Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o zavarovalnem posredovanju (prenovitev) /* COM/2012/0360 final - 2012/0175 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. Ozadje predloga Direktiva 2002/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta o zavarovalnem posredovanju (IMD1)[1] je edini pravni akt EU, ki ureja prodajo zavarovalniških produktov z namenom varovanja pravic potrošnikov. Sprejeta je bila 9. decembra 2002, države članice pa so jo v nacionalne zakonodaje prenesle 15. januarja 2005. Direktiva je instrument minimalne uskladitve, ki vsebuje načela na visoki ravni in se v 27 državah članicah izvaja na zelo različne načine. Potreba po pregledu IMD1 se je pokazala že med preverjanem izvajanja, ki ga je Komisija izvedla v obdobju 2005–2008. Nedavni in trenutni pretresi na finančnih trgih so izpostavili pomen zagotavljanja učinkovitega varstva potrošnikov v vseh finančnih sektorjih. Skupina G20 je novembra leta 2010 zaprosila OECD, Odbor za finančno stabilnost (FSB, Financial Stability Board) ter na ostale relevantne mednarodne organizacije za oblikovanje skupnih načel na področju finančnih storitev za povečanje varstva potrošnikov. Osnutek načel G20 o varstvu potrošnikov na področju financ izpostavlja potrebo po ustreznem urejanju in/ali nadzoru vseh ponudnikov finančnih storitev in zastopnikov, ki poslujejo neposredno s potrošniki. Ta načela določajo, da bi potrošnik moral vedno uživati prednosti, ki jih prinašajo primerljivi standardi varstva potrošnikov. Trenutni pregled IMD1 je treba razumeti v luči teh smernic in podobnih mednarodnih pobud. Evropski parlament je v razpravi o direktivi, ki ureja kapitalizacijo in nadzor dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja s pristopom na osnovi tveganj (Solventnost II)[2], sprejeti leta 2009, izrecno zahteval pregled IMD1. Nekateri poslanci in nekatere organizacije potrošnikov so bili mnenja, da je treba zaradi posledic finančne krize izboljšati zaščito imetnikov zavarovalnih polic ter da bi se oblike prodaje različnih zavarovalnih produktov lahko izboljšale. Posebej pa so izrazili pomisleke glede standardov za prodajo produktov življenjskega zavarovanja, ki vsebujejo elemente naložb. Za zagotovitev medsektorske usklajenosti je Evropski parlament zahteval, da se potekajoča revizija Direktive o trgih finančnih instrumentov (MiFID II) upošteva tudi pri reviziji IMD1[3]. To pomeni, da bi moral predlog revidirane Direktive (IMD2) pri urejanju prodajnih praks za produkte življenjskega zavarovanja z elementom naložbe izpolnjevati enake standarde za varstvo potrošnikov kot revidirana direktiva MiFID II. 1.1. Cilji predloga Revidirana direktiva (IMD2) poskuša na učinkovit način izboljšati zakonodajo na maloprodajnem zavarovalniškem trgu. Njen cilj je zagotoviti enake konkurenčne pogoje med vsemi udeleženci, vključenimi v prodajo zavarovalnih produktov, in okrepiti zaščito imetnikov zavarovalnih polic. Glavni cilji tega pregleda so zagotavljanje neizkrivljene konkurence, varstva potrošnikov in povezovanje trgov. Z IMD2 naj bi se dosegle naslednje konkretne izboljšave: razširitev področja uporabe IMD1 na vse prodajne poti (npr. neposredni zavarovatelji, avtomobilska zavarovanja itd.); opredelitev, ureditev in odprava nasprotij interesov; večja usklajenost upravnih sankcij in ukrepov v primeru kršitev temeljnih določb trenutno veljavne Direktive; večja primernost in objektivnost svetovanja; zagotovitev, da strokovne kvalifikacije prodajalcev ustrezajo kompleksnosti produktov, ki jih prodajajo; ter poenostavitev in približanje postopkov za vstop na tuje zavarovalniške trge po vsej EU. 1.2. Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Cilji predloga so skladni s politikami in cilji, za katere si prizadeva Unija. V Pogodbi so zagotovljeni ukrepi za vzpostavitev delujočega notranjega trga, z visoko stopnjo varstva potrošnikov ter svobodo opravljanja storitev. Trenutni predlog je skupaj s predlogom za paketne naložbene produkte za male vlagatelje (PNPMV) glede razkritij produktov z elementi naložb in KNPVP V del „paketa o naložbenih proizvodih za male vlagatelje“. Pobuda PNPMV si prizadeva zagotoviti celosten horizontalen pristop za razkrivanje informacij o produktih z elementi naložb in zavarovalnih produktih z elementi naložb (t.i. zavarovanja s PNPMV[4]), določbe o prodajnih praksah pa bodo vključene v revidirani IMD1 in MiFID. Predlog dopolnjuje in je skladen z zakonodajo in politikami EU, predvsem tistimi na področju varstva potrošnikov, zaščite vlagateljev in bonitetnega nadzora, kot so Solventnost II, MiFID II in pobuda PNPMV. IMD2 bo urejala prodajne prakse za vse zavarovalne produkte, od splošnih, kot so avtomobilska zavarovanja, do življenjskih zavarovanj, vključno s tistimi, ki vsebujejo elemente naložb, npr. zavarovalne produkte, vezane na enote investicijskih skladov. IMD2 bo še naprej vsebovala značilnosti pravnega instrumenta „minimalne uskladitve“. To pomeni, da lahko države članice po potrebi sprejmejo nadaljnje ukrepe za varstvo potrošnikov. Kljub temu pa bodo minimalni standardi IMD1 bistveno višji. Nekateri deli Direktive bodo okrepljeni z ukrepi druge stopnje za poenotenje pravil z MiFID, predvsem tisti iz poglavja, ki ureja prodajo življenjskih zavarovanj z elementi naložb. 2. Rezultati posvetovanj z zainteresiranimi stranmi in ocena učinka Službe Komisije so za nasvet pri reviziji IMD zaprosile Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA, prej CEIOPS). EIOPA je končno poročilo izdelal novembra 2010[5]. Službe Komisije in predstavniki zavarovalniškega sektorja, organizacij za varstvo potrošnikov in nadzorniki so v letih 2010–2011 na rednih sestankih razpravljali o prihajajočem pregledu. Službe komisije so izvedle javno posvetovanje glede revizije IMD1 med 26. novembrom 2010 in 28. februarjem 2011. Tudi rezultat tega posvetovanja je bila široka podpora usmeritvi revizije, kot jo predlagajo službe Komisije[6]. Javna obravnava mnenj o IMD2 je potekala 10. decembra 2010. Teme razprave so bile področje uporabe Direktive, zahteve glede informacij za zavarovalne posrednike, nasprotja interesov, čezmejno trgovanje in zahteve za strokovne kvalifikacije[7]. Na sestanku 11. aprila 2011 so izvedenci iz držav članic in predstavniki EIOPA razpravljali o rezultatih javnega posvetovanja ter o možni obliki in vsebini IMD2. Prisotni na teh sestankih so z veliko večino podprli usmeritve revizije IMD1, ki jih je predstavila Komisija. Komisija je v skladu s politiko „boljše zakonodaje“ izvedla oceno učinka alternativnih možnosti politike. Za pripravo ocene učinka so bile uporabljene številne študije, ki so jih naročile Službe komisije. Prvič, DG MARKT je pri podjetju PricewaterhouseCoopers (PWC) naročil študijo o celostnem pregledu delovanja prodaje zavarovanj v EU. Poročilo je bilo končano in objavljeno na spletni strani Komisije v juliju leta 2011[8]. Drugič, ta predlog upošteva rezultate študije iz leta 2010 o stroških in koristih možnih sprememb pravil o prodaji zavarovalnih produktov in pravil za zavarovalne naložbene produkte[9]. Tretjič, upoštevani so bili zaključki študije, ki ocenjuje kakovost svetovanja v EU[10]. Četrta študija, ki je bila vključena, je študija, ki s pomočjo vedenjske ekonomije poskuša pojasniti različne dejavnike, ki vplivajo na odločanje vlagateljev[11]. Ocenjevanje možnih politik v oceni učinka je potekalo na podlagi sledečih kriterijev: vključenost akterjev na trg, varstvo potrošnikov in zaupanje, enakost konkurenčnih pogojev za različne akterje na trgu in stroškovna učinkovitost, tj. v kakšnem obsegu se z različnimi možnostmi stroškovno učinkovito in uspešno dosežejo zastavljeni cilji in omogoča delovanje zavarovalniških trgov. Ocena upravnega bremena na podlagi omenjene študije družbe PWC in statističnih podatkov za sektor, ki so jih obdelale službe Komisije je, da bodo zaradi velikega števila prizadetih podjetij (okrog milijon), stroški predloga razmeroma nizki, v povprečju okrog 730 eurov na podjetje. Ocena učinka je bila zaključena leta 2012. Upoštevana so tudi priporočila odbora Evropske Komisije za oceno učinka predvsem glede vpliva na mala in srednja podjetja (MSP). Posredniki iz MSP, ki jih veljavna zakonodaja trenutno ne zadeva, bodo pa vključeni v ta predlog, so v osnovi podjetja, katerih zavarovalno posredovanje ni osnovna poklicna dejavnost (to so turistične agencije, podjetja za najem vozil za katere je posredovanje zgolj dopolnilna dejavnost njihovi osnovni dejavnosti). Ti posredniki bodo podvrženi blažjemu režimu (postopek prijave, člen 4 tega predloga), ki je sorazmeren z dopolnilno naravo njihovega posredovanja. Na splošno je bila sorazmernost uvedena zaradi pomislekov MSP in zaradi načela „manj kompleksni produkti, manj pravil“. Nekateri naložbeni produkti se na primer ponujajo kot življenjska zavarovanja. Za prodajne prakse teh produktov (življenjska zavarovanja z elementi naložb (zavarovalni naložbeni produkti ali zavarovanja s PNPMV)) bo uveden strožji režim (Poglavje VII). 3. Pravni elementi predloga 3.1. Pravna podlaga Predlog temelji na členu 53(1) in členu 62 PDEU. Nadomešča Direktivo 2002/92/ES in ureja poenotenje pravil držav članic glede zavarovalnih posrednikov in drugih ponudnikov zavarovalnih produktov. Ureja področje prodajalcev zavarovalnih proizvodov, za katere je to dopolnilna dejavnost, in področje poprodajnih dejavnosti, kot so cenilci škod, likvidatorji škod in referenti za odškodninske zahtevke. Pojasnjuje svobodo ustanavljanja, svobodo opravljanja storitev in pooblastila nadzornih organov matične države članice in države članice gostiteljice v zvezi s tem. Glavni cilj in vsebina tega predloga je poenotenje nacionalnih določb v zvezi s pravili poslovanja za vse ponudnike zavarovalnih produktov ter za vse druge subjekte na zavarovalniškem in pozavarovalniškem trgu, načinov za njihovo upravljanje ter njihovih nadzornih okvirov. 3.2. Subsidiarnost in sorazmernost V skladu z načelom subsidiarnosti (člen 5(3) PEU) se ukrepi na ravni EU sprejmejo le, če države članice zastavljenih ciljev ne morejo zadovoljivo doseči same, ampak jih je mogoče zaradi obsega ali učinkov predlaganega ukrepa lažje doseči na ravni EU. Večino vprašanj, obravnavanih pri reviziji, vključuje že sedanji pravni okvir IMD1. Narava zavarovalniških trgov je vse bolj čezmejna. Pogoji, pod katerimi lahko podjetja in ponudniki konkurirajo med sabo, ne glede na to, ali gre za pravila o preglednosti ali za varstvo potrošnikov, morajo biti primerljivi v različnih državah in vse to so osrednja vprašanja predloga IMD1. Zdaj je treba ukrepati na evropski ravni ter posodobiti in spremeniti regulativni okvir, ki ga določa IMD1, da se upošteva razvoj na zavarovalniških trgih od začetka njenega izvajanja. Zaradi te integracije bi bile ločene nacionalne ureditve precej manj učinkovite in bi vodile k razdrobljenosti trgov, kar bi povzročilo regulativno arbitražo in izkrivljanje konkurence. Pri izvajanju novega vseevropskega okvira bi moral ključno vlogo igrati EIOPA. EIOPA mora imeti posebna pooblastila za izboljšanje delovanja zavarovalniških trgov. V predlogu je v celoti upoštevano načelo sorazmernosti, ki določa, da bi morali ukrepi EU zadostovati za izpolnjevanje ciljev in ne bi presegli tistega, kar je nujno. Predlog je združljiv s tem načelom, saj upošteva ustrezno ravnovesje med zadevnim javnim interesom in stroškovno učinkovitostjo ukrepov: pri njihovi določitvi je bilo zlasti upoštevano dejstvo, da je treba zagotoviti ravnovesje med varstvom potrošnikov, učinkovitostjo trgov in stroški za sektor. V luči tega načela predlog razlikuje med različnimi prodajnimi potmi za zavarovalne produkte in tistim, ki ponujajo enostavnejše zavarovalne produkte, nalaga ohlapnejše zahteve glede registracije in strokovnih kvalifikacij. Za ponudnike dopolnilnih zavarovalnih produktov z nizkim tveganjem, kot so na primer podjetja za izposojo vozil in turistične agencije, se ne zahteva enak postopek prijave kot za zavarovalne posrednike temveč zgolj poenostavljen postopek prijave. Predlog v zvezi z zahtevami o preglednosti plačil razlikuje tudi med produkti življenjskega zavarovanja in produkti splošnega zavarovanja. Ti ukrepi za zagotavljanje sorazmernosti so uvedeni zaradi različnih stopenj zapletenosti in tveganj za potrošnika, povezanih z različnimi zavarovalnimi produkti, in z namenom zmanjševanja upravnega bremena za MSP, ki ponujajo zavarovalne produkte. 