SL Uradni list Evropske unije C 229/1

OSNUTEK UREDBA KOMISIJE (EU) št. …/…

z dne 17. julija 2013

o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis

(Besedilo velja za EGP)

2013/C 229/02

EVROPSKA KOMISIJA JE –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 108(4) Pogodbe,

ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 994/98 z dne 7. maja 1998 o uporabi členov 92 in 93 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za določene vrste horizontalne državne pomoči (1),

po objavi osnutka te uredbe (2),

po posvetovanju s Svetovalnim odborom za državno pomoč,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Dodeljevanje državnih sredstev, ki izpolnjuje merila iz člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Pogodba), pomeni državno pomoč, ki jo je treba priglasiti Komisiji v skladu s členom 108(3) Pogodbe. Vendar lahko v skladu s členom 109 Pogodbe Svet določi vrste pomoči, ki so izvzete iz te zahteve po priglasitvi. Komisija lahko v skladu s členom 108(4) Pogodbe sprejme uredbe glede te vrste državnih pomoči. Na podlagi Uredbe (ES) št. 994/98 je Svet v skladu s členom 109 Pogodbe sklenil, da pomoči de minimis lahko tvorijo takšno vrsto pomoči. Na tej podlagi se šteje, da pomoč de minimis, odobrena istemu podjetju v določenem časovnem obdobju, ki ne presega določenega zneska, ne izpolnjuje vseh meril iz člena 107(1) Pogodbe in zato ni predmet priglasitve.

(2) Komisija je v številnih sklepih pojasnila pojem pomoči v smislu člena 107(1) Pogodbe. Komisija je tudi razložila svojo politiko v zvezi z zgornjo mejo pomoči de minimis, pod katero se lahko šteje, da se člen 107(1) Pogodbe ne uporablja, najprej v svojem obvestilu o pravilu de minimis za državno pomoč (3) in nato v Uredbi Komisije (ES) št. 69/2001 (4) in Uredbi Komisije (ES) št. 1998/2006 (5). Glede na izkušnje, pridobljene z uporabo Uredbe (ES) št. 1998/2006, se zdi primerno, da se revidirajo nekateri pogoji, določeni z navedeno uredbo, in da se jo nadomesti.

(3) Primerno je ohraniti zgornjo mejo 200 000 EUR za znesek pomoči de minimis, ki jo lahko prejme eno podjetje na državo članico v katerem koli obdobju treh let. Ta zgornja meja je še vedno potrebna za zagotovitev, da noben ukrep, ki sodi v to uredbo, ne vpliva na trgovino med državami članicami in/ali ne izkrivlja ali ne grozi, da bo izkrivil konkurenco.

(4) Za namene pravil o konkurenci iz Pogodbe je podjetje vsak gospodarski subjekt, ki opravlja gospodarsko dejavnost, ne glede na njegov pravni status in način financiranja (6). Sodišče je odločilo, da bi bilo treba gospodarske subjekte, ki jih nadzira (na pravni ali dejanski podlagi) isti gospodarski subjekt, obravnavati kot eno samo podjetje (7). Zaradi pravne varnosti ter za zmanjšanje upravnega bremena bi morala ta uredba določiti izčrpen seznam jasnih meril za določanje, kdaj se dve ali več podjetij obravnava kot eno samo podjetje. Komisija je iz dobro uveljavljenih meril za opredelitev „povezanih podjetij“ v opredelitvi MSP v Prilogi I k Uredbi (ES) št. 800/2008) (8) izbrala tista merila, ki so ustrezna za namen te uredbe. Navedena merila so že znana javnim organom in naj bi se glede na področje uporabe te uredbe uporabljala tako za MSP kot za velika podjetja.

(5) Da bi se upoštevala povprečna majhna velikost podjetij, ki delujejo v sektorju cestnega tovornega prevoza, je primerno določiti zgornjo mejo na 100 000 EUR za podjetja, ki opravljajo komercialni cestni tovorni prevoz. Zagotavljanje integriranih storitev, pri čemer je dejanski prevoz le en element, kot so selitvene storitve, poštne ali kurirske storitve ali storitve zbiranja in obdelave odpadkov, se ne bi smelo šteti za prevozno storitev. Zaradi presežnih zmogljivosti v sektorju cestnega tovornega prometa ter ciljev prometne politike v zvezi s cestnimi zastoji in prevozom tovora, bi bilo treba pomoč za nabavo vozil za prevoz tovora v podjetjih, ki opravljajo komercialni cestni tovorni prevoz, izključiti iz področja uporabe te uredbe. Glede na razvoj sektorja cestnega potniškega prometa ni več primerno, da se zanj uporablja nižja zgornja meja.

(6) Ker v sektorjih primarne proizvodnje kmetijskih proizvodov, ribištva in ribogojstva veljajo posebni predpisi in ker obstaja možnost, da bi pri teh sektorjih zneski pomoči, ki so manjši od zgornje meje, navedene v tej uredbi, lahko kljub temu izpolnili merila iz člena 107(1) Pogodbe, se ta uredba za zadevne sektorje ne bi smela uporabljati.

