[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 7.10.2005

KOM(2005) 133 končno

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

o pospeševanju napredka v smeri doseganja razvojnih ciljev novega tisočletja - financiranje razvoja in učinkovitost pomoči

{SEC(2005) 453}{SEC(2005) 454}

POVZETEK

Dogodek na visoki ravni ZN (HLE), ki bo predvsem določil napredek, dosežen glede na Deklaracijo tisočletja, vključno z razvojnimi cilji novega tisočletja (RCNT), bo vključeval posebno zasedanje o financiranju razvoja (FfD), ki ga bo pripravil Dialog na visoki ravni ZN o FfD. Letni vprašalnik o spremljanju razvoja, predložen državam članicam oktobra 2004, je upošteval te okoliščine pri oblikovanju vprašanj o tem področju.

Na podlagi odgovorov držav članic (DČ) Komisija: (1) zagotovi o napredku pri izvajanju osmih „obvez iz Barcelone“, ki jih je določila EU v okviru konference v Monterreyu o financiranju (FfD) v letu 2002, (2) oceni, katera od pomoči se mora obnoviti (uradna razvojna pomoč (URP), novi viri financiranja, oprostitev dolga) in kje napredek v Evropski uniji ali na mednarodni ravni upravičuje pregled obvez (koordinacija, globalne javne dobrine (GPG)) in (3) predstavi konkretne predloge za nove obveze EU.

Začetne obveze o obsegu URP, koordinaciji politik in usklajevanju postopkov, sprostitvi pomoči, o pomoči, povezani s trgovino (TRA), in o oprostitvi dolga bi bile lahko dosežene leta 2006, zato bi bilo zdaj primerno razmišljati o novih konkretnih obvezah za obdobje po letu 2006. Sedanje delo v zvezi z GPG in novi viri financiranja upravičujejo obravnavo konkretnejših obvez. Vendar pa je zaradi razprav o reformi mednarodnega finančnega sistema zelo malo verjetno, da bi bili želeni rezultati do leta 2006 dejansko doseženi.

Sporočilo kaže smer proti možnemu novemu vmesnemu cilju povečanega obsega URP v EU do leta 2010 in proti cilju ZN za URP, ki je 0,7 % bruto nacionalnega dohodka (BND) do leta 2015. Predlaga nove načine pomoči in različne nove vire financiranja ter predlaga tudi načine, kako bi rešili preostale probleme dolgov držav z nizkimi dohodki (post-HIPC). Glede GPG predlaga novo opredelitev obvez EU. Pri koordinaciji in usklajevanju je glavni izziv verodostojno izvajanje pred kratkim sprejetega okvira EU ter rezultatov nedavnega Foruma na visoki ravni o učinkovitosti pomoči in konkretnih ukrepih za dopolnjevanje in dobavo pomoči. Obveza o reformi mednarodnega finančnega sistema se mora okrepiti.

1. Ozadje: konsenz iz Monterreya, prispevek EU in perspektive za prihodnost

Konferenca v Monterreyu o financiranju razvoja je izpostavila dve vprašanji o potrebnih „sredstvih“ (tj. financiranje) in najučinkovitejših „načinih“ (tj. učinkovitost pomoči) za dosego mednarodno dogovorjenih razvojnih ciljev, vključno s cilji Deklaracije tisočletja. Gre za cilja, ki se vzajemno krepita, in oba naj bi se uresničila v največji možni meri. EU je prispevala k pozitivnemu rezultatu Konference iz Monterreya s tako imenovanimi „obvezami iz Barcelone[1]“, ki jih sestavljajo:

- Obveze o URP, obsegu in virih - povečanje obsega URP, novi viri financiranja, pobude glede GPG in oprostitve dolgov močno zadolženih revnih držav (HIPC);

- Obveze o učinkovitosti pomoči - tesnejša koordinacija politik in usklajevanje postopkov, sprostitev pomoči, pomoč, povezana s trgovino (TRA), reforma mednarodnega finančnega sistema.

Svet je pooblastil Komisijo za spremljanje izvajanja obvez. Poročilo iz leta 2003 spada v priprave za prvi Dialog na visoki ravni ZN o FfD oktobra 2003[2]. Poročilo iz leta 2004[3] je dalo povod za poročilo EU „ Napredovanje koordinacije, usklajevanja in približevanja: Prispevek EU “, ki ga je Svet odobril novembra 2004[4] in ki je predstavljalo bistven prispevek k Forumu na visoki ravni II (HLF II) v Parizu marca 2005.

Med glavnimi izzivi za Forum na visoki ravni (HLE), za katere se s strani EU pričakuje bistven prispevek, so: (i) stalen finančni primanjkljaj, (ii) učinkovita uporaba URP in (iii) stalno breme dolgov mnogih revnih držav.

Podroben opis napredka pri izvajanju obvez EU je na voljo v posebnem delovnem dokumentu osebja Komisije[5].

2. Obveza za povečanje finančnih virov za URP

2.1. Dejavnost EU v letu 2003

Za razmerje URP/BND obveza iz Barcelone določa posamezno najnižjo stopnjo za vsako DČ, ki je 0,33 %, kar bi pripomoglo k doseganju skupnega cilja EU, ki do leta 2006 znaša 0,39 %. Leta 2003 je bilo v EU povprečno razmerje URP/BND 0,34 %. To je nad povprečjem držav OECD/DAC (razen za Norveško in Švico). Deset DČ je doseglo ali se obvezalo, da bodo dosegle 0,7 % ODA/GNI. Upad URP v Avstriji, na Danskem, Irskem, v Španiji, na Švedskem in v Italiji, evidentiran v letu 2003, je delno posledica izjemne rasti URP v letu 2002 zaradi takratnih posebnih prizadevanj za oprostitev dolgov.

