[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 26.4.2006

COM(2006) 177 konč.

SPOROČILO KOMISIJE

Izvajanje programa Skupnosti iz Lizbone Socialne storitve splošnega pomena v Evropski uniji

{SEC(2006) 516}

Kazalo

Uvod 3

I – SOCIALNE STORITVE, STEBRI EVROPSKE DRUŽBE IN GOSPODARSTVA 4

1.1. Socialne storitve v Evropski uniji 4

1.2. Splošna zahteva za posodobitev in kakovost 5

1.3. Okvir Skupnosti, ki upošteva posebnosti in je usmerjen v posodobitev 5

II – UPORABA PRAVIL SKUPNOSTI NA PODROČJU SOCIALNIH STORITEV: TRAJNA LOGIKA 6

2.1. Uporaba načela subsidiarnosti in razlikovanje med storitvami splošnega pomena gospodarske in negospodarske narave 6

2.2. Dejanske razmere, s katerimi se dandanes soočajo socialne storitve 7

2.2.1. Odločitev za prenos nalog 7

- Delni ali celotni prenos neke socialne naloge. 7

- Upravljanje socialne storitve pri partnerstvu med javnim in zasebnim sektorjem 7

2.2.2. Javna finančna nadomestila 8

2.2.3. Urejanje trga 8

2.2.4. Skladnost s pravili dostopa do trga 9

III – BOLJŠE SPREMLJANJE SOCIALNIH STORITEV SPLOŠNEGA POMENA V EVROPSKI UNIJI 9

3.1. Poglobljeno posvetovanje o posebnih značilnostih 9

3.2. Spremljaje razmer na področju socialnih storitev splošnega pomena v Evropski uniji 9

Sklepne ugotovitve 10

UVOD

Posodobitev socialnih storitev je v središču aktualnih evropskih izzivov: te storitve imajo temeljno nalogo socialne kohezije, hkrati pa so s svojim preoblikovanjem in potencialom zaposlovanja sestavni del lizbonske strategije. Sklepi Evropskega sveta marca 2006 so to potrdili in ponovno poudarili, da je treba zagotoviti ustrezno delovanje notranjega trga storitev in hkrati ohraniti evropski socialni model.

To sporočilo sledi Beli knjigi o storitvah splošnega pomena[1], ki je napovedala „sistematičen pristop, da bi se določile in priznale posebne značilnosti socialnih storitev in zdravstvenega varstva splošnega pomena in da bi se pojasnil okvir, v katerem delujejo in se lahko posodobijo“, kar je bilo ponovno poudarjeno v Socialni agendi[2] in v lizbonskem programu Skupnosti[3]. Po glasovanju Evropskega parlamenta ob prvi obravnavi predloga direktive o storitvah na notranjem trgu 16. februarja 2006 je Komisija izključila storitve zdravstvenega varstva iz področja uporabe svojega spremenjenega predloga[4]. Zavezala se je, da bo predstavila posebno pobudo, in je začela delovati v tej smeri[5]. Zato to sporočilo ne obravnava teh storitev. V svojem spremenjenem predlogu direktive o storitvah na notranjem trgu je Komisija iz področja uporabe direktive izključila tudi „ socialne storitve v zvezi s socialnimi stanovanji, varstvom otrok ter pomočjo družinam in ljudem v stiski “. Zdaj mora evropski zakonodajalec zaključiti zakonodajni postopek.

To sporočilo je nastalo v okviru skupne odgovornosti Skupnosti in držav članic glede storitev splošnega gospodarskega pomena, določenih v členu 16 Pogodbe ES. Je rezultat poglobljenega posvetovanja[6] z državami članicami in organizacijami civilne družbe, ki je Komisiji omogočilo, da popiše zastavljene izzive in vprašanja. Komisija želi nadaljevati ta odprti postopek posvetovanja in razmisleka v vseh nadaljnjih etapah, navedenih v tem sporočilu.