(7) Na podlagi podobnosti med predelavo in trženjem kmetijskih proizvodov ter nekmetijskih proizvodov bi se morala ta uredba ob izpolnjevanju določenih pogojev uporabljati za predelavo in trženje kmetijskih proizvodov. Niti dejavnosti na kmetiji, ki so potrebne za pripravo proizvoda za prvo prodajo, kot so žetev, spravilo in mlatenje žit ali pakiranje jajc, niti prva prodaja prodajnim posrednikom ali predelovalcem se v tem primeru ne sme šteti za predelavo ali trženje. Sodišče je odločilo (9), da države članice, takoj ko Unija izda predpise za uvedbo skupne ureditve trga v določenem sektorju kmetijstva, ne smejo sprejeti nobenih ukrepov, ki bi lahko to ureditev trga omajali ali uvedli izjeme. Iz tega razloga se ta uredba ne bi smela uporabljati za pomoči, katerih višina je določena na podlagi cene ali količine kupljenih proizvodov ali proizvodov, danih na trg. Ne bi se smela uporabljati tudi za podporo, ki je povezana z obveznostjo, da se pomoč deli s primarnimi proizvajalci.

(8) Te uredbe se ne bi smelo uporabljati za izvozno pomoč ali pomoč, ki daje prednost domačim proizvodom pred uvoženimi. Ta uredba se zlasti ne bi smela uporabljati za pomoč, s katero se financirata vzpostavitev in delovanje distribucijske mreže v drugih državah članicah ali tretjih državah. Pomoč, ki omogoča sodelovanje na sejmih, študije ali svetovalne storitve, potrebne za uvajanje novega ali obstoječega proizvoda na novem trgu, se običajno ne šteje za izvozno pomoč.

(9) Ta uredba se ne sme uporabljati za podjetja v težavah, ker ni primerno dodeliti finančno podporo podjetjem v težavah zunaj načrta za prestrukturiranje. Poleg tega obstajajo težave, povezane z določanjem bruto ekvivalenta pomoči, dodeljene takšnim podjetjem. Za zagotovitev pravne varnosti je primerno določiti jasna merila, ki ne zahtevajo ocene vseh posebnih značilnosti stanja podjetja, da se ugotovi, ali gre za podjetje v težavah za namene te uredbe.

(10) Za namene te uredbe je treba triletno obdobje obravnavati spremenljivo glede na vsak primer pomoči, kar pomeni, da je pri vsaki novi dodelitvi pomoči de minimis treba določiti skupni znesek pomoči de minimis, dodeljen v zadevnem proračunskem letu ter v prejšnjih dveh proračunskih letih.

(11) Kadar podjetja opravljajo dejavnost v sektorjih, ki so izključeni iz področja uporabe te uredbe, kakor tudi v drugih sektorjih ali dejavnostih, bi se morala ta uredba uporabljati za te druge sektorje ali dejavnosti, če države članice na ustrezen način, kot je ločevanje dejavnosti ali razlikovanje med stroški, zagotovijo, da dejavnosti na izključenih področjih nimajo koristi od pomoči de minimis. Isto načelo bi bilo treba uporabiti za podjetja, dejavna v sektorjih, za katere se uporabljajo nižje zgornje meje de minimis. Če ni mogoče zagotoviti, da so dejavnosti v sektorjih, za katere se uporabljajo nižje zgornje meje de minimis, deležne pomoči de minimis le do teh nižjih zgornjih mej, bi bilo treba uporabiti najnižjo zgornjo mejo za vse dejavnosti podjetja.

(12) Ta uredba bi morala določiti pravila, ki bi onemogočila izogib največjim intenzivnostim pomoči, kakor so določene v posebnih uredbah ali sklepih Komisije. Morala bi tudi določiti jasna pravila o kumulaciji, ki se uporabljajo brez težav.

(13) Ta uredba ne izključuje možnosti, da se ukrep ne bi štel za državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe, in sicer iz razlogov, ki niso določeni v tej uredbi, na primer zato, ker je ukrep v skladu z načelom udeleženca v tržnem gospodarstvu ali ker ukrep ne vključuje prenosa državnih sredstev.

(14) Zaradi preglednosti, enakega obravnavanja in učinkovitega spremljanja bi bilo treba to uredbo uporabljati le za pomoč de minimis, za katero je mogoče vnaprej in brez ocene tveganja natančno izračunati bruto ekvivalent nepovratnih sredstev („pregledna pomoč“). Takšen natančen izračun se lahko na primer izvede za nepovratna sredstva, subvencionirane obrestne mere, limitirane davčne oprostitve ali druge instrumente, ki določajo omejitev in tako zagotovijo, da se veljavna zgornja meja ne preseže. Zagotovitev zgornje meje pomeni, da mora država članica, dokler ni znan natančen znesek pomoči, predpostavljati, da je znesek enak zgornji meji ter tako zagotoviti, da več ukrepov pomoči skupaj ne presega zgornje meje, določene v tej uredbi, in uporabiti pravila kumulacije.

