SL Uradni list Evropske unije C 317/120

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu direktive Sveta o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev v zvezi z davki, carinami in drugimi ukrepi

(COM(2009) 28 konč. – 2009/0007 (CNS))

in

predlogu direktive Sveta o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja

(COM(2009) 29 konč. – 2009/0004 (CNS))

(2009/C 317/23)

Poročevalec: g. SANTILLÁN CABEZA

Svet je 13. februarja 2009 sklenil, da v skladu s členom 93 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjih dokumentih:

Predlog direktive Sveta o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev v zvezi z davki, carinami in drugimi ukrepi,

COM(2009) 28 konč. – 2009/0007 (CNS),

ter

Predlog direktive Sveta o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja, COM(2009) 29 konč. – 2009/0004 (CNS).

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 24. junija 2009. Poročevalec je bil g. SANTILLÁN CABEZA.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 455. plenarnem zasedanju 15. in 16. julija 2009 (seja z dne 16. julija) s 114 glasovi za, 3 glasovi proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO pozdravlja predlog direktive o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev v zvezi z davki ter predlog direktive Sveta o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja, saj izpolnjujeta nujno potrebo. Veljavni predpisi, ki so bili sprejeti pred tremi desetletji, so se izkazali za neučinkovite pri soočanju s sedanjimi zahtevami. Dejstvo, da se trenutno izterja le 5 % terjatev, zahteva takojšen odziv.

1.2 Predlog Komisije izhaja iz niza študij, predlogov in priporočil, oblikovanih v EU, državah članicah ter v institucijah in mednarodnih forumih, kot sta G-20 in OECD. EESO je v več mnenjih v celoti podprl tudi predlog za povečanje učinkovitosti sistemov sodelovanja med državami na davčnem področju (točka 4.8 tega mnenja).

1.3 Potreba po reformi je zdaj bolj očitna, saj se morajo podjetja spopadati z družbenimi in gospodarskimi posledicami gospodarske katastrofe, ki so jo povzročili špekulativni finančni postopki in goljufive prakse, razkrite ob koncu leta 2007. Glede na razmere, ki bodo za več let v veliko breme davkoplačevalcem, je bolj pereča potreba po sprejetju učinkovitih ukrepov proti goljufom, ki delujejo v okrilju davčnih oaz ali izkoriščajo pravne vrzeli, da se izognejo plačilu davkov.

1.4 Globalizacija povečuje potrebo po sodelovanju držav na davčnem področju. Temeljne svoboščine v okviru EU, ki so ključnega pomena za njeno delovanje, ne morejo služiti kot izgovor za neizpolnjevanje javne obveznosti plačevanja davkov.

1.5 Zato je pravilna odločitev Komisije o sprejetju novih predpisov v zvezi s temi vprašanji, namesto uvedbe delne reforme na podlagi sedanjih predpisov.

1.6 EESO podpira glavni cilj obeh predlogov, da se oblikuje upravno kulturo Skupnosti ter upravam dodeli ustrezna sredstva, ki jih omogoča sodobna tehnologija (kot so elektronski obrazci), da bi se postopki poenostavili in pospešili. Opozoriti je treba tudi na določbe v zvezi z jezikovno ureditvijo, saj je slednja ena glavnih ovir za sodelovanje na davčnem področju (točka 5.1).

1.7 Obveznost obveščanja in omejitve na tem področju (točka 5.2) so v skladu s postopki OECD; tako naj bi – po mnenju EESO povsem upravičeno – poskusili preprečiti zlorabo bančne tajnosti in druge navidezno legalne oblike davčne utaje.

1.8 V nekaterih veljavnih zakonskih določbah obstaja precedens za sodelovanje uradnikov države članice prosilke pri upravnih preiskavah, ki se izvajajo v zaprošeni državi članici (točka 5.3). V tem konkretnem primeru, tako kot v drugih, predlogi zagotavljajo ohranjanje suverenosti držav (odstavek 5.5).

1.9 Obveznosti davkoplačevalcev do državne blagajne se ohranjajo v okviru sodelovanja med državami, saj imajo davkoplačevalci možnost izpodbijanja zakonitosti preiskav in dejanj organov oblasti (točka 5.4).

1.10 EESO predlaga, da Komisija v prihodnosti pretehta poenotenje davčnih predpisov (točka 5.6).

2. Predlog direktive Sveta o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev v zvezi z davki, carinami in drugimi ukrepi (COM(2009) 28 konč.)

