EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 30.9.2021 COM(2021) 597 final 2021/0306(NLE) Predlog SKLEP SVETA o stališču, ki se v imenu Evropske unije zastopa na 72. zasedanju izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce glede sprejetja sklepa o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.Predmet urejanja predloga Ta predlog se nanaša na sklep o določitvi stališča, ki naj se v imenu Unije zastopa na 72. zasedanju izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce (v nadaljnjem besedilu: izvršni odbor) v zvezi s predvidenim sprejetjem sklepa o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju. 2.Ozadje predloga 2.1.Resolucija Ekonomskega in socialnega sveta Združenih narodov z dne 30. aprila 1958 o ustanovitvi izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce Izvršni odbor je bil ustanovljen z Resolucijo Ekonomskega in socialnega sveta Združenih narodov z dne 30. aprila 1958 o ustanovitvi izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce (E/RES/672 (XXV)). V skladu z navedeno resolucijo izvršni odbor deluje kot posvetovalni organ glede norm in politike v zvezi z mednarodno zaščito beguncev. 2.2. Izvršni odbor programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce Izvršni odbor sestavljajo članice in opazovalci. Članice so lahko le države. Status opazovalca se lahko podeli državam in drugim subjektom. Izvršni odbor trenutno šteje 107 držav članic, med katerimi je 27 držav članic EU, 16 držav opazovalk in 39 opazovalcev, ki niso države, med katerimi je tudi Evropska unija. Za razliko od članic opazovalci nimajo glasovalne pravice, imajo pa pravico do besede na javnih sejah izvršnega odbora. Za medvladne organizacije, ki imajo status opazovalke v izvršnem odboru, pravilo 38, drugi odstavek, Poslovnika izvršnega odbora, kakor je bil nazadnje spremenjen oktobra 2016, določa: „Odbor lahko na priporočilo stalnega odbora vsako leto odloči, da povabi medvladne organizacije, ki imajo status opazovalk v izvršnem odboru, da se udeležujejo zaprtih sej o vprašanjih azila in beguncev, za katera so pristojne.“ Na podlagi te določbe je izvršni odbor 5. maja 2017 povabil Evropsko unijo, naj se udeležuje zaprtih sej o vprašanjih azila in beguncev, ki so v pristojnosti Evropske unije. Izvršni odbor redno sprejema tematske sklepe o zaščiti beguncev s soglasjem svojih članic. Ti sklepi se pripravijo v nizu zaprtih sej članic izvršnega odbora in medvladnih organizacij, ki so bile kot opazovalke povabljene k udeležbi na teh zaprtih sejah, ter v sodelovanju s strokovnjaki Urada visokega komisarja Združenih narodov za begunce (v nadaljnjem besedilu: UNHCR). 2.2.Predvideni akt izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce Izvršni odbor naj bi na 72. zasedanju od 4. do 8. oktobra 2021 sprejel sklep o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju (v nadaljnjem besedilu: predvideni sklep). Evropska unija na povabilo izvršnega odbora na podlagi pravila 38, drugi odstavek, Poslovnika izvršnega odbora sodeluje pri pripravi predvidenega sklepa. Države članice EU, ki so tudi članice izvršnega odbora, sodelujejo pri sprejetju predvidenega sklepa. Namen osnutka predvidenega sklepa, kakršen je bil pripravljen na zaprtih sejah 12. in 18. maja, 1. junija, 16. junija in 8. julija 2021, je priznati vpliv pandemije COVID-19 na begunce, prosilce za azil, begunce v postopku vračanja, osebe brez državljanstva in notranje razseljene osebe (v nadaljnjem besedilu: osebe, ki zadevajo UNHCR) ter gostiteljske skupnosti, opozoriti na ključna načela mednarodnega prava o beguncih in mednarodnega humanitarnega prava, ki jih je treba