Diagram 1: Stopnja URP iz EU po državah članicah v letu 2003

[pic]

Vir: Letno poročilo OECD/DAC, 2004, statistične priloge.

Diagram 2: Prispevki URP/BND v letu 2003: EU v primerjavi z drugimi članicami DAC

[pic]

Vir: Letno poročilo OECD/DAC, 2004, statistične priloge.

Glede na sedanji obseg je URP v 12 DČ v letu 2003 v primerjavi s stanjem v letu 2002.narasla[6]. Tokovi URP EU-25 so narasli z 28,4 milijard EUR v letu 2002 na 33 milijard EUR v letu 2003, kar predstavlja dodatnih 4,6 milijard EUR na leto. Nove DČ so svoj skupni prispevek povečale za realnih 53 %.

Čeprav tokovi URP naraščajo, je to povečanje v precejšni meri posledica postopkov oprostitve dolgov. To ni v duhu konsenza iz Monterreya, ki je določil, naj se pobuda HIPC „v celoti financira iz dodatnih virov“. V ta namen bo treba skrbno pregledati učinke in vplive, ki jih imajo prizadevanja za oprostitev dolgov na tokove URP, kot so na primer ta za Irak. Poleg tega je pomembno, da razprave o definiciji URP ne razvrednotijo verodostojnosti in izmerljivosti obvez donatorjev, prevzetih v Monterreyu.

Diagram 3: Tokovi URP iz EU in oprostitev dolga v obdobju 2000-2003

[pic]

Vir: Letno poročilo OECD/DAC, 2004, statistične priloge.

2.2. Perspektive URP za 2006

If commitments by MS are confirmed over time, the EU would collectively reach an ODA level of 0.42% of GNI in 2006 – representing a potential allocation of €46.5 bn p.a. In this context, the low level of Italian ODA remains of particular concern.

Tabela 1: Stopnje URP iz EU v obdobju 2003-2006

[pic]

Vir: Letno poročilo OECD/DAC, 2004, statistične priloge in odgovori držav članic na vprašalnik iz Monterreya.

2.3. Novi vmesni cilj za leto 2010

Evropski svet je decembra 2004 potrdil obveze EU glede RCNT in pooblastil Komisijo, da Svetu predstavi „ konkretne predloge za vzpostavitev novih in primernih ciljev URP za obdobje 2009–2010 ob upoštevanju položaja novih držav članic .“

Komisija predlaga vzpostavitev dveh medsebojno povezanih ciljev, doseženih do leta 2010:

1. posamezne pragove za DČ, ki bi razlikovali med tistimi, ki so bile članice EU že leta 2002 (obveze iz Barcelone EU-15), in tistimi, ki so se EU pridružile pozneje (EU-10);

2. skupno povprečje za vse države članice (EU-25).

Oba cilja morata biti dovolj ambiciozna, da lahko verodostojno zagotovita, da je do leta 2015 mogoče doseči stopnjo 0,7 %. Skladno z zahtevo Sveta po vzpostavitvi „ novega in primernega cilja“ iz tega torej sledi, da se za premostitev primanjkljaja naredi pol poti do leta 2010. Na podlagi pristopa, uporabljenega za obveze iz Barcelone leta 2002, Komisija predlaga

3. za vsako od držav članic, ki so udeležene pri obvezah iz Barcelone (EU-15) in so še vedno pod naslednjo osnovo, da povečajo URP na raven nove individualne osnove, ki je (0,51) % URP/BND;

4. za nove DČ (EU-10), da leta 2010 dosežejo raven individualne osnove (0,17) % URP/BND in s tem v zvezi dosežejo srednjo vrednost v smeri „pravnega reda iz Barcelone“, ki za leto 2015 znaša 0,33 %.

Številka 0,51 % v letu 2010 predstavlja srednjo vrednost med 0,33 % v letu 2006 in 0,7 % v letu 2015. Predlog bo zagotovil enakovredno porazdelitev bremena med DČ, za posledico pa bo imel skupno povprečje – (0,56 ) % (EU-25), ki bo do leta 2010 sprostilo predvidenih dodatnih 20 milijard EUR.

Tabela 2 (revised): Predlog za nove cilje URP iz EU za obdobje 2006-2010

[pic]

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- nadaljuje s prizadevanji za izvajanje obvez iz Barcelone glede URP; zahteva od tistih držav iz EU-15, ki še niso sestavile trdnega načrta za dosego cilja ZN, ki je 0,7 % URP/BND, naj to storijo;

- zahteva od držav članic , ki so se Uniji pridružile po obvezah iz Barcelone (marca 2002) (EU-10), naj sestavijo trden načrt za dosego „pravnega reda iz Barcelone“ do leta 2015;

- zagotovi, da razvoj v zvezi z oprostitvijo dolga in spremembe opredelitve URP ne spodkopljejo verodostojnosti obvez iz Monterreya;

- odobri predlagane nove posamezne in skupne vmesne cilje za leto 2010.

3. Učinkovitost pomoči: koordinacija, dopolnjevanje

Ukrepi za izboljšanje učinkovitosti URP bi zmanjšali stroške transakcij, zagotovili ugodnejše razmerje med kakovostjo in ceno ter omogočili dolgoročne obveze, kar bi privedlo do več razpoložljivih virov za delovanje v državah prejemnicah. Večina DČ je spremenila način določanja prednostnih nalog, organiziranj in izvajanja svoje zunanje pomoči. Reforma Komisije je začela in bo še naprej prinašala rezultate; med drugim s poenostavitvijo instrumentov zunanje pomoči, o katerih je nedavno tekla razprava v okviru finančnih perspektiv za obdobje 2007–2013.

