Mogoče je narediti širšo primerjavo določb in uporabe programov izvoznih kreditov držav članic, ki povzema glavne razlike in podobnosti. Veliko težje pa je narediti celovito primerjavo, ki bi odražala vse vidike. Pogoji za programe izvoznih kreditov se lahko med državami članicami razlikujejo, tudi tisti, ki spadajo v isto kategorijo programov in jih vodijo agencije za izvozne kredite, ki izpolnjujejo isti zakonodajni okvir. Na splošno se je v zadnjih letih razvila višja stopnja konvergence, saj Sporazum OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih zdaj zajema široko paleto vprašanj.

Večina držav članic ponuja tudi druge oblike podpore, ki jih zajemata Uredba (EU) št. 1233/2011 in Sporazum OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih, kot so neposredni kredit ali financiranje (pri katerem financiranje neposredno zagotovi agencija za izvozne kredite in ne komercialna banka), refinanciranje ali programi subvencioniranja obrestnih mer. Več letnih poročil o dejavnostih tudi izrecno omenja projektno financiranje in vezano pomoč.

Na splošno so države članice v zadnjih letih razširile svoj nabor orodij v okviru programov izvoznih kreditov. Najpogostejša vrsta podpore za izvozne kredite, ki so jo ponujale evropske agencije za izvozne kredite, spada v kategorijo „čistega kritja“ (tj. zadevna izvozna transakcija se dejansko financira s kreditom komercialne banke, za katerega agencija za izvozne kredite zagotovi jamstvo ali zavarovalniško kritje). Vseh 21 držav članic, ki so v obdobju poročanja zagotavljale izvozne kredite v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, ponuja to vrsto podpore.

Agencija za izvozne kredite je vladna služba ali agencija ali zavarovalnica, ki opravlja to funkcijo po javnem pooblastilu in pod vladnim nadzorom. V nekaterih državah članicah, ki poleg jamstev ponujajo tudi uradno podporo v obliki subvencioniranja obrestnih mer, sta bili vzpostavljeni dve ločeni organizaciji. V drugih državah članicah dva sklopa podpore za izvozne kredite vodi ena organizacija.

Veljavni zakonodajni okvir (Uredba (EU) št. 1233/2011) določa splošna pravila za transakcije izvoznih kreditov in programe. Čeprav je večina evropskih vlad vzpostavila agencije za izvozne kredite, se področje uporabe in vrsta programov izvoznih kreditov ter organizacijska struktura agencij za izvozne kredite med državami članicami razlikujejo.

Sedanji letni pregled zajema koledarsko leto 2014. Ta pregled zajema dejavnosti izvoznih kreditov v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, tj. „srednje- in dolgoročne“ transakcije z obdobjem odplačevanja 2 leti ali več. Ta pregled ne zajema kratkoročnih transakcij na področju izvoznih kreditov in transakcij, ki jih izvajajo nekatere agencije za izvozne kredite in presegajo področje izvoznih kreditov (npr. zavarovanje naložb). Prav tako je treba opozoriti, da v nekaterih državah članicah funkcijo agencije za izvozne kredite opravlja zavarovalnica, ki deluje po javnem pooblastilu. V takih primerih je upravljanje javnih programov izvoznih kreditov strogo ločeno od dejavnosti zasebnega sektorja (slednje seveda niso zajete v sedanjem pregledu).

Uredba (EU) št. 1233/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o uporabi nekaterih smernic na področju uradno podprtih izvoznih kreditov v Prilogi I določa, da države članice Komisiji predložijo letno poročilo o dejavnostih programov nacionalnih agencij za izvozne kredite in da Komisija na podlagi preučitve poročil, ki jih predložijo države članice, pripravi letni pregled za Evropski parlament.

Uradna podpora v obliki „čistega kritja“ leta 2014 (v milijardah EUR) Največja v EU glede na skupno nominalno izpostavljenost tveganju Nemčija 88,5 Francija 65,3 Švedska 31,6 Italija 26,7 Nizozemska 20,2

Države članice so prek svojih agencij za izvozne kredite dejavne na številnih področjih, ki presegajo področje poročanja v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011. Ob upoštevanju, da v nekaterih industrijskih sektorjih (npr. v letalski in ladjedelniški industriji) prevladujejo specifični pogoji financiranja, je več držav članic razvilo tudi izvoznokreditne produkte, značilne za posamezen sektor. Slednji v glavnem zajemajo dejavnosti srednje- in dolgoročnih izvoznih kreditov (kot so opredeljeni v Sporazumu OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih). Vendar veliko evropskih agencij za izvozne kredite ponuja tudi produkte, kot so kratkoročni izvozni krediti in jamstva za akreditive, jamstva za proizvodno tveganje ali naložbeni zavarovalni produkti. To je dobro upoštevati pri ocenjevanju širše gospodarske vloge agencij za izvozne kredite.

Podrobne informacije so na voljo v oddelkih II in IV obrazca za poročanje, ki se uporablja za letna poročila držav članic o dejavnostih, ter v splošnih letnih poročilih, na katera se izrecno sklicuje več držav članic.

Splošni zaključek je, da letna poročila o dejavnostih zagotavljajo ustrezne finančne informacije o programih izvoznih kreditov v letu 2014. Vendar je treba poudariti, da je v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011 to poročanje opravljeno v skladu z nacionalnim zakonodajnim okvirom zadevne države članice. Posledično je pri predstavitvi nekaj razlik. Ne glede na to Komisija nima posebnih pripomb o finančnih vidikih letnih poročil o dejavnostih.

