EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 18.11.2020 COM(2020) 745 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKI CENTRALNI BANKI IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU







Poročilo o mehanizmu opozarjanja za leto 2021







(pripravljeno v skladu s členoma 3 in 4 Uredbe (EU) št. 1176/2011 o preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij) {SWD(2020) 275 final}



S tem poročilom o mehanizmu opozarjanja se začenja deseti letni krog postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Namen postopka je odkrivanje, preprečevanje in odpravljanje neravnotežij, ki ovirajo uspešno delovanje gospodarstev držav članic, ekonomske in monetarne unije ali Unije kot celote, ter spodbujanje ustreznih odzivov politike. Izvajanje postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji je vključeno v evropski semester usklajevanja ekonomskih politik, da bi se zagotovila skladnost z analizami in priporočili, pripravljenimi v okviru drugih instrumentov za gospodarski nadzor (člena 1 in 2 Uredbe (EU) št. 1176/2011). Letošnji nadzorni cikel evropskega semestra, vključno z izvajanjem postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem, je prilagojen v luči vzpostavitve mehanizma za okrevanje in odpornost. V letni strategiji za trajnostno rast, sprejeti sredi septembra 2020, so se obravnavale gospodarske in socialne razmere v Evropi ter določile širše politične prednostne naloge EU in strateške smernice za izvajanje mehanizma za okrevanje in odpornost. Analiza iz poročila o mehanizmu opozarjanja temelji na ekonomski razlagi preglednice izbranih kazalnikov, dopolnjuje pa jo širši nabor pomožnih kazalnikov, analitičnih orodij in okvirov za ocenjevanje ter dodatnih relevantnih informacij, vključno z nedavno objavljenimi podatki in napovedmi. Letošnje poročilo o mehanizmu opozarjanja vključuje okrepljeno v prihodnost usmerjeno oceno tveganj za makroekonomsko stabilnost in razvoj makroekonomskih neravnotežij. Poročilo o mehanizmu opozarjanja vključuje tudi analizo posledic makroekonomskih neravnotežij držav članic za celotno euroobmočje. V poročilu o mehanizmu opozarjanja so obravnavane države članice, za katere bi bilo treba opraviti poglobljeni pregled, da se oceni, ali so jih prizadela neravnotežja, zaradi katerih je potrebno ukrepanje na ravni politik (člen 5 Uredbe (EU) št. 1176/2011). Ob upoštevanju razprav o poročilu o mehanizmu opozarjanja z Evropskim parlamentom ter v okviru Sveta in Euroskupine bo Komisija pripravila poglobljene preglede za zadevne države članice. Poglobljeni pregledi bodo objavljeni spomladi 2021 in bodo podlaga za oceno Komisije glede obstoja in resnosti makroekonomskih neravnotežij ter za določitev vrzeli v politikah. 1.Povzetek To poročilo o mehanizmu opozarjanja se pripravlja v času krize zaradi COVID-19. Glede na hitro in izrazito spremembo gospodarskih razmer, ki je posledica krize zaradi COVID-19, gospodarska razlaga iz tega poročila vključuje okrepljeno v prihodnost usmerjeno oceno možnih tveganj za makroekonomsko stabilnost in razvoj makroekonomskih neravnotežij. V ta namen je treba gledati preko končnih letnih podatkov iz preglednice iz poročila o mehanizmu opozarjanja, ki v letošnjem poročilu o mehanizmu opozarjanja zajemajo obdobje do leta 2019. Zato letošnje poročilo v primerjavi s prejšnjimi leti v večji meri uporablja napovedi in visokofrekvenčne podatke za izmero morebitnih posledic krize zaradi COVID-19. Sedanji nadzorni cikel evropskega semestra se začasno prilagaja za zagotovitev usklajenega in učinkovitega izvajanja mehanizma za okrevanje in odpornost, kar bo vplivalo tudi na izvajanje postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem. Z letno strategijo za trajnostno rast za leto 2021, ki je bila sprejeta sredi septembra, se je začel letošnji cikel evropskega semestra in so se določile strateške smernice za izvajanje mehanizma za okrevanje in odpornost. V okviru tega mehanizma se predvideva, da bodo države članice sprejele načrte za okrevanje in odpornost, v katerih bodo določene reforme in naložbe, ki obravnavajo ključne gospodarske izzive in so usklajene s prednostnimi nalogami EU, kar vključuje priporočila za posamezne države, naslovljena na države članice v zadnjih letih, zlasti v ciklih semestra 2019 in 2020. Mehanizem za okrevanje in odpornost je zato priložnost za države članice, da izvedejo reforme in naložbe v skladu s priporočili v zvezi s postopkom v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji, ki obravnavajo temeljne in dolgotrajne strukturne vzroke obstoječih makroekonomskih neravnotežij. Posebno spremljanje odzivov politike na obstoječa makroekonomska neravnotežja ne poteka jeseni 2020, temveč bo potekalo v okviru ocene načrtov za okrevanje in odpornost. Naslednji letnik poglobljenih pregledov bo objavljen spomladi 2021 skupaj z oceno programov stabilnosti in konvergenčnih programov ter bo podrobno preučil resnost in razvoj že ugotovljenih neravnotežij ter raziskal tveganja pojava novih. Večina obstoječih makroekonomskih neravnotežij je bila v času ugodnih makroekonomskih razmer do izbruha krize zaradi COVID-19 v postopku odpravljanja. Neravnotežja na strani tokov, kot so čezmerni primanjkljaji tekočega računa ali živahna rast posojil, so bila odpravljena v letih po finančni krizi leta 2008 v okviru širokega razdolževanja zasebnega sektorja. Gospodarska rast, ki se je začela leta 2013, je podprla odpravljanje neravnotežij na strani stanj, ki se je začelo pozneje in je napredovalo počasneje, s tem ko je spodbudila zmanjšanje deleža zasebnega, javnega in zunanjega dolga v BDP ter okrepila bilance stanja bank. Hkrati so se zaradi gospodarske rasti v zadnjih letih pojavila določena tveganja pregrevanja, predvsem na ravni dinamike cen stanovanjskih nepremičnin in gibanja stroškovne konkurenčnosti, zlasti v državah z živahno gospodarsko rastjo. Kriza zaradi COVID-19 je poslabšala več obstoječih makroekonomskih neravnotežij, prav tako se lahko pojavijo nova tveganja. Povečujeta se zlasti deleža javnega in zasebnega dolga v BDP. V prihodnosti bi se lahko pojavile težave pri odplačevanju dolga zasebnega sektorja zaradi šibkih ravni gospodarske aktivnosti, stečajev in šibkega trga dela. Take težave z dolgom bi vplivale na bilance stanja bank in dodatno poslabšale njihovo dobičkonosnost. Hkrati se pričakuje, da se bo pretirano živahna dinamika stroškov dela in cen stanovanjskih nepremičnin, ki je zaznamovala bližnjo preteklost, umirila, vendar se lahko pojavijo pomisleki, če se bo takšna prilagoditev spremenila v čezmerne popravke navzdol, zlasti cen stanovanjskih nepremičnin v državah članicah z že tako visoko zadolženostjo gospodinjstev. Na podlagi horizontalne analize, predstavljene v poročilu o mehanizmu opozarjanja, lahko ugotovimo naslednje: ·Gibanje tekočih računov v večini držav članic EU po krizi zaradi COVID-19 verjetno ne bo znatno. Primanjkljaj tekočega računa v večini držav ostaja zmeren. Nekaj večjih presežkov tekočega računa ostaja, čeprav so se v zadnjih letih zmanjšali. Tekoči računi naj bi se po napovedih zaradi krize zaradi COVID-19 le malo premaknili. To je v močnem nasprotju z gibanji med svetovno finančno krizo, ko so bili primanjkljaji v državah EU znatni, kriza pa je sprožila njihovo odpravljanje. Vendar stabilnost podatkov o tekočih računih zakriva velike premike v prispevku različnih sektorjev k splošnemu zunanjemu položaju, saj velika povečanja neto stanja posojil zasebnega sektorja izravna precejšnje poslabšanje neto stanja posojil držav v okviru njihovih prizadevanj za ublažitev posledic krize. ·Pričakuje se, da se bo izboljševanje neto stanja mednarodnih naložb v večini držav članic, zabeleženo v preteklih letih, ustavilo. Medtem ko v številnih državah članicah še vedno obstajajo velika zunanja neravnotežja, pa se je neto stanje mednarodnih naložb v letu 2019 še naprej izboljševalo v večini držav EU, k čemur so prispevali realizacije tekočega računa nad ravnmi, ki stabilizirajo neto stanje mednarodnih naložb, nominalna rast BDP in včasih veliki pozitivni učinki vrednotenja. V prihodnje se pričakuje, da se bo zaradi velikega krčenja BDP v letu 2020 in relativno stabilnih realizacij tekočega računa izboljševanje deleža neto stanja mednarodnih naložb v BDP ustavilo. ·V nekaterih državah članicah zunaj euroobmočja so se ob izbruhu krize zaradi COVID-19 pojavile določene napetosti v zunanjem financiranju. Gibanja kapitala in devizni tečaji nekaterih držav članic zunaj euroobmočja so bili zaradi večje nenaklonjenosti tveganju v kratkem obdobju konec marca in aprila izpostavljeni tržnim pritiskom. Takšni pritiski so se od takrat zmanjšali zaradi boljših rezultatov na finančnih trgih. ·Vpliv krize zaradi COVID-19 na trg dela je bil doslej razmeroma blag v primerjavi z razsežnostjo recesije, tudi zaradi ukrepov politike, kot so sheme skrajšanega delovnega časa, vendar se pričakuje, da se bo brezposelnost povečala. Kriza je končala leta izboljševanja trgov dela po vsej EU. Doslej je to povzročilo predvsem zmanjšanje povprečnega števila ur na delavca, število brezposelnih pa se je povečalo le malo. Ta pojav kopičenja delovne sile, t.j. da podjetja ohranjajo svoje zaposlene, ki je značilno za številna gospodarstva EU v letu 2020, je v veliki meri posledica vladnih subvencij za ohranitev delovnih mest, zlasti začasnih shem skrajšanega delovnega časa. Vendar se pričakuje, da se bo brezposelnost povečala z določenim zamikom, kot se običajno dogaja po recesijah. Zlasti obstajajo tveganja precejšnje izgube delovnih mest v sektorjih, ki jih je pandemija močno prizadela, odvisno od tega, kako dolgotrajni bodo ti učinki in kako močan bo odziv politike. ·Stroški dela na enoto so se v različnih državah EU v zadnjih letih povečevali zaradi rasti plač in šibke rasti produktivnosti, vendar se pričakuje, da se bodo po izrazitem skoku leta 2020 v prihodnje umirili. Močna dinamika stroškov dela na enoto v času trdne gospodarske rasti je bila v zadnjih letih zabeležena v več srednje- in vzhodnoevropskih ter baltskih državah. Po napovedih naj bi upadanje produktivnosti dela, ki je posledica padca produktivnosti skupaj z ohranjanjem delovnih mest, povečalo rast stroškov dela na enoto v letu 2020 kljub opazni upočasnitvi rasti plač. V letu 2021 naj bi napovedano postopno okrevanje gospodarske aktivnosti pomenilo ponovno povečanje nominalne produktivnosti, kar bi delno izravnalo povečanje stroškov dela na enoto v letu 2020. ·Dolg podjetij naj bi se v letu 2020 povsod močno povečal, zlasti na račun likvidnostnih potreb. Izposojanje za financiranje obratnega kapitala se je ob izbruhu COVID-19 precej povečalo, prav tako so se v večini držav povečala posojila nefinančnim podjetjem. Kreditna jamstva so podjetjem pomagala pridobivati posojila za ohranitev obratovanja ter za okrepitev njihovih likvidnostnih položajev. Moratoriji na odplačevanje dolga so tudi prispevali k povišanju dolga. Rastoče ravni dolga naj bi skupaj z znatnim zmanjšanjem BDP v letu 2020 močno povečale delež javnega dolga v BDP, zlasti kratkoročno. V prihodnosti se bo dinamika deleža javnega dolga v BDP verjetno izboljšala z okrevanjem, vendar bi lahko servisiranje dolga predstavljalo izziv zlasti v sektorjih, ki jih je pandemija prizadela bolj dolgotrajno. To bi vplivalo tudi na bilance stanja posojilodajalcev. ·Dinamika dolga gospodinjstev se zdi razmeroma omejena. Pred krizo zaradi COVID-19 so začela posojila gospodinjstvom v številnih državah dinamično rasti po letih razdolževanja ali šibke dinamike. Zdi se, da se je zadolževanje gospodinjstev v letu 2020 nekoliko upočasnilo. To se dogaja kljub učinku moratorijev na odplačevanje dolga, ki so ublažili likvidnostne pritiske na zadolžena gospodinjstva in upočasnili odplačevanje. Delež dolga gospodinjstev v BDP se v letu 2020 ob upoštevanju upada BDP mehanično povečuje. Hkrati so se prihranki gospodinjstev povečali zaradi precejšnjega upada potrošnje. Obeti za odplačevanje dolga gospodinjstev so nejasni zaradi poslabšanja razmer na trgih dela.