Mednarodni postopek koordinacije je dobil močno spodbudo na drugem Forumu na visoki ravni o učinkovitosti pomoči (HLF II) v Parizu marca 2005, kjer je bil določen celoten program za takojšnje izvajanje. Mednarodni donatorji in države prejemnice pomoči so soglasno sprejeli obveze o lastništvu, prilagajanju, usklajevanju, upravljanju z rezultati in obojestranski odgovornosti[7]. Glede na HLF II je EU kot svoj prispevek k forumu sprejela celovit okvir s časovno omejenimi cilji[8]. Osnovan je na zaključkih Sveta o usklajevanju iz novembra 2004. Poleg tega se je EU v Parizu obvezala doseči dodatne konkretne cilje, zlasti naslednje: (1) s pomočjo usklajenih programov in povečano uporabo programov multi-donatorjev priskrbeti vse vrste pomoči za sektor gradbeništva, (2) usmerjati 50 % vladne pomoči skozi državne sisteme, (3) izogibati se ustanavljanju novih enot za izvajanje projektov, (4) podvojiti odstotek pomoči iz proračunske podpore ali ureditev znotraj sektorjev in (5) zmanjšati število neusklajenih misij za 50 %. Te obveze se morajo izvajati postopno do leta 2010.

Vseeno pa program še ni dovolj hiter in neskladje med političnimi obvezami in konkretnim izvajanjem še vedno veliko. Na mnogih politično občutljivih območjih, kjer so pod vprašanjem interesi življenjskega pomena (npr. imigracija, raziskave), EU deluje veliko bolj usklajeno kot glede razvojne pomoči. V tem je protislovje, saj EU daje največji delež URP na svetu (55 %), hkrati pa na tem področju redno prihaja do pozivov k solidarnosti in skupnemu odzivu.

Tudi na težkih, večinoma medvladnih področjih, kot sta zunanja in varnostna politika, je bila EU sposobna sprejeti osnove za skupne ukrepe (Evropska varnostna strategija). Glede na zgoraj povedano je težko razumeti, da področje politike, kot je razvoj in ki je zakonsko urejeno z natančnimi pravili pogodbe (Pogodba iz Nice ali Pogodba o ustanovitvi), ni bolj izpopolnjeno. Za krepitev, izvajanje in spremljanje koordinacije in dopolnjevanja EU bi morala EU soglasno sprejeti resnično Evropsko razvojno strategijo ali okvir za program načel in pravil, s katerimi bi ta ogromni znesek pomoči postal učinkovitejši in resnično „evropski“. Obstaja več modelov fleksibilnih okvirjev, ki bi jih zlahka prilagodili. Imamo skupne cilje (RCNT) in soglašamo o sredstvih in nekaterih merilih uspešnosti. EU mora tak okvir in izvedbene načine zanj formalizirati. Kjer EU kot kolektivni igralec pridobi dodano vrednost, bi morala pomoč Skupnosti – kot na drugih področjih politike – skozi okrepljene izvedbene načine, kot sta sofinanciranje in institucionalno sodelovanje, igrati katalitično vlogo. Atlas donatorjev EU je med donatorji identificiral območja razdrobljenosti, primanjkljajev in podvajanja. Potreben je napredek kakovosti v izvajanju delitve dela, česar se je treba lotiti z okrepljenim operativnim dopolnjevanjem. Skupno večletno načrtovanje EU, kot je omenjeno v zaključkih Sveta (ADWPH), bo pripomoglo k delitvi dela na državni ravni.

Bistveno je, da prihodnja prizadevanja za krepitev koordinacije in dopolnjevanja pokrivajo tudi prispevke zasebnega sektorja in akterjev civilne družbe.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- pozorno spremlja izvajanje priporočil zaključkov Sveta iz novembra 2004;

- sproži razpravo o ustanovitvi prostovoljnega okvirja EU za razvojno pomoč, z osnovo na odprti metodi koordinacije, ki omogoča povezovanje zmožnosti Skupnosti in državnih obvez;

- pregleda redno poročilo o položaju Unije glede učinkovitosti pomoči, ki ga je pripravila Komisija skupaj z državami članicami;

- v okviru skupnih večletnih programskih dokumentov sproži operativno razpravo o dopolnjevanju, zlasti o delitvi dela na državni ravni.

4. Sprostitev pomoči

Kot je bilo dogovorjeno v Barceloni, je Evropska unija občutno napredovala v zagotavljanju „boljšega razmerja med kakovostjo in ceno“ iz svoje URP. DČ so sprostile pomoč za najmanj razvite države (LDC), kot je bilo določeno v Priporočilih DAC. Poleg tega večina DČ nadaljuje s sprostitvijo. Predlogi za sprostitev pomoči ES so trenutno v zakonodajnem postopku. Sočasno skuša EU uvesti spremembe v Prilogo IV k Sporazumu iz Cotonouja.

Komisija ugotavlja, da pravila ES glede enotnega trga in konkurence veljajo za pridobitev razvojne pomoči držav članic in da bo ta aktivno zagotovila delovanje enotnega trga. Poleg tega sta dve študiji, ki sta jih naročili OECD/DAC in Komisija, izpostavili dodatno prednost in pozitiven učinek nadaljnjega sproščanja pomoči.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- čimprej zaključi delo v zvezi s predlogom Komisije za uredbo o sprostitvi;

- podpre tekoče razprave na mednarodni ravni o nadaljnji sprostitvi pomoči izven Priporočil DAC, s posebnim poudarkom na pomoči v hrani, transportu hrane in dostopu držav prejemnic do pomoči donatorjev.