upoštevati v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, izluščiti spoznanja, pridobljena v okviru ukrepov, ki so jih UNHCR, države in drugi deležniki sprejeli v boju proti pandemiji COVID-19, da bi zagotovili dostop do mednarodne zaščite, vključno z uporabo inovativnih orodij, ter spodbuditi države, naj še naprej podpirajo trajne rešitve in dostop do storitev zdravstvenega varstva za osebe, ki zadevajo UNHCR. O vseh točkah preambule in večini operativnih točk je bila dosežen dogovor ad referendum, štiri operativne točke pa so še vedno odprte. V dogovorjenih točkah sklepa se priznava, da izredne razmere mednarodnih razsežnosti v javnem zdravju, kakršna je pandemija COVID-19, zahtevajo globalni odziv, ki temelji na enotnosti, solidarnosti in okrepljenem večstranskem sodelovanju, in ponovno potrjuje zavezanost držav k mednarodni solidarnosti in odgovornosti ter delitvi bremena. Priznava se pravica držav, da sprejmejo ukrepe za varovanje javnega zdravja, obenem pa se opozarja, da se morajo taki ukrepi izvajati v skladu z obveznostmi držav po mednarodnem pravu, vključno z mednarodnim pravom o beguncih, mednarodnim pravom o človekovih pravicah in, kadar je ustrezno, mednarodnim humanitarnim pravom. V sklepu je opozorjeno, da imajo države suvereno pristojnost, da urejajo vstop tujih državljanov, in sicer ob polnem spoštovanju načela nevračanja in ob upoštevanju veljavnega mednarodnega prava, vključno z mednarodnim pravom o beguncih. Kar zadeva obravnavanje širših vplivov izrednih razmer v javnem zdravju, predvideni sklep spodbuja države, naj si prizadevajo za nadaljnje vključevanje oseb, ki zadevajo UNHCR, v storitve zdravstvenega varstva ter opredelijo in obravnavajo specifične zdravstvene potrebe in ovire v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, vključno z duševnim zdravjem in psihosocialno dobrobitjo, ter poziva države in druge partnerje, naj nujno podprejo financiranje in pravično porazdelitev varne in učinkovite diagnostike, terapevtikov in cepiv. Kar zadeva omejitve vstopa in gibanja ter dostop do azila, se v predvidenem sklepu pozdravljajo ukrepi, ki so jih države sprejele za zagotovitev, da so ukrepi za omejitev vstopa na mejah v povezavi z izrednimi razmerami v javnem zdravju začasni, nediskriminatorni, nujni, sorazmerni in razumni glede na okoliščine ter da se izvajajo ob spoštovanju pravice do prošnje za azil in uživanja azila ter načela nevračanja. Pozdravljajo se tudi prilagoditveni ukrepi, ki so jih sprejele države in UNHCR, da bi zagotovili stalno dostopnost in delovanje azilnega postopka, postopkov za ugotavljanje apatridnosti, registracije in izdajanja dokumentacije. V predvidenem sklepu se opozarja, kako pomembno je zagotoviti, da so kakršne koli omejitve gibanja oseb, ki zadevajo UNHCR, zaradi varovanja javnega zdravja nediskriminatorne, določene z zakonom, nujne, razumne glede na okoliščine in tudi sicer v skladu z mednarodnim pravom, in pozdravlja uporaba alternativ pridržanju, ki zagotavljajo skladnost z javnozdravstvenimi ukrepi. V zvezi s trajnimi rešitvami je v predvidenem sklepu izražena zaskrbljenost glede negativnega vpliva COVID-19 na iskanje trajnih rešitev in poudarjen njihov pomen, predvideni sklep pa poziva tudi k nadaljnjemu sodelovanju za spodbujanje ugodnih razmer v državah izvora, vključno s prizadevanji za odpravo temeljnih vzrokov, za izvajanje prostovoljnega vračanja beguncev na varen in dostojanstven način ter trajnostno reintegracijo, za podporo preselitvi ter olajšanje dostopa do dopolnilnih poti, vključno z združitvijo družin, trgom dela in študijskimi priložnostmi, in sicer v skladu z nacionalno zakonodajo.