·Rast cen stanovanjskih nepremičnin je v letu 2020 ostala močna, pri čemer se je v nekaterih državah še pospešila, vendar se zdi verjetno, da se bo umirila, možni so tudi popravki navzdol. V letu 2019 so cene stanovanjskih nepremičnin še vedno hitro rasle, tudi v številnih državah, ki so kazale tveganje precenitve. Vpliv krize na zaposlitvene možnosti in dohodke gospodinjstev se bo običajno odražal v umirjanju dinamike cen stanovanjskih nepremičnin. Podatki iz zadnjega četrtletja že kažejo na umirjanje trgov stanovanjskih nepremičnin v več kot polovici držav EU. Napovedi glede rasti cen stanovanjskih nepremičnin kažejo na popravke navzdol v veliki večini držav članic v obdobju 2020–2021. ·Potem ko se je javni dolg v zadnjih letih zmanjševal zaradi močnejše nominalne rasti BDP, se trenutno hitro povečuje v vseh državah članicah, zlasti v tistih, ki jih je kriza zaradi COVID-19 najbolj prizadela. V zadnjih letih se je javni dolg v večini držav članic še naprej zniževal, medtem ko je v nekaterih državah z visokim dolgom to znižanje omejeno ali pa ga ni. Med krizo so vlade po vsej EU dovolile uporabo avtomatskih stabilizatorjev ter zagotovile neposredno fiskalno in likvidnostno podporo za ublažitev posledic zdravstvene krize in omejene porabe zasebnega sektorja. Deleži javnega dolga se povečujejo bolj v državah, kjer so bili dolgovi že pred krizo najvišji, kar kaže tudi na dejstvo, da je bila recesija v teh državah globlja. Zaradi precejšnjega sproščanja denarne politike ter različnih pobud na ravni EU in euroobmočja so ostali stroški financiranja na zgodovinsko nizkih ravneh, ohranilo se je tudi zaupanje. Medtem ko so nekatere države izkoristile visoko likvidnost in povpraševanje vlagateljev, da bi podaljšale strukturo zapadlosti državnega dolga, lahko struktura javnega dolga vključuje tveganja za druge, zlasti zaradi struktur kratke zapadlosti in visokih deležev dolga, denominiranega v tuji valuti. ·Razmere v bančnem sektorju so se v zadnjih letih izboljšale, vendar bi šok zaradi COVID-19 lahko postavil na preizkušnjo odpornost bančnega sektorja EU. Razmere v bančnem sektorju so se znatno izboljšale od svetovne finančne krize, saj imajo banke močnejše kapitalske količnike in likvidnostne rezerve kot pred desetletjem. Vendar sektor še vedno ogrožajo nizke stopnje dobičkonosnosti v okolju z nizkimi obrestnimi merami, nekatere države pa imajo še vedno razmeroma visoke ravni nedonosnih posojil. Obsežna likvidnost, ki so jo zagotovile centralne banke, je pripomogla k preprečevanju kreditnega krča po izbruhu COVID-19, začasna ustavitev izplačil dividend in določeno začasno rahljanje predpisov pa dajeta bankam tudi dodaten manevrski prostor. Pričakuje se, da bo kriza poslabšala kakovost sredstev in obete za dobičkonosnost. Vse večje težave družb in gospodinjstev pri odplačevanju dolgov naj bi se v prihodnje pretvorile v nedonosna posojila, zlasti po izteku moratorijev na odplačevanje dolgov. Popravki navzdol cen stanovanjskih nepremičnin lahko vplivajo na vrednotenje zavarovanja s premoženjem in s tem na bilance stanja bank. Šok zaradi COVID-19 zaostruje obstoječa neravnotežja v euroobmočju, kar kaže, da je treba čim bolje izkoristiti podporne ukrepe EU. V skladu z gospodarsko napovedjo Komisije iz jeseni 2020 so za države članice, katerih gospodarstvo je kriza zaradi COVID-19 najbolj prizadela, in sicer zaradi resnosti pandemije ali odvisnosti od zelo izpostavljenih sektorjev, značilne relativno visoke ravni javnega in zunanjega dolga. Zato se zdi, da kriza zaradi COVID-19 zaostruje že obstoječe vzorce domačega in zunanjega dolga znotraj euroobmočja. Za številne države, ki jih je kriza zaradi COVID-19 močno prizadela, je bila v bližnji preteklosti značilna šibka potencialna rast. Zato bi pandemija lahko tudi zaostrila gospodarske razlike. Hkrati se kljub velikemu upadu svetovnega povpraševanja za euroobmočje kot celoto trenutno napoveduje nadaljevanje trgovinskega presežka, kar kaže, da bi na skupni ravni euroobmočja lahko še povečali domače povpraševanje, da bi spodbudili okrevanje, hkrati pa podprli prizadevanja ECB za dosego ciljne stopnje inflacije. Glede na naraščajočo zadolženost v vseh državah članicah lahko mehanizem za okrevanje in odpornost in drugi instrumenti finančne podpore, vzpostavljeni na ravni euroobmočja in EU, vključno z instrumentom SURE, REACT-EU in večjo prožnostjo pri uporabi preostalih sredstev EU, pomagajo državam članicam ustvariti pogoje za trajno okrevanje in okrepitev odpornosti. V prihodnje je pomembno, da se spodbujevalni ukrepi politike, reforme in naložbe, ki se izvajajo v euroobmočju, združijo tako, da se učinkovito odpravijo makroekonomska neravnotežja, zlasti kadar so čezmerna. Na splošno se zdi, da se zaradi krize zaradi COVID-19 tveganja povečujejo v državah z že ugotovljenimi (čezmernimi) neravnotežji. Kriza zaradi COVID-19 predstavlja v določeni meri oviro pri postopnem zmanjševanju neravnotežij v številnih državah članicah, katerega gonilo je bila predvsem gospodarska rast od leta 2013. Hkrati pa se že obstoječi pritiski zaradi pregrevanja, povezani z močno rastjo cen stanovanjskih nepremičnin in stroškov dela na enoto, zdaj zdijo manj tvegani v srednjeročnem obdobju, možni so celo popravki navzdol. Medtem ko so se pritiski na kapitalske tokove in devizne tečaje v letu 2020 doslej izkazali za kratkotrajne, pa bo razpoloženje na trgu morda ostalo nestabilno. Zato se mora nadzor osredotočiti na države, v katerih se zdi, da se tveganja povečujejo, kar večinoma sovpada z državami z že ugotovljenimi neravnotežji. Poleg tega je treba pozorno spremljati razvoj dogodkov v drugih državah članicah, tudi v nekaj gospodarstvih zunaj euroobmočja, kjer se je spomladi zaskrbljenost glede zunanje vzdržnosti udejanjila v obliki tržnih pritiskov, kot tudi v državah članicah z zelo visokimi ravnmi dolga. Povečanje deleža zasebnega in javnega dolga v BDP v letu 2020 zahteva skrbno spremljanje, vendar na tej stopnji niso potrebni novi poglobljeni pregledi. Tveganja za makroekonomska neravnotežja, zlasti tista, povezana z naraščajočimi deleži dolga v BDP, se povečujejo zlasti v državah, kjer so že bila ugotovljena neravnotežja ali čezmerna neravnotežja. Znatno povečanje deleža dolga v BDP v letu 2020 je v veliki meri povezano z mehanskim učinkom začasnih, a obsežnih recesij, zaradi katerih se je zmanjšal imenovalec tega deleža. To povečanje javnega dolga in dolga podjetij je povezano tudi s prilagoditvijo velikemu enkratnemu šoku zaradi COVID-19 ter je rezultat namernih in začasnih prizadevanj politike (povezanih tudi z ukrepi, kot so bančne garancije in moratoriji na odplačevanje) za ublažitev učinka krize in preprečitev še večjih negativnih posledic pandemije na gospodarsko dejavnost, prihodke in makroekonomsko stabilnost v prihodnosti. Preprečevanje poglabljanja in zakoreninjenja recesije je nujen odziv za izboljšanje obetov glede dolga v prihodnosti, četudi to pomeni začasna povečanja dolga. Poglobljeni pregledi bodo pripravljeni za države članice, v katerih so že bila ugotovljena neravnotežja ali čezmerna neravnotežja. V skladu z uveljavljeno nadzorno prakso se bodo izvedli poglobljeni pregledi, da se oceni, ali se obstoječa neravnotežja zmanjšujejo, ali vztrajajo oziroma ali se poslabšujejo, ob tem pa preučijo izvedene politike za njihovo odpravljanje. Poglobljeni pregledi so tako predvideni za 12 držav članic, za katere so bila na podlagi rezultatov poglobljenih pregledov februarja 2020 ugotovljena neravnotežja ali čezmerna neravnotežja . Trenutno ima neravnotežja devet držav članic (Hrvaška, Francija, Nemčija, Irska, Nizozemska, Portugalska, Romunija, Španija in Švedska), Ciper, Grčija in Italija pa imajo čezmerna neravnotežja. To poročilo o mehanizmu opozarjanja izpostavlja potencialno tvegan razvoj v številnih državah članicah, za katere se poglobljeni pregledi ne bodo pripravili. Po izbruhu COVID-19 so se v nekaterih državah zunaj euroobmočja pojavila tveganja, povezana z zunanjim financiranjem. Madžarska se zdi primer države, pri kateri je treba spremljati prepletanje vladnega zadolževanja in zunanjega financiranja. Javni dolg se delno financira v tuji valuti, kar odraža odprto naravo gospodarstva in dejstvo, da je del prihodkov javnega sektorja in zasebnega sektorja v tuji valuti. Vendar ima javni dolg zelo kratko zapadlost, njegov precejšen delež pa je v rokah domačega bančnega sektorja, medtem ko so bile uradne rezerve v začetku leta 2020 blizu bonitetnih minimumov. Medtem ko so se tržni pritiski od pomladi zmanjšali in trenutno ni trdnih znakov, ki bi kazali na tveganja neravnotežij, se lahko takšna tveganja v prihodnosti ponovno pojavijo in jih je zato treba skrbno spremljati. Posledice naraščajočega deleža javnega dolga v BDP je treba spremljati tudi v številnih državah članicah, ki trenutno niso pod nadzorom v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Pričakuje se, da bosta tako zasebni kot javni dolg še naprej presegala pragove v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Države članice, v katerih naj bi se po napovedih zasebni dolg povečeval in presegel prag, so Danska, Finska in Luksemburg. Javni dolg naj bi še naprej rasel in presegel 60 % BDP v Avstriji in Sloveniji. V kolikšnem obsegu navedeni dogodki pomenijo dodatna tveganja za makroekonomsko stabilnost, je precej nejasno, zlasti ker je treba upoštevati tudi srednjeročne in dolgoročne obete za rast ter kako bo nanje vplivala kriza zaradi COVID-19. Čeprav je treba napovedano povečanje deležev dolga skrbno spremljati, na tej stopnji ni potreben poglobljeni pregled za dodatne države članice. 2. spremenljivi gospodarski obeti: posledice za makroekonomska neravnotežja v euroobmočju Pandemija COVID-19 je bila edinstven šok za gospodarstvo. Izbruhu pandemije so sledili omejevalni ukrepi za zajezitev širjenja okužb, ki so se začeli marca 2020 in so se v večini držav članic postopoma sprostili maja. Uvedeni ukrepi so bili večinoma sorazmerni z resnostjo izrednih zdravstvenih razmer, vendar z določenimi razlikami med državami. Zaradi pandemije COVID-19 se je obsežen šok na strani povpraševanja, ki je prizadel potrošnjo, še povečal zaradi omejitev ponudbe med zaporami. Dinamika potrošnje ostaja umirjenja v primerjavi s trendi pred pandemijo COVID-19, zlasti za storitvene dejavnosti, pri katerih se je težje izogniti medčloveškemu stiku. Naložbe še vedno ovira precejšnja negotovost. Manjša rast prihodkov in zaposlovanja ter umirjena dinamika izvoznih trgov bodo tudi v prihodnje zavirali povpraševanje. Motnje v nekaterih vrednostnih verigah in ukrepi za omejevanje stikov na delovnem mestu še naprej vplivajo na ponudbo, kar zmanjšuje produktivnost. EU in druga svetovna območja so trenutno sredi novega izbruha pandemije, katerega resnost in trajanje sta zelo negotova. Na splošno Komisija v gospodarski napovedi iz jeseni 2020 pričakuje, da se bo BDP v letu 2020 zmanjšal za –7,8 % v euroobmočju in za –7,4 % v EU. Kljub pričakovanemu okrevanju v letu 2021 naj bi bile ravni BDP pod predkriznimi ravnmi iz leta 2019 (graf 1). Izredni odzivi politike so pomagali ublažiti gospodarske posledice krize zaradi COVID-19. Po vsej EU in na večjih svetovnih območjih so bili sprejeti obsežni ukrepi politike, da bi preprečili hud izpad prihodkov zaradi omejitvenih ukrepov ter zmanjšali tveganje izgube številnih delovnih mest in stečajev podjetij. Vlade so zagotovile fiskalno podporo s kratkoročnimi delovnimi shemami in povečano dohodkovno podporo brezposelnim. Sprejeti so bili moratoriji na plačila davkov in odplačila hipotekarnih kreditov. Zagotovljena so bila jamstva za bančna posojila, da se prepreči omejevanje kreditiranja. ECB je sprejela številne podporne ukrepe, da bi ohranila finančno stabilnost in nemoteno delovanje finančnih trgov, vključno z zagotovitvijo dodatne likvidnosti za banke, blažjimi zahtevami glede zavarovanja s premoženjem ter znatnimi dodatnimi nakupi sredstev javnega in zasebnega sektorja v okviru programa nakupa sredstev (APP) in izrednega programa nakupa vrednostnih papirjev ob pandemiji (PEPP). Enotni mehanizem nadzora je na proticikličen način omilil regulativne zahteve za banke. Evropski mehanizem za stabilnost (EMS) je vsem državam članicam euroobmočja dal na voljo podporo zaradi pandemične krize, ki temelji na njeni kreditni liniji pod razširjenimi pogoji. EU in njene države članice so vzpostavile tri varnostne mreže za delavce, podjetja in države: instrument za začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (instrument SURE), vseevropski jamstveni sklad Evropske investicijske banke in podpora EMS zaradi pandemične krize. Komisija je pripravila predloge za nove instrumente za spodbujanje okrevanja (NextGenerationEU), o katerih se je julija dogovoril Evropski svet, zlasti obsežen mehanizem za okrevanje in odpornost. Ta mehanizem zagotavlja nepovratna sredstva in posojila za spodbujanje reform in naložb za izboljšanje potenciala rasti, krepitev ekonomske in socialne odpornosti ter olajšanje zelenega in digitalnega prehoda v skladu s zastavljenimi cilji Unije. Sprejeti so bili številni drugi ukrepi politike, vključno s hitrejšo in prožnejšo uporabo preostalih sredstev EU, vzpostavitvijo začasnega okvira za državno pomoč in aktiviranjem odstopne klavzule v okviru Pakta za stabilnost in rast.



