1. Zavezanost varnemu, vključujočemu in kakovostnemu izobraževanju v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah pri zunanjem delovanju EU

V agendi za trajnostni razvoj do leta 2030, zlasti njenem cilju 4, se priznava pomen kakovostnega izobraževanja in usposabljanja kot bistvenega temelja za obravnavanje glavnih svetovnih izzivov. Leta 2016 je bilo to priznano na svetovnem humanitarnem vrhu, ko je bila vzpostavljena platforma „Izobraževanje ne sme čakati“ (Education Cannot Wait), namenjena preoblikovanju zagotavljanja izobraževanja v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah.

Pravica do izobraževanja je priznana v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je naslovljena na institucije EU in tudi na države članice, kadar izvajajo pravo EU. Bistvena je za miren družbeni razvoj, gospodarsko rast in uresničitev potenciala posameznikov. Pogodba o Evropski uniji izrecno zavezuje EU k spodbujanju varovanja otrokovih pravic. Pravica do kakovostnega in vključujočega izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja je prvo načelo evropskega stebra socialnih pravic. Otroci imajo posebno mesto v zunanjem delovanju EU, ki daje velik poudarek pravicam otrok in potrjuje, da je „napredek pri položaju otrok bistvenega pomena za preprečitev šibkosti države in zagotovitev dolgoročnega trajnostnega razvoja, socialne kohezije, stabilnosti in varnosti ljudi na nacionalni, regionalni in svetovni ravni“.

Vendar je dostop do kakovostnega izobraževanja milijonom otrok onemogočen zaradi vse daljših dolgotrajnih kriz, prisilne razselitve, nasilja, podnebnih sprememb in naravnih nesreč. Posledica vsega tega so neizobražene, izgubljene generacije, ki se zaradi navedenih razlogov množično odpravljajo na nevarno pot v Evropo in druge regije sveta, s čimer vplivajo na njihovo stabilnost in razvoj.

Polovica otrok na svetu, ki ne hodijo v šolo, živi v razmerah, na katere so vplivale krize in konflikti, prav tako v šolo ne hodi skoraj polovica begunskih otrok osnovnošolske starosti. Zato se mora EU odzvati z uporabo vrste svojih instrumentov in pristopov. V zadnjih letih je močno povečala podporo izobraževanju v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah po vsem svetu, saj se zaveda, da je izobraževanje v krizah najbolj kronično nezadostno financiran sektor, ki se mu namenja manj kot 3 % vseh globalnih finančnih sredstev za humanitarno pomoč. EU je financiranje izobraževanja v izrednih razmerah in krizah povečala z 1 % sredstev za humanitarno pomoč leta 2015 na 8 % leta 2018, cilj pa je do leta 2019 doseči 10 %. Velik del njene dvostranske razvojne pomoči za obdobje 2014–2020 za izobraževanje je dodeljen nestabilnim državam in državam, ki so jih prizadele krize. EU je največja donatorka za izobraževanje v okviru odziva na regionalno krizo v Siriji ter zagotavlja precejšnja večstranska finančna sredstva za globalne pobude, ki se nanašajo na izobraževalne potrebe v izrednih razmerah in krizah.

Sedanja pomoč EU za izobraževanje v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah zajema vse ravni izobraževanja, pri čemer sodeluje z vladami, agencijami Združenih narodov, nevladnimi organizacijami, civilno družbo, akterji iz zasebnega sektorja, Globalnim partnerstvom za izobraževanje in drugimi zainteresiranimi stranmi. Dvostransko podporo in politični dialog z vladami spremlja vrsta pobud za ublažitev učinkov prekinitve izobraževanja po svetu, ki segajo od vzpostavitve začasnih prostorov za učenje do razvoja programov učenja na daljavo za otroke, ki nimajo dostopa do šolskih objektov. Tako se je EU ustrezno odzvala na izobraževalne potrebe sirskih otrok, pri čemer je uporabila dvostransko financiranje razvoja, humanitarno pomoč, regionalni skrbniški sklad EU za odziv na krizo v Siriji in instrument za begunce v Turčiji.

V zadnjih letih so se potrebe na terenu močno povečale, pojavili so se tudi novi izzivi. EU potreb ne more v celoti izpolniti, lahko pa okrepi svoj odziv ter se osredotoči na podporo tistim, ki jo najbolj potrebujejo, in mobilizira globalno podporo za nadaljnje ukrepanje.

V tem sporočilu je zato predlagan posodobljen politični okvir EU za obravnavanje vse večjih izzivov na področju izobraževanja v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah zunaj EU prek zunanjega delovanja EU. Predlagan je pristop, ki krepi vzajemno odgovornost med zadevnimi zunanjimi instrumenti EU za obravnavanje izobraževalnih potreb v izrednih razmerah in krizah s povezavo med humanitarno in razvojno pomočjo na podlagi usklajevanja, dopolnjevanja in političnega ukrepanja. V njem so upoštevana tudi nova in nastajajoča prednostna področja, kot je vpliv nasilja na izobraževanje.