5. Pomoč, povezana s trgovino (TRA)

EU je največji vlagatelj v pobude TRA na svetu[9], saj prispeva skoraj 50 % ali milijardo EUR letno, vključno v ključne multi-donatorske programe, kot sta celostni okvir za najmanj razvite države (LDC) in globalni sklad iz Dohe. Glede na količinski doprinos je torej EU na dobri poti izpolnjevanja svoje obveze iz leta 2002.

Izziv je nadaljnje izboljševanje kakovosti in učinkovitosti TRA ter odziv na nove potrebe. V tem okvirju so Evropska komisija in nekatere DČ ocenile svoje zadevne dejavnosti v letu 2004[10]. Ključna odkritja o TRA so: (1) TRA je imela v partnerskih državah za posledico boljše poznavanje tem, povezanih s trgovino, in prispevala je k večjemu izvozu in produktivnosti lokalnih podjetij; (2) mora biti osnovana na celostnih ocenah potreb, ki jih uporabljajo vlade držav prejemnic in vsi donatorji; (3) naj se bo bolj sposobna prilagajati na hitro se spreminjajoče razmere.

Cilj v prihodnosti naj bo koordinacija načrtovanja in učinkovita dobava TRA v EU in širši donatorski skupnosti. Ukrepa v to smer sta delo v neformalni izvedenski skupini EU o trgovini in razvoju in konstruktiven prispevek k delu OECD/DAC glede spremljanja. Skupna ocena koordinacije EU na področju TRA je načrtovana za leto 2005.

Vse večje je soglasje o tem, da se bo veliko držav v razvoju soočilo z občutnimi prilagoditvenimi stroški, da bi se lahko vključile v večstranski sistem trgovanja in da bi prejele dobiček iz večje liberalizacije trga, dosežene v pogajanjih STO in Agende o razvoju iz Dohe. Gospodarske prilagoditve z osnovo na trgovini in rasti bodo dosežene samo s trajno naraščajočo denarno podporo za TRA in razvojem preskrbe. Komisija si bo prizadevala ustanoviti poseben sklad, ki bi lahko črpal iz novega vira financiranja, z namenom pomoči pri doseganju ciljev povezave Afrike ter infrastrukture in trgovine.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- izboljša koordinacijo EU: (1) na sedežu in na terenu, vključno z državo/regijo upravičenko in drugimi ključnimi donatorji, in (2) ob upoštevanju vpliva EU na širše mednarodne pobude, kot je celostni okvir za LDC. Lahko se uporabijo obstoječi kanali usklajevanja, npr. izvedenska skupina EU o trgovini in razvoju. To vključuje okrepljeno izmenjavo informacij za načrtovanje in dobavo TRA ter izmenjavo „najboljših praks“;

- okrepi dialog z državami upravičenkami za zagotovitev, da te v svoje državne strategije zmanjševanja državne revščine in razvoja vključijo trgovinske politike;

- izboljša načrtovanje TRA s sistematičnim ocenjevanjem trgovinskih potreb, kjer je to primerno in v soglasju s partnerskimi državami;

- zagotovi bolj fleksibilne programe TRA, ki se lahko prilagodijo na spremenljive razmere (na primer, za obravnavanje sanitarnih/fitosanitarnih vprašanj) in ki vključujejo nove metode dobave , npr. proračunska in sektorska podpora za: (1) olajšanje prilagoditev – vključno s socialno dimenzijo – na reforme trgovinske politike, (2) krepitev proizvodnega sektorja, (3) podporo mehanizmov socialne varnosti za zaščito revnih in (4) spodbujanje, da se trgovinska in okoljska politika medsebojno podpirata in sta usmerjeni k trajnostnemu razvoju;

- priskrbi dodatno podporo za trgovinske prilagoditve in vključevanje glede na pričakovane visoke stroške trgovinskega povezovanja za države v razvoju;

- preuči obseg sredstev za financiranje horizontalnih pobud TRA za zagotovitev učinkovitejše podpore v vseh geografskih regijah ali kadar so vključene večstranske agencije.

6. Globalne javne dobrine

Leta 2003 sta Francija in Švedska ustanovili mednarodno Projektno skupino o globalnih javnih dobrinah. Preko Skupine prijateljev Projektne skupine so se vključile tudi interesne skupine. Iz vprašalnika iz Monterreya je razvidno, da je v razpravo aktivno vključenih deset držav članic EU in Komisija. Končno poročilo naj vsebuje akcijski načrt s časovnimi omejitvami in celotnimi stroški za zanesljivejšo dostavo šestih globalnih javnih dobrin.

Države članice očitno soglašajo o: (1) opredelitvi mednarodnih javnih dobrin (IPG) in ustreznosti izbranih šestih prednostnih nalog IPG za okrepljeno delovanje: trgovina, znanje, mir in varnost, finančna stabilnost, globalne javne dobrine in izkoreninjenje prenosljivih bolezni; (2) razpoložljivosti za preučitev akcijskega načrta z namenom ustanovitve skupne platforme EU za dostavo in financiranje IPG in (3) načelu, da se IPG financirajo iz obstoječih URP samo, če je dostava teh dobrin povezana z razvojnimi cilji novega tisočletja, tremi stebri trajnostnega razvoja in drugimi dogovorjenimi razvojnimi cilji.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- preuči prihodnji akcijski načrt projektne skupine na podlagi predloga Komisije za skupno platformo EU za dostavo in financiranje mednarodnih javnih dobrin;

- odloči, katere mednarodne javne dobrine so izven obsega razvoja in se zato financirajo iz drugih finančnih virov, kot so tisti za URP v državnih proračunih;

- prenovi obvezo iz Barcelone, kot sledi: nadaljevati delo v smeri nadaljnjega skupnega večstranskega ukrepanja za zanesljivejšo dostavo prednostnih mednarodnih javnih dobrin, kar se začne z ustanovitvijo akcijskega načrta na ravni EU do leta 2006.