Graf 1: BDP v stalnih cenah v primerjavi s predkriznimi ravnmi Graf 2: Gospodarsko razpoloženje in borzni indeks, 2013–2020 Vir: Gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020 Vir: Evropska komisija in ECB, zagotovil DataStream Izbruhu COVID-19 so sledili močni začetni odzivi na finančnih trgih. Finančni trgi so kmalu po izbruhu krize zaradi COVID-19 pričakovali veliko recesijo. Trgovanje na delniških trgih je močno upadlo zaradi spremenjenih pričakovanj o dobičku podjetij. Vrednotenja trgov obveznic so odražala dinamiko umikanja k varnim naložbam, pri čemer so se povečale premije za tveganje za državne obveznice, katere so vlagatelji dojemali za bolj tvegane, razmiki v donosnosti podjetniških obveznic pa so se povečali zlasti za segmente z nizko bonitetno oceno. Dinamika deviznih tečajev je odražala pritiske na trge v razvoju v času kapitalskih odlivov in večjih popravkov navzdol cen nafte in primarnih proizvodov. Nekateri pritiski popravkov navzdol so se čutili tudi na valutah nekaterih držav članic zunaj euroobmočja. Napetosti so bile opazne tudi zlasti pri nekaterih valutah in donosih obveznic držav članic zunaj euroobmočja, ki so uvedle režime prilagodljivega tečaja v času povečane volatilnosti kapitalskih tokov. Razmere na finančnih trgih so se na podlagi podpornih ukrepov javnih organov znatno izboljšale, s čimer so se ločile od obetov realnega gospodarstva. Borzni in obvezniški trgi so se ob zniževanju premij za tveganje opomogli. Devizni trgi in trgi primarnih proizvodov so se stabilizirali. Izgube, ki so se nakopičile po izbruhu COVID-19, so se znatno zmanjšale, nestanovitnost trga pa je bila omejena. Zdi se, da so se finančni trgi zaradi obsežnih, pravočasnih in verodostojnih posredovanj javnih organov ločili od obetov realnega gospodarstva, ki jih še vedno obdajajo precejšnja negativna tveganja ( graf 2 ). Gospodarski obeti, povezanimi z razvojem pandemije, pa tudi odzivi politike in vedenjske spremembe gospodarskih subjektov, so zelo negotovi. Učinki recesije iz pomladi leta 2020 še niso v celoti razvidni, kar zadeva posledice, ki se bodo pokazale na zaposlovanju, stečajih in bilancah stanja bank. Trenutni drugi izbruh pandemije vpliva na obete za rast zaradi uvedbe novih zajezitvenih ukrepov. Pričakuje se, da bodo imeli ti ukrepi kratkoročen vpliv na gospodarsko aktivnost in razpoloženje, kar bo imelo negativne posledice za potrošnjo in naložbe, čeprav v manjšem obsegu kot spomladi, saj je bil dosedanji pristop bolj ciljno usmerjen. V skladu s tem naj bi se po močnem povečanju v tretjem četrtletju rast BDP EU v zadnjem četrtletju leta 2020 ustavila. Poleg tega se lahko ponovno pojavijo trgovinske in geopolitične napetosti. Finančni trgi so doslej ocenili, da je podporna naravnanost fiskalnih in monetarnih organov verodostojna, prezgodnji umik ukrepov politike pa bi pomenil tveganje. Ponovne ocene tveganj in morebitnih novih finančnih težav ni mogoče izključiti, zlasti v državah, ki združujejo visoko zadolženost, šibke zunanje položaje in velike potrebe po financiranju, ki jih ne morejo v celoti kriti iz domačih virov. Po drugi strani bi lahko hitrejši napredek pri obvladovanju pandemije ter izvajanju ambicioznih in usklajenih politik v EU omogočil hitrejše okrevanje. Sedanja gospodarska gibanja vplivajo na makroekonomska neravnotežja. Delež javnega in zasebnega dolga v BDP se v večini držav članic povečuje. To je posledica tako mehanskega rezultata recesij, zaradi česar se je zmanjšal imenovalec v razmerjih med dolgom in BDP, kot povečanega zadolževanja javnega in podjetniškega sektorja za ublažitev posledic krize zaradi COVID-19. Končno, poslabšanje obetov za javni in zasebni dolg je tveganje, ki bi lahko vplivalo na bilance stanja finančnega sektorja, na katere bi neposredno vplival tudi šok zaradi COVID-19 v smislu zmanjšane dobičkonosnosti. Hkrati se bodo zdaj verjetno ustavili trendi, opaženi v številnih državah članicah, glede poslabšanja stroškovne in cenovne konkurenčnosti ter močne rasti cen stanovanjskih nepremičnin. Vendar se zaradi tega porajajo vprašanja o posledicah preobrata v teh vzorcih. Šibka ali negativna gibanja dohodka od dela lahko pomenijo manjšo sposobnost gospodinjstev za odplačevanje, medtem ko lahko popravki navzdol cen stanovanjskih nepremičnin, zlasti v državah z visoko zadolženostjo gospodinjstev in če se izvajajo neurejeno, vplivajo na bilance stanja bank, saj znižujejo vrednost zavarovanja s premoženjem.

Vir: Eurostat, gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020 in spletno orodje Univerze v Oxfordu za spremljanje odzivanja posameznih vlad na COVID-19 Vir: AMECO in gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Čeprav bi morala biti razlika med BDP in domačim povpraševanjem po definiciji enaka trgovinski bilanci, podatki niso v celoti usklajeni zaradi razlik v poročanju znotraj euroobmočja. Zdi se, da šok zaradi COVID-19 povečuje obstoječa neravnotežja znotraj euroobmočja. Čeprav se zdi, da raven dolga ni bila dejavnik, ki je znatno poslabšal recesije po pandemiji COVID-19, je za večino držav, ki jih je pandemija COVID-19 najbolj prizadela in ki so morale uvesti zajezitvene ukrepe, značilen razmeroma visok javni ali zasebni dolg ( graf 3 ). To pomeni, da se zaradi razmeroma velike recesije deleži javnega dolga v BDP povečujejo zlasti v državah, kjer je dolg že razmeroma visok. Za nekatere države neto dolžnice, ki jih je pandemija močno prizadela, je značilen tudi razmeroma visok delež prihodkov iz turizma (npr. Ciper, Grčija, Portugalska, Španija), ki so še posebej izpostavljeni krizi zaradi COVID-19, kar vpliva tudi na zunanji saldo teh držav. Skratka, zdi se, da kriza zaradi COVID-19 znotraj euroobmočja zaostruje obstoječe vzorce glede gospodarskih razlik ter domačega in zunanjega dolga. Glede na precejšen padec skupnega povpraševanja naj bi se postopno zmanjševanje presežka v trgovinski bilanci euroobmočja končalo. Trgovinski presežek euroobmočja se od leta 2017 zmanjšuje in naj bi v letih 2020 in 2021 ostal na splošno stabilen. Padec BDP v letu 2020 in njegovo okrevanje v letu 2021 naj bi bila po pričakovanjih na splošno v skladu z razvojem domačega povpraševanja. Podobno naj bi bila dinamika uvoza euroobmočja po napovedih tesno usklajena z dinamiko izvoza. Zato ne gre pričakovati, da se bo trgovinski presežek na ravni euroobmočja še naprej zmanjševal, ne glede na poslabšanje proizvodne vrzeli v letu 2020, ki naj bi bila po napovedih večja od vrzeli, zabeležene leta 2009 po finančni krizi. Hkrati naj bi osnovna inflacija ostala umirjena ( graf 4 ).



Graf 5: Razvoj tekočega računa euroobmočja: razčlenitev po državah Graf 6: Neto posojanje/izposojanje v euroobmočju Vir: Podatki Eurostata o plačilni bilanci, gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Stanja na tekočih računih držav EO-19 za leti 2020 in 2021 ustrezajo prilagojeni vrednosti iz napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020, ki upošteva neskladja pri poročanju različnih nacionalnih statističnih organov v euroobmočju (glej opombo 17). Vir: AMECO, Eurostat in gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Podatki o celotnem gospodarstvu držav EO-19 za leti 2020 in 2021 ustrezajo prilagojenim podatkom iz napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Za prejšnja leta podatki o celotnem gospodarstvu držav EO-19 ustrezajo neto posojanju/izposojanju iz Eurostatovih plačilnobilančnih podatkov. Podatki o gospodinjstvih in podjetniškem sektorju za leti 2020 in 2021 so izračunani kot vsota držav EO-19, razen Malte, za katero podatki niso na voljo. Graf 7: Nominalni efektivni menjalni tečaji Vir: ECB



Presežek tekočega računa euroobmočja kot delež BDP se zmanjšuje od leta 2017 in naj bi se v letu 2020 še naprej zmanjševal. Tekoči račun euroobmočja se je povečeval do leta 2017 v času razširjenega razdolževanja, od takrat naprej pa se zmanjšuje. V letu 2019 je saldo tekočega računa euroobmočja ocenjen na 2,3 % BDP ( graf 5 ). Medtem ko je bilo zmanjšanje presežka tekočega računa med letoma 2017 in 2018 povezano predvsem z gibanji v trgovinski bilanci za blago, zlasti v povezavi z napetostmi v trgovinski politiki in višjimi stroški energije, je zmanjšanje v letu 2019 večinoma mogoče utemeljiti s storitveno bilanco. Vseeno je presežek tekočega računa euroobmočja v letu 2019 ostal največji na svetu v nominalnem smislu. Njegova vrednost, tudi ko je bila prilagojena za cikel, je bila nekoliko nad standardno ravnjo tekočega računa v skladu z gospodarskimi temelji, ocenjenimi na 2 % BDP euroobmočja . Ob predpostavki nespremenjenih politik naj bi se presežek tekočega računa euroobmočja v letu 2020 dodatno zmanjšal na 1,8 % BDP, v letu 2021 pa naj bi se v skladu z napovedjo Evropske komisije iz jeseni 2020 povečal na 1,9 % BDP, torej bi padel pod trenutno oceno standardne ravni tekočega računa. Napovedano zmanjšanje presežka euroobmočja je delno posledica nižjih stroškov energije; precejšnja rast vrednosti eura, ki se je začela na začetku leta 2020 ( graf 7 ), bi pomenila tudi zmanjšanje tekočega računa v prihodnje. Geografska razčlenitev presežka tekočega računa euroobmočja ostaja stabilna, medtem ko prihaja do velikih sprememb glede prispevka različnih sektorjev gospodarstva. Presežek euroobmočja še vedno odraža predvsem velike presežke, ki sicer postopoma padajo, ki so bili zabeleženi v Nemčiji in na Nizozemskem, katerih skupna zunanja salda sta v letu 2019 predstavljala 2,7 % BDP euroobmočja. Saldi tekočih računov euroobmočja naj bi tudi v letih 2020 in 2021 po pričakovanjih kazali določeno stabilnost po državah ( graf 5 ). Vendar stabilnost podatkov tekočega računa prikriva znatne spremembe neto stanja posojil v sektorjih gospodarstva, saj je veliko povečanje neto stanja posojil zasebnemu sektorju skoraj v celoti izravnano s poslabšanjem stanja v sektorju država ( graf 6 ). Ta vzorec, opažen v euroobmočju kot celoti, velja tudi znotraj držav. V letu 2020 je precejšnje povečanje prihrankov v sektorju gospodinjstev v veliki meri povezano z ukrepi zapore in umirjeno dinamiko potrošnje v sektorju storitev, kar je omogočilo majhno omejevanje fizičnih stikov, kot tudi previdnostno varčevanje v času večje negotovosti. Povečanje neto stanja posojil podjetij je deloma povezano z upadom naložb in deloma posledica povečanja previdnostnih prihrankov. Zmanjšanje javnofinančnih prihodkov in fiskalni ukrepi, uvedeni za ublažitev učinka pandemije COVID-19 na prihodke, pomenijo znatno poslabšanje neto stanja posojil v sektorju država. Podobni vzorci, čeprav manj izraziti, so napovedani za leto 2021. V prihodnje je za obravnavanje naraščajočih makroekonomskih tveganj potrebno učinkovito izvajanje podpornih ukrepov EU. ·Sedanja kriza se bistveno razlikuje od finančne krize leta 2008. Medtem ko je bila slednja predvsem rezultat odpravljanja nevzdržnih neravnotežij (prezadolženost finančnega sektorja, nepremičninski baloni, veliki in naraščajoči zunanji primanjkljaji ter porast javnega dolga v ugodnih gospodarskih časih), je kriza zaradi COVID-19 posledica šokov za gospodarstvo, ki so posledica vladnih omejitev in spremenjenih vedenjskih vzorcev, povezanih z javnim zdravjem. Ti šoki se dogajajo v razmerah, ko je zaradi nedavnih ugodnih gospodarskih razmer večina zunanjih položajev prešla v proračunsko ravnotežje ali presežek, razdolževanje finančnega sektorja v preteklih letih je ustvarilo stabilne kapitalske rezerve v bančnem sektorju, razdolževanje zasebnega sektorja je delež zasebnega dolga v BDP vrnilo na ravni, ki so precej nižje od najvišjih vrednosti pred finančno krizo leta 2008, delež javnega dolga v BDP pa se je začel zmanjševati v večini držav članic euroobmočja. ·V prihodnosti so obeti za odplačevanje dolga v veliki meri odvisni od zagotavljanja gospodarskega okrevanja in krepitve gospodarskih temeljev, za kar je potrebna spodbujevalna politika tekom leta 2021. Trajnostno okrevanje je ključnega pomena tako za sektor država, in sicer zadeva dinamiko javnofinančnih prihodkov, ter za finančni in nefinančni podjetniški sektor, katerega sposobnost odplačevanja je odvisna od dobičkonosnosti, kot za gospodinjstva, pri čemer so možnosti za vzdržnost hipotekarnega dolga odvisne od zaposlitvene in dohodkovne dinamike.

