SL Uradni list Evropske unije C 212/9

Objava zahtevka v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2015/C 212/07)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek.

ENOTNI DOKUMENT

UREDBA SVETA (ES) št. 510/2006

o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (2)

„OBERLAUSITZER BIOKARPFEN“

Št. ES: DE-PGI-0005-01070 – 13.12.2012

ZGO ( X ) ZOP ( )

1. Ime

„Oberlausitzer Biokarpfen“

2. Država članica ali tretja država

Nemčija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.7 Sveže ribe, mehkužci in raki ter iz njih pridobljeni proizvodi

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

„Oberlausitzer Biokarpfen“ se kot jedilni krap (Cyprinus carpio) prodaja živ, zaklan in predelan (v kosih, kot dimljena riba, kot fileji, nepakiran ali predpakiran).

„Oberlausitzer Biokarpfen“ je krap zrcalar, po hrbtu je temnozelen, siv ali sivkasto moder, boki so rumenkasto zelene do zlate barve, trebuh pa je nekoliko rumenkasto bel. Hrbtne in repne plavuti so sive, repna in podrepna plavut imata rdečkast odtenek, prsne in trebušne plavuti pa so rumenkaste ali rdečkaste. Ker spada med krape zrcalarje, je zanj značilna enotna vrsta lusk. Poleg neprekinjene proge lusk na hrbtu ima posamezne zrcalne luske na korenih plavuti in za škržnim poklopcem. Glava je v primerjavi z drugimi krapi zelo kratka (razmerje med telesno dolžino in višino je manjše od 3,0). Zaradi kratke glave je opazen prehod glave v trup.

Živa teža jedilnega krapa je od 1 300 do 2 500 g, ki jo doseže v 3. ali 4. poletju. Meso je svetlo do rahlo rožnato, čvrsto in z nizko vsebnostjo maščobe, je posebnega, značilnega čistega, rahlo oreškastega okusa in aromatičnega vonja.

Kemična sestava mesa:

1. voda 75 %–85 % 2. maščevje 0,5 %–4,0 % 3. beljakovine 15 %–19 % 4. surovi pepel 0 %–1,5 %.

Zaradi uporabe dodatnih krmil iz kontrolirane ekološke pridelave (žito, stročnice) je meso brez ostankov pesticidov.

3.3 Surovine (samo za predelane proizvode)

—

3.4 Krma (samo za proizvode živalskega izvora)

Krap se v razmerju najmanj 50 mas. % prehranjuje z naravno hrano (hranila z dna, zooplankton ipd.). Prehrani se smejo dodajati izključno ekološko pridelana žita in stročnice (zlasti volčji bob in/ali grah) z geografskega območja v skladu z izdanim potrdilom (Uredba Sveta (ES) št. 834/2007 (3) in Uredba Komisije (ES) št. 889/2008 (4)) do največ 50 mas. % prehrane.

3.5 Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Gojenje vrste „Oberlausitzer Biokarpfen“ poteka v skladu z veljavno zakonodajo ES – Uredba Sveta (ES) št. 834/2007 in Uredba Komisije (ES) št. 710/2009 (5) – ter z opredelitvijo ribogojstva v smislu Uredbe Sveta (ES) št. 1198/2006 (6), vsako leto pa ga preverja in zanj izdaja potrdilo pooblaščeni inštitut za preizkušanje.

Rastna sezona krapa je v toplih poletnih mesecih, zato se njegova starost računa glede na število poletij. Jedilni krap v Zgornji Lužici običajno dorase v treh poletjih. Prvo leto se znotraj geografskega območja iz jajčeca razvije t. i. krap K1. Potem ko K1 prezimi, se iz ribe razvije t. i. krap K2. Ta preživi še eno zimo in tretje oziroma četrto poletje doseže želeno težo.

Drstni krapi izvirajo iz reprodukcije na geografskem območju. Za ohranitev genetske raznolikosti se lahko izjemoma uporabijo drstni krapi iz drugih regij. Vendar pa morajo ti krapi pred prvim drstenjem preživeti najmanj 6 mesecev na geografskem območju.

3.6 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn.

—

3.7 Posebna pravila za označevanje

Na vidni zgornji strani embalaže se uporablja oznaka kakovosti, prikazana spodaj:

Poreklo se dokazuje tako, da vlagatelj zahtevka dodeli kontrolno številko za vsakega proizvajalca, ter s prikazano oznako kakovosti. Tako je mogoče vsak proizvod, opremljen z oznako kakovosti, pripisati posameznemu proizvajalcu.

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Geografsko območje vključuje vse ribnike s krapi v okrožjih Budišin (Bautzen) in Görlitz (v skladu z zakonom o novi razdelitvi območja za okrožja v zvezni državi Saški z dne 29. januarja 2008, ki je začel veljati 1. avgusta 2008).