Treba je opomniti, kako obstoječi okvir Skupnosti spoštuje načelo subsidiarnosti. Države članice same določijo, kaj naj bi bile storitve splošnega gospodarskega pomena ali socialne storitve splošnega pomena. V državah članicah so organi javne oblasti na ustrezni ravni tisti, ki določajo obveznosti in naloge splošnega pomena za te storitve ter njihova organizacijska načela. Vendar pa okvir Skupnosti zahteva, da države članice upoštevajo nekatera pravila, ko določajo izvedbene določbe za sprejete cilje in načela. To sporočilo predstavlja dodatno etapo pri upoštevanju posebnih značilnosti socialnih storitev na evropski ravni in pri pojasnitvi pravil Skupnosti – kolikor so zajeta – ki se uporabljajo za te storitve.

I – SOCIALNE STORITVE, STEBRI EVROPSKE DRUŽBE IN GOSPODARSTVA

1.1. Socialne storitve v Evropski uniji

Kaj so socialne storitve v Evropski uniji? Poleg skupine storitev zdravstvenega varstva, ki ni zajeta v tem Sporočilu, obstajata še dve veliki skupini socialnih storitev:

- zakonsko določeni in dodatni sistemi socialne varnosti v različnih organizacijskih oblikah (vzajemni ali poklicni), ki zajemajo temeljna življenjska tveganja, povezana z zdravjem, starostjo, nesrečami pri delu, brezposelnostjo, upokojitvijo, invalidnostjo;

- druge temeljne storitve, ki se osebi zagotovijo neposredno. Te storitve imajo preventivno vlogo in vlogo socialne kohezije ter omogočajo bolj osebno pomoč za lažjo vključitev oseb v družbo in uveljavitev njihovih temeljnih pravic. Prvič, zajemajo pomoč osebam pri obvladovanju neposrednih življenjskih izzivov ali kriz (kot so zadolženost, brezposelnost, zasvojenost z drogami, razpad družine). Drugič, zajemajo dejavnosti, ki zadevnim osebam omogočijo, da se popolnoma vključijo v družbo (rehabilitacija, jezikovno usposabljanje za priseljence) in zlasti na trg dela (usposabljanje, pomoč pri iskanju nove zaposlitve). Te storitve dopolnjujejo in podpirajo vlogo družine pri oskrbi najmlajših in najstarejših. Tretjič, te storitve zajemajo dejavnosti, katerih cilj je vključiti osebe z dolgoročnimi potrebami zaradi invalidnosti ali določenimi težavami z zdravjem. Četrtič, zajeta so tudi socialna stanovanja, ki prikrajšanim osebam ali zapostavljenim socialnim skupinam omogoča dostop do nastanitve. Nekatere storitve lahko seveda zajemajo vse štiri razsežnosti[7].

Če že socialne storitve po pravu Skupnosti, ki se uporablja na tem področju, ne sestavljajo ločene pravne kategorije znotraj storitev splošnega pomena, pa vsaj to naštevanje kaže, da imajo vsaj posebno mesto kot stebri evropske družbe in gospodarstva. To posebno mesto imajo predvsem zato, ker prispevajo k več bistvenim ciljem in vrednotam Skupnosti, kot so visoka raven zaposlenosti in socialne varnosti, visoka raven varovanja človeškega zdravja, enakost med spoloma ter gospodarska, socialna in ozemeljska kohezija. Poleg tega so posebne tudi zato, ker so potrebe, ki jih zadovoljujejo, življenjskega pomena; tako zagotavljajo temeljne pravice, kot sta dostojanstvo in integriteta oseb. Iz posvetovanj z državami članicami in organizacijami civilne družbe je razvidno, da je zaradi teh posebnih značilnosti socialnih storitev za le-te pri izpolnjevanju njihovih nalog splošnega pomena dejansko pogosto značilna ena ali več naslednjih organizacijskih značilnosti[8]:

- delovanje na podlagi načela solidarnosti, ki se zahteva zlasti zaradi neizbiranja tveganj ali odsotnosti enakovrednosti med prispevki in prejemki na individualni osnovi;