·Učinkovita uporaba razpoložljivih instrumentov, vzpostavljenih na ravni euroobmočja in EU, bi z učinkovitim izvajanjem potrebnih reform in naložb pripomogla k spodbujanju trajnega okrevanja in krepitvi odpornosti. Pri tem je ključnega pomena, da se financiranje EU v celoti porabi in usmeri v najbolj produktivne namene. To bi okrepilo gospodarski učinek teh sredstev in preprečilo tveganje, da bi taka povečana poraba v kratkem času povzročila prekomerno rast nemenjalnih dejavnosti in zunanjih neravnotežij v državah, v katerih prilivi predstavljajo velik delež BDP. ·V prihodnje je pomembno, da se spodbujevalni ukrepi politike, reforme in naložbe, ki se izvajajo v euroobmočju, združijo tako, da se učinkovito odpravijo makroekonomska neravnotežja, zlasti kadar so čezmerna. 3. Neravnotežja, tveganja in prilagajanje: najpomembnejša dogajanja po državah Poročilo o mehanizmu opozarjanja temelji na ekonomski razlagi preglednice postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji, ki je pripomoček za odkrivanje dokazov prima facie o možnih tveganjih in ranljivostih. Preglednica vsebuje 14 kazalnikov z okvirnimi pragovi na naslednjih področjih: zunanji položaji, konkurenčnost, zasebni in javni dolg, trg stanovanjskih nepremičnin, bančni sektor in zaposlovanje. Temelji na dejanskih podatkih dobre statistične kakovosti, da se zagotovita stabilnost in doslednost podatkov med državami. V skladu z uredbo o postopku v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji (Uredba (EU) št. 1176/2011) se vrednosti iz preglednice v ocenah, vključenih v poročilo o mehanizmu opozarjanja, ne tolmačijo mehanično, ampak na podlagi ekonomske razlage, ki omogoča globlje razumevanje splošnega gospodarskega ozadja in upoštevanje posebnosti posameznih držav . Razlago preglednice dopolnjuje niz 28 pomožnih kazalnikov. V primerjavi s prejšnjimi poročili o mehanizmu opozarjanja se to poročilo v času velike negotovosti za izmero posledic krize zaradi COVID-19 v večji meri naslanja na napovedi in visokofrekvenčne podatke. Teh posledic ni mogoče zajeti v uradni preglednici iz poročila o mehanizmu opozarjanja, saj odraža le podatke do leta 2019. Vrednosti spremenljivk iz preglednice in drugih ustreznih spremenljivk za analizo v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji za leti 2020 in 2021 so bile zato ocenjene ob upoštevanju podatkov iz napovedi Komisije in kratkoročnih napovedi (nowcasts) iz medletnih podatkov (glej okvir 1 za podrobnosti po spremenljivkah iz preglednice). Čeprav se zdi, da so tovrstne napovedi potrebne za oceno tekočih gibanj, je treba opozoriti, da te napovedi temeljijo na precej negotovi podlagi. Pri oceni iz poročila o mehanizmu opozarjanja se tako kot v prejšnjih letih upoštevajo tudi spoznanja iz okvirov ocenjevanja ter ugotovitve iz obstoječih poglobljenih pregledov in ustreznih analiz. Za analizo Komisije še naprej veljajo načela preglednosti v zvezi z analizo in uporabljenimi podatki ter previdnost pri zaključkih zaradi pridržkov glede kakovosti podatkov. Podatki iz preglednice kažejo, da se bo nedavno odpravljanje neravnotežij na strani stanj ustavilo, medtem ko se pričakuje, da se bodo tveganja pregrevanja, zabeležena v zadnjih letih, s krizo ohladila. Štetje vrednosti, ki presegajo pragove iz preglednice iz poročila o mehanizmu opozarjanja, razkriva več vzorcev, ki se pojavljajo skozi leta, in sicer ( graf 8 ). ·Gospodarska rast, ki se je začela leta 2013, je zaradi ugodnih učinkov imenovalca pomagala zmanjšati deleže zasebnega in javnega dolga v BDP. To se kaže v zmanjšanju števila držav, v katerih je do leta 2019 delež dolga presegal pragove. Zdi se, da je kriza zaradi COVID-19 končala ta trend. ·Po odpravi velikih primanjkljajev tekočega računa v 2000-ih letih je zadnje desetletje zaznamovalo kopičenje velikih presežkov tekočih računov nekaterih gospodarstev, ki so se v zadnjih letih zmanjšali. Trenutno se ne pričakuje, da bo kriza zaradi COVID-19 bistveno spremenila zunanje prilagajanje, saj se pričakuje, da bo njen vpliv na zunanje račune omejen, pri čemer naj se število držav, ki presegajo pragove za salde tekočih računov in neto stanje mednarodnih naložb, ne bi bistveno spremenilo. ·Zaradi hitro rastočih stroškov dela na enoto in cen stanovanjskih nepremičnin je bilo v zadnjih letih zabeleženih več preseganj ustreznih pragov. Pričakuje se, da bodo pritiski pregrevanja, ki so se pojavili v državah s hitro gospodarsko rastjo, postopoma odpravljeni tekom krize zaradi COVID-19. To je najbolj opazno na ravni cen stanovanjski nepremičnin, za katere se pričakuje, da se bodo ohladile in bo manj primerov preseganja praga. Tudi rast stroškov dela na enoto se lahko zmanjša, vendar šele po začasnem, a strmem povečanju leta 2020, pri čemer obstaja tveganje, da bo več kot polovica držav članic presegla prag. To odraža mehanski učinek opazno nižje produktivnosti zaradi močno zmanjšane gospodarske dejavnosti in manj prizadete zaposlenosti. Realni efektivni devizni tečaji naj bi po napovedih precej presegli pragove, predvsem v luči razvoja nominalnih deviznih tečajev. Vir: Eurostat in izračuni služb Komisije (glej tudi okvir 1). Opomba: Število držav, pri katerih spremenljivke preglednice presegajo prag, temelji na podatkih iz preteklih preglednic, objavljenih z ustreznimi letnimi poročili o mehanizmu opozarjanja. Morebitne naknadne revizije podatkov lahko pomenijo razliko med številom vrednosti, pri katerih je prag presežen, izračunano z uporabo najnovejših podatkov za spremenljivke preglednice, in številom, ki je navedeno v zgornjem grafu. Za pristope, uporabljene za napovedi kazalnikov iz preglednice za leti 2020 in 2021, glej okvir 1. Napovedi za naslednje kazalnike se izvajajo samo za leto 2020: zasebni kreditni tok, zasebni dolg, obveznosti finančnega sektorja, dolgotrajna brezposelnost, brezposelnost mladih. Okvir 1: Kratkoročne napovedi glede glavnih kazalnikov iz preglednice Da bi izboljšala v prihodnost usmerjene elemente v razlagi preglednice, analiza poročila o mehanizmu opozarjanja, kadar je to mogoče, temelji tudi na napovedih in projekcijah za leti 2020 in 2021 ter kratkoročnih napovedih za tekoče leto. Ti podatki, kadar so na voljo, temeljijo na napovedi Komisije iz jeseni 2020. Sicer podatki odražajo kratkoročne napovedi, ki temeljijo na nadomestnih kazalnikih, ki so jih pripravile službe Komisije posebej za namene tega poročila o mehanizmu opozarjanja. Spodnja tabela povzema predpostavke, uporabljene za napovedi in podatke iz kratkoročnih napovedi glede glavnih kazalnikov iz preglednice. Upoštevati je treba, da podatki o BDP, ki so bili uporabljeni kot imenovalci v nekaterih razmerjih, izhajajo iz napovedi Komisije iz jeseni. V primeru večletnih stopenj sprememb (kot je petletna sprememba deležev na izvoznih trgih) temelji na napovedih le komponenta za leti 2020 in 2021, medtem ko se pri komponentah za leto 2019 ali prejšnja leta uporabljajo podatki Eurostata, na katerih temelji preglednica v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem. Tabela: Pristopi k napovedim in kratkoročnim napovedim za glavne kazalnike iz preglednice v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem Kazalnik Pristop Vir podatkov Saldo tekočega računa v % BDP (3-letno povprečje) Vrednosti iz jesenske napovedi Komisije o saldu tekočega računa (koncept plačilne bilance) AMECO Neto stanje mednarodnih naložb (v % BDP) Jesenske napovedi Komisije za neto posojanje/izposojanje celotnega gospodarstva kažejo spremembo neto stanja mednarodnih naložb, ki odraža transakcije; drugi učinki (npr. spremembe vrednotenja) se upoštevajo do drugega četrtletja leta 2020, zatem pa se predpostavlja, da bodo ostali nični. AMECO, Eurostat Realni efektivni devizni tečaj – 42 trgovinskih partnerjev, deflator HICP (3-letna sprememba v %) Vrednosti iz jesenske napovedi Komisije AMECO Delež na izvoznih trgih – % svetovnega izvoza (5-letna sprememba v %) Podatki temeljijo na napovedi Komisije glede i) nominalnega izvoza blaga in storitev za države članice EU (koncept nacionalnih računov) in ii) napovedi Komisije o izvozu blaga in storitev v količinah za tujino, pretvorjenih na nominalne ravni z uvoznim deflatorjem Komisije za ZDA in napovedmi deviznega tečaja EUR/USD. AMECO Indeks nominalnih stroškov dela na enoto, 2010 = 100 (3-letna sprememba v %) Vrednosti iz jesenske napovedi Komisije AMECO Indeks cen stanovanjskih nepremičnin (2015 = 100), deflacioniran (1-letna sprememba v %) Na modelih temelječe napovedi, izračunane na podlagi modela za vrednotenje stanovanjskih nepremičnin, ki je skupen z državami članicami v okviru delovne skupine LIME Odbora za ekonomsko politiko. Napovedi predstavljajo pričakovane odstotne spremembe realnih cen stanovanjskih nepremičnin na podlagi gospodarskih temeljev (populacija, napoved razpoložljivega dohodka, stanovanjski fond, dolgoročna obrestna mera in deflator cen zasebnih izdatkov za končno potrošnjo) ter izraz korekcije napak, ki kaže hitrost prilaganja cen v smeri njihovega dolgoročnega razmerja s temeljnimi dejavniki. Eurostat, službe Komisije. Kreditni tokovi v zasebnem sektorju, konsolidirani (v % BDP) Podatek za leto 2020 predstavlja približek kreditnih tokov v obdobju od prvega do tretjega četrtletja leta 2020, za kar se uporabljajo konsolidirani podatki četrtletnih sektorskih računov ECB za prvo in drugo četrtletje leta 2020 ter približki za nekatere komponente kreditnega toka iz tretjega četrtletja leta 2020. Pri slednjih se uporabljajo tokovi posojil monetarnih finančnih institucij (MFI) iz postavk bilanc stanja (BSI) ECB zasebnemu sektorju za napoved komponent bančnih posojil v tretjem četrtletju leta 2020 ter izdaja nominalnih dolžniških vrednostnih papirjev iz statističnih podatkov ECB o izdaji vrednostnih papirjev (SEC) za napoved izdaje obveznic v tretjem četrtletju leta 2020. ECB (QSA, BSI, SEC) Dolg zasebnega sektorja, konsolidiran (v % BDP) Podatek o približkih dolga zasebnega sektorja za leto 2020 ob koncu tretjega četrtletja leta 2020. Uporablja konsolidirane podatke iz četrtletnih sektorskih računov ECB za drugo četrtletje leta 2020. Ta številka je napovedana za tretje četrtletje leta 2020 z uporabo podatkov o bančnih posojilih (na podlagi BSI ECB) in podatkov o obveznostih iz naslova obveznic (na podlagi SEC ECB ). ECB (QSA, BSI, SEC) Bruto javni dolg (v % BDP) Vrednosti iz jesenske napovedi Komisije AMECO Stopnja brezposelnosti (3 letno povprečje) Vrednosti iz jesenske napovedi Komisije AMECO Obveznosti finančnega sektorja skupaj, nekonsolidirane (1-letna sprememba v %) podatki za leto 2020 predstavljajo rast obveznosti MFI ECB do septembra 2020. ECB (BSI) Stopnja delovne aktivnosti – % celotnega prebivalstva v starostni skupini 15–64 let (3-letna sprememba v odstotnih točkah) Stopnji sprememb za leti 2020 in 2021 temeljita na jesenski napovedi Komisije za spremembo v celotni delovni sili (vse starosti), od katere se odšteje jesenska napoved Komisije za demografsko spremembo (starostna skupina 15 do 64 let). AMECO Stopnja dolgotrajne brezposelnosti – % delovno aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–74 let (3-letna sprememba v odstotnih točkah) Kratkoročna napoved za leto 2020 temelji na najnovejših podatkih (drugo četrtletje leta 2020 ob predpostavki stalne stopnje za preostanek leta). Eurostat (anketa o delovni sili). Stopnja brezposelnosti mladih – % delovno aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–24 let (3-letna sprememba v odstotnih točkah) Kratkoročna napoved za leto 2020 temelji na najnovejših podatkih (januar–september leta 2020 ob predpostavki stalne stopnje za preostanek leta). Eurostat (anketa o delovni sili).

