[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 11.4.2008

COM(2008) 181 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Letno poročilo Evropske komisijeo instrumentu za stabilnost v letu 2007 – Povzetek {SEC(2008) 446}

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Letno poročilo Evropske komisijeo instrumentu za stabilnost v letu 2007 – Povzetek

UVOD

To poročilo se predloži Evropskemu parlamentu in Svetu v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 23 Uredbe (ES) št. 1717/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. novembra 2006 o vzpostavitvi instrumenta za stabilnost (Uredbe o instrumentu za stabilnost). V tem členu je navedeno:

„Komisija preuči napredek, ki je dosežen pri izvajanju ukrepov, sprejetih po tej uredbi, in predloži letno poročilo o izvajanju pomoči Evropskemu parlamentu in Svetu. Poročilo je naslovljeno tudi na Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij. Poročilo vsebuje informacije o financiranih ukrepih za preteklo leto ter informacije o rezultatih spremljanja in ocenjevalnih pregledov ter o izvrševanju proračunskih obveznosti in plačil, ki so razčlenjeni po državah, regijah in področju sodelovanja.“

To poročilo se pošlje tudi kot priloga k informacijam, ki so že predložene v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 6(6) Uredbe o instrumentu za stabilnost, v katerem je navedeno:

„Čim prej po sprejetju izjemnih ukrepov pomoči in v vsakem primeru v sedmih mesecih po sprejetju Komisija obvesti Evropski parlament in Svet tako, da poda pregled obstoječega in načrtovanega odziva Skupnosti, vključno s prispevkom, ki se opravi iz drugih finančnih instrumentov Skupnosti, stanja obstoječih državnih in večdržavnih strateških dokumentov ter vloge Skupnosti v okviru širšega mednarodnega in večstranskega odziva. To poročilo navaja tudi, ali in kako dolgo namerava Komisija nadaljevati izjemne ukrepe pomoči.“

V skladu s sedanjo prakso, ki jo je Komisija uveljavila leta 2007, sta Evropski parlament in Svet sistematično obveščena o izjemnih ukrepih pomoči, ki se bodo financirali v okviru Uredbe o instrumentu za stabilnost kot del odzivanja EU na krize. Glede na potrebo, da zahteve za poročanje o vseh posameznih programih ostanejo obvladljive, se predlaga, da se to poročilo in prihodnja letna poročila uporabijo za splošno posodobitev slike o izvajanju vseh prej navedenih ukrepov, ki še potekajo, vključno s tistimi vidiki, o katerih ni bilo mogoče zagotoviti informacij pred začetkom izvajanja.

I. Ozadje instrumenta za stabilnost

Zunanji instrumenti ES že vrsto let pomenijo prispevek Komisije k splošnemu odzivu Unije na krize , pa naj bo to odziv na naravne nesreče ali politične krize v tretjih državah; slednje pogosto spremljajo skupni ukrepi EU v okviru skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) ali evropske varnostne in obrambne politike (EVOP). Med letoma 2000 in 2006 je to vlogo, kar zadeva odzivanje na nehumanitarne krize, imel zlasti mehanizem ES za hitro ukrepanje . Kljub skromnim finančnim sredstvom (v višini 30 milijonov EUR letno) in strogo omejenemu trajanju programov (največ šest mesecev), so imeli projekti, ki so se financirali iz mehanizma za hitro ukrepanje, pomembno vlogo pri številnih odzivih EU na krize, ki so v mnogih primerih sprožili programe v okviru geografskih instrumentov ali so bili tesno povezani z ukrepi SZVP/EVOP. Mehanizem za hitro ukrepanje je bil uspešno uporabljen na primer po afganistanski krizi, v odzivu na cunami in za mirovni proces v Acehu, za misijo EU za pomoč na meji med Republiko Moldavijo in Ukrajino ter v odzivu na vrsto drugih kriz v Afriki, Latinski Ameriki, na zahodnem Balkanu in Srednjem vzhodu.