(15) Zaradi preglednosti, enakega obravnavanja in pravilne uporabe zgornje meje pomoči de minimis bi morale vse države članice uporabljati enake načine obračunavanja. Za lažji izračun bi bilo treba zneske pomoči, ki se ne dodelijo v obliki denarnih nepovratnih sredstev, pretvoriti v njihov bruto ekvivalent nepovratnih sredstev. Izračun bruto ekvivalenta nepovratnih sredstev drugih preglednih vrst pomoči razen nepovratnih sredstev in pomoči, plačljivih v več obrokih, zahteva uporabo tržnih obrestnih mer, ki veljajo v času dodelitve zadevne pomoči. Za enotno, pregledno in enostavno uporabo pravil o državni pomoči bi morale veljavne tržne obrestne mere za namene te uredbe biti referenčne, kakor so opredeljene v Sporočilu Komisije o spremembi metode določanja referenčnih obrestnih mer in diskontnih stopenj (10).

(16) Pomoč v obliki posojil bi se morala šteti za pregledno pomoč de minimis, če je bil bruto ekvivalent nepovratnih sredstev izračunan na podlagi tržnih obrestnih mer, ki so veljale v času dodelitve pomoči. Za poenostavitev obravnave majhnih kratkoročnih posojil bi morala ta uredba opredeliti jasno določbo, ki se uporablja brez težav in upošteva tako znesek posojila kot njegovo trajanje. Po izkušnjah Komisije se posojila, ki ne presegajo 1 000 000 EUR in so najeta za obdobje do največ pet let ali pa posojila, ki ne presegajo 500 000 EUR in so najeta za obdobje desetih let, ter so zavarovana s premoženjem v višini najmanj 50 % posojila, lahko štejejo za posojila z bruto ekvivalentom nepovratnih sredstev, ki je enak zgornji meji pomoči de minimis.

(17) Pomoč v obliki kapitalskih injekcij bi bilo treba šteti za pregledno pomoč de minimis le, če skupni znesek injekcije javnega kapitala ne presega zgornje meje pomoči de minimis. Pomoč v obliki ukrepov tveganega financiranja v obliki vlaganj lastniškega ali nepravega lastniškega kapitala iz [nove smernice o tveganem financiranju] bi se morala obravnavati kot pregledna pomoč de minimis le, če zadevni ukrep zagotavlja kapital, ki ne presega zgornje meje pomoči de minimis za vsako ciljno podjetje.

(18) Pomoč v obliki jamstev bi bilo treba šteti za pregledno, če je bil bruto ekvivalent nepovratnih sredstev izračunan na podlagi premij varnega pristana iz obvestila Komisije za vrsto zadevnega podjetja. Na primer za mala in srednja podjetja Obvestilo Komisije o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES za državno pomoč v obliki jamstev (11) določa ravni letnih premij, nad katerimi se državno jamstvo ne šteje za državno pomoč. Za poenostavitev obravnavanja kratkoročnih jamstev, ki zagotavljajo do 80 % sorazmerno majhnega posojila, bi morala ta uredba opredeliti jasno določbo, ki se uporablja brez težav in upošteva tako znesek osnovnega posojila kot tudi trajanje jamstva. To pravilo se ne bi smelo uporabljati za jamstva za osnovne transakcije, ki niso posojila, kot so na primer jamstva za transakcije lastniškega kapitala. Kadar jamstvo ne presega 80 % osnovnega posojila, zajamčeni znesek ne presega 1 500 000 EUR in trajanje jamstva ni daljše od petih let, je jamstvo mogoče šteti za bruto ekvivalent nepovratnih sredstev, ki je enak zgornji meji pomoči de minimis. Enako velja, kadar jamstvo ne presega 80 % osnovnega posojila, zajamčeni znesek ne presega 750 000 EUR in trajanje jamstva ni daljše od desetih let.

(19) Kadar je posojilo ali jamstvo za manjši znesek ali krajše obdobje od tistih, ki so navedeni v uvodnih izjavah 16 in 18, bi bilo treba bruto ekvivalent nepovratnih sredstev izračunati tako, da se pomnoži količnik med dejanskim zneskom in najvišjim zneskom, navedenim v uvodnih izjavah 16 in 18, s količnikom med dejanskim trajanjem in petimi leti, nato pa se zmnožek pomnoži z 200 000 EUR. Tako bi se na primer štelo, da ima posojilo v višini 500 000 EUR za obdobje 2,5 let bruto ekvivalent nepovratnih sredstev v višini 50 000 EUR.

(20) Po priglasitvi s strani države članice lahko Komisija preveri, ali ima ukrep pomoči, ki ni v obliki nepovratnih sredstev, posojila, jamstva, kapitalske injekcije ali ukrepa tveganega financiranja v obliki vlaganj lastniškega ali nepravega lastniškega kapitala, bruto ekvivalent nepovratnih sredstev, ki ne presega zgornje meje pomoči de minimis, in bi zato lahko spadal v področje uporabe te uredbe.

