ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
B. Rešitve

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Naslednja preglednica povzema rešitve, ki so predvidene za posamezne probleme: Medsebojno delovanje trošarinskih in carinskih postopkov Plačilo dajatev med podjetji Izjemni primeri Sinhronizacija X Navzkrižno preverjanje podatkov X Avtomatizacija X Skupna pravila X X X

Kdo podpira katero možnost?

Države članice podpirajo možnosti za navzkrižno preverjanje trošarinskih in carinskih podatkov ter avtomatizacijo plačila dajatev med podjetji, zlasti če imajo velik obseg premikov ali če imajo visoko trošarinsko stopnjo, ker se pričakuje, da bodo zmanjšale upravne stroške in število goljufij. Gospodarski subjekti podpirajo možnosti za avtomatizacijo plačila dajatev med podjetji in vsa prednostna skupna pravila, saj se pričakuje, da bodo te možnosti zmanjšale njihove stroške v zvezi s čezmejno trgovino.

C. Učinki prednostne možnosti

Kakšne so koristi prednostne možnosti (če obstaja, sicer glavnih možnosti)?

Letne koristi za države članice in gospodarske subjekte so ocenjene na 14,55 oziroma 32,27 milijona EUR.

Kakšni so stroški prednostne možnosti (če obstaja, sicer glavnih možnosti)?

Avtomatizacija plačila dajatev med podjetji: enkratni začetni stroški in redni letni stroški za države članice so ocenjeni na 21,52 milijona EUR. Enkratni začetni stroški in redni letni stroški za gospodarske subjekte so ocenjeni na 18,85 milijona EUR.

Kakšen bo vpliv na podjetja, MSP ter mikropodjetja?

Pričakuje se, da bo avtomatizacija postopkov plačila dajatev med podjetji pozitivno vplivala na MSP, saj so ti glavni uporabniki tega postopka. Skupne zahteve za drugo dokazilo o izstopu in izjemne primere bi lahko imele pozitiven učinek na MSP, saj bodo zmanjšale obseg sporov z državami članicami, ki niso država članica sedeža, in bi lahko povečale konkurenčnost MSP.

Ali bo prišlo do znatnih učinkov na nacionalne proračune in uprave?

Poleg stroškov in koristi, navedenih v prejšnjih oddelkih, ni pričakovati znatnih učinkov za nacionalne proračune in uprave.

Ali bo prišlo do drugih znatnih učinkov?

Učinka na druge politike, kot so temeljne pravice, zdravje in okolje, ni pričakovati. Učinka na druge zainteresirane strani, kot so državljani in potrošniki, prav tako ni pričakovati.

D. Spremljanje

Kdaj se bo politika pregledala?
Pobuda EU za zagotovitev hitrega izplačevanja odškodnin žrtvam nesreč v primeru insolventnosti zavarovatelja motornih vozil, zlasti v čezmejnih primerih, ima široko podporo vseh kategorij zainteresiranih strani. Večina zainteresiranih strani podpira možnost, da končno finančno odgovornost v takih primerih nosi matična država članica sedeža zadevnega zavarovatelja motornega vozila.

Zainteresirane strani podpirajo uskladitev minimalnih zneskov kritja za avtomobilsko zavarovanje na višji ravni, ki se že uporablja v številnih državah članicah. Nekatere potrošniške organizacije so podprle višjo raven obveznega kritja za večja vozila, kot so tovornjaki in avtobusi, vendar so temu predlogu nasprotovali zavarovalniški sektor ter avtoprevozniki in avtobusna podjetja, saj po njihovem mnenju ni podprt z dokazi in bi povzročil višje stroške zavarovanja, ki bi se prenesli na končne potrošnike.

