OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

Evropski svet je 4. februarja 2011 sklenil, da obstaja potreba po boljšem usklajevanju dejavnosti Unije in držav članic zaradi zagotavljanja doslednosti in skladnosti zunanjih odnosov EU na področju energije z najpomembnejšimi državami proizvajalkami, tranzitnimi državami in državami potrošnicami. Zato je Svet pozval države članice, da Komisijo od 1. januarja 2012 obveščajo o vseh svojih novih in obstoječih dvostranskih sporazumih o energiji s tretjimi državami[1].

S tem predlogom se sklepi Evropskega sveta preoblikujejo v mehanizem s podrobnimi postopki za izmenjavo informacij med državami članicami in Komisijo o medvladnih sporazumih, tj. pravno zavezujočih sporazumih med državami članicami in tretjimi državami, ki lahko vplivajo na delovanje notranjega trga za energijo ali zanesljivost oskrbe z energijo v Uniji.

Predlog je priložen sporočilu Komisije o zanesljivosti oskrbe z energijo in mednarodnem sodelovanju – „Energetska politika EU: povezovanje s partnerji zunaj naših meja“[2].

1. CILJ POLITIKE

Delež uvožene energije v Uniji stalno narašča[3]. Države članice in energetske družbe zato iščejo nove energetske vire zunaj EU. Pogajanja z močnimi dobavitelji energije v tretjih državah običajno zahtevajo politično podporo v obliki sklenitve medvladnih sporazumov med državami članicami in tretjimi državami. Ti medvladni sporazumi so običajno dogovorjeni dvostransko in so pogosto podlaga za podrobnejše komercialne pogodbe.

Po sprostitvi trga z električno energijo in plinom v Evropski uniji, zlasti z izvajanjem tretjega energetskega paketa[4], so države članice v svojo energetsko zakonodajo uvedle velike spremembe. Izpolnjevanje teh zakonskih sprememb ni vedno v poslovnem interesu dobaviteljev energije iz tretjih držav. Države članice se srečujejo z možnostjo premajhne oskrbe, zato so pod vedno večjim pritiskom, da v medvladnih sporazumih s tretjimi državami sprejmejo regulativne koncesije, ki niso združljive z energetsko zakonodajo Unije. Takšne regulativne koncesije ogrožajo pravilno delovanje notranjega energetskega trga Unije.

Na primer, medvladni sporazum, ki se sklene za podporo določenemu projektu plinovoda, ne sme vsebovati klavzul o pridržanju pravice za določenega dobavitelja, da s pogodbo prevzame celotno zmogljivost ali del zmogljivosti plinovoda, če taka določba ni dovoljena z zakonodajo Unije na podlagi ugodne odločitve, ki so jo sprejeli ustrezni organi na nacionalni ravni in ravni Unije v zvezi z izvzetjem zahtev tretje strani do dostopa iz energetske zakonodaje Unije v skladu s pogoji, navedenimi v tej zakonodaji. V nasprotnem primeru bo sporazum v nasprotju z zakonodajo Unije in zato investitorjem ne bo zagotavljal pravne varnosti. Projekt plinovoda tudi ne bo upravičen do morebitnega financiranja s sredstvi EU. Ker države članice ne morejo preprosto enostransko spreminjati medvladnih sporazumov, sklenjenih s tretjimi državami, če se ugotovi, da nekatere določbe v njih kršijo pravila notranjega trga, se zaradi medvladnih sporazumov, ki vsebujejo nezakonite določbe, znajdejo v položaju, ko kršijo zakonske obveznosti in ogrožajo pravilno delovanje notranjega energetskega trga Unije. Takšnih sporazumov države članice zato ne bi smele podpisati.

Kot se je pokazalo v času plinskega spora med Rusko federacijo in Ukrajino januarja 2009, je EU, kadar notranji trg ne deluje pravilno, občutljivejša tudi na tveganja v zvezi z zanesljivostjo oskrbe. Zato je pomembno, da države članice in Komisija poznajo količino in vire uvožene energije.

