Povzetek

Ocena učinka revizije Direktive 1999/62/ES

A. Nujnost ukrepanja

V čem je težava in zakaj je to težava na ravni EU?

Obravnavane so štiri težave: 1.cestni promet je vzrok za 17 % emisij CO2 v EU, uporaba nizko- in brezemisijskih vozil pa je premajhna, da bi se lahko do leta 2030 dosegli zastavljeni podnebni in energetski cilji; 2.kakovost cest v EU je vse slabša zaradi manjšega vlaganja v infrastrukturo in odloženih načrtov vzdrževanja, pri čemer se ne upoštevajo dolgoročni učinki na gospodarstvo; 3.nekatere države članice so uvedle časovno omejene pristojbine (vinjete), s katerimi se diskriminirajo občasni, tuji vozniki; 4.onesnaženost zraka in zastoji, ki jih povzročajo cestna vozila, ustvarjajo visoke stroške za družbo. Vse te težave bi se lahko odpravile s pravičnim in učinkovitim zaračunavanjem cestnih pristojbin. Vendar je zaračunavanje cestnin v EU nepopolno in razdrobljeno ter ne zajema dejanskih stroškov uporabe cest.

Kaj bi bilo treba doseči?

Cilj je spodbujanje trajnostnega in pravičnega cestnega prometa z obsežnejšo uporabo načel „uporabnik plača“ in „onesnaževalec plača“, s čimer se bo: 1.prispevalo k zmanjšanju emisij CO2 v prometu prek zaračunavanja pristojbin; 2.prispevalo k ustrezni kakovosti cest; 3.zagotovilo, da sheme zaračunavanja cestnih pristojbin ne diskriminirajo voznikov nerezidentov, in 4.izkoristilo zaračunavanje cestnih pristojbin kot učinkovito orodje za zmanjšanje onesnaženosti zraka in zastojev.

Kakšna je dodana vrednost ukrepanja na ravni EU (subsidiarnost)?

Visoke emisije CO2 so globalni problem, ki zahteva usklajeno ukrepanje na vseh ravneh. Težava z diskriminacijo voznikov nerezidentov je po naravi čezmejna, rešiti pa jo je mogoče le na nadnacionalni ravni. Posledice čedalje slabše kakovosti cest, onesnaženosti zraka in zastojev se občutijo na lokalni ravni in ravni EU. Uskladiti je treba nacionalne ukrepe, da se zagotovi prosti pretok ljudi in blaga v vsej Uniji.

B. Rešitve

Katere so različne možnosti za dosego ciljev? Ali ima katera od njih prednost? Če ne, zakaj?

Možnosti politike se razlikujejo glede na stopnjo ukrepanja, ki sega od razmeroma šibke do močne. Najpomembnejši ukrepi možnosti politike 1 so poenostavitev veljavnih določb in razširitev področja uporabe na avtobuse, kar zadeva določbe o diskriminaciji, pa tudi na lahka vozila. Možnost politike 2 temelji na možnosti politike 1 in uvaja razlikovanje pristojbin na podlagi emisij CO2 s postopno odpravo vinjet za težka vozila (težka tovorna vozila in avtobuse), hkrati pa spodbuja zaračunavanje cestnih pristojbin na podlagi prevožene razdalje. Možnost politike 3, ki ima dve različici, vključuje dodatne ukrepe za avtomobile in kombinirana vozila, pri čemer ukrepi obravnavajo medmestne zastoje (3a in 3b) ter emisije CO2 in onesnaževal z razlikovanjem cestnin in uporabnin za lahka vozila (možnost politike 3b). Možnost politike 4 postopno odpravlja vinjete za vsa vozila in določa zaračunavanje pristojbin za zunanje stroške za težka vozila. Najprimernejša je možnost politike 3b. Možnost politike 4 bi bila učinkovitejša pri doseganju ciljev, vendar ustvarja višje stroške. Na podlagi politične odločitve bi se lahko možnosti politike 3b dodali nekateri ukrepi možnosti politike 4 z dovolj dolgim obdobjem postopnega uvajanja, da se omogočita postopna prilagoditev in razporeditev stroškov.

Kakšna so stališča različnih deležnikov? Kdo podpira katero možnost?