3.3. Skladnost s členoma 290 in 291 PDEU Komisija je 23. septembra 2009 sprejela predloge uredbe o ustanovitvi Evropskega bančnega organa (EBA), Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) ter Evropskega organa za vrednostne papirje in trge (ESMA). V zvezi s tem želi Komisija opozoriti na izjave v zvezi s členoma 290 in 291 PDEU, ki jih je navedla ob sprejetju uredb o ustanovitvi evropskih nadzornih organov: „Komisija v zvezi s postopkom sprejemanja regulativnih standardov poudarja edinstven značaj sektorja finančnih storitev, ki izhaja iz Lamfalussyjeve strukture in je izrecno priznan v izjavi št. 39 k PDEU. Vendar ima Komisija resne dvome o tem, ali so omejitve glede njene vloge pri sprejemanju delegiranih aktov in izvedbenih ukrepov skladne s členoma 290 in 291 PDEU.“ 3.4. Sklicevanje na druge direktive Direktiva 2009/138/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) se trenutno še ne izvaja, zato se ta predlog glede opredelitev sklicuje na Direktivo 73/239/EGS, Direktivo 2002/83/ES in Direktivo 2005/68/ES. Direktiva 2009/138/ES razveljavlja Direktive 73/239/EGS, 2002/83/ES in 2005/68/ES. 3.5. Podrobna obrazložitev predloga Poglavje I – Področje uporabe in opredelitve pojmov Člen 1 širi področje uporabe IMD1 z vključevanjem prodaje zavarovanj, ki jo opravijo zavarovalnice ali pozavarovalnice brez posredovanja zavarovalniškega posrednika. Ureja tudi dejavnosti upravljanja odškodninskih zahtevkov z in za zavarovalnico, cenitve in likvidacije škod ter izvedenske ocene odškodninskih zahtevkov. „De minimis“ izjema iz področja uporabe IMD1 ostaja enaka (prodajalec, ki ponuja zavarovalne produkte kot dopolnilno dejavnost, katerega znesek letne premije ni večji od 500 €, in ki izpolnjuje ostala merila za izjeme) razen dejstva, da je zgornja omejitev premij povečana na 600€ pro rata (manj kot 2 € na dan). Navedena vsota 2 € je znesek premije na pogodbo na dan. Na primer optik, ki ponuja dodatno zavarovanje za očala, ostaja izven področja uporabe Direktive. Po reviziji Direktive bodo zavarovalne police, ki se prodajajo skupaj s storitvami, sodile v področje uporabe. To so na primer potovalne zavarovalne police, ki jih ponujajo turistične agencije, splošne zavarovalne police, ki jih ponujajo podjetja za najem avtomobilov, in lizinške hiše. Člen 2 ponovno navaja opredelitve iz IMD 1 z nekaterimi spremembami in novimi opredelitvami. · Pojem „zavarovalno posredovanje“ vključuje razširjeno področje uporabe v členu 1 in določa, da nekatere dejavnosti zbirnih spletnih strani za zavarovanja predstavljajo zavarovalno posredovanje. Dejavnost „uvajanja“ je umaknjena. „Pozavarovalno posredovanje“ je prav tako spremenjeno. · Opredelitev „zavarovalnih naložbenih produktov“ sledi opredelitvi „naložbenih produktov“ v Uredbi o dokumentih s ključnimi informacijami za naložbene produkte (Uredba PNPMV). · Pojem „vezani zavarovalni posrednik“ je razširjen in vključuje posrednike, ki opravljajo dejavnost v okviru drugega zavarovalnega posrednika. · Pojem „svetovanje“ je opredeljen kot zagotavljanje osebnega priporočila, za katerega zaprosi stranka ali kako drugače. · Pojem „poklicna stranka“ je opredeljen za potrebe izločitve iz določb o informacijah. · Pojem „navzkrižna prodaja“ določa povezovanje dveh ali več produktov v enem samem poslu. · Pojem „pogojna provizija“ je opredeljen kot provizija, katere višina izplačanega zneska je odvisna od doseganja dogovorjenih ciljev. · Pojem „tesne povezave“ opredeljuje dogovore s povezanimi osebami in ureditve, ki bi lahko vplivale na nadzornikovo zmožnost izvajanja učinkovitega nadzora. · Pojem „plačilo“ je opredeljen tako, da poleg izplačil (honorar, provizije itn.), vključuje tudi vse oblike gospodarskih koristi. · Pojmi „domača država članica“, „država članica gostiteljica“, „zavarovalni posrednik“, „pozavarovalni posrednik“ in „trajni medij“ bodo spremenjeni zaradi jasnosti. Poglavje II - Zahteve v zvezi z registracijo Člen 3 ohranja obstoječe zahteve v zvezi z registracijo iz IMD1 večinoma nespremenjene, vendar pa od EIOPA zahteva uvedbo enotnega elektronskega registra (ki bo povezoval državne podatkovne baze) in zahteva razkritje določenih dogovorov z ostalimi osebami. Tak enoten elektronski register bo deloval kot portal za povezovanje z državnimi registri. Poleg tega so iz registracije izvzete osebe v okviru postopka prijave (glej člen 4). Poglavje III – Postopek prijave Člen 4 uvaja poenostavljen postopek, ki iz navedenega registracijskega postopka izvzema dve skupini oseb, s čimer jim omogoča izvajanje posredovalnih dejavnosti na podlagi enostavne prijave. Te so: · osebe, ki poleg osnovne poklicne dejavnosti opravljajo zavarovalno posredovanje kot dopolnilno dejavnost in izpolnjujejo določene druge pogoje (npr. turistične agencije). Na splošno ti drugi pogoji določajo, da produkti dopolnjujejo drug produkt ali storitev, da ne krijejo tveganj življenjskega zavarovanja ali zavarovanja odgovornosti, razen tistih, ki izhajajo postranskih dejavnosti, in · osebe, katerih dejavnost je omejena na poklicno vodenje zahtevkov ter cenitve in likvidacije škod. Postopek prijave obsega predvsem turistične agencije, podjetja za izposojo vozil, ki prodajajo zavarovalne produkte, poleg tega pa tudi cenilce in likvidatorje škod ter referente za odškodninske zahtevke. Poglavje IV - Svoboda opravljanja storitev in svoboda ustanavljanja Členi 5, 6 in 7 odražajo določbe iz člena 5 IMD1, revidiranega predloga MiFID in Luksemburškega protokola[12]. Poleg tega urejajo tudi razmejitev pristojnosti med nadzorniki matične države članice in države članice gostiteljice, predvsem v primerih, ko zavarovalni ali pozavarovalni posrednik pri izvajanju dejavnosti ne izpolnjuje svojih obvez v državi članici gostiteljici. Poglavje V – Drugi organizacijski ukrepi Člen 8 določa poklicne in organizacijske zahteve, ki tvorijo člen 4 IMD1: zahteva o posedovanju ustreznega znanja in sposobnosti; zahteva o dobrem imenu; zahteva o poklicnem odškodninskem zavarovanju in o ukrepih za zaščito pred nezmožnostjo zavarovalnih posrednikov, da premijo prenesejo na zavarovalnico, ali pa da bi odškodninski znesek prenesli na zavarovanca oziroma mu vrnili premijo. Vključena je tudi zahteva po stalnem strokovnem izpopolnjevanju. Da bi dosegli sorazmerni učinek, bodo za tiste, ki izvajajo posredovanje kot dopolnilno dejavnost, in tiste, katerih dejavnost je omejena na poklicno vodenje zahtevkov, pravila sorazmerna s kompleksnostjo produkta iz ponudbe. V skladu s tem se člen 8 za takšne posrednike ne izvaja v celoti. Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov, v katerih bo podrobno določila pojem ustrezno znanje in sposobnost. Člen 9 se nanaša na objavo pravil o splošnih koristih. Ta člen je spremenjeni člen 6 iz IMD1, ki od držav članic zahteva objavo pravil o splošnih koristih in od EIOPA zbiranje in objavo informacij o takih pravilih (za indikativni prikaz načel splošnih koristi v povezavi s Tretjo direktivo o zavarovanju glej Obrazložitveno sporočilo Komisije o svobodi opravljanja storitev in o splošnih koristih v zavarovalniškem sektorju 2000/C 43/03). Členi 10 do 12 ponovno navajajo določbe iz nekdanjih členov 7, 9 in 10 glede pristojnih organov, izmenjave informacij med državami članicami in pritožb. Člen 13 se nanaša na postopke izvensodne poravnave sporov strank in krepi nekdanji člen 11 IMD1, s tem ko od držav članic zahteva (namesto spodbuja) uvedbo postopkov in zagotavljanje sodelovanja v njih. Člen 14 se nanaša na omejitve uporabe posrednikov. Ta člen razširja nekdanji člen 3(6) IMD1 na pozavarovalnice ter na zavarovalne in pozavarovalne posrednike, pri čemer upošteva postopek prijave (glej člen 4). Poglavje VI – Zahteve v zvezi z informacijami in pravila poslovanja Členi 15 do 20 ponovno navajajo zahteve za razkrivanje informacij, izvzetje iz velikih nevarnosti, strožje določbe v nekdanjem členu 12 in pogoje o informacijah iz nekdanjega člena 13. Poleg tega določajo tudi naslednje: · splošno načelo, v skladu s katerim naj bi posredniki delovali v največjo korist svojih strank; · podobne zahteve glede informacij za zavarovalnice; · zahtevo po razkritju podlage in zneska plačila zavarovalnih posrednikov; · zahteva po razkritju kakršnega koli zneska variabilnega plačila, ki ga prejmejo prodajno osebje zavarovalnice in posredniki; · obvezen režim „polnega razkritja“ za prodajo produktov življenjskega zavarovanja in režim „ razkritja na zahtevo“ (tj. na zahtevo stranke) za prodajo neživljenjskih produktov s prehodnim obdobjem petih let. Po koncu petletnega prehodnega obdobja v veljavo samodejno stopi režim polnega razkritja za prodajo neživljenjskih produktov. Med prehodnim obdobjem predlog razlikuje med življenjskimi in neživljenjskimi produkti. V primeru prodaje življenjskih produktov je plačilo (provizija) pogosto višje. Poleg tega so življenjski produkti bolj podobni naložbenim, kupovanje takšnih produktov pa predstavlja dolgoročno naložbo. Pri neživljenjskih produktih je situacija drugačna. Plačila so običajno nižja (provizija se giblje med 5 % in 10 % premije), tveganja, povezana s produktom pa so nižja. Potrošnik lahko v večini držav EU produkt enostavno in po sprejemljivi ceni ugodno zamenja za drug nadomestni produkt; · obvezo zavarovalnice in posrednikov, da stranki pred sklenitvijo pogodbe predložijo zadostne informacije glede zavarovalnega produkta, s čimer lahko slednja sprejme informirano odločitev; · zahtevo, v skladu s katero EIOPA zagotovi posredovanje prejetih informacij v zvezi s strožjimi nacionalnimi določbami zavarovalnicam, posrednikom in potrošnikom; ter · nadaljnje izjeme od splošne zahteve za posredovanje informacij na trajnem mediju. V zvezi z zagotavljanjem večjega varstva potrošnikov te določbe nudijo boljšo preglednost v primerjavi s prvotno Direktivo (2002/92/ES) glede narave, oblike in višine plačil posredniku ter pojasnjujejo odnos naročnik-posrednik, vključno s tem, na kakšen način bo to vplivalo na svetovanje. Varstvo potrošnikov se je v zadnjih letih bistveno izboljšalo, potrošniki pa iščejo vedno več informacij in se obnašajo bolj gospodarno. Razkritje različnih elementov celotne cene – vključno s plačilom posrednika – stranki omogoča, da izbira na podlagi zavarovalnega kritja, povezanih storitev (na primer ali posrednik izvaja vodenje zahtevkov) in cene. Potrošnikom bodo s tem še naprej na voljo primerni, stroškovno učinkoviti produkti in posredniške storitve. Obvezno razkritje plačila bi moralo imeti pozitivne učinke tudi na konkurenco in prodajo zavarovanj, saj bodo potrošniki s tem dobili širši vpogled v produkte in stroške, poleg tega pa tudi v možna nasprotja interesov. Potrošniki bodo lažje primerjali zavarovalna kritja in cene ponujenih produktov, ki so na voljo prek različnih prodajnih poti. Nekatere države članice EU že sedaj zahtevajo razkritje plačil za nekatere zavarovalne produkte, MiFID II pa bo to določala za naložbene produkte. Potrošniki bodo s temi novimi informacijami dobili celovitejši pregled glede storitev, ki jih izvajajo posredniki, in s tem povezanih stroškov. Razkrivanje plačil je treba uvesti na način, ki omogoča primerjavo med posredniki in neposrednimi zavarovatelji. Informacije glede cene kritja, kot tudi prodajnih cen bodo omogočile primerljivost. V izogib nasprotjem interesov bi morale zavarovalnice razkriti tudi osnovo za izračun tistih variabilnih plačil svojih zaposlenih, ki so vezana na prodajo produktov. Te določbe urejajo tudi ključne težave, povezane s čezmejnimi ponudbami storitev zavarovalnih posrednikov: pomanjkanje pravne varnosti in pomanjkanje primerljivosti. Z izboljšanjem enotnega pravnega okvira bi se posredniki in njihove stranke lažje odločali za prodajanje in kupovanje zavarovalnih produktov čez mejo. Izboljšanje razkritij bo omogočilo primerjavo med produkti in prodajnimi potmi (kot je omenjeno zgoraj), kar je trenutno pri čezmejnem trgovanju izjemno težko. Člen 21 uvaja določbo o povezovanju produktov v svežnje in določa, da mora biti stranka obveščena o tem, ali je produkt možno kupiti ločeno, ter da ji je glede tega treba dati določene informacije. Od EIOPA se zahteva, da razvije in po tem posodobi smernice za nadzor nad takimi praksami. Poglavje VII – dodatne zahteve za varstvo potrošnikov v zvezi z zavarovalnimi naložbenimi produkti Člen 22 se nanaša na obseg teh dodatnih določb in jih predpisuje za zavarovalne posrednike ali zavarovalnice, če ti prodajajo zavarovalne naložbene produkte. Člen 23 vsebuje dodatne določbe glede nasprotij interesov in zahteva identifikacijo takšnih nasprotij. Komisijo z delegiranim aktom pooblašča, da: · opredeli potrebne korake za identifikacijo, preprečevanje, odpravo in razkritje takšnih nasprotij; ter · oblikuje merila za določanje različnih vrst nasprotij, ki bi lahko škodili interesom stranke. Člen 24 temelji na členu [23] MiFID II. Vsebuje zahtevo iz MiFID II o · poštenem, pravičnem, profesionalnem delovanju v skladu z največjo koristjo strank; · zagotavljanju točnih, jasnih in nezavajajočih informacij; · zagotavljanju informacij glede zavarovalnice ali posrednika in njegovih storitev (predvsem glede tega ali je svetovanje neodvisno), glede obsega vsake tržne analize (ali bo potekajoča presoja primernosti dostopna), glede ponujenih produktov in naložbenih strategij ter glede stroškov. Določa tudi, na podlagi česa je svetovanje mogoče šteti za neodvisno, kar vključuje zahtevo o oceni produkta na trgu in prepoved prejemanja plačil od tretjih oseb. Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov, da zagotovi skladnost s tem členom. Člen 25 določa ocenjevanje primernosti in ustreznosti ter zahteva pridobivanje informacij od stranke. Za posle brez svetovanja je posrednik ali zavarovalnica dolžna pridobiti informacije o znanju in izkušnjah stranke, da določi ustreznost produkta zanjo. Za prodaje s svetovanjem mora primernost določiti na podlagi informacij o strankinem finančnem položaju in naložbenih ciljih. Kadar produkt glede na okoliščine ni primeren ali ustrezen, mora o tem opozoriti stranko. Prodajalec mora stranki poročati in hraniti dokazila o pogojih, pod katerimi ji nudi svoje storitve. Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov, da zagotovi skladnost s tem členom. Poglavje VIII - Sankcije Člen 26 od držav članic zahteva, da sprejmejo učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne sankcije ter da pristojni organi ukrepajo v primeru kršitev nacionalnih predpisov, sprejetih v skladu z Direktivo. Upravne sankcije in ukrepe je treba uporabiti za tiste fizične in pravne osebe, ki so v skladu z nacionalno zakonodajo odgovorne za kršitev. Pristojni organi morajo imeti vsa potrebna preiskovalna pooblastila in morajo sodelovati pri čezmejnih primerih. Člen 27 v primeru kršitev zahteva objavo naloženih sankcij in ukrepov. Člen 28 navaja nekatere kršitve in določa upravne sankcije za posrednike, med katerimi so odvzem registracije, prepoved opravljanja vodstvenih nalog odgovornim za kršitve in denarne sankcije v višini do dvakratnega zneska koristi, pridobljenih iz kršitve, kadar je te koristi mogoče določiti. Kazenskih sankcij ta predlog ne zajema. Člen 29 določa dejavnike, ki jih je treba upoštevati pri nalaganju sankcij in ukrepov, vključno s koristmi, ki izhajajo iz kršitve, škodo povzročeno tretjim osebam, in stopnjo sodelovanja odgovorne osebe, od EIOPA pa zahteva izdajo smernic glede sankcij. Določa tudi, da morata biti posrednik ali zavarovalnica obveščena o kakršnikoli sankciji, uvedeni proti njima, vključno z utemeljitvijo sankcije. Člen 30 zahteva uvedbo učinkovitih mehanizmov za spodbujanje poročanja o kršitvah in ustrezno zaščito prijaviteljev in njihovih osebnih podatkov, poleg tega pa tudi zaščito podatkov fizičnih oseb, ki naj bi bile odgovorne za kršitev. Člen 31 zahteva letno poročanje zbirnih podatkov o kršitvah na naslov EIOPA, kot tudi objavo teh podatkov s strani EIOPA. Komisija je pooblaščena za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov za ta namen, standarde pa izdela EIOPA in jih predloži Komisiji [6] mesecev po objavi te direktive. Poglavje IX – Končne določbe Členi 32 do 39 ponovno navajajo (posodobljene, kjer je to potrebno) končne določbe iz IMD1 glede pravice do sodnega varstva, prenosa in začetka veljavnosti, razveljavitve predhodne zakonodaje in naslovnikov. Člena 33 in 34 nadalje določata pogoje za izvajanje pooblastil Komisije za sprejetje delegiranih aktov, ki jih določa Direktiva, člen 35 pa določa postopek za pregled in ocenjevanje Direktive po začetku njene veljavnosti s strani Komisije. Ta pregled bo upošteval zlasti vpliv, ki ga imajo pravila o razkrivanju iz člena 17(2) na male in srednje zavarovalnice za neživljenjsko zavarovalno posredništvo. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE V oceni finančnih posledic so ocenjene tudi proračunske posledice za Komisijo. Posebne proračunske posledice predloga so povezane z nalogami EIOPA, opredeljenimi v oceni finančnih posledic zakonodajnega predloga, ki je priložena temu predlogu. Predlog vpliva na proračun Skupnosti. ê2002/92/ES (prilagojeno) 2012/0175 (COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o zavarovalnem posredovanju (prenovitev) (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Ö delovanju Evropske unije Õ, in zlasti členov 47(2) Ö 53(1) Õ in 55 Ö 62 Õ Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske Kkomisije, ò novo po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ê 2002/92/ES ob upoštevanju mnenja Evropskega Eekonomsko-socialnega odbora, ò novo po posvetovanju z evropskim nadzornikom za varstvo podatkov, ê 2002/92/ES ð novo v skladu sz ð rednim zakonodajnim ï postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe, ob upoštevanju naslednjega: ò novo (1) Potrebne so številne spremembe Direktive 2002/92/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. decembra 2002 o zavarovalnem posredovanju[13]. Zaradi jasnosti bi bilo treba navedeno direktivo prenoviti. (2) Ker je glavni cilj in predmet tega predloga poenotenje nacionalnih določb v zvezi z navedenimi področji, bi morala biti podlaga tega predloga člena 53(1) in 62 PDEU. Oblika direktive je primerna, da se po potrebi omogoči prilagoditev izvedbenih določb na področjih, ki jih ureja ta direktiva, posebnostim trgov in pravnih sistemov držav članic. Cilj te direktive bi morala biti tudi uskladitev nacionalnih pravil o dostopu do dejavnosti zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja, vključno s poklicnim vodenjem zahtevkov ter cenitvijo in likvidacijo škode, in zato Direktiva temelji na členu 53(1) Pogodbe. Poleg tega ta direktiva, ker gre za sektor, ki ponuja storitve po celotni Uniji, temelji tudi na členu 62 Pogodbe. ê 2002/92/ES uvodna izjava 1 (prilagojeno) (3) Zavarovalni in pozavarovalni posredniki igrajo osrednjo vlogo pri prodaji zavarovalnih in pozavarovalnih produktov v Skupnosti Ö Uniji Õ. ê 2002/92/ES uvodna izjava 2 Prvi korak k lažjemu uresničevanju pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev za zavarovalne zastopnike in posrednike je bila Direktiva Sveta 77/92/EGS z dne 13. decembra 1976 o ukrepih za učinkovito izvajanje pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev v zvezi z dejavnostmi zavarovalnih zastopnikov in zavarovalnih posrednikov (ex Skupina ISIC 630), in zlasti prehodnih ukrepih v zvezi s temi dejavnostmi[14]. ê 2002/92/ES uvodna izjava 3 Direktiva 77/92/EGS naj bi se uporabljala do začetka veljavnosti določb, s katerimi se uskladijo nacionalna pravila o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovalnih zastopnikov in posrednikov. ê 2002/92/ES uvodna izjava 4 Večina držav članic je upoštevala Priporočilo Komisije 92/48/EGS z dne 16. decembra 1991 o zavarovalnih posrednikih[15], ki je pomagalo uskladiti nacionalne določbe o pogojih za opravljanje poklica in registraciji zavarovalnih posrednikov. ê 2002/92/ES uvodna izjava 9 ð novo (4) Različne kategorije oseb ali institucij, kot so zastopniki, in posredniki in „bančno-pozavarovalni“ operaterji, ð zavarovalnice, turistične agencije in podjetja za najem vozil, ï lahko prodajajo zavarovalniške produkte. Zaradi enake obravnave operaterjev in varstva strank mora ta direktiva zajeti vse te osebe ali institucije. ò novo (5) Uporaba Direktive 2002/92/EC je pokazala, da je za številne določbe potrebna nadaljnja opredelitev z namenom olajšanja izvajanja zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja ter da je zaradi varstva potrošnikov potrebna razširitev področja uporabe zadevne direktive na vse prodaje zavarovalnih produktov, ki jih opravijo bodisi zavarovalni posredniki bodisi zavarovalnice. Kar zadeva njihove postopke v zvezi s prodajo, poprodajo in zahtevki, bi morale biti zavarovalnice, ki neposredno prodajajo zavarovalne produkte, vključene v področje uporabe nove direktive na podobni podlagi kot zavarovalni zastopniki in zavarovalni posredniki. (6) Da se zagotovi enaka raven varstva potrošnikov ne glede na to, kje kupijo zavarovalni produkt (bodisi neposredno pri zavarovalnici ali posredno pri posredniku), mora področje uporabe Direktive poleg zavarovalnic pokrivati tudi druge udeležence na trgu, za katere je prodaja zavarovalnih produktov dopolnilna dejavnost (npr. turistične agencije in podjetja za najem vozil, dobavitelji blaga, ki ne izpolnjujejo pogojev za izvzetje). (7) Ta direktiva bi se morala uporabljati za osebe, katerih dejavnost je pomoč (bodisi v imenu kupca bodisi v imenu zavarovalnice) pri upravljanju in izvajanju zavarovalne ali pozavarovalne pogodbe, vključno s poklicnim vodenjem zahtevkov, ali cenitev in likvidacija škode ali izvedenska cenitev zahtevkov. ê 2002/92/ES uvodna izjava 5 (8) Kljub temu šŠe vedno obstajajo bistvene razlike med nacionalnimi predpisi, ki postavljajo ovire za začetek in opravljanje dejavnosti zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov na notranjem trgu. Torej je primerno, da se Direktiva 77/92/EGS nadomesti z novo. ò novo (9) Nedavni in trenutni pretresi na finančnih trgih so izpostavili pomen zagotavljanja učinkovitega varstva potrošnikov v vseh finančnih sektorjih. Zato je ustrezno okrepiti zaupanje strank in bolj poenotiti normativno ureditev glede prodaje zavarovalnih produktov, da se zagotovi ustrezna raven varstva strank v celotni Uniji. Ukrepi za varstvo strank bi morali biti prilagojeni značilnostim posamezne kategorije strank (poklicne ali druge). ê 2002/92/ES uvodna izjava 11 (prilagojeno) ð novo (10) Ta direktiva naj bi se uporabljala bi se morala uporabljati za osebe, katerih dejavnost je opravljanje storitev zavarovalnega ð ali pozavarovalnega ï posredovanja tretjim osebam proti plačilunagradi, ki je lahko denarnao ali ima drugo obliko dogovorjene gospodarske koristi, ki je odvisna od učinkovitosti. ò novo (11) Ta direktiva bi se morala uporabljati za osebe, katerih dejavnost je zagotavljanje informacij o eni ali več zavarovalnih ali pozavarovalnih pogodbah na podlagi meril, ki jih je izbrala stranka prek spletne strani ali na drug način, ali zagotavljanje prednostne razvrstitve zavarovalnih ali pozavarovalnih produktov ali popusta na ceno pogodbe, kadar lahko stranka ob koncu postopka neposredno sklene zavarovalno pogodbo; ne bi se smela uporabljati za pripravljalne dejavnosti, ki obsegajo posredovanje podatkov in informacij o morebitnih zavarovalcih zavarovalnim ali pozavarovalnim posrednikom ali zavarovalnicam ali pozavarovalnicam ali informacij o zavarovalnih ali pozavarovalnih produktih ali zavarovalnem ali pozavarovalnem posredniku ali zavarovalnici ali pozavarovalnici morebitnim zavarovalcem. ê 2002/92/ES uvodna izjava 12 (prilagojeno) (12) Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za osebe, ki opravljajo drugo poklicno dejavnost, kot so davčni izvedenci ali računovodje, ki občasno med opravljanjem te druge poklicne dejavnosti svetujejo v zvezi z zavarovalnim kritjem, niti se ne bi smela uporabljati za običajno dajanje splošnih informacij o zavarovalnih produktih, če namen te dejavnosti ni pomoč stranki, da sklene ali izpolni zavarovalno ali pozavarovalno pogodbo, niti poklicno vodenje zahtevkov za zavarovalno ali pozavarovalnica, niti poravnava škode in izvedenska ocena zahtevkov. ê 2002/92/ES uvodna izjava 13 (prilagojeno) ð novo (13) Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za osebe, ki pod določenimi strogimi pogoji ð omejitvami glede zavarovanja, zlasti potrebnega znanja za njegovo prodajo, kritih nevarnosti in zneska premije, ï opravljajo zavarovalno posredovanje kot pomožno dopolnilno dejavnost. ê 2002/92/ES uvodna izjava 10 (prilagojeno) (14) Ta direktiva vsebuje opredelitev Ö opredeljuje Õ „posrednika za vezano zavarovanje“, ki Ö da se Õ upoštevajo značilnosti trgov nekaterih držav članic in katerih namen je vzpostavitijo pogojei za registracijo, ki bi veljali za te posrednike. Ta opredelitev nima namena odvrniti držav članic od podobnih konceptov zavarovalnih posrednikov, ki so ob tem, da delujejo v imenu in za račun zavarovalnice in s polno odgovornostjo te zavarovalnice, upravičeni do pobiranja premij ali zneskov, namenjenih strankam v skladu s finančnimi jamstvi, določenimi v tej direktivi. ê 2002/92/ES uvodna izjava 14 (prilagojeno) ð novo (15) Zavarovalni in pozavarovalni posredniki ð, ki so fizične osebe, ïbi morali biti registrirani pri pristojnem organu države članice, v kateri imajo stalno prebivališče ali glavno upravo, če izpolnjujejo stroge poklicne pogoje glede strokovnosti, ugleda, odškodninskega jamstva in finančne sposobnosti.; ðtisti, ki so pravne osebe, bi morali biti registrirani pri pristojnem organu države članice, v kateri imajo registrirani sedež (ali, če po nacionalnem pravu nimajo registriranega sedeža, glavno upravo), če izpolnjujejo stroge poklicne pogoje glede strokovnosti, ugleda, odškodninskega jamstva in finančne sposobnosti. Zavarovalnim posrednikom, ki so že registrirani v državah članicah, se ne bo treba ponovno registrirati v skladu s to direktivo. ï ê2002/92/ES uvodni izjavi 6 in 15 (prilagojeno) ð novo (16) Zavarovalni in pozavarovalni posredniki bi morali uživati pravico do svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, ki sta vsebovani v Pogodbi. Ta Ö V skladu s tem Õ registracija bi morala registracija ð ali prijava v domači državi članici ï zavarovalnim in pozavarovalnim posrednikom omogočiti delo v drugih državah članicah iz naslova pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, če so pristojni organi upoštevali ustrezni postopek obveščanja. ê2002/92/ES uvodna izjava 16 (novo) (17) Treba je uvesti primerne sankcije proti osebam, ki opravljajo dejavnost zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, ne da bi bili registrirani, proti zavarovalnici ali pozavarovalnici, ki uporabljajo storitve neregistriranih posrednikov in proti posrednikom, ki ne upoštevajo nacionalnih določb, sprejetih na podlagi te direktive. ò novo (18) Da se okrepi preglednost ter spodbudi čezmejno trgovanje, bi moral EIOPA vzpostaviti, objaviti in redno posodabljati enotno elektronsko zbirko podatkov z evidenco o vsakem zavarovalnem ali pozavarovalnem posredniku, ki je priglasil namero za uresničevanje svobode ustanavljanja ali opravljanja storitev. Države članice bi morale EIOPA pravočasno posredovati ustrezne informacije, da bi mu omogočile opravljanje navedenega. Zadevna zbirka podatkov bi morala vsebovati spletno povezavo do vsakega ustreznega pristojnega organa v vsaki državi članici. Spletna stran vsakega pristojnega organa vsake države članice bi morala vsebovati spletno povezavo do te zbirke podatkov. (19) Relativne pravice in obveznosti domače države članice in države članice gostiteljice v zvezi z nadzorom zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov, ki so registrirani pri njima ali pri uresničevanju svobode ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev opravljajo zavarovalno ali pozavarovalno posredniško dejavnost na njunem ozemlju, bi morale biti jasno določene. (20) Države članice zahtev v zvezi z registracijo ne bi smele uporabljati za zavarovalne posrednike, ki opravljajo zavarovalno posredovanje v povezavi z določenimi vrstami zavarovanj kot dopolnilno dejavnost, ali za poklicno vodenje zahtevkov, cenitev in likvidacijo škode ali izvedensko cenitev zahtevkov, če izpolnjujejo zahteve iz te direktive glede znanja, sposobnosti in ugleda ter ustrezne zahteve glede informacij in zahteve v zvezi s pravili poslovanja, ter je bila pristojnemu organu predložena prijava dejavnosti. ê 2002/92/ES uvodna izjava 7 (prilagojeno) (21) Nezmožnost zavarovalnih posrednikov, da bi v vsej Skupnosti Ö Uniji Õ prosto poslovali, ovira pravilno delovanje enotnega zavarovalniškega trga. ò novo (22) Pomembno je zagotoviti visoko raven strokovnosti in usposobljenosti zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov ter zaposlenih pri neposrednih zavarovateljih, ki so vključeni v dejavnosti v zvezi s pripravo in prodajo zavarovalnih polic ter zadevnimi poprodajnimi dejavnostmi. Torej mora strokovno znanje posrednika, zaposlenih pri neposrednih zavarovateljih, podjetjih za najem vozil in turističnih agencijah ter strokovno znanje oseb, ki opravljajo dejavnosti vodenja zahtevkov, cenitev in likvidacijo škode ali izvedensko cenitev zahtevkov, ustrezati kompleksnosti zadevnih dejavnosti. Zagotoviti bi bilo treba trajno izobraževanje. ê 2002/92/ES uvodna izjava 8 ð novo (23) Uskladitev nacionalnih predpisov o pogojih za opravljanje poklica in registracijo oseb, ki sprejmejo in opravljajo dejavnost zavarovalnega ð ali pozavarovalnega ï posredovanja lahko torej prispeva tako k dopolnitvi enotnega trga finančnih storitev kakor tudi k večjemu varstvu strank na tem področju. ò novo (24) Da se okrepi čezmejno trgovanje, bi bilo treba uvesti načela za ureditev medsebojnega priznavanja znanja in sposobnosti posrednikov. (25) Nacionalno kvalifikacijo, ki je v skladu z evropskim ogrodjem kvalifikacij, določenim v Priporočilu Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o uvedbi evropskega ogrodja kvalifikacij za vseživljenjsko učenje[16], uvrščena v raven 3 ali višje, bi morala država članica gostiteljica sprejeti kot dokazilo, da zavarovalni ali pozavarovalni posrednik izpolnjuje pogoje glede znanja in sposobnosti, ki so pogoj za registracijo v skladu s to direktivo. Ta okvir državam članicam, izobraževalnim ustanovam, delodajalcem in posameznikom pomaga pri primerjanju kvalifikacij med raznolikimi sistemi izobraževanja in usposabljanja v Uniji. To orodje je ključno za razvoj trga delovne sile po vsej Uniji. Navedeno ogrodje ni namenjeno nadomestitvi nacionalnih sistemov kvalifikacij, ampak dopolnitvi ukrepov držav članic, saj olajšuje njihovo medsebojno sodelovanje. (26) Kljub veljavnim sistemom enotne licence za zavarovatelje in posrednike je evropski zavarovalniški trg še vedno zelo razdrobljen. Da se spodbudi čezmejno poslovanje in okrepi preglednost za potrošnike, države članice zagotovijo objavo pravil o splošnih koristih, ki veljajo na njihovih ozemljih, enoten elektronski register in informacije glede pravil o splošnih koristih vseh držav članic, ki veljajo za zavarovalno in pozavarovalno posredovanje, pa bi morali biti javno dostopni. ê 2002/92/ES uvodna izjava 17 (prilagojeno) (27) Sodelovanje in izmenjava podatkov med pristojnimi organi sta bistvenai za zaščito varstvo strank in zagotavljata zdravo zavarovalno in pozavarovalno poslovanje na enotnem trgu. ê 2002/92/ES uvodna izjava 22 ð novo (28) V državah članicah so potrebni primerni in učinkoviti ð izvensodni ï pritožbeni in odškodninski postopki za urejanje sporov med zavarovalnimi posredniki ð ali zavarovalnicami ï in strankami, v katerih bi po potrebi uporabljali obstoječe postopke. ð Za reševanje sporov med zavarovalnicami ali osebami, ki prodajajo ali ponujajo zavarovalne produkte, in strankami glede pravic in obveznosti iz te direktive bi morali biti na voljo učinkoviti izvensodni pritožbeni in odškodninski postopki. Da se okrepi učinkovitost postopkov izvensodnega reševanja sporov za reševanje pritožb, ki jih vložijo stranke, bi morala ta direktiva določiti, da morajo zavarovalnice ali osebe, ki prodajajo ali ponujajo zavarovalne produkte, sodelovati v postopkih reševanja sporov, katerih rezultat ni zavezujoča odločitev, ki jih stranke sprožijo proti njim ter zadevajo pravice in obveznosti, določene v tej direktivi. Cilj takih postopkov izvensodnega reševanja sporov bi bil doseči hitrejšo in cenejšo poravnavo sporov med zavarovalnicami ali osebami, ki prodajajo ali ponujajo zavarovalne produkte, in strankami ter razbremenitev sodišč. Vendar postopki izvensodnega reševanja sporov ne bi smeli posegati v pravice strank v takih postopkih do sprožitve sodnega postopka pred sodiščem. ï ê 2002/92/ES uvodna izjava 23 (prilagojeno) ð novo Brez poseganja v pravico stranke, da svoj primer predloži sodišču, bi države članice morale spodbujati javne ali zasebne organe, ustanovljene z namenom izvensodnega reševanja sporov ð zagotoviti ï , da ð organi ARS, ki obravnavajo spore iz te direktive, ï sodelujejo pri reševanju čezprekomejnih sporov. ð Države članice bi morale organe ARS, ki obravnavajo zadevne spore, spodbujati k članstvu v omrežju FIN-NET[17]. ï Takšno sodelovanje bi lahko na primer strankam pomagalo vzpostaviti stik z izvensodnimi organi registriranimi v državi članici, kjer stalno prebivajo, v zvezi s pritožbami glede zavarovalnih posrednikov registriranih v drugih državah članicah. Vzpostavitev omrežja FIN-NET omogoča boljšo pomoč strankam, kadar se slednje poslužujejo prekomejnih storitev. Določbe o postopkih morajo upoštevati Priporočilo Komisije 98/257/ES z dne 30. marca 1998 o načelih, ki veljajo za organe, odgovorne za izvensodno reševanje potrošniških sporov[18]. ò novo (29) Rastoč nabor dejavnosti, s katerimi se hkrati ukvarjajo številni zavarovalni posredniki in zavarovalnice, je povečal možnost nasprotja interesov med takimi različnimi dejavnostmi in interesi njihovih strank. Zato je potrebno, da države članice določijo predpise za zagotovitev, da taka nasprotja nimajo škodljivega vpliva na interese stranke. (30) Potrošnikom bi morale biti vnaprej posredovane jasne informacije glede statusa oseb, ki prodajajo zavarovalni produkt, in glede plačila, ki ga te osebe prejmejo. Obstaja potreba po uvedbi obveznega razkritja statusa za evropske zavarovalne posrednike in zavarovalnice. Te informacije bi moral potrošnik dobiti v predpogodbeni fazi. Vloga navedenega je pokazati razmerje med zavarovalnico in posrednikom (kadar je to ustrezno) ter strukturo in vsebino plačil posrednikom. (31) Zaradi zmanjšanja nasprotja interesov med prodajalcem in kupcem zavarovalnega produkta je potrebno zagotoviti ustrezno razkritje plačil prodajalcem zavarovanja. Zato bi morali imeti pri življenjskih zavarovanjih posrednik in uslužbenec zavarovalnega posrednika ali zavarovalnica obveznost, da stranko pred prodajo obvestijo o svojem plačilu. Ob upoštevanju petletnega prehodnega obdobja mora biti za druge zavarovalne produkte stranka obveščena o svoji pravici, da te informacije zahteva, zadevne informacije pa morajo biti stranki posredovane na njeno zahtevo. (32) Da se stranki zagotovijo primerljive informacije o storitvah zavarovalnega posredovanja, ki se posredujejo ne glede na to, ali stranka kupi pri posredniku ali neposredno pri zavarovalnici, in da se prepreči izkrivljanje konkurence s spodbujanjem zavarovalnic, da raje kot prek posrednikov prodajajo neposredno strankam, da bi se izognile zahtevam glede informacij, bi bilo treba tudi od zavarovalnic zahtevati, da posredujejo informacije glede plačila stranki, s katero pri opravljanju storitev zavarovalnega posredovanja poslujejo neposredno, o plačilu, ki ga prejmejo za prodajo zavarovalnih produktov. (33) Ker je cilj obstoječega predloga okrepiti varstvo potrošnikov, se nekatere od njenih določb uporabljajo samo v razmerjih med podjetjem in potrošnikom, in sicer zlasti tiste, ki urejajo pravila poslovanja zavarovalnih posrednikov ali drugih prodajalcev zavarovalnih produktov. (34) Da se prepreči primere zavajajoče prodaje, bi morala biti po potrebi prodaja zavarovalnih produktov dopolnjena s poštenim in strokovnim svetovanjem. ê 2002/92/ES uvodna izjava 18 (prilagojeno) (35) Bistvenega pomena je, da stranka ve, ali ima opravka s posrednikom, ki mu Ö stranki Õ svetuje o produktih iz širokega spektra zavarovalnic, ali o produktih, ki jih ponuja le določeno število zavarovalnic. ê 2002/92/ES uvodna izjava 20 ð novo (36) ð Ker so stranke vse bolj odvisne od osebnih priporočil, je ustrezno vključiti opredelitev svetovanja. Pred svetovanjem bi moral zavarovalni posrednik ali zavarovalnica oceniti strankine potrebe, zahteve in njeno finančno stanje. ï Če posrednik izjavi, da opravlja svetovanje v zvezi zs produkti iz večjega števila zavarovalnic, mora opraviti pošteno in dovolj obsežno analizo produktov, ki so dosegljivi na trgu. Poleg tega bi morali vsi ð zavarovalni ï posredniki ð in zavarovalnice ï pojasniti razloge, na podlagi katerih so dali določen nasvet. ò novo (37) Pred sklenitvijo pogodbe, vključno v primeru prodaj brez svetovanja, bi bilo treba stranki posredovati ustrezne informacije o zavarovalnem produktu, da se ji omogoči sprejem informirane odločitve. Zavarovalni posrednik bi moral biti sposoben stranki pojasniti ključne značilnosti zavarovalnega produkta, ki ga prodaja. (38) Določiti bi bilo treba enotna pravila, da se osebi, ki prodaja zavarovalni produkt, zagotovi določena izbira glede načina posredovanja vseh informacij stranki in omogoči uporaba elektronskih komunikacij, kadar je to primerno ob upoštevanju okoliščin posameznega posla. Vendar bi morala biti stranki ponujena možnost, da jih prejme v papirni