Uvedba instrumenta za stabilnost leta 2007 je znatno okrepila zmogljivost Komisije za odzivanje na krize, saj je odzivanje na krize največji del tega novega instrumenta (več kot poldruga milijarda EUR od skupaj dobrih dveh milijard EUR v sedmih letih)[1]. V primerjavi z mehanizmom za hitro ukrepanje pomeni odzivanje na krize kot sestavni del instrumenta za stabilnost znatno povečanje finančnih sredstev (93 milijonov EUR leta 2007 in povprečno 230 milijon EUR letno za odzivanje na krize v obdobju 2007–2013) ter podaljšanje trajanja programov (18 mesecev z možnostjo podaljšanja v določenih pogojih). V oddelku II tega poročila in priloženem delovnem dokumentu služb Komisije so predstavljeni ukrepi, sprejeti v okviru člena 3 Uredbe o instrumentu za stabilnost, to je „pomoč pri odzivanju na krizne razmere ali nastajajoče krize“. „Odzivanje na krize“ kot sestavni del instrumenta za stabilnost je pod neposredno odgovornostjo Direktorata A Generalnega direktorata za zunanje zadeve (GD RELEX) pri Evropski komisiji, delegacije Komisije pa tudi vse bolj sodelujejo v tretjih državah v fazi izvajanja.

Instrument za stabilnost vsebuje tudi dolgoročnejšo komponento, saj zagotavlja „ pomoč v okviru stabilnih pogojev za sodelovanje “. Ukrepi, ki se lahko načrtujejo v okviru instrumenta za stabilnost, zajemajo:

1. ukrepe, ki obravnavajo dolgoročnejše medregionalne varnostne grožnje v okviru člena 4(1) in (2) Uredbe o instrumentu za stabilnost . Komisija je v strateškem dokumentu o instrumentu za stabilnost 2007–2013 opredelila prednostne naloge za dolgoročnejše ukrepe v okviru člena 4(1) in (2). Prvič, podpirati mednarodna prizadevanja za obravnavanje širjenja orožja za množično uničevanje z ukrepi, katerih cilj je izboljšanje učinkovitega nadzora kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih materialov in agensov, nadzora blaga za dvojno rabo ter preusmeritve znanja strokovnjakov za orožje v miroljubne dejavnosti (53 milijonov EUR za obdobje 2007–08). Drugič, podpirati svetovna in medregionalna prizadevanja za obravnavanje groženj, ki jih povzročajo nezakonita trgovina, terorizem in organizirani kriminal (19 milijonov EUR za obdobje 2007–08). Dolgoročna komponenta instrumenta za stabilnost razveljavlja nekatere proračunske vrstice (npr. o drogah), ki so obstajale že prej.

Dodatni prednostni nalogi v okviru člena 4(1) sta grožnja za pomembno infrastrukturo in velika grožnja za javno zdravje z morebitno mednacionalno razsežnostjo. Ti področji sta novi in bosta zahtevali obširne priprave, da se bodo oblikovali posebni programi. Komisija se namerava tema področjema ponovno posvetiti v poznejših okvirnih programih.

Strategija za obdobje 2007–2011 in okvirni program za obdobje 2007–2008 v okviru člena 4 instrumenta za stabilnost sta prejela pozitivno mnenje odbora instrumenta za stabilnost, ki je bilo sprejeto soglasno, in tudi pozitivno mnenje Evropskega parlamenta ter bila sprejeta avgusta 2007. To komponento načrtuje GD RELEX, upravlja pa se pod neposredno odgovornostjo Urada za sodelovanje EuropeAid (GD AIDCO). Opisana je v oddelku IV tega poročila.

2. „ Ukrepi za krepitev zmogljivosti pred krizo in po njej“ iz člena 4(3) Uredbe o instrumentu za stabilnost , v nadaljnjem besedilu „pripravljenost na krize“. Za to komponento je bilo v obdobju 2007–2008 načrtovanih 15 milijonov EUR, od tega 7 milijonov EUR za leto 2007. Ta komponenta, ki jo prav tako centralno upravlja GD RELEX/A, je opisana v oddelku III tega poročila.

