Predlog SKLEP SVETA o stališču, ki se v imenu Evropske unije sprejme v Mednarodni pomorski organizaciji (IMO) v zvezi s sprejetjem nekaterih kodeksov in povezanih sprememb konvencij /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA Ta predlog Komisije se nanaša na določitev stališča Unije v različnih organih Mednarodne pomorske organizacije (IMO) v zvezi s: (a) sprejetjem Kodeksa o izvajanju instrumentov IMO (v nadaljnjem besedilu: Kodeks III); (b) sprejetjem Kodeksa IMO o priznanih organizacijah (v nadaljnjem besedilu: Kodeks RO); (c) sprejetjem sprememb nekaterih mednarodnih konvencij in (d) sprejetjem navedenih sprememb v skladu z ustreznimi določbami zadevnih konvencij. 1.1. Kodeks III Cilj osnutka Kodeksa III je izboljšati globalno pomorsko varnost in zaščito morskega okolja ter pomagati državam pri izvajanju naslednjih instrumentov: · Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974, kot je bila spremenjena (SOLAS 1974), in njenega protokola iz leta 1988; · Mednarodne konvencije o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij iz leta 1973, kot je bila spremenjena s protokoloma iz let 1978 in 1997 k tej konvenciji, kot sta bila spremenjena (MARPOL 73/78); · Konvencije o mednarodnih pravilih za izogibanje trčenju na morju iz leta 1972, kot je bila spremenjena (COLREG 1972); · Mednarodne konvencije o tovornih črtah iz leta 1966 (LL 1966) in njenega protokola iz leta 1988; · Mednarodne konvencije o standardih za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov iz leta 1978, kot je bila spremenjena (STCW); ter · Mednarodne konvencije o izmeritvi ladij iz leta 1969 (TONNAGE 1969). Kodeks vsebuje obvezne določbe in priporočila, ki obravnavajo vidike, ki jih pogodbenica potrebuje za celovito in popolno izvajanje določb veljavnih mednarodnih instrumentov, katerih pogodbenica je. Kodeks vključuje naslednja področja: · za države zastave, obalne države in države pristanišča: splošne določbe o strategiji izvajanja, področju uporabe, začetnih ukrepih, sporočanju informacij, vodenju in izboljšanju evidenc; · za države zastave: izvajanje, pooblastitve, izvrševanje, nadzorniki države zastave, preiskave države zastave, ocenjevanje in nadzor; · za obalne države: izvajanje, izvrševanje, ocenjevanje in nadzor; · za države pristanišča: izvajanje, izvrševanje, ocenjevanje in nadzor. 1.2. Kodeks RO Cilj osnutka Kodeksa RO je zagotoviti državam zastave standarde za ocenjevanje in pooblastitev priznanih organizacij ter mehanizmov za skladen, učinkovit in uspešen nadzor priznanih organizacij ter pojasniti odgovornosti organizacij, pooblaščenih kot priznane organizacije, in področje uporabe navedenega pooblastila. To se nanaša na naslednje instrumente: · Mednarodno konvencijo o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974, kot je bila spremenjena (SOLAS 1974); · Protokol iz leta 1978 k Mednarodni konvenciji o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij iz leta 1973; · Protokol iz leta 1988 k Mednarodni konvenciji o tovornih črtah iz leta 1966. Kodeks se uporablja za vse organizacije, ki se preverjajo za priznanje ali ki jih je država zastave priznala, da v njenem imenu izdajajo predpisana spričevala in opravljajo storitve v skladu z obveznimi instrumenti IMO in nacionalno zakonodajo, ter za vse države zastave, ki nameravajo podeliti navedeno priznanje. Kodeks vsebuje obvezne določbe glede pooblastitve in sporočanja informacij ter določa: · obvezne zahteve, ki jih izpolni organizacija za pridobitev priznanja države zastave; · obvezne zahteve, ki jih priznana organizacija izpolnjuje pri izdajanju predpisanih spričeval in opravljanju storitev v imenu držav zastave, ki so jo pooblastile; · obvezne zahteve, ki jih države zastave upoštevajo pri pooblastitvi priznane organizacije; · smernice za nadzor države zastave nad priznanimi organizacijami. 1.3. Sprejetje kodeksov 1.3.1. Sprejetje Kodeksa III Kodeks III, ki sta ga že odobrila Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju (MEPC 64, oktober 2012) in Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju (MSC 91, november 2012), bo 28. skupščina IMO predvidoma sprejela decembra 2013. 1.3.2. Sprejetje Kodeksa RO Kodeks RO, ki sta ga že odobrila Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju (oktobra 2012) in Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju (novembra 2012), bosta odbora sprejela maja in junija 2013, na 65. oziroma 92. zasedanju. 1.4. Sprememba ustreznih mednarodnih konvencij 1.4.1. Sprejetje sprememb, ki se nanašajo na Kodeks III Odbor IMO za varstvo morskega okolja je na 64. zasedanju odobril spremembe protokolov iz let 1978 in 1997 h konvenciji MARPOL z namenom, da Kodeks III, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postane obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 66. zasedanju leta 2014. Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju odobril spremembe konvencije SOLAS in Protokola iz leta 1988 h konvenciji o tovornih črtah z namenom, da Kodeks III, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postane obvezen. Na 92. zasedanju, ki bo potekalo junija 2013, bo odbor predvidoma z enakim namenom odobril spremembe konvencije STCW. Odbor bo spremembe iz tega odstavka predvidoma sprejel na 93. zasedanju leta 2014. Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju odobril spremembe konvencije o tovornih črtah, konvencije COLREG in konvencije o izmeritvi ladij, da bi bile te spremembe lahko obravnavane in sprejete na 28. skupščini ter da bi navedeni kodeks, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postal obvezen. 1.4.2. Sprejetje sprememb, ki se nanašajo na Kodeks RO Odbor IMO za varstvo morskega okolja je na 64. zasedanju odobril spremembe Protokola iz leta 1978 h konvenciji MARPOL z namenom, da postane Kodeks RO obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 65. zasedanju, ki bo potekalo maja 2013. Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju odobril spremembe konvencije SOLAS in Protokola iz leta 1988 h konvenciji o tovornih črtah z namenom, da postane Kodeks RO obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 92. zasedanju. 1.4.3. Sprejetje in začetek veljavnosti. Pridržki. Ko bo spremembe navedenih konvencij odobril in sprejel pristojni odbor ali skupščina IMO, kakor je ustrezno, bodo predložene ustreznim pogodbenicam, da bodo te molče ali izrecno izrazile privolitev, da jih navedene spremembe zavezujejo v skladu z ustreznimi določbami posamezne konvencije. Nobena od zgoraj omenjenih konvencij ne vsebuje klavzul, ki bi izključevale oblikovanje pridržkov glede sprememb. 1.4.4. Preglednica s povzetkom V nadaljevanju je podana preglednica s povzetkom dogodkov, opisanih v prejšnjem pododdelku, za lažje sklicevanje: Kodeks ali konvencija || Odobritev || Predvideno sprejetje || Vrsta sprejetja || Obdobje kroženja || Predvideno sprejetje || Predviden začetek veljavnosti sprememb Kodeks III || MEPC[1] 64, oktober 2012 MSC[2] 91, november 2012 || 28. skupščina IMO, december 2013 || –/– || –/– || –/– || –/– Konvencija o tovornih črtah, 1966 (Kodeks III) || MSC 91, november 2012 || 28. skupščina IMO, december 2013 || soglasno in molče ali || 3 leta || 1. 1. 2017 || 1. 1. 2018[3] z dvotretjinsko večino in izrecno || na podlagi pridobitve zadostnega števila izrecnih sprejetij || || na datum 12 mesecev po prejetju zadostnega števila izrecnih sprejetij Konvencija o izmeri ladij, 1969 (Kodeks III) || MSC 91, november 2012 || 28. skupščina IMO, december 2013 || soglasno in molče ali || 2 leti || 1. 1. 2016 || 1. 1. 2017[4] z dvotretjinsko večino in izrecno || na podlagi pridobitve zadostnega števila izrecnih sprejetij || || na datum 12 mesecev po prejetju zadostnega števila izrecnih sprejetij Predpisi o trčenju (Kodeks III) || MSC 91, november 2012 || 28. skupščina IMO, december 2013 || z dvotretjinsko večino molče || 18 mesecev || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 Kodeks RO || MEPC 64, oktober 2012 MSC 91, november 2012 || MEPC 65, maj 2013 MSC 92, junij 2013 || –/– || –/– || –/– || –/– Protokol MARPOL 1978 (Kodeks RO) || MEPC 64, oktober 2012 || MEPC 65, maj 2013 || z dvotretjinsko večino molče || ≥ 10 mesecev || 1. 4. 2014 || 1. 10. 2014 Konvencija SOLAS in protokol o tovornih črtah 1988 (Kodeks RO) || MSC 91, november 2012 || MSC 92, junij 2013 || z dvotretjinsko večino molče || ≥ 1 leto || 1. 7. 2014 || 1. 1. 2015 Protokoli MARPOL 1978/1997 (Kodeks III) || MEPC 64, oktober 2012 || MEPC 66, marec 2014 || z dvotretjinsko večino molče || ≥ 10 mesecev || 1. 2. 2015[5] || 1. 8. 2015[6] Konvencija SOLAS in protokol o tovornih črtah 1988 (Kodeks III) || MSC 91, november 2012 || MSC 93, maj 2014 || z dvotretjinsko večino molče || ≥ 1 leto || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 Konvencija SCTW in del A kodeksa SCTW (Kodeks III) || MSC 92, junij 2013 || MSC 93, maj 2014 || z dvotretjinsko večino molče || ≥ 1 leto || 1. 7. 2015 || 1. 1. 2016 1.5. Ustrezna zakonodaja EU 1.5.1. Direktiva 2009/15/ES Direktiva 2009/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih in standardih za organizacije, pooblaščene za tehnični nadzor in pregled ladij, ter za ustrezne ukrepe pomorskih uprav[7] (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je razveljavila in delno nadomestila Direktivo Sveta 94/57/ES z dne 22. novembra 1994 o skupnih predpisih in standardih za organizacije, pooblaščene za inšpekcijski pregled in nadzor ladij ter za ustrezne ukrepe pomorskih uprav[8]. Direktiva ureja razmerje med državami članicami in priznanimi organizacijami, ki so jih države pooblastile za izvajanje predpisanih nalog v njihovem imenu. 1.5.2. Uredba 391/2009 Uredba (ES) št. 391/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih in standardih za organizacije za tehnični nadzor in pregled ladij[9] (v nadaljnjem besedilu: Uredba) je spremenila in nadomestila sistem, ki je bil prej določen v Direktivi Sveta 94/57/ES, za priznavanje in ocenjevanje klasifikacijskih zavodov. Uredba določa več meril in obveznosti, ki jih mora izpolnjevati organizacija, da bi pridobila in nato ohranila priznanje EU. Te zahteve se nanašajo na predpisane in klasifikacijske dejavnosti, določene[10] pa so v členih 8(4), 9, 10 in 11 ter v Prilogi I k Uredbi. Posebni cilj zahtev, določenih v Uredbi, je izboljšanje varnosti vseh ladij v klasifikaciji priznane organizacije in preprečevanje onesnaževanja s teh ladij[11]. Zahteve so oblikovane splošno in ne vsebujejo razlik glede na ladijsko zastavo. Uredba ureja tudi podelitev in preklic priznanja EU, predpisuje redno ocenjevanje priznanih organizacij s strani Komisije in določa sistem sankcij v primeru neskladnosti. 1.5.3. Direktiva 2009/21/ES Direktiva 2009/21/ES o skladnosti z zahtevami države zastave[12], ki je tudi sestavni del tretjega paketa za pomorsko varnost, določa več obveznosti za države članice v funkciji držav zastave. Te vključujejo predvsem obveznost držav članic, da sprejmejo potrebne ukrepe, da se pregled IMO v njihovih upravah opravi vsaj enkrat na sedem let. Vendar ta določba preneha veljati „najpozneje 17. junija 2017 ali prej, na dan, ki ga določi Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 10(2), če začne veljati sistem obveznih presoj držav članic IMO“. 1.5.4. Direktiva 2008/106/ES Direktiva 2008/106/ES o minimalni ravni izobraževanja pomorščakov[13] med drugim določa minimalno raven izobraževanja za pomorščake v Uniji na podlagi standardov za usposabljanje iz konvencije STCW in povezanih smernic STCW ter določbe o minimalnem času počitka za osebje, ki izvaja ladijsko stražarjenje, v skladu z isto konvencijo. Direktiva 2008/106/ES določa tudi vrsto posebnih obveznosti za države članice v funkciji držav zastave in držav pristanišča, kot so: a) postopki in skupna merila, v skladu s katerimi države članice priznavajo spričevala, ki so jih izdale tretje države, in ki temeljijo na zahtevah za usposabljanje in izdajanje spričeval iz konvencije STCW; b) merila za nadzor pomorskih izobraževalnih zavodov, izobraževalnih programov in tečajev; c) določbe za inšpekcijski pregled plovil, ki ga opravljajo pristaniške oblasti in inšpekcija za varnost plovbe; d) določbe za izvrševanje predpisov s strani držav članic, vključno s preprečevanjem goljufij in sistemom sankcij. 