OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Skupna ribiška politika (SRP) zajema ohranjanje morskih bioloških virov ter upravljanje ribištva in flot, ki jih izkoriščajo. Zajema ribolovne dejavnosti, ki se izvajajo v vodah Unije, in ribolovne dejavnosti ribiških plovil Unije zunaj voda Unije.

Uredba (ES) št. 1006/2008 (v nadaljnjem besedilu: uredba o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti) obravnava dovoljenja za ribolovne dejavnosti plovil Unije zunaj voda Unije in dovoljenja za delovanje v vodah Unije, izdana ribiškim plovilom tretjih držav. Poleg uredbe o nadzoru in uredbe o nezakonitem, neprijavljenem in nereguliranem ribolovu je eden od treh izvedbenih stebrov skupne ribiške politike.

Reforma skupne ribiške politike je določena v Uredbi (EU) št. 1380/2013 (v nadaljnjem besedilu: osnovna uredba). Spodbuja predvsem trajnostni in previdnostni pristop k upravljanju ribištva, ki temelji na ekosistemu, poudarek pa je na skladnosti med notranjo in zunanjo razsežnostjo skupne ribiške politike. Ribolovne dejavnosti Unije zunaj njenih voda bi morale temeljiti na istih načelih in standardih, kot se v pravu Unije uporabljajo na področju skupne ribiške politike. Unija bi morala biti sposobna spremljati svojo floto povsod, kjer deluje, in na podlagi kakršnega koli okvira. Sedanjo uredbo o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti bi bilo treba spremeniti, da bi se ustrezno obravnavali cilji nove skupne ribiške politike in zagotovila skladnost z uredbo o nadzoru.

Komisija je leta 2011 v sporočilu o zunanji razsežnosti skupne ribiške politike kot sestavni del njene reforme predlagala revizijo uredbe o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti. Evropski parlament je revizijo podprl z resolucijo, sprejeto leta 2012.

Revizija uredbe o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti je pobuda v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov, katere cilj je pojasniti in poenostaviti sedanje določbe, zlasti v zvezi z odgovornostmi na ravni Unije, držav in gospodarskih subjektov, ter uskladiti navedeno uredbo z uredbo o nadzoru.

Več dogodkov na mednarodni ravni prav tako podpira potrebo po reviziji. Unija je odobrila mednarodni akcijski načrt za preprečevanje nezakonitega, neprijavljenega in nereguliranega ribolova, za odvračanje od njega ter njegovo odpravljanje, ki ga je FAO sprejela leta 2001. Navedeni akcijski načrt in prostovoljne smernice FAO o uspešnosti države zastave, ki so bile odobrene leta 2014, so podlaga za odgovornost države zastave, da zagotovi dolgoročno ohranjanje in trajnostno uporabo živih morskih virov in morskih ekosistemov. Prostovoljne smernice zagovarjajo, naj države zastave vzpostavijo sistem izdaje dovoljenj, ki zagotavlja, da ne sme nobeno plovilo opravljati ribolovnih dejavnosti, če nima dovoljenja za to. Priporočajo tudi, naj država zastave in obalna država izdata dovoljenje, če se ribolovne dejavnosti izvajajo na podlagi sporazuma o dostopu do ribolovnih virov ali celo zunaj okvira takega sporazuma. Nazadnje, Mednarodno sodišče za pomorsko mednarodno pravo (ITLOS) je aprila 2015 izdalo svetovalno mnenje o zadevah glede nezakonitega, neprijavljenega in nereguliranega (IUU) ribolova v izključnih ekonomskih conah (IEC) članic Podregionalnega odbora za ribištvo. ITLOS meni, da je odgovornost države članice, da preprečuje in/ali zatira ribolovne dejavnosti IUU v izključnih ekonomskih conah obalnih držav, obveznost primerne skrbnosti. Poudarja, da je za kršitev sporazumov o dostopu do ribolovnih virov, ki jih je Unija sklenila z obalnimi državami, odgovorna Unija, ne njene države članice.

•Usklajenost z obstoječimi določbami na področju politike

Uredba o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti je eden od operativnih delov zunanje politike v okviru SRP, kot je določena v delu VI Uredbe (EU) št. 1380/2013. Poleg tega dopolnjuje uredbo o nadzoru in njeno Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 404/2011, ki veljata za vse dejavnosti, ki jih zajema skupna ribiška politika in se izvajajo v vodah Unije ali jih izvajajo ribiška plovila Unije. V uredbi o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti se obravnavajo dovoljenja za ribiška plovila Unije zunaj voda Unije in ribiška plovila tretjih držav v vodah Unije. Obravnavajo se torej dovoljenja za ribolov, v uredbi o nadzoru in njeni izvedbeni uredbi pa se obravnavata nadzor in izvrševanje. Cilj tega predloga je racionalizirati uredbo o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti v povezavi z uredbo o nadzoru, da se bo le-ta smiselno uporabljala za vidike nadzora in poročanja. Nazadnje, ker je cilj uredbe o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti Uniji omogočiti boljše spremljanje njene zunanje flote, bo dejavno prispevala k boju proti nezakonitemu, neprijavljenemu in nereguliranemu ribolovu.

•Usklajenost z drugimi politikami Unije

V osnovni uredbi je navedeno, da bi morala Unija izboljšati „skladnost pobud Unije z vidika politike, pri čemer posebno pozornost namenja okolju, trgovini in razvoju, pa tudi doslednost ukrepov, sprejetih v okviru razvojnega sodelovanja ter znanstvenega, tehničnega in gospodarskega sodelovanja“. Uredba o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti spodbuja cilje zunanje razsežnosti SRP, zlasti trajnost dejavnosti zunanje flote Unije, zato je v celoti skladna z okoljskimi in razvojnimi politikami Unije.

2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST

•Pravna podlaga

Ta predlog temelji na členu 43(2) PDEU o določitvi določb, potrebnih za doseganje ciljev SRP.

•Subsidiarnost

Predlog obravnava upravljanje dovoljenj za floto Unije za opravljanje ribolovnih dejavnosti zunaj voda Unije in dovoljenj za plovila tretjih držav, kadar opravljajo ribolovne dejavnosti v vodah Unije. Predlog je torej del zunanje razsežnosti ohranjanja morskih bioloških virov v skladu s skupno ribiško politiko, ki je v izključni pristojnosti Unije, zato se načelo subsidiarnosti v zvezi s tem ne uporablja.

•Sorazmernost