II. Odzivi na krize v okviru instrumenta za stabilnost (člen 3, PRORAčUNSKA VRSTICA 19 06 01)

II. 1. Instrument za stabilnost kot del širših orodij EU za odzivanje na krize

Da ima lahko EU kot akter v zunanji in varnostni politiki okrepljeno vlogo, mora imeti učinkovito zmogljivost odzivanja na krizne razmere v tretjih državah , s čimer tem državam pripomore k vrnitvi nazaj na pot k trajnostnemu razvoju. Okrepitev zmogljivosti Unije za odzivanja na svetovne krize pomeni tako okrepitev različnih instrumentov, ki jih ima Unija na voljo (instrumenti upravljanja civilnih in vojaških kriz, diplomacija, pa tudi razvojna pomoč ali trgovinska politika), in zagotovitev, da ti instrumenti skupaj delujejo kot skladna celota . Instrument za stabilnost je pomemben dodatek instrumentom Skupnosti za odzivanje na krizne razmere, med katere spadajo tudi humanitarna pomoč[2], civilna zaščita (prek centra za spremljanje in informiranje)[3] in drugi zunanji finančni instrumenti, ki se v nujnih primerih prerazporedijo kot odziv na krizne razmere[4]. Ti instrumenti Skupnosti so skupaj s skupnimi ukrepi EU v okviru SZVP/EVOP bistvo zmožnosti EU za odzivanje na krize.

Celo pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe je dopolnilna in tesno usklajena uporaba instrumentov Skupnosti in SZVP v okviru odzivanja na politične krize v tretjih državah postala pravilo . Poleg obveznosti zagotavljanja skladnosti pri zunanjih ukrepih, ki izhaja iz navedene pogodbe, državljani Evrope in zunanji svet pričakujejo, da je Unija sposobna ukrepati. Noben instrument tega ne ponazarja bolje kot komponenta odzivanja na krize v okviru instrumenta za stabilnost: ker je še naprej instrument iz prvega stebra, o katerem odloča Komisija, je zaradi prakse tesnega političnega usklajevanja z državami članicami EU (zlasti v okviru Političnega in varnostnega odbora, pa tudi geografskih delovnih skupin) instrument ES, ki se politično odziva.

II. 2. Nastanek programov za odzivanja na krize v okviru instrumenta za stabilnost

Programi za odzivanje na krize v okviru instrumenta za stabilnost zaradi svoje narave ne morejo biti načrtovani vnaprej. Oblikujejo se kot odziv na krizne razmere ali nastajajoče krize , kadar podpore ni mogoče dovolj hitro zagotoviti v okviru drugih finančnih instrumentov ES. Instrument za stabilnost se običajno uporabi v primeru velikih novih političnih kriz ali naravnih nesreč, lahko je tudi priložnost za preprečitev krize ali za pospešitev rešitve spora ali pa potreba po zavarovanju pogojev za zagotovitev pomoči ES. Če se ukrepi instrumenta za stabilnost uporabljajo kot odziv na politične krize, se v številnih primerih sestavijo in uporabljajo poleg ukrepov SZVP/EVOP.

Pri uporabi instrumenta za stabilnost kot odziva na katere koli krizne razmere ne sme biti samodejnosti . Za posamezne primere se presodi, ali „kriza ali nastajajoča kriza“ v tretji državi upravičuje uporabo tega instrumenta. Obstajajo primeri dolgotrajnih kriz, katerih dolgotrajna narava ne bi upravičevala financiranja novih pobud v okviru instrumenta za stabilnost in za katere so ustrezni geografski instrumenti ES. Prav tako so primeri, ko možnost nastajajoče krize zadostuje za uporabo tega instrumenta.

Medtem ko nove odzive na krize v okviru instrumenta za stabilnost predlaga Generalni direktorat za zunanje odnose v okviru Komisije in sta odločitev in izvajanje programov instrumenta za stabilnost izključno v pristojnosti Komisije, pa se zamisli za nove programe instrumenta za stabilnost običajno razvijajo prilagodljivo in prek razprav s številnimi akterji znotraj EU (drugimi generalnimi direktorati in službami Komisije, delegacijami, pa tudi s Svetom ali posameznimi državami članicami EU, Evropskim parlamentom…) ali znotraj širše mednarodne skupnosti (z organi držav upravičenk, agencijami sistema ZN, v okviru dvostranskega sodelovanja) ali z akterji civilne družbe. Sestavni deli programa so opredeljeni na podlagi ocene potreb in ključnih vprašanj, ki jih je treba v določenih kriznih razmerah obravnavati. Projekte včasih od začetka oblikuje osebje Komisije, včasih pa nevladne ali mednarodne organizacije pošljejo predloge za programe. Poleg prvotnega podrobnega preverjanja pravne upravičenosti in praktične izvedljivosti predlogov so ponavadi potrebni še dodatno prepoznavanje in pogajanja z izvedbenimi partnerji.