1.6. Pristojnost EU Glede na ustrezno zakonodajo EU, navedeno zgoraj, Komisija meni, da sprejetje osnutka Kodeksa III in Kodeksa RO ter sprememb konvencij iz oddelkov 1.1 in 1.2 spada v izključno pristojnost EU, ki jo je Unija pridobila v skladu s členom 3(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, saj lahko sprejetje zadevnih mednarodnih instrumentov vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe. V tem smislu: 1. Namen osnutka Kodeksa III je nadomestiti Resolucijo A.973(24), ki vsebuje obstoječi kodeks za izvajanje obveznih instrumentov IMO in je nadomestila Resolucijo skupščine A.847(20), ki jo morajo države članice obvezno uporabljati na podlagi člena 3(1) Direktive 2009/15/ES. 2. Predmet Kodeksa RO neposredno ali s sklicevanjem na več resolucij IMO izčrpno urejata navedena direktiva in Uredba (ES) št. 391/2009. 3. V skladu s prvim pododstavkom člena 7(2) Direktive 2009/15/ES: „Po sprejetju novih instrumentov ali protokolov h konvencijam iz člena 2(d) Svet na predlog Komisije in ob upoštevanju parlamentarnih postopkov držav članic, pa tudi ustreznih postopkov v okviru IMO, določi podrobnosti ratifikacije teh novih instrumentov ali protokolov, pri čemer zagotovi, da se v državah članicah uporabljajo enotno in sočasno.“ 4. Izraz „mednarodne konvencije“ je v Direktivi 2009/15/ES (člen 2(d)) in Uredbi (ES) št. 391/2009 (člen 2(b)) opredeljen tako, da vključuje konvenciji SOLAS in MARPOL ter konvencijo o tovornih črtah, skupaj s protokoli k tem konvencijam in spremembami konvencij, ter posodobljene različice povezanih kodeksov o obvezni uporabi. 5. Obveznosti, ki so za države članice v funkciji držav zastave in držav pristanišča zavezujoče v skladu s konvencijo STCW, izčrpno zajema Direktiva 2008/106/ES. Čeprav Unija ni članica IMO, države članice skladno z zbirnimi besedili sodne prakse niso pooblaščene za prevzemanje obveznosti, ki bi lahko vplivale na predpise EU, razglašene za doseganje ciljev Pogodb, razen če so za to pooblaščene na podlagi sklepa Sveta na predlog Komisije. Potreba po pooblastitvi zato sega na vse takšne obveznosti, ne glede na predmet zadevnih mednarodnih instrumentov. 1.7. Področja nasprotij med kodeksoma IMO in zakonodajo EU Komisija meni, da sta kodeksa združljiva z zakonodajo EU, razen na naslednjih področjih: 1.7.1. Osnutek Kodeksa III 1.7.1.1. Klasifikacijska in predpisana spričevala Del 2 oddelka 16 Kodeksa določa minimalni seznam sredstev in postopkov, ki jih morajo zagotoviti države zastave za upravljanje programa varnosti in varstva okolja. V skladu s točko 1 tega oddelka mora ta seznam vsebovati „upravna navodila za izvajanje veljavnih mednarodnih pravil in predpisov ter za razvoj in razširjanje vseh razlagalnih nacionalnih predpisov, ki so morda potrebni, vključno s spričevali, ki jih izdaja klasifikacijski zavod, ki ga je država zastave priznala v skladu z določbami pravila XI-1/1 SOLAS in katerega spričevalo država zastave potrebuje za dokazovanje skladnosti s konstrukcijskimi, mehanskimi, električnimi in/ali drugimi zahtevami mednarodne konvencije, katere pogodbenica je država zastave, ali z zahtevami nacionalne zakonodaje države zastave“. Uredba (ES) št. 391/2009 in Direktiva 2009/15/ES opredeljujeta dve vrsti spričeval, ki jih lahko izdajajo klasifikacijski zavodi – „predpisana spričevala“ – to so spričevala, ki jih izda država zastave ali so izdana v njenem imenu v skladu z mednarodnimi konvencijami, in „klasifikacijska spričevala“, to so dokumenti, ki jih izda priznana organizacija in potrjujejo primernost ladje za določeno uporabo ali storitev v skladu s pravili in postopki, ki jih določi in objavi zadevna priznana organizacija. V nasprotju s temi določbami se zdi, da oddelek 16 osnutka Kodeksa III določa, da država zastave potrebuje vsa spričevala, ki jih izdajajo klasifikacijski zavodi, kar pomeni, da morajo biti zato skladna z upravnimi navodili, ki jih določi zadevna država. To je treba razumeti tudi kot sklicevanje na dejavnosti, ki se v EU štejejo za klasifikacijske naloge in izdajo spričeval, zlasti na tiste, ki so potrebne kot dokazilo o izpolnjevanju pravila 3-1 iz dela A-1 poglavja II-I konvencije SOLAS[14] in ostajajo akti priznanih organizacij, zato ne morejo biti upravičene do zaščite zaradi ukrepov države. Zato obstaja tveganje, da bi tretje države ali same priznane organizacije na podlagi drugačnih upravnih navodil, ki izhajajo iz navedenih držav, neutemeljeno spodbijale zahteve iz navedenega pravila o klasifikacijskih nalogah in spričevalih ali ukrepe, sprejete za zagotavljanje izvajanja navedenih zahtev. 