[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 23.6.2010

COM(2010)327 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

o vplivih direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES na gospodarski cikel

SEC(2010)754

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

o vplivih direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES na gospodarski cikel

KAZALO

1. Uvod 3

2. Viri procikličnosti in njihove posledice za analizo 4

3. Cikličnost minimalnega regulatornega kapitala 5

4. Vpliv kapitalskih zahtev na posojilno dejavnost bank 8

5. Vpliv razpoložljivosti posojil na gospodarski cikel 9

6. Podlaga za izračun kapitalskih zahtev 11

7. Ukrepi v zvezi s procikličnostjo 12

7.1. Kapitalske rezerve in rezervacije 13

7.2. Izravnava zahtevanega minimalnega kapitala MRC 14

7.3. Finančni vzvodi 14

7.4. Ukrepi, ki jih je Komisija že sprejela 15

7.5. Sklepi 16

8. Referenčni dokumenti 17

UVOD

1. Minimalne kapitalske zahteve za banke v skladu z direktivo EU o kapitalskih zahtevah (Capital Requirements Directive – CRD)[1], ki temeljijo na okviru Basel II, so občutljive na tveganja: večje kot je tveganje, več kapitala mora banka imeti za obvladovanje tega tveganja in pokritje morebitnih izgub. Če se kreditna in tržna tveganja med upadom gospodarske rasti povečajo, to pomeni, da se bodo zaradi obvladovanja teh večjih tveganj povečale tudi minimalne kapitalske zahteve za banke. Banke bodo najverjetneje morale zbrati dodaten kapital za izpolnitev višjih zahtev v času, ko izgube spodkopavajo njihova kapitalska sredstva, priložnosti za pridobivanje kapitala pa so redke in drage. To bi lahko omejilo sposobnost bank za odobritev posojil gospodarstvu.

2. Zaradi verjetnosti, da bi lahko direktiva CRD prispevala k procikličnosti finančnega sistema, ki je bila ugotovljena v okviru predhodnega okvira Basel I, je bil vanjo vključen člen 156, ki zahteva, da Evropska komisija (Komisija) redno spremlja, ali ima CRD „ znaten vpliv na gospodarski cikel “, in na podlagi tega pregleda predloži dvoletno poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu skupaj z ustreznimi popravnimi ukrepi.

3. To poročilo je bilo sestavljeno v ta namen. Pripravljeno je bilo v tesnem sodelovanju z Evropsko centralno banko (ECB) in Odborom evropskih bančnih nadzornikov (CEBS), ki je leta 2006 oblikoval skupno delovno skupino o učinku novega kapitalskega okvira (TFICF)[2] . Poleg posvetovanj z zainteresiranimi stranmi, ki jih je vodila ECB v postopku priprave svojega analitičnega prispevka, je Komisija izvedla dve spletni anketi na podlagi vprašalnika, da bi tako kar najhitreje pridobila informacije s strani posojilojemalcev[3] in posojilodajalcev[4]. Poudariti je treba, da je analiza samo okvirna, saj so bila pravila CRD II[5] sprejeta šele leta 2009.

VIRI PROCIKLIčNOSTI IN NJIHOVE POSLEDICE ZA ANALIZO

4. Regulativna ureditev bančnega kapitala bi lahko še okrepila cikličnost, ki je značilna za posojilno vedenje bank. Zaradi občutljivosti na tveganja je pričakovati, da se bodo kapitalske zahteve v okviru Basla II, ki so bile v EU prenesene s CRD, bolj povečale v obdobjih recesije in manj v obdobjih gospodarske rasti. Ker je zbiranje dodatnega kapitala med upadom gospodarska rasti drago, se banke zato raje odločijo za krčenje svoje posojilne dejavnosti. V nasprotju s tem pa imajo banke v obdobjih gospodarske rasti, ko so kapitalske zahteve bolj sproščene, na voljo več manevrskega prostora za odobritev več in/ali bolj tveganih posojil v primerjavi s preteklim povprečjem skozi poslovni cikel.

5. Vendar je narava posojilne dejavnosti bank prociklična in zato ni mogoče predpostavljati, da imajo ciklične kapitalske zahteve same po sebi krepitveni učinek. Prociklična narava posojilne dejavnosti bank dejansko izvira iz številnih, pogosto medsebojno povezanih dejavnikov[6], kot so omejitve pri merjenju tveganja[7] in asimetrije informacij[8] med posojilojemalci in posojilodajalci. Procikličnost posojilne dejavnosti pa lahko izvira tudi iz neustreznih odzivov[9] udeležencev v finančnem sistemu na spremembe v gospodarskem okolju.

Na nihanja v kakovosti bančnih bilanc stanja vplivajo tudi računovodski predpisi. Načeloma bi lahko realizirani ali nerealizirani dobički zaradi povišanja cen sredstev, ki se odraža v pošteni vrednosti sredstev, ali izboljšana kreditna kakovost, ki se odraža v nižjih zahtevah za banke po oblikovanju rezervacij, izboljšali izkaze poslovnega izida bank in s tem tudi njihova lastna sredstva, kar bi zagotovilo osnovo za nadaljnjo širitev posojilne dejavnosti[10].