Odzivanje na izobraževalne potrebe v izrednih razmerah in krizah zahteva celosten pristop. V tem sporočilu je pojem izobraževanje v izrednih razmerah in dolgotrajnih krizah opredeljen v najširšem smislu, kot ga razume Komisija, pri čemer se opira na strateški in celovit pristop k spodbujanju priložnosti za varno, vključujoče in kakovostno učenje za vse. Izobraževanje zajema vseživljenjsko učenje, vključno s formalnim in neformalnim posredovanjem učnih vsebin v okviru uveljavljenih ravni izobraževalnih sistemov, kar vključuje predšolsko vzgojo, osnovnošolsko in srednješolsko izobraževanje, posekundarno neterciarno izobraževanje in terciarno izobraževanje (vključno s tehničnim in poklicnim usposabljanjem, univerzo in drugimi oblikami razvoja znanj in spretnosti).

Pristop Komisije k izobraževanju v izrednih razmerah in krizah zajema nenadne in počasi stopnjujoče se izredne razmere, konflikte, nasilje, prisilno razselitev, naravne nesreče in nesreče, ki jih povzroči človek, izredne razmere na področju javnega zdravja, dolgotrajne in ponavljajoče se krize ali njihovo kombinacijo. Ta pristop, namenjen podpori neprekinjenemu zagotavljanju izobraževanja, se opira na povezavo med humanitarnim delovanjem in razvojem ter vključuje pripravljenost, zmanjševanje tveganja nesreč, preprečevanje, blažitev, odziv na izredne razmere, pomoč v dolgotrajnih krizah in obnovo.

1.1 Nevarnost izgubljenih generacij

Otroci predstavljajo tretjino svetovnega prebivalstva, hkrati pa več kot polovico oseb, ki so jih prizadele humanitarne krize. Otroci v humanitarnih krizah predstavljajo polovico otrok na svetu, ki ne obiskujejo šole, njihovo število pa še narašča. Sirija, Irak, Jemen, Afganistan, Južni Sudan in Demokratična republika Kongo spadajo med približno 35 držav, ki so jih prizadele krize in kjer je bilo izobraževanje skoraj 75 milijonov šoloobveznih otrok (starih od tri do 18 let) prekinjeno. To tveganje je še večje pri razseljenih osebah. Agencija Združenih narodov za begunce ocenjuje, da je trenutno razseljenih več kot 65 milijonov ljudi (največ po drugi svetovni vojni), pri čemer obdobje razseljenosti v povprečju pogosto traja več kot 20 let. Le malo več kot polovica otrok beguncev osnovnošolske starosti obiskuje šolo, manj kot četrtina beguncev srednješolske starosti obiskuje srednjo šolo, le en odstotek pa jih je vključenih v terciarno izobraževanje. Pri tem so deklice v državah, ki so jih prizadele krize, v bistveno slabšem položaju, saj pri njih obstaja 2,5-krat večja verjetnost, da ne hodijo v šolo.

Prihodnost milijonov otrok in mladih je ogrožena zaradi stopnjevanja nasilja v izobraževalnih okoljih, vključno z napadi na šole in univerze, kot so ugrabitve učencev, dijakov in študentov, vojaška zasedba šol, zemeljske mine, neeksplodirana eksplozivna sredstva in eksplozivni ostanki vojne okoli šol ter uničenje šolskih zgradb. Organi lahko izobraževanje zlorabijo za spodbujanje sovraštva in nestrpnosti, povečanje neenakosti in zatiranje ter novačenje ranljivih otrok za izvajanje nasilnih dejanj. Neenakosti pri zagotavljanju izobraževanja lahko ustvarijo občutek nepravičnosti in marginalizirane skupine potisnejo v še slabši položaj, to pa lahko na koncu zaostri konflikt.

Otroci in mladi, ki ne hodijo v šolo, so izpostavljeni večjim tveganjem spolnega nasilja in nasilja na podlagi spola, nasilnega ekstremizma, prisilnih porok, zgodnje nosečnosti, dela otrok in prisilnega novačenja. Zaradi nenehnih, nasilnih in pogosto dolgotrajnih konfliktov, prisilne razselitve, neenakosti ter omejenih gospodarskih priložnosti in omejenega dostopa do osnovnih storitev se izpostavljenost tem tveganjem še stopnjuje. Vplivi krize na dostop do izobraževanja, kot je zaprtje šole ali prisotnost vojakov v šolah, lahko ljudi spodbudijo k razselitvi zaradi iskanja varnejšega okolja, zelo pogosto v okoliščinah, ki ogrožajo njihovo življenje. Izobrazba je pomembna prenosna dobrina.

Izredne razmere in dolgotrajne krize še bolj slabijo izobraževalne sisteme, v katerih že tako primanjkuje virov, to pa slabša učne rezultate ter potencial otrok in mladih. Učenje ovirajo pogoste prekinitve šolanja in psihosocialne motnje, ki so posledica travmatičnih dogodkov, razmere pa so še slabše zaradi pomanjkanja učiteljev in prenatrpanih učilnic.





1.2 Krepitev zunanjega delovanja EU

EU se bo za uresničevanje ciljev trajnostnega razvoja in v skladu z agendo 2030 za izobraževanje osredotočila na štiri strateška prednostna področja ukrepanja:

1.krepitev sistemov in partnerstev za hiter, učinkovit, uspešen in inovativen odziv na področju izobraževanja;