- raznovrstna in individualizirana narava teh storitev, ki odgovarja na različne nujne potrebe za zagotavljanje temeljnih človekovih pravic in zaščito najbolj ranljivih oseb;

- neprofitnost[9], zlasti pri soočanju z najtežjimi razmerami; pogosto je del zgodovinske dediščine;

- sodelovanje prostovoljcev, izražanje državljanske sposobnosti;

- zasidranost v kulturni (lokalni) tradiciji. To se izraža predvsem z bližino med ponudnikom storitev in upravičencem, kar omogoča, da se upoštevajo posebne potrebe slednjega;

- nesorazmeren odnos med ponudniki in upravičenci, ki se ne more izenačiti z „normalnim“ odnosom dobavitelj – potrošnik in potrebuje sodelovanje tretje strani, ki financira.

1.2. Splošna zahteva za posodobitev in kakovost

Socialne storitve sestavljajo sektor, ki se hitro razvija tako na področju gospodarske rasti kot ustvarjanja novih delovnih mest. Prav tako se skuša zagotoviti njihova kakovost in učinkovitost[10]. Vse države članice so začele postopek posodobitve socialnih storitev, da bi lažje uskladile njihovo univerzalnost, kakovost in finančno vzdržnost. Čeprav je organizacija socialnih storitev po državah članicah precej drugačna, je mogoče določiti nekatere splošne vidike te posodobitve:

- uporaba metod primerjalne analize, nadzora kakovosti, vključitev uporabnikov v upravljanje;

- decentralizacija organizacije storitev na lokalno ali regionalno raven;

- prenos izvajanja nalog z javnega na zasebni sektor; organi oblasti se torej spremenijo v regulativne organe, varuhe „zakonsko regulirane konkurence“ in dobre organizacije na nacionalni, lokalni ali regionalni ravni;

- razvoj partnerstev med javnim in zasebnim sektorjem in uporaba drugih oblik dodatnega financiranja poleg javnega financiranja.

To bolj konkurenčno okolje in upoštevanje posebnih potreb posameznikov, tudi tistih, ki jih ni mogoče izpolniti, je ugodno za „socialno ekonomijo“, za katero so značilni ponudniki storitev, ki niso profitno usmerjeni, ki pa se hkrati sooča z zahtevami po učinkovitosti in transparentnosti.

1.3. Okvir Skupnosti, ki upošteva posebnosti in je usmerjen v posodobitev

Številne pobude in ukrepi Skupnosti politične in finančne narave, vključno s socialnim dialogom, že podpirajo razvoj in posodobitev socialnih storitev. S finančnega vidika Evropski socialni sklad podpira številne projekte za kakovost storitev, namenjenih socialni vključenosti in vključevanju z zaposlovanjem. Tudi Evropski sklad za regionalni razvoj je namenil približno 7 milijard eurov za infrastrukturo socialnih in zdravstvenih storitev v EU-25 v obdobju od leta 2000 do 2006. Med političnimi pobudami je odprta metoda koordinacije omogočila določitev dobrih evropskih praks za kakovost in vključitev storitev, namenjenih boju proti revščini; od leta 2005 se uporablja neposredno za dolgotrajno oskrbo. Akcijski program za socialno vključenost spodbuja izmenjavo dobrih praks in transnacionalno sodelovanje. Druga področja dejavnosti Unije, zlasti na področju javnih financ, omogočajo podporo in okvir za posodobitev socialnih storitev.

Evropski vidik socialnih storitev vključuje tudi uporabo prava Skupnosti. To izhaja iz postopkov odpiranja ali diverzifikacije, ki so jih začele države članice same, kar pomeni, da vedno večji del socialnih storitev v Evropski uniji, ki so jih prej neposredno upravljali organi oblasti, zdaj urejajo pravila Skupnosti za notranji trg in konkurenco. Ta evropski vidik deluje tudi v smeri posodobitve socialnih storitev s pomočjo večje transparentnosti in učinkovitosti pri organizaciji in financiranju. Spodbuja dobro uporabo proračunskih virov, namenjenih socialnim politikam, ki so praviloma omejeni. Prav tako prispeva k večji raznovrstnosti in kakovosti storitev.

