[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 16.5.2006

COM(2006) 223 konč.

POROČILO KOMISIJE

KONVERGENČNO POROČILO ZA LITVO ZA LETO 2006

(pripravljeno na podlagi člena 122(2) Pogodbe na zahtevo Litve) {SEC(2006) 614}

1. NAMEN POROčILA

Na podlagi člena 122(2) Pogodbe morata Komisija in ECB najmanj enkrat vsaki dve leti ali na zahtevo države članice z odstopanjem poročati Svetu o napredku, ki so ga države članice dosegle pri izpolnjevanju svojih obveznosti glede uresničevanja ekonomske in monetarne unije.

To poročilo je bilo pripravljeno na zahtevo Litve, ki jo je predložila 16. marca 2006. Tehnična priloga tega poročila [SEC(2006) 614] vsebuje bolj natančno oceno stanja konvergence v Litvi.

Vsebino poročil, ki sta jih pripravili Komisija in ECB, ureja člen 121(1) Pogodbe. Na podlagi tega člena morajo poročila vključevati preverjanje združljivosti nacionalnih zakonodaj držav članic, skupaj s statuti njihovih nacionalnih centralnih bank, s členoma 108 in 109 Pogodbe in Statutom ESCB in ECB. V poročilih se tudi preveri, ali je zadevna država članica dosegla visoko stopnjo trajnostne konvergence, pri čemer se upošteva, kako država članica izpolnjuje konvergenčna merila (stabilnost cen, proračunski položaj, stabilnost deviznega tečaja, dolgoročne obrestne mere) in številne druge dejavnike iz zadnjega pododstavka člena 121(1). Štiri konvergenčna merila so natančneje določena v protokolu, ki je priloga k Pogodbi (Protokol št. 21 o konvergenčnih merilih).

2. PRAVNA SKLADNOST

V konvergenčnem poročilu za leto 2004 [COM(2004) 690] je Komisija ugotovila, da glede vključitve centralne banke v ESCB ob uvedbi eura zakonodaja Litve, zlasti Zakon o Banki Litve, Ustava Republike Litve in Zakon o valuti ter Zakon o verodostojnosti litasa, ni v celoti združljiva s členom 109 Pogodbe ES in Statutom ESCB/ECB. Poleg tega je priporočila popraviti nekatere preostale nepopolnosti, zlasti v zvezi s cilji banke.

Ta neskladja obravnavajo trije zakoni, ki jih je litovski parlament Seimas sprejel 25. aprila 2006 in bodo začeli veljati na dan, ko Svet Evropske unije odloči o odpravi odstopanj Republike Litve po postopku iz člena 122(2) Pogodbe. Prvi zakon določa spremembe Zakona o Banki Litve. Drugi zakon razveljavlja Zakon o valuti in Zakon o verodostojnosti litasa, ki prav tako vsebujeta nekatera neskladja. Tretji zakon vsebuje spremembe člena 125 Ustave Republike Litve.

V zvezi z Zakonom o Banki Litve so bile odpravljena neskladja iz konvergenčnega poročila za leto 2004. Spremembe krepijo „lastno“ neodvisnost in upoštevajo zahteve Pogodbe ES, zlasti glede vlog in pristojnosti ECB, ESCB in Sveta na področjih denarne politike, opravljanja deviznih poslov in definicije devizne politike, imetja in upravljanja deviznih rezerv ter izdaje bankovcev in kovancev. V celoti se upošteva, da mora ECB predhodno odobriti sodelovanje Banke Litve v mednarodnih denarnih organizacijah, medtem ko je bila odpravljena možnost, da bi parlament likvidiral Banko Litve. Dodan je bil tudi sklic na drugi cilj ESCB, ki ima prednost pred dodatnim ciljem Banke Litve o podpori gospodarske politike, ki jo izvajajo nacionalni organi.

Zakonodaja v Litvi, zlasti Zakon o Banki Litve in litovska Ustava, izpolnjuje zahteve Pogodbe ES in Statuta ESCB/ECB.