3.1 Zunanji sektor in konkurenčnost Tekoči računi so bili v letu 2019 na splošno razmeroma stabilni. Po splošnem trendu poslabšanja stanj na tekočih računih v letu 2018 ob upadanju svetovnega povpraševanja po izvozu in rasti cen nafte spremembe tekočih računov med letoma 2018 in 2019 niso kazale jasnega vzorca in so ostale razmeroma omejene ( graf 10 ). V letu 2019 je bilo zabeleženo opazno izboljšanje v Bolgariji, na Danskem in v Litvi, medtem ko se je tekoči račun Cipra pomaknil še globlje negativno območje. Nekateri veliki presežki so se nekoliko zmanjšali, tudi v Nemčiji in na Nizozemskem. ·V letu 2019 dve državi članici beležita primanjkljaj tekočega računa, ki presega spodnji prag iz preglednice v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Velik primanjkljaj Cipra se je v letu 2019 dodatno poslabšal, tako da je triletno povprečje ostalo pod pragom v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji ter pod ustrezno standardno ravnjo tekočega računa in stopnjo, ki je potrebna, da bo neto stanje mednarodnih naložb v naslednjih 10 letih bonitetno ustrezno. Po manjšem nadaljnjem poslabšanju tekočega računa Romunije je njeno triletno povprečje v letu 2019 doseglo prag v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji, takšna razlaga pa je tudi vidno slabša od zadevne standardne ravni. ·Leta 2019 so bili primanjkljaji tekočega računa v večini držav članic višji od referenčnih meril za posamezne države z nekaterimi pomembnimi izjemami ( graf 9 ). Ciklično prilagojeni tekoči računi so bili večinoma blizu nominalnemu saldu ali nad njim, kar odraža negativni učinek gospodarskega cikla v fazi ohlajanja. Saldi tekočega računa Cipra in Romunije so pod standardno ravnjo za tekoči račun, ki jo upravičujejo temelji. Primanjkljaji Cipra, Grčije in Portugalske so pod ravnjo, ki je potrebna za zagotovitev približevanja neto stanja mednarodnih naložb preudarni ravni. ·Tri države članice EU še naprej beležijo presežke tekočih računov, ki so presegli zgornji prag iz preglednice v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji in referenčna merila za posamezno državo. To velja za Dansko, Nemčijo in Nizozemsko že skoraj desetletje. Medtem ko je Danska leta 2019 povečala svoj presežek, sta se salda Nemčije in Nizozemske še naprej postopno zmanjševala. Na Nizozemskem so saldi tekočega računa odvisni tudi od dejavnosti multinacionalnih družb, ki vplivajo tako na trgovinske bilance kot na salde dohodkov. Napovedi kažejo na določeno stabilnost razlag tekočega računa tudi v letih 2020 in 2021, vendar z velikimi spremembami v zvezi s prispevkom različnih gospodarskih sektorjev k zunanjemu položaju. Kriza zaradi COVID-19 povzroča velik upad izvoza in uvoza v približno podobnem obsegu. Čeprav se skupno neto stanje posojil držav EU ne spreminja veliko, prihaja do izrazitih sprememb v zvezi z neto stanjem posojil v različnih gospodarskih sektorjih. Leta 2020 so se javnofinančna stanja močno poslabšala zaradi podpornih ukrepov, ki so jih države sprejele za ublažitev hude recesije, s čimer so se izravnali višji neto prihranki gospodinjstev in družb ( graf 11 ). ·Pričakuje se, da se bodo podatki o tekočih računih nekaterih držav neto dolžnic, ki so močno odvisne od izvoza turističnih storitev, poslabšali. To velja zlasti za Hrvaško, Ciper, Grčijo in Malto. ·Veliki presežki bi se v letu 2020 zmanjšali, v Nemčiji in na Nizozemskem pa bi se v letih 2020 in 2021 skupaj močno zmanjšali. Vir: Eurostat in izračuni služb Komisije. Opomba: Države so razvrščene glede na saldo tekočega računa v letu 2019. Ciklično prilagojeni saldi tekočega računa: glej opombo23. Standardne ravni tekočega računa: glej opombo22. Referenčna vrednost za tekoči račun, potreben za stabilizacijo neto stanja mednarodnih naložb, je opredeljena kot tekoči račun, ki je potreben za stabilizacijo neto stanja mednarodnih naložb na sedanji ravni v obdobju naslednjih 10 let ali, če je sedanje neto stanje mednarodnih naložb pod previdnostnim pragom posamezne države, tekoči račun, ki je potreben, da se v naslednjih 10 letih doseže previdnostni prag neto stanja mednarodnih naložb. Vir: Eurostat, gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020 in izračuni služb Komisije. Opomba: Države so predstavljene v naraščajočem vrstnem redu glede na saldo tekočega računa v letu 2019. Vir: AMECO in gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020.

Opomba: Del spremembe neto posojanja podjetniškega sektorja na Irskem je zunaj prikaza na zgornjem grafu. Neto stanje mednarodnih naložb se v večini držav članic še naprej izboljšuje, vendar ostajajo velike zunanje obveznosti, zaradi krize pa bi se lahko nekatera od teh bremen še povečala. Neto stanje mednarodnih naložb se je v letu 2019 še naprej izboljševalo v večini držav EU, k čemur so prispevali realizacije tekočega računa nad pragovi, ki stabilizirajo neto stanje mednarodnih naložb, nominalna rast BDP in včasih veliki pozitivni učinki vrednotenja. Kljub temu neto stanje mednarodnih naložb v več državah članicah EU ostaja veliko in negativno. Leta 2019 je 11 držav članic beležilo neto stanje mednarodnih naložb, ki je presegalo prag iz preglednice v višini –35 % BDP, kar je ena manj kot leta 2018. V teh državah so vrednosti nižje od vrednosti, ki bi jih bilo mogoče upravičiti s temelji (standardne ravni neto stanja mednarodnih naložb), v večini primerov pa tudi pod zadevnimi previdnostnimi pragovi ( graf 12 ). Kriza ovira izboljšanje bolj negativnega deleža neto stanja mednarodnih naložb v BDP. ·Nekatere države euroobmočja imajo še vedno večinoma negativno neto stanje mednarodnih naložb pod –100 % BDP, na primer Ciper, Grčija, Irska in Portugalska. V teh štirih državah je neto stanje mednarodnih naložb precej pod standardnimi ravnmi neto stanja mednarodnih naložb kot tudi previdnostnimi pragovi. Na Irskem in Cipru ravni neto stanja mednarodnih naložb v veliki meri odražajo čezmejne finančne odnose multinacionalnih družb in veliki pomen subjektov za posebne namene. Te štiri države in Španija kažejo v svojem neto stanju mednarodnih naložb velik vpliv obveznosti za dolg, na kar kaže zelo negativno neto stanje mednarodnih naložb, razen instrumentov brez tveganja neplačila (NENDI). V Grčiji visoki zunanji javni dolg, pogosto pod zelo ugodnimi pogoji, predstavlja večji del neto stanja mednarodnih naložb. Pričakovano močno zmanjšanje BDP v letu 2020 bi moralo imeti določen negativen vpliv na njihov delež neto stanja mednarodnih naložb v BDP, za katerega se pogosto napoveduje poslabšanje. ·V državah z zmernejšim negativnim neto stanjem mednarodnih naložb nad pragom iz preglednice so neto stanja mednarodnih naložb pod pričakovanji, ki izhajajo iz temeljev za posamezne države, vendar so včasih blizu previdnostnim pragom ali boljša od njih. Te države, in sicer Hrvaška, Madžarska, Latvija, Poljska, Romunija in Slovaška ter druge srednje- in vzhodnoevropske in baltske države, so običajno velike neto prejemnice neposrednih tujih naložb, tako da so podatki NENDI ugodnejši. Spremembe, ki se pričakujejo za te države v letu 2020, so večinoma blage do zmerne. ·Večina velikih pozitivnih neto stanj mednarodnih naložb se je v letu 2019 še naprej povečevala. Nemčija, Danska in Nizozemska beležijo pozitivna neto stanje mednarodnih naložb, ki presega 70 % BDP, njihovo povečanje v letu 2019 pa podpirajo tudi znatni pozitivni učinki vrednotenja. Neto stanja mednarodnih naložb Belgije, Malte in Luksemburga presegajo 50 % BDP. V vseh teh primerih je neto stanje mednarodnih naložb občutno nad zadevnimi standardnimi ravnmi, tj. tem, kar bi bilo utemeljeno ali pričakovano na podlagi temeljev posameznih držav. Izbruhu krize zaradi COVID-19 so sledile napetosti glede zunanjega zadolževanja v nekaterih državah zunaj euroobmočja. Na začetku krize zaradi COVID-19 je v večini gospodarstev v vzponu s spremenljivimi tečaji prihajalo do bega kapitala in devalvacije valute. Trgi so predvideli možne kompromise monetarnih organov med podporo gospodarstvom in stabilizacijo njihovih valut. Določene napetosti so bile vidne tudi pri nekaterih valutah držav članic zunaj euroobmočja, ki so sprejele režime prilagodljivega tečaja. Devalvacija valute se je izvajala zlasti marca in aprila, in sicer na Madžarskem, vendar se je pritisk v maju umiril, valute pa so se stabilizirale, v nekaterih primerih pa so v sledečih mesecih tečaji narasli. Medtem ko so se napetosti na finančnih trgih in s tem tveganja za zunanje financiranje potem umirili, je nekaj držav članic zunaj euroobmočja ostalo ranljivih, če bi se ponovili povečana nenaklonjenost tveganju na svetovnih finančnih trgih ali volatilnost kapitalskih tokov. Pri tem ima lahko pomembno vlogo več pogojev, vključno z obeti glede potreb po zunanjem financiranju, tudi države, in razpoložljivost deviznih rezerv. Vir: Eurostat in izračuni služb Komisije (glej tudi okvir 1). Opomba: Države so predstavljene v padajočem vrstnem redu glede na neto stanje mednarodnih naložb kot delež BDP v letu 2019. NENDI je neto stanje mednarodnih naložb, razen instrumentov brez tveganja neplačila. Za pojma standardna raven neto stanja mednarodnih naložb in previdnostni prag za neto stanje mednarodnih naložb glej opombo25. NENDI za Irsko, Luksemburg in Malto so zunaj prikaza. Stroški dela na enoto so v letu 2019 v različnih državah EU še naprej dinamično rasli, vendar se ti trendi zaradi krize zaradi COVID-19 obračajo. Iz preglednice je razvidno, da je kazalnik rasti stroškov dela na enoto v letu 2019 presegal prag v osmih državah, enako kot v prejšnjem letu: v Bolgariji, na Češkem, v Estoniji, Latviji, Litvi, Luksemburgu, Romuniji in na Slovaškem; razen Luksemburga so vse te države presegale prag že leta 2018. Od leta 2013 se je rast stroškov dela na enoto v baltskih državah in v različnih srednje- in vzhodnoevropskih državah pospešila, ker je bil to čas visoke gospodarske rasti, tesnih trgov dela ter pomanjkanja znanj in spretnosti. Obdobje po izbruhu COVID-19 naj bi po pričakovanjih zaznamovalo enkratno povečanje stroškov dela na enoto v letu 2020, ki mu bo sledila zmernejša dinamika. Kot posledica krize zaradi COVID-19 naj bi se v letu 2020 po napovedih izrazito povečala rast stroškov dela na enoto po vsej EU, saj se produktivnost skoraj povsod zmanjšuje. Vendar naj bi se ta trend v letu 2021 z napovedanim okrevanjem gospodarstva deloma obrnil, produktivnost naj bi se ponovno povečala in privedla do občutnega padca ali stagnacije stroškov dela na enoto v času upočasnitve rasti plač ( graf 13 , zgornji graf). ·Rast plač je bila v številnih državah v letu 2019 še vedno najmočnejši dejavnik rasti stroškov dela na enoto, vendar se je sedaj zaradi krize rast plač izrazito upočasnila. Kriza je odpravila pritiske pregrevanja, ki so se opažali do leta 2019. Plače in nadomestila naj bi v večini držav EU v letih 2020 in 2021 zmerno rasli. V letu 2020 to odraža predvsem učinek skrajšanega delovnega časa, zlasti v okviru začasnih shem skrajšanega delovnega časa. V skladu s takšnimi shemami delavci ohranijo zaposlitev, vendar s skrajšanim delovnim časom in manjšim plačilom. ·Povečanje produktivnosti dela je v letu 2019 ostalo omejeno, zaradi krize pa se produktivnost dela v letu 2020 še dodatno poslabšuje. V letu 2020 naj bi se produktivnost močno zmanjšala v skoraj vseh državah EU, kadar je merjena kot proizvodnja na delovno aktivno osebo. Recesijo leta 2020 je spremljalo zmanjšanje vložkov dela. Vendar je bilo to predvsem posledica skrajšanega delovnega časa, medtem ko se število zaposlenih ni znatno spremenilo. Če se torej produktivnost meri v smislu proizvodnje na opravljeno delovno uro, se zdijo izgube bolj zmerne ( graf 13 četrti graf). Razširjena uporaba shem skrajšanega delovnega časa, ki jih subvencionirajo vlade je precej pripomogla k obsežnemu in vseprisotnemu kopičenju delovne sile, opaženem po vsej EU. V letu 2021, ko naj bi se začelo okrevanje, se pričakuje poskok produktivnosti. Vendar naj bi produktivnost v večini primerov ostala blizu ravni izpred krize ali pod njo. Graf 13: Rast stroškov dela na enoto v zadnjih letih, nadomestilo in produktivnost Vir: AMECO; podatki za leti 2020 in 2021 so vzeti iz gospodarske napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Nanašajo se na število zaposlenih pri delodajalcih in vseh delovno aktivnih.