Kar zadeva čezmejno prenosljivost dokumentov o škodnem dogajanju, je več posameznih državljanov v zvezi s tem imelo negativne izkušnje in pozvalo k posredovanju, da bi se zagotovilo, da zavarovatelji čezmejno mobilnih državljanov pri priznavanju izjav o škodnem dogajanju ne bi obravnavali drugače od obstoječih rezidentov v državi članici. Zavarovalniški sektor je v zvezi s tem nasprotoval zavezujočim obveznostim za zavarovatelje, saj naj bi bilo to nesorazmerno. Vendar pa so nekatere potrošniške organizacije podpirale uskladitev izjav o škodnem dogajanju in nediskriminacijsko klavzulo, s katero bi zaščitili državljane, ki prebivališče prenesejo v drugo državo članico.

V zvezi z vožnjo brez obveznega avtomobilskega zavarovanja ni bilo nasprotovanja temu, da se dovolijo nevsiljiva preverjanja zavarovanja.
Vplivi na zaposlovanje bi bili lahko rahlo negativni, če bi zaposleni zaradi zmanjšanja dejavnosti upravljanja dokumentacije postali presežni. To se bo izravnalo z splošno rastjo sektorja. Večje povpraševanje po rešitvah in sistemih informacijske tehnologije bo verjetno zagotovilo več priložnosti za ponudnike storitev informacijske tehnologije, zaradi česar se bo povečalo zaposlovanje visoko usposobljene delovne sile.

Ali bo prišlo do znatnih učinkov na nacionalne proračune in uprave?

Od javnih uprav se bo pričakovalo, da vlagajo v nove sisteme informacijske tehnologije ali da prilagodijo obstoječe. Ti stroški po vsej verjetnosti ne bodo veliki. Hkrati bodo odhodki, povezani z izvrševanjem, v višini 268 milijonov EUR privedli do boljšega izvrševanja in prihrankov pri vsakodnevnih stroških podjetij.
Za pobudo pridejo v poštev naslednji instrumenti: priporočilo Sveta, direktiva in večji poudarek na socialni zaščiti v okviru obstoječih instrumentov, zlasti evropskega semestra in odprte metode koordinacije za socialno zaščito in socialno vključenost. Najprimernejši instrument je priporočilo Sveta, saj v tem trenutku šteje za najbolj učinkovit in sorazmeren instrument. Na tej točki je ključna dodana vrednost priporočila ustvarjanje zagona za podporo in dopolnjevanje nacionalnih razprav in reform ter usmerjanje prizadevanj držav članic k navzgor usmerjeni konvergenci. Priporočilo Sveta je sorazmernejši pristop kot direktiva, ker se problem razvija, ker v nekaterih državah članicah reforme že potekajo in zaradi statističnih omejitev. S strogo ekonomskega gledišča bi bila direktiva lahko učinkovitejša pri doseganju ciljev te pobude, vendar posvetovanja kažejo, da je malo verjetno, da bi jo podprle vse države članice, zaradi česar postane na splošno manj učinkovit instrument.

Poleg osnovnega scenarija (sveženj A) sta ocenjena tudi alternativna svežnja politik, od katerih vsak združuje ukrepe, ki obravnavajo tri posebne cilje pobude.

Cilji svežnja B so (i) razširitev obveznega formalnega kritja na nestandardne delavce in prostovoljnega na samozaposlene osebe, (ii) prilagoditev časovnih pragov sistemov socialne zaščite in zagotovitev ohranjanja, prenosljivosti in združevanja pravic, kadar posamezniki menjajo zaposlitev ali se jim spremeni zaposlitveni status, (iii) zagotovitev, da so navedenim skupinam na voljo splošne in individualne informacije o pravicah in dolžnostih glede socialne zaščite.

Cilji svežnja C so (i) razširitev obveznega formalnega kritja na nestandardne delavce in samozaposlene osebe, (ii) prilagoditev časovnih pragov sistemov socialne zaščite in uvedba osebnih računov, prek katerih bi bile pravice do socialne zaščite vezane na posameznike in ne na pogodbe, (iii) zagotovitev, da so navedenim skupinam na voljo splošne in individualne informacije o pravicah in dolžnostih glede socialne zaščite.