3. STABILNOST CEN

Razvoj referenčne vrednosti

Litva je v konvergenčnem poročilu za leto 2004 izpolnila merila stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije je v Litvi v obdobju 12 mesecev, ki se je končalo avgusta 2004, znašala -0,2 %, kar je manj kot referenčna vrednost, ki znaša 2,4 %.

12-mesečna povprečna inflacija, ki se uporablja pri ocenjevanju konvergence, je v letu 2002 padla in je bila negativna v letu 2003 in večino leta 2004. Od sredine leta 2004 naprej je začela postopoma rasti in je od aprila 2005 višja od referenčne vrednosti. Marca 2006 je referenčna vrednost, ki se izračuna kot povprečje 12 mesečnih povprečnih inflacij v treh državah članicah z največjo stabilnostjo cen (Švedska, Finska in Poljska), ki se mu doda 1,5 odstotne točke, znašala 2,6 %. Ustrezna stopnja inflacije v Litvi je znašala 2,7 %, kar je tik nad referenčno vrednostjo.

Najpomembnejši dejavniki in vzdržnost

Po osamosvojitvi je v prvih letih prehodnega obdobja inflacija v Litvi dosegala trimestno številko. Z uvedbo litasa leta 1993 je bila inflacija obvladana in devizni tečaj ustaljen. Stopnja inflacije je leta 1997 padla na enoštevilčno raven in se v naslednjih nekaj letih še zmanjševala. Do tedaj se je nehala s tranzicijo povezana hitra rast cen pod vladnim nadzorom in v naslednjih letih sta inflacijo pomagali nižati tudi hitra rast produktivnosti in stalna rast nominalnega efektivnega deviznega tečaja, ki je bil odziv na tendence rasti referenčnih valut (najprej ameriški dolar, nato euro).

Od aprila 1999 do julija 2004 je bilo v Litvi daljše obdobje 5 let, ko je bila usklajena stopnja inflacije nižja od 2 %. Od junija 2002 do aprila 2004 so cene življenjskih potrebščin na letni ravni celo padale, k čemur je pripomogla vezava litasa na euro v začetku leta 2002, kar je podaljšalo obdobje efektivne nominalne rasti litasa. Sčasoma je bila stopnja inflacije zopet pozitivna in letne stopnje inflacije usklajenega indeksa cen življenjskih potrebščin (HICP) so se zvišale na približno 3 % v drugi polovici leta 2004. Vrnitev pozitivne inflacije je odražala kombinacijo dejavnikov, ki vključujejo povišanje stroškov plač; precejšnje povišanje cen nepredelanih živil, ki so bile delno vezane na cenovno arbitražo, saj je pristop k EU omogočil korvergenco cen živil; povišanje posrednih davkov in cen pod vladnim nadzorom; in vpliv višjih cen energije. Medtem ko so pomemben vzrok povišanja inflacije usklajenega indeksa cen življenjskih potrebščin od poletja 2005 dalje zunanji dejavniki, kot je povišanje cen energije, se je povišala tudi inflacija ob izključitvi cen pod vladnim nadzorom in cen energije, in sicer z 1 % poleti 2005 na 2,7 % v prvem četrtletju leta 2006, predvsem za živila, prevoz in nekatere storitvene dejavnosti, kot so gostinske storitve.

Uvozne cene zemeljskega plina so se od 1. januarja 2006, ko je potekel večletni sporazum z velikim izvoznikom plina, bistveno zvišale – za približno 40 %. Zaradi tega so se znatno povišale cene plina za kuhanje in ogrevanje, kar je v januarju 2006 prispevalo približno 0,1 odstotne točke k inflaciji. Glavni vpliv višjih uvoznih cen plina se bo zaradi prilagoditve administrativno določenih cen distribuirane toplote verjetno pokazal z zamudo.

V ostanku leta 2006 se pričakuje postopna rast inflacije , ki bo odražala pritiske navzgor, povezane z višjimi stroški dela (rast stroškov dela na enoto se je leta 2005 povzpela na 3,8 %) in uvoznimi cenami, zlasti za energetske proizvode, ki se bodo z zamikom delno odražale v cenah življenjskih potrebščin. Pričakuje se zvišanje povprečne inflacije z 2,7 % iz leta 2005 na 3,5 % v letu 2006.