Za obravnavanje teh problemov je pomembno izboljšati izmenjavo informacij o obstoječih medvladnih sporazumih, medvladnih sporazumih, ki se uporabljajo začasno, in prihodnjih medvladnih sporazumih med državami članicami ter med njimi in Komisijo. To bo olajšalo usklajevanje na ravni Unije in učinkovito izvajanje energetske politike Unije. Izboljšalo bo tudi pogajalski položaj posameznih držav članic pri tretjih državah, da se zagotovijo zanesljivost oskrbe, pravilno delovanje notranjega energetskega trga Unije in pravna varnost za odločitve o naložbah ter omogoči morebitno financiranje projekta s sredstvi EU. Povečana preglednost v zvezi z medvladnimi sporazumi bo končno v duhu solidarnosti povečala tudi doslednost in skladnost zunanjih odnosov Unije na področju energije ter omogočila državam članicam boljše izkoriščanje prednosti političnega in gospodarskega pomena Unije ter strokovnega znanja Komisije na področju zakonodaje Unije. Zato je predvideno, da lahko države članice med pogajanji zaprosijo za pomoč Komisije. Novi instrument bo Komisiji omogočal, da učinkovito podpre države članice.

2. MOŽNOSTI POLITIKE IN POSVETOVANJA Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI

Ob upoštevanju omejenega gospodarskega in socialnega učinka tega predloga se izvedba uradne ocene učinka ni zdela potrebna. Komisija je ob upoštevanju navedenih ciljev politike kljub temu ocenila več možnosti za doseganje pravilnega prenosa sklepov Evropskega sveta v zakonodajo. Javno posvetovanje o zunanji razsežnosti energetske politike EU je potekalo od 21. decembra 2010 do 7. marca 2011. Tema posvetovanja so bila vprašanja o potrebi po usklajevanju med državami članicami in Komisijo v zvezi z medvladnimi sporazumi zaradi zagotavljanja zanesljivosti oskrbe in pravilnega delovanja notranjega energetskega trga Unije. Skupno je bilo prejetih 90 odgovorov. Prejeti odgovori so poudarili pomembno vlogo Unije pri spodbujanju zanesljivega pravnega in institucionalnega okvira za doseganje vzajemno koristnih odnosov z njenimi glavnimi dobavitelji energije in tranzitnimi državami. Dne 6. aprila 2011 so se v Bruslju sestali tudi strokovnjaki za energijo.

Ohranitev sedanjega stanja

Komisija za zdaj ne pozna večine medvladnih sporazumov med državami članicami in tretjimi državami, ker obvezno in celovito obveščanje Komisije o teh sporazumih ne obstaja[5]. Komisija zelo grobo ocenjuje, da lahko obstaja med državami članicami in tretjimi državami okrog 30 medvladnih sporazumov v zvezi z nafto in okrog 60 v zvezi s plinom[6]. Ti sporazumi se verjetno nanašajo na količine nafte ali plina, uvožene v Unijo iz tretjih držav, ali na pogoje za dobavo teh količin prek fiksne infrastrukture. Ocenjeno je, da je skupno število medvladnih sporazumov o električni energiji med državami članicami in tretjimi državami nižje. Ti sporazumi obsegajo tudi tako imenovani sporazum BRELL RING med Belorusijo, Rusijo, Estonijo, Litvo in Latvijo o delovanju in uporabi omrežij v baltiških državah. Podobni sporazumi verjetno obstajajo tudi z balkanskimi državami, kjer so omrežja tretjih držav sinhrono povezana z državami članicami Unije. Natančnejša ocena o tem, kako pogosto se ti medvladni sporazumi spreminjajo in koliko novih se morda sklepa, ni možna. Državam članicam manjka tudi mehanizem za spremljanje razvoja v 27 državah članicah na tem področju. Čeprav je bilo nekaj zahtev v zvezi s preglednostjo že sprejetih[7], se te nanašajo le na sektor plina (obstoječi medvladni sporazumi in novi sporazumi, ko so sklenjeni) ter izmenjavo informacij med Komisijo in državami članicami (brez izmenjave med državami članicami) in so že zaradi teh razlogov pomanjkljivi za prenos sklepov Evropskega sveta v zakonodajo. Zato je ohranitev sedanjega stanja nezadovoljiva rešitev in Komisija meni, da je treba predlagati vzpostavitev novega, podrobnejšega in celovitejšega mehanizma za izmenjavo informacij.