Postopki odobritve instrumenta za stabilnost so oblikovani tako, da zagotavljajo hitro sprejetje programov , obenem pa omogočajo potrebno posvetovanje in usklajevanje pred začetkom. V nasprotju s humanitarnim posredovanjem ES, ki se lahko izvede v nekaj dneh ali tednih, sta za izvedbo programov instrumenta za stabilnost – od prvotne ocene potreb do financiranja prvih ukrepov na kraju samem – na splošno potrebna dva ali trije meseci. To je razumljivo: humanitarni ukrepi so nepolitični in zahtevajo hitro izvedbo, ukrepi instrumenta za stabilnost pa so zelo politični ter jih ni mogoče izvesti enostavno in brez ustreznega političnega posvetovanja z EU, organi zadevne države in z drugimi mednarodnimi akterji.

II. 3. Programi za odzivanje na krize v okviru instrumenta za stabilnost, sprejeti v letu 2007

Odzivanje na krize kot sestavni del instrumenta za stabilnost pomeni večji del proračuna pod naslovom 19 06 (91 milijonov EUR v letu 2007)[5]. Ta sredstva so bila skoraj v celoti porabljena v letu 2007 : poraba odobritev za prevzem obveznosti je dosegla 99 % skupnega razpoložljivega zneska, poraba odobritev plačil pa 68 % skupnega razpoložljivega zneska[6] (za podrobnosti glej prilogo). Poraba razpoložljivih odobritev v proračunu v celoti ni vnaprej bistveni cilj instrumenta take narave, vendar pa visoka stopnja porabe odobritev za prevzem obveznosti kaže, da bi bilo lahko porabljenih več sredstev. Zato je treba sprejetje številnih že razvitih programov odložiti na začetek leta 2008. To kaže ustreznost predvidenih povečanj tega proračunskega člena v finančnih perspektivah.

Ukrepi, sprejeti v letu 2007, se razlikujejo tako geografsko kot tematsko : za zgoščen opis projektov in pregled v tabelah si oglejte priloge. Številni programi, sprejeti v letu 2007, že dajejo konkretne rezultate.

Tematsko so ukrepi, ki so se podpirali, zajemali široko vrsto vprašanj , usmerjenih na posebne potrebe razmer med konfliktom / po konfliktu: kratkoročne nasvete za razvoj in zagon reforme varnostnega sistema po konfliktu (Demokratična republika Kongo, Gvineja Bissau, Libanon), dodatne ukrepe na območjih, kjer delujejo misije EVOP (npr. Demokratična republika Kongo, Afganistan, Čad), podporo regionalnim zmogljivostim vzpostavljanja miru (misija AU v Somaliji (AMISOM), posredovanje AU in ZN v Darfurju), pravno državo in tranzicijsko pravosodje (Afganistan, Kolumbija, Haiti), podporo začasnim upravam (mednarodni civilni urad na Kosovu), reševanje sporov in spravo (Uganda, Zimbabve, Burma/Mjanmar, južna Tajska), oceno potreb po konfliktu in obnovo (begunsko taborišče v Libanonu), podporo razseljenim osebam (Libanon, Sirija) in vire konfliktov (proces Kimberley v okviru namenskih sredstev).

Leta 2007 se ni financiral noben program odzivanja na večje nesreče , vendar pa je instrument za stabilnost lahko podpiral številne ocene potreb po nesrečah konec leta 2007 in na začetku leta 2008, iz katerih se bodo letos verjetno oblikovali programi odzivanja na nesreče.

Geografsko je bil največji delež sredstev (38,9 milijona EUR, kar je približno 43 % vseh sredstev) dodeljen za ukrepe v podsaharski Afriki , namreč v Čadu, Darfurju, Somaliji, Demokratični republiki Kongo, Ugandi, Gvineji Bissau in Zimbabveju (za podrobnosti glej prilogo).