Vprašanja, ki spadajo v pristojnost EU in še niso bila dogovorjena ad referendum v okviru zaprtih sej, so naslednja: 1. vključitev oseb, ki so preživele spolno nasilje in nasilje na podlagi spola, med „osebe, ki zadevajo UNHCR“, ob spodbujanju držav, naj podprejo razpoložljivost nujne podpore duševnemu zdravju in psihosocialne podpore za te osebe, ter ob spodbujanju nadaljnje krepitve takih ukrepov, tudi z mednarodno podporo (OT6); 2. v točki, ki jo je predlagal Iran, so vse države odločno pozvane, naj se vzdržijo kakršnih koli enostranskih prisilnih ukrepov, ki bi lahko negativno vplivali na zmožnost držav gostiteljic, da zaščitijo begunce, in skrčili humanitarni prostor, zlasti med sedanjo pandemijo (OT7bAlt). Iran je ta predlog predstavil v zelo pozni fazi pogajalskega procesa, zato se lahko še vedno zavrne iz procesnih razlogov; 3. sklic na vključitev storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja ter cepiv med humanitarne potrebe oseb, ki zadevajo UNHCR, in njihovih gostiteljskih skupnosti, pri čemer so države v sklepu pozvane, naj jih ocenijo in obravnavajo kot sestavne dele humanitarnega odziva na izredne razmere v javnem zdravju (preštevilčeno v OT13); 4. sklic na storitve zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja kot dopolnitev osnovnih zdravstvenih storitev in psihosocialne podpore, za katere se države članice poziva, da jih na varen in zanesljiv način zagotovijo osebam, ki zadevajo UNHCR, v sodelovanju z UNHCR in ob podpori drugih deležnikov (OT14). 3.Stališče, ki se zastopa v imenu Unije Unija bi morala podpreti sprejetje sklepa izvršnega odbora o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju. Unija bi morala podpreti že dogovorjene dele sklepa in oblikovati svoje stališče o še odprtih vprašanjih, ki so v pristojnosti EU. EU bi morala podpreti ohranitev načel mednarodnega prava o beguncih v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, zlasti načela nevračanja, ki je tudi načelo prava EU na področju azila, določeno v členu 78 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter v Direktivi 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite (v nadaljnjem besedilu: direktiva o azilnih postopkih) in Direktivi 2011/95/ EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite (v nadaljnjem besedilu: direktiva o pogojih), in kot temeljna pravica zagotovljeno s členom 18 in členom 19(2) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. EU bi morala v skladu z obstoječim pravnim redom in politiko EU tudi podpreti uporabo omejitev vstopa in drugih ukrepov za omejitev vstopa na mejah v povezavi z izrednimi razmerami v javnem zdravju na način, ki varuje javno zdravje ter hkrati zagotavlja spoštovanje pravice do prošnje za azil in uživanja azila ter načela nevračanja. EU bi prav tako morala pozdraviti in podpreti prilagoditvene ukrepe, ki so jih države sprejele za zagotovitev stalne dostopnosti in delovanja azilnega postopka, postopkov za ugotavljanje apatridnosti, registracije in izdajanja dokumentacije ter drugih ustreznih postopkov za osebe, ki zadevajo UNHCR, vključno z uporabo tehnologije za razgovore na daljavo. Dostop do azilnega postopka je kot osnovno načelo in jamstvo zajet v direktivi o azilnih postopkih (2013/32/EU), zlasti v členu 3 o področju uporabe Direktive, ki se uporablja za vse prošnje, podane na ozemlju države članice, vključno na meji, v teritorialnih vodah ali tranzitnih območjih države članice, ter v členu 6 o dostopnosti postopka z evidentiranjem in zagotavljanjem učinkovite vložitve prošnje. Načelo nevračanja v skladu z Ženevsko konvencijo o statusu beguncev z dne 28. julija 1951, kakor je bila spremenjena z Newyorškim protokolom z dne 31. januarja 1967 (v nadaljnjem besedilu: Konvencija iz leta 1951 in Protokol h Konvenciji iz leta 1967), je v Direktivi potrjeno in bi ga bilo treba spoštovati zlasti v primeru izjem od pravice ostati med obravnavo prošnje ali pri uporabi konceptov varne izvorne države ali varne tretje države. Komisija je leta 