Prednostna možnost (sveženj B) pušča več prožnosti pri prilagajanju formalnega kritja potrebam samozaposlenih oseb zaradi posebnosti in heterogenosti te skupine. Poleg tega med zainteresiranimi stranmi ni jasnega soglasja o pristopu k formalnemu kritju samozaposlenih oseb, zlasti med predstavniki slednjih. Tako sveženj B predstavlja dober kompromis med različnimi stališči, ki so bila izražena med posvetovanjem, in političnimi cilji EU za to pobudo.
V zvezi z ribolovom, ki izkorišča pridnene staleže v zahodnem Sredozemlju, obstajata dve večji težavi. Ti težavi sta visoke ravni prelova in neučinkovit regulativni okvir. Čezmerna uporaba ribolovne zmogljivosti (tj. veliko število plovil in velik ribolovni napor) je bila opredeljena kot glavni razlog za prelov. Hkrati je veljavni regulativni okvir neučinkovit zaradi omejenega področja uporabe, počasnega in slabega izvajanja ter pomanjkanja odgovornosti zainteresiranih strani. Ti težavi sta neposredno ali posredno povzročili skrb vzbujajoče stanje pridnenih staležev (tj. več kot 80 % ocenjenih staležev je prelovljenih, biomasa nekaterih pa je zelo majhna, kar pomeni, da obstaja velika verjetnost izčrpanja), socialno-ekonomske posledice za ribiče in ribiški sektor ter vplive na morsko okolje.