5. Povezava z geografskim območjem

5.1 Značilnosti geografskega območja

Zgornja Lužica je skrajno vzhodno območje razširjenosti krapa v Nemčiji, zanj pa je značilen vpliv celinskega podnebja. Toda zaradi visoke stopnje izhlapevanja na velikih površinah ribnikov ponekod prihaja do t. i. psevdoatlantskega podnebnega učinka. Ribogojstvo kot posebna gospodarska panoga ima v Zgornji Lužici več kot 750-letno neprekinjeno tradicijo. Ribniki s krapi so na tem geografskem območju del stoletja stare kulturne krajine.

Zgornja Lužica danes obsega 2 050 ha ribogojnih površin. Sredi 13. stoletja, ko ulov v rečnem ribolovu ni zadostoval za pokrivanje potreb po ribah, so v Zgornji Lužici začeli urejati ribnike za ribogojstvo. Naravni pogoji v regiji so bili še posebno ugodni, saj so bile razmere na pobočjih severno od Gornjelužiškega hribovja zelo primerne za ureditev večjih ribnikov.

Obsežni, predvsem severni deli Zgornje Lužice zaradi manj kakovostnih peščenih tal in visoke podtalnice niso bili posebno primerni za kmetijstvo. Ni naključje, da ime „Lausitz“ izvira iz lužiškosrbske besede Łužica, ki pomeni „močvirje“. Položna pobočja, predvsem na severu Zgornje Lužice, visoka podtalnica, manj kakovostna peščena tla ali nizko barje ter velike površine, ki so bile v posesti plemičev, so omogočili razvoj ribogojstva, ki je bilo nekoč razširjeno po skoraj celotnem ozemlju Zgornje Lužice in ki je v veliki meri vse do danes zaznamovalo podobo krajine. Nove ribnike so uredili večinoma na nizkem barju.

Zaradi zimskega izsuševanja in z njim povezane mineralizacije in sproščanja hranljivih snovi v okolje skupaj s pritoki, ki so pogosto bogati s hranljivimi snovmi, je večina ribnikov izrazito evtrofnega značaja. Razmere v ribnikih z mineralnim podtaljem, v katere priteka voda z nizko vsebnostjo hranljivih snovi, so mezotrofne. Glavni viri tekoče vode, iz katerih se napajajo skupine ribnikov, so reke Spree, Kleine Spree, Löbauer Wasser in Schwarzer Schöps.

Za območje ribnikov v Zgornji Lužici je še posebej značilno, da se tam na majhnem prostoru izmenjujejo polnaravni habitati in habitati, ki so bili spremenjeni zaradi izkoriščanja. Posebno pomembni so na tem območju vlažni habitati, ki so nastali zaradi izkoriščanja ribnikov: za ribnike in njihova območja nalaganja blata so značilna muljasta tla, združbe plavajoče in potopljene vegetacije. Na teh območjih je najti tudi močvirja, ki se napajajo iz izvira, vegetacijo polnaravnih tekočih voda in jarkov, močvirske in barjanske gozdove, nahajališča odraslega sestoja z veliko duplinami, močvirsko grmičevje, močvirja, bregove in območja nalaganja blata v okolici ter številne otoke v ribnikih.

Urejanje ribnikov se je še posebno spodbudilo zaradi rasti prebivalstva in pokristjanjevanja v obdobju od leta 1100 do 1300 ter zaradi omejene površine obdelovalne zemlje in pašnikov. S pokristjanjenjem poganskih Lužiških Srbov so postale ribe za vse prebivalstvo obredna jed ob številnih postnih dneh.

V Zgornji Lužici se je razvilo posebno strokovno znanje o ribogojstvu. Ribogojstvo je bilo že leta 1875 vključeno v učni načrt kmetijske šole, ustanovljene v kraju Budišin (Bautzen). Inšpektor Kintze je vsaj od leta 1885 v ribnikih na viteškem posestvu Kreba uspešno krmil krape z volčjim bobom.

Na območju vresja in ribnikov v Zgornji Lužici, ki je danes v primerjavi z drugimi pokrajinami redko poseljeno, ni omembe vrednih industrijskih ali mestnih izvorov onesnaževanja, ki bi z odplakami obremenjevali to pokrajino izjemne ekološke vrednosti.

5.2 Posebnosti proizvoda

„Oberlausitzer Biokarpfen“ se odlikuje z veliko vitalnostjo in dobro konverzijo krme (potrebno je največ 50 % dopolnilne krme) ter posebno odpornostjo na podnebne razmere. Skozi stoletja se je posebej prilagodil na celinske podnebne razmere (dolge, mrzle zime, visoke poletne temperature). Njegovo meso je visoke kakovosti, svetlo do rahlo rožnato, čvrsto, rahlo in z nizko vsebnostjo maščobe, je posebnega, značilnega rahlo oreškastega okusa in aromatičnega vonja. Od drugih krapov (8,7 %–12,7 % maščobe) se loči po zelo nizki vsebnosti maščobe (0,5 %–4 % maščobe) in se odlikuje s čvrstejšim, okusnejšim mesom finega, rahlo oreškastega okusa.

