o spremembi Uredbe (ES) št. 539/2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve

Glavni cilj je okrepiti mehanizem zadržanja s tem, da se državam članicam olajša uradno obveščanje o okoliščinah, ki privedejo do možnega zadržanja, in s tem, da se Komisiji omogoči sprožitev mehanizma na lastno pobudo. Uporabo mehanizma bi bilo treba zlasti olajšati s skrajšanjem referenčnih obdobij in rokov, da se omogoči hitrejši postopek, in z razširitvijo morebitnih razlogov za zadržanje, ki bi morali vključevati znatno povečanje zavrnjenih prošenj za ponovni sprejem državljanov tretjih držav, ki so potovali čez ozemlje te tretje države, če sporazum o ponovnem sprejemu, sklenjen med Unijo ali državo članico in zadevno tretjo državo, določa takšno obveznost ponovnega sprejema. Komisija bi tudi morala imeti možnost, da sproži mehanizem v primeru, če tretja država ne sodeluje pri ponovnem sprejemu, zlasti če je bil med to tretjo državo in Unijo sklenjen sporazum o ponovnem sprejemu.

Komisija se je ob upoštevanju nedavnih predlogov Evropske komisije za liberalizacijo vizumskega režima za Gruzijo, Ukrajino, Turčijo in Kosovo in nedavnih razprav z državami članicami, odločila, da predstavi predlog o spremembi Uredbe (ES) št. 539/2001 v zvezi s prenovitvijo obstoječega mehanizma zadržanja.

–so možni razlogi za zadržanje preveč omejeni in na primer ne vključujejo možnosti nesodelovanja tretje države pri ponovnem sprejemu državljanov tretjih držav, ki so potovali čez to tretjo državo, če sporazum o ponovnem sprejemu, sklenjen med Unijo ali državo članico in zadevno tretjo državo določa takšno obveznost ponovnega sprejema;

V kontekstu trenutnih migracijskih razmer v Evropski uniji in uspešnega zaključka več dialogov o liberalizaciji vizumskega režima s sosednjimi državami (Gruzijo, Ukrajino, Kosovom, Turčijo) je več držav članic podvomilo, ali obstoječi mehanizem za zadržanje izvzetja iz vizumske obveznosti zagotavlja potrebno prožnost za ukrepanje v določenih izrednih razmerah. Zlasti so trdile, da:

Komisija lahko ob upoštevanju posledic zadržanja izvzetja iz vizumske obveznosti za zunanje odnose Unije in njenih držav članic z zadevno tretjo državo, v tesnem sodelovanju s to tretjo državo, da bi našli alternativne dolgoročne rešitve, odloči, da je treba ukrepati. V tem primeru mora Komisija v treh mesecih od prejema uradnega obvestila sprejeti izvedbeni akt o začasnem zadržanju izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane zadevne tretje države za obdobje šestih mesecev.

Ko država članica uradno obvesti Komisijo, mora navesti razloge za sprožitev mehanizma, zagotoviti ustrezne informacije in statistične podatke ter opisati predhodne ukrepe, ki jih je sprejela za izboljšanje stanja. Komisija nato obvesti Svet in Evropski parlament ter preuči stanje in obseg problema (število držav članic, na katere vplivajo razmere, vpliv na splošno stanje migracij v Uniji).

Te okoliščine so znatno in nenadno povečanje števila:

Ta mehanizem zadržanja iz člena 1a Uredbe (ES) št. 539/2001 kot zadnjo možnost omogoča začasno zadržanje izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane tretje države v določenih izrednih razmerah. Mehanizem se lahko sproži z uradnim obvestilom države članice Komisiji, da se v obdobju šestih mesecev, v primerjavi z enakim obdobjem prejšnjega leta ali z zadnjimi šestimi meseci pred liberalizacijo vizumskega režima za to tretjo državo, sooča z okoliščinami, katerih posledica so izredne razmere, s katerimi se ne more spoprijeti sama.

Evropski parlament in Svet sta 11. decembra 2013 sprejela Uredbo (EU) št. 1289/2013, ki je spremenila Uredbo (ES) št. 539/2001 z uvedbo tako imenovanega „mehanizma zadržanja“ in spremembo obstoječega mehanizma vzajemnosti.

Komisija je po sklepih o liberalizaciji vizumskega režima za države Zahodnega Balkana leta 2011 predlagala uvedbo „vizumske zaščitne klavzule“ v Uredbi Sveta (ES) št. 539/2001, ki bi omogočila začasno zadržanje izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane tretjih držav za kratko obdobje kot nujni ukrep in na podlagi natančno opredeljenih meril, da bi se rešile morebitne težave, s katerimi se soočajo ena ali več držav članic v primeru nenadnega in znatnega povečanja nedovoljene migracije, neutemeljenih prošenj za azil ali zavrnjenih prošenj za ponovni sprejem, ki so jih države članice predložile zadevni tretji državi.

Pregled mehanizma zadržanja kot tak nima neposrednih gospodarskih ali drugih učinkov. Politični in gospodarski učinek morebitnega zadržanja izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane določene tretje države bo morala Komisija podrobno oceniti v vsakem posameznem primeru, ko preuči uradno obvestilo države članice in preden odloči, ali je potrebno ukrepanje. Zato za ta predlog ni potrebna ocena učinka.