Na Srednjem vzhodu je bilo približno 19,7 milijona EUR oziroma 22 % sredstev namenjenih programom v Libanonu in na zasedenih palestinskih ozemljih ter v podporo iraškim beguncem v Siriji (glej prilogo).

Na zahodnem Balkanu je bilo 10 milijonov EUR namenjenih za pokrivanje tekočih stroškov mednarodnega civilnega urada na Kosovu (za podrobnosti glej prilogo).

V Latinski Ameriki in na Karibih je bilo 9 milijonov EUR (približno 10 % sredstev) porabljenih za programe v Kolumbiji , na Haitiju in v Boliviji (za podrobnosti glej prilogo).

V azijsko-pacifiški regiji je bilo 5,9 milijona EUR, kar je približno 6 % vseh sredstev, na voljo za programe instrumenta za stabilnost v Afganistanu, južni Tajski in Burmi/Mjanmaru (za podrobnosti glej prilogo).

Poleg zgoraj navedenih sprejetih programov in ukrepov, ki so se podpirali, se je leta 2007 financirala še vrsta pripravljalnih ukrepov (npr. misije ocene strokovnjakov) za sorodne programe, ki bodo v letu 2008 verjetno predlagani v okviru instrumenta za stabilnost (za podrobnosti glej prilogo).

Tesno in redno spremljanje vseh programov instrumenta za stabilnost zagotavljajo delegacije ES v državah upravičenkah. Delegacije so pogosto tudi neposredno odgovorne za izvajanje programov pomoči. Glede na dejstvo, da prvi programi instrumenta za stabilnost potekajo šele nekaj mesecev, doslej še ni bila izvedena nobena ocena .

II. 4. Prve izkušnje, pridobljene leta 2007

Prvo leto delovanja odzivanja na krize kot sestavnega dela instrumenta za stabilnost je bilo uspešno . Kljub virom in strukturam, ki niso bili optimalni, so bile obveznosti za proračunska sredstva za odzivanje na krize leta 2007 v celoti prevzete (glej prilogo). Sprejeti programi so prispevali k prizadevanjem v okviru odzivanja na krize po svetu ter koristno (in včasih bistveno) dopolnjevali druge ukrepe EU za odzivanje na krize.

Tematsko so imeli številni podprti programi koristi od vzporednega razvoja politik in vsebine na ravni ES/EU ter zlasti od nedavnih priporočil/smernic reforme varnostnega sektorja, razoroževanja, demobilizacije in ponovne vključitve, integriranega upravljanja meja, nestabilnih držav itd.

Geografsko je pomembno, da se krize rešujejo tam, kjer nastanejo, brez namernega iskanja ravnovesja med regijami. V regiji novih neodvisnih držav na primer se leta 2007 niso financirali nobeni programi, medtem ko so se v preteklosti financirali obsežni programi (EUBAM Moldavija) in verjetno se bodo financirali tudi leta 2008 (reforma pravosodja in ustavna reforma v Kirgiški republiki). Poleg tega je bilo leta 2007 sorazmerno manj sredstev porabljenih za Azijo, vendar pa v letu 2008 potekajo priprave za velike programe za Bangladeš, Nepal itd.

III. Pripravljenost na krize kot sestavni del instrumenta za stabilnost (člen 4.3, PRORAčUNSKA VRSTICA 19 06 01)

Poleg zgoraj opisane obsežne in vse večje komponente odzivanja na krize instrument za stabilnost prinaša nekaj novega, saj uvaja komponento „pripravljenosti na krize“ (7 milijonov EUR leta 2007 in dodatnih 8 milijonov EUR leta 2008). Cilj instrumenta, zasnovanega kot partnerstvo za vzpostavljanje miru , sta uporaba in utrditev civilnega strokovnega znanja in izkušenj za dejavnosti za vzpostavljanje miru. Osredotočal se bo zlasti na neposredno okrepitev zmogljivosti zadevnih partnerjev v pripravah na hitro odzivanje na krizne razmere in bo obravnaval predvsem organizacije civilne družbe, pa tudi mednarodne organizacije in zadevne agencije v državah članicah EU. Prizadevanja v okviru partnerstva za vzpostavljanje miru so predmet plodnega dialoga, ki trenutno poteka z zadevno podskupino Odbora Evropskega parlamenta za zunanje zadeve.