Opomba: V vsakem grafu so države navedene v rastočem vrstnem redu zadevne spremenljivke v letu 2019. Z vidika euroobmočja se pričakuje, da bodo gibanja stroškov dela na enoto nekoliko manj spodbudna za ponovno uravnoteženje kot v preteklosti. Leta 2019 je bila rast stroškov dela na enoto nekoliko višja v številnih neto upnicah, vključno z Nemčijo, Luksemburgom in Nizozemsko, kot v nekaterih državah neto dolžnicah, vključno s Ciprom, Grčijo, Irsko, Španijo in Portugalsko. Vendar naj bi rast stroškov dela na enoto v letih 2020 in 2021 skupaj rasla skoraj enako v obeh skupinah držav in naj tako ne bi prispevala k nadaljnjemu ponovnemu uravnoteženju zunanjih položajev ( graf 14 ). Hkrati so bile številne države neto dolžnice med tistimi, ki jih je kriza zaradi COVID-19 najbolj prizadela (glej tudi oddelek 2) in beležijo izrazitejši upad gospodarske aktivnosti, zato bi bili lahko cenovni in plačni pritiski v teh državah v prihodnje manj razširjeni. Vir: AMECO, podatki za leti 2020 in 2021 so vzeti iz gospodarske napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Opombe: Države z neto stanjem mednarodnih naložb nad 35% BDP so DE, LU, NL, BE, MT. Države z neto stanjem mednarodnih naložb med 35 % in –35 % BDP so FI, EE, IT, LT, FR, SI in AT. Preostale države imajo neto stanje mednarodnih naložb pod –35 % BDP. Razdelitev držav temelji na povprečnih vrednostih za neto stanje mednarodnih naložb v obdobju 2017–2019. Neto upnice so v tem obdobju beležile povprečen presežek tekočega računa. Podatki se nanašajo na povprečja, tehtana z BDP, za tri skupine držav. Dinamika realnih efektivnih deviznih tečajev (REER) je vse bolj odvisna od volatilnosti nominalnih deviznih tečajev. Med letoma 2016 in 2018 so realni efektivni devizni tečaji v večini držav članic rasli zaradi rasti vrednosti eura ( graf 15 ). Izgube konkurenčnosti so bile najbolj opazne pri merjenju v smislu stroškov dela na enoto. Vendar se je leta 2019 konkurenčnost izboljšala zaradi prehodne devalvacije eura. Glede na ta gibanja v letu 2019 je samo Estonija presegla prag zaradi rasti realnega efektivnega deviznega tečaja na podlagi harmoniziranega indeksa cen življenjskih potrebščin v primerjavi s šestimi državami v letu 2018, kar odraža tudi umirjeno dinamiko inflacije. V prihodnje naj bi rast vrednosti eura v letu 2020 pomenila poslabšanje svetovne konkurenčnosti v vseh državah euroobmočja, medtem ko so valute nekaterih držav zunaj euroobmočja devalvirale. ·Nominalne devalvacije so bile leta 2019 običajen pojav, medtem ko so bile v letu 2020 opažene večje razlike v gibanju valut med državami. V letu 2019 je večina držav EU zabeležila nominalne devalvacije, ki so bile še izrazitejše v nekaterih državah članicah zunaj euroobmočja, zlasti na Madžarskem, v Romuniji in na Švedskem. Leta 2020 je začela vrednost eura po izbruhu COVID-19 ponovno rasti. Zunaj euroobmočja so valute na splošno sledile euru ali pa je njihova vrednost izrazito narasla (Švedska) ali pa so precej devalvirale, zlasti na Madžarskem ter v manjšem obsegu na Češkem in Poljskem. ·Realni efektivni devizni tečaji na podlagi stroškov dela na enoto so v letu 2019 v večini držav članic narasli, vendar manj izrazito kot v zadnjih letih, kriza pa dodatno slabi trende rasti tečajev. Zlasti številne srednje- in vzhodnoevropske države so v letu 2019 še naprej kazale močnejšo realno rast tečajev. To vključuje nekatere države euroobmočja, in sicer baltske države in Slovaško ter države zunaj euroobmočja, in sicer Bolgarijo, Češko in Romunijo. Med neto upnicami sta le Nemčija in Malta zabeležili znatno rast realnega efektivnega deviznega tečaja. Po napovedani realni rasti tečajev za leto 2020 v večini držav, ki odraža začasno povečanje stroškov dela na enoto, naj bi napovedana umirjena rast stroškov dela na enoto za leto 2021 privedla tudi do omejenih realnih rasti tečajev v večini držav EU. ·V večini držav članic je še vedno opaziti zmanjšanje razlik med ceno in stroški. V zadnjih letih je bila opažena dinamika realnega efektivnega deviznega tečaja na podlagi stroškov dela na enoto, ki presega dinamiko realnega efektivnega deviznega tečaja na podlagi BDP, ta trend se je nadaljeval do leta 2019, čeprav počasneje, kar kaže na nadaljnje zniževanje stopenj dobička. Ta trend se je nadaljeval tudi v letu 2020, zlasti v nekaterih srednje- in vzhodnoevropskih državah, Belgiji, Grčiji, na Malti in v Španiji. ·Tudi ukrepi realnega efektivnega deviznega tečaja kažejo, da je razvoj stroškovne konkurenčnosti morda manj ugoden za ponovno uravnoteženje kot v preteklosti. V letih 2020 in 2021 naj bi velike neto dolžnice ali države, ki jih je recesija zaradi COVID-19 bolj prizadela, kot so Hrvaška, Francija, Italija, Portugalska ali Španija, v primerjavi z Nemčijo in Nizozemsko zabeležile le omejeno izboljšanje konkurenčnosti ali sploh ne. ·Raven indeksov realnega efektivnega deviznega tečaja se zdi nad referenčno vrednostjo predvsem v državah članicah, za katere so značilni daljši trendi močne relativne dinamike cen. To velja zlasti za srednje- in vzhodnoevropske države. Vir: AMECO, podatki za leti 2020 in 2021 so vzeti iz gospodarske napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Države so predstavljene v naraščajočem vrstnem redu glede na povprečno letno spremembo realnega efektivnega deviznega tečaja na podlagi deflatorja stroškov dela na enoto med letoma 2017 in 2019. Realni efektivni devizni tečaj ter nominalni efektivni devizni tečaj sta izračunana glede na 37 trgovinskih partneric. Raven indeksa realnega efektivnega deviznega tečaja na podlagi BDP je izražena kot razlika v odstotkih glede na referenčno vrednost, ki predstavlja realni efektivni devizni tečaj v skladu z gospodarskimi temelji. Podatki v grafu prikazujejo vrzel med ugotovljeno ravnjo realnega efektivnega deviznega tečaja in referenčno ravnjo realnega efektivnega deviznega tečaja: pozitivne vrednosti indeksa kažejo precenitev, negativne vrednosti indeksa pa podcenitev.

Rast deležev na izvoznih trgih se je v letu 2019 upočasnila in pričakuje se, da se bo v večini držav članic še zmanjšala. Leta 2019 nobena država članica ni zabeležila izgub deležev na izvoznih trgih pod pragom iz preglednice (na podlagi skupne spremembe deleža v petih letih). Izbruh COVID-19 oblikuje precej drugačno trgovinsko okolje, kar vpliva na deleže na izvoznih trgih. ·Deleži na izvoznih trgih naj bi se v letu 2020 po pričakovanjih zmanjšali v približno polovici držav članic EU. Kriza bolj izrazito zmanjšuje trgovino znotraj EU kot pa zunaj EU. Razlog za to je, da je kriza zaradi COVID-19 doslej močneje prizadela EU kot preostali svet. Ker države EU trgujejo predvsem med seboj, so se njihovi glavni izvozni trgi skrčili v primerjavi s preostalim svetom, kar pomeni tudi izgubo tržnih deležev za večino držav EU. ·Deleži na izvoznih trgih so se najbolj izrazito zmanjšali za države, ki izvažajo predvsem storitve, zlasti turistične storitve. Trgovina upada zlasti v storitvenem sektorju, in sicer turizmu, na katerega močno vplivajo omejitve potovanj v tujino in spremenjeno vedenje potrošnikov. V letu 2020 naj bi se deleži na izvoznih trgih najbolj zmanjšali na Hrvaškem, Cipru, v Grčiji, Franciji, Italiji, na Portugalskem in v Španiji, za katere je značilna velika odvisnost od močno prizadetega turističnega sektorja. Nasprotno pa naj bi Nemčija in Nizozemska po napovedih pridobili deleže na izvoznih trgih. 3.2 Zasebni dolg in trgi stanovanjskih nepremičnin Delež dolga zasebnega sektorja v BDP se je v času ugodnih gospodarskih gibanj v večini držav članic zmanjševal do leta 2019, vendar so stopnje zadolženosti v nekaterih državah še vedno visoke. V letu 2019 je enajst držav članic preseglo prag iz preglednice za skupni zasebni dolg, pri čemer je bilo takšnih držav članic v letu 2018 12: Ciper, Danska, Irska, Luksemburg, Nizozemska in Švedska beležijo rekordne več kot 200-odstotne deleže zasebnega dolga v BDP, kar odraža tudi velik pomen mednarodnih podjetij in namenskih družb v več od teh držav. Belgija, Finska, Francija in Portugalska beležijo nižje stopnje, vendar tudi te presegajo prag. Dolgovi se med državami zaradi značilnih strukturnih dejavnikov, ki se pojavljajo v vsaki izmed njih, zelo razlikujejo. Vendar se zdi, da so dolgovi v nekaterih državah EU visoki tudi v primerjavi z referenčnimi merili, ki upoštevajo gospodarske temelje v posameznih državah. V nekaterih državah se zdi zadolženost visoka tudi glede na previdnostne pragove. ·Razdolževanje zasebnega sektorja se je v letu 2019 nadaljevalo, pri čemer je večina držav EU zabeležila nižje deleže zasebnega dolga. Zmanjšanja deleža javnega dolga v BDP med letoma 2018 in 2019 so bila predvsem posledica nominalne rasti BDP („pasivno razdolževanje“), saj se je v zadnjih letih v vse večjem številu držav zadolževanje pospešilo. ·V zadnjih letih je bilo zadolževanje vse bolj dinamično, zlasti za sektor gospodinjstev. Kljub večinoma pozitivnim neto kreditnim tokovom so se deleži javnega dolga v BDP za nefinančne družbe med letoma 2018 in 2019 zmanjševali v vseh državah EU, razen na Danskem, Finskem, v Franciji, Nemčiji, Luksemburgu in na Švedskem. Kar zadeva gospodinjstva, so bila zmanjšanja deležev dolga zabeležena le v približno polovici držav članic. V zadnjih letih je bila dinamika ravni dolga (transakcije, ki vplivajo na obseg posojil in neporavnanih dolžniških vrednostnih papirjev) pri gospodinjstvih razmeroma močna (glej poročilo o mehanizmu opozarjanja za leto 2020). Enak vzorec je bil ponovno opažen med letoma 2018 in 2019. ·Dolg nefinančnih družb je v letu 2019 v več državah ostal nad referenčnimi merili. V Belgiji, na Cipru, Danskem, v Franciji, na Irskem, v Luksemburgu, na Nizozemskem, Malti, Portugalskem, v Španiji in na Švedskem so dolgovi nefinančnih družb presegali ravni, ki jih upravičujejo gospodarski temelji in previdnostni pragovi. Pričakuje se, da bo dolg nefinančnih družb ostajal blizu previdnostnim pragovom v Avstriji, na Hrvaškem, v Grčiji in Italiji ter da bo v letu 2020 na Finskem še naprej presegal previdnostne ravni ( graf 16 ). V številnih državah, zlasti v Belgiji, na Cipru, Irskem, v Luksemburgu in na Nizozemskem, čezmejni dolg znotraj podjetij in dolg subjektov za posebne namene znatno vplivata na dolg nefinančnih družb. ·Zadolženost gospodinjstev je v letu 2019 v več državah članicah ostala nad referenčnimi merili. Na Danskem, Finskem, v Franciji, Grčiji, na Nizozemskem, Portugalskem, v Španiji in na Švedskem stopnje zadolženosti presegajo tako temeljno merilo kot tudi previdnostne pragove ( graf 21 ). Zadolženost gospodinjstev presega previdnostne ravni v Belgiji in na Cipru, medtem ko je v Avstriji, Nemčiji in Italiji blizu previdnostnim pragovom. V nekaterih državah se zdijo deleži dolga gospodinjstev precej višji, če se izračunajo kot delež bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev. To velja za Irsko, Luksemburg in Malto. V letu 2020 se zdi, da se deleži zasebnega dolga v večini držav članic povečujejo, zlasti kar zadeva nefinančne družbe. Ocene deležev dolga v BDP za nefinančne družbe in gospodinjstva (na podlagi razpoložljivih informacij iz mesečnih podatkov o ravni dolga) kažejo na nezanemarljiva povečanja v večini držav EU. Takšno povečanje deležev dolga je predvsem mehanski rezultat manjših vrednosti BDP v imenovalcu deleža. Vendar na to, zlasti pri nefinančnih družbah, vpliva tudi dinamika ravni dolga. Neto kreditni tokovi naj bi bili v letu 2020 dejansko veliki v večini držav EU, zlasti v Belgiji, na Finskem, v Franciji, na Irskem, v Luksemburgu, Španiji in na Švedskem, v nekaterih primerih precej večji kot leta 2019. Vir: Računi sektorskih finančnih bilanc stanja Eurostata – posojila (F4) in dolžniški vrednostni papirji (F3), AMECO in ocene služb Komisije (glej okvir 1). Opomba: Države so predstavljene v padajočem vrstnem redu glede na delež dolga nefinančnih družb v BDP v letu 2019. Številke pod oznakami držav označujejo leto, ko je bil delež dolga najvišji. Za opredelitev temeljnih meril in previdnostnih pragov glej opombo34. Kar zadeva nefinančne družbe, velike izgube in pomanjkanja likvidnosti pojasnjujejo povečane potrebe po zadolževanju v letu 2020. ·Zdi se, da se deleži dolga v letu 2020 povečujejo zlasti v državah, kjer je izbruh COVID-19 huje prizadel dobičke in denarne tokove nefinančnih družb. Na splošno so države, v katerih se pričakuje, da se bodo neto poslovni dobički družb v letu 2020 znatno zmanjšali, zabeležile največje neto kreditne tokove (transakcije) kot delež BDP za leto 2019 (glej graf 20 ). ·Za financiranje obratnega kapitala nefinančnih družb za vzpostavitev likvidnostnih rezerv je bilo potrebno večje zadolževanje, kar pomeni, da se neto dolg nefinančnih družb ni povečal tako zelo kot bruto dolg. Del novega dolga je bil uporabljen, da se napolnijo in okrepijo denarne rezerve zaradi večje negotovosti glede gospodarskih razmer ter se izkoristijo začasni posebni ukrepi v podporo kreditnim tokovom. Manj je bilo zadolževanja za financiranje naložb. Gledano v celoti se pričakuje, da se kljub znatnemu zadolževanju v letu 2020 varčevalni položaj družb ne bo bistveno zmanjšal. Poleg tega se pričakuje, da se bodo neto prihranki podjetij zaradi manjših naložb povečali v vseh državah EU (glej graf 11 ).