Dolgoročno gledano naraščajoče domače povpraševanje in rast nekaterih trošarin predstavljata tveganje za inflacijo. Srednjeročno doseganje in ohranjanje nizke stopnje inflacije bo odvisno od prilagajanja rasti plač razvoju produktivnosti.

12-mesečna povprečna inflacija v Litvi je od aprila 2005 nad referenčno vrednostjo in bo verjetno od nje višja tudi v prihodnjih mesecih. Litva ne izpolnjuje merila o stabilnosti cen.

4. PRORAčUNSKI POLOžAJ

V konvergenčnem poročilu za leto 2004 je Komisija ugotovila, da Svet za Litvo ni sprejel odločitve o čezmernem primanjkljaju in da izpolnjuje merilo proračunskega položaja.

Javnofinančni primanjkljaj se je s 3,6 % BDP v letu 2000 zmanjšal na 1,2 % BDP v letu 2003. V letu 2004 se je primanjkljaj nekoliko povečal, na 1,5 % BDP, k čemur je prispevala tudi uvedba naložbenega pokojninskega sistema. Primanjkljaj se je leta 2005 znižal na 0,5 % BDP. Za razliko od prejšnjih let je bila prilagoditev proračuna v letu 2005 odvisna od prihodkov. Močna rast prihodkov je odražala naraščajočo gospodarsko dejavnost in izboljšave pri pobiranju davkov in izvajanju davčne politike. Ciljne stopnje izdatkov so bile v glavnem dosežene, saj se je izognilo dodatnim sredstvom za dodatne izdatke v drugi polovici leta, kar se je dogajalo v prejšnjih letih. Ciklične razmere so od leta 2003 naklonjene davčni konsolidaciji, vendar se je strukturni primanjkljaj v letih 2003 in 2004 povečal zaradi znatnega povečanja primarnega primanjkljaja. V letu 2005 sta se primarni in strukturni primanjkljaj zmanjšala. Litva tako še naprej dosega javnofinančni primanjkljaj pod pragom 3 % BDP. Pričakuje se, da bo primanjkljaj v letu 2006 v glavnem ostal stabilen, čeprav je nekaj negotovosti glede črpanja sredstev EU in vpliva davčne reforme, ki bo znižala stopnjo dohodnine in povišala davek od dobička pravnih oseb.

Razmerje med javnim dolgom in BDP se je postopno zmanjševalo z 23,6 % konec leta 2000 na manj kot 19 % v letu 2005. Glavni dejavnik, ki je prispeval k zmanjšanju, je bil vpliv finančnih transakcij vlade, ki so odražale predvsem prihodke privatizacije in vpliv pozitivnega vrednotenja na zunanji dolg, ki je povezan z nominalno rastjo litasa. Delež dolga je ostal znatno pod pragom 60 % BDP in bo po pričakovanju tudi v srednjeročnem obdobju ostal stabilen.

V skladu s konvergenčnim programom decembra 2005 je bilo pričakovati, da se bo javnofinančni primanjkljaj postopoma zmanjšal z 1,5 % BDP v letu 2005 (dejanski primanjkljaj je bil v letu 2005 nato nižji in je znašal 0,5 odstotne točke BDP) na 1 % BDP v letu 2008 v okviru močne rasti BDP. Predvidena konsolidacija je odvisna od odhodkov, zlasti zaradi zmanjšanja kolektivne potrošnje in socialnih transferjev v odstotku BDP, medtem ko se načrtuje znano povečanje javnih naložb. V posodobljenem konvergenčnem programu se ocenjuje, da bo v preostalem obdobju programa delež dolga Litve ostal približno 19–20 % BDP.

Svet je 14. marca 2006 pregledal posodobljeni konvergenčni program. Ugotovil je, da so cilji proračunske strategije uresničljivi in da so tveganja glede proračunskih projekcij v programu v glavnem uravnotežena. Ker pa srednjeročni cilj ciklično prilagojenega primanjkljaja na ali pod 1 % BDP morda ne bo dosežen, je Svet Litvo pozval, naj okrepi prizadevanja za strukturno prilagoditev proračuna. Glede vzdržnosti javnih financ se zdi, da je v Litvi tveganje za predvidene proračunske stroške zaradi staranja prebivalstva nizko.