(21) Dolžnost Komisije je zagotoviti, da se pravila o državnih pomočeh upoštevajo in so v skladu z načelom sodelovanja iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji. Države članice bi morale olajšati izpolnjevanje te naloge, in sicer tako da vzpostavijo potrebne mehanizme, ki zagotovijo, da skupni znesek pomoči de minimis, dodeljene istemu podjetju po pravilu de minimis, ne preseže splošne dopustne zgornje meje.

(22) Države članice bi morale pred dodelitvijo kakršne koli pomoči de minimis v okviru svoje države preveriti, da nova pomoč de minimis ne bo presegla zgornje meje de minimis in da so izpolnjeni ostali pogoji iz te uredbe.

(23) Države članice bi morale vzpostaviti centralni register pomoči de minimis, ki vsebuje popolne podatke o vseh pomočeh de minimis, ki jih v skladu s to uredbo dodeljuje kateri koli organ v zadevni državi članici, da bi imele na voljo natančne, zanesljive in popolne podatke, ki dokazujejo, da z dodelitvijo nove pomoči de minimis v zvezi z zadevnim podjetjem ni presežena veljavna zgornja meja. Države članice lahko po svoji volji oblikujejo register in se odločijo glede ustreznega mehanizma za njegovo vzpostavitev v skladu s svojo ustavno in upravno strukturo, pri tem pa bi morale zagotoviti, da register zagotavlja vsem javnim organom v državi članici, da preverijo znesek pomoči de minimis, ki ga je prejelo posamezno podjetje. Državam članicam bi bilo treba dati dovolj časa za vzpostavitev takega registra.

(24) Dokler država članica ne vzpostavi centralnega registra in dokler ta register ne zajema obdobja treh let, bi morala država članica ob sklicevanju na to uredbo obvestiti zadevno podjetje o dodeljenem znesku pomoči de minimis in o tem, da gre za pomoč de minimis. Poleg tega bi morala zadevna država članica pred odobritvijo take pomoči od podjetja prejeti izjavo o drugih pomočeh de minimis na podlagi te uredbe ali drugih uredb de minimis, ki jih je podjetje prejelo v zadevnem proračunskem letu in v obdobju dveh prejšnjih proračunskih let.

(25) Da se Komisiji omogoči spremljanje uporabe te uredbe in ugotavljanje morebitnega izkrivljanja konkurence, bi bilo treba od držav članic zahtevati, da vsako leto predložijo osnovne podatke o zneskih, dodeljenih v skladu s to uredbo. Če je država članica obvestila Komisijo o mestu, kjer so vsi potrebni podatki iz poročil javno dostopni, državi članici ni treba predložiti poročila Komisiji.

(26) Ob upoštevanju izkušenj Komisije in zlasti potrebe, da se njena politika državnih pomoči redno revidira, je primerno omejiti obdobje uporabe te uredbe. Če po poteku veljavnosti ta uredba ni podaljšana, bi države članice morale imeti šestmesečno prilagoditveno obdobje v zvezi s pomočjo de minimis, ki jo zajema ta uredba –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Člen 1

Področje uporabe

1. Ta uredba se uporablja za pomoč, dodeljeno podjetjem v vseh sektorjih, razen za:

(a) pomoč, dodeljeno podjetjem, dejavnim na področju ribiškega in ribogojskega sektorja, kakor ju zajema Uredba Sveta (ES) št. 104/2000 (12);

(b) pomoč, dodeljeno podjetjem, dejavnim na področju primarne proizvodnje kmetijskih proizvodov;

(c) pomoč, dodeljeno podjetjem, dejavnim na področju predelave in trženja kmetijskih proizvodov, v naslednjih primerih: (i) če je znesek pomoči določen na podlagi cene ali količine zadevnih proizvodov, ki so kupljeni od primarnih proizvajalcev ali jih zadevna podjetja dajo na trg; (ii) kadar je pomoč pogojena s tem, da se delno ali v celoti prenese na primarne proizvajalce;

(d) pomoč za z izvozom povezane dejavnosti v tretje države ali države članice, kot je pomoč, neposredno povezana z izvoženimi količinami, z ustanovitvijo in delovanjem distribucijske mreže ali drugimi tekočimi izdatki, povezanimi z izvozno dejavnostjo;

(e) pomoč, pogojeno s prednostjo rabe domačega blaga pred rabo uvoženega blaga;

(f) pomoč, dodeljeno podjetjem v težavah, kakor je določeno v členu 2(e).

2. Če je podjetje dejavno v sektorjih iz točk (a), (b) ali (c) odstavka 1 ter sektorjih, ki sodijo na področje uporabe te uredbe, se ta uredba uporablja za pomoč, dodeljeno v zvezi s slednjimi sektorji ali dejavnostmi, če države članice na ustrezen način, kot je ločevanje dejavnosti ali razlikovanje med stroški, zagotovijo, da dejavnosti v izključenih sektorjih ne prejemajo pomoči de minimis v okviru te uredbe.