Hkrati je treba v teh novih razmerah zadevnim akterjem pojasniti pogoje za uporabo nekaterih pravil Skupnosti[11].

II – UPORABA PRAVIL SKUPNOSTI NA PODROČJU SOCIALNIH STORITEV: TRAJNA LOGIKA

2.1. Uporaba načela subsidiarnosti in razlikovanje med storitvami splošnega pomena gospodarske in negospodarske narave

Na splošno sodna praksa Sodišča navaja, da Pogodba ES državam članicam priznava pravico do opredelitve nalog splošnega pomena in oblikovanja načel organizacije storitev, ki naj bi te naloge izpolnile.

Vendar se mora ta pravica uporabljati transparentno; pojem „splošni pomen“ se ne sme zlorabiti. Pri uporabi te pravice morajo države članice upoštevati pravo Skupnosti, ko oblikujejo izvedbene določbe ciljev in načel, ki so jih določile. Tako morajo na primer pri organizaciji neke javne storitve spoštovati načelo nediskriminacije in zakonodajo Skupnosti o javnih naročilih in koncesijah.

Poleg tega mora biti pri storitvah gospodarske narave zagotovljena tudi skladnost njihovih načinov organizacije z drugimi področji prava Skupnosti (zlasti s svobodo opravljanja storitev in svobodo ustanavljanja ter s konkurenčnim pravom).

Na področju konkurenčnega prava je Sodišče odločilo, da se mora obravnavati kot gospodarska dejavnost „vsaka dejavnost podjetja, ki dobavlja blago ali ponuja storitve na določenem trgu, ne glede na pravni status podjetja ali njegov način financiranja“[12].

Sodišče je glede svobode opravljanja storitev in pravice do ustanavljanja odločilo, da se morajo običajno plačljive storitve obravnavati kot gospodarske dejavnosti v smislu Pogodbe. Pogodba pa ne zahteva, da storitev plačajo neposredno tisti, ki so jo deležni[13]. Iz tega sledi, da je mogoče skoraj vse storitve, ki se opravljajo na socialnem področju, obravnavati kot „gospodarske dejavnosti“ v smislu členov 43 in 49 Pogodbe ES.

Organi oblasti in izvajalci na področju socialnih storitev splošnega pomena občutijo stalen razvoj sodne prakse Sodišča, zlasti glede pojma „gospodarska dejavnost“, kot vir negotovosti. Čeprav sta si sodna praksa in zakonodaja Skupnosti[14] prizadevali, da bi zmanjšali to negotovost ali pojasnili njen učinek, je ne moreta odpraviti.

2.2. Dejanske razmere, s katerimi se dandanes soočajo socialne storitve

Za dobro razumevanje dejanskih pogojev uporabe okvira Skupnosti za socialne storitve, se to sporočilo nanaša na razmere, ki se najpogosteje pojavljajo.

2.2.1. Odločitev za prenos nalog

- Delni ali celotni prenos neke socialne naloge.

Če se organi oblasti odločijo, da podelijo izvedbo naloge zunanjemu partnerju ali da bodo sodelovale z zasebnim sektorjem, lahko velja zakonodaja Skupnosti o javnih naročilih in koncesijah.

V teh primerih mora javna organizacija, ki socialno nalogo splošnega pomena dodeli zunanji organizaciji, spoštovati vsaj načela transparentnosti, enakega obravnavanja in sorazmernosti. Poleg tega v nekaterih primerih direktive v zvezi z javnimi naročili določajo bolj konkretne obveznosti. Na primer Direktiva 2004/18/ES, ki med drugim zadeva javna naročila storitev, zahteva, da naročniki določijo tehnične specifikacije za dokumente naročila, kot so javni razpisi, razpisna dokumentacija ali dodatni dokumenti. Nekatere države članice in ponudniki storitev so opozorili na težave pri predhodni določitvi natančnega opisa razpisne dokumentacije za socialne storitve, ki morajo biti prilagojene potrebam posameznih oseb.