6. Ker na procikličnost vplivajo različni dejavniki, je težko natančno opredeliti učinek minimalnih kapitalskih zahtev. Predvsem ostaja izziv razlikovanje med vplivi ponudbe posojil na eni strani in vplivi povpraševanja po posojilih na drugi strani, še zlasti ker spremembe pri ponudbi in povpraševanju vplivajo na bančne posojilne obrestne mere in obseg posojil. Za pravilno opredelitev navedenih vplivov bi bili potrebni natančni in dovolj obsežni podatki, ki pa glede na to, da je CRD začela veljati šele pred kratkim, še niso na voljo. Prva ocena v tem poročilu torej delno temelji na kvalitativnih informacijah, pridobljenih pri bankah in posojilojemalcih.

7. Da bi CRD lahko imela prociklične učinke, morajo biti izpolnjeni nekateri pogoji. Za empirično določitev obsega teh vplivov to poročilo sledi strukturi, ki jo je predlagala ECB, in išče odgovore na naslednja vprašanja:

8. Ali povečana občutljivost na tveganja okvira CRD vodi k močnejši cikličnosti zahtevanega minimalnega kapitala (MRC) in, če to drži, v kakšnem obsegu?

9. Ali ciklične kapitalske zahteve vplivajo na stopnjo lastnega kapitala bank in na ponudbo bančnih posojil?

10. Ali ima cikličnost ponudbe bančnih posojil krepitveni učinek na gospodarski cikel?

Cikličnost minimalnega regulatornega kapitala

11. S sprejetjem CRD se je občutljivost kapitalskih zahtev na tveganja v primerjavi z Baslom I povečala, saj bankam omogoča sprejetje pristopov za določitev regulatornega kapitala, ki ustrezajo njihovemu položaju in stopnji izpopolnjenosti njihovega upravljanja tveganj. Pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen (IRB) je, na primer, bankam omogočil, da določijo kapitalske zahteve za kreditno tveganje z uporabo lastnih „vhodnih vrednosti tveganja“, kot so verjetnost neplačila (PD), izguba ob neplačilu (LGD) in izpostavljenost ob neplačilu (EAD)[11] .

12. Zaradi pričakovanega povečanja občutljivosti regulatornih kapitalskih zahtev iz CRD na tveganja je bilo splošno pričakovano, da bodo te zahteve sčasoma postale bolj raznolike (ali ciklične). Glede na to, da zahteve za kreditno tveganje predstavljajo več kot 80 % celotnega zahtevanega minimalnega kapitala (MRC) v okviru stebra 1, se na splošno šteje, da je glavno gonilo potencialne cikličnosti MRC vključitev parametrov kreditnega tveganja v izračun tveganju prilagojenih sredstev (RWA) v skladu s pristopi IRB, čeprav naj bi se uteži tveganja v vseh treh pristopih – standardizirani pristop (SA),[12] osnovni pristop IRB[13] in napredni pristop IRB –odzivale na makroekonomsko okolje. Pri pristopih IRB naj bi kapitalske zahteve ustrezno nihale, saj se verjetnost neplačila (PD) za določeno izpostavljenost v obdobju gospodarske rasti zmanjša, med upadom gospodarske rasti pa poveča[14].

13. Za celostno analizo cikličnosti zahtevanega minimalnega kapitala (MRC) bi bilo treba upoštevati celoten poslovni cikel. Trenutno so na voljo samo trije sklopi podatkov,[15] ki pa niso zadostna podlaga za dokončne odgovore.

14. Po analizi TFICF je bil decembra 2008 MRC[16] po CRD v povprečju nižji za 10,6 % za banke iz skupine 1[17] in za 6,1 % za banke iz skupine 2 v primerjavi z Baslom I[18]. Hkrati se je MRC med junijem in decembrom 2008 povečal za 8,3 % za banke iz skupine 1 in za 0,1 % za banke iz skupine 2. Te spremembe je mogoče pripisati povišanju tveganju prilagojenih sredstev (RWA) v višini 8,2 % za banke iz skupine 1 in znižanju RWA za 1,5 % za banke iz skupine 2. Vendar so se skupni zneski izpostavljenosti povečevali hitreje kot RWA, tj. za 10,7 % oziroma 2,8 %, kar kaže na to, da zvišanje MRC med junijem in decembrom 2008 ni bilo posledica povečanja tveganosti izpostavljenosti[19].

15. Junija 2009 je bil MRC za banke iz skupin 1 in 2 po CRD še vedno nižji v primerjavi z Baslom I (za 7,7 % oziroma 5,5 %). Med decembrom 2008 in junijem 2009 se je RWA za banke iz skupine 1 znižal za 2,1 %, čeprav se je skupna izpostavljenost povečala za 0,3 %. Kljub temu se je MRC v skupini 1 povečal za 3,7 %, večinoma zaradi rastočih odbitkov za povezane subjekte in listinjenja ter pomanjkanja rezervacij za pričakovane izgube. Pri nadaljnjem spremljanju bo torej treba oceniti, ali poleg RWA tudi drugi elementi MRC prispevajo k njegovi dolgoročni spremenljivosti[20].