obliki. Zaradi dostopa potrošnikov do informacij bi bilo treba vse predpogodbene informacije vedno posredovati brezplačno. ê 2002/92/ES uvodna izjava 21 ð novo (39) Manjša potreba je zahtevati, da se ti podatki razkrijejo v primeru, ko je stranka podjetje, ki potrebuje pozavarovalno ali zavarovalno kritje za komercialno ali industrijsko nevarnost ð ali je poklicna stranka (glej Prilogo I k tej direktivi) ï . ê 2002/92/ES uvodna izjava 19 (prilagojeno) ð novo (40) Ta direktiva naj bi opredelila ð minimalne ï obveznosti, ki bi jih ð zavarovalnice in ï zavarovalni posredniki morali imetli pri posredovanju informacij strankam. Državia članicia lahko Ö bi moralo biti omogočeno, da Õ na tem področju ohrani ali sprejme strožje določbe, ki jih lahko naloži zavarovalnim posrednikom ð in zavarovalnicam ï neodvisno od kraja prebivališča ð določb njihove domače države članice ï , v katerem kadar opravljajo posredniško dejavnost ð zavarovalnega posredovanja ï na njenem ozemlju, če so takšne strožje določbe skladne s pravom Skupnosti Ö Unije Õ , tudi z Direktivo 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju)[19]. ð Država članica, ki poleg določb iz te direktive predlaga uporabo dodatnih določb za ureditev zavarovalnih posrednikov in prodaje zavarovalnih produktov ter jih uporablja, bi morala zagotoviti, da je upravno breme, ki je posledica teh določb, sorazmerno z varstvom potrošnikov. Zaradi varstva potrošnikov in da se prepreči zavajajoča prodaja zavarovalnih produktov, bi bilo državam članicam treba dovoliti, da izjemoma uporabijo strožje zahteve za take zavarovalne posrednike, ki zavarovalno posredovanje opravljajo kot dopolnilno dejavnost, če štejejo, da je to potrebno in sorazmerno. ï ò novo (41) Navzkrižna prodaja je pogosta strategija ponudnikov finančnih storitev na drobno v celotni Uniji. Potrošnikom lahko prinesejo koristi, vendar pa pri teh praksah interesi potrošnikov niso vedno ustrezno upoštevani. Tako lahko na primer nekatere oblike navzkrižne prodaje, in sicer vezave prodaje, pri katerih se dve ali več finančnih storitev prodaja v paketu in najmanj ena od teh storitev ali produktov ni na voljo tudi ločeno, izkrivljajo konkurenco in negativno vplivajo na mobilnost potrošnikov ter njihovo sposobnost sprejemanja informiranih odločitev. Primer vezanih prodaj je lahko obvezno odprtje tekočih računov, kadar se potrošniku zagotavlja zavarovalno storitev, zaradi plačila premij ali obvezna sklenitev avtomobilskega zavarovanja, kadar se potrošniku zagotovi potrošniško posojilo, da se financirani avtomobil zavaruje. Medtem ko lahko prodaje svežnjev, pri katerih se dve ali več finančnih storitev ali produktov prodaja v paketu, vendar je vsako od teh storitev mogoče kupiti tudi ločeno, prav tako izkrivljajo konkurenco in negativno vplivajo na mobilnost strank ter njihovo sposobnost sprejemanja informiranih odločitev, je izbira vendarle prepuščena stranki, zato te prakse morda pomenijo manjše tveganje, da zavarovalni posredniki ne bi izpolnjevali svojih obveznosti v skladu s to direktivo. Zaradi spodbujanja konkurence in večje izbire potrošnikov bi bilo treba uporabo takih praks skrbno oceniti. (42) Zavarovalne pogodbe, ki vključujejo naložbe, so strankam pogosto na voljo kot možne alternative ali nadomestila za naložbene produkte, ki so predmet direktive [MiFID II][20]. Da se zagotovi dosledna zaščita vlagateljev in prepreči tveganje regulativne arbitraže, je pomembno, da za naložbene produkte za male vlagatelje (zavarovalni naložbeni produkti, kot so opredeljeni v Uredbi o dokumentih s ključnimi informacijami za naložbene produkte) veljajo enaki standardi poslovanja: ti vključujejo zagotovitev ustreznih informacij, zahteve glede primernosti svetovanja in omejitve spodbud ter zahteve glede upravljanja nasprotij interesov in v primeru neodvisnih svetovalcev omejitve glede oblike plačila. Evropski organ za vrednostne papirje in trge (European Securities and Markets Authority – ESMA) ter Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (European Insurance and Occupational Pensions Authority – EIOPA) bi morala sodelovati, da se s smernicami doseže največja možna raven skladnosti standardov poslovanja za naložbene produkte za male vlagatelje, za katere se uporablja [MiFID II] ali ta direktiva. Za zavarovalne naložbene produkte so standardi iz te direktive, ki veljajo za vse zavarovalne pogodbe (poglavje VII te direktive), in strožji standardi za zavarovalne naložbene produkte kumulativni. V skladu s tem bi morale osebe, ki opravljajo zavarovalno posredovanje v zvezi z zavarovalnimi naložbenimi produkti, spoštovati standarde poslovanja, ki veljajo za vse zavarovalne pogodbe, in tudi strožje standarde, ki veljajo za zavarovalne naložbene produkte. (43) Za zagotovitev, da zavarovalnice in osebe, ki opravljajo zavarovalno posredovanje, spoštujejo določbe iz te direktive ter da se v vsej Uniji obravnavajo na podoben način, bi bilo treba od držav članic zahtevati, da določijo učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne sankcije in ukrepe. Pregled obstoječih pooblastil in njihovega izvajanja v praksi je bil izveden s ciljem spodbuditi uskladitev sankcij in ukrepov iz sporočila Komisije z dne 8. decembra 2010 o krepitvi sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev[21]. Zato bi morale upravne sankcije in ukrepi, ki jih določijo države članice, izpolnjevati nekatere bistvene zahteve v zvezi z naslovniki, merili, ki jih je treba upoštevati pri uporabi sankcije ali ukrepa, objavo, ključnimi pristojnostmi za sankcioniranje in višino upravnih denarnih sankcij. (44) Pristojni organi morajo biti zlasti pooblaščeni za uvedbo denarnih sankcij, ki so dovolj visoke, da odtehtajo koristi, ki jih je mogoče pričakovati, ter odvračilne tudi za večje institucije in njihovo vodstveno osebje. (45) Za zagotovitev skladne uporabe sankcij v državah članicah pri določanju vrste upravnih sankcij ali ukrepov in višine upravnih denarnih sankcij bi bilo treba od držav članic zahtevati, da zagotovijo, da pristojni organi upoštevajo vse zadevne okoliščine. (46) Da se krepi odvračilen vpliv na širšo javnost in obvešča o kršenju predpisov, ki lahko negativno vplivajo na varstvo potrošnikov, bi bilo treba naložene sankcije in ukrepe objaviti, razen v določenih natančno opredeljenih okoliščinah. Da se zagotovi spoštovanje načela sorazmernosti, bi bilo treba sankcije in ukrepe, kadar bi objava vpletenim stranem povzročila nesorazmerno škodo, objaviti anonimno. (47) Za ugotavljanje morebitnih kršitev bi morali imeti pristojni organi potrebna preiskovalna pooblastila in vzpostaviti učinkovite mehanizme za spodbujanje poročanja o morebitnih ali dejanskih kršitvah. (48) Ta direktiva bi se morala nanašati na upravne sankcije in ukrepe, ne glede na to, ali so v skladu z nacionalno zakonodajo opredeljeni kot sankcija ali kot ukrep. (49) Ta direktiva ne bi smela posegati v določbe iz zakonodaj držav članic v zvezi s kazenskimi sankcijami. (50) Za dosego ciljev iz te direktive bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejetje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe v zvezi s podrobnostmi glede pojmov ustreznega znanja in usposobljenosti posrednika, upravljanja nasprotij interesov, obveznosti glede poslovanja v zvezi s svežnji zavarovalnih naložbenih produktov za male vlagatelje in obrazcev za posredovanje informacij v zvezi s sankcijami. Zlasti je pomembno, da Komisija med pripravljalnim delom opravi ustrezna posvetovanja, tudi na strokovni ravni. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način. (51) Tehnični standardi v zvezi s finančnimi storitvami bi morali zagotoviti dosledno uskladitev in ustrezno varstvo potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EIOPA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da pripravi osnutke regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev v zvezi s politiko, za predložitev Komisiji. (52) Z delegiranimi akti v skladu s členoma 290 in 291 Pogodbe o delovanju Evropske unije in v skladu s členi od 10 do 15 Uredbe (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine)[22] bi morala Komisija sprejeti delegirane akte, kot so določeni v členu [8] o pojmih ustreznega znanja in usposobljenosti posrednika, v členih [17 in 23] o upravljanju nasprotij interesov in v členih [24 in 25] o obveznostih glede poslovanja v zvezi s svežnji zavarovalnih naložbenih produktov za male vlagatelje, ter izvedbene tehnične standarde, kot so določeni v členu [30] o postopkih in obrazcih za posredovanje informacij v zvezi s sankcijami. Osnutek teh delegiranih aktov in izvedbenih tehničnih standardov bi moral oblikovati EIOPA. (53) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 95/46 z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, pod nadzorom pristojnih organov držav članic, zlasti neodvisnih javnih organov, ki jih imenujejo države članice[23], ter Uredba (EU) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov[24]urejata obdelavo osebnih podatkov, ki jo izvaja EIOPA v okviru te uredbe in pod nadzorom evropskega nadzornika za varstvo podatkov. (54) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in načela, ki jih priznava Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, kot so določeni v Pogodbi. (55) Države članice so se v skladu s skupno politično deklaracijo držav članic in Komisije o obrazložitvenih dokumentih z dne 28. septembra 2011 zavezale, da bodo v utemeljenih primerih uradnemu obvestilu o svojih ukrepih za prenos priložile enega ali več dokumentov, ki bodo pojasnjevali razmerje med sestavnimi deli direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. V zvezi s to direktivo zakonodajalec meni, da je posredovanje takih dokumentov upravičeno. (56) Pregled te direktive bi bilo treba opraviti pet let po datumu začetka veljavnosti te direktive, da se bi se upošteval razvoj na trgu in razvoj na drugih področjih pravnega reda Unije ali izkušnje držav članic pri izvajanju pravnega reda Unije, zlasti v zvezi s produkti, ki jih pokriva Direktiva 2003/41/ES. ê 2002/92/ES uvodna izjava 24 (prilagojeno) (57) Direktivo 77/92/EGS Ö 2002/92/ES Õ je bi bilo v skladu s tem treba razveljaviti – Ö . Õ ò novo (58) Obveznost prenosa te direktive v nacionalno pravo bi morala biti omejena na tiste določbe, ki pomenijo vsebinsko spremembo Direktive 2002/92/ES. Obveznost prenosa določb, ki so nespremenjene, izhaja iz Direktive 2002/92/ES. (59) Ta direktiva ne bi smela posegati v obveznosti držav članic glede rokov za prenos Direktive 2002/92/ES v nacionalno zakonodajo – ê 2002/92/ES SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: POGLAVJE I PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE Člen 1 Področje uporabe ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 1. Ta direktiva določa pravila za Ö o Õ začeteku opravljanja in opravljanjue dejavnosti zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja, ð vključno s poklicnim vodenjem zahtevkov ter cenitvijo in likvidacijo škode, ï ki jo izvajajo fizične in pravne osebe, registrirane v državi članici, ali ki se želijo tam registrirati. ê 2002/92/ES 2. Ta direktiva se ne uporablja za tiste osebe, ki opravljajo storitve posredovanja in izpolnjujejo naslednje pogoje: (a) zavarovalna pogodba terja zgolj poznavanje zavarovalnega kritja, ki je predmet pogodbe; (b) pri zavarovalni pogodbi ne gre za življenjsko zavarovanje; (c) zavarovalna pogodba ne krije nevarnosti kakršnih koli odgovornosti; (d) glavna poklicna dejavnost teh oseb ni zavarovalno posredovanje; ê 2002/92/ES (prilagojeno) (e) zavarovanje dopolnjuje produkt ali storitev Ö blago Õ , ki jo ga posreduje katerikoli ponudnik, pri čemer to zavarovanje zajema: (i) nevarnost okvare, izgube ali poškodbe blaga, ki ga ta ponudnik dobavlja, ali Ö ; Õ ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo (ii) poškodbo ali izgubo prtljage in druge nevarnosti, povezane s potovanjem, ki je bilo vplačano pri tem ponudniku, tudi če zavarovanje vključuje življenjsko zavarovanje ali nevarnost glede obveznosti, če je to postransko kritje glavnega kritja za nevarnost, povezanim s tem potovanjem; (f) znesek letne premije ð za zavarovalno pogodbo, če se preračuna na letni znesek, ï ni večji od 500 Ö 600 Õ EUR in celotno trajanje zavarovalne pogodbe, skupaj z vsemi podaljšanji, ni daljše od pet let. ê 2002/92/ES (prilagojeno) 3. Ta direktiva se ne uporablja za tiste storitve zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja, ki se posredujejo v zvezi z nevarnostjo in obveznostmi na območjih zunaj