Za rešitev te težave se tehnične specifikacije lahko določijo na podlagi uspešnosti izvajanja storitve in funkcionalnih zahtev. To pomeni, da se lahko naročniki ali dajalci koncesije omejijo samo na določitev ciljev, ki jih mora doseči ponudnik storitve. Ta način določanja „tehničnih specifikacij“ bi moral zagotoviti potrebno prožnost in hkrati dovolj natančno določitev predmeta pogodbe ali naročila.

- Upravljanje socialne storitve pri partnerstvu med javnim in zasebnim sektorjem

Partnerstva med javnim in zasebnim sektorjem se vse več uporabljajo za opravljanje socialnih storitev splošnega pomena.

V tem okviru je treba pojasniti pojem „koncesij“ in pravila za njihovo dodelitev ter uporabo določb o javnih naročilih v zvezi z ustanovitvijo gospodarskih subjektov z mešanim kapitalom, katerih namen je opravljanje javnih storitev (institucionalizirana partnerstva med javnim in zasebnim sektorjem). Iz posvetovanja je razvidno, da je ta pojasnitev potrebna za institucionalizirana partnerstva med javnim in zasebnim sektorjem.

Sodba Sodišča v zadevi Stadt Halle[15] je precej pojasnila razliko med „notranjimi“ in „tretjimi“ subjekti. Glede na to sodbo se postopki za oddajo javnih naročil uporabijo, kadar javni organ namerava skleniti pogodbo z denarnim interesom s podjetjem, ki je od njega pravno ločen in v katerem ima kapitalski delež skupaj z enim ali več zasebnimi podjetji.

2.2.2. Javna finančna nadomestila

Javni organ lahko sklene, da bo plačal zunanji organizaciji nadomestilo za stroške, ki jih je imel pri izvedbi socialne naloge splošnega pomena. Namen tega finančnega nadomestila je izravnati stroške, ki nastanejo pri izvedbi naloge in ki jih podjetje, ki deluje le v skladu z merili trga, ne bi imelo. Po sodbi Sodišča[16] je Komisija[17] sprejela odločitev na področju državnih pomoči, ki je že precej poenostavila zahteve v zvezi s finančnimi nadomestili, ki jih prejmejo ponudniki socialnih storitev, in je zagotovila potrebno pravno varnost. Ta odločba določa takšne prage in merila, da se nadomestila, ki jih prejme velika večina socialnih storitev, samodejno obravnavajo kot skladna s pravili o konkurenci in zanje torej ne velja obveznost predhodnega obvestila. Obvestilo Komisiji o finančnem nadomestilu pa ostaja nujno[18] za majhno število socialnih storitev, ki ne izpolnjujejo teh pragov in meril.

Vendar se te olajšave in poenostavitve lahko uporabijo le, če je bila zadevnim storitvam a priori s „pravnim aktom“ dodeljena naloga, ki upravičuje njihov splošni pomen. Odločba Komisije torej spodbuja države članice, naj nedvoumno pojasnijo naloge, ki jih dodelijo socialnim storitvam, in tako zagotovijo transparentnost tako za zadevne storitve kot za njihove uporabnike.

2.2.3. Urejanje trga

V primerih, ko zasebni izvajalci opravljajo socialnih storitev, se država članica lahko odloči za nadzor delovanja trga in tako zagotovi izpolnitev ciljev splošnega pomena. Vendar morajo države članice pri tem upoštevati pravo Skupnosti in zlasti splošna pravila in načela Pogodbe v zvezi s svobodo opravljanja storitev in pravico do ustanavljanja. V tem okviru je treba opomniti, da bodo ta pravila in načela še naprej veljala za storitve zunaj področja uporabe direktive o storitvah na notranjem trgu.