7. Novi viri financiranja in novi mehanizmi dostave

Evropski svet je decembra 2004 privolil, da „ se razišče nove načine financiranja “ in pozval Komisijo, naj predloži ustrezen predlog glede HLE.

Če želijo države v razvoju doseči RCNT, je potrebna bistveno večja pomoč. Poleg novih in primernih ciljev URP za leto 2010, ki morajo ostati absolutna prednostna naloga EU, mora EU tudi opredeliti svoje stališče v mednarodni razpravi o novih virih financiranja. Vendar pa to ne sme zadržati ukrepanja za povečanje tradicionalnih virov financiranja.

Rdeča nit razprave o novih virih financiranja in načinih pomoči naj bo vzpostavitev dodatnih in stabilnejših virov financiranja; hkrati naj ta razprava srednjeročno zagotovi dobavo predvidljivih finančnih sredstev – nekaj podobnega „lastnim virom“ za razvoj.

V raziskovanje različnih tipov novih inovativnih finančnih mehanizmov je bilo vključenih več držav članic, med katerimi je prišlo do naslednjih najpomembnejših predlogov:

- predlog ZK; prek „ Mednarodnega finančnega sklada “ („International Finance Facility“ – IFF ) na začetku proračunskega leta skoncentrirati obljubljene povečane zneske pomoči ;

- več predlogov na področju mednarodne obdavčitve je bilo v „Poročilu iz Landaua“ in delu „Skupine Lula“, ki je vključevala brazilskega, čilenskega in francoskega predsednika ter španskega predsednika vlade; ter

- prostovoljni prispevki, na primer svetovna loterija ali dobrodelne donacije.

Vsi ti prispevki zaslužijo posebno pozornost, vendar jih je tudi treba preučiti z merili, ki bi pomagala določiti najbolj obetavne možnosti. Ta merila bi lahko vsebovala naslednja vprašanja: Kolikšen znesek bi se pridobil z vsakim predlogom? V kolikšnem obsegu bi ti skladi predstavljali dodatne vire? Kako stabilni in predvidljivi bi bili? Kakšni so njihovi konkurenčni/sektorski vplivi? Kaj so njihove slabe strani, npr. stroški zagona, uprave ipd.? Kateri predlogi lahko najhitreje napredujejo? Ali je nujna (skoraj) svetovna podpora ali pa se lahko predlogi izvedejo na regionalni, tj. ravni EU?[11]

Mednarodni finančni sklad (IFF) je začasni mehanizem za koncentriranje obvez iz Monterreya na začetku proračunskega leta z izdajanjem obveznic na mednarodnih kapitalskih trgih, s čimer se izvajajo obveze donatorjev v zvezi z rednim plačevanjem v sklad. Ni mišljeno, da bi priskrbel dodatne vire poleg obvez iz Monterreya leta 2002, lahko pa bi pomagal zapolniti finančni primanjkljaj do leta 2015 in tako pomagal doseči RCNT. Evropska komisija meni, da predlog IFF zasluži natančno študijo, čeprav vzbuja tudi nekaj pomislekov, pojasniti pa se mora tudi veliko podrobnosti, zlasti vprašanje uprave. Zamisel o skoncentriranosti zneskov na začetku proračunskega leta je sicer vabljiva, saj bi takoj zbrala dodatne vire financiranja, vendar se mora zmožnost sprejemanja pomoči držav v razvoju za tak scenarij občutno povečati. Lahko bi tudi prišlo do medgeneracijskih posledic v državah donatorkah in državah prejemnicah. Stroške sklada bi tako krili prispevki jutrišnjih davkoplačevalcev, čeprav bi zagovorniki trdili, da se ti stroški vpisujejo v proračune za povečano pomoč, ustanovljene v okviru obvez iz in od Monterreya naprej. Poleg tega bi bili po letu 2015 proračuni donatorske pomoči IFF delno uporabljeni za povračilo lastnikom obveznic IFF, z možnim tveganjem zmanjšanja obsega URP, ki bi bila na voljo za države v razvoju. Prav tako ni jasno, katera obračunska metoda bi se uporabila za donatorske prispevke, toda to, kar je pomembno za DČ EU, je zagotovitev, da ne bo zmanjšala fiskalne transparentnosti.

V zadnjih razpravah so bili predstavljeni naslednji predlogi za dejanske dodatne vire:

- davki, povezani z okoljem/energijo/transportom, kot so davki na pomorski promet, letalstvo ali davek/taksa na emisijo CO2;

- davki na valute finančnih transakcij, kot je davek Tobin;

- davki, povezani z zdravo hrano, kot je davek na vsebnost sladkorja v hrani;

- davki na trgovino z orožjem;

- davki na dobiček velikih večnacionalnih gospodarskih družb.

Tudi dobrodelne donacije in pobude podjetij za socialno odgovornost so vredne posebne obravnave. Poleg dejstva, da so izjemen izraz solidarnosti med ljudmi, te dejavnosti prinašajo velike vsote denarja. Po mnenju Komisije obstaja veliko možnosti za inovacije na tem področju; večina bo morala iziti iz prostovoljnega sektorja, na primer uporaba medmrežja za krepitev solidarnosti. Komisija in vlade držav članic bi lahko obravnavale možnost pomoči za dobrodelne donacije z davčnimi spodbudami , tesnim medinstitucionalnim sodelovanjem ali s podpiranjem organizacije prostovoljnih virov, kot je svetovna loterija .