Svet za Litvo ni sprejel odločitve o čezmernem primanjkljaju in Litva izpolnjuje merilo o proračunskem položaju.

5. STABILNOST DEVIZNEGA TEčAJA

V konvergenčnem poročilu za leto 2004 je bilo ugotovljeno, da Litva ne izpolnjuje merila deviznega tečaja. V času preverjanja je država dva meseca sodelovala v evropskem mehanizmu deviznih tečajev ERM II.

Za ocenjevanje stabilnosti deviznega tečaja je odločilno dveletno obdobje od maja 2004 do aprila 2006. Litva je 28. junija 2004 vstopila v ERM II, v katerem je do sedaj sodelovala 22 mesecev, hkrati pa je znotraj mehanizma ohranila enostransko zavezanost svojemu dolgotrajnemu sistemu valutnega odbora. Menjalni tečaj litasa z eurom je bil v dveh mesecih pred vstopom v ERM II stabilen z majhnimi odstopanji od srednjega tečaja. Od vključitve litasa v ERM II ni bilo odstopanj od srednjega tečaja.

Javno in tržno zaupanje v sodelovanje v ERM II in v valutni odbor ostaja močno, razvoj dodatnih kazalcev ne razkriva nobenih večjih pritiskov deviznega tečaja na litas. Razmerje med uradnimi rezervami in denarno maso je preseglo 100 % in je leta 2005 doseglo 127,5 %. Ni se uporabilo pomembnih diskrecijskih ukrepov, s katerimi bi vplivali na likvidnost.

Kratkoročne obrestne mere so se tesno prilagodile območju eura, zaradi česar na finančnih trgih ni zaznati občutnega valutnega tveganja. Razlika med trimesečnim VILIBOR-jem in EURIBOR-jem se je izrazito znižala, s povprečno okoli 65 osnovnih točk aprila 2004 na povprečno okoli 3 osnovne točke v obdobju od januarja do marca 2006.

Litas je bil v dveletnem obdobju vrednotenja znotraj srednjega tečaja ERM II. V ERM II na pobudo Litve ni prišlo do razvrednotenja centralnega paritetnega tečaja litasa. Ko bo Svet julija 2006 sprejel morebitno odločitev, bo litas sodeloval v ERM II že več kot 24 mesecev. Litva izpolnjuje merilo deviznega tečaja.

6. DOLGOROčNE OBRESTNE MERE

V konvergenčnem poročilu za leto 2004 je Litva izpolnila merilo konvergenčnosti obrestnih mer. Povprečje dolgoročnih obrestnih mer je v Litvi v obdobju 12 mesecev pred avgustom 2004 znašalo 4,7 %, kar je manj kot referenčna vrednost, ki znaša 6,4 %.

Razlika dolgoročnih obrestnih mer se je v primerjavi z območjem eura pred vključitvijo v ERM II junija 2004 bistveno zmanjšala. Kasneje se je razlika še zmanjšala in je z okoli 55 osnovnih točk v času vstopa v ERM II padla na okoli 25 osnovnih točk marca 2006, kar – med drugim – kaže na verodostojnost litovske makroekonomske politike. Ker dolgoročne obrestne mere v Litvi odražajo osnovne tržne obrestne mere, so kratkoročna nihanja razlik odražala predvsem nihanje dolgoročnih obrestnih mer območja eura.

Drseče povprečne dolgoročne obrestne mere v dvanajstmesečnem obdobju, ki so odločilne za vrednotenje meril iz Pogodbe, so v celotnem obdobju vrednotenja padale. Marca 2006 (zadnje obdobje, za katero so podatki na voljo) je referenčna vrednost, ki jo določa povprečje dolgoročnih obrestnih mer na Švedskem, Finskem in Poljskem, ki se mu doda 2 odstotni točki, znašala 5,9 %. Drseči povprečni donos desetletnih državnih Litve obveznic je v dvanajstmesečnem obdobju znašal 3,7 %, kar je manj od referenčne vrednosti. Litva izpolnjuje merilo konvergence dolgoročnih obrestnih mer.