Zaradi uporabe dodatnih krmil iz kontrolirane ekološke pridelave (žito, stročnice) je meso brez ostankov pesticidov.

„Oberlausitzer Biokarpfen“ je v regiji nasploh in zunaj nje znan med uporabniki ekoloških proizvodov in uživa med potrošniki velik sloves.

Kupci so zaradi zelo kakovostnega okusa in trajnostne ekološke vzreje pripravljeni plačati višjo ceno za krapa „Oberlausitzer Biokarpfen“ kakor za krapa iz običajne vzreje.

5.3 Vzročna povezava med geografskim okoljem in kakovostjo ali značilnostmi proizvoda (pri ZOP) oziroma določeno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda (pri ZGO)

Zaradi kakovostne vode, podnebnih razmer, polnaravnih ribnikov na geografskem območju, visokega odstotka naravne krme ter potrjeno biološkega gojenja se „Oberlausitzer Biokarpfen“ odlikuje s posebno kakovostjo.

Posebne naravne, gospodarske in socialne razmere so ugodno vplivale na nastanek ribogojstva in stoletne tradicije gojenja krapov v Zgornji Lužici. Znanje, ki so si ga pridobili tukajšnji ribogojci, izjemno kakovostna voda, posebni, ekstenzivni in trajnostni pogoji za vzrejo, zlasti nizka gostota živali, ki znaša največ 3 000 K1(20 g–50 g)/ha in največ 600 (200 g–500 g)/ha, ter znatni vpliv celinskega podnebja so jamstvo za značilne lastnosti krapa „Oberlausitzer Biokarpfen“.

Voda v zgornjelužiških ribnikih je visoke kakovosti, v ribnike pa priteka predvsem voda iz rek Spree, Kleine Spree, Löbauer Wasser, Schwarzwasser in Schwarzer Schöps. Velika puferska kapaciteta polnaravnih ribnikov z visokim odstotkom trsja in vodnih rastlin v veliki meri izravnava nihanje v sestavi dotočne vode.

Polnaravne zemeljske ribnike (naravna tla) z naravnimi zavetji, nastale skozi zgodovino, na primernih delih bregov (najmanj 80 % skupne dolžine brega) obdaja najmanj 3 m–5 m širok pas trsja. Zaradi visoke kakovosti pritočne vode v polnaravnih ribnikih rastejo številne zanje značilne združbe vodnih rastlin. Te združbe pa pri morebitnih kratkotrajnih spremembah sestave dotočne vode delujejo kot pufer. „Oberlausitzer Biokarpfen“ v združbah vodnih rastlin in trsja ne najde samo dovolj zavetja, ki mu pomaga rasti brez stresa, temveč se tam razvija tudi raznovrstna naravna prehrana v obliki mikroorganizmov, kar je pomembno za poseben, značilen okus krapa. Poleg tega različna globina vode, poraščeni bregovi in vodne rastline kot naravna zaščita ugodno vplivajo na počutje živali in zmanjšujejo število stresnih situacij.

Hranljive snovi v ribnikih omogočajo, da se „Oberlausitzer Biokarpfen“ v veliki meri prehranjuje z naravno hrano iz vode ribnika (npr. zooplankton, zoobentos).

Zaradi posebnih podnebnih razmer, sestave dna ribnikov in vodnih razmer na geografskem območju je meso krapa „Oberlausitzer Biokarpfen“ svetlo, okusno in zaradi zagotovljeno visokega odstotka naravne prehrane (najmanj 50 %) v povezavi z biološko pridelanim žitom kot dodatno prehrano posebno čvrsto, nežno in z nizko vsebnostjo maščobe (0,5 %–4 %), okus in vonj pa sta posebna, čista in, kot značilnost, rahlo oreškasta.

Navedene kakovostne značilnosti so skupaj s tradicionalno pomembnostjo krapa za kulinarično kulturo geografskega območja dodaten razlog za to, da je „Oberlausitzer Biokarpfen“ specialiteta, ki jo potrošniki cenijo in katere sloves je tesno povezan z regijo.

Sloves krapa „Oberlausitzer Biokarpfen“ je zaradi večkratnega odziva v tisku, ki je poročal o njegovem izvrstnem okusu, od prve predstavitve nenehno rasel.

Sklic na objavo specifikacije proizvoda

(Člen 5(7) Uredbe (ES) št. 510/2006 (7))

http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35550

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.

(2) UL L 93, 31.3.2006, str. 12. Nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1151/2012.

(3) UL L 189, 20.7.2007, str. 1.

(4) UL L 250, 18.9.2008, str. 1.

(5) UL L 204, 6.8.2008, str. 15.

(6) UL L 223, 15.8.2006, str. 1.

(7) Glej opombo 2.