1.Uvod

Člen 36 Uredbe (EU) št. 1379/2013 o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvedljivosti možnosti za sistem okoljskega označevanja ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva.

Pri pripravi tega poročila je bila naročena študija za analizo obstoječih znakov za okolje in drugih oblik sporočanja okoljskih informacij. Nadalje je bila dopolnjena z javnim posvetovanjem in neposrednimi pogovori z deležniki.

V tem poročilu je opisano ozadje, v katerem so se razvili znaki za okolje v ribištvu in ribogojstvu. Predstavljene so ustrezne javne in zasebne pobude na ravni EU in mednarodni ravni o prostovoljnih okoljskih trditvah. Opisani so stanje na trgu proizvodov z znakom za okolje in glavna vprašanja v zvezi z znaki za okolje. V poročilu so opredeljena tudi področja možnega ukrepanja v zvezi s sistemom okoljskega označevanja ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva, ocenjena pa je tudi njegova izvedljivost.

2.Ozadje

Cilj skupne ribiške politike (SRP) je zagotoviti, da dejavnosti na področju ribištva in ribogojstva prispevajo k dolgotrajni okoljski, gospodarski in socialni vzdržnosti.

Znaki za okolje so oblika prostovoljnih informacij za potrošnike. Znaki za okolje niso bili razviti izključno za ribištvo in ribogojstvo. V zadnjih dvajsetih letih so se javni in zasebni sistemi razvili na številnih področjih. Pri sistemih na področju gozdarstva in splošnega kmetijstvaso opazne razlike v zasnovi in zahtevah v primerjavi s sistemi na področju ribištva in ribogojstva, standardi teh sistemov pa niso primerljivi. Kar zadeva navzočnost na trgu, so glavni znaki za okolje za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva podobni zasebnim znakom, kakršni se uporabljajo v gozdarstvu, četudi so logotipi morda manj prepoznavni.

Kar zadeva vladno priznavanje sistemov, v teh sektorji ni opaznih razlik v primerjavi s trenutnim stanjem v ribištvu in ribogojstvu, tj. zanje se trenutno ne uporablja noben poseben predpis EU, razen ekološkega certificiranja. Uporablja se splošno načelo, ki velja za prostovoljne informacije za potrošnike in določa, da morajo biti trditve jasne in preverljive.

V skladu z opredelitvijo Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo (FAO) znaki za okolje dajejo pravico, da proizvod nosi logotip ali izjavo, ki potrjuje skladnost njegove proizvodnje s standardi glede ohranjanja in trajnosti. Certificiranje izvaja tretja oseba, da zagotovi, da proizvodni postopek izpolnjuje določene zahteve. Za zagotovitev, da proizvodi z znakom za okolje, ki so dani na trg, prihajajo iz certificiranih virov, se sprejmejo ukrepi za zagotovitev sledljivosti proizvodov in njihovega certificiranja.

Okoljsko označevanje v ribištvu se je začelo v 90. letih prejšnjega stoletja. Medtem ko je ekološko ribogojstvo v EU urejeno od leta 2010, se je certificiranje na področju trajnostnega ribogojstva pojavilo v začetku tega stoletja in se hitro razvija. Okoljsko označevanje v teh dveh sektorjih se razlikuje in obravnava različne vidike trajnosti. Medtem ko se v ribištvu osredotoča predvsem na ohranjanje staležev, je v ribogojstvu poudarek večinoma na morebitnih negativnih zunanjih učinkih zaradi proizvodnje, kot so motnje naravnih ekosistemov ali onesnaženost voda.

Posebnost v zvezi z znaki za okolje za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva je, da so večinoma zasebni in mednarodni ter da ni skoraj nobenega javnega, ki bi izpolnjeval zahteve za znake za okolje v skladu s standardom ISO 14024 tipa I, ki jih je Mednarodna organizacija za standardizacijo (ISO) opredelila za znake za okolje in okoljske deklaracije. ISO je leta 2014 začela razvijati tudi standard o minimalnih zahtevah za certificiranje proizvodov iz trajnostnega morskega ribolova, ki naj bi bil objavljen v letih 2017−2018.