2016 predstavila predlog o vzpostavitvi skupnega postopka za mednarodno zaščito v Uniji in razveljavitvi Direktive 2013/32/EU, ki ohranja enaka načela in jamstva. Čeprav pogoji za zakonit vstop državljanov tretjih držav v schengensko območje v zakoniku o schengenskih mejah vključujejo zahtevo, da oseba ne predstavlja grožnje javnemu zdravju v kateri koli državi članici, to ne posega v pravice beguncev in oseb, ki zaprosijo za mednarodno zaščito, zlasti v zvezi z nevračanjem. Komisija je 16. marca 2020 sprejela sporočilo Evropskemu parlamentu, Evropskemu svetu in Svetu, v katerem poziva k začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU zaradi COVID-19, Svet pa je 30. junija 2020 sprejel priporočilo o začasni omejitvi nenujnih potovanj v EU in morebitni odpravi te omejitve, pri čemer oba določata izjeme od teh začasnih omejitev za osebe, ki potrebujejo mednarodno zaščito ali ki jih je treba sprejeti na ozemlje držav članic iz drugih humanitarnih razlogov. Smernice Komisije z dne 16. aprila 2020 določajo, da bi morali ukrepi, ki jih države članice sprejmejo za zajezitev in omejitev nadaljnjega širjenja okužb s COVID-19, temeljiti na ocenah tveganja in znanstvenem mnenju ter ostati sorazmerni. Vse omejitve na področju azila, vračanja in preselitve morajo biti sorazmerne, se izvajati nediskriminatorno ter upoštevati načelo nevračanja in obveznosti po mednarodnem pravu. EU bi morala podpreti opozarjanje na to, kako pomembno je zagotoviti, da so kakršne koli omejitve gibanja oseb, ki zadevajo UNHCR, zaradi varovanja javnega zdravja nediskriminatorne, določene z zakonom, nujne, razumne glede na okoliščine in tudi sicer v skladu z mednarodnim pravom, in pozdraviti uporabo alternativ pridržanju. Pridržanje in omejitve svobodnega gibanja so zajeti v Direktivi 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito (v nadaljnjem besedilu: direktiva o pogojih za sprejem)– na katero se sklicuje člen 26 o pridržanju iz direktive o azilnih postopkih –, zlasti v členu 7 o bivališču in svobodi gibanja ter členih 8 do 11 o pridržanju. Preden države članice odredijo pridržanje prosilcev za azil, morajo najprej razmisliti o drugih manj prisilnih ukrepih. Člen 8(3)(e) te direktive določa možnost pridržanja, kadar to zahteva zaščita nacionalne varnosti ali javnega reda. EU bi morala v skladu z obstoječimi pravili EU podpreti, da države osebam, ki zadevajo UNHCR, zagotovijo zanesljiv in varen dostop do osnovnih zdravstvenih storitev in psihosocialne podpore. Kar zadeva pogoje za sprejem, lahko države članice uporabijo možnost iz Direktive 2013/33/EU o pogojih za sprejem, da v ustrezno utemeljenih primerih in za razumno obdobje, ki mora biti čim krajše, izjemoma določijo modalitete materialnih pogojev za sprejem, ki so drugačni od tistih, ki se običajno zahtevajo. Te modalitete morajo v vsakem primeru zajemati osnovne potrebe, vključno z zdravstvenim varstvom, za katero so podrobna pravila določena v členu 19 direktive o pogojih za sprejem. EU bi morala zvezi s trajnimi rešitvami in v skladu z obstoječimi pravili in politiko EU – zlasti različnimi sklepi Evropskega sveta in Sveta za pravosodje in notranje zadeve, paktom o migracijah in azilu, strategijo EU za prostovoljno vračanje in reintegracijo, akcijskim načrtom za integracijo in vključevanje za obdobje 2021–2027 in predlogom uredbe o vzpostavitvi okvira Unije za preselitev – podpreti izražanje zaskrbljenosti glede vpliva COVID-19 na iskanje trajnih rešitev, poudarjanje njihovega pomena in pozivanje k nadaljnjemu sodelovanju pri a) spodbujanju ugodnih razmer v državah izvora, vključno s prizadevanji za odpravo temeljnih vzrokov in za prostovoljno repatriacijo beguncev, b) podpiranju preselitve in c) lajšanju dostopa do dopolnilnih poti, vključno z združitvijo družin, trgom dela in študijskimi priložnostmi, v skladu z nacionalno zakonodajo, ter d) omogočanju samozadostnosti in zagotavljanju priložnosti za integracijo. V zvezi s še vedno nerešenimi vprašanji bi EU morala: 1. podpreti vključitev