Splošna cilja sta: v pridnenem ribolovu v zahodnem Sredozemlju doseči cilje SRP (iz člena 2), in sicer v zvezi z zagotavljanjem, da so ribolovne dejavnosti dolgoročno okoljsko trajnostne in upravljane na način, ki zagotavlja gospodarske, socialne in zaposlitvene koristi, ter izboljšati regulativni okvir za upravljanje tega ribolova. Posebni cilji so: (i) do leta 2020 doseči in ohranjati ribolovno umrljivost na ravni največjega trajnostnega donosa za vse pridnene staleže; (ii) povečati selektivnost pridnenih vlečnih mrež, zlasti da se izključijo nedorasli morski organizmi; (iii) zagotoviti trajnostni ribiški sektor ter (iv) zagotoviti učinkovit okvir za upravljanje, ki je enostavnejši, stabilnejši in zainteresiranim stranem zagotavlja večjo odgovornost.
Obravnavali sta se dve nezakonodajni možnosti. Pri možnosti politike 1 je predvideno prenehanje financiranja EU za znanstveno in tehnično sodelovanje po koncu tretjega skupnega ukrepa mreže EUnetHTA leta 2020. Sodelovanje bi bilo prostovoljno, pri čemer bi temeljilo na nacionalnih sredstvih in naj bi ostalo občasno. Pri možnosti politike 2 je predviden model prostovoljnega sodelovanja z izvajanjem projektov, ki jih financira EU in niso skupni ukrepi. Odvisna je od pripravljenosti organov za vrednotenje zdravstvenih tehnologij za sodelovanje in ne zagotavlja jamstva za izvajanje skupnih rezultatov. Poleg tega so bile proučene tri zakonodajne možnosti politike. Možnost politike 3 določa mehanizem stalnega sodelovanja, ki omogoča usklajevanje skupnih orodij, postopkov in metodologij za vrednotenje zdravstvenih tehnologij ter zgodnje dialoge z razvijalci zdravstvenih tehnologij. Z možnostjo politike 4 se nadgrajuje možnost 3, ki so ji dodane skupne klinične ocene (npr. skupne ocene relativne učinkovitosti). Ta možnost politike bi se lahko uporabljala s sistemom možnosti vključitve (možnost 4.1) ali za vse države članice brez možnosti poznejše vključitve ali nevključitve (možnost 4.2). Možnost politike 5, s katero se razširja možnost 4 z vključitvijo skupnih celotnih vrednotenj zdravstvenih tehnologij (tj. ocena relativne učinkovitosti ter ekonomska ocena in ocena drugih nekliničnih področij), se ni štela za izvedljivo in je bila opuščena že ob začetku postopka. Prednostna možnost je revidirana možnost 4.2, ki vključuje elemente drugih možnosti politike (tj. 2 in 4.1) in tudi nekatere prilagoditve (tj. postopno izvajanje področja uporabe izdelkov, vključitev prehodnih ureditev za države članice in poseben pristop za medicinske tehnologije). Prednostna možnost upravljanja vključuje osrednji sekretariat, ki ga bo gostila Evropska komisija.
Odkrite težave na področju pooblastil, upravljanja in financiranja evropskih nadzornih organov zahtevajo spremembo uredb o evropskih nadzornih organih in tudi izbranih sektorskih zakonodajnih aktov. Na področju pooblastil vključuje prednostna možnost pojasnitev in okrepitev nekaterih obstoječih pooblastil in dodelitev novih pooblastil evropskim nadzornim organom na ciljnih področjih. S tem se odraža pomen čezmejnih dejavnosti in vse obsežnejši pravni red na področju finančnih storitev. Tako naj bi ESMA dobil zlasti pooblastila v zvezi z izvajalci storitev sporočanja podatkov, evropskimi dolgoročnimi investicijskimi skladi (ELTIF), kolektivnimi naložbenimi podjemi z oznako EU ali njihovimi upravitelji (EuVECA in EuSEF), ključnimi referenčnimi vrednostmi, določenim prospekti in določenimi referenčnimi vrednostmi. Na področju upravljanja prednostna možnost vključuje prilagoditev okvira odločanja odbora nadzornikov, nadomestitev upravnega odbora z izvršnim odborom, sestavljenim iz neodvisnih članov s polnim delovnim časom, in zagotovitev večje vloge tega odbora pri odločanju o nekaterih neregulativnih nalogah ter okrepitev pooblastil predsednika/predsednice in njegovo/njeno zunanje imenovanje. Sedanji sistem financiranja naj bi bil nadomeščen z modelom mešanega financiranja, ki bi združeval prispevke iz proračuna EU in prispevke sektorja, s čimer naj bi zagotovili zadostna sredstva za vedno večje število nalog evropskih nadzornih organov in sorazmerno razdelitev stroškov.
Sindikati so izrazili željo po zakonodaji o očetovskem dopustu in oskrbovalskem dopustu na ravni EU, podaljšanju trajanja, povečanju plačila in okrepitvi zaščite pred odpuščanjem pri materinskem dopustu, pravici do zahtevanja prožnih ureditev dela in spremembi direktive o starševskem dopustu, da se podaljšata trajanje in neprenosljivost ter uvede plačilo dopusta.

Organizacije delodajalcev niso naklonjene dodatnemu zakonodajnemu ukrepanju EU.

Evropski parlament je pozval k podaljšanju trajanja starševskega dopusta in uvedbi plačila ter k uvedbi očetovskega dopusta in oskrbovalskega dopusta.

Tudi številne druge zainteresirane strani so pozvale k okrepljenemu zakonodajnemu in nezakonodajnemu ukrepanju EU na področju usklajevanja poklicnega in zasebnega življenja.
Državljani in podjetja EU so nezadovoljni, ker se ovire na enotnem trgu ne obravnavajo dovolj hitro. Kadar Komisijo ali države članice opozorijo na težavo na enotnem trgu, morajo predložiti dokaze, da je težava posledica kršitve pravil EU. Te informacije je včasih težko pridobiti, zlasti v čezmejnih primerih. Razlogi so v tem, da so te informacije pogosto:

Z ukrepanjem na ravni EU bi se izognili zapletenim in dolgotrajnim prizadevanjem za usklajevanje med državami članicami in Komisijo, zlasti kadar je treba informacije pridobiti od udeležencev na trgu, ki delujejo v več kot eni državi članici. Ukrepanje na ravni EU bi državam članicam in Komisiji omogočilo, da dobijo potrebne informacije ter zmanjšajo upravno breme zadevnih podjetij in javnih organov.