2.1 Obrazložitveni memorandum Komisije

2.1.1 Pravni predpisi, ki urejajo medsebojno pomoč (1), povzročajo težave zaradi počasnosti, neskladja ter pomanjkanja koordinacije in preglednosti.

2.1.2 Davčni organi nimajo pristojnosti za izterjavo davkov zunaj svoje države, saj so predpisi nacionalni, zato morajo zaprositi za pomoč drugo državo (ali države) ter opraviti postopke, ki so se izkazali za neučinkovite. Ta omejitev pristojnosti je zaradi vse večje mobilnosti kapitala in ljudi vedno bolj problematična. Prosto gibanje, ki je eden osrednjih ciljev Evropske unije, ima v tem primeru negativne posledice, saj koristi goljufom. Zato je treba sprejeti nove ukrepe.

2.1.3 Dokaz za to je dejstvo, da so države članice v letu 2007 iz drugih držav članic prejele 11 794 prošenj za pomoč v zvezi z izterjavo davčnih terjatev. Vendar je bilo dejansko izterjanih komaj 5 % skupnega zneska terjatev.

2.1.4 Goljufija je še zlasti opazna na področju DDV in ima dva učinka, ki jih je treba preprečiti: izkrivljanje pogojev konkurence na notranjem trgu ter zmanjšanje davčnih prihodkov držav članic in Skupnosti (2).

2.2 Predlagani ukrepi za področje izterjave terjatev

2.2.1 Širitev področja uporabe medsebojne pomoči. Za razliko od Direktive 2008/55/ES, ki vsebuje omejen seznam izterljivih zahtevkov za povračilo, sedanji predlog vključuje „davke in carine, ki jih obračunajo teritorialni ali upravni pododdelki držav članic ali ki se obračunajo v njihovem imenu“, obvezne prispevke za socialno varnost, „povračila, intervencijsk[e] in druge ukrep[e]“, ki so del sistema EKJS (3) in EKSRP (4), ter „prelevman[e] in druge carine, predvidene v okviru skupne ureditve trga v sektorju sladkorja“ (čl. 1 in 2).

2.2.2 Izboljšanje izmenjave informacij. Poleg izmenjave informacij (čl. 5) je dodana (kar je zelo pomembno) tudi možnost, da uradniki ene države članice dejavno sodelujejo v preiskavah, ki jih izvajajo druge države (čl. 6).

2.2.3 Poenostavitev postopka vročitve dokumentov (člena 7 in 8).

2.2.4 Izboljšanje učinkovitosti ukrepov za izterjatev ali previdnostnih ukrepov (poglavje IV). Te določbe, ki so pomemben vidik tega predloga, se nanašajo na naslednje vidike:

— ureditev za zaprosila za izterjavo v državi članici prosilki (člen 9 do 12);

— obravnava terjatve: „Za namene izterjave v zaprošeni državi članici se vsaka terjatev, za katero je bilo predloženo zaprosilo za izterjavo, obravnava kot terjatev zaprošene države članice, razen če ta direktiva določa drugače.“ (čl. 12.1) (5). Izterjava terjatve se opravi v valuti zaprošene države članice;

— drugi vidiki izterjave: informacije organu prosilca, prenos izterjanih zneskov, zamudne obresti in obročno odplačevanja (čl. 12.2 do 12.5);

— previdnostni ukrepi za zagotavljanje izterjave terjatev (čl. 15 in 16);

— omejitve v zvezi z dolžnostmi zaprošenega organa (čl. 17);

— zastaranje terjatev (čl. 18);

— stroški izterjave (čl. 19).

2.2.5 Enotnost in poenostavitev splošnih določb, ki urejajo vse vrste zaprosil za pomoč (obrazci, sporočila, jezikovna ureditev itd. (čl. 20 do 23).

3. Predlog direktive Sveta o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja, COM(2009) 29 konč.

3.1 Obrazložitveni memorandum Komisije

3.1.1 Delovna skupina Sveta na visoki ravni za goljufije (6), Komisija (7) in države članice so ugotovile, da določbe o vzajemni pomoči med pristojnimi organi držav članic na področju neposrednih davkov in davkov na zavarovalne premije niso več ustrezne (8). Komisija meni, da so velike pomanjkljivosti Direktive 77/799 povzročile vedno večje težave pri pravilni odmeri davkov, vplivajo na delovanje sistemov obdavčevanja ter povzročajo dvojno obdavčevanje, ki spodbuja davčne goljufije in utaje, medtem ko se nadzor še naprej izvaja le na nacionalni ravni (9).