1.7.1.2. Pooblastitev priznanih organizacij V skladu z uvodnim delom oddelka 18 v delu 2 osnutka Kodeksa III „Država zastave, ki pooblasti priznano organizacijo, da v njenem imenu opravlja preglede, tehnični nadzor in presoje, izdaja spričevala in dokumente, označuje ladje in opravlja drugo predpisano delo, zahtevano v skladu s konvencijami IMO ali v skladu z nacionalno zakonodajo države, mora takšno(-na) pooblastilo(-la) urejati v skladu z veljavnimi zahtevami obveznih mednarodnih instrumentov […] samo za ladje, ki plujejo pod njeno zastavo“. V skladu z Uredbo (ES) št. 391/2009 se priznanje zagotovi na ravni EU in priznan klasifikacijski zavod lahko na podlagi takšnega priznanja izpolnjuje predpisane in klasifikacijske naloge v EU. Poleg tega je priznanje zagotovljeno za dejavnosti klasifikacijskega zavoda po vsem svetu. Seznam minimalnih meril in obveznosti, ki je določen v Uredbi (pri čemer so številna merila in obveznosti strukturne narave), se nanaša na celotno dejavnost organizacije, ne glede na ladijsko zastavo. Zgoraj navedena omejitev v osnutku Kodeksa III glede pristojnosti države zastave, da ureja dejavnost organizacije le v zvezi z ladjami, ki plujejo pod njeno zastavo, se lahko zdi v nasprotju s sklopom meril, ki se uporabljajo na ravni EU kot nujni pogoj za podelitev in ohranitev priznanja. Vendar je treba upoštevati, da priznanje zagotovi Komisija, države članice pa lahko pooblastijo le organizacije, ki so priznane na ravni EU. 1.7.1.3. Posebne zahteve Zdi se, da oddelek 18 osnutka Kodeksa III vsebuje izčrpni seznam področij, na katerih lahko države posegajo v dejavnost priznane organizacije, da bi zagotovile skladnost z določenimi standardi. Čeprav so te zahteve oblikovane široko, ne zajemajo vseh minimalnih meril in obveznosti, ki so določeni v Uredbi – na primer merilo B.5 (intelektualna lastnina) ali obveznosti glede usklajenosti klasifikacijskih pravil in vzajemnega priznavanja v skladu s členom 10(1) Uredbe – ali izhajajo iz obveznosti držav članic iz Direktive 2009/15/ES – na primer finančna odgovornost, kot je določena v členu 5(2)(b). Vendar se na podlagi narave Kodeksa in njegovega področja uporabe, določenega v oddelku 6 („Kodeks poskuša obravnavati tiste vidike, ki jih vlada ali stranka pogodbenica potrebuje za zagotavljanje celovitega in popolnega izvajanja določb veljavnih mednarodnih instrumentov, katerih pogodbenica je …“), zdi, da je treba določbe Kodeksa, razen v primeru, ko pomenijo izrecno prepoved, razumeti v smislu določanja minimalnih standardov, ki jih lahko posamezne države izpopolnijo in izboljšajo, kar je namen, naveden v uvodni izjavi 4 Uredbe 391/2009. 1.7.1.4. Uporaba klasifikacijskih pravil V skladu z oddelkom 19 v delu 2 osnutka Kodeksa III „Nobena država zastave ne pooblasti svojih priznanih organizacij, da bi za ladje, ki ne plujejo pod njeno zastavo, uporabljale kakršne koli zahteve, ki se nanašajo na njihova klasifikacijska pravila, zahteve, postopke ali izvajanje drugih postopkov izdaje predpisanih spričeval, ki presegajo zahteve konvencije in obvezne instrumente IMO.“ Zato država zastave klasifikacijskim zavodom, ki jih pooblasti, ne bo mogla naložiti zahtev, ki presegajo zahteve konvencije in obvezne instrumente IMO, razen za ladje, ki plujejo pod njeno zastavo. Nasprotno pa lahko vsaka država zastave naloži takšne zahteve, ki so v skladu s konvencijo IMO ali drugimi obveznimi instrumenti IMO, vključno s kodeksoma III in RO. Kot je razvidno iz prejšnjega pododdelka, več zahtev iz navedene uredbe in direktive v tej določbi ni zajetih. Poleg tega so prejšnji primeri pri pripravi kodeksov pokazali, da več držav dojema nekatere navedene zahteve kot vmešavanje v njihovo suverenost. To zaznavanje je seveda neutemeljeno iz naslednjih razlogov: · Klasifikacijski zavodi še naprej samostojno določajo svoja pravila in postopke, kot se jim zdijo primerni, če so skladni s standardi, ki temeljijo na cilju in jih je določila IMO. Sprejemanje navedenih pravil in postopkov je izključno v njihovi pristojnosti. · To pomeni, da so opravljeni klasifikacijski pregledi in izdana klasifikacijska spričevala, ki so namenjeni ugotavljanju in nato potrditvi skladnosti z navedenimi pravili in postopki, dejavnosti strogo zasebne narave in zato niso akti nobene države in se ne izvajajo v imenu nobene države. · Zasebna narava klasifikacijskih nalog in izdaje spričeval je dejstvo, ki se z njihovo vključitvijo v opredelitev „izdajanja predpisanih spričeval in opravljanja storitev“ ni spremenilo. Zasebne narave ni spremenilo niti dejstvo, da pravilo 3-1 v delu A-1 poglavja II-I konvencije SOLAS zahteva, da pogodbenice zagotovijo, da ladje, ki plujejo pod njihovo zastavo, izpolnjujejo konstrukcijske, mehanske in električne zahteve klasifikacijskega zavoda, ki ga je potrdila uprava: kot je razvidno iz samega besedila te določbe, te zahteve ostanejo zahteve klasifikacijskega organa in ne države, ki ga priznava. · Vsak klasifikacijski zavod samostojno odloča, ali podpiše pogodbe o pooblastitvi z državami zastave in s tem sprejme ali zavrne pogoje, ki so jih te države določile kot pogoj za priznanje v zvezi z omenjenimi klasifikacijskimi pravili in postopki. · Zato mora vsaka priznana organizacija obvezno poskrbeti, da so obveznosti, ki jih je prevzela od različnih držav zastave medsebojno združljive. Medtem ko je popolnoma razumljivo, da so lahko pogoji za priznanje v zvezi s klasifikacijskimi nalogami in izdajo spričeval, ki jih določijo različne države, med seboj nezdružljivi, pa to v nobenem primeru ne pomeni kršitve suverenih pravic in nima nobenih drugih posledic, razen tega, da organizacija ne more imeti hkrati priznanja vseh ali dela navedenih držav. Izkušnje iz preteklih pomorskih katastrof, kot sta na primer nesreči ladij „Erika“ in „Prestige“, ki sta pluli pod zastavo (tedanjih) tretjih držav, vendar so ju klasificirale organizacije, ki imajo priznanje EU, so pokazale, kako sta pomorska varnost in varstvo okolja v Evropi odvisna od dobrega delovanja klasifikacijskih zavodov, priznanih v EU, na področju zakonodaje in klasifikacije, ne glede na ladijsko zastavo. Unija te potrebe ne sme prezreti, saj bi sicer povzročila protislovje, ker bi organizacijam, ki so pristojne za izdajo spričeval o varnosti ladij EU in s tem uživajo ugodnosti prostega dostopa do trga znatne kakovosti in velikosti, pri izdajanju spričevala ladjam, ki plujejo pod zastavo tretjih držav, dovolila delovanje pod nižjimi standardi, kar bi lahko ogrozilo zakonite in vitalne interese Unije, kot sta varnost in varstvo okolja. To je razlog, zakaj Uredba 391/2009, kot je jasno navedeno v njenih členih 1 in 4 v povezavi z uvodno izjavo 13, zahteva izpolnjevanje ustreznih meril in obveznosti sistemske narave za klasifikacijske in predpisane naloge ter izključuje razlikovanja na podlagi ladijske zastave kot osnovni pogoj za priznanje organizacije na ravni EU in poznejšo ohranitev tega priznanja. 