Pravni instrument ali prostovoljni ukrepi

Preglednost, ki je potrebna za usklajevanje na ravni Unije, lahko zagotovijo le jasne obveznosti v zvezi z izmenjavo informacij o medvladnih sporazumih med državami članicami ter med njimi in Komisijo. Medtem ko predlagani mehanizem vključuje tudi nezavezujoče elemente, na primer skupni razvoj standardnih klavzul, se prostovoljni ukrepi doslej niso pokazali kot zadovoljivi za zagotavljanje take izmenjave informacij, ki je potrebna, da so sporazumi, ki se sklepajo med državami članicami in tretjimi državami, zakoniti in ne ogrožajo pravilnega delovanja notranjega energetskega trga Unije. Zato je pravni instrument za obvezno izmenjavo informacij edina možnost, ki bo zagotovila izpolnjevanje navedenih ciljev politike; najustreznejša oblika pa je sklep[8].

Področje uporabe

Zaradi natančnega prenosa sklepov Sveta se predlaga, da sklep obravnava vse obstoječe medvladne sporazume, medvladne sporazume v začasni uporabi in nove medvladne sporazume, ki lahko vplivajo na delovanje notranjega trga za energijo ali zanesljivost oskrbe z energijo v Uniji, ker sta ti vprašanji dejansko povezani. Zlasti je pomembno, da Sklep obsega vse medvladne sporazume, ki vplivajo na dobavo plina, nafte ali električne energije po fiksni infrastrukturi (kot so cevovodi in omrežja) ali na skupne količine energije, uvožene v EU.

Ustrezen čas za izmenjavo informacij

Zgodnje obveščanje drugih držav članic in Komisije o prihodnjih medvladnih sporazumih se zdi bistvenega pomena. Nujno je tudi celovito poznavanje vsebine medvladnih sporazumov, ki že veljajo. Zato se zdi primerno, da države članice najprej obvestijo Komisijo o nameravanem začetku pogajanj in ji pošljejo ratificirano različico medvladnega sporazuma. Komisija bi morala imeti osrednjo vlogo pri takojšnjem razširjanju teh informacij drugim državam članicam, pri čemer bi morala upoštevati zahteve držav članic o zaupni obravnavi.

Vendar bo brez izmenjave informacij že v času pogajanj težko vplivati na približevanje prihodnjih medvladnih sporazumov energetski zakonodaji Unije in politiki Unije glede zanesljivosti oskrbe. Poleg tega bi to pomenilo izgubljeno priložnost za zagotovitev potrebne pravne varnosti v zvezi s statusom in veljavnostjo medvladnih sporazumov za glavne energetske projekte ter poznejšega financiranja. To bi škodilo naložbam Unije in s tem tudi zanesljivosti oskrbe z energijo v Uniji.

Obstoječi mehanizem naknadnega nadzora v obliki postopkov za ugotavljanje kršitve tega problema ne obravnava najbolj učinkovito[9]. Razlog za to je, da države članice medvladnih sporazumov, ki so bili podpisani, in še manj tistih, ki so že bili ratificirani, ne morejo enostransko spreminjati, če se ugotovi, da nekatere njihove določbe kršijo pravila o notranjem trgu, temveč se morajo o medvladnem sporazumu ponovno pogajati z zadevnimi tretjimi državami. Zato so stalni stiki in izmenjava informacij med pogajanji ter možnost preverjanja združljivosti, ki jo zahteva zadevna država članica ali Komisija pred podpisom medvladnega sporazuma, bistvenega pomena. Predlaga se tudi, da države članice med pogajanji lahko zaprosijo za pomoč služb Komisije. Izkušnje, pridobljene na podlagi teh mehanizmov, bi morale omogočiti skupni razvoj prostovoljnih standardnih klavzul, ki jih bodo lahko države članice uporabljale v prihodnjih medvladnih sporazumih. Uporaba takšnih standardnih klavzul bi prispevala k preprečevanju kolizije medvladnih sporazumov z zakonodajo Unije.

Obvezni predhodni nadzor ali prožnejše preverjanje združljivosti

Sklep ne predlaga vzpostavitve mehanizma izčrpnega obveznega predhodnega nadzora, ki bi se uporabljal za vse ustrezne medvladne sporazume, ker bi tak mehanizem naložil državam članicam preveliko breme in odložil sklepanje vseh prihodnjih medvladnih sporazumov vsaj za nekaj mesecev.