3.1.2 Glede na to se predlaga sprejetje inovativnega pristopa, ki bi ponujal več možnosti, in ne le spreminjanje veljavne direktive. Zato nova ureditev predstavlja nov, celovit pravni okvir, ki vključuje vse temeljne vidike upravnega sodelovanja na davčnem področju ter precej izboljšuje možnosti organov za boj proti goljufiji in utaji davkov.

3.1.3 Ker gre za vzpostavitev učinkovitih mehanizmov za sodelovanje med organi Skupnosti in državami članicami ter med slednjimi, je osrednji cilj obeh obravnavanih predlogov sprejetje skupnih določb ob popolnem spoštovanju davčne suverenosti držav članic.

3.2 Predlagani ukrepi za izboljšanje upravnega sodelovanja med državami članicami

3.2.1 Razširitev področja uporabe na način, podoben tistemu iz prejšnjega predloga (za izterjavo terjatev).

3.2.2 Izmenjava informacij. Predlagajo se tri vrste izmenjave:

— na predhodno zahtevo organa prosilca (čl. 5 do 7). Zahteva za informacije lahko povzroči „kakršn[e] koli uradn[e] preiskav[e]“ za pridobitev informacij.

— avtomatična izmenjava informacij (čl. 8). Gre za sistematično sporočanje vnaprej opredeljenih informacij drugi državi članici brez predhodnega zahtevka v vnaprej določenih rednih časovnih presledkih ali sporočanje teh informacij, če in ko so na voljo (čl. 3.4). Vendar bodo posebni vidiki te izmenjave informacij določeni v postopku odbora iz člena 24, in sicer v roku dveh let.

— izmenjava na lastno pobudo, kadar pristojni organi države članice menijo, da je to primerno (čl. 9).

3.2.3 Druge oblike sodelovanja:

— prisotnost uradnikov organa prosilca v upravnih uradih drugih držav članic in njihova udeležba v upravnih postopkih zaprošenega organa (čl. 10);

— sočasne kontrole ene ali več oseb v različnih državah (čl. 11);

— uradni postopki za upravna obvestila, o katerih je odločitev sprejeta v drugi državi (čl. 12);

3.2.4 Splošni vidiki upravnega sodelovanja

— Povratne informacije (čl. 13). Poudarek je predvsem na hitrosti odgovorov.

— Izmenjava najboljših praks in izkušenj (čl. 14).

— Različni vidiki sodelovanja. Organi (prosilci ali zaprošeni) lahko pridobljene informacije in dokumentacijo razkrijejo drugim organom ter jih lahko uporabljajo tudi za druge namene, ki niso izrecno predvideni (čl. 15). Drugi upoštevani vidiki se nanašajo na pogoje, ki urejajo obveznosti držav članic (čl. 16), omejitve obveznosti glede sodelovanja (čl. 17), uporabo načela „države z največjimi ugodnostmi“ (čl. 18), skupne obrazce in elektronske oblike za izmenjavo informacij (čl. 19) ter uporabo skupnega informacijskega omrežja (CCN/CSI, čl. 20).

4. Splošne ugotovitve

4.1 EESO se popolnoma strinja s Komisijo, ki navaja: „Potreba držav članic po medsebojni pomoči na področju obdavčevanja in zlasti neposrednega obdavčevanja v obdobju globalizacije hitro narašča. Mobilnost davkoplačevalcev, število čezmejnih transakcij in internacionalizacija finančnih instrumentov se zelo hitro povečujejo, zaradi česar imajo države članice vse več težav pri pravilni odmeri davkov, medtem ko glede ravni davkov vztrajajo pri nacionalni suverenosti“ (10).

4.2 Oba predloga temeljita na ugotovitvi, da so predpisi, sprejeti pred več kot tremi desetletji (ko je EU imela devet držav članic), postali neprimerni glede na spremembe na notranjem trgu, saj v drugi polovici sedemdesetih let prosti pretok še ni bil realnost, povezovanje pa je bilo omejeno.