Člen 2

Opredelitev pojmov

V tej uredbi:

(a) „kmetijski proizvodi“ pomeni proizvode s seznama v Prilogi I k Pogodbi, razen ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva s seznama v Prilogi I k Uredbi (EU) št. (še ni bila sprejeta, glej predlog Komisije COM(2011) 416) o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva;

(b) „predelava kmetijskih proizvodov“ pomeni vsak postopek na kmetijskem proizvodu, po katerem proizvod ostane kmetijski proizvod, razen dejavnosti na kmetiji, potrebnih za pripravo živalskega ali rastlinskega proizvoda za prvo prodajo;

(c) „trženje kmetijskih proizvodov“ pomeni imeti na zalogi ali razstavljati z namenom prodaje, ponudbe za prodajo, dobave ali katerega koli drugega načina dajanja na trg, razen prve prodaje primarnega proizvajalca prodajnemu posredniku ali predelovalcu in katere koli dejavnosti priprave proizvoda za tako prvo prodajo. Prodaja, ki jo opravi primarni proizvajalec končnemu potrošniku, se šteje za trženje, če se opravlja v ločenih, za to namenjenih prostorih;

(d) „eno samo podjetje“ za potrebe te uredbe pomeni vse gospodarske subjekte, ki imajo med seboj vsaj eno od naslednjih razmerij: (i) en gospodarski subjekt ima večino glasovalnih pravic delničarjev ali družbenikov v drugem gospodarskem subjektu; (ii) en gospodarski subjekt ima pravico, da imenuje ali odstavi večino članov upravnega, upravljavskega ali nadzornega organa v drugem gospodarskem subjektu; (iii) en gospodarski subjekt ima pravico, da izvaja prevladujoč vpliv nad drugim gospodarskim subjektom na podlagi pogodbe, podpisane s tem gospodarskim subjektom, ali določbe v statutu slednjega; (iv) en gospodarski subjekt, ki je delničar ali družbenik drugega gospodarskega subjekta, na podlagi sporazuma z drugimi delničarji ali družbeniki tega gospodarskega subjekta sam nadzoruje večino glasovalnih pravic delničarjev ali družbenikov v tem gospodarskem subjektu. Gospodarski subjekti, ki so v katerem koli razmerju, navedenim zgoraj, z enim ali več drugih gospodarskih subjektov, se tudi štejejo za eno samo podjetje;

(e) „podjetje v težavah“ pomeni podjetje, ki izpolnjuje vsaj enega od naslednjih pogojev: (i) v primeru družbe z omejeno odgovornostjo je več kot polovica njegovega vpisanega kapitala izginila zaradi nakopičenih izgub; v tem primeru odštetje nakopičene izgube od rezerv (in vseh drugih elementov, ki se na splošno štejejo za del lastnih sredstev družbe) daje negativen rezultat, ki presega polovico vpisanega delniškega kapitala; (ii) v primeru podjetja, v katerem imajo vsaj nekateri člani neomejeno odgovornost za dolg družbe in je več kot polovico kapitala, prikazanega v računovodskih izkazih družbe, izginilo zaradi nakopičenih izgub; (iii) podjetje je v kolektivnem stečajnem postopku ali izpolnjuje merila po domači zakonodaji za uvrstitev v kolektivni stečajni postopek na zahtevo svojih upnikov; (iv) knjigovodsko razmerje med dolgovi in lastnim kapitalom je večje od 7,5; (v) razmerje med dobičkom podjetja pred obrestmi in davki (EBIT) in kritjem obresti je bilo zadnji dve leti nižje od 1,0; (vi) ocena podjetja je enakovredna CCC + („plačilna sposobnost je odvisna od trajno ugodnih razmer“) ali nižji, ki jo dodeli vsaj ena od bonitetnih agencij, registriranih v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009 (13). Za namene točke (e) prvega pododstavka se MSP, ki obstajajo manj kot tri leta, ne štejejo, da so v težavah, razen če izpolnjujejo merila določena v točki (iii) te točke.

Člen 3

Pomoč de minimis

1. Za ukrepe pomoči se šteje, da ne izpolnjujejo vseh meril iz člena 107(1) Pogodbe in so zato izvzeti iz zahteve glede priglasitve iz člena 108(3) Pogodbe, če izpolnjujejo pogoje, določene v odstavkih 2 do 8 tega člena ter v členih 4 in 5.

2. Skupni znesek pomoči de minimis, ki ga država članica dodeli enemu podjetju, kot je opredeljeno v členu 2(d), ne presega 200 000 EUR v katerem koli obdobju treh proračunskih let.

Skupna pomoč de minimis na državo članico, dodeljena enemu samemu podjetju, kot je opredeljeno v členu 2(d), ki deluje v komercialnem cestnem tovornem prevozu, ne presega 100 000 EUR v katerem koli obdobju treh proračunskih let. Pomoč de minimis se ne uporablja za nabavo vozil za cestni prevoz tovora.