Namesto tega zadošča zagotovitev prožnejšega mehanizma za nadzor združljivosti, v katerem Komisija na lastno zahtevo ali na zahtevo države članice, ki se dogovarja o medvladnem sporazumu, oceni združljivost takšnega sporazuma z zakonodajo Unije, preden se sporazum podpiše. Če se preverjanje združljivosti opravi na zahtevo zadevne države članice ali Komisije, se zaradi preprečevanja nepotrebnih zamud v pogajanjih šteje, da Komisija ne nasprotuje, če v štirih mesecih ni predložila izrecnega mnenja.

Predlagana možnost bo zelo povečala sposobnost Unije, da ohrani ustrezno delovanje notranjega trga za energijo ter zavaruje zanesljivost oskrbe z energijo in uresničevanje glavnih energetskih projektov na podlagi usklajene in zato učinkovite uporabe svojih pogajalskih pooblastil. S tega vidika pozitivni učinki predloga odtehtajo precej omejeno dodatno breme, ki ga v obliki obveznosti v zvezi s preglednostjo nalaga državam članicam pri dogovarjanju o medvladnih sporazumih s tretjimi državami.

3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

Cilj tega predloga je prenesti sklepe Evropskega sveta z dne 4. februarja 2011 v mehanizem s podrobnimi postopki za izmenjavo informacij med državami članicami in Komisijo v zvezi z medvladnimi sporazumi, da se olajša usklajevanje na ravni Unije zaradi zagotavljanja zanesljivosti oskrbe, pravilnega delovanja notranjega energetskega trga Unije in zagotavljanja pravne varnosti za odločitve o naložbah.

Države članice težko zagotovijo izpolnjevanje teh ciljev politik na individualni ravni. Države članice za zdaj nimajo dovolj informacij za presojo skupnih posledic svojih medvladnih sporazumov na zanesljivost pogojev oskrbe v EU. Lastne ocene držav članic glede pravilnega izvajanja predpisov Unije o energiji v zvezi s temi medvladnimi sporazumi tudi ne zagotavljajo zadostne pravne varnosti za investitorje. Usklajevanje na ravni Unije bo koristilo tudi vsem navedenim ciljem. Ker bo predlagana izmenjava informacij izboljšala pogajalski položaj držav članic pri tretjih državah, bo zagotovila pravilno izvajanje predpisov in politik Unije. Omogočila bo zagotovitev skupnega vidika zanesljivosti oskrbe v EU namesto nacionalnega. Uporaba skupaj razvitih standardnih klavzul in predlaganega preverjanja združljivosti bo investitorjem zagotovila dodatno pravno varnost glede verjetne združljivosti medvladnega sporazuma z zakonodajo EU. Zato je predlog z vidika subsidiarnosti upravičen. Predlog upošteva tudi načelo sorazmernosti, ker preučene prostovoljne alternative ne zagotavljajo zadostne izmenjave informacij za doseganje ciljev politik.

Medvladni sporazumi so opredeljeni kot pravno zavezujoči sporazumi med državami članicami in tretjimi državami, ki lahko vplivajo na delovanje notranjega trga za energijo ali zanesljivost oskrbe z energijo v EU.

Zaradi preprečevanja podvajanja ta predlog ne vključuje medvladnih sporazumov, za katere je posebno uradno obveščanje Komisije že predvideno v drugih aktih zakonodaje Unije, razen medvladnih sporazumov, ki jih je treba Komisiji predložiti v skladu z uredbo o zanesljivi oskrbi s plinom[10]. Predlaga se tudi, naj novi mehanizem ne obravnava sporazumov med gospodarskimi subjekti, razen in samo v primeru, če se medvladni sporazum izrecno sklicuje na take komercialne sporazume.

Države članice morajo najpozneje tri mesece po začetku veljavnosti predlaganega sklepa Komisiji poslati vse obstoječe medvladne sporazume in medvladne sporazume v začasni uporabi, ki so jih sklenile s tretjimi državami. Komisijo morajo tudi čim prej obvestiti o nameravanem začetku pogajanj o prihodnjih medvladnih sporazumih ali spremembah obstoječih medvladnih sporazumov. Komisija mora biti o pogajanjih redno obveščena. Na zahtevo sodeluje na pogajanjih kot opazovalka. V zvezi s tem imajo države članice pravico Komisijo zaprositi tudi za pomoč pri pogajanjih s tretjimi državami.