oseb, ki so preživele spolno nasilje in nasilje na podlagi spola, med „osebe, ki zadevajo UNHCR“, ob spodbujanju držav, naj podprejo razpoložljivost nujne podpore duševnemu zdravju in psihosocialne podpore za te osebe, ter ob spodbujanju nadaljnje krepitve takih ukrepov, tudi z mednarodno podporo (OT6). Kot je navedeno v strategiji EU za enakost spolov za obdobje 2020–2025, bo Evropska unija storila vse, kar je v njeni moči, da bi preprečila nasilje na podlagi spola in se borila proti njemu, da bi podprla in zaščitila žrtve ter da bi storilci odgovarjali za svoja dejanja. Predlagana operativna točka 6 (OT6) ne ustvarja pravne obveznosti, temveč le spodbuja države članice, naj v okviru odziva na pandemijo obravnavajo duševno zdravje in psihosocialno dobrobit, tako da podprejo razpoložljivost nujne podpore duševnemu zdravju in psihosocialne podpore za osebe, ki zadevajo UNHCR. Države članice že imajo obveznost, da prosilcem za mednarodno zaščito zagotovijo osnovno zdravljenje bolezni in resnih duševnih motenj v skladu z direktivo o pogojih za sprejem ter upoštevajo posebna vprašanja, povezana s spolom in starostjo. V skladu z direktivo o pogojih bi bilo treba upravičencem do mednarodne zaščite zagotoviti dostop do zdravstvenega varstva, vključno s telesnim in duševnim zdravstvenim varstvom. To vključuje zdravljenje duševnih motenj, kadar je to potrebno, pri upravičencih do mednarodne zaščite s posebnimi potrebami, kot so osebe, ki so preživele mučenje, posilstvo ali druge hude oblike psihološkega, fizičnega ali spolnega nasilja; 2. podpreti vključitev storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja ter cepiv med humanitarne potrebe oseb, ki zadevajo UNHCR, in njihovih gostiteljskih skupnosti, pri čemer so države v sklepu pozvane, naj jih ocenijo in obravnavajo kot sestavne dele humanitarnega odziva na izredne razmere v javnem zdravju (preštevilčeno v OT13).

Ker je predlagano stališče EU (v točki 1), da je treba osebe, ki so preživele spolno nasilje in nasilje na podlagi spola, obravnavati kot „osebe, ki zadevajo UNHCR“, potrebe po zaščiti teh oseb vključujejo tudi podporo v okviru storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja. Zdravje je jedro humanitarne pomoči. Ekipa Evropa, ki združuje sredstva EU, njenih držav članic in evropskih finančnih institucij, je od začetka pandemije COVID-19 zagotavljala finančno pomoč za ublažitev socialno-ekonomskih posledic pandemije. Zagotavljanje dostopa do varnih in cenovno dostopnih cepiv proti COVID-19 po vsem svetu, zlasti v državah z nizkimi in srednjimi dohodki, je prednostna naloga Evropske unije, ki se v veliki meri uresničuje prek instrumenta COVAX; 3. podpreti izrecen sklic na storitve zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja za osebe, ki zadevajo UNHCR, kot način za spodbujanje enakosti spolov in opolnomočenja žensk v vseh fazah odzivanja na izredne razmere v javnem zdravju (OT14). Niti direktiva o pogojih za sprejem (člen 19), ne direktiva o pogojih (člen 30), niti predlog za prenovitev direktive iz leta 2016 (člen 18) ne predvidevajo izrecno zagotavljanja storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja. Navedeni akti določajo, da države članice zagotovijo potrebno zdravstveno varstvo, ki vključuje vsaj nujno oskrbo ter osnovno zdravljenje bolezni in resnih duševnih motenj, in da prosilcem s posebnimi potrebami glede sprejema zagotovijo potrebno zdravniško ali drugo pomoč, vključno z ustrezno oskrbo na področju duševnega zdravja, kadar je to potrebno. Zato je primerno, da se v zvezi s tem vprašanjem določi stališče EU; 4. zavrniti kakršen koli predlog, vključen v OT7bAlt, da se v sklep vključi sklic, ki države poziva, naj ne uporabljajo enostranskih prisilnih ukrepov, ki bi lahko negativno vplivali na zmožnost držav gostiteljic, da zaščitijo begunce, in skrčili humanitarni prostor. Omejevalni ukrepi (sankcije) so bistven instrument skupne zunanje in varnostne politike EU, s katerim lahko EU po potrebi posreduje, da prepreči konflikt ali pa se odzove na porajajoče se ali trenutne krize. Zato je vsekakor primerno določiti stališče, ki naj se v imenu Unije zastopa v izvršnem odboru, saj lahko predvideni sklep vpliva na skupna pravila, ki jih vsebujeta direktiva o pogojih za sprejem in direktiva o azilnih postopkih ter so predstavljena zgoraj. 