Opuščeni možnosti vključujeta razširitev pokritosti evropskih statistik in uvedbo obveznosti rednega poročanja v skladu z računovodsko direktivo. SMIT (možnost 4) je prednostna možnost. Ima najboljšo oceno z vidika subsidiarnosti in sorazmernosti, prav tako pa je najučinkovitejša in najbolj stroškovno učinkovita možnost. SMIT bo posameznim državam članicam pomagal pri reševanju težav z usklajevanjem in sodno pristojnostjo v čezmejnih primerih.

Rezultati javnega posvetovanja so pokazali, da večina podjetij podatke raje deli prostovoljno, zato daje prednost nezakonodajni možnosti. Podjetja so navedla, da bi bilo treba v primeru uvedbe SMIT zagotoviti, da varuje zaupne podatke in da se uporablja samo kot zadnja možnost. Zahtevati bi bilo treba le podatke, ki so takoj na voljo. Štiri od desetih držav članic, ki so odgovorile, podpirajo SMIT, dve pa ga ne podpirata. Organom iz dveh držav članic se zdi primerneje, da bi Komisija usklajevala zahteve po podatkih, dve državi članici pa bi raje imeli pooblastila, da zahtevata podatke neposredno od podjetij v kateri koli državi članici, brez sodelovanja Komisije. Vse potrošniške organizacije podpirajo uporabo SMIT, če so podatki bistveni za rešitev kršitve pravic potrošnikov ali podjetij. Polovica potrošniških organizacij podpira uporabo SMIT za pripravo novih pravil EU.
Sedanji pravni okvir za odvzem sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v EU se ne odziva učinkovito na izziv, ki ga predstavljajo storilci kaznivih dejanj, ki svoja sredstva skrivajo v drugih državah članicah. Le malo odredb o zamrznitvi in zaplembi je izvršenih v drugih državah članicah. Posledično je v EU zamrznjenih in zaplenjenih premalo sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, kar storilcem kaznivih dejanj omogoča izkoriščanje nezakonitih dobičkov. Za omejeno uporabo obeh okvirnih sklepov je bilo ugotovljenih več razlogov. Velika težava je, da sedanja instrumenta vzajemnega priznavanja ne zajemata številnih vrst odredb o zamrznitvi in zaplembi, ki se lahko sprejmejo na nacionalni ravni (zlasti v zvezi z zaplembo brez kazenske obsodbe, razširjeno zaplembo in zaplembo sredstev tretji osebi). Poleg tega so sedanji postopki in potrdila po nepotrebnem zapleteni in neučinkoviti. Poleg navedenih težav sedanja instrumenta ne vsebujeta določb o odškodnini in povrnitvi žrtvam.