1.7.2. Osnutek Kodeksa RO 1.7.2.1. Klasifikacijska in predpisana spričevala V skladu z oddelkom 1.3 dela II Kodeksa RO „izdaja predpisanih spričeval in opravljanje storitev“ pomeni „izdana spričevala in opravljene storitve na podlagi zakonov, pravil in predpisov, ki jih določi vlada suverene države. To vključuje pregled načrta, nadzor in/ali presojo, ki privede do izdaje spričevala ali podpre izdajo spričevala v imenu države zastave kot dokazila o skladnosti z zahtevami mednarodne konvencije ali nacionalne zakonodaje. To vključuje spričevala, ki jih izda organizacija, ki jo je država zastave priznala v skladu z določbami pravila XI-1/1 konvencije SOLAS, in ki lahko vključujejo dokazano skladnost s konstrukcijskimi, mehanskimi in električnimi zahtevami priznane organizacije v skladu s pogoji njene pogodbe o priznanju, sklenjene z državo zastave“. Ob upoštevanju opredelitev pojmov „predpisano spričevalo“ in „klasifikacijsko spričevalo“ v zakonodaji EU dodatne ugotovitve iz pododdelkov od 1.7.1.1 do 1.7.1.4 osnutka Kodeksa III veljajo tudi za osnutek Kodeksa RO. 1.7.2.2. Sodelovanje med priznanimi organizacijami V točkah 3.9.3.1 in 3.9.3.2 dela II osnutka Kodeksa RO je določen mehanizem za sodelovanje med priznanimi organizacijami, vendar v okviru, ki ga določi država zastave. Sodelovanje med priznanimi organizacijami ureja člen 10(1) Uredbe (ES) št. 391/2009, nanaša pa se na klasifikacijske naloge in izdajo spričeval in ne vključuje razlik na podlagi ladijske zastave. V nasprotju s temi določbami, ki so vključene v zakonodajo EU, se zdi, da točki 3.9.3.1 in 3.9.3.2 iz dela II osnutka Kodeksa RO določata nekaj omejitev za sodelovanje med priznanimi organizacijami, in sicer tako, da bi izvajanje Kodeksa v državah članicah pomenilo, da (a) bi bilo vzajemno priznavanje možno le, če bi v vsaki državi članici obstajal okvir za ta namen za ladje, ki plujejo pod njeno zastavo, in (b) da se učinki tega okvira ne morejo širiti na ladjevje, ki ne pluje pod zastavo posamezne države članice. Uredba 391/2009 se neposredno uporablja v vseh državah članicah in torej izpolnjuje pogoj (a). Vendar iz razlogov, opisanih v oddelkih 1.7.1.3 in 1.7.1.4, okvir za sodelovanje, ki ga vzpostavlja Uredba 391/2009, presega meje ladjevja, ki pluje pod zastavo posamezne države članice, s čimer ne izpolnjuje pogoja (b) in je zato v nasprotju s točkama 3.9.3.1 in 3.9.3.2 iz dela II osnutka Kodeksa RO. 1.7.2.3. Uporaba klasifikacijskih pravil Ker so določbe točke 3.9.3.3 dela II osnutka Kodeksa RO popolnoma enake določbam iz oddelka 19 v delu 2 osnutka Kodeksa III, ugotovitve iz pododdelka 1.7.1.4 veljajo tudi za te določbe. 1.7.2.4. Pooblastitev priznanih organizacij V skladu s točko 8.1.1 dela II osnutka Kodeksa RO „[...] lahko država zastave pooblasti priznano organizacijo, da v njenem imenu izdaja predpisana spričevala in opravlja storitve ter določa izmere samo za ladje, ki plujejo pod njeno zastavo, v skladu z zahtevami teh konvencij. Takšna pooblastila ne zahtevajo, da priznane organizacije izvajajo ukrepe, ki zadevajo pravice druge države zastave.“ To določbo bi bilo treba analizirati v povezavi z opredelitvijo „izdaje predpisanih spričeval in opravljanja storitev“, da se ugotovi, ali bi lahko širitev zahtev države zastave glede klasifikacijskih spričeval in seznama minimalnih meril, ki jih mora izpolniti organizacija za pridobitev priznanja na ravni EU, spodbijala pristojnosti drugih držav zastave. V tem smislu veljajo ugotovitve iz oddelkov 1.7.1.3 in 1.7.1.4. 1.8. Pregled IMO Predvidene spremembe mednarodnih konvencij, ki jih obravnava ta dokument, določajo tudi obvezni sistem pregledov IMO, ki je opredeljen kot „sistem pregledov držav članic IMO, ki ga je določila ta organizacija in upošteva smernice, ki jih je razvila IMO, njegov namen pa je zagotoviti skladno in uspešno izvajanje instrumentov IMO in pomagati državam pri izboljšanju njihovih pristojnosti in splošne učinkovitosti na tem področju.“ V skladu z vključenimi spremembami se bodo ti pregledi za države članice opravljali v rednih presledkih. V skladu z opredelitvijo pregled upošteva skladnost z instrumenti IMO in temelji na splošnem časovnem načrtu, ki ga je pripravil generalni sekretar IMO ob upoštevanju razvitih smernic. Zato bo načeloma pri obveznem pregledu IMO ocenjena tudi skladnost z mednarodnimi konvencijami, kot so opredeljene v Uredbi (ES) št. 391/2009 in Direktivi 2009/15/ES, vključno s Kodeksom III in Kodeksom RO. V tem okviru je treba preučiti, ali lahko nastane neskladnost med mednarodnimi obveznostmi držav članic in obveznostmi, ki so jim naložene v skladu z zakonodajo EU. Analiza v oddelkih 1.7.1 in 1.7.2 kaže, da obstaja več področij, na katerih sta osnutka kodeksov III in RO v nasprotju z veljavno zakonodajo EU, zato je treba zagotoviti, da so obveznosti, ki so državam naložene v skladu z zadevnimi mednarodnimi konvencijami o pomorski varnosti in ki jih bo IMO pregledoval, v skladu z njihovimi obveznostmi na ravni EU. 1.9. Direktiva 2008/106/ES Brez poseganja v ugotovitve iz oddelkov od 1.6 do 1.8 konfliktna področja med osnutki kodeksov in Direktivo 2008/106/ES niso bila ugotovljena. 