3. Če podjetje opravlja komercialni cestni tovorni prevoz in druge dejavnosti, za katere se uporablja zgornja meja v višini 200 000 EUR, se zgornja meja v višini 200 000 EUR uporablja za to podjetje, če države članice na ustrezen način, kot je ločevanje dejavnosti ali razlikovanje med stroški, zagotovijo, da korist za dejavnost cestnega tovornega prevoza ne presega 100 000 EUR ter da se pomoč de minimis ne uporablja za nabavo vozil za cestni tovorni prevoz.

4. Pomoč de minimis se odobri takrat, ko se zakonska pravica za prejem pomoči dodeli podjetju v skladu z veljavnim nacionalnim pravnim režimom.

5. Zgornje meje, določene v odstavku 2, se uporabljajo ne glede na obliko pomoči de minimis ali zastavljene cilje ter ne glede na to, ali se pomoč, ki jo dodeli država članica, v celoti ali le delno financira iz sredstev Unije. Obdobje treh proračunski let se določi glede na proračunska leta, ki jih uporablja podjetje v zadevni državi članici.

6. Zgornje meje, določene v odstavku 2, se izrazijo v denarnih nepovratnih sredstvih. Vsi uporabljeni zneski so bruto zneski, tj. zneski pred odbitkom davka ali drugih dajatev. Kadar je pomoč dodeljena v drugačni obliki, kot so nepovratna sredstva, je znesek pomoči enak bruto ekvivalentu nepovratnih sredstev pomoči.

Pomoč, plačljiva v več obrokih, se diskontira na vrednost, ki jo je imela ob času dodelitve. Obrestna mera, ki se uporablja za diskontiranje, je diskontna stopnja, ki velja ob času dodelitve pomoči.

7. Če bi nova pomoč de minimis presegla zgornjo mejo de minimis iz odstavka 2, ta nova pomoč ne more izkoristiti ugodnosti iz te uredbe.

8. V primeru združitev ali prevzemov se vse prejšnje pomoči de minimis, dodeljene kateremu koli od podjetij, ki se združujejo, upoštevajo pri ugotavljanju, ali nova pomoč de minimis za novo ali prevzemno podjetje presega zgornjo mejo, ne da bi zaradi tega postala vprašljiva pomoč de minimis, ki je bila zakonito dodeljena pred združitvijo ali prevzemom.

Če se eno podjetje razdeli v dve ali več ločenih podjetij, se pomoč de minimis, ki je bila dodeljena pred razdelitvijo, dodeli podjetju, ki je bilo upravičeno do nje, to pa je načeloma podjetje, ki je prevzelo dejavnosti, za katere se je uporabljala pomoč de minimis. Če takšna dodelitev ni mogoča, se pomoč de minimis dodeli sorazmerno na podlagi knjigovodske vrednosti lastniškega kapitala novih podjetij.

Člen 4

Izračun bruto ekvivalenta nepovratnih sredstev

1. Ta uredba se uporablja le za pomoč, pri kateri je mogoče vnaprej brez ocene tveganja natančno izračunati bruto ekvivalent nepovratnih sredstev („pregledna pomoč“). Za pregledno pomoč se štejejo predvsem ukrepi pomoči, navedeni v odstavkih od 2 do 6.

2. Pomoč v obliki posojil se obravnava kot pregledna pomoč de minimis, če:

(a) se posojilo zavaruje s premoženjem v višini najmanj 50 % posojila in posojilo ne presega 1 000 000 EUR (ali 500 000 EUR za podjetja, ki opravljajo komercialni cestni tovorni prevoz) za obdobje petih let ali 500 000 EUR (ali 250 000 EUR za podjetja, ki opravljajo komericalni cestni tovorni prevoz) za obdobje desetih let. Če je posojilo za manj kot eno od omenjenih zneskov in/ali je dodeljeno za obdobje krajše od petih let, se bruto ekvivalent nepovratnih sredstev navedenega posojila izračuna kot delež veljavne zgornje meje iz člena 3(2); ali

(b) je bil bruto ekvivalent nepovratnih sredstev izračunan na podlagi referenčne obrestne mere, ki se je uporabljala v času dodelitve.

3. Pomoč v obliki dotoka svežega kapitala se obravnava kot pregledna pomoč de minimis samo, če skupni znesek dotoka javnega kapitala ne presega zgornje meje pomoči de minimis.

4. Pomoč v obliki ukrepov tveganega financiranja v obliki vlaganj lastniškega ali nepravega lastniškega kapitala se za ciljno podjetje obravnava kot pregledna pomoč de minimis samo, če zadevni ukrep zagotavlja kapital, ki ne presega zgornje meje pomoči de minimis za vsako ciljno podjetje.