Razprave o potrebi po dodatnih zaščitnih ukrepih po liberalizaciji vizumskih režimov za države v sosedstvu Unije so potekale z državami članicami v Coreperju in Delovni skupini za vizume. Pri pripravi tega predloga so bili upoštevani neformalni predlogi držav članic za pregled mehanizma zadržanja.

Mehanizem zadržanja iz Uredbe (ES) št. 539/2001 je sestavni del skupne vizumske politike EU. Cilj okrepitve tega mehanizma za povečanje njegove učinkovitosti s povečanjem njegovega področja uporabe in s tem, da se Komisiji omogoči sprožitev mehanizma na lastno pobudo, je mogoče doseči samo z ukrepanjem na ravni Unije, in sicer s spremembo uredbe. Države članice ne morejo same doseči cilja politike. Na voljo ni nobenih drugih (nezakonodajnih) možnosti za dosego cilja politike.

Uredba Sveta (ES) št. 539/2001 navaja tretje države, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja držav članic imeti vizume, in države, katerih državljani so oproščeni te zahteve. Uredbo (ES) št. 539/2001 uporabljajo vse države članice, razen Irske in Združenega kraljestva, ter Islandija, Lihtenštajn, Norveška in Švica. Navedena uredba je del skupne vizumske politike EU v zvezi s kratkoročnim bivanjem, ki traja do 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju.

o spremembi Uredbe (ES) št. 539/2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve

–Komisija ima možnost sprožitve mehanizma zadržanja na lastno pobudo, če ima konkretne in zanesljive informacije o kakršnih koli okoliščinah, o katerih jo lahko obvestijo države članice, ali o tem, da tretja država – bolj na splošno – ne sodeluje pri ponovnem sprejemu, zlasti če je bil s to tretjo državo sklenjen sporazum o ponovnem sprejemu na ravni EU. To nesodelovanje lahko na primer vključuje:

–Razlogi za morebitno zadržanje, na katerih lahko temelji uradno obvestilo, bi morali vključevati znatno povečanje zavrnjenih prošenj za ponovni sprejem državljanov druge tretje države, ki so potovali čez ozemlje te tretje države, če sporazum o ponovnem sprejemu, sklenjen med Unijo ali državo članico in zadevno tretjo državo določa takšno obveznost ponovnega sprejema.

Komisija bo okrepila svoje spremljanje migracijskih in varnostnih razmer, ki so posledica nedavnih odločitev o liberalizaciji vizumskih režimov, kar ji bo omogočilo v celoti izkoristiti možnosti, ki jih zagotavlja spremenjeni mehanizem zadržanja, kadar bo potrebno.

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Uredba Sveta (ES) št. 539/2001 navaja tretje države, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja držav članic imeti vizume, in države, katerih državljani so oproščeni te zahteve.

(2)Mehanizem za začasno zadržanje izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane tretje države s seznama iz Priloge II navedene uredbe (v nadaljnjem besedilu: „mehanizem zadržanja“) je treba okrepiti tako, da bodo države članice lažje obveščale o okoliščinah, ki vodijo do morebitnega zadržanja in da bo lahko Komisija sprožila mehanizem na lastno pobudo.

(3)Uporabo mehanizma bi bilo treba zlasti olajšati s skrajšanjem referenčnih obdobij in rokov, da se omogoči hitrejši postopek, in z razširitvijo morebitnih razlogov za zadržanje, ki bi morali vključevati znatno povečanje zavrnjenih prošenj za ponovni sprejem državljanov tretjih držav, ki so potovali čez ozemlje tretje države, če sporazum o ponovnem sprejemu, sklenjen med Unijo ali državo članico in to tretjo državo določa takšno obveznost ponovnega sprejema. Komisija bi tudi morala imeti možnost, da sproži mehanizem v primeru, če tretja država ne sodeluje pri ponovnem sprejemu, zlasti če je bil med zadevno tretjo državo in Unijo sklenjen sporazum o ponovnem sprejemu.

(4)Ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Združeno kraljestvo v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES ne sodeluje. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zanj ni zavezujoča in se v njem ne uporablja.

(5)Ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES ne sodeluje. Irska zato ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja.

(6)Za Islandijo in Norveško ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke B člena 1 Sklepa Sveta 1999/437/ES.

(7)Za Švico ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke B člena 1 Sklepa 1999/437/ES v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES.

(8)Za Lihtenštajn ta uredba predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola, podpisanega med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ki spadajo na področje iz točke B člena 1 Sklepa 1999/437/ES v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2011/350/EU –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Člen 1a Uredbe (ES) št. 539/2001 se spremeni:

(1)v odstavku 1 se črta:

„v primeru izrednih razmer [...] kot zadnje sredstvo in“;

(2)odstavek 2 se nadomesti z naslednjim:

„2. Država članica lahko uradno obvesti Komisijo, če se v obdobju dveh mesecev, v primerjavi z enakim obdobjem prejšnjega leta ali z zadnjima dvema mesecema pred začetkom izvajanja izvzetja iz vizumske obveznosti za državljane tretje države s seznama iz Priloge II, sooča z eno ali več od naslednjih okoliščin, s katerimi se ne more spoprijeti sama, in sicer:

(a) z znatnim povečanjem števila državljanov te tretje države, za katere se ugotovi, da neupravičeno prebivajo na ozemlju države članice;