7. DODATNI DEJAVNIKI

Litva je dosegla spodbuden napredek glede vključitve finančnih in proizvodnih trgov na več področjih. Litovski finančni sistem je v veliki meri vključen v širši finančni sistem EU. Najpomembnejše poti vključevanja so bile visoka stopnja tujega lastništva med finančnimi posredniki in veliko število posojil v tuji valuti. Finančni sistem ostaja v primerjavi z BDP relativno omejen, vendar se ob gospodarskem razvoju hitro razvija. Visoka koncentracija in tuje lastništvo poudarjata pomen čezmejnega sodelovanja za zagotavljanje primerne nadzorne strukture in ohranjanje finančne stabilnosti.

Podobno kot ostale nove države članice EU je tudi Litva v zadnjih 15 letih doživela pomembne spremembe svoje gospodarske sestave. Podatki o trgovanju in neposrednih tujih naložbah kažejo, da se je Litva vedno bolj vključevala v gospodarstvo EU. Prisotnost tujih podjetij je pripomogla k pospeševanju prenosa tehnologije, večanju organizacijskih in poslovodnih sposobnosti in pospeševanju konkurence. Razlike v sektorski sestavi proizvodnje in izvoza v primerjavi z območjem eura ostajajo velike, medtem ko je raven cen življenjskih potrebščin v Litvi še vedno znatno nižja od povprečja EU (54,6 % v letu 2004). Pomemben napredek je bil storjen pri sprejetju in uporabi pravnega reda notranjega trga in izboljšanju poslovnega okolja.

Primanjkljaji v plačilni bilanci so bili v Litvi mnogo let precej visoki in so odražali precejšne primanjkljaje pri blagovni menjavi, ki so se nadomeščali s pozitivnim saldom storitev in tekočih transferjev. Primanjkljaj v plačilni bilanci se je s 4,7 % BDP v letu 2003 povečal na 7,7 % BDP v letu 2004, predvsem zaradi močnega domačega povpraševanja. Ta tendenca se je ustavila leta 2005, ko se je primanjkljaj v plačilni bilanci nekoliko znižal na 7,0 % BDP. Do majhnega znižanja primanjkljaja v plačilni bilanci je prišlo zaradi izboljšanja saldov storitev in poslov (v slednjem je v zadnjih dveh letih prišlo do zvišanja zlasti zaradi prilivov sredstev EU), medtem ko se je primanjkljaj v blagovni menjavi povečal in dosegel 11,2 % BDP, saj je uvoz podpirala hitra realna rast BDP. Bilanca tekočih prihodkov je bila negativna na 2,4 % BDP, kar je podobno kot prejšnji dve leti, zlasti zaradi znatne repatriacije dobička tujih podjetij (kar poudarja donosnost preteklih neposrednih tujih vlaganj).

Vzorec visokih stopenj realne rasti BDP s sorazmerno visokimi primanjkljaji v plačilni bilanci je skladen z gospodarstvom, ki hitro dohaja ostale in kjer se tuji prihranki mobilizirajo z zunanjim financiranjem naložb. Do sedaj je financiranje primanjkljaja v plačilni bilanci potekalo brez težav, a zunanja sredstva kažejo na to, da bodo srednjeročno potrebe po financiranju velike. Za Litvo bo glavni izziv, da bo zagotovila, da ne bo večjega večanja zunanjega primanjkljaja in da bo lahko v prihodnosti ohranila stopnje rasti, ne da bi to negativno vplivalo na konkurenco. V prihodnosti se pričakuje, da bo znaten prispevek za domače naložbe prišel iz sredstev EU, kar bo pomagalo zunanjemu financiranju brez povečanja zunanje zadolženosti.

* * *

Litva je naredila velik napredek pri doseganju visoke stopnje trajnostne konvergence in je izpolnila merila javnih financ, stabilnosti deviznega tečaja in dolgoročnih obrestnih mer. Litva pa še ne izpolnjuje merila stabilnosti cen.

Komisija je ovrednotila izpolnjevanje konvergenčnih meril in meni, da Litva ohranja položaj države članice z odstopanjem.