Skupnosti Ö Unije Õ . ê 2002/92/ES ð novo Ta direktiva ne sme vplivati na pravne predpise države članice na področju zavarovalnega ð in pozavarovalnega ï poslovanja, ki ga izvajajo zavarovalni in pozavarovalni posredniki ð ali zavarovalnice in pozavarovalnice ï, ki so registrirani v tretji državi in poslujejo na njenem ozemlju iz naslova svobode opravljanja storitev, če je zagotovljeno enako obravnavanje vsem osebam, ki opravljajo oziroma so pooblaščene za opravljanje zavarovalnega ð in pozavarovalnega ï posredovanja na tem trgu. Ta direktiva ne ureja dejavnosti zavarovalnega ð ali pozavarovalnega ï posredovanja, ki se izvaja v tretjih državah, niti dejavnosti zavarovalnic ali pozavarovalnic v Skupnosti, kot je opredeljeno v Prvi Direktivi Sveta 73/239/EGS z dne 24. julija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju poslov neposrednega zavarovanja, ki ni življenjsko zavarovanje [7] in v Prvi Direktivi Sveta 79/267/EGS z dne 5. marca 1979 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju poslov neposrednega življenjskega zavarovanja [8], ki se opravlja preko zavarovalnih posrednikov v tretjih državah. ò novo Države članice obvestijo Komisijo o vseh splošnih težavah, s katerimi se srečujejo njihovi zavarovalni posredniki pri ustanavljanju ali opravljanju dejavnosti zavarovalnega posredovanja v kateri koli tretji državi. ê 2002/92/ES ð novo Člen 2 Opredelitve V tej direktivi: 1. „zavarovalnica“ je podjetje, ki je pridobilo uradno dovoljenje v skladu s členom 6 Direktive 73/239/EGS, ali členom 6 Direktive 79/267/EGS; 2. „pozavarovalnica“ je podjetje, ki ni zavarovalnica, ali pa zavarovalnica iz države, ki ni članica EU in katerega glavna dejavnost je sprejemanje nevarnosti, ki jih odstopijo zavarovalnice, zavarovalnice iz držav nečlanic EU ali druge pozavarovalnice ð ki je pridobilo uradno dovoljenje v skladu s členom 3 Direktive 2005/68/ES ï ; ê 2002/92/ES ð novo 3. „zavarovalno posredovanje“ je dejavnost uvajanja ð svetovanja ï , predlaganja ali izvajanja drugih pripravljalnih opravil pred sklenitvijo zavarovalnih pogodb, ali dejavnosti sklepanjea teh pogodb, ali pomoč pri vodenju in izvajanju teh pogodb, zlasti v primeru zahtevkov ð, ter dejavnost poklicnega vodenja zahtevkov ter cenitev in likividacija škode ï . Če to dejavnost opravlja zavarovalnica ali uslužbenec zavarovalnice, ki dela pod okriljem zavarovalnice, se ta dejavnost ne šteje kot zavarovalno posredovanje. ð Zadevne dejavnosti se štejejo za zavarovalno posredovanje tudi, če jih opravlja zavarovalnica brez vključitve zavarovalnega posrednika. ï ò novo Za namene te direktive se nobena od naslednjih dejavnosti ne šteje za zavarovalno posredovanje: ê 2002/92/ES ð novo (a) Občasno posredovanje podatkov ð stranki ï v okviru druge poklicne dejavnosti, če ta dejavnost ni ð če ponudnik ne stori nobenih nadaljnjih korakov za ï pomoč stranki pri sklepanju ali izvajanju zavarovalne pogodbe, upravljanje z zahtevki zavarovalnice in poravnava škode ter izvedenska cenitev zahtevkov, se prav tako ne šteje kot zavarovalno posredovanje; ò novo (b) zgolj posredovanje podatkov in informacij o morebitnih zavarovalcih zavarovalnim posrednikom ali zavarovalnicam ali informacij o zavarovalnih produktih ali zavarovalnem posredniku ali zavarovalnici morebitnim zavarovalcem; 4. „zavarovalni naložbeni produkt“ je zavarovalna pogodba, ki bi jo bilo mogoče uvrstiti tudi kot „naložbeni produkt“ v skladu z opredelitvijo iz člena 2(a) [Uredba o dokumentih s ključnimi informacijami za naložbene produkte (Uredba PNPMV) ]; ê 2002/92/ES ð novo 5. „zavarovalni posrednik“ je vsaka fizična ali pravna oseba ð , razen zavarovalnice ï , ki proti plačilu sprejme ali izvaja zavarovalno posredovanje; ê 2002/92/ES ð novo 64. „pozavarovalno posredovanje“ je dejavnost uvajanja ð svetovanja ï , predlaganja ali izvajanja drugih pripravljalnih opravil pred sklenitvijo pozavarovalnih pogodb, ali dejavnost sklepanjea teh pogodb, ali pomoč pri vodenju in izvajanju teh pogodb, zlasti v primeru zahtevkov ð , ter dejavnost poklicnega vodenja zahtevkov ter cenitev in likvidacija škode. ï Če te dejavnosti opravlja pozavarovalnica ali uslužbenec pozavarovalnice, ki dela pod okriljem pozavarovalnice, se te dejavnosti ne štejejo kot pozavarovalno posredovanje. ð Zadevne dejavnosti se štejejo za pozavarovalno posredovanje tudi, če jih opravlja pozavarovalnica brez vključitve pozavarovalnega posrednika. ï ò novo Za namene te direktive se nobena od naslednjih dejavnosti ne šteje za pozavarovalno posredovanje: ê 2002/92/ES (a) Oobčasno posredovanje podatkov v okviru druge poklicne dejavnosti, če ta dejavnost ni pomoč stranki pri sklepanju ali izvajanju pozavarovalne pogodbe, upravljanje z zahtevki pozavarovalnice in prilagoditev izgub ter izvedenska cenitev zahtevkov, se prav tako ne štejejo kot pozavarovalno posredovanje; ò novo (b) zgolj posredovanje podatkov in informacij o morebitnih zavarovalcih pozavarovalnim posrednikom ali pozavarovalnicam ali informacij o pozavarovalnih produktih ali pozavarovalnem posredniku ali pozavarovalnici morebitnim zavarovalcem; ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 76. „pozavarovalni posrednik“ je vsaka fizična ali pravna oseba ð , razen pozavarovalnice ï, ki proti plačilu sprejme ali izvaja pozavarovalno posredovanje; 87. „povezani zavarovalni posrednik“ je vsaka oseba, ki izvaja dejavnost zavarovalnega posredovanja za in v imenu enega ali več zavarovalnic v primeru zavarovalnih produktov, ki si med seboj ne konkurirajo, vendar ta oseba ne pobira premij ali zneskov, namenjenih strankam, ð ali zavarovalnih posrednikov ï in deluje pod polno odgovornostjo teh zavarovalnic za produkte, ki jih zadevajo. ð ali zavarovalnih posrednikov, če zavarovalni posredniki, pod odgovornostjo katerih oseba deluje, sami ne delujejo pod odgovornostjo druge zavarovalnice ali zavarovalnega posrednika ï; Oseba, ki opravlja dejavnost zavarovalnega posredovanja poleg svoje glavne poklicne dejavnosti, se prav tako šteje kot povezani zavarovalni posrednik, ki deluje pod polno odgovornostjo zavarovalnic za produkte, ki jih zadevajo, če je zavarovanje dopolnitev blaga in storitev, dobavljenih v okviru te glavne poklicne dejavnosti in oseba ne pobira premij ali zneskov, namenjenih strankam; ò novo 9. „svetovanje“ je dajanje priporočila stranki, bodisi na njeno zahtevo bodisi na pobudo zavarovalnice ali zavarovalnega posrednika; ò novo 10. „pogojna provizija“ je plačilo v obliki provizije, kjer je višina izplačanega zneska odvisna od doseganja dogovorjenih ciljev v zvezi s poslom, ki ga posrednik sklene z zavarovateljem; ê 2002/92/ES 118. „velika nevarnost“ je opredeljena v členu 5(d) Direktive 73/239/EGS; 129. „domača država članica“ je država,: (a) v kateri če je posrednik fizična oseba, država članica, v kateri se nahaja njegovo stalno prebivališče in v kateri opravlja svojo dejavnost; (b) v kateri če je posrednik pravna oseba, država članica, v kateri se nahaja njegov statutarni sedež ali če po zakonodaji te države nima statutarnega sedeža, država članica, v kateri se nahaja njegova glavna uprava; ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 1310. „država članica gostiteljica" je država članica, v kateri ima je zavarovalni ali pozavarovalni posrednik podružnico Ö stalno prisoten ali je v njej ustanovljen Õ ali tam opravlja storitve ð in ni njegova domača država članica ï ; 1412. „trajni medij“ je trajni nosilec podatkov vsakršni instrument, ki stranki omogoča shraniti osebno naslovljene podatke, tako da so dostopni za poznejše prebiranje tako dolgo, kot je potrebno za namene teh podatkov, in ki omogoča nespremenjeno predvajanje shranjenih podatkov. ð kot je opredeljen v členu 2(m) Direktive 2009/65/ES; ï Med trajne medije štejemo zlasti diskete, CD-ROMe, DVD-je in trde diske osebnih računalnikov, na katerih je shranjena elektronska pošta, vendar to ne obsega spletnih strani, razen če slednje izpolnjujejo merila iz prvega odstavka. ò novo (15) „navzkrižna prodaja“ je ponujanje zavarovalne storitve ali produkta skupaj z drugo storitvijo ali produktom kot del paketa ali kot pogoj za sklenitev druge pogodbe ali paketa; (16) „tesne vezi“ pomenijo položaj iz člena 4(31) Direktive [MIFID II]; (17) „primarni kraj poslovanja“ je mesto, od kjer se upravlja glavna dejavnost; (18) „plačilo“ je vsaka provizija, honorar, pristojbina ali drugo plačilo, vključno s katero koli ekonomsko ugodnostjo, ki se ponudi ali plača v zvezi z dejavnostmi zavarovalnega posredovanja; (19) „vezana prodaja“ je ponujanje ene ali več dopolnilnih storitev skupaj z zavarovalno storitvijo ali produktom kot del paketa, če ta zavarovalna storitev ali produkt potrošniku ni na voljo tudi ločeno; (20) „prodaja svežnjev“ je ponujanje ene ali več dopolnilnih storitev skupaj z zavarovalno storitvijo ali produktom kot del paketa, če je ta zavarovalna storitev ali produkt potrošniku na voljo tudi ločeno, vendar ne nujno pod enakimi pogoji kot, kadar se ponuja v povezavi z dopolnilnimi storitvami. ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo POGLAVJE II POGOJI ZA REGISTRACIJO Člen 3 Registracija 1. ð Razen v primerih iz člena 4 seï Zzavarovalni in pozavarovalni posredniki se registrirajo pri pristojnem organu, kot je opredeljeno v členu 7(2) v njihovi domači državi članici. ð Zavarovalnicam, ki so že registrirane v državah članicah v skladu z Direktivo 73/239/EGS, Direktivo 2002/83/ES in Direktivo 2005/68/ES ter njihovim zaposlenim, se ni treba ponovno registrirati v skladu s to direktivo. ï Brez poseganja v prvi pododstavek se lahko države članice odločijo, da zavarovalnice in pozavarovalnice in drugi organi lahko sodelujejo s pristojnimi organi pri registriranju zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov in ter pri izvajanju zahtev po členu 4 8 v zvezi s temi posredniki. Zlasti v primeru povezanih zavarovalnih posrednikov lahko te registrira zavarovalnica, ali združenje zavarovalnic ð ali zavarovalni ali pozavarovalni posrednik ï pod nadzorom pristojnega organa. ò novo Države članice lahko določijo, da je za zagotovitev, da zavarovalni ali pozavarovalni posrednik, ki deluje pod odgovornostjo zavarovalnice ali pozavarovalnice ali drugega registriranega zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika, izpolnjuje pogoje iz te direktive, odgovoren posrednik ali zavarovalnica ali pozavarovalnica, pod odgovornostjo katere ta deluje. V takem primeru je oseba ali subjekt, ki prevzame odgovornost, potem ko prejme obvestilo držav članic glede pogojev iz pododstavkov (a) in (b) odstavka 7 tega člena, zadovoljna z izpolnjevanjem pogojev iz pododstavka (c) odstavka 7 tega člena. Države članice lahko določijo tudi, da oseba ali subjekt, ki prevzame odgovornost za posrednika, tega posrednika registrira. ê 2002/92/ES ð novo Državam članicam ni treba od vseh fizičnih oseb, ki delajo v podjetju ð zavarovalnici ali pozavarovalnici ali pri registriranem zavarovalnem ali pozavarovalnem posredniku ï in opravljajo dejavnost zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, zahtevati, da izpolnjujejo pogoje iz prvega in drugega pododstavka tega odstavka. ê 2002/92/ES (prilagojeno) Kar zadeva pravne osebe, morajo dDržave članice te Ö zagotovijo registracijo pravnih Õ osebe registrirati in v registru tudi navedejosti imena fizičnih oseb znotraj uprave, ki so zadolžene za posredniški posel. 2. Države članice lahko sestavijo več kot en register zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov, če opredelijo kriterije, po katerih se morajo posredniki registrirati. ò novo Države članice vzpostavijo spletni sistem za registracijo, ki vsebuje en sam obrazec za registracijo, dostopen na internetni spletni strani, ki bi moral biti za zavarovalne posrednike in zavarovalnice enostavno dostopen, ter omogoča izpolnitev obrazca neposredno na spletu. ê 2002/92/ES 3. Države članice poskrbijo za vzpostavitev enega samega informacijskega mesta, ki bo omogočil hiter in enostaven dostop do podatkov iz teh različnih registrov, ki se elektronsko vodijo in se nenehno obnavljajo. To informacijsko mesto zagotavlja tudi identifikacijske podatke o pristojnih organih vsake države članice, navedenih v prvem pododstavku odstavka 1. Ta register poleg tega vsebuje tudi podatke o državi ali državah, v katerih posrednik opravlja posel iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev. ò novo 4. EIOPA vzpostavi, objavi na svoji spletni strani in posodablja enoten elektronski register z evidencami o zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikih, ki so sporočili namero za čezmejno poslovanje v skladu s poglavjem IV. Države članice organu EIOPA takoj sporočijo ustrezne informacije, da mu omogočijo opravljanje navedenega. Zadevni register vsebuje spletno povezavo do vsakega ustreznega pristojnega organa v vsaki državi članici. Zadevni register vsebuje povezave do spletnih strani pristojnih organov vseh držav članic in je z zadevnih spletnih strani do njega mogoče dostopati. ê 2002/92/ES 3. Države članice zagotovijo, da je pogoj za registracijo zavarovalnih posrednikov – tudi povezanih – in pozavarovalnih posrednikov izpolnjevanje poklicnih pogojev, kakor so določeni v členu 4 8. Države članice tudi zagotovijo, da se zavarovalni posredniki – tudi povezani – in pozavarovalni posredniki, ki pogojev ne izpolnjujejo več, izbrišejo iz registra. Pristojni organi redno preverjajo veljavnost registracije. Domača država članica o morebitnem izbrisu obvesti državo članico gostiteljico s katerimi koli primernimi sredstvi. ò novo 5. Države članice zagotovijo, da pristojni organi registrirajo zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika samo, če so prepričani, da posrednik izpolnjuje pogoje iz člena 8. ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 4. Pristojni organi lahko zavarovalnim in pozavarovalnim posrednikom izdajo dokumenta, kar vsem zainteresiranim stranem omogoča, da po pregledu ð katerega koli ï registra(- ov) iz odstavka 2 preveri, ali so posredniki pravilno registrirani. Ta dokument vsebuje vsaj podatke iz člena 16 12(1)(a) in (b) ter, v primeru pravnih oseb, tudi ime(- na) fizičnih oseb, navedenih v četrtem pododstavku odstavka 1 tega člena. Država članica zahteva vrnitev dokumenta pristojnemu organu, ki ga je izdal, ko zadevni zavarovalni ali pozavarovalni posrednik ni več registriran. 5. Registrirani zavarovalni in pozavarovalni posredniki lahko začnejo opravljati in se ukvarjajo z dejavnostjo zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja v Skupnosti tako iz naslova pravice do ustanavljanja kakor tudi svobode do opravljanja storitev. ò novo 6. Države članice zagotovijo, da se vloge posrednikov za vpis v register obravnavajo v šestih mesecih po oddaji popolne vloge ter da se vlagatelja takoj obvesti o odločitvi. Države članice zagotovijo, da pristojni organi izvajajo ustrezne ukrepe, ki jim omogočajo spremljanje, ali zavarovalni in pozavarovalni posredniki še naprej izpolnjujejo zahteve te direktive glede registracije v katerem koli trenutku. 7. Države članice zagotovijo, da njihovi pristojni organi kot pogoj za registracijo zahtevajo naslednje informacije od zavarovalnih in pozavarovalnih posrednikov: (a) informacije za pristojne organe o identiteti delničarjev ali članov, ne glede na to ali so fizične ali pravne osebe, ki imajo več to 10 % lastniški delež pri posredniku ter višino teh deležev; (b) informacije za pristojne organe glede identitete oseb, ki imajo tesne vezi z zavarovalnim ali pozavarovalnim posrednikom; (c) zadovoljive dokaze, da lastniški deleži ali tesne vezi ne preprečujejo učinkovitega izvajanja nadzornih funkcij pristojnega organa. 8. Države članice zagotovijo, da pristojni organi zavrnejo registracijo, če zakoni, predpisi ali upravne določbe tretje države, ki urejajo eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, s katerimi ima zavarovalni ali pozavarovalni posrednik tesne vezi, ali težave pri izvajanju teh zakonov, predpisov ali upravnih določb preprečujejo učinkovito izvajanje njihovih nadzornih funkcij. POGLAVJE III POENOSTAVLJEN POSTOPEK REGISTRACIJE – PRIJAVA DEJAVNOSTI Člen 4 Postopek prijave za zagotavljanje dopolnilnega zavarovalnega posredovanja; strokovno vodenje zahtevkov ali ocenjevanje škode 1. Zahteve glede registracije iz člena 3 ne veljajo za zavarovalnega posrednika, ki zavarovalno posredovanje opravlja kot dopolnilno dejavnost, če ta dejavnost izpolnjuje vse naslednje pogoje: (a) glavna poklicna dejavnost zavarovalnega posrednika ni zavarovalno posredovanje; (b) zavarovalni posrednik posreduje zgolj nekatere zavarovalne produkte, ki dopolnjujejo produkt ali storitev, ter jih jasno navede v prijavi; (c) zadevni zavarovalni produkti ne pokrivajo tveganj življenjskega zavarovanja ali zavarovanja odgovornosti, razen če to dopolnjuje glavno kritje. 2. Zahteve glede registracije iz člena 3 ne veljajo za zavarovalne posrednike, katerih edina dejavnost je strokovno vodenje zahtevkov ali ocenjevanje škode. 3. Vsak zavarovalni posrednik, za katerega veljajo določbe odstavkov 1 in 2 tega člena, predloži pristojnemu organu svoje domače države članice prijavo, s katero pristojnemu organu sporoči svojo identiteto, naslov in poklicne dejavnosti. 4. Za posrednike, za katere veljajo določbe iz odstavkov 1 in 2 tega člena, veljajo določbe iz poglavij I, III, IV, V, VIII, IX in členov 15 in 16 te direktive. POGLAVJE IV SVOBODA OPRAVLJANJA STORITEV IN SVOBODA USTANAVLJANJA ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo Člen 65 Uradno obvestilo o ustanovitvi in storitvah v drugih državah članicah Ö Izvajanje svobode opravljanja storitev Õ 1. Zavarovalni ali pozavarovalni posrednik, ki namerava prvikrat opravljati posel ð na ozemlju druge države članice ï v eni ali več državah članicah iz naslova svobode opravljanja storitev, ali pravice do ustanavljanja, o tem obvesti pristojnemu organue domače države članice ð sporoči naslednje informacije ï . V enem mesecu po tem uradnem obvestilu ti pristojni organi obvestijo pristojne organe katere koli države članice gostiteljice, ki želi biti seznanjena z namenom zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika in hkrati obvesti zadevnega posrednika. Zavarovalni ali pozavarovalni posrednik lahko začne opravljati posel en mesec po datumu, ko so ga pristojni organi domače države članice uradno obvestili o obvestilu iz drugega pododstavka. Vendar lahko ta posrednik začne opravljati posel nemudoma, če država članica gostiteljica o tem ne želi biti obveščena. Države članice Komisijo uradno obvestijo o želji, da se jih obvesti v skladu z odstavkom 1. Komisija s svoje strani o tem obvesti vse države članice. Pristojni organi države članice gostiteljice lahko sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev ustrezne objave pogojev, pod katerimi se v splošnem interesu omenjeni posel opravlja na njihovem ozemlju. ò novo (a) ime, naslov in registracijsko številko posrednika; (b) državo članico, v kateri namerava posrednik delovati; (c) kategorijo posrednika in po potrebi ime zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki jo zastopa; (d) po potrebi zadevne razrede zavarovanja; (e) dokazilo o strokovnem znanju in sposobnostih. 2. Pristojni organ domače države članice v enem mesecu po prejemu informacij iz odstavka 1 te informacije posreduje pristojnemu organu države članice gostiteljice, ki prejem takoj potrdi. Domača država članica pisno obvesti zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika, da je država članica gostiteljica prejela informacije, ter da lahko zavarovalnica ali pozavarovalnica v državi članici gostiteljici začne poslovati. Pri prejemu informacij iz odstavka 1 država članica gostiteljica sprejme prejšnje izkušnje pri dejavnosti zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, ki jih dokazuje potrdilo o registraciji ali prijava v državi članici gostiteljici kot dokaz o pridobljenem znanju in sposobnostih. 3. Dokaz o prejšnji registraciji ali prijavi se zagotovi s predložitvijo dokazila o izdani registraciji ali prejeti prijavi s strani pristojnega organa ali organa domače države članice vlagatelja, ki ga slednji predloži v podporo vlogi, ki jo vloži v državi članici gostiteljici. 4. V primeru spremembe podatkov, ki se sporočijo v skladu z odstavkom 1, zavarovalni ali pozavarovalni posrednik obvesti pristojni organ domače države članice o teh spremembah vsaj en mesec pred uvedbo spremembe. Pristojni organ domače države članice o tej spremembi obvesti pristojni organ države članice gostiteljice, takoj ko je to izvedljivo in najpozneje en mesec po datumu, ko pristojni organ domače države članice prejme podatke. Člen 6 Izvajanje svobode ustanavljanja 1. Države članice zahtevajo, da vsak zavarovalni ali pozavarovalni posrednik, ki namerava uveljavljati svobodo ustanavljanja za ustanovitev podružnice na ozemlju druge države članice, o tem najprej obvesti pristojni organ svoje domače države članice in mu predloži naslednje podatke: (a) ime, naslov in registracijsko številko (po potrebi) posrednika; (b) državo članico, na ozemlju katere namerava odpreti podružnico ali stalno predstavništvo; (c) kategorijo posrednika in po potrebi ime zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki jo zastopa; (d) po potrebi zadevne razrede zavarovanja; (e) program dejavnosti, v katerem so opredeljene dejavnosti zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, ki se bodo izvajale, ter organizacijsko strukturo podružnice; prav tako navede identiteto zastopnikov, če jih posrednik namerava uporabljati; (f) naslov v državi članici gostiteljici, na katerem je mogoče pridobiti dokumente; (g) ime vseh oseb, ki so odgovorne za upravljanje podružnice ali stalnega predstavništva. 2. Razen če ima pristojni organ domače države članice razloge za mnenje, da je organizacijska struktura ali finančni položaj zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika neustrezen, ob upoštevanju predvidenih dejavnosti posredovanja, v roku enega meseca po prejemu informacij iz odstavka 1 sporoči te informacije pristojnemu organu države članice gostiteljice, ki prejem informacij takoj potrdi. Domača država članica pisno obvesti zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika, da je država članica gostiteljica prejela informacije, ter da lahko zavarovalnica ali pozavarovalnica v državi članici gostiteljici začne poslovati. 3. Kadar pristojni organ domače države članice zavrne sporočanje informacij pristojnemu organu države članice gostiteljice, zavarovalnemu ali pozavarovalnemu posredniku navede razloge za zavrnitev v enem mesecu po prejemu vseh informacij iz odstavka 1. 4. V primeru spremembe katerega koli podatka, sporočenega v skladu z odstavkom 1, zavarovalni ali pozavarovalni posrednik najmanj en mesec pred uvedbo spremembe pristojnemu organu domače države članice predloži pisno obvestilo o tej spremembi. Pristojni organ domače države članice o tej spremembi prav tako obvesti pristojni organ države članice gostiteljice, takoj ko je to izvedljivo in najpozneje en mesec po prejemu informacij od pristojnega organa domače države članice. Člen 7 Razdelitev pristojnosti med domačo državo članico in državo članico gostiteljico 1. Če se primarni kraj poslovanja zavarovalnega posrednika nahaja v drugi državi članici, se lahko pristojni organ te druge države članice dogovori s pristojnim organom domače države članice, da ukrepa, kot če bi bil pristojni organ domače države članice v zvezi z obveznostmi iz poglavij VI, VII in VIII te direktive. V primeru takšnega sporazuma pristojni organ domače države članice nemudoma obvesti zavarovalnega posrednika in organ EIOPA. 2. Pristojni organ države članice gostiteljice prevzame odgovornost za zagotavljanje, da so storitve, ki jih podružnica opravlja na njenem ozemlju, v skladu z obveznostmi iz poglavij VI in VII ter ukrepi, sprejetimi v skladu s temi poglavji. Pristojni organ države članice gostiteljice ima pravico, da pregleda ureditve podružnice ter zahteva takšne spremembe, ki so nujno potrebne, da se pristojnemu organu omogoči izvajanje obveznosti iz poglavij VI in VII ter ukrepov, sprejetih v skladu s temi poglavji, v zvezi s storitvami ali dejavnostmi, ki jih izvaja podružnica na ozemlju države članice gostiteljice. 3. Kadar ima država članica gostiteljica razloge za sklepanje, da zavarovalni ali pozavarovalni posrednik, ki deluje na njenem ozemlju na podlagi določbe o svobodi opravljanja storitev ali prek podružnice, krši katero izmed obveznosti iz te direktive, posreduje te ugotovitve pristojnemu organu domače države članice, ki sprejme ustrezne ukrepe. Kadar kljub ukrepom, ki jih sprejme pristojni organ domače države članice, zavarovalni ali pozavarovalni posrednik še naprej ukrepa na način, ki očitno škodi interesom potrošnikov države članice gostiteljice ali urejenemu delovanju zavarovalniških in pozavarovalniških trgov, se v zvezi z zavarovalnim ali pozavarovalnim posrednikom sprejmejo naslednji ukrepi: (a) pristojni organ države članice gostiteljice, potem ko obvesti pristojni organ domače države članice, sprejme vse potrebne ukrepe, ki so potrebni za varstvo potrošnikov in zaščito pravilnega delovanja zavarovalniških in pozavarovalniških trgov med drugim tako, da zavarovalnim in pozavarovalnim posrednikom kršiteljem prepreči nadaljnje dejavnosti na svojem ozemlju; pristojni organ države članice gostiteljice o takih ukrepih takoj obvesti Komisijo; (b) pristojni organ države članice gostiteljice lahko zadevo posreduje organu EIOPA ter zaprosi za njegovo pomoč v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1094/2010; v tem primeru lahko EIOPA ukrepa v skladu s pooblastili, ki mu jih podeljuje ta člen v primerih, ko pride do nesporazuma med pristojnimi organi države članice gostiteljice in domače države članice. 