4.Pravna podlaga 4.1.Postopkovna pravna podlaga 4.1.1.Načela Člen 218(9) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) ureja sklepe o določitvi „stališč, ki naj se v imenu Unije zastopajo v organu, ustanovljenem s sporazumom, kadar ta organ sprejema akte s pravnim učinkom, razen aktov o spremembah ali dopolnitvah institucionalnega okvira sporazuma“. Člen 218(9) PDEU se uporablja ne glede na to, ali je Unija članica organa ali pogodbenica zadevnega sporazuma. Pojem „akti s pravnim učinkom“ vključuje tudi akte, ki imajo pravni učinek zaradi pravil mednarodnega prava, ki veljajo za zadevni organ. Vključuje tudi instrumente, ki nimajo zavezujočega učinka v mednarodnem pravu, a lahko „odločilno vpliva[jo] na vsebino ureditve, ki jo [sprejme] zakonodajalec Unije“. 4.1.2.Uporaba v obravnavanem primeru Izvršni odbor je organ, ustanovljen s sporazumom, in sicer z Resolucijo Ekonomskega in socialnega sveta Združenih narodov z dne 30. aprila 1958 o ustanovitvi izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce. Sklep, k sprejetju katerega se poziva izvršni odbor, je akt s pravnim učinkom. Čeprav sklepi izvršnega odbora niso pravno zavezujoči, prispevajo k razlagi in nadaljnjemu razvoju mednarodnih standardov za zaščito beguncev. Pomembno vlogo imajo pri določanju načina, kako se Konvencija iz leta 1951 in Protokol h Konvenciji iz leta 1967 razlagata in uporabljata. Urad visokega komisarja ZN za begunce (UNHCR) uporablja sklepe izvršnega odbora pri izvajanju naloge nadzora nad uporabo določb Konvencije iz leta 1951 in Protokola h Konvenciji iz leta 1967, kar morajo države pogodbenice omogočati v skladu s členom 35 Konvencije iz leta 1951. Sklepi izvršnega odbora so pomembni pri nadaljnjem razvoju mednarodnega režima za zaščito beguncev na način, ki dopolnjuje in krepi Konvencijo iz leta 1951 in Protokol h Konvenciji iz leta 1967, h katerima so se zavezale vse države pogodbenice in ki ju je Generalna skupščina ZN pozdravila. Dokazujejo že uveljavljeno pravilo običajnega mednarodnega prava ali vodijo k snovanju zakonov. Včasih se jim pripisuje velik pomen na nacionalnih in mednarodnih sodiščih, tudi na Evropskem sodišču za človekove pravice. Člen 18 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah zagotavlja pravico do azila ob ustreznem spoštovanju pravil Konvencije iz leta 1951 in Protokola h Konvenciji iz leta 1967. Sekundarna zakonodaja EU temelji na Konvenciji iz leta 1951 in Protokolu h Konvenciji iz leta 1967. Skupni evropski azilni sistem temelji na popolni in vključujoči uporabi Konvencije iz leta 1951 in Protokola h Konvenciji iz leta 1967 ter potrjuje načelo nevračanja (glej uvodno izjavo 3 direktive o pogojih, direktive o pogojih za sprejem in direktive o azilnih postopkih). Direktiva o pogojih določa standarde za opredelitev in vsebino statusa begunca, da bi pristojne nacionalne organe držav članic vodili pri uporabi Konvencije iz leta 1951 (uvodna izjava 23). Določa tudi standarde za opredelitev in vsebino statusa subsidiarne zaščite, ki je dopolnilna in dodatna zaščiti beguncev, ki jo vsebuje Konvencija iz leta 1951 (uvodna izjava 33, glej tudi uvodno izjavo 25 direktive o azilnih postopkih). Poleg tega bi bilo treba izvajanje te direktive redno ocenjevati, pri čemer bi bilo treba upoštevati zlasti razvoj mednarodnih obveznosti držav članic glede nevračanja (uvodna izjava 48). V skladu z direktivo o pogojih za sprejem (uvodna izjava 15) bi bilo treba pridržanje prosilcev uporabljati v skladu z osnovnim načelom, da se osebe ne bi smelo pridržati zgolj zato, ker prosi za mednarodno zaščito, zlasti v skladu z mednarodnimi pravnimi obveznostmi držav članic ter členom 31 Konvencije iz leta 1951.