5. Pomoč v obliki jamstev se obravnava kot pregledna pomoč de minimis, če:

(a) jamstvo ne presega 80 % osnovnega posojila in zajamčeni znesek ne presega 1 500 000 EUR (ali 750 000 EUR za podjetja, ki opravljajo komercialni cestni tovorni prevoz), trajanje jamstva pa ni daljše od petih let, ali zajamčeni znesek ne presega 750 000 EUR (ali 375 000 EUR za podjetja, ki opravljajo komercialni cestni tovorni prevoz), trajanje jamstva pa ni daljše od desetih let. Če je zajamčeni znesek nižji od enega od omenjenih zneskov in/ali jamstvo traja manj kot pet let oziroma deset let, se bruto ekvivalent nepovratnih sredstev navedenega jamstva izračuna kot ustrezni delež veljavne zgornje meje iz člena 3(2); ali

(b) se bruto ekvivalent nepovratnih sredstev izračuna na podlagi premij varnega pristana, določenih v obvestilu Komisije (14); ali

(c) če je bila metodologija za izračun bruto ekvivalenta nepovratnih sredstev tega jamstva, preden se je začela uporabljati, sprejeta po njeni priglasitvi Komisiji v skladu s katero koli uredbo, ki jo je Komisija sprejela na področju državne pomoči in je bila takrat veljavna, ter se odobrena metodologija izrecno nanaša na vrsto jamstva in vrsto zadevne osnovne transakcije v okviru uporabe te uredbe.

6. Pomoč v obliki drugih instrumentov se šteje za pregledno pomoč de minimis, če instrument določa omejitev, ki zagotavlja, da veljavna zgornja meja ni presežena.

Člen 5

Kumulacija

1. Pomoč de minimis, dodeljena v skladu s to uredbo, se lahko kumulira s pomočjo de minimis, dodeljeno v skladu z Uredbo Komisije (EU) št. 360/2012 (15) do zgornjih meja, določenih v navedeni uredbi. Lahko se kumulira s pomočjo de minimis, dodeljeno v skladu z drugimi uredbami de minimis, in sicer do zgornje meje, določene v členu 3(2).

2. Pomoč de minimis se ne kumulira z državno pomočjo v zvezi z istimi upravičenimi stroški ali z državno pomočjo za isti ukrep tveganega financiranja, če bi takšna kumulacija presegla največjo intenzivnost pomoči ali znesek pomoči za posebne okoliščine vsakega primera, ki ga določi uredba o skupinskih izjemah ali sklep Komisije.

Člen 6

Spremljanje in poročanje

1. Države članice morajo do 31. decembra 2015 vzpostaviti centralni register pomoči de minimis. Ta register vsebuje informacije o vsakem upravičencu (vključno z velikostjo (malo, srednje ali veliko podjetje) in gospodarskim sektorjem (koda NACE na ravni oddelka (16)) njegove glavne dejavnosti), datum odobritve in bruto ekvivalent nepovratnih sredstev vsakega ukrepa pomoči de minimis, ki ga v skladu s to uredbo sprejme kateri koli organ v tej državi članici. Register vsebuje vse ukrepe pomoči de minimis, dodeljene v skladu s to uredbo od 1. januarja 2016 dalje.

2. Dokler država članica ne vzpostavi centralnega registra in register ne zajema obdobja treh let, se uporablja odstavek 3.

3. Kadar namerava država članica podjetju dodeliti pomoč de minimis v skladu s to uredbo, ga pisno obvesti o predvidenem znesku pomoči, izraženem v bruto ekvivalentu nepovratnih sredstev, in o tem, da gre za pomoč de minimis, pri tem pa se izrecno sklicuje na to uredbo ter navede naslov in mesto objave v Uradnem listu Evropske unije. Kadar je pomoč de minimis v skladu s to uredbo dodeljena različnim podjetjem na podlagi sheme in se v okviru sheme tem podjetjem dodelijo različni zneski individualne pomoči, lahko zadevna država članica izpolni to obveznost obveščanja tako, da podjetja obvesti o fiksnem znesku, ki ustreza največjemu znesku pomoči, ki se dodeli v okviru sheme. V takem primeru se fiksni znesek uporabi za določitev, ali je bila dosežena zgornja meja iz člena 3(2). Preden država članica dodeli pomoč, mora pridobiti izjavo od zadevnega podjetja v pisni ali elektronski obliki o vseh drugih pomočeh de minimis, ki jih je podjetje prejelo na podlagi te ali drugih uredb de minimis v prejšnjih dveh proračunskih letih in v tekočem proračunskem letu.

4. Država članica dodeli novo pomoč de minimis na podlagi te uredbe šele potem, ko preveri, da skupni znesek pomoči de minimis, dodeljen zadevnemu podjetju, s tem ne bo presegel zgornjih mej iz člena 3(2) ter da so izpolnjeni vsi pogoji iz členov od 1 do 5.

5. Države članice evidentirajo in zbirajo vse informacije v zvezi z uporabo te uredbe. Tako zbrane evidence vsebujejo vse informacije, potrebne kot dokaz, da so bili izpolnjeni pogoji iz te uredbe. Evidence o individualni pomoči de minimis se hranijo 10 proračunskih let od datuma dodelitve pomoči. Evidence o shemah pomoči de minimis se hranijo 10 let od datuma, ko je bila dodeljena zadnja individualna pomoč v okviru takšne sheme. Komisija lahko od zadevne države članice pisno zahteva, da v 20 delovnih dneh ali daljšem roku, če je tako določeno v zahtevku, predloži vse informacije, za katere Komisija meni, da so potrebne za oceno, ali so izpolnjeni pogoji iz te uredbe, še zlasti skupni znesek pomoči de minimis, ki ga je prejelo posamezno podjetje v skladu s to uredbo in drugimi uredbami de minimis.