Ko je medvladni sporazum ratificiran, je treba ratificirano besedilo poslati Komisiji. Medvladne sporazume je treba poslati v celoti, skupaj s prilogami, drugimi besedili, na katera se sklicujejo, in vsemi spremembami sporazumov. Komisija bo vse prejete informacije dala na voljo državam članicam v podatkovni zbirki. Država članica lahko pri pošiljanju informacij Komisiji označi, ali je treba kateri koli del informacij v predloženih sporazumih obravnavati kot zaupen.

Komisija mora olajšati usklajevanje med državami članicami tako, da pregleduje dogajanja v zvezi z medvladnimi sporazumi, opredeljuje skupne probleme in rešitve ter razvija standardne klavzule, ki jih lahko države članice uporabljajo v prihodnjih medvladnih sporazumih.

Poleg tega ima Komisija na lastno pobudo najpozneje v štirih tednih od prejema obvestila o končanih pogajanjih ali na zahtevo države članice, ki se je dogovorila o medvladnem sporazumu, pravico oceniti združljivost dogovorjenega sporazuma z zakonodajo Unije, da se zagotovi zakonitost sporazuma. V tem primeru morajo države članice predložiti dokončno dogovorjen medvladni sporazum Komisiji, preden je podpisan. Komisija ima za oceno na voljo štiri mesece. Če je bila Komisija zaprošena za tako preverjanje združljivosti in v tem obdobju preučevanja ni predložila svojega mnenja, se šteje, da ni nasprotovala.

Komisija štiri leta po začetku veljavnosti predlaganega sklepa pripravi poročilo o njegovi uporabi.

Predlagani sklep začne veljati dvajset dni po objavi v Uradnem listu.

4. PRORAČUNSKE POSLEDICE PREDLOGA

Predlog ne vpliva na proračun Unije. Omejeno dodatno upravno breme za Evropsko komisijo ne pomeni dodatnih stroškov.

2011/0238 (COD)

Predlog

SKLEP EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o vzpostavitvi mehanizma za izmenjavo informacij v zvezi z medvladnimi sporazumi med državami članicami in tretjimi državami na področju energije

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 194 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po predložitvi osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[11],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[12],

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Evropski svet je države članice pozval, da Komisijo od 1. januarja 2012 obveščajo o vseh svojih novih in obstoječih dvostranskih sporazumih o energiji s tretjimi državami. Komisija bi morala te informacije v ustrezni obliki dati na voljo vsem drugim državam članicam, pri tem pa upoštevati potrebo po varovanju poslovno občutljivih informacij.

(2) Zakonodaja Unije od držav članic zahteva, da sprejmejo vse ustrezne ukrepe za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz pogodb ali aktov institucij Unije. Zato bi morale države članice preprečiti ali odstraniti vsa neskladja med zakonodajo Unije in mednarodnimi sporazumi, ki jih sklepajo s tretjimi državami.

(3) Pravilno delovanje notranjega trga za energijo zahteva, da se energija, uvožena v Unijo iz tretjih držav, v celoti ureja s pravili o vzpostavitvi notranjega trga za energijo. Notranji trg za energijo, ki ne deluje pravilno, povzroča občutljivost EU v zvezi z zanesljivostjo oskrbe z energijo. Visoka stopnja preglednosti v zvezi s sporazumi med državami članicami in tretjimi državami na področju energije bi Uniji omogočila sprejetje usklajenih ukrepov v duhu solidarnosti, da se zagotovita usklajenost takšnih sporazumov z zakonodajo Unije in učinkovita oskrba z energijo.

(4) Novi mehanizem za izmenjavo informacij bi moral zajeti le medvladne sporazume, ki lahko vplivajo na notranji trg za energijo ali zanesljivost oskrbe z energijo, ker sta ti vprašanji dejansko povezani. Vsebovati bi moral zlasti vse medvladne sporazume, ki vplivajo na dobavo plina, nafte ali električne energije po fiksni infrastrukturi, ali na količino energije, uvožene v Unijo iz tretjih držav.

(5) Medvladne sporazume, ki jih je treba v celoti uradno sporočiti Komisiji na podlagi drugih aktov Unije, na primer [Uredbe (EU) št. …/… Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o prehodnih dogovorih za dvostranske sporazume o naložbah med državami članicami in tretjimi državami[13]], je treba izključiti iz mehanizma za izmenjavo informacij, ki ga določa ta sklep.