4.3 Obseg davčnih goljufij in utaj v EU je že vrsto let zaskrbljujoč. Komisija je leta 2004 to vprašanje obravnavala zaradi škandalov, ki so jih povzročile zlorabe nekaterih podjetij (11), ter predlagala sveženj ukrepov za izboljšanje preglednosti davčnih sistemov. Menila je tudi, da je potrebna priprava „konkretnih predlogov, osredotočenih na primere davčne goljufije in izogibanja, ki vključujejo kompleksne in netransparentne strukture“. Komisija je na podlagi konkretnih primerov (12) opozorila, da „so številni škandali povzročili negotovost na kapitalskih trgih in tako škodovali celotnemu gospodarstvu“.

4.4 Pet let kasneje ugotavljamo, da so dejstva, opisana v sporočilu iz leta 2004, zanemarljiva v primerjavi s tistim, kar se dogaja zadnje čase, škoda za gospodarstvo pa je občutno večja.

4.5 Zdaj je to vprašanje pomembno za ves svet, in sicer zaradi gospodarske in finančne katastrofe, povzročene z goljufivimi ravnanji, ki prihajajo na dan od konca leta 2007. Ena od nalog skupine G-20 je predlagati mednarodne predpise, ki bi zagotovili preglednost in zanesljivost komercialnih transakcij ter s tem prispevali k boju proti davčnim goljufijam in utajam (13).

4.6 Škandali, ki so nastali v nekaterih državah Unije zaradi mehanizmov izogibanja davkom v davčnih oazah (kot so primeri davčne goljufije v Lihtenštajnu na račun nemških davčnih prihodkov), so sprožili splošno ogorčenje javnosti, ki zahteva učinkovitejše ukrepe za boj proti davčnim utajam in gospodarskemu kriminalu.

4.7 Eden od ciljev OECD je tudi izmenjava informacij in lažji dostop do podatkov zaradi boja proti davčnim utajam (14).

4.8 EESO že vrsto let močno podpira ukrepe za izboljšanje sodelovanja ter zahteva boljše nadzorne instrumente in postopke (15).

4.9 EESO glede na povedano z veseljem pozdravlja oba predloga direktiv kot pomemben korak naprej za evropsko združevanje. Izpolnjevanje davčnih obveznosti je eden od temeljnih pogojev za delovanje socialne države.

5. Posebne ugotovitve

5.1 Oblikovanje upravne kulture Skupnosti

5.1.1 Najbolj izstopajoč vidik obeh predlogov – zlasti predloga za upravno sodelovanje – je pripravljenost za oblikovanje upravne kulture Skupnosti, ki je ključen vidik v boju proti goljufijam, kot je navedeno v sporočilu iz leta 2006 (16).

5.1.2 Ta odločitev, ki se odziva na izkušnje davčnih uprav v daljšem časovnem obdobju, se nanaša na različne vidike: na obveznost, da se v vsaki državi članici določi en sam davčni urad za stike, pri čemer je možno določiti tudi posebne službe za stike, ki bi med seboj neposredno komunicirale; možnost imenovanja uradnikov, pooblaščenih za neposredno sodelovanje pri uradnih dejanjih; določitev rokov (trenutno jih ni) za pošiljanje informacij; obveznost zagotavljanja povratne informacije itd.

5.1.3 Odbor pozdravlja določitev skupnih obrazcev in elektronskih oblik, ki bodo ukrepanje občutno olajšali.

5.1.4 Poudariti je treba tudi poenostavitev jezikovne ureditve, ki je bila doslej velika ovira za sodelovanje in je zahtevala drage ukrepe, ter uporabo novih tehnologij na tem področju, kar omogoča, da se lahko zdaj obrazci prevajajo avtomatično.

5.2 Omejitve upravnega sodelovanja, bančna tajnost, delovanje posrednikov in lastniška udeležba

5.2.1 Predvideno upravno sodelovanje ima nekaj omejitev. Zaprošeni organ države članice mora zagotoviti zahtevane informacije, če to ne pomeni „nesorazmerne upravne obremenitve“ in če je „organ prosilec izrabil običajne vire informacij“, ki bi jih lahko uporabil. Zaprošena država lahko v nekaterih primerih odkloni zagotovitev informacij: a) če sta preiskava ali zbiranje zahtevanih informacij v nasprotju z zakonodajo te države, b) kadar zaradi pravnih razlogov država prosilka ne bi mogla zagotoviti informacij, podobnih tistim, ki jih zahteva, c) kadar bi informacija vodila v razkritje poslovne, industrijske ali poklicne skrivnosti ali poslovnega postopka ali pa bi bilo razkritje informacije v nasprotju z javnim redom (17). EESO meni, da so te omejitve primerne.