Ti preudarki se bodo verjetno uporabljali za predvideni sklep. Predvideni sklep določa standarde in dogovorjeno prakso držav pri zagotavljanju dostopa do azilnih postopkov, omejitvah vstopa in gibanja oseb, ki zadevajo UNHCR, ter pri zagotavljanju zdravstvenega varstva v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, na podlagi izkušenj s pandemijo COVID-19. Nadalje razvija mednarodni režim za zaščito beguncev, pri čemer priznava pomen ohranjanja načel mednarodnega prava o beguncih, zlasti načela nevračanja, v okviru izrednih razmer v javnem zdravju; omejitve vstopa in druge ukrepe, sprejete za omejitev vstopa na mejah v povezavi z izrednimi razmerami v javnem zdravju, izvaja na način, ki spoštuje pravico do prošnje za azil in uživanja azila ter načelo nevračanja; omejitve gibanja oseb, ki zadevajo UNHCR, zaradi varovanja javnega zdravja uporablja nediskriminatorno in le, če so določene z zakonom, nujne in razumne glede na okoliščine, pri tem pa osebam, ki zadevajo UNHCR, zagotavlja zdravstveno varstvo v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, ter pozdravlja prilagoditvene ukrepe za zagotovitev stalne dostopnosti in delovanja azilnega postopka in postopkov za ugotavljanje apatridnosti. Zgoraj navedene vidike ureja pravo EU, ki ga je treba izvajati skladno s Konvencijo iz leta 1951 in Protokolom h Konvenciji z dne 31. januarja 1967. V tem smislu lahko predvideni sklep odločilno vpliva na vsebino in izvajanje zakonodaje EU. Predvideni akt ne dopolnjuje ali spreminja institucionalnega okvira sporazuma. Postopkovna pravna podlaga za predlagani sklep je zato člen 218(9) PDEU. 4.2.Materialna pravna podlaga 4.2.1.Načela Materialna pravna podlaga za sklep na podlagi člena 218(9) PDEU je odvisna predvsem od cilja in vsebine predvidenega akta, glede katerega naj bi se v imenu Unije zastopalo stališče. Če ima predvideni akt dva cilja ali elementa in je eden od teh ciljev ali elementov glavni, drugi pa postranski, mora sklep po členu 218(9) PDEU temeljiti na samo eni materialni pravni podlagi, in sicer na tisti, ki se zahteva za glavni ali prevladujoči cilj ali element. 4.2.2.Uporaba v obravnavanem primeru Glavni cilj in vsebina predlaganega sklepa se nanašata na skupno azilno politiko Unije. Materialna pravna podlaga za predlagani sklep je zato člen 78(2) PDEU. 4.3.Zaključek Pravna podlaga predlaganega sklepa bi moral biti člen 78(2) PDEU v povezavi s členom 218(9) PDEU. 2021/0306 (NLE) Predlog SKLEP SVETA o stališču, ki se v imenu Evropske unije zastopa na 72. zasedanju izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce glede sprejetja sklepa o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 78(2) v povezavi s členom 218(9) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, ob upoštevanju naslednjega: (1)Resolucijo o ustanovitvi izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce (v nadaljnjem besedilu: UNHCR) je 30. aprila 1958 sprejel Ekonomski in socialni svet Združenih narodov.