(6) Navedeno izvzetje iz obveznosti uradnega obveščanja se ne uporablja za medvladne sporazume, ki jih je treba Komisiji predložiti v skladu s členom 13(6) Uredbe (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Direktive Sveta 2004/67/ES[14]. Takšne medvladne sporazume s tretjimi državami, ki vplivajo na razvoj in uporabo plinske infrastrukture in dobavo plina, je treba odslej prijavljati v skladu s predpisi, določenimi v tem sklepu. Zaradi preprečevanja podvajanja se šteje, da uradno obvestilo, predloženo v skladu s tem sklepom, izpolnjuje obveznost uradnega obveščanja iz Uredbe (EU) št. 994/2010.

(7) Ta sklep se ne nanaša na sporazume med gospodarskimi subjekti, razen in samo v primeru, če se medvladni sporazumi izrecno sklicujejo na takšne komercialne sporazume. Gospodarski subjekti, ki se dogovarjajo o komercialnih sporazumih s subjekti iz tretjih držav, lahko kljub temu zaprosijo Komisijo za navodila, da se prepreči morebitna kolizija z zakonodajo Unije.

(8) Države članice morajo Komisiji predložiti vse obstoječe medvladne sporazume, medvladne sporazume, ki so v začasni uporabi v smislu člena 25 Dunajske konvencije[15], in nove medvladne sporazume.

(9) Države članice morajo Komisijo obvestiti že o nameravanem začetku pogajanj o novih medvladnih sporazumih ali spremembah obstoječih medvladnih sporazumov. Komisija mora biti redno obveščena o pogajanjih, ki potekajo. Komisija mora imeti pravico, da na pogajanjih sodeluje kot opazovalka. Države članice lahko Komisijo zaprosijo tudi za pomoč pri pogajanjih s tretjimi državami.

(10) Komisija mora imeti na lastno pobudo ali na zahtevo države članice, ki je s pogajanji dosegla mednarodni sporazum, pravico do ocene združljivosti dogovorjenega sporazuma z zakonodajo Unije, preden je podpisan.

(11) Vse končne, ratificirane sporazume, ki jih obsega ta sklep, je treba predložiti Komisiji, da se omogoči popolna obveščenost vseh drugih držav članic.

(12) Komisija mora vse prejete informacije dati na voljo vsem drugim državam članicam v elektronski obliki. Komisija mora spoštovati zahteve držav članic v zvezi z obravnavanjem predloženih informacij, zlasti poslovnih informacij, kot zaupnih. Zahteve glede zaupnosti ne smejo omejevati dostopa Komisije do zaupnih informacij, ker mora imeti Komisija na voljo celovite informacije za lastno presojo. Zahteve glede zaupnosti ne vplivajo na pravico dostopa do dokumentov, ki jo določa Uredba (ES) št. 1049/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije[16].

(13) Stalna izmenjava informacij o medvladnih sporazumih na ravni Unije bi morala omogočiti razvoj najboljših praks. Na podlagi teh najboljših praks bi morala Komisija predlagati standardne klavzule za uporabo v medvladnih sporazumih med državami članicami in tretjimi državami. Uporaba teh nezavezujočih standardnih klavzul bi morala izključiti neskladnost medvladnih sporazumov z zakonodajo Unije.

(14) Izboljšano vzajemno poznavanje obstoječih in novih medvladnih sporazumov bi moralo omogočiti boljše usklajevanje energetskih zadev med državami članicami ter med njimi in Komisijo. Izboljšano usklajevanje bi moralo državam članicam omogočiti koriščenje vseh prednosti političnega in gospodarskega pomena Unije.

(15) Mehanizem za izmenjavo informacij, ki ga določa ta sklep, ne sme vplivati na uporabo predpisov Unije o kršitvah in konkurenci –

SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:

Člen 1 Vsebina in področje uporabe

1. Ta sklep določa mehanizem za izmenjavo informacij med državami članicami in Komisijo v zvezi z medvladnimi sporazumi.

2. Ta sklep ne zajema medvladnih sporazumov, ki so že v celoti urejeni z drugimi posebnimi postopki uradnega obveščanja v skladu z zakonodajo Unije, razen medvladnih sporazumov, ki jih je treba predložiti Komisiji v skladu s členom 13(6) Uredbe (EU) št. 994/2010.