5.2.2 Vendar zaprošena država ne sme zavrniti zagotovitev teh informacij „le zato, ker ima te informacije banka, druga finančna institucija, pooblaščeni zastopnik ali oseba, ki deluje v agenciji ali kot zastopnik, ali ker zadevajo lastniško udeležbo osebe“ (18). Zaradi večkrat potrjenih izkušenj z davčnimi goljufijami EESO pozdravlja to pojasnitev, saj bi bilo lahko brez nje ogroženo doseganje ciljev, opredeljenih v dveh predlogih, in sicer spoštovanje davčnih obveznosti (19).

5.2.3 Opozoriti je treba, da se obveznosti in omejitve v zvezi z informacijami podobno obravnavajo tudi v vzorčnih konvencijah OECD (20).

5.3 Prisotnost uradnikov iz druge države članice

5.3.1 Oba predloga direktiv, in sicer o upravnem sodelovanju in o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev, predvidevata možnost, da se uradniki države prosilke udeležijo upravne preiskave, ki poteka v zaprošeni državi. EESO meni, da je takšno sodelovanje primerno. Za to sodelovanje veljata dva pomembna pogoja: med organom prosilcem in zaprošenim organom mora obstajati sporazum, uradniki pa morajo delovati „v skladu z zakoni in drugimi predpisi zaprošene države članice“ (21).

5.3.2 Prisotnost uradnikov drugih držav članic je že predvidena na področju trošarin (22) in DDV (23), čeprav so pristojnosti v obravnavanem primeru večje, saj lahko uradniki opravljajo inšpekcijske preglede.

5.4 Zakonitost instrumenta za uveljavljanje davčne terjatve

5.4.1 Posebno pozornost velja nameniti zakonitosti preiskovalnih postopkov, ki jih lahko izvajajo pristojni davčni organi. EESO meni, da je to vprašanje v predlagani direktivi o pomoči pri izterjavi terjatev primerno obravnavano. Opozoriti je treba, da predvideni sistemi – tako v obeh predlogih direktiv, obravnavanih v tem mnenju, kakor v primeru DDV in trošarin – določajo le postopke za sodelovanje med državami članicami, ki pa sicer ohranjajo polno suverenost pri odločanju o zakonitosti preiskovalnih postopkov, opravljenih na njihovem ozemlju.

5.4.2 Uradniki se morajo v skladu s splošnimi načeli ravnati po zakonu (24), za upravne ukrepe pa se domneva, da so veljavni in zato zavezujoči, prizadeta stranka pa jih lahko izpodbija na sodišču. V primeru spora glede izterjav terjatev je država članica, ki zahteva izterjavo (tj. država članica prosilka), pristojna za sprejetje odločitve o veljavnosti terjatve, prvotnem izvršilnem naslovu. enotnem izvršilnem naslovu in veljavnosti vročitve, ki jo izvede pristojni organ države članice prosilke (25).

5.4.3 Organi zaprošene države članice pa so v primeru spora pristojni za sprejetje odločitve o izvršilnem naslovu ali veljavnosti vročitve, ki jo izvede zaprošena država (26). V vsakem primeru je pravno varstvo davkoplačevalcev zagotovljeno, saj se – razen če zakon določa možnost, navedeno v naslednji točki – ustavi izvršilni postopek za del terjatve, na katerega se spor nanaša. Določeno je, da morajo informacije o elementih, ki so predmet spora, zagotavljati države članice, vendar to lahko seveda storijo tudi udeleženci.

5.4.4 V primeru sodnih sporov zaradi terjatev se lahko sprejmejo previdnostni ukrepi, če to omogoča zakonodaja zaprošene države članice. Poleg tega lahko država članica prosilka – če to njena zakonodaja omogoča – z utemeljenim zahtevkom zaprosi zaprošeni organ za sodno izterjavo terjatve (27).

5.4.5 V zvezi s kazensko zakonodajo je treba opozoriti, da to področje sodi v izključno pristojnost držav članic (28).

5.5 Suverenost držav članic

5.5.1 EESO poudarja, da so ti predlogi v celoti skladni z načelom suverenosti držav članic, ki se navsezadnje v okviru direktiv lahko opirajo na lastno zakonodajo in lastne ustanove na ustreznih področjih. To ponazarjajo tudi primeri, navedeni v točkah 5.3 in 5.4 tega mnenja.