V znake za okolje se je pred kratkim začela vključevati bolj celovita opredelitev trajnosti, ki vključuje tudi gospodarske in socialne vidike.

Znaki za okolje se uporabljajo v okolju, kjer potrošniki prejemajo številna sporočila o trajnosti ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva, vključno s smernicami za potrošnike, kampanjami nevladnih organizacij in prostovoljnimi kodeksi ravnanja. Sama količina informacij o trajnosti je sprožila polemike in povzročila nekaj zmede. To vprašanje je pomembno tudi na drugih trgih. Ker so potrošniki v EU soočeni z obilico oznak ali okoljskih trditev, imajo pogosto težave pri razlikovanju med proizvodi in težko zaupajo razpoložljivim informacijam. Poleg tega okoljske trditve na proizvodih morda ne izpolnjujejo vedno pravnih zahtev glede zanesljivosti, točnosti in jasnosti.

3.Ukrepanje na ravni EU in mednarodni ravni v zvezi s prostovoljnimi navedbami

V zadnjem desetletju je Evropska unija sprejela več pobud v podporo jasnosti in verodostojnosti prostovoljnih navedb, za vzpostavitev instrumentov, ki potrošnikom omogočajo ozaveščeno izbiro, in za zagotovitev visoke ravni varstva potrošnikov ob sočasnem spodbujanju interesov potrošnikov v skladu s členom 169 PDEU.

Kar zadeva zakonodajo EU, so bile sprejete določbe, ki obravnavajo vsebino navedb in njihovo certificiranje, ki ga izvajajo tretje osebe. Pravila o informacijah za potrošnike, ki spremljajo ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva, so bila pregledana in omogočajo prostovoljno zagotavljanje okoljskih informacij, pod pogojem, da so takšne informacije jasne, nedvoumne in preverljive. Hkrati s tem so bile določene zahteve za akreditacijo na področju certificiranja. To vključuje pogoj, da javni nadzor nad certifikacijskimi organi zagotavlja en sam nacionalni akreditacijski organ.

Oblikovane so bile tudi nezakonodajne pobude za zagotovitev smernic o prostovoljnih navedbah. Pristop EU k sistemom zagotavljanja trajnosti in certificiranju proizvodov iz pravične trgovine je bil predstavljen leta 2009. Poudarjeno je bilo ohranjanje prostovoljne in nevladne narave teh sistemov ter pomembnost preglednosti in ustreznosti informacij. Ta nezakonodajni pristop je bil okrepljen v sporočilu o politiki kakovosti kmetijskih proizvodov. Rezultati dela v okviru dialoga med več deležniki o okoljskih trditvah bodo uporabljeni v smernicah Komisije za podporo izvajanju direktive o nepoštenih poslovnih praksah na tem področju. Sočasno se spodbuja vzpostavitev metod za merjenje okoljske učinkovitosti življenjskega kroga proizvodov, sprejete pa so bile tudi smernice o najboljši praksi za prostovoljne sheme certificiranja za kmetijske proizvode in živila. Med Evropsko komisijo, državami članicami, podjetji in drugimi deležniki se dialog o socialni odgovornosti gospodarskih družb nadaljuje.

Poleg tega bo Komisija na zahtevo Evropskega parlamenta leta 2016 začela pilotni projekt za ocenjevanje prostovoljnih navedb na ribiških proizvodih in proizvodih iz ribogojstva. Preučila bo obseg, v katerem se takšne navedbe pojavljajo na ribiških proizvodih in proizvodih iz ribogojstva ter v katerem so skladne z ustreznimi zahtevami.

V nedavno sprejetem akcijskem načrtu EU za krožno gospodarstvo je bil znova poudarjen pomen omogočanja ozaveščene izbire potrošnikom. V okviru te pobude se preučuje prostovoljni znak EU za okolje.