Letna poročila o dejavnostih Češke republike, Slovaške in Združenega kraljestva podrobneje opisujejo pogojne obveznosti, kot je določeno v zadnjem stavku odstavka 1 Priloge I k Uredbi (EU) št. 1233/2011.

b) Obravnava „okoljskih tveganj, ki lahko prinašajo druga pomembna tveganja“

V skladu z odstavkom 2 Priloge I k Uredbi (EU) št. 1233/2011 države članice v letnem poročilu o dejavnostih „opišejo, kako njihove agencije za izvozne kredite v dejavnostih uradno podprtih izvoznih kreditov upoštevajo okoljska tveganja, ki lahko prinašajo druga pomembna tveganja“.

Vse države članice se izrecno sklicujejo na to določbo. Ker so v odstavku 2 Priloge I omenjena le okoljska tveganja, se večina držav članic sklicuje tudi na tveganja v zvezi s socialnimi vprašanji in vprašanji človekovih pravic. Skoraj vse države članice navajajo, da izpolnjujejo Priporočilo OECD o skupnih pristopih na področju uradno podprtih izvoznih kreditov ter postopka skrbnega pregleda na področju okoljske in družbene odgovornosti (v nadaljnjem besedilu: skupni pristopi) v zvezi s tveganji na področjih okolja in človekovih pravic. Enako velja za priporočilo OECD o podkupninah.

V skladu s skupnimi pristopi agencije za izvozne kredite postopoma vzpostavljajo posebne strokovne skupine s področij okoljskih in socialnih vprašanj ter vprašanj človekovih pravic. Transakcije se pregledujejo v skladu s skupnimi pristopi, da bi ugotovili njihova okoljska in socialna tveganja ter tveganja na področju človekovih pravic in njihove morebitne vplive. Pregledovanje postaja čedalje bolj standarden postopek ocenjevanja med agencijami za izvozne kredite.

Več agencij za izvozne kredite navaja, da se ocena tveganja na področju okoljskih in človekovih pravic pogosto izvaja v tesnem sodelovanju z izvozniki in bankami. Izvozniki in banke morajo po potrebi podati dodatne informacije, da se zagotovi temeljita ocena tveganja.

Cilj postopka ocenjevanja zadevnih tveganj je običajno jasna odločitev o tem, ali je dani projekt upravičen do podpore za izvozni kredit ali ne (tj. v primeru nesorazmernih povezanih tveganj se kritje ne zagotovi). Če se tveganja štejejo za sprejemljiva, za podporo za izvozni kredit običajno veljajo posebni pogoji, katerih cilj je običajno izvajanje ukrepov za zmanjšanje tveganja in skladnost z ustreznimi standardi.

Bolgarija ni članica OECD in njena agencija za izvozne kredite ne izvaja skupnih pristopov v zvezi z okoljem in človekovimi pravicami. Vendar zanjo velja priporočilo OECD o podkupninah in uradno podprtih izvoznih kreditih.

Poleg informacij, omenjenih v oddelkih 3(a) in (b), letno poročilo o dejavnostih kaže, da države članice na splošno imajo politike za izvozne kredite in okolje, boj proti podkupovanju in trajnostne posojilne dejavnosti za države z nizkimi dohodki. Tri ustrezna priporočila OECD imajo pomembno, ne pa izključno vlogo. Celo države članice, ki niso članice OECD, uporabljajo te instrumente ali jih načeloma nameravajo uporabljati. Na splošno poročila držav članic kažejo, da države članice sprejemajo enak pristop, da bi obravnavale vprašanja v zvezi z okoljem, človekovimi pravicami in podkupovanjem. Nekatere države članice v svojih poročilih podajajo podrobnejše informacije in poudarjajo pomen navedenih vprašanj.

V več primerih države članice vse pogosteje uporabljajo pravila in prakse, ki presegajo področje uporabe, določeno v sporazumu OECD, enak pristop pa uporabljajo tudi za transakcije, ki niso zajete v področju uporabe skupnih pristopov. V več primerih so zadevne agencije za izvozne kredite same razvile ustrezne instrumente (npr. politika družbene odgovornosti podjetij ali etični kodeks).

Več držav članic obravnava pomen sprejetja ukrepov za spodbujanje odprtosti in preglednosti z obveščanjem vseh zainteresiranih strani o transakcijah, financah ter okoljskih in socialnih vprašanjih. Za večjo ozaveščenost ter za spodbujanje odprtosti in preglednosti se pripravljajo in izvajajo redni dialogi z zainteresiranimi stranmi.

Kot pri prejšnjem poročanju veliko držav članic poudarja poseben pomen človekovih pravic. Skoraj vsa poročila še naprej odražajo podporo razvoju razsežnosti človekovih pravic v skladu z novimi skupnimi pristopi. Pri več državah članicah imajo vprašanja človekovih pravic poseben status znotraj njihove ocene projekta. V nekaj primerih je ta tema neposredno povezana z delovnopravnimi pravicami / pravicami delavcev.

Vse države članice velik pomen pripisujejo tudi programom boja proti podkupovanju in korupciji. V več državah članicah morajo izvozniki in banke v okviru vloge za kritje podpisati izjavo o boju proti podkupovanju. Uporablja se širok nabor drugih instrumentov (npr. nacionalna zakonodaja, domače dobre prakse).