Pravica do ustanavljanja (člen 43 Pogodbe ES) izvajalcu omogoča opravljanje gospodarske dejavnosti za nedoločen čas s stalnim sedežem v drugi državi članici. To je pogost primer na področju socialnih storitev, kjer je uporaba infrastrukture v praksi nujna (socialna stanovanja, domovi za starejše občane).

Svoboda opravljanja storitev (člen 49 Pogodbe ES) omogoča gospodarskemu subjektu, da storitve opravlja začasno v drugi državi članici, ne da bi tam imel stalen sedež. Tudi uporabniku omogoča, da koristi storitve ponudnika, ki ima stalni sedež v drugi državi članici. Člena 43 in 49 Pogodbe ES nasprotujeta ne le diskriminatornim nacionalnim pravilom, ampak tudi vsem nacionalnim pravilom, veljavnim tako za nacionalne kot tuje izvajalce, ki bi omejevala izvajanje teh temeljnih svoboščin. Vendar v skladu s sodno prakso Sodišča cilji na področju socialne politike sestavljajo „pomembne razloge, ki se nanašajo na splošni interes“ in lahko upravičijo uporabo ukrepov za ureditev trga, kot je obvezno dovoljenje za opravljanje socialne storitve. Sodišče je razsodilo, da morajo takšni ukrepi temeljiti na objektivnih merilih, ki niso diskrimatorna in so znana vnaprej ter so za nacionalne organe okvir za izvajanje njihovih pooblastil ocenjevanja. Za usklajenost s pravom Skupnosti morajo biti ta merila tudi sorazmerna. Poleg tega mora biti zagotovljen dostop do ustreznih pravnih sredstev[19].

2.2.4. Skladnost s pravili dostopa do trga

Iz analize teh različnih primerov je razvidna prožna uporaba Pogodbe, zlasti ko je treba v smislu člena 86(2) priznati svojstvene značilnosti nalog splošnega pomena pri teh storitvah. Posebne značilnosti naloge splošnega pomena se tako upoštevajo med preverjanjem skladnosti načinov njenega izvajanja s pravili dostopa do trga. Pravila Skupnosti spodbujajo organe oblasti, naj poleg opredelitve naloge splošnega pomena, ki jo zaupajo socialni organizaciji, navedejo razmerje med stroški ali obveznostmi, povezanimi s to nalogo, in omejitvami dostopa do trga, ki so po njihovi oceni nujne, da bi te organizacije izpolnjevale te stroške in obveznosti.

III – BOLJŠE SPREMLJANJE SOCIALNIH STORITEV SPLOŠNEGA POMENA V EVROPSKI UNIJI

3.1. Poglobljeno posvetovanje o posebnih značilnostih

To sporočilo vsebuje odprti seznam značilnosti, ki odražajo posebno naravo socialnih storitev in storitev splošnega pomena (glej točko 1.1.). Poleg običajnih meril splošnega pomena (univerzalnost, transparentnost, kontinuiteta, dostopnost, itd.), ki se priznavajo nalogam splošnega pomena, se te značilnosti nanašajo na njim lastne pogoje in načine organizacije. Le-te bodo začetna točka posvetovanja Komisije z vsemi zadevnimi akterji: državami članicami, ponudniki storitev in uporabniki. To posvetovanje bo zajemalo zlasti:

- elemente teh značilnosti ter njihovo ustreznost za razumevanje posebnih značilnosti socialnih storitev splošnega pomena,

- kako jih lahko države članice upoštevajo pri opredeljevanju nalog splošnega pomena socialnih storitev in njihovih načinov organizacije, da bi „ a priori “ zagotovile ustrezno usklajenost z okvirom Skupnosti,

- izkušnje z uporabo prava Skupnosti na področju socialnih storitev splošnega pomena in morebitne težave v zvezi s tem,

- kako bi lahko Komisija te (ali druge) značilnosti upoštevala v primeru, ko bi morala „a posteriori“ in posamezno preveriti, ali se pri načinih organizacije socialnih storitev upoštevajo veljavna pravila Skupnosti.