6. Države članice vsako leto poročajo Komisiji o uporabi te uredbe. Poročilo vključuje:

(a) skupni znesek pomoči de minimis, dodeljene v zadevni državi članici v skladu s to uredbo v preteklem koledarskem letu, razčlenjen po gospodarskih sektorjih in velikosti (mala, srednja in velika podjetja) upravičencev;

(b) skupno število upravičencev do pomoči de minimis, dodeljene v zadevni državi članici v skladu s to uredbo v preteklem koledarskem letu, razčlenjen po gospodarskih sektorjih in velikosti (mala, srednja in velika podjetja) upravičencev;

(c) vse druge informacije glede uporabe te uredbe, ki jih zahteva Komisija in se opredelijo pravočasno pred predložitvijo poročila.

Prvo poročilo se predloži do 30. junija 2017 in zajema koledarsko leto 2016. Če država članica omogoči javni dostop do vseh podatkov, ki jih zahtevajo poročila, ji poročila ni treba predložiti Komisiji. Komisija vsako leto objavi povzetek podatkov iz letnih poročil, vključno s skupnim zneskom pomoči de minimis, ki ga je dodelila vsaka država članica v skladu s to uredbo.

Člen 7

Prehodne določbe

1. Za vsako individualno pomoč de minimis, ki je bila dodeljena med 2. februarjem 2001 in 30. junijem 2007 in izpolnjuje pogoje iz Uredbe (ES) št. 69/2001, se šteje, da ne izpolnjuje vseh meril iz člena 107(1) Pogodbe in je zato izvzeta iz zahteve glede priglasitve iz člena 108(3) Pogodbe.

2. Za vsako individualno pomoč de minimis, ki je bila dodeljena med 1. januarjem 2007 in 30. junijem 2014 in izpolnjuje pogoje iz Uredbe (ES) št. 1998/2006, se šteje, da ne izpolnjuje vseh meril člena 107(1) Pogodbe in je zato izvzeta iz zahteve glede priglasitve iz člena 108(3) Pogodbe.

3. Po prenehanju veljavnosti te uredbe lahko izvajanje kakršne koli pomoči de minimis, ki izpolnjuje pogoje iz te uredbe, poteka še nadaljnjih šest mesecev.

Člen 8

Začetek in obdobje veljavnosti

Ta uredba začne veljati 1. januarja 2014 in se uporablja od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2020.

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, 17. julija 2013 Za Komisijo Predsednik […] […]

(1) UL L 142, 14.5.1998, str. 1.

(2) UL C 229, 8.8.2013, str. 1.

(3) UL C 68, 6.3.1996, str. 9.

(4) Uredba Komisije (ES) št. 69/2001 z dne 12. januarja 2001 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe Evropske skupnosti pri de minimis pomoči, (UL L 10, 13.1.2001, str. 30).

(5) Uredba Komisije (ES) št. 1998/2006 z dne 15. decembra 2006 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe pri pomoči de minimis (UL L 379, 28.12.2006, str. 5).

(6) Zadeva C-222/04, Ministero dell 'Economia e delle Finanze proti Cassa di Risparmio di Firenze SPA et al., ZOdl. 2006, str. I-289.

(7) Zadeva C-382/99 Nizozemska proti Komisiji, Recueil 2002, str. I-5163.

(8) Uredba Komisije (ES) št. 800/2008 z dne 6. avgusta 2008 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive s skupnim trgom z uporabo členov 87 in 88 Pogodbe (UL L 214, 9.8.2008, str. 3).

(9) Zadeva C-456/00, Francija proti Komisiji, Recueil 2002, str. I-11949.

(10) UL C 14, 19.1.2008, str. 6.

(11) UL C 155, 20.6.2008, str. 10.

(12) Uredba Sveta (ES) št. 104/2000 z dne 17. decembra 1999 o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva (UL L 17, 21.1.2000, str. 22).

(13) Uredba (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o bonitetnih agencijah (UL L 302, 17.11.2009, str. 1).

(14) Trenutno je to Obvestilo Komisije o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES za državno pomoč v obliki poroštev (UL C 155, 20.6.2008, str. 10).

(15) Uredba Komisije (EU) št. 360/2012 z dne 25. aprila 2012 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis za podjetja, ki opravljajo storitve splošnega gospodarskega pomena (UL L 114, 26.4.2012, str. 8).

(16) V skladu s členom 2(1)(b) in Prilogo I k Uredbi (ES) št. 1893/2006 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o uvedbi statistične klasifikacije gospodarskih dejavnosti NACE Revizija 2 in o spremembi Uredbe Sveta (EGS) št. 3037/90 kakor tudi nekaterih uredb ES o posebnih statističnih področjih; Besedilo velja za EGP (UL L 393, 30.12.2006, str. 1).