1.10. Zaključek Ob upoštevanju navedenega lahko države članice izrazijo privolitev, da jih kodeksa III in RO zavezujeta le, če se sprejmejo potrebni zaščitni ukrepi, s katerimi se zagotovi, da se: (a) popolna veljavnost Uredbe 391/2009 in Direktive 2009/15/ES ter pristojnost Unije, da še naprej razvija takšen pravni red, ter (b) pristojnost Komisije za podeljevanje priznanja le organizacijam, ki izpolnjujejo merila in obveznosti iz Uredbe 391/2009, in preklic priznanja tistim, ki jih ne izpolnjujejo, v celoti ohranijo. Komisija meni, da bi morale države članice zaradi zaščite doseganja ciljev navedene direktive in uredbe, ko izrazijo privolitev, da jih kodeksa zavezujeta in da vključijo svoje pomorske uprave v obvezni pregled držav članic IMO, predložiti izrecni pridržek v zvezi s svojimi obveznostmi v skladu z zakonodajo EU. V zvezi z vprašanji, obravnavanimi v oddelku 1.7.1.3, bi moralo zadostovati, da države članice, ko izrazijo privolitev, da jih kodeksa zavezujeta, jasno navedejo, da zadevne določbe tolmačijo na določen način – npr. da zagotavljajo le seznam minimalnih zahtev, ki državam zastave ne preprečuje, da priznanim organizacijam naložijo druge zahteve. Obveznost držav članic, da opravijo pregled IMO, določen v členu 7 Direktive 2009/21/ES, bi bilo treba obravnavati tudi ob upoštevanju obveznosti, ki so državam članicam naložene na mednarodni ravni in na ravni EU. Zato bi bilo treba pri vsakem pregledu IMO preveriti samo skladnost s tistimi določbami mednarodnih konvencij, ki so jih države članice sprejele. 2013/0111 (NLE) Predlog SKLEP SVETA o stališču, ki se v imenu Evropske unije sprejme v Mednarodni pomorski organizaciji (IMO) v zvezi s sprejetjem nekaterih kodeksov in povezanih sprememb konvencij SVET EVROPSKE UNIJE JE — ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 100(2) v povezavi s členom 218(9) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, ob upoštevanju naslednjega: (1) Kodeks o izvajanju instrumentov IMO (Kodeks III), ki sta ga že odobrila Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju (MEPC 64, oktober 2012) in Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju (MSC 91, november 2012), bo 28. skupščina IMO predvidoma sprejela decembra 2013. (2) Kodeks IMO o priznanih organizacijah (Kodeks RO), ki sta ga že odobrila Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju (IMO MEPC 64) in Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju (IMO MSC 91), bosta odbora predvidoma sprejela maja in junija 2013 na 65. oziroma 92. zasedanju. (3) Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju (IMO MSC 91) odobril spremembe Mednarodne konvencije o tovornih črtah iz leta 1966 (v nadaljnjem besedilu: konvencija o tovornih črtah), Konvencije o mednarodnih pravilih za izogibanje trčenju na morju iz leta 1972 in Mednarodne konvencije o izmeri ladij iz leta 1969, da bi bile te spremembe lahko obravnavane in sprejete na 28. skupščini ter da bi Kodeks III, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postal obvezen. (4) Odbor IMO za varstvo morskega okolja je na 64. zasedanju (IMO MEPC 64) odobril spremembe protokolov iz let 1978 in 1997 k Mednarodni konvenciji o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij iz leta 1973 (v nadaljnjem besedilu: konvencija MARPOL) z namenom, da Kodeks III, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postane obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 66. zasedanju leta 2014. (5) Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju (IMO MSC 91) odobril spremembe Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974 (v nadaljnjem besedilu: konvencija SOLAS) in njenega protokola iz leta 1988 ter Protokola iz leta 1988 k Mednarodni konvenciji o tovornih črtah iz leta 1966 z namenom, da Kodeks III, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postane obvezen. Na 92. zasedanju, ki bo potekalo junija 2013, bo odbor predvidoma z enakim namenom odobril spremembe Mednarodne konvencije o standardih za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov iz leta 1978 (v nadaljnjem besedilu: konvencija STCW). Odbor bo spremembe iz tega odstavka predvidoma sprejel na 93. zasedanju leta 2014. (6) Odbor IMO za varstvo morskega okolja je na 64. zasedanju (IMO MEPC 64) odobril spremembe Protokola iz leta 1978 h konvenciji MARPOL z namenom, da postane Kodeks RO obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 65. zasedanju. (7) Odbor IMO za pomorsko varnost je na 91. zasedanju (IMO MSC 91) odobril spremembe konvencije SOLAS in Protokola iz leta 1988 h konvenciji o tovornih črtah z namenom, da postane Kodeks RO obvezen. Odbor bo te spremembe predvidoma sprejel na 92. zasedanju. (8) Ko bodo spremembe zgoraj omenjenih konvencij odobrene, jih bo generalni sekretar IMO predložil ustreznim pogodbenicam, da bodo molče ali izrecno izrazile privolitev, da jih navedene spremembe zavezujejo v skladu z ustreznimi določbami posamezne konvencije. (9) Nobena od zgoraj omenjenih konvencij ne vsebuje klavzul, ki bi izključevale oblikovanje pridržkov glede sprememb. (10) Namen osnutka Kodeksa III je nadomestiti Resolucijo A.973(24), ki vsebuje obstoječi kodeks za izvajanje obveznih instrumentov IMO in je nadomestila Resolucijo skupščine A.847(20), ki jo morajo države članice obvezno uporabljati na podlagi člena 3(1) Direktive 2009/15/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih in standardih za organizacije, pooblaščene za tehnični nadzor in pregled ladij, ter za ustrezne ukrepe pomorskih uprav[15]. (11) Predmet Kodeksa RO neposredno ali s sklicevanjem na več resolucij IMO izčrpno urejata navedena direktiva in Uredba (ES) št. 391/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih in standardih za organizacije za tehnični nadzor in pregled ladij[16]. (12) Poleg tega v skladu s prvim pododstavkom člena 7(2) Direktive 2009/15/ES po sprejetju novih instrumentov ali protokolov k mednarodnim konvencijam iz člena 2(d) Svet na predlog Komisije in ob upoštevanju parlamentarnih postopkov držav članic kot tudi ustreznih postopkov v okviru IMO določi podrobnosti ratifikacije teh novih instrumentov ali protokolov, pri čemer zagotovi, da se v državah članicah uporabljajo enotno in sočasno. Izraz „mednarodne konvencije“ je v Direktivi 2009/15/ES in Uredbi (ES) št. 391/2009 opredeljen tako, da vključuje konvenciji SOLAS in MARPOL ter konvencijo o tovornih črtah, skupaj s protokoli in spremembami teh konvencij, ter posodobljene različice