3.2. Spremljaje razmer na področju socialnih storitev splošnega pomena v Evropski uniji

Za boljše obojestransko poznavanje izvajalcev in Evropske komisije področja vprašanj o uporabi pravil Skupnosti pri razvoju socialnih storitev in za intenzivnejšo izmenjavo informacij med izvajalci in evropskimi institucijami bo vzpostavljen postopek spremljanja stanja in dialoga v obliki dveletnih poročil.

Poročila bodo vključena v okvir drugih pobud Skupnosti za posodobitev socialnih storitev, zlasti odprte metode koordinacije na področju socialne zaščite in socialne vključenosti.

Komisija je na začetku leta 2006 začela študijo, da bi zbrala potrebne informacije za sestavo prvega dvoletnega poročila. Te informacije se bodo nanašale na delovanje sektorja, njegov socialno-ekonomski pomen in posledice uporabe prava Skupnosti. Rezultati študije bodo predvidoma znani do srede leta 2007.

SKLEPNE UGOTOVITVE

To sporočilo predstavlja dodatno etapo pri upoštevanju posebnih značilnosti socialnih storitev na evropski ravni. Na podlagi tega bo Komisija nadaljevala posvetovanja z državami članicami, ponudniki storitev in uporabniki.

Komisija bo ob upoštevanju tega odprtega postopka posvetovanja, ki mu pripisuje velik pomen, rezultatov trenutne študije o socialnih storitvah in dela Odbora za socialno zaščito sestavila prvo dvoletno poročilo in proučila stanje socialnih storitev splošnega pomena ali nekaterih njihovih sektorjev ter uporabo prava Skupnosti na tem področju. Namen tega je ustrezno upoštevati raznovrstnost socialnih storitev, kot so določene v odstavku 1.1., in proučiti, kako bi lahko tako Komisija kot države članice uporabile posebne značilnosti socialnih storitev splošnega pomena, da bi zmanjšale pravno negotovost, značilno za razmere, kjer je potreben pristop na osnovi posameznih primerov. V skladu z tem se bo Komisija odločila, kako bo nadaljevala ta postopek in kateri pristop bo uporabila, vključno s premislekom o potrebi in pravni možnosti za zakonodajni predlog.

[1] COM(2004) 374, 12.5.2004.

[2] COM(2005) 33, 9.2.2005.

[3] SEC(2005) 981, 20.7.2005.

[4] COM(2006) 160, 4.4.2006.

[5] Glej Letno politično strategijo 2007, COM(2006) 122 z dne 14.3.2006, str. 11.

[6] Rezultati tega popisa so na voljo na: http://europa.eu.int/comm/employment_social/social_protection/questionnaire_fr.htm.

[7] Izobraževanje in usposabljanje, ki sta storitvi splošnega pomena z jasno družbeno vlogo, nista vključeni v to sporočilo.

[8] Ta merila so rezultat zgoraj omenjenega popisa (glej zgoraj opombo 6).

[9] V sodbi Sodemare je Sodišče ocenilo, da je lahko pogoj neprofitnosti skladen z načelom pravice do ustanavljanja.

[10] Glej Prilogo 1 k delovnemu dokumentu služb Komisije SEC(2006) 516.

[11] Ta zahteva po pojasnitvi je glavni rezultat opravljenih posvetovanj.

[12] Glej na primer zadeve od C-180/98 do C-184/98, Pavlov in druge.

[13] Zadeva C-352/85, Bond van Adverteerders.

[14] Glej Prilogo 2 k delovnemu dokumentu služb Komisije SEC(2006) 516.

[15] Zadeva C-26/03, sodba z dne 11.1.2005.

[16] Zadeva C- 280/00, sodba z dne 24.7.2003, Altmark Trans.

[17] UL L 312, 29.11.2005, str. 67–73.

[18] Glej Prilogo 2 k delovnemu dokumentu služb Komisije SEC(2006) 516.

[19] Glej na primer sodbo z dne 20.2.2001, zadeva C-205/99 Analir.