Ne glede na to, katera od možnosti se bo slednjič izvedla, iz tradicionalnih ali novih virov financiranja, povečava tokov URP je nujna. Za zagotovitev, da ti povečani viri podpirajo prizadevanja držav v razvoju, da bi dosegle RCNT na čimbolj učinkovit način, morajo biti uvedeni novi načini pomoči , ki bodo bolj predvidljivi in dolgotrajnejši. Sedanji načini pomoči ne prinašajo prilagodljivosti in predvidljivosti tokov pomoči, ki jih partnerske države potrebujejo, da začnejo s srednjeročnimi vlaganji, potrebnimi za pospeševanje napredka v smeri RCNT.

Vsak od sedanjih finančnih instrumentov ima svoje prednosti: projekti lahko vključujejo nevladne akterje in v širšem smislu proračunska podpora omogoča fleksibilno financiranje, prilagojeno nacionalnim prednostnim nalogam. Noben od instrumentov pa ne nudi idealne kombinacije srednjeročne predvidljivosti in prožnosti za financiranje tekočih stroškov poslovanja. Oprostitev dolga, tudi če izpolnjuje te pogoje, lahko privede do napačnih dodelitev sredstev. Zato je treba uvesti nove načine, da se podpre potrebne reforme za dosego RCNT. Do teh novih načinov naj bi bile upravičene države, ki so močno odvisne od pomoči. Z izvajanjem strategije za zmanjševanje revščine in verodostojnimi rezultati nadzornih sistemov naj dokažejo svojo obvezo za zmanjševanje revščine. Gospodarsko naj bodo dovolj stabilne in naj dokazano napredujejo na področju javnih financ in uprave.

Mogoče je predvideti kar nekaj mehanizmov za zagotovitev zadostne predvidljivosti ob tem, da se donatorjem omogoči, da še bolj prilagodijo stopnjo svojih obvez na osnovi uspešnosti: zajamčena je podpora za tri do pet let z vmesnim pregledom, ki opredeli raven podpore za naslednje obdobje; pogodbe za desetletno obdobje, ki bi zagotovile najnižji znesek pomoči; obveze, veljavne tri leta itd. Ob kršitvah „bistvenih elementov“ v smislu sporazumov o partnerstvu in sodelovanju (npr. kršitve človekovih pravic) bi se programi ukinili.

O treh predlogih bi morali na tehnični in politični ravni razpravljati s partnerskimi državami. Na voljo morajo biti dovolj prilagodljivi in hkrati zanesljivi finančni viri, ki bi zagotavljali izvajanje teh novih načinov.

Za države, ki so pod udarom zunanjih pretresov, bi bilo treba obravnavati mehanizme začasne oprostitve dolga.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- pospeši delo v zvezi z najbolj obetavnimi možnostmi za nove dodatne vire financiranja;

- razišče možnosti Evropske pobude za razvoj novih, predvidljivejših in trajnejših načinov pomoči;

- temeljito preuči nove predloge za podporo zasebnih (podjetniških in dobrodelnih) pobud.

8. Reforma mednarodnega finančnega sistema

Učinkovito spremljanje napredka v zvezi s posebno „obvezo iz Barcelone“ je težko zaradi splošne in kompleksne narave te obveze, ki za dosežen napredek zahteva dolgotrajno prizadevanje. Vendar pa izgleda oblikovanje skupnega stališča EU bistvenega pomena za spoštovanje obveze iz Monterreya, ki države v razvoju spodbuja k prevzemu prihodnosti v svoje roke. Države članice EU so izrazile splošno zadovoljstvo glede izboljšane neuradne koordinacije EU med izvršnimi direktorji MDS EU in Svetovne banke v Washingtonu v preteklih letih – v obliki rednih koordinacijskih srečanj, ki se jim je pridružila tudi Komisija. Poleg tega je Ekonomski in finančni odbor (EFC) ustanovil poseben pododbor (SCIMF) za usklajevanje stališča EU o MDS in s tem povezanih vprašanjih. Ta način sodelovanja z EU naj bi se razširil tudi na regionalne razvojne banke, kjer je skupni delež EU precejšen.

Še vedno pa je treba zadovoljiti več potreb. Precej držav članic je izrazilo željo, da bi šle dlje (npr. izboljšanje izmenjave informacij, bolj usklajen pristop).

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- tako pogosto, kot je to mogoče, zastopa enotno evropsko stališče v mednarodnih finančnih institucijah (IFIs) za povečanje vidnosti in vpliva (ali glasu) Evropske unije v IFI;

- razvije skupno stališče EU o krepitvi glasu držav v razvoju in tranziciji v mednarodnem gospodarskem odločanju.

9. Oprostitev dolga

EU podpira izvajanje razširjene pobude HIPC in popolnoma spoštuje svojo obvezo. Nove države članice prispevajo pomoč kot upniki in nekatere med njimi prispevajo tudi v Sklad HIPC. Večina držav članic se je zavezala, da bo šla dlje kot shema HIPC in bo tem državam v celoti oprostila dolg, še preden se za to določijo novi plačilni roki.

Vseeno pa zadolženost revnih držav ostaja zaskrbljujoča in zahteva poglobljeno razmišljanje[12] in ukrepanje. Dokler upniki, ki ne spadajo v skupino Paris, ne oprostijo dolgov, kratkoročno celotno financiranje pobude HIPC ni zagotovljeno. Soglasno je ugotovljeno, da kljub več podaljšanjem pobuda HIPC dolgoročno ne bo zadostovala za to, da bi dolgovi revnih držav trajnostno ostali na ravni obvladljivosti . Članice G7 so soglašale o načelu možnega popolnega odpisa večstranskega dolga[13].