5.5.2 To se nanaša tudi na razkritje informacij in dokumentov, prejetih na podlagi te direktive, pod pogojem, da:

— organ (prosilec ali zaprošeni) lahko takšne informacije razkrije drugim organom v isti državi članici, če to dopušča zakonodaja te države članice; ti podatki se lahko uporabijo ne samo za izterjavo terjatev, temveč tudi za druge namene;

— pristojni organ države članice lahko te informacije posreduje pristojnemu organu tretje države članice, „če je takšno posredovanje v skladu s pravili in postopki, določenimi v tej direktivi“;

— vsi dokumenti in podatki, ki jih prejme organ prosilec, se lahko uporabijo kot dokazno gradivo na enak način kot dokumenti, ki se pridobijo na njegovem ozemlju (29).

5.5.3 Za razliko od določb sporazuma OECD o izmenjavi davčnih informacij (30) dovoljenje zaprošene države članice ni obvezno.

5.6 Potreba po uskladitvi predpisov

5.6.1 Direktivi vsebujeta določbe z enako ali podobno vsebino. Primer za to so določbe o vročitvi dokumentov (31), lahko pa bi navedli še druge. Kot že rečeno, je prisotnost uradnikov druge države članice urejena z dvema direktivama in dvema uredbama, ki se poleg tega razlikujejo glede na pristojnosti za posamezne primere.

5.6.2 EESO meni, da bi si v prihodnosti v smislu boljšega sprejemanja zakonodaje morali prizadevati za čim večje poenotenje davčne zakonodaje.

5.7 Vzpostavitev novega sistema

5.7.1 Za uveljavitev predlaganega zapletenega sistema bodo potrebna precejšnja prizadevanja institucij Skupnosti in nacionalnih institucij. Na eni strani zaradi rokov, saj je rok za prenos teh dveh direktiv (ki bodo vplivale na različne vidike pravnega sistema) 31. december 2009, kar se zdi težko izvedljivo. Priprava (v roku dveh let) zadevnih predpisov za avtomatično izmenjavo informacij bo zahtevala velika prizadevanja odbora za upravno sodelovanje v davčnih zadevah.

5.7.2 Poleg tega bo treba za prilagoditev upravnih struktur novim zahtevam davčnim upravam dodeliti ustrezne materialne in človeške vire. Poudariti je treba potrebo po prizadevanju na področju usposabljanja uradnikov, zaradi česar bodo v številnih primerih potrebna dodatna proračunska sredstva.

5.7.3 EESO je prepričan, da bodo cilji obeh predlogov privedli do oprijemljivih rezultatov v boju proti davčnim goljufijam in utajam samo, če bodo podprti z močno politično voljo za zagotovitev ustreznih sredstev.

V Bruslju, 16. julija 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Direktiva 76/308/EGS z dne 15. maja 1976, ki je bila kodificirana z Direktivo Sveta 2008/55/ES z dne 26. maja 2008.

(2) COM(2009) 28: „Zaradi Direktive 2000/65/ES, s katero je bila odpravljena možnost, s katero je bilo mogoče zaprositi za imenovane zastopnike DDV, in širjenja goljufij v zvezi z DDV, zlasti tako imenovanih goljufij vrste davčni vrtiljak, se 57,50 % vseh zaprosil za izterjave nanaša na terjatve v zvezi z DDV (stanje leta 2007).“ Glej tudi Sporočilo Komisije o usklajeni strategiji za izboljšanje boja proti goljufijam na področju DDV v Evropski uniji, COM(2008) 807 konč.

(3) Evropski kmetijski jamstveni sklad.

(4) Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja.

(5) Veljavna Direktiva 2008/55/ES vsebuje podobno določbo (člen 6, odstavek 2), v skladu s katero terjatev ni terjatev države članice, vendar se šteje kot terjatev države članice in se tako tudi obravnava, torej se obravnava enako kot država članica obravnava svoje terjatve.

(6) Poročilo iz maja 2000 (dokument 8668/00 Sveta „boj proti davčnim goljufijam“).

(7) Glej sporočili 2004 (COM(2004) 611 konč.) in 2006(COM (2006) 254 konč.).

(8) Direktiva Sveta 77/799/EGS z dne 19. decembra 1977.

(9) COM(2009) 29 konč., str. 2.

(10) Obrazložitveni memorandum, COM(2009) 29 konč.