Prvi letni akcijski program (za leto 2007) v okviru partnerstva za vzpostavljanje miru bo med drugim financiral (v višini 7 milijonov EUR): krepitev zmogljivosti in dejavnosti zgodnjega obveščanja ter izmenjavo izkušenj o najboljših praksah za organizacije civilne družbe; prizadevanja za zgodnje obveščanje in zgodnjo obnovo v sodelovanju s Programom ZN za razvoj in Afriško unijo ter usposabljanje za civilne misije za stabilizacijo. Drugi letni akcijski načrt (za leto 2008) v višini 8 milijonov EUR so pravkar potrdili države članice in Parlament, sprejet pa bo do 31. marca.

IV. Dolgoročna komponenta instrumenta za stabilnost (člen 4(1) IN (2), PRORAčUNSKI VRSTICI 19 06 02 IN 19 06 03)

Letni akcijski načrt za leto 2007 je bil na podlagi strategije in okvirnega programa za obdobje 2007–2008 sprejet decembra 2007. Letni akcijski program se je osredotočal na naslednje ukrepe:

19 06 02 01 – UKREPI NA PODROčJU ZMANJšEVANJA TVEGANJA IN PRIPRAVLJENOSTI V ZVEZI S KEMIčNIMI, JEDRSKIMI IN BIOLOšKIMI MATERIALI ALI DEJAVNIKI

(1) Podpora Mednarodnemu znanstveno-tehnološkemu centru v Moskvi (ISTC) in Centru za znanost in tehnologijo v Ukrajini, Kijev (STCU): 15 milijonov EUR

(2) Sistem za upravljanje znanja o prepovedani trgovini CBRN: 1 milijon EUR

(3) Boj proti nezakoniti trgovini z jedrskimi in radioaktivnimi materiali v državah nekdanje Sovjetske zveze: 5 milijonov EUR

(4) Pomoč pri kontroli izvoza blaga za dvojno rabo: 5 milijonov EUR

19 06 03 01 – MEDREGIONALNI UKREPI NA PODROčJU ORGANIZIRANEGA KRIMINALA, NEDOVOLJENE TRGOVINE, ZAščITE KRITIčNE INFRASTRUKTURE, GROžENJ ZA JAVNO ZDRAVJE IN BOJA PROTI TERORIZMU

(1) Sistem pomoči strokovnjakov: 3,8 milijona EUR

(2) Boj proti prepovedani trgovini iz Afganistana in v Afganistan: 5,2 milijona EUR leta 2007

Več podrobnosti o teh programih in njihovih ciljih je v priloženem delovnem dokumentu služb Komisije. Programi se bodo začeli izvajati leta 2008. Zato je prezgodaj za ocene njihove učinkovitosti.

Tudi AIDCO pripravlja letni akcijski program za leto 2008.

IV. 1. Dejavnosti za odstranjevanje min in instrument za stabilnost

Glede kopenskih min je vredno spomniti, da instrument za stabilnost ni mišljen kot instrument, ki – pravno ali finančno – nadomešča razveljavljeno tematsko proračunsko postavko v zvezi s protipehotnimi minami . Večina sredstev za podporo dejavnosti za odstranjevanje min bi morala izvirati iz geografskih in razvojnih instrumentov (instrumenta za razvojno sodelovanje, instrumenta za predpristopno pomoč, Evropskega instrumenta sosedstva in partnerstva in tudi Evropskega razvojnega sklada) ali instrumenta humanitarne pomoči za primere kriznih razmer.