Zato mora biti prizadevanje zdaj osredotočeno na razvijanje v prihodnost usmerjenih strategij za obravnavo tekočih vprašanj:

- Odpis dolga je, čeprav se ga močno kritizira, najbolj inovativen pristop v smislu prenosa pomoči in stroškov transakcije. Vendar gredo finančne potrebe daleč preko odpisa dolga. Poleg tega je odpis dolga slab instrument v smislu meril za dodeljevanje pomoči, ker najbolj zadolžene države niso niti najrevnejše niti nimajo najboljše uprave niti največjih potreb.

- Več držav , večina od njih je v pokonfliktnem stanju , še vedno lahko ostane izven pobude HIPC. Večina držav članic se strinja, da je to zaskrbljujoče, vendar nimajo enotnega stališča o možnih rešitvah.

- Podrobna analiza odkriva, da bodo nekatere države, tudi po tem, ko ne bodo več spadale v skupino HIPC, ostale ali ponovno zapadle v dolgove . Večina držav članic se strinja ali vsaj ne nasprotuje možnosti, da bi omogočili dodatno oprostitev dolgov, vendar imajo razhajajoče poglede na način, kako bi se to izvedlo.

- Države v EU soglašajo, da je za obravnavo omenjenega problema bistvenega pomena v prihodnost usmerjen okvir preučevanja oprostitve dolgov, ki bi ga za močno zadolžene revne države izdelala MDS/SB, ter dosledno izvajanje tega okvirja.

- Okvir DSA poudarja tudi tesno povezanost med trajnim dolgom in občutljivostjo na zunanje pretrese in Komisija intenzivno pregleduje instrumente za pomoč državam, ki so jih prizadeli zunanji pretresi.

Glede na zgoraj navedeno Komisija poziva Svet, naj:

- podpre – poleg izvajanja razširjene pobude HIPC – ustanovitev in uporabo alternativnih, prilagojenih možnosti za tiste države v pokonfliktnem stanju s precejšnjimi zunanjimi zaostalimi plačili, ki ne bodo mogle dobiti podpore iz pobude HIPC, da lahko bolje in učinkoviteje obravnavajo problem občutljivih institucij in večino zaostalih dolgov v zaostalih plačilih ;

- preiskati možnost uporabe začasne oprostitve dolgov – med drugimi instrumenti – za ublažitev učinkov zunanjih pretresov na zadolžene države. Okvir DSA poudarja tudi tesno povezanost med trajnim dolgom in občutljivostjo na zunanje pretrese in Komisija intenzivno pregleduje instrumente za pomoč državam, ki so jih prizadeli zunanji pretresi.

10. SKLEPI

EU izvaja večino „obvez iz Barcelone“. Dogodek na visoki ravni ZN septembra 2005 se bo osredotočil na vprašanje, kako pospešiti napredek pri doseganju RCNT, zlasti v Afriki. To poziva razširjeno EU, naj svojo željo po soočenju z izzivom, ki ga predstavlja financiranje razvoja, ponovno pokaže z okrepljenimi obvezami. Komisija namerava s predlogi, vključenimi v ta dokument, sprožiti razpravo o vzpostavitvi novih obvez in doseči sporazum o obvezah tipa „Barcelona II“. Čeprav se to sporočilo osredotoča na orodja za izboljšanje FfD, sporočilo o koherentnosti politik[14] predlaga druge politične ukrepe, ki bi jih lahko sprejeli za podporo doseganja RCNT.

Annex 1

Summary | March 14, 2002: Council Conclusions on the International Conference on Financing for Development (Monterrey, Mexico, 18-22 March 2002) |

The Council of the European Union:

“1. Considering that the International Conference on Financing for Development represents an historic opportunity to make progress towards the achievement of the Millennium Development Goals for poverty reduction and the other internationally agreed development targets in a holistic manner.

2. Recalling the need for all international partners to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI and the European Council Presidency Conclusions in Gothenburg and Laeken, and recognizing that mobilizing international private and public resources for sustainable development is essential, that resources would need to be increased in order to reach the Millennium Development Goals, including according to World Bank estimates a doubling of ODA;

3. Stressing that the Conference should be based on a spirit of strengthened partnership in which developing countries take primary responsibility for their own development, ensuring democracy, human rights and the rule of law, while developed countries actively support them, thus contributing to the "global deal" that will be discussed at the Johannesburg Summit

4. Recognizing that the issue of aid effectiveness both by donors and recipients must be adequately addressed to ensure that increased ODA flows have a positive impact on development, and resources go effectively and efficiently to fighting poverty and reducing inequality.

5. Stressing that developing countries have primary responsibility to create a sound macroeconomic environment, an appropriate framework for investments and guarantee that funds received are properly and effectively managed, engaging themselves to ensure good governance, achieve high standards of transparency and eliminate corruption.

6. Recalling the importance to development financing of the Doha Development Agenda, which should address the specific concerns and priorities of developing countries, allowing them to realize the full benefits of participation in the world economy.