povezanih zavezujočih kodeksov. (13) Obveznosti, ki so državam zastave naložene v skladu s konvencijo STCW, vsebuje Direktiva 2008/106/ES o minimalni ravni izobraževanja pomorščakov[17], kot je bila spremenjena z Direktivo 2012/35/EU[18]. (14) Potrebno je zagotoviti skladnost obveznosti držav članic, ki izhajajo iz uporabe Kodeksa III in Kodeksa RO v skladu s konvencijami iz prejšnjih odstavkov in drugimi konvencijami, ki določajo, da sta navedena kodeksa za pogodbenice obvezna, z zakonodajo EU. (15) Direktiva 2009/21/ES o skladnosti z zahtevami države zastave[19] določa več obveznosti za države članice v funkciji držav zastave. Te vključujejo predvsem obveznost držav članic, da sprejmejo potrebne ukrepe, da se pregled IMO v njihovih upravah opravi vsaj enkrat na sedem let. Vendar ta določba preneha veljati najpozneje 17. junija 2017 ali prej, na dan, ki ga določi Komisija, če začne veljati sistem obveznih presoj držav članic IMO. (16) Zaradi zgoraj navedenih razlogov sta Kodeks III in Kodeks RO ter ustrezne spremembe navedenih konvencij v izključni pristojnosti EU, ki jo je Unija pridobila v skladu s členom 3(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, saj lahko sprejetje zadevnih mednarodnih instrumentov vpliva na skupna pravila ali spremeni njihovo področje uporabe. (17) Več določb v osnutku Kodeksa III je v nasprotju z zgoraj omenjenimi instrumenti zakonodaje EU, zlasti glede: a) razširitve Kodeksa, da bi zajemal upravna navodila države zastave v zvezi s klasifikacijskimi nalogami in spričevali, kar pomeni tveganje, da bi se zahteve iz Uredbe (ES) št. 391/2009, ki se nanašajo na navedene naloge in spričevala, ali ukrepi, sprejeti za zagotavljanje izvajanja navedenih zahtev, neutemeljeno spodbijali; b) omejitve pristojnosti države članice za urejanje dejavnosti priznanih organizacij le za ladje, ki plujejo pod njeno zastavo, v nasprotju z merili in obveznostmi, določenimi v navedeni uredbi, ki se nanašajo na vse dejavnosti priznanih organizacij, ne glede na ladijsko zastavo; c) prepovedi državi zastave, da svoje priznane organizacije pooblasti za uporabo klasifikacijskih ali zakonskih zahtev za ladje, ki ne plujejo pod njeno zastavo, če te presegajo zahteve konvencij in obveznih instrumentov IMO in so v nasprotju z zgoraj navedenimi specifičnimi merili in obveznostmi. (18) Več določb v osnutku Kodeksa RO je v nasprotju z zgoraj omenjenimi instrumenti zakonodaje EU, zlasti glede: a) opredelitve pojma „izdaja predpisanih spričeval in opravljanje storitev“, ki vključuje storitve in naloge na področju izdaje spričeval, ki se v Uredbi (ES) št. 391/2009 in Direktivi 2009/15/ES štejejo za del klasifikacijskih dejavnosti priznanih organizacij in so zato zasebne narave; b) omejitve zahtev glede sodelovanja med priznanimi organizacijami samo na okvir, ki ga določi država zastave, v nasprotju z obveznostmi iz člena 10 Uredbe (ES) št. 391/2009; c) uporabe klasifikacijskih pravil, kot je opisano zgoraj. Poleg tega lahko prepoved vseh zahtev za priznane organizacije, ki bi lahko posegale v pravice druge države zastave, vključena v osnutek Kodeksa RO, v povezavi z opredelitvijo izdaje predpisanih spričeval in opravljanja storitev v Kodeksu privede do neprimerne razlage Kodeksa in s tem povzroči neutemeljene omejitve pri izvajanju zahtev iz Uredbe (ES) št. 391/2009 o klasifikacijskih dejavnostih priznanih organizacij. (19) Področja iz osnutka Kodeksa III, na katerih lahko pogodbenice posegajo v dejavnost priznanih organizacij, in zahteve o priznanih organizacijah iz osnutka Kodeksa RO ne zajemajo vseh minimalnih meril in obveznosti, ki so določene v Uredbi 391/2009 ali izhajajo iz obveznosti držav članic v skladu z Direktivo 2009/15/ES; vendar je treba te določbe, razen v primeru, ko pomenijo izrecno prepoved, razumeti v smislu določanja minimalnih standardov, ki jih lahko pogodbenice izpopolnijo in izboljšajo. (20) Nič v osnutku Kodeksa III ali Kodeksa RO ne bi smelo na noben način omejevati pristojnosti Unije, da v skladu s Pogodbami in mednarodnim pravom določa ustrezne pogoje za podeljevanje priznanja organizacijam, ki želijo dobiti pooblastilo držav članic za opravljanje pregleda ladij in izdajo spričeval v njihovem imenu, z namenom, da se dosežejo cilji Unije, zlasti da se izboljšata pomorska varnost in varstvo okolja. (21) Z izjemo opisanih področij možnih nasprotij z zakonodajo Unije je treba osnutka kodeksov v celoti šteti za pozitivni razvoj, ker bosta vzpostavila visoke svetovne standarde za dejavnosti držav zastave in tudi za priznane organizacije; iz teh razlogov je bila priprava kodeksa IMO o priznanih organizacijah izrecno predvidena v uvodni izjavi (4) Uredbe 391/2009. Unija bi zato morala podpreti sprejetje obeh kodeksov kot obveznih instrumentov IMO. (22) Unija ni članica IMO in pogodbenica navedenih konvencij. Zato je nujno, da Svet pooblasti države članice, da izrazijo privolitev, da jih v interesu Unije zavezujejo spremembe navedenih konvencij, ki bodo zagotovile, da bosta Kodeks III in Kodeks RO, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, postala obvezna — SPREJEL NASLEDNJI SKLEP: Člen 1 1. Stališče Unije na 28. skupščini IMO je, da se strinja z osnutkom Kodeksa o izvajanju instrumentov IMO, kot ga je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in je določen v Prilogi 16 k dokumentu IMO MSC 91/22. 2. Stališče Unije na 28. skupščini IMO je, da se strinja s: (a) spremembami Mednarodne konvencije o tovornih črtah iz leta 1966 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 10 k dokumentu IMO MSC 91/22; (b) spremembami Mednarodne konvencije o izmeri ladij iz leta 1969 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 12 k dokumentu IMO MSC 91/22; (c) spremembami Konvencije o mednarodnih pravilih za izogibanje trčenju na morju iz leta 1972 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 11 k dokumentu IMO MSC 91/22. Člen 2 1. Stališče Unije na 65. zasedanju Odbora IMO za varstvo morskega okolja je, da se strinja z osnutkom Kodeksa IMO o priznanih organizacijah, kot sta ga odobrila navedeni odbor na 64. zasedanju in Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju ter je določen v Prilogi 19 k dokumentu IMO MSC 91/22. 