Obravnavane so bile štiri glavne možnosti politike, in sicer ohranitev trenutnega stanja (možnost 1), nezavezujoče pravo (možnost 2) in dve regulativni možnosti politike (možnosti 3 in 4). Ohranitev trenutnega stanja bi pomenila, da ne bi bilo nobenih ukrepov na ravni EU, medtem ko bi se z ostalimi tremi možnostmi politike v različnem obsegu izboljšala sposobnost čezmejnega zasega in zaplembe premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. Z možnostjo 2 (nezakonodajni ukrepi/nezavezujoče pravo) bi se podprlo vzajemno priznavanje odredb o zamrznitvi in zaplembi, na primer z usposabljanjem in razširjanjem dobrih praks ter spodbujanjem uporabe mednarodnih instrumentov za spodbujanje čezmejnega zasega in zaplembe. Vendar bi bil njen pričakovani učinek razmeroma majhen, poleg tega pa se nekaterim državam članicam EU ne bi bilo obvezno odzvati na določene zahteve drugih držav članic. Možnosti 3 in 4 (zakonodajni ukrepi, ki predvidevajo obveznosti v razponu od minimalnih do velikih) bi vključevali obveznosti priznavanja in izvrševanja različnih odredb o zamrznitvi in zaplembi sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem. Možnost 3 bi zahtevala priznavanje le tistih odredb o zamrznitvi in zaplembi, ki so določene v Direktivi 2014/42/EU. Možnost 4 bi zahtevala priznavanje odredb o zaplembi brez kazenske obsodbe. Podmožnost 4a (srednja možnost) bi presegala možnost 3 in zajemala vse vrste odredb o zaplembi, izdanih v okviru kazenskih postopkov, med drugim tudi o zaplembi brez kazenske obsodbe. Podmožnost 4b (najbolj ambiciozna možnost) bi vključevala tudi civilne in upravne oblike odredb o zaplembi brez kazenske obsodbe. Prednostna možnost je podmožnost 4a, saj predvideva nov instrument vzajemnega priznavanja z razširjenim področjem uporabe, ki zajema vse vrste odredb o zamrznitvi in zaplembi, izdanih v okviru kazenskih postopkov. S tem dopolnjuje usklajevalne ukrepe, vzpostavljene z Direktivo 2014/42/EU. Prav tako določa posebna pravila za varstvo pravic žrtev v čezmejnih primerih.
Spletna javna razprava je potekala od 18. novembra 2015 do 10. februarja 2016. V njej je bilo potrjeno, da med državami članicami, nevladnimi organizacijami, možganskimi trusti, vlagatelji in združenji obstaja široko soglasje o tem, da je potreben stabilen in predvidljiv zakonodajni okvir EU za obnovljive vire energije, da je pomembno opredeliti ukrepe za RES-E, RES-H&C, RES-T, okrepiti udeležbo odjemalcev na notranjem trgu energije, odstraniti upravne ovire in doseči zavezujoči cilj najmanj 27 % na ravni EU. Vse zainteresirane strani so se na splošno strinjale, da je treba pospešiti razvoj infrastrukture, zlasti glede pametnih omrežij in sistemov za shranjevanje.

Države članice so poudarile zavezo za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov ter potrebo po ločitvi od gospodarske rasti in ekonomske upravičenosti energij iz obnovljivih virov. Nekatere države članice so poudarile vlogo obnovljivih virov energije glede na zanesljivost oskrbe z energijo in odvisnost od uvoza. Industrija je poudarila potrebo po trgu, ki bi bil primeren za obnovljive vire energije preko povezave trgov, in po okrepljeni ureditvi dolgoročne zaščite naložb, za katero je potreben stabilen regulativni okvir za spodbujanje inovacij, zagotovitev ekonomske upravičenosti in večjo konkurenčnost na ravni EU. Nevladne organizacije so izpostavile pomen določitve pravic državljanov za večjo decentralizacijo, krepitve vloge lokalnih skupnosti in boljše sprejemljivosti prihodnjih programov v javnosti.
Povzetek

Ocena učinka stopenj DDV, ki se uporabljajo za knjige, časopise in periodične publikacije

A. Nujnost ukrepanja

Zakaj? V čem je težava?

