predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o živilih, namenjenih dojenčkom in majhnim otrokom, in živilih za posebne zdravstvene namene [prej znan kot Povzetek ocene učinka, spremni dokument k predlogu revizije okvirne zakonodaje o dietetičnih živilih]

1.OPREDELITEV PROBLEMA

Živila za posebne prehranske namene ali „dietetična“ živila se razlikujejo od živil za običajne prehranske namene; to so posebej proizvedeni proizvodi, namenjeni zadovoljevanju posebnih prehranskih potreb posebnih kategorij prebivalstva, npr. živila za dojenčke in majhne otroke, živila za zdravstvene namene, živila za zmanjševanje telesne teže, živila brez glutena itd. Zakonodaja o dietetičnih živilih se izvaja od leta 1977, da se zagotovi prost pretok blaga in preprečijo neenaki konkurenčni pogoji.

Sestavljajo jo okvirna direktiva in posebni ukrepi, sprejeti za nekatere kategorije živil:

– začetne formule za dojenčke in nadaljevalne formule za dojenčke in majhne otroke;

– žitne kašice in živila, namenjena dojenčkom in majhnim otrokom (otroška hrana);

– živila, namenjena za uporabo pri energijsko omejenih dietah za zmanjšanje telesne teže (hrana za hujšanje);

– živila za posebne zdravstvene namene;

– živila za ljudi s preobčutljivostjo na gluten (živila brez glutena).

Zaradi diverzifikacije in specializacije živil v zadnjih desetletjih so bila sprejeta nova zakonodajna besedila. V tem kontekstu je še zlasti pomembna zakonodaja o prehranskih dopolnilih, obogatenih živilih ter prehranskih in zdravstvenih trditvah.

V razpravah z državami članicami in zainteresiranimi stranmi so bile izpostavljene težave v zvezi z izvajanjem zakonodaje o dietetičnih živilih in njeno interakcijo z novejšimi zakonodajnimi besedili. Glavni opredeljeni problemi so nanašajo na naslednja vprašanja.

„Dietetična“ živila ali „običajna“ živila

Razvoj in trženje živil sta vedno bolj ciljno usmerjena v posebne kategorije potrošnikov (npr. obogatena živila za otroke, prehranska dopolnila za nosečnice, obogatena živila za krepitev imunskega sistema itd.), zato je mogoče trditi, da so številni proizvodi na današnjem trgu razviti za določeno skupino prebivalstva s posebnimi prehranskimi potrebami oz. so njej namenjeni. Včasih je vse težje razbrati razliko med „običajnimi“ živili, namenjenimi „splošnemu“ prebivalstvu, in „dietetičnimi“ živili, namenjenimi „posebni“ skupini prebivalstva.

Razumevanje interakcije – navedba ali trditev o „dietetični“ ustreznosti?

Ko je bila decembra 1976 sprejeta okvirna zakonodaja, je bil namen obvezne navedbe o „dietetični“ ustreznosti, ki je bila predvidena na oznaki dietetičnih živil, zajeti obsežno področje uporabe in ni bila omejena na opredeljene informacije. Po sprejetju uredbe o prehranskih in zdravstvenih trditvah leta 2006, ki zajema vse navedbe na oznakah na živilih, ki navajajo hranilno vrednost in/ali zdravstveno korist, interakcija med različnimi zakonodajnimi besedili ni več tako jasna. V primerih, v katerih posebna zakonodajna besedila ne določajo nadaljnjih pravil, bi bila navedba o „dietetični“ ustreznosti, kot je bila izpodbita v uredbi o trditvah, danes omejena na navedbo skupine prebivalstva, kateri so živila namenjena.

Kupovanje zakonodaje

Države članice so poročale , da nosilci dejavnosti uporabljajo zakonodajo o dietetičnih živilih, da bi zaobšli pravila zakonodaje, sprejeta naknadno, s čimer izkrivljajo pojem živil za posebne prehranske namene in kar v nekaterih primerih vodi do zmede glede uporabe zakonodaje.

Videti je, da nekateri nosilci dejavnosti „običajna“ živila priglasijo v okviru zakonodaje o dietetičnih živilih, tako da lahko uporabijo navedbo o „dietetični“ ustreznosti (ki je obvezna v skladu z zakonodajo o dietetičnih živilih) namesto enakovredne trditve ter se tako izognejo zahtevam iz uredbe o trditvah (predhodna odobritev EU z znanstveno oceno). Ta možnost izkrivlja trg in vodi do neenakih konkurenčnih pogojev za nosilce živilske dejavnosti in nelojalne konkurence, saj lahko nekatera podjetja z uporabo navedbe o dietetičnih živilih namesto odobritve enake trditve pridobijo nepošteno prednost pred konkurenčnimi podjetji. To zlasti velja za potencialna dietetična živila, ki so predmet postopka obveščanja ali za katera niso bila določena nobena posebna pravila.

Konkretni primeri izkrivljanja:

med državami članicami in podjetji