4. Kadar pristojni organi države članice gostiteljice potrdijo, da zavarovalni ali pozavarovalni posrednik, ki ima podružnico na njenem ozemlju, krši pravne ali regulativne določbe, sprejete v tej državi članici v skladu z zadevnimi določbami te direktive, ki podeljujejo pooblastila pristojnim organom države članice gostiteljice, ti organi zahtevajo od zavarovalnega ali pozavarovalnega posrednika, da preneha s kršitvami. Kadar kljub ukrepom, ki jih sprejme pristojni organ države članice gostiteljice, zavarovalni ali pozavarovalni posrednik še naprej ukrepa na način, ki očitno škodi interesom potrošnikov države članice gostiteljice ali urejenemu delovanju zavarovalniških in pozavarovalniških trgov, se v zvezi z zavarovalnim ali pozavarovalnim posrednikom sprejmejo naslednji ukrepi: (a) pristojni organ države članice gostiteljice, potem ko obvesti pristojni organ domače države članice, sprejme vse ustrezne ukrepe, ki so potrebni za zaščito potrošnikov in pravilnega delovanja trgov med drugim tako, da zavarovalnim in pozavarovalnim posrednikom kršiteljem prepreči nadaljnje dejavnosti na svojem ozemlju; pristojni organ države članice gostiteljice o takih ukrepih takoj obvesti Komisijo; (b) pristojni organ države članice gostiteljice lahko zadevo posreduje organu EIOPA ter zaprosi za njegovo pomoč v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1094/2010; v tem primeru lahko EIOPA ukrepa v skladu s pooblastili, ki mu jih podeljuje ta člen v primerih, ko pride do nesporazuma med pristojnimi organi države članice gostiteljice in domače države članice. POGLAVJE V DRUGE ORGANIZACIJSKE ZAHTEVE ê 2002/92/ES ð novo Člen 48 Pogoji za opravljanje poklicað in organizacijske zahteve ï ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 1. Zavarovalni in pozavarovalni posredniki ð, vključno s tistimi, ki te dejavnosti opravljajo kot dopolnilne dejavnosti, osebami, ki poklicno vodijo zahtevke, izvajajo cenitev in likvidacijo škode ter izvedenske ocene zahtevkov, ter zaposlenimi zavarovalnice, ki opravljajo storitve zavarovalnega posredovanja, ï morajo imeti ustrezno znanje in sposobnost, kot se zahtevata v posrednikovi domači državi članici ð posrednika ali zavarovalnice, da ustrezno opravljajo svoje naloge in izpolnjujejo svoje obveznosti, s čimer pokažejo primerne strokovne izkušnje, ki so pomembne glede na kompleksnost produktov, ki jih posredujejoï. ò novo Države članice zagotovijo, da zavarovalni in pozavarovalni posredniki ter zaposleni v zavarovalnicah, ki opravljajo storitve zavarovalnega posredovanja, dopolnjujejo svoje znanje in sposobnosti s stalnim poklicnim razvojem, da ohranijo primerno raven storitev. ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo Domače države Države članice lahko prilagodijo potrebne pogoje glede znanja in sposobnosti v skladu z ð s posebno ï dejavnostjo zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja in produktov, ki se prodajajo Ö posredujejo Õ, zlasti če glavna poklicna dejavnost posrednika ni zavarovalno posredovanje. V teh primerih lahko ta posrednik opravlja dejavnost zavarovalnega posredovanja samo, če nek zavarovalni posrednik, ki izpolnjuje pogoje po tem členu, ali neka zavarovalnica prevzame polno odgovornost za njegova dejanja Ö posrednika Õ. Države članice lahko zahtevajo, da za Ö v Õ primereih iz drugega pododstavka člena 3(1) zavarovalnica ð ali posrednik ï preveri, ali sta znanje in sposobnost posrednikov v skladu z obveznostmi, določenimi v prvem pododstavku tega odstavka, in po potrebi tem posrednikom omogočijo usposabljanje, ki ustreza zahtevam glede produktov, ki jih prodajajo posredniki. Državam članicam ni treba od vseh fizičnih oseb, ki delajo v podjetju ð zavarovalnici ali pri zavarovalnem ali pozavarovalnem posrednikuï in opravljajo dejavnost zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, zahtevati, da izpolnjujejo pogoje iz prvega pododstavka tega odstavka. Države članice zagotovijo, da ustrezen delež oseb znotraj upravljavske strukture teh podjetij, odgovornih za posredovanje zavarovalnih ð in pozavarovalnih ï produktov, in vse druge osebe, neposredno vključene v zavarovalno ali pozavarovalno posredovanje, izkazujejo znanje in sposobnost, ki sta potrebna za opravljanje nalog. 2. Zavarovalni in pozavarovalni posredniki ð ter zaposleni v zavarovalnici, ki opravljajo dejavnosti zavarovalnega posredovanja, ï so ugledne osebe. Najmanjši pogoj za to je čista kazenska evidenca ali drugi enakovreden nacionalni dokument, kar zadeva hude kaznive prestopke, povezane s kaznivimi dejanji zoper lastnino ali drugimi kaznivimi dejanji, povezanimi s finančnimi dejavnostmi in v preteklosti ne smejo biti v stečaju, razen če so bili oproščeni v skladu z nacionalno zakonodajo. Države članice lahko v skladu z določbami iz drugega pododstavka člena 3(1) zavarovalnicam dovolijo, da preverijo dobro ime zavarovalnih posrednikov. Državam članicam ni treba od vseh fizičnih oseb, ki delajo v podjetju ð zavarovalnici ali pri zavarovalnem ali pozavarovalnem posredniku ï in opravljajo dejavnost zavarovalnega ali pozavarovalnega posredovanja, zahtevati, da izpolnjuje pogoje iz prvega pododstavka tega odstavka. Države članice zagotovijo, da upravljavska struktura v teh podjetjih in osebje, ki je neposredno vključeno v zavarovalno ali pozavarovalno posredovanje, izpolnjuje to zahtevo. ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 3. Zavarovalni in pozavarovalni posredniki morajo imeti poklicno odškodninsko zavarovanje na celotnem ozemlju Skupnosti Ö Unije Õ ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, in sicer v višini najmanj 1 000 000 Ö 1 120 000 Õ EUR za vsak zahtevek in skupno 1 500 000 Ö 1 680 000 Õ EUR letno za vse zahtevke, razen če je to zavarovanje ali primerljivo jamstvo že zagotovila zavarovalnica, pozavarovalnica ali drugo podjetje, v čigar imenu zavarovalni ali pozavarovalni posrednik deluje, ali za katerega je zavarovalni ali pozavarovalni posrednik pooblaščen, oziroma je to podjetje prevzelo polno odgovornost za njegovo delovanje. ê 2002/92/ES (prilagojeno) ð novo 4 Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zaščito strank pred nezmožnostjo zavarovalnih posrednikov, da premijo prenesejo na zavarovalnico, ali pa da bi odškodninski znesek prenesli oziroma zavarovancu vrnili premijo. Ti ukrepi se lahko izpeljejo v eni ali več spodaj naštetih oblikah: (a) določbe, opredeljene v zakonu ali pogodbi, po katerih se denarna sredstva, ki jih stranka plača posredniku, štejejo, kot da jih je plačal podjetju, medtem ko se denarna sredstva, ki jih je podjetje plačalo posredniku, ne štejejo, kot da so plačane stranki, dokler jih ta dejansko ne prejme; (b) pogoj, da imajo zavarovalni posredniki stalno finančno zmogljivost v višini 4 % letne vsote prejetih premij, pri čemer je minimum 15 000 Ö 16 800 Õ EUR; (c) pogoj, da se strankina denarna sredstva prenesejo preko strogo ločenih računov strank in da se ti računi v primeru stečaja ne uporabljajo za poplačilo drugih upnikov; (d) zahteva po oblikovanju jamstvenega sklada. 5. Za opravljanje dejavnosti zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja je potrebno stalno izpolnjevanje pogojev za opravljanje poklica iz tega člena. 6. Države članice lahko okrepijo pogoje, opredeljene v tem členu, ali dodajo druge pogoje za zavarovalne in pozavarovalne posrednike, ki so registrirani v okviru njihove pristojnosti. 7. ðEIOPA redno pregleduje ï Zzneske, navedene v odstavkih 3 in 4, je treba redno pregledovati zaradi seznanitve s spremembami Evropskega indeksa cen življenjskih potrebščin, ki ga objavlja Eurostat. Prvi pregled je treba opraviti pet let po začetku veljavnosti te direktive, naslednje preglede pa vsakih pet let po datumu prejšnjega pregleda. Zneski se avtomatično prilagodijo tako, da se osnovni znesek v evrih poveča za odstotek spremembe tega indeksa v obdobju med začetkom veljavnosti te direktive in datumom prvega pregleda, ali med datumom zadnjega pregleda in datumom novega pregleda ter zaokroži do najbližjega zneska v evrih. EIOPA razvije osnutke regulativnih standardov, ki prilagodijo osnovni znesek v evrih iz odstavkov 3 in 4 za odstotek spremembe tega indeksa v obdobju med začetkom veljavnosti te direktive in datumom prvega pregleda ali med datumom zadnjega pregleda in datumom novega pregleda ter ga zaokrožijo do najbližjega zneska v evrih. EIOPA predloži te osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji pet let po začetku veljavnosti te direktive, naslednje preglede pa vsakih pet let po datumu prejšnjega pregleda. Komisiji se podeli pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1094/2010. ò novo 8. Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov v skladu s členom 33. Navedeni delegirani akti določajo (a) pojem ustrezno znanje in sposobnost posrednika pri opravljanju zavarovalnega posredovanja s strankami, kot je določeno v odstavku 1 tega člena; (b) ustrezna merila za določanje zlasti stopnje poklicnih kvalifikacij, izkušenj in sposobnosti, ki je potrebna za opravljanje storitev zavarovalnega posredovanja; (c) ukrepe, ki se jih razumno pričakuje od zavarovalnih posrednikov in zavarovalnic za posodabljanje znanja in sposobnosti zaposlenih prek stalnega poklicnega razvoja, da se ohrani primerna raven storitev. ê 2002/92/ES Člen 5 Ohranitev pridobljenih pravic Države članice lahko določijo, da se osebe, ki so opravljale dejavnost posredovanja pred 1. septembrom 2000, ki so bile vpisane v register in ki imajo podobno raven usposobljenosti in izkušenj, kot se zahteva po tej direktivi, avtomatično vnesejo v register, ki se sestavi takoj, ko so izpolnjeni pogoji iz člena 4(3) in (4). ò novo Člen 9 Objava predpisov o splošnih koristih 1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da njihovi pristojni organi ustrezno objavijo zadevne nacionalne pravne določbe, ki ščitijo splošne koristi in ki veljajo za opravljanje storitev zavarovalnega in pozavarovalnega posredovanja na njihovem ozemlju. 2. Država članica, ki poleg določb iz te direktive predlaga uporabo dodatnih določb, ki urejajo delo zavarovalnih posrednikov in prodajo zavarovalnih produktov, ter jih uporablja, zagotovi, da je upravna obremenitev, ki izhaja iz teh določb, sorazmerna z varstvom potrošnikov. Države članice še naprej spremljajo te določbe, da zagotovijo, da ostanejo takšne. 3. EIOPA predstavi standardiziran informacijski list za predpise o splošnih koristih, ki ga izpolnijo pristojni organi v vsaki državi članici. Vključuje spletne povezave do spletnih strani pristojnih organov, kjer so objavljene informacije o predpisih o splošnih koristih. Takšne informacije redno posodabljajo nacionalni pristojni organi, EIOPA pa te informacije redno objavlja na svoji spletni strani v angleščini, francoščini in nemščini, pri čemer so vsi nacionalni predpisi o splošnih koristih razporejeni v različna pravna področja. 4. Države članice vzpostavijo eno kontaktno točko, ki je odgovorna za zagotavljanje informacij o predpisih o splošnih koristih v njihovih zadevnih državah. Takšna kontaktna točka je lahko ustrezen pristojni organ. 5. EIOPA preuči poročilo in obvesti Komisijo o predpisih o splošnih koristih, ki so jih objavile države članice v skladu s tem členom v okviru ustreznega delovanja te direktive in notranjega trga pred X X 20XX [tri leta po začetku veljavnosti te direktive]. ê 2002/92/ES Člen 710 Pristojni organi 1. Države članice določijo pristojne organe, ki so pooblaščeni za zagotovitev izvajanja te direktive. O tem obvestijo Komisijo in navedejo morebitno razdelitev teh nalog. 2. Organi iz odstavka 1 so bodisi javni organi ali organi, ki jih kot take priznava nacionalna zakonodaja ali javni organi, ki ga v ta namen izrecno pooblasti nacionalna zakonodaja. To ne morejo biti zavarovalnice ali pozavarovalnice. 3. Pristojni organi morajo imeti vsa potrebna