Kar zadeva instrument za stabilnost, je podpora dejavnostim za odstranjevanje min predvidena samo v okviru njegovih kratkoročnih ukrepov (člen 3(2)(h)) in nekaterih omejitev. V okviru dolgoročnega dela instrumenta za stabilnost (člen 4, ki se uporablja za „stabilne pogoje“) ni določb za morebitno podporo v zvezi s protipehotnimi minami. Vendar pa ta del zajema strelno orožje in strelivo . Iz pregleda stanja, ki so ga izvedle zadevne službe Komisije v smislu načrtovanja sredstev, namenjenih dejavnostim za odstranjevanje min, po razveljavitvi proračunske postavke v zvezi s protipehotnimi minami, je razvidno, da so se sredstva zmanjšala za eno tretjino, kar je delež, ki ga je zajemala proračunska postavka v zvezi s protipehotnimi minami, medtem ko sta preostali dve tretjini iz geografskih in razvojnih instrumentov. Direktorat A Generalnega direktorata RELEX krepi notranje usklajevanje s Komisije za zagotovitev, da bo dejavnostim za odstranjevanje protipehotnih min namenjena ustrezna pozornost ter da bodo učinkovito vključene v nacionalne programe.

[1] Skupna finančna sredstva, namenjena instrumentu za stabilnost za obdobje 2007–2013, znašajo 2 062 000 000 EUR. V Uredbi je določeno, da se ukrepom iz člena 4(1) dodeli največ 7 %, iz člena 4(2) največ 15 % in iz člena 4(3) največ 5 % tega zneska. Kar pomeni, da je za ukrepe iz člena 3 oziroma za „odziv na krize“ namenjenih vsaj 73 % oziroma 1 505 260 000 EUR.

[2] Predsedniki Evropske komisije, Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije so 18. decembra 2007 v imenu 27 držav članic EU podpisali „Evropsko soglasje o humanitarni pomoči“, ki poudarja skupno vizijo EU in praktični pristop, da se učinkovito dosežejo milijoni ljudi po vsem svetu, ki potrebujejo osnovno pomoč za reševanje življenj. Komisija trenutno pripravlja petletni akcijski načrt za izvajanje zavez, danih na ravni EU s soglasjem. Sprejetje in poznejše izvajanje akcijskega načrta bo nadalje utrdilo in razvilo odzivanje EU na humanitarne krize.

[3] Mehanizem Skupnosti za civilno zaščito, ki se lahko uporabi znotraj ali zunaj EU prek centra za spremljanje in informiranje v okviru mehanizma, je bil leta 2007 dodatno okrepljen, da bi med drugim Komisiji omogočal olajševanje in v nekaterih primerih sofinanciranje (do 50 %) prevoza pomoči za civilno zaščito v državo, ki jo je prizadela nesreča.

[4] Potekajo tudi prizadevanja za nadaljnje izboljšanje zmogljivosti Komisije za odzivanje na krize . V skladu s prejšnjimi priporočili Poročila Barnier se krepi mreža več kot 130 delegacij Komisije v tretjih državah, zlasti kar zadeva usklajevanje/olajševanje odzivanja na krize, z namenom postopne vzpostavitve številnih regionalnih središč z večsektorskim strokovnim znanjem in izkušnjami za odzivanje na krize. Nadaljujejo se tudi prizadevanja za nadaljnjo okrepitev usklajevanja pomoči v sili med humanitarnimi odzivi, civilno zaščito in drugimi odzivi na krize tako na ravni sedežev kot tudi na kraju samem.

[5] Prvotno je bilo za člen 19 06 01 dodeljenih 100 milijonov EUR, od katerih je bilo 7 milijonov EUR rezerviranih za „pripravljenost na krize“ (glej spodaj), kar pomeni, da ostane 93 milijonov EUR za odziv na krize. Razliko med prvotno dodeljenimi sredstvi v višini 93 milijonov EUR in na koncu dodeljenimi sredstvi, ki znašajo 91 milijonov EUR, pojasnjuje izjemna prerazporeditev v višini 2 milijonov EUR v proračunsko vrstico 19 06 03 za dolgotrajnejše ukrepe instrumenta za stabilnost. Slednji je bil potreben zato, da je Komisija lahko sprejela nepredviden sklep o financiranju v okviru dolgotrajne komponente instrumenta za stabilnost, da se po sodbi Sodišča Evropskih skupnosti zagotovi podpora nadaljevanju projekta upravljanja meja, ki je potekal na Filipinih, na podlagi primernejše pravne osnove, kot je Uredba ALA.

[6] Nekoliko nižjo dejansko stopnjo plačil od načrtovane pojasnjuje dejstvo, da so bila na začetku leta 2008 po podpisu pogodbe izvedena predplačila za številne programe iz leta 2007.