7. And thus, in order to achieve a successful outcome of the Conference, the Council stresses the value of the Monterrey Consensus, and affirms its willingness to make the following commitments;

a) In pursuance of the undertaking to examine the means and timeframe that will allow each of the Member States to reach the UN goal of 0.7% ODA/GNI, those Member States that have not yet reached the 0.7% target commit themselves - as a first significant step - individually to increasing their ODA volume in the next four years within their respective budget allocation processes, whilst the other Member States renew their efforts to remain above the target of 0.7% ODA, so that collectively an EU average of 0.39% is reached by 2006. In view of this goal, all the EU Member States will in any case strive to reach, within their respective budget allocation processes, at least 0.33% ODA/GNI by 2006.

b) To take concrete steps on coordination of policies and harmonization procedures before 2004, both at EC and Member States level, in line with internationally agreed best practices including by implementing recommendations from the OECD Development Assistance Committee Task Force on donor practice.

c) To implement the DAC recommendation on untying of aid to Least Developed Countries and continue discussions in view of further untying. The EU will also consider steps towards further untying of Community aid while maintaining the existing system of price preferences of the EU-ACP framework.

d) To increase assistance for long-term trade-related capacity building, productive capacity and measures addressing supply-side constraints in developing countries, as well as to provide immediate support for trade-related technical assistance in order to improve the negotiating capacity of developing countries in trade negotiations, including by commitments made at the WTO pledging Conference in Geneva on 11 March 2002.

e) To further work towards a participatory process at the global level, including the proposal of setting up a task force open to all actors on a temporary basis, designed to lead to the identification of relevant Global Public Goods.

f) To further explore innovative sources of financing and taking into account the conclusions of the Commission Globalization Report.

g) To influence the reform of the International Financial System by combating abuses of financial globalization, strengthening the voice of developing countries in international economic decision-making, and, while respecting their respective roles, enhancing the coherence between the UN, International Financial Institutions and WTO.

h) To pursue its efforts to restore debt sustainability in the context of the enhanced HIPC initiative, so that developing countries, and especially the poorest ones, can pursue growth and development unconstrained by unsustainable debt dynamics."

Website link: http://europa-eu-un.org/articles/en/article_1222_en.htm

Annex 2

Extract of the Conclusions of the General Affairs and External Relations Council of 22-23 November 2004 on the report of the Ad Hoc Working Party on Harmonisation:

RECALLING:

The Commission Communication of 5 March 2004 on 3translating the Monterrey Consensus into practice: the contribution by the European Union"[15];

Its Conclusions of 27 April 2004[16], which called for the establishment of an Ad-Hoc Working Party of the Council consisting of experts on Harmonisation (AHWPH), in order to examine in detail the Commission recommendations contained in the Commission Communication and other relevant proposals with a view to translating the Barcelona Commitment II into practice;

The decision adopted by the COREPER establishing the AHWPH and setting up its mandate[17];

That the Working Party was invited to report back to Council no later than November 2004, with a view to adoption by the Council of an EU Action Plan for Coordination and Harmonisation for submission to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

THE COUNCIL,

NOTING that the COREPER, on 18 November 2004 agreed on the Report presented by the AHWPH;

ENDORSES the report of the Ad-Hoc Working Party on Harmonisation entitled "Advancing Coordination, Harmonisation and Alignment: the contribution of the European Union";

INVITES the relevant Council bodies to continue the work for preparing the participation of the EU to the Second High Level Forum on Harmonisation and Alignment for Aid Effectiveness to be held in Paris in 2005;

REAFFIRMS its intention to monitor regularly the further progress made with the view to translating the Barcelona Commitment II into practice.

[1] Zaključki Sveta 14. marca 2002 na Konferenci ZN o Ffd (Monterrey), glej Prilogo 1.

[2] SEK(2003) 569, 15.5.2003.

[3] KOM(2004) 150, 5.3.2004.

[4] Zaključki Sveta, GAERC, 22-23.11.2004; 14724/04 (Tisk 325), str. 37, glej Prilogo 2.

[5] Delovni dokument osebja Komisije SEK(2005) 453: spremljanje „obvez iz Barcelone“ s strani EU in uveljavitev konsenza iz Monterreya.

[6] Belgija (za 62,9 %), Francija 30,5 %), Švedska (za 27,6 %), Luksemburg (za 26,3 %), Združeno kraljestvo (za 23,4 %), Irska (za 18,3 %), Nemčija (za 18,1 %), Grčija (za 14,4 %), Španija (za 13,7 %), Finska (za 11,7 %), Nizozemska (za 9,9 %) in Portugalska (za 5,7 %).

[7] Pariška deklaracija o učinkovitosti pomoči, Forum na visoki ravni, Pariz, 28.2.-2.3.2005.

[8] Glej Prilogo 2. Zaključki so osnovani na priporočilih ad hoc delovne skupine EU o usklajevanju. Podrobno so opisani v delovnem dokumentu osebja Komisije.

[9] Iz podatkovne baze Agende o razvoju iz Dohe o krepitvi trgovinske zmožnosti (TCBDB). EU priskrbi približno 50 % svetovne TRA. Levji delež pride iz ES, ki za TRA od leta 2001 v povprečju dodeli 700 milijonov EUR na leto. Med državami članicami so prispevki zelo različni; nekatere so podporo za TRA povišale.

[10] UK (ocena DFID za TRA), NL in D.

[11] Delovni dokument osebja Komisije „Novi viri financiranja za razvoj – pregled možnosti“ preučuje najpomembnejša vprašanja. (SEK(2005) 467).

[12] Glej študijo, ki jo je financirala EU, „Beyond the HIPC Initiative“, marec, 2004:http://www.europa.eu.int/comm/development/body/theme/hipc/docs/Beyond_HIPC_en.pdf#zoom=100.

[13] Zaključki finančnih ministrov G7 o razvoju, London, 5. februar 2005.

[14] KOM(2005) 134.

[15] Doc. 7108/04 - COM(2004) 150.

[16] Doc. 8973/04.

[17] Doc. 9188/04.