Člen 2 Opredelitev pojmov

V tem sklepu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

(1) „medvladni sporazumi“ pomeni pravno zavezujoče sporazume med državami članicami in tretjimi državami, ki lahko vplivajo na delovanje notranjega trga za energijo ali zanesljivost oskrbe z energijo v Uniji;

(2) „obstoječi medvladni sporazumi“ pomeni medvladne sporazume, ki so začeli veljati pred začetkom veljavnosti tega sklepa.

Člen 3 Izmenjava informacij med Komisijo in državami članicami

1. Države članice najpozneje tri mesece po začetku veljavnosti tega sklepa Komisiji v celoti predložijo vse obstoječe medvladne sporazume in medvladne sporazume v začasni uporabi, ki so jih sklenile s tretjimi državami, skupaj z njihovimi prilogami in drugimi besedili, na katera se izrecno sklicujejo, ter vsemi spremembami sporazumov. Komisija vsem drugim državam članicam omogoči dostop do prejetih dokumentov v elektronski obliki. Šteje se, da so obstoječi medvladni sporazumi ali medvladni sporazumi v začasni uporabi, ki so bili na datum začetka veljavnosti tega sklepa že predloženi Komisiji v skladu z Uredbo (EU) št. 994/2010 in izpolnjujejo zahteve iz tega odstavka, predloženi za namene tega sklepa.

2. Kadar namerava država članica začeti pogajanja s tretjo državo za spremembo obstoječega medvladnega sporazuma ali sklenitev novega medvladnega sporazuma, Komisijo čim prej pred predvidenim začetkom pogajanj pisno obvesti o svoji nameri. Informacije, predložene Komisiji, vsebujejo ustrezno dokumentacijo, navedbo določb, ki se bodo obravnavale pri pogajanjih, cilje pogajanj in druge ustrezne informacije. V primeru sprememb obstoječega sporazuma so v informacijah, predloženih Komisiji, označene določbe, o katerih se je treba ponovno pogajati. Komisija vsem državam članicam zagotovi dostop do prejetih informacij v elektronski obliki. Zadevna država članica redno obvešča Komisijo o pogajanjih, ki potekajo. Na zahtevo Komisije ali zadevne države članice lahko Komisija sodeluje pri pogajanjih kot opazovalka.

3. Po ratifikaciji medvladnega sporazuma ali spremembe medvladnega sporazuma zadevna država članica predloži sporazum ali spremembo sporazuma, vključno z njegovimi prilogami in drugimi besedili, na katera se ti sporazumi ali spremembe izrecno sklicujejo, Komisiji, ki vsem drugim državam članicam zagotovi dostop do prejetih dokumentov, razen zaupnih delov, opredeljenih v skladu s členom 7, v elektronski obliki.

Člen 4 Pomoč Komisije

Kadar država članica v skladu s členom 3(2) obvesti Komisijo o nameravanem začetku pogajanj za spremembo obstoječega medvladnega sporazuma ali sklenitev novega medvladnega sporazuma, lahko Komisijo zaprosi za pomoč pri pogajanjih s tretjo državo.

Člen 5 Predhodno preverjanje združljivosti

Komisija lahko na lastno pobudo najpozneje v štirih tednih od prejema obvestila o zaključenih pogajanjih ali na zahtevo države članice, ki je s pogajanji dosegla medvladni sporazum, pred podpisom sporazuma oceni združljivost dogovorjenega sporazuma z zakonodajo Unije. Če Komisija ali zadevna država članica zaprosi za takšno predhodno oceno združljivosti dogovorjenega medvladnega sporazuma z zakonodajo Unije, je treba dogovorjeni, vendar še nepodpisani osnutek medvladnega sporazuma predložiti v pregled Komisiji. Zadevna država članica se vzdrži podpisa sporazuma v obdobju štirih mesecev po predložitvi osnutka medvladnega sporazuma. V dogovoru z zadevno državo članico se lahko obdobje pregledovanja podaljša. Če je bilo preverjanje združljivosti zahtevano in Komisija v obdobju preučevanja ni predložila svojega mnenja, se šteje, da ni nasprotovala.