·Zadolževanje so olajšali številni ukrepi politike. Poleg obsežnega zagotavljanja likvidnosti bankam s strani monetarnih organov in prilagoditve bonitetnih predpisov so državna poroštva za kredite prispevala k ohranjanju kreditnih tokov, zlasti za mala in srednja podjetja. ·Moratoriji na odplačevanje dolga prispevajo k povečanju dinamike dolga v letu 2020. Zamuda pri odplačevanju dolga, ki je bila z moratoriji omogočena nefinančnim družbam po vsej EU, bodisi kot državni ukrep bodisi kot prostovoljna pobuda posojilodajalcev, pomeni mehansko povečanje dinamike ravni dolga. To potrjuje veliko močnejše pozitivno razmerje med spremembo dolga nefinančnih družb in „čistimi novimi“ posojili monetarnih finančnih institucij (brez ponovnih pogajanj in odplačil) v letu 2020 v primerjavi z razmerjem, zabeleženim v letu 2019 (glej graf 17 in graf 18 ). V letu 2020 so torej odplačila manj vplivala na dinamiko dolga v primerjavi s preteklostjo, verjetno zaradi moratorijev. ·V prihodnje se pričakuje, da bo dinamika deleža javnega dolga v BDP iz več razlogov bolj omejena. Prvič, mehansko povečanje deležev dolga zaradi zmanjšanja imenovalca naj bi bilo kratkotrajno, saj se delež javnega dolga v BDP v letu 2020 povečuje predvsem zaradi začasnega cikličnega upada (glej graf 19 ). Drugič, izredni ukrepi, uvedeni leta 2020, bodo postopno odpravljeni. Po izteku moratorijev na odplačevanje dolga se bodo odplačila povečala. Postopno opuščanje poroštev za kredite bo pomenilo manj možnosti zadolževanja za podjetja pod strožjimi pogoji. Poleg tega podatki iz raziskave kažejo, da bi lahko v prihodnje prišlo do zaostrovanja posojilnih pogojev. Tretjič, nefinančne družbe bodo imele možnost, da kot alternativo novemu zadolževanju sprostijo likvidnostne rezerve. ·Dolgotrajne težave sektorja nefinančnih družb lahko poslabšajo obete za naložbe in odplačilo dolga. Dobičkonosnost bo še naprej močno prizadeta zlasti v storitvenih sektorjih, izpostavljenih pandemiji. To lahko pomeni ne le šibke naložbe, ampak tudi težave pri odplačevanju obstoječega dolga. Na splošno bodo po izteku moratorijev na odplačevanje dolga stroški servisiranja dolga višji zaradi obračunanih obresti. Vir: Podatkovna zbirka MIR ECB, AMECO, Eurostat in izračuni služb Komisije (glej tudi okvir 1 za napovedi zasebnega dolga). Opomba: Nova posojila MFI se nanašajo na „povsem nova“ posojila MFI in obsegajo samo nova posojila, ki so jih MFI odobrile nefinančnim družbam, in ne vključujejo na novo izpogajanih posojil in odplačil. Belgija, Ciper in Luksemburg so izključeni kot osamelci, Bolgarija, Danska, Irska in Švedska pa so izključene zaradi razpoložljivosti podatkov. Graf 19: Razčlenitev sprememb deleža dolga v BDP pri nefinančnih družbah (2019–2020) Graf 20: Razvoj bruto poslovnega presežka v letu 2020 in neto posojil (transakcije) nefinančnim družbam Vir: AMECO, Eurostat in ocene služb Komisije (glej okvir 1) ter izračuni na podlagi mesečnih podatkov ECB o posojilih MFI in transakcijah z dolžniškimi vrednostnimi papirji (tokovi) z zasebnim sektorjem iz podatkovne zbirke BSI, gospodarska napoved Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Neto kreditni tokovi (dolžniške transakcije) ustrezajo transakciji posojil (F4) in dolžniških vrednostnih papirjev (F3) iz računov sektorskih finančnih transakcij Eurostata. Bruto poslovni presežek nefinančnih družb ni na voljo za Bolgarijo, Hrvaško in Malto. Vir: Računi sektorskih finančnih bilanc stanja Eurostata – posojila (F4) in dolžniški vrednostni papirji (F3), AMECO in ocene služb Komisije (glej okvir 1). Opombe: Države so predstavljene v padajočem vrstnem redu glede na delež dolga gospodinjstev v BDP v letu 2019. Številke pod oznakami držav označujejo leto, ko je bil delež dolga najvišji. Za opredelitev temeljnih meril in previdnostnih pragov glej opombo34. Kar zadeva gospodinjstva, se zdi, da je izbruh COVID-19 povzročil bolj umirjeno dinamiko zadolževanja zaradi predvidenih nižjih dohodkov in višjih prihrankov. ·Pričakuje se, da bodo v večini držav EU neto kreditni tokovi (dolžniške transakcije) gospodinjstvom v letu 2020 blizu nič ali zmerni. Kot je prikazano v grafu 22 , so vse večji splošni deleži dolga gospodinjstev v BDP v veliki meri posledica upada BDP, ne pa kreditnih transakcij in transakcij z vrednostnimi papirji, ki so precej omejene in za katere se zdi, da so se v primerjavi z letom 2019 zmanjšale v skoraj vseh državah EU. Zdi se, da so razlog za upočasnjevanje zadolževanja gospodinjstev slabši obeti glede dohodkov gospodinjstev skupaj z večjimi prihranki, ki so deloma previdnostni, deloma pa posledica omejevalnih ukrepov, ki omejujejo možnosti potrošnje. Razlike med državami so morda povezane s strogostjo zapor in zaustavitvijo nakupov stanovanjskih nepremičnin, različnimi stopnjami državne podpore dohodkom gospodinjstev in posojilnimi pogoji, pa tudi s pogoji na trgu stanovanjskih nepremičnin. ·Do upočasnjevanja zadolževanja gospodinjstev prihaja kljub učinku moratorijev. Kakor pri nefinančnih družbah moratoriji na odplačevanje dolga pozitivno vplivajo na razvoj ravni dolga zaradi nižjih odplačil. Zaradi tega učinka se zdi, da se zadolženost gospodinjstev zmanjšuje počasneje. ·Dinamika zadolženosti gospodinjstev bo verjetno ostala umirjena, s slabšanjem razmer na trgih dela pa se lahko pojavijo težave pri odplačevanju. Kljub nadaljnjim spodbudnim finančnim pogojem in vladnim ukrepom za ublažitev posledic krize za trg dela in gospodinjstva bodo dohodki gospodinjstev še naprej pod pritiskom. Zlasti naj bi se po napovedih stopnje brezposelnosti, ki so se do leta 2020 zmanjševale, tekom leta 2021 povečevale. To bo odražalo tudi izgube delovnih mest po postopni odpravi ukrepov, ki so jih vlade sprejele za ublažitev posledic pandemije, zlasti subvencioniranih shem skrajšanega delovnega časa, ki naj bi bili začasni, da bi se izognili ohranjanju delovnih mest v podjetjih, ki niso sposobna preživeti. Večje težave gospodinjstev pri odplačevanju dolgov bi se lahko pojavile tudi v državah, za katere je že značilna razmeroma visoka zadolženost gospodinjstev ( graf 23 ).

Vir: Neto kreditni tokovi (dolžniške transakcije) ustrezajo transakciji posojil (F4) in dolžniških vrednostnih papirjev (F3) iz računov sektorskih finančnih transakcij Eurostata. Drugi viri so AMECO in ocene služb Komisije (glej okvir 1) ter izračuni na podlagi mesečnih podatkov ECB o posojilih MFI in transakcijah z dolžniškimi vrednostnimi papirji (tokovi) z zasebnim sektorjem iz podatkovne zbirke BSI. Vir: AMECO, podatki za leti 2020 in 2021 so vzeti iz gospodarske napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Cene stanovanjskih nepremičnin so se do začetka leta 2020 še naprej povečevale, v nekaterih primerih pospešeno. ·Leta 2019 je realna rast cen stanovanjskih nepremičnin v osmih državah članicah presegla prag iz preglednice (Hrvaška, Češka, Grčija, Madžarska, Luksemburg, Poljska, Portugalska in Slovaška), tj. v eni več kot leta 2018. To je na splošno potrdilo nadaljevanje dinamične rasti cen stanovanjskih nepremičnin, ki se beleži od približno sredine desetletja. ·Cene stanovanjskih nepremičnin so leta 2019 zrasle v skoraj vseh državah EU, v večini držav članic pa se je med letoma 2018 in 2019 rast še pospešila. V nasprotju s tem je bila upočasnjena rast zabeležena v Bolgariji, na Danskem, v Nemčiji, na Irskem, v Latviji, na Malti, Nizozemskem, v Romuniji, Španiji in Sloveniji. ·Nedavni pozitivni trend rasti cen stanovanjskih nepremičnin je bil predvsem posledica gospodarskih temeljev. Nizke obrestne mere in naraščajoči dohodki od dela so bili glavni dejavniki nedavnega povpraševanja po stanovanjskih storitvah, pri čemer ponudba stanovanj ni dohajala povpraševanja. Hitrejša rast hipotekarnega dolga je postala vidna šele potem, ko se je rast cen stanovanjskih nepremičnin konsolidirala in postala bolj razširjena po vsej EU. ·Močna rast cen stanovanjskih nepremičnin se beleži tudi v državah članicah, ki kažejo znake precenjenosti ( graf 24 ). V nekaterih državah, za katere obstajajo dokazi o precenjenosti, je bilo opaženo določeno upočasnjevanje rasti cen med letoma 2018 in 2019. Vendar se to ni zgodilo v drugih znanih primerih, vključno z Luksemburgom in Švedsko. ·V večini držav članic v letu 2019 se kažejo znaki precenjenosti. Primerjava indeksov gibanja cen z referenčnimi vrednostmi kaže na široko razširjene znake precenjenosti. Omejeno cenovno dostopnost stanovanjskih nepremičnin potrjujejo ocene ravni cen. V približno polovici držav EU je za nakup 100 kvadratnih metrov stanovanjske površine potrebnih več kot 10 let dohodka. Graf 24: Deflacionirane spremembe cen stanovanjskih nepremičnin in vrzeli v vrednotenju v letu 2019 Graf 25: Razvoj deflacionirane rasti cen stanovanjskih nepremičnin Vir: Eurostat in izračuni služb Komisije. Opomba: Precenitvena vrzel je ocenjena kot povprečje treh kazalnikov: odklonov razmerja med cenami in dohodki ter razmerja med cenami in najemninami od njunih dolgoročnih povprečij ter vrzeli v vrednotenju, dobljenih iz regresijskega modela dejavnikov cen stanovanjskih nepremičnin (glej opombo 36). Napovedi cen stanovanjskih nepremičnin temeljijo na regresijskem modelu dejavnikov cen stanovanjskih nepremičnin (glej opombo 40). V prihodnje se pričakuje, da bo kriza zaradi COVID-19 obrnila nedavno dinamiko cen stanovanjskih nepremičnin, predvsem zaradi upadanja dohodkov od dela. ·Četrtletni podatki za leto 2020 kažejo, da se je realna rast cen stanovanjskih nepremičnin v več državah članicah začela ohlajati. Medtem ko je večina držav EU v drugem četrtletju tega leta v primerjavi z istim četrtletjem leta 2019 še naprej beležila rast cen, so bila v nekaterih že vidna upočasnjevanja rasti ali celo zmanjšanja deflacioniranih cen stanovanjskih nepremičnin. Na Cipru in Madžarskem so zabeležili letne popravke navzdol. V več kot polovici držav EU so zabeležili upočasnjevanja rasti in stagnacije. Gledano z vidika medčetrtletne dinamike se v prvi polovici leta 2020 pojavi vzorec bolj razširjenih popravkov navzdol, zlasti v Estoniji, na Madžarskem in v Romuniji, v določeni meri pa tudi v Latviji, na Portugalskem, v Sloveniji in na Švedskem. ·Ocene ravni cen na podlagi navedb prodajalcev potrjujejo zametke slabitve trga stanovanjskih nepremičnin. Podatki o cenah stanovanjskih nepremičnin do sredine leta 2020 morda ne odražajo v celoti učinka krize zaradi COVID-19, saj so bile transakcije v številnih primerih dogovorjene pred izbruhom COVID-19. Kljub temu nedavne ocene zahtevanih cen prav tako kažejo na popravke navzdol v nekaterih državah. ·Napovedi cen stanovanjskih nepremičnin na podlagi modelov kažejo tudi na umirjanje trgov stanovanjskih nepremičnih v letu 2021 in popravke navzdol v veliki večini držav članic EU ( graf 25 ). Upadanje dohodkov od dela pojasnjuje velik del pričakovanih upočasnjevanj rasti. Pričakuje se, da bo prišlo do močnih upočasnjevanj rasti, zlasti v državah, ki trenutno kažejo znake precenjenosti. V več državah članicah še naprej ostajajo precenjene stanovanjske nepremičnine skupaj z visoko zadolženostjo gospodinjstev. To velja zlasti za Belgijo, Dansko, Luksemburg, Nizozemsko in Švedsko. Za Nizozemsko so značilne tudi visoke ravni cen glede na povprečni dohodek gospodinjstva. Rast hipotekarnih posojil v letu 2019 je bila še posebej visoka v Bolgariji in na Malti (več kot 10 % nad ravnjo iz prejšnjega leta), v 14 drugih državah pa več kot 5 % nad navedeno ravnjo. V nekaterih primerih je prišlo do močne rasti z že tako razmeroma visokih ravni hipotekarnih posojil, zlasti v Belgiji, Franciji, Nemčiji, Luksemburgu in na Malti. Razen v primeru Grčije in Portugalske je bila močna rast cen stanovanjskih nepremičnin povezana z močno rastjo hipotekarnih posojil.