2. Stališče Unije na 65. zasedanju Odbora IMO za varstvo morskega okolja je, da se strinja s sprejetjem sprememb Protokola iz leta 1978 k Mednarodni konvenciji o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij iz leta 1973 z namenom, da postane Kodeks IMO o priznanih organizacijah obvezen, kot jih je odobril Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju in so določene v Prilogi 23 k dokumentu IMO MEPC 64/23. 3. Stališče Unije na 66. zasedanju Odbora IMO za varstvo morskega okolja je, da se strinja s sprejetjem sprememb protokolov iz let 1978 in 1997 k Mednarodni konvenciji o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij iz leta 1973 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav članic, kot jih je odobril Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju in so določene v Prilogi 20 k dokumentu IMO MEPC 64/23. Člen 3 1. Stališče Unije na 92. zasedanju Odbora IMO za pomorsko varnost je, da se strinja z osnutkom Kodeksa IMO o priznanih organizacijah, kot sta ga odobrila navedeni odbor na 91. zasedanju in Odbor IMO za varstvo morskega okolja na 64. zasedanju ter je določen v Prilogi 19 k dokumentu IMO MSC 91/22. 2. Stališče Unije na 92. zasedanju Odbora IMO za pomorsko varnost je, da se strinja s: (a) spremembami Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974, kot je bila spremenjena (SOLAS 1974), z namenom, da postane Kodeks IMO o priznanih organizacijah obvezen, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 20 k dokumentu IMO MSC 91/22; (b) spremembami Protokola iz leta 1988 k Mednarodni konvenciji o tovornih črtah iz leta 1966 z namenom, da postane Kodeks IMO o priznanih organizacijah obvezen, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 21 k dokumentu IMO MSC 91/22. 3. Stališče Unije na 93. zasedanju Odbora IMO za pomorsko varnost je, da se strinja s: (a) spremembami Mednarodne konvencije o varstvu človeškega življenja na morju iz leta 1974, kot je bila spremenjena (SOLAS 1974), z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 17 k dokumentu IMO MSC 91/22; (b) spremembami Protokola iz leta 1988 k Mednarodni konvenciji o tovornih črtah iz leta 1966 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave, kot jih je odobril Odbor IMO za pomorsko varnost na 91. zasedanju in so določene v Prilogi 18 k dokumentu IMO MSC 91/22. 4. Stališče Unije na 92. in 93. zasedanju Odbora IMO za pomorsko varnost je, da se strinja z odobritvijo in poznejšim sprejetjem ustreznih sprememb Konvencije o standardih za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov iz leta 1978 z namenom, da postane Kodeks o izvajanju instrumentov IMO obvezen, skupaj s povezanim sistemom pregledov držav zastave. Člen 4 1. Stališče Unije iz členov od 1 do 3 izrazijo države članice, ki so članice IMO, pri čemer ravnajo v interesu Unije in upoštevajo pridržke iz Priloge k temu sklepu. 2. O formalnih in manjših spremembah stališča Unije iz členov od 1 do 3 se je mogoče dogovoriti, ne da bi bile potrebne spremembe navedenega stališča. Člen 5 Države članice so pooblaščene, da izrazijo privolitev, da jih v interesu Unije in ob upoštevanju pridržkov iz Priloge k temu sklepu zavezujejo spremembe iz členov 1(2), 2(2), 2(3) in od 3(2) do 3(4). Člen 6 Ta sklep je naslovljen na države članice. V Bruslju, Za Svet Predsednik PRILOGA Pridržek [vstaviti ime države članice pogodbenice] V zvezi s [vstavite ime ustreznega kodeksa] želi [vstavite ime države članice pogodbenice] pojasniti, da se nič v navedenem kodeksu ne razlaga kot kakršna koli omejitev izpolnjevanja njenih obveznosti v skladu z zakonodajo EU. [Vstavite ime države članice pogodbenice] zlasti namerava še naprej upoštevati ustrezno zakonodajo Unije o skupnih pravilih in standardih za organizacije za tehnični nadzor in pregled ladij, zlasti glede: – opredelitve „predpisanih spričeval“ in „klasifikacijskih spričeval“; – področja uporabe obveznosti in meril, določenih za priznane organizacije; – obveznosti, ki so naložene Evropski komisiji v zvezi s priznavanjem, ocenjevanjem priznanih organizacij in, če je ustrezno, naložitvijo popravnih ukrepov ali sankcij priznanim organizacijam. Poleg tega [vstavite ime države članice pogodbenice] meni, da [vstavite ime ustreznega kodeksa] vsebuje sklop minimalnih zahtev, ki jih lahko države po potrebi izpopolnijo in izboljšajo za večjo pomorsko varnost in varstvo okolja. Vsak pregled IMO bi moral preveriti samo skladnost z določbami mednarodnih konvencij, ki jih je [vstavite ime države članice pogodbenice] sprejela, vključno s pogoji tega pridržka. [1] Odbor IMO za varstvo morskega okolja [2] Odbor IMO za pomorsko varnost [3] ali 12 mesecev po pridobitvi zadostnega števila izrecnih sprejetij [4] ali 12 mesecev po pridobitvi zadostnega števila izrecnih sprejetij [5] Rok za sprejetje se lahko podaljša do 1. julija 2015 zaradi uskladitve s hkratnimi spremembami konvencije SOLAS, konvencije o tovornih črtah in konvencije STCW. [6] Začetek veljavnosti se lahko podaljša do 1. januarja 2016 zaradi uskladitve s hkratnimi spremembami konvencije SOLAS, konvencije o tovornih črtah in konvencije STCW. [7] UL L 131, 28.5.2009, str. 47. [8] UL L 319, 12.12.1994, str. 20. [9] UL L 131, 28.5.2009, str. 11. [10] člen 3(1) [11] uvodna izjava 13 [12] UL L 131, 28.5.2009, str. 132. [13] UL 323, 3.12.2008, str. 33; Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2012/35/EU. [14] Glej oddelek 1.7.1.4. [15] UL L 131, 28.5.2009, str. 47. [16] UL L 131, 28.5.2009, str. 11. [17] UL L 323, 3.12.2008, str. 33. [18] UL L 343, 14.12.2012, str. 78. [19] UL L 131, 28.5.2009, str. 132.