(2)V skladu z navedeno resolucijo izvršni odbor programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce deluje kot posvetovalni organ glede norm in politike v zvezi z mednarodno zaščito beguncev. (3)Izvršni odbor programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce naj bi na 72. zasedanju od 4. do 8. oktobra 2021 sprejel sklep o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju. (4)Ta sklep se pripravi v nizu zaprtih sej članic izvršnega odbora in medvladnih organizacij, ki so bile kot opazovalke povabljene k udeležbi na teh zaprtih sejah, ter v sodelovanju s strokovnjaki UNHCR. Evropska unija kot opazovalka nima glasovalne pravice, ima pa pravico do besede na javnih sejah izvršnega odbora in je povabljena k udeležbi na zaprtih sejah izvršnega odbora o vprašanjih azila in beguncev, za katera je pristojna. (5)Primerno je določiti stališče, ki naj se v imenu Unije zastopa v izvršnem odboru programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce, saj bo predvideni sklep lahko odločilno vplival na vsebino prava Unije. (6)Unija bi morala podpreti sprejetje predvidenega sklepa o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju. (7)Unija bi morala podpreti ohranitev načel mednarodnega prava o beguncih, zlasti načela nevračanja in pravice do prošnje za azil in uživanja azila v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, ter stališče, da morajo biti omejitve gibanja nediskriminatorne, določene z zakonom, nujne, razumne glede na okoliščine in v skladu z mednarodnim pravom. (8)Unija bi morala prav tako podpreti stališče, da morajo biti omejitve vstopa in drugi ukrepi za omejitev vstopa na mejah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju začasni, nediskriminatorni, nujni, sorazmerni in razumni glede na okoliščine ter da se morajo izvajati na način, ki varuje javno zdravje, hkrati pa spoštuje pravico do prošnje za azil in uživanja azila ter načelo nevračanja in je v skladu z veljavnimi obveznostmi po mednarodnem pravu, vključno z mednarodnim pravom o beguncih. (9)Med „osebe, ki zadevajo UNHCR“ spadajo begunci, prosilci za azil, begunci v postopku vračanja, osebe brez državljanstva in notranje razseljene osebe. Unija bi morala podpreti vključitev oseb, ki so preživele spolno nasilje in nasilje na podlagi spola, med „osebe, ki zadevajo UNHCR“, ob spodbujanju držav članic, naj v okviru odziva na pandemijo obravnavajo duševno zdravje in psihosocialno dobrobit, tako da podprejo razpoložljivost nujne podpore duševnemu zdravju in psihosocialne podpore za te osebe ter spodbujajo nadaljnjo krepitev takih ukrepov, tudi z mednarodno podporo. (10)Unija bi morala podpreti vključitev storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja ter cepiv med humanitarne potrebe oseb, ki zadevajo UNHCR, in njihovih gostiteljskih skupnosti, da jih bodo države ocenile in obravnavale kot sestavne dele humanitarnega odziva na izredne razmere v javnem zdravju. (11)Unija bi morala podpreti vključitev storitev zdravstvenega varstva na področju spolnega in reproduktivnega zdravja kot dopolnitev zagotavljanja osnovnih zdravstvenih storitev in psihološke podpore osebam, ki zadevajo UNHCR, le v okviru odziva na izredne razmere v javnem zdravju. (12)Unija bi morala zavrniti kakršen koli predlog, povezan z uporabo enostranskih prisilnih ukrepov. (13)Stališče Unije izrazijo države članice Unije, ki so članice izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce in delujejo skupno. (14)[V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 21 o stališču Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji (PEU) in PDEU, ter brez poseganja v člen 4 navedenega protokola Irska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne uporablja.] ALI [V skladu s členom 3 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, je Irska podala uradno obvestilo, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi tega sklepa.] (15) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne uporablja – SPREJEL NASLEDNJI SKLEP: Člen 1 Stališče, ki se v imenu Unije zastopa na 72. zasedanju izvršnega odbora programa visokega komisarja Združenih narodov za begunce glede sprejetja sklepa o mednarodni zaščiti in trajnih rešitvah v okviru izrednih razmer v javnem zdravju, temelji na osnutku sklepa izvršnega odbora, ki je priložen temu sklepu. Člen 2 Če se na 72. zasedanju izvršnega odbora ali pred njegovim začetkom predložijo novi predlogi v zvezi s predmetom urejanja iz Priloge, o katerih Unija še nima stališča, se stališče Unije določi z uskladitvijo na ravni Unije, preden izvršni odbor sprejme sklep. V takih primerih je stališče Unije v skladu z obstoječimi politikami in zakonodajo Unije.