3.3 Sektor država Deleži javnega dolga so se v letu 2019 ob še naprej trajajočih ugodnih gospodarskih pogojih dodatno zmanjšali v večini držav članic, vendar se ponovno povečujejo po vsej EU, zlasti pa v tistih državah članicah, ki jih je kriza zaradi COVID-19 bolj prizadela. Deleži dolga so v letu 2019 presegli prag iz preglednice v višini 60 % BDP v 12 državah članicah, kar je manj kot v letu 2018, ko je bilo takšnih držav 14. V Grčiji, Italiji in na Portugalskem je dolg presegal 100 % BDP. Belgija, Ciper, Francija in Španija so bile le nekoliko pod to vrednostjo. Druge države članice, katerih dolg presega 60 % BDP, so med drugim Avstrija, Hrvaška, Madžarska in Slovenija. Leta 2019 so bila zmanjšanja deležev javnega dolga vidnejša (nad 5 odstotnih točk BDP) na Cipru, v Grčiji in na Irskem, medtem ko je javni dolg ostal nespremenjen v Franciji in Italiji. V letu 2019 in nekaterih prejšnjih letih sta bila v nekaterih državah, vključno z Belgijo, Ciprom, Francijo in Portugalsko, zabeležena hkrati tako javni dolg nad 60 % BDP kot zasebni dolg nad zadevnim pragom iz preglednice. Deleži javnega dolga v BDP se očitno povečujejo s krizo zaradi COVID-19. Izguba proizvodnje in prihodkov, povezana z recesijami leta 2020, ter obsežni podporni ukrepi, ki so jih uvedle vlade za ublažitev posledic krize, so vzrok za povečanje zadolževanja in rasti dolga v vseh državah članicah EU. Vlade so med krizo dovolile delovanje avtomatskih stabilizatorjev ter zagotovile neposredno fiskalno in likvidnostno podporo za ublažitev zdravstvene krize in zmanjšanja potrošnje zasebnega sektorja. Poleg tega je del povečanja deležev dolga v BDP v letu 2020 mehanski učinek precej zmanjšanega nominalnega BDP. ·Do konca leta 2021 naj bi deleži javnega dolga v vseh državah EU ostali večji kot v letu 2019, včasih tudi veliko večji. Pričakuje se, da naj bi ob koncu leta 2020 opazno več držav članic preseglo prag 60 % BDP, še nekaj več pa naj bi jih preseglo 100 %. V letu 2021 naj bi se deleži dolga stabilizirali ali rahlo zmanjšali v približno polovici držav zaradi okrevanja in napovedanih nižjih primanjkljajev ( graf 26 ). Vendar se pričakuje, da se bo v preostalih državah EU javni dolg v letu 2021 še povečal, zlasti v Romuniji, kjer naj bi se visok primanjkljaj sektorja država naslednje leto še poslabšal, delež dolga pa naj bi se še dodatno strmo povečal, čeprav z razmeroma nizkih ravni. ·Na splošno se pričakuje, da bodo povečanja deležev javnega dolga večja v tistih državah, kjer so bile stopnje zadolženosti pred krizo že razmeroma visoke. To odraža dejstvo, da so bile recesije v teh državah na splošno hujše, predvsem zato, ker so bile okužbe močno razširjene ali so jim sledili strogi ukrepi za zajezitev in ker se gospodarstva bolj zanašajo na sektorje, kot je turizem. Po napovedih naj bi se deleži javnega dolga v Grčiji, Italiji in Španiji v letu 2020 rekordno povečali, in sicer za več kot 20 odstotnih točk BDP. Povečanja dolga odražajo tudi prilagoditve stanj in tokov, ki povečujejo dolg, pri čemer te vključujejo tudi oblike finančne podpore, ki niso zajete v javnofinančnih saldih. Ti učinki naj bi bili po napovedih največji na Cipru, Danskem, v Nemčiji in Sloveniji. ·Javno financiranje se ni podražilo. Donosi državnih obveznic so bili v letu 2019 stabilni ali so padali. Po šoku, ki ga je povzročila pandemija COVID-19, in posledičnem pretresu na finančnih trgih marca in aprila so ti donosi poskočili za nekatere države euroobmočja, pa tudi za države zunaj euroobmočja. Vendar so se donosi zaradi manjše nestanovitnosti na finančnih trgih in po obsežnem ukrepanju monetarnih organov spet zmanjšali in približali ravnem iz začetka leta 2020, pri čemer so se v nekaterih primerih še zmanjšali, le v zelo redkih primerih pa počasi narasli. Struktura javnega dolga bi lahko za nekatere države pomenila dodatna tveganja. Strukture zapadlosti javnega dolga se med državami članicami močno razlikujejo, kar pomeni tudi različne potrebe po refinanciranju v bližnji prihodnosti. Bruto potrebe po financiranju v prihodnjih letih bodo predvidoma znašale 20 % BDP ali več za Belgijo, Francijo, Madžarsko, Italijo in Španijo ( graf 27 ). Nekatere države zunaj euroobmočja, ki niso vključene v ERM II, vključno z Madžarsko in Romunijo, se soočajo z dodatnimi tveganji zaradi razmeroma velikih deležev javnega dolga, denominiranega v tuji valuti. Graf 26: Javni dolg Graf 27: Bruto potrebe po financiranju sektorja država Vir: AMECO, podatki za leti 2020 in 2021 so vzeti iz gospodarske napovedi Evropske komisije iz jeseni 2020. Opomba: Države so razvrščene po padajočem vrstnem redu javnega dolga v letu 2019 glede na njihov BDP. Vir: Izračuni služb Komisije. Opomba: Bruto potrebe po financiranju so izračunane kot vsota javnofinančnega primanjkljaja, prilagoditev stanj in tokov ter odplačevanja dolga. Države so razvrščene po padajočem vrstnem redu potreb po financiranju sektorja država v letu 2019 glede na njihov BDP. 3.4 Finančni sektor Bančni sektor EU se je v zadnjih letih znatno okrepil kljub preostalim izzivom, povezanim z nizko dobičkonosnostjo in nedonosnimi posojili v nekaj državah članicah. ·Bančni sektor EU je v boljšem položaju kot na začetku svetovne finančne krize. Obseg nedonosnih posojil se je znatno zmanjšal, zlasti tam, kjer je bil večji. Kapitalski količniki so se leta 2018 prenehali povečevati, potem ko so bile v vseh državah članicah presežene regulativne zahteve za temeljni kapital. Banke imajo tudi veliko močnejše likvidnostne rezerve kot pred desetletjem. Rast obveznosti finančnega sektorja je v letu 2019 ostala omejena, pri čemer je samo Madžarska presegla prag iz preglednice. ·Bančni sektor EU še vedno ogrožajo nizke stopnje dobičkonosnosti, ki so se v letu 2019 v okolju z nizkimi obrestnimi merami še poslabšale. Dobičkonosnost se zdi zlasti nizka na Cipru, v Nemčiji, Grčiji, na Irskem in Portugalskem. Kapitalski količniki so sorazmerno nižji v Nemčiji, Grčiji, na Madžarskem, Portugalskem in v Španiji. ·Nekaj držav EU se sooča s kombinacijo nizke dobičkonosnosti, podpovprečnih kapitalskih količnikov in velikega obsega nedonosnih posojil ( graf 28 in graf 29 ). V Grčiji se je delež nedonosnih posojil zmanjšal, vendar še vedno znaša približno 35 %, medtem ko je dobičkonosnost le rahlo pozitivna, kapitalski deleži pa so med najnižjimi v EU. V ciprskih bankah se je znatno izboljšal zelo velik delež nedonosnih posojil, ki je padel pod 20 %, dobičkonosnost bank pa je bila pozitivna, vendar pod povprečjem EU. V Italiji, Bolgariji in na Portugalskem se je delež nedonosnih posojil v zadnjih letih izrazito zmanjšal, in sicer z nadaljnjimi, čeprav zmernejšimi, zmanjšanji v letu 2019 na manj kot 7 %. Kapitalski količniki so v Italiji in na Portugalskem pod povprečjem, dobičkonosnost pa je nižja zlasti za Portugalsko. Šok zaradi COVID-19 bo verjetno znatno vplival na kakovost bančnih sredstev, njihovo dobičkonosnost in kapital. Ti učinki še niso opazni in lahko traja kar nekaj časa, preden bodo vidni, tudi zaradi obsežnih podpornih ukrepov politike. Šok zaradi COVID-19 je zelo poslabšal gospodarske obete, nekatere posamezne banke pa so precej izpostavljene sektorjem, ki jih je kriza nesorazmerno prizadela. Obsežna likvidnost, ki so jo zagotovile centralne banke, je pripomogla k omejevanju kreditnega krča po izbruhu COVID-19, začasna ustavitev izplačil dividend in določeno začasno rahljanje predpisov pa dajeta bankam dodaten manevrski prostor. Vendar se pojavljajo številni izzivi, ki lahko poslabšajo bilance stanja in kapital bank: ·Povečevanje obsega nedonosnih posojil. Težave nefinančnih družb, katerih dobičkonosnost je kriza zaradi COVID-19 najbolj prizadela, pri odplačevanju dolga bodo najverjetneje pomenile povečanje obsega nedonosnih posojil. Pričakuje se, da se bodo stečaji povečali zlasti v sektorjih, v katerih so možnosti za zmanjšanje omejevanja fizičnih stikov bolj omejene. Dejstvo, da so ogroženi dohodki gospodinjstev in zaposlitvene možnosti, bi pomenilo, da bi lahko tudi večji deli hipotekarnega dolga postali nedonosni. Poleg tega bodo banke v državah s preteklimi težavami težje prodajale obstoječa nedonosna posojila. Do zamud pri plačilih že prihaja zaradi moratorijev. Ker je bil sprejet dogovor o moratorijih, se delež posojil, ki bi se običajno razvrstila kot nedonosna, trenutno ne more šteti med takšna. Podatki, ki so na voljo za vzorec sistemskih bank v EU, kažejo, da se je obseg nedonosnih posojil od drugega četrtletja leta 2020 prenehal zmanjševati. Okvirne ocene možnega razvoja deležev nedonosnih posojil kažejo na znatno povečanje. ·Pričakuje se, da se bo dobičkonosnost bank EU še poslabšala. Pričakuje se, da se bo dobičkonosnost še naprej zmanjševala zaradi manjšega povpraševanja po posojilih, manjših obrestnih marž in kreditnih izgub. Na podlagi vrednotenj lastniškega kapitala bank so bili dosledno zabeleženi veliki upadi po izbruhu COVID-19. Vrednotenja lastniškega kapitala bank so že v letu 2019 kazala na stagnacijo, marca 2020 pa je bil zabeležen velik upad točno ob izbruhu COVID-19, pozneje pa je prišlo le do rahlega okrevanja, ki je očitno sledilo splošnim evropskim borznim indeksom. ·Vrednotenja sredstev. Banke prevzemajo velike deleže državnih obveznic. Finančne institucije, povezane z državo, bi lahko bile v državah z bolj nestabilnimi javnimi financami izpostavljene negativnim povratnim učinkom. Poleg tega lahko umirjanje trgov stanovanjskih nepremičnin, zlasti poslovnih nepremičnin, zmanjša vrednost hipotekarnega zavarovanja s premoženjem in privede do povratnih učinkov med cenami stanovanjskih nepremičnin, bilancami stanja bank in razpoložljivostjo hipotekarnih posojil. Ta kriza bo še podaljšala obdobje nizkih obrestnih mer, kar bi lahko negativno vplivalo na nebančni finančni sektor. Ker okolje z nizkim donosom vpliva predvsem na finančna sredstva z nizkim tveganjem, obremenjuje tudi dobičkonosnost in bilanco stanja nebančnih finančnih institucij s portfelji sredstev, ki se večinoma vlagajo v ta sredstva z nizkim tveganjem, kot so zavarovalnice, zlasti podsektor življenjskih zavarovanj, in pokojninski skladi. Pri iskanju donosa je veliko nebančnih finančnih institucij povečalo svoj finančni vzvod in izpostavljenost bolj tveganim sredstvom, katerih cene so se po izbruhu COVID-19 znižale, kar je povzročilo znatne izgube pri vrednotenju zlasti za investicijske sklade. Nedavni razvoj dogodkov naj bi negativno vplival tudi na zavarovalniški sektor.





Graf 28: Dobičkonosnost in kapital bančnega sektorja Vir: ECB, izračuni služb Komisije. Opomba: Povprečne vrednosti za euroobmočje (EO) v grafu 28 so netehtane glede na velikost gospodarstva. Podatki o bruto nedonosnih dolžniških instrumentih za leto 2008 niso na voljo za Hrvaško, Češko, Irsko, Slovenijo in Švedsko. Na grafu 29 se podatki za leto 2008 in glede „povišanja do najvišje ravni“ nanašajo na delež bruto nedonosnih dolžniških instrumentov v skupnih bruto dolžniških instrumentih; delež nedonosnih posojil se sporoči za prvo četrtino leta 2018 in prvo četrtino leta 2019; številke pod oznakami držav pomenijo leto, ko je bil delež nedonosnih dolžniških instrumentov najvišji.



Okvir 2: Gibanja na področju zaposlovanja in socialnih zadev Leta 2019, tj. pred pandemijo, so se razmere na trgih dela EU še naprej izboljševale, kljub temu da se je evropsko gospodarstvo že upočasnjevalo. Zaposlenost se je v EU v letu 2019 še dodatno povečala, število zaposlenih pa je doseglo nov rekord. Leta 2019 se je stopnja zaposlenosti povečala v skoraj vseh državah članicah. Največji porast stopnje zaposlenosti je bil v Bolgariji (2,4 odstotne točke), sledijo ji Ciper (1,9 odstotne točke), Grčija (1,6 odstotne točke) in Hrvaška (1,5 odstotne točke). Brezposelnost se je v skoraj vseh državah članicah še naprej zmanjševala in decembra 2019 dosegla najnižjo stopnjo po letu 2000 (6,5 %), vse države pa so leto 2020 začele z najnižjimi stopnjami brezposelnosti po letu 2013. Padec je bil še posebej intenziven v državah z visoko stopnjo brezposelnosti, kot so Grčija in Hrvaška (–2 odstotni točki), Ciper (–1,3 odstotne točke) in Španija (–1,2 odstotne točke), medtem ko se je na Švedskem stopnja brezposelnosti povečala za 0,4 odstotne točke, v Luksemburgu in Litvi pa se je gibala približno na isti ravni kot leta 2018, čeprav je bila osnovna stopnja brezposelnosti v vseh treh primerih razmeroma nizka. Zato so se razlike v stopnjah brezposelnosti med državami izrazito zmanjšale, vendar so pred izbruhom COVID-19 ostale precejšnje. Stopnje delovne aktivnosti so bile tudi precej odporne na upočasnjevanje pred pandemijo, dolgotrajna brezposelnost in brezposelnost mladih pa sta se izboljšali bolj kot ostali kazalniki trga dela. Leta 2019 se je stopnja delovne aktivnosti (za osebe v starosti 15–64 let) znižala samo v Franciji (–0,4 odstotne točke), Latviji (–0,2 odstotne točke) in Estoniji (–0,2 odstotne točke). Vrzel med državami z najnižjo in najvišjo stopnjo delovne aktivnosti je ostala večinoma nespremenjena, in sicer približno 16 odstotnih točk. Dolgotrajna brezposelnost se je leta 2019 zmanjšala v vseh državah članicah, pri čemer so vse zabeležile nižje stopnje kot tri leta prej. Najvišje stopnje dolgotrajne brezposelnosti so bile zabeležene v Grčiji (12,2 % aktivnega prebivalstva), Italiji (5,6 %) in Španiji (5,3 %). V skoraj vseh državah EU se je stopnja brezposelnosti mladih v treh letih do leta 2019 znižala; vendar je znašala še vedno nad 30 % v Grčiji in Španiji, v Italiji pa tik pod to ravnjo. Hkrati 10,1 % mladih (15–24 let) v EU v letu 2019 ni bilo niti zaposlenih niti se niso izobraževali ali usposabljali (NEET). Poleg tega je več držav članic (med drugim Bolgarija, Hrvaška, Ciper, Francija, Grčija, Madžarska, Irska, Italija, Romunija, Slovaška in Španija) zabeležilo stopnje nad 10 %. Revščina in socialna izključenost sta se v letu 2019 v več državah članicah še zmanjšali, vendar sta še vedno visoki. Delež oseb s tveganjem revščine ali socialne izključenosti se je v EU v letu 2019 na