Člen 6 Usklajevanje z državami članicami

1. Komisija olajša usklajevanje med državami članicami z namenom:

(a) pregledovanja dogajanja v zvezi z medvladnimi sporazumi;

(b) opredeljevanja skupnih problemov v zvezi z medvladnimi sporazumi in preučevanja ustreznih ukrepov za obravnavanje teh problemov;

(c) razvijanja standardnih klavzul na podlagi najboljše prakse, katerih uporaba bo zagotovila popolno skladnost prihodnjih medvladnih sporazumov z energetsko zakonodajo Unije.

Člen 7 Zaupnost

Pri predložitvi informacij Komisiji v skladu s členom 3 lahko države članice navedejo, ali je treba kateri koli del informacij, zlasti poslovnih informacij, obravnavati kot zaupen in ali se lahko predložene informacije posredujejo drugim državam članicam. Komisija mora te navedbe upoštevati. Zahteve glede zaupnosti ne omejujejo dostopa Komisije do zaupnih informacij.

Člen 8 Pregled

1. Štiri leta po začetku veljavnosti tega sklepa Komisija predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o uporabi sklepa.

2. Poročilo predvsem oceni, ali ta sklep zagotavlja zadosten okvir za zagotavljanje popolne skladnosti medvladnih sporazumov z zakonodajo Unije in visoko stopnjo usklajenosti med državami članicami na področju medvladnih sporazumov.

Člen 9 Začetek veljavnosti

Ta sklep začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Člen 10 Naslovniki

Ta sklep je naslovljen na države članice.

V Bruslju,

Za Evropski parlament Za Svet

Predsednik Predsednik

[1] Ta sklep je potrdil Svet za energijo 28. februarja 2011: „Boljša in pravočasna izmenjava informacij med Komisijo in državami članicami, vključno z obvestili držav članic Komisiji o njihovih novih in obstoječih dvostranskih sporazumih o energiji s tretjimi državami“.

[2] COM(2011) 539.

[3] V skladu s scenariji za leto 2030 lahko skupni uvoz energije iz tretjih držav doseže 57 %.

[4] UL L 211, 14.8.2009.

[5] Edina obveznost, ki za zdaj obstaja, je določena v členu 13(6) Uredbe (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Direktive Sveta 2004/67/ES (uredba o zanesljivi oskrbi s plinom), UL L 295, 12.11.2010, str. 1–22. Ta določba nalaga državam članicam obvezno uradno obveščanje Komisije o medvladnih sporazumih na področju plina. Uradno obvestilo o obstoječih medvladnih sporazumih je treba poslati šele do 3. decembra 2011.

[6] Ob upoštevanju nekaj znanih medvladnih sporazumov med državami članicami in tretjimi državami, na primer sporazuma o plinovodu Južni tok, je bila ta zelo previdna ocena pripravljena pod predpostavko, da ima več držav članic sklenjene takšne medvladne sporazume z glavnimi dobavitelji nafte in plina, zlasti kadar se nafta ali plin dostavljata po cevovodih.

[7] Glej člen 13(6) uredbe o zanesljivi oskrbi s plinom.

[8] Čeprav se zdita primerni obe obliki, uredba in sklep, prevladuje mnenje, da je sklep primernejši, ker pravni instrument ne bo imel neposrednega vpliva na posameznike, temveč je naslovljen izključno na države članice.

[9] Opozoriti je treba, da uradno obveščanje o obstoječih medvladnih sporazumih Komisiji ne bo preprečilo, da začne postopke za ugotavljanje kršitve, če so potrebni, kar pomeni, če se v danem primeru pokaže, kako določen sporazum krši pravila o notranjem trgu.

[10] Podvajanja se preprečujejo tudi v primeru uredbe o zanesljivi oskrbi s plinom, ker bo uradno obvestilo v skladu s podrobnejšimi predpisi, predvidenimi v tem predlogu, izpolnilo zahteve, določene v uredbi o zanesljivi oskrbi s plinom.

[11] UL C, str. . .

[12] UL C, str. . .

[13] [COM(2010) 344, konč., še ni sprejeta].

[14] UL L 295, 12.11.2010, str. 1.

[15] Dunajska konvencija o pogodbenem pravu, 1969.

[16] UL L 8, 12.1.2001, str. 28.