(11) Sporočilo Komisije o preprečevanju in boju proti korporacijski in finančni zlorabi (COM(2004) 611 konč.).

(12) Kot primera Parmalat in Enron, v katerih so delničarji izgubili 67 milijard dolarjev.

(13) Washingtonska deklaracija skupine G-20 (15.11.2008): „Davčni organi morajo na podlagi dela pristojnih organov, kot je Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD), še naprej prizadevati za pospeševanje izmenjave davčnih informacij. Rešiti morajo probleme, povezane z nepreglednostjo in pomanjkanjem izmenjevanja teh informacij.“

(14) Svetovni forum za obdavčitev, v katerem enakopravno sodelujejo tudi države, ki niso članice OECD. Glej Davčno sodelovanje: k sprejetju predpisov o enakopravnih pogojih konkurence – ocena Svetovnega foruma o obdavčevanju leta 2008, OECD, avgust 2008.

(15) Glej Mnenje o Sporočilu Komisije o potrebi po razvoju usklajene strategije za izboljšanje boja proti davčnim goljufijam, UL C 161, 13.7.2007, str. 8. To mnenje izčrpno navaja predpise Skupnosti. Glej tudi mnenja o naslednjih predlogih:

— predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o upravnem sodelovanju na področju davka na dodano vrednost ter predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive Sveta 77/799/EGS o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposrednega in posrednega obdavčevanja, UL C 80, 3.4.2002, str. 76;

— predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o upravnem sodelovanju na področju trošarin in predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive Sveta 77/799/EGS o medsebojni pomoči pristojnih organov držav članic na področju neposrednega obdavčevanja, nekaterih trošarin in zavarovalnih premij ter Direktiva Sveta 92/12/EGS o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov, UL C 112, 30.4.2004, str. 64.

— predlog odločbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi programa Skupnosti za izboljšanje delovanja sistemov obdavčitve na notranjem trgu (Fiscalis 2013), UL C 93 du 27.04.2007, str. 1.

(16) Ponovna obravnava predloga ad hoc skupine Sveta za davčne utaje (glej COM(2006) 254, točko 3.1).

(17) COM(2009) 29 konč., čl. 16.

(18) COM(2009) 29 konč., čl. 17.2.

(19) Sodeč po ocenah, Švica hrani približno tretjino od 11 000 milijard dolarjev nezakonito pridobljenega premoženja. „Swiss banks ban top executive travel. Concern that employees will be detained“ (Financial Times, 27.3.9).

(20) Vzorčna konvencija o davkih na prihodek in premoženje, čl. 26 in 16, OECD, 17. julij 2008.

(21) COM(2009) 28 konč., čl. 6.2 in COM (2009) 29 konč., čl. 10.2.

(22) Uredba (ES) št. 2073/2004 Sveta z dne 16. novembra 2004 o upravnem sodelovanju na področju trošarin, čl. 11.

(23) Uredba (ES) št. 1798/2003 Sveta z dne 7. oktobra 2003 o upravnem sodelovanju na področju davka na dodano vrednost in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 218/92, čl. 11.

(24) V skladu z evropskim Kodeksom dobrega upravnega ravnanja mora uradnik „zagotoviti, da imajo odločitve, ki vplivajo na pravice ali interese posameznikov, pravno podlago in da je njihova vsebina skladna z zakonom“ (čl. 4).

(25) COM(2009) 28 konč., čl. 13.4.

(26) COM(2009) 28 konč., čl. 13.2.

(27) Če je pozneje izid izpodbijanja ugoden za dolžnika, mora organ prosilec vrniti vse izterjane zneske, skupaj z ustreznim povračilom v skladu z zakonodajo, veljavno v državi članici, v kateri ima sedež zaprošeni organ. COM(2009) 28 konč., čl. 13.4, zadnji odstavek.

(28) „… ne vpliva na izpolnjevanje obveznosti, ki jih imajo države članice glede vzdrževanja javnega reda in miru ter varovanja notranje varnosti.“ Pogodba o EU, čl. 33.

(29) COM(2009) 29 konč., čl. 15.1, 15.2 in 15.3.

(30) Informacij se ne sme posredovati drugim osebam, ustanovam, organom ali drugim tujim organom oblasti brez izrecnega pisnega dovoljenja pristojnega organa zaprošene strani (čl. 8).

(31) COM(2009) 28 konč., čl. 7 in 8; COM (2009) 29 konč., čl. 12.