Direktiva Sveta 2006/112/ES (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) izrecno izključuje elektronsko opravljene storitve, vključno z elektronsko dobavljenimi knjigami, časopisi in periodičnimi publikacijami (v nadaljnjem besedilu: e-publikacije), iz področja uporabe nižjih stopenj DDV, medtem ko države članice nižje stopnje DDV lahko uporabljajo za knjige, časopise in periodične publikacije na kakršnih koli fizičnih nosilcih. To vodi v položaj, v katerem lahko države članice za nekatere tiskane publikacije uporabljajo nižje stopnje DDV ali celo stopnje, ki so nižje od 5 % (zelo nizke stopnje in ničelna stopnja), za e-publikacije pa morajo uporabljati splošno stopnjo DDV. To povzroča občutno manj ugodno obravnavo e-publikacij z vidika DDV v primerjavi s tiskanimi publikacijami. Poleg tega lahko zaradi funkcije številnih odstopanj od direktive o DDV le 10 od 28 držav članic za nekatere tiskane publikacije uporablja zelo nizke stopnje in ničelno stopnjo, medtem ko druge države članice te možnosti nimajo. Neenako obravnavanje oblik publikacij je določeno v direktivi o DDV, kar državam članicam preprečuje znižanje stopenj DDV za e-publikacije.

Kaj naj bi prinesla ta pobuda?

Posebni cilj pobude je državam članicam omogočiti uskladitev stopenj DDV za e-publikacije s stopnjami DDV, ki jih trenutno uporabljajo za tiskane publikacije.

Kakšna je dodana vrednost ukrepanja na ravni EU?

Države članice morajo ravnati v skladu z direktivo o DDV in prav ta direktiva jim preprečuje, da bi za elektronsko dobavljene publikacije odobrile enake stopnje DDV, kot jih trenutno uporabljajo za tiskane publikacije. To je potrdilo tudi Sodišče v svojih sodbah z dne 5. marca 2015 v zadevah C-479/13 in C-502/13. Sodišče je izrecno navedlo, da države članice v skladu s sedanjo direktivo o DDV za e-knjige ne morejo uporabiti nižje stopnje DDV, zato položaja ni mogoče popraviti zgolj z razlago direktive o DDV ali pobudami mehkega prava. Za rešitev te težave je torej nujna zakonodajna pobuda na ravni EU za spremembo direktive o DDV.

B. Rešitve

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so bile upoštevane? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Obravnavani sta bili dve možnosti politike. Kot je razloženo v prejšnjem razdelku, so nezakonodajne možnosti politike brez učinka, zato vsaka možnost zahteva spremembo direktive o DDV. Možnost 1 bi državam članicam omogočila uporabo nižjih stopenj za e-publikacije, pri čemer bi v njenem okviru stopnje DDV za publikacije lahko uskladilo 19 od 28 držav članic. V skladu z možnostjo 2, ki bi državam članicam omogočila tudi to, da za e-publikacije uporabijo zelo nizke stopnje in ničelno stopnjo, bi lahko stopnje za publikacije uskladilo vseh 28 držav članic. Prednost izbrane možnosti 2 je tudi ta, da je popolnoma v skladu z akcijskim načrtom za DDV, namreč da bi bilo treba odstopanja (zelo nizke stopnje in ničelno stopnjo), ki so na voljo le nekaterim državam članicam, v okviru dokončne ureditve DDV dovoliti vsem državam članicam.

Kdo podpira katero možnost?
Ta pobuda obravnava pomanjkanje notranjega trga za opremo za varnostno pregledovanje v letalstvu. To povzroča neučinkovitost in ovira konkurenčnost evropskih proizvajalcev te opreme.

Države članice so skupaj s Komisijo to težavo že delno rešile, in sicer s sprejetjem nezavezujočega sporazuma o sodelovanju pri razvoju skupnih metodologij preskušanja. Vendar ta sporazum ne zajema podeljevanja certifikatov. Nič ne kaže na to, da bi države članice načrtovale pravno zavezujoč vzajemno dogovorjen sistem certificiranja. Ukrepanje na ravni EU je zato potrebno. Ukrepanje na ravni EU bi prineslo dodano vrednost, saj bi proizvajalci imeli koristi od notranjega trga in izboljšali svojo konkurenčnost na svetovni ravni.