16. K tej nekoliko presenetljivi dinamiki RWA v odnosu do skupnih izpostavljenosti so lahko prispevali številni dejavniki, med drugim vladni programi za pomoč bankam in premiki v sestavi bančnih portfeljev v smeri manj tveganih izpostavljenosti. Ugotovljene spremembe v sestavi portfeljev, ki nakazujejo premik od portfeljev z visokimi vrednostmi PD (podjetniški portfelj) k portfeljem z nižjimi vrednostmi PD (državni portfelj), vsekakor lahko delno razložijo, zakaj je zgoraj obravnavano zvišanje RWA manjše od povečanja zneskov izpostavljenosti (glej diagram 1 v priloženem delovnem dokumentu služb). Poleg tega je rezultat lahko tudi posledica časovnega zamika, ki je značilen za postopek revizije PD[21].

17. Poleg tega so regresijske analize vpliva poslovnega cikla na različne segmente bančnih portfeljev pokazale, da je koeficient poslovnega cikla[22] pozitiven za kategoriji izpostavljenosti do podjetij in izpostavljenosti do majhnih dolžnikov ter negativen za izpostavljenosti do države[23], kar je skladno z zgornjo ugotovitvijo, da so banke prilagodile sestavo svojih portfeljev v smeri izpostavljenosti, ki je bila domnevno manj kapitalsko intenzivna.

18. Analiza nadzornih podatkov iz decembra 2008 za več držav je pokazala, da so makroekonomske razmere vplivale na parametre tveganja, še zlasti na vrednosti PD[24]. Vendar do konca leta 2008 makroekonomske razmere niso bistveno vplivale na MRC na ravni posameznih institucij. Ta ugotovitev, ki nekoliko nasprotuje intuiciji, je večinoma posledica zgoraj obravnavanih vplivov prilagoditve portfeljev.

VPLIV KAPITALSKIH ZAHTEV NA POSOJILNO DEJAVNOST BANK

19. Da bi regulatorne kapitalske zahteve lahko vplivale na posojilno dejavnost bank, morajo biti zavezujoče glede stopnje lastnega kapitala bank. Regulatorne zahteve pa niso edini pomemben dejavnik pri odločitvah bank glede višine lastnega kapitala. Modeli ekonomskega kapitala, pričakovanja drugih tržnih udeležencev in zlasti zahteve bonitetnih agencij (CRA) lahko banke prisilijo, da povečajo svoje stopnje kapitala, čeprav so skladne z njihovimi regulatornimi zahtevami.

20. Rezultati anket na podlagi vprašalnika, ki jih je opravila ECB, kažejo, da imajo bonitetne agencije vodilno vlogo pri določitvi želene stopnje kapitala in da je ta dejavnik pri velikih, mednarodno dejavnih bankah celo pomembnejši od regulatornih kapitalskih zahtev. To nakazuje, da na spremembe v stopnji želenega kapitala in z njo povezane vplive na posojilno dejavnost bank v prvi vrsti vpliva cilj posameznih institucij, da bi pridobile določeno bonitetno oceno CRA. Podobno bi lahko imeli pri velikih bankah modeli ekonomskega kapitala pomembnejšo vlogo pri razporejanju kapitala kot regulatorne zahteve[25]. Zadnja finančna kriza je izpostavila pomembnost pričakovanj tržnih udeležencev pri določanju stopenj bančnega kapitala. Zdi se, da je pritisk na banke, naj ne znižujejo kapitalskih rezerv, bolj izviral iz zaskrbljenosti tržnih udeležencev glede ustrezne kakovosti in stopnje kapitala v obremenilnem obdobju kot pa iz ciklične spremenljivosti MRC.

21. Da bi lahko regulatorne kapitalske zahteve vplivale na posojilno dejavnost bank, se mora posojilna dejavnost bank bolj ravnati po ponudbi posojil kot pa po povpraševanju po njih. Poleg tega bi morale kapitalske zahteve v primerjavi z drugimi dejavniki ponudbe posojil in povpraševanja po njih odločilno vplivati na cikličnost v posojilni dejavnosti. Dejavniki na strani povpraševanja, ki vplivajo na rast bančnih posojil, so med drugim pričakovanja potrošnikov, inflacija in stopnje brezposelnosti.

22. Raziskava o posojilni dejavnosti bank[26], ki jo je opravila ECB, kaže, da je CRD nekoliko vplivala na posojilne politike bank. V raziskavo vključene banke so poročale, da je bil vpliv CRD na kreditne standarde bolj izrazit pri podjetniških posojilih (pri MSP in velikih družbah) kot pri posojilih prebivalstvu (glej diagram 2). Vendar se je ocena pomembnosti CRD med bankami precej razlikovala. Medtem ko na skupni ravni euroobmočja velika večina bank poroča, da CRD doslej pravzaprav ni imela nobenega učinka na njihove kreditne standarde, pa je opaziti veliko razpršenost med državami (glej diagram 3). Banke v nekaterih državah so poročale, da je CRD le malo oziroma sploh ni vplivala na njihove politike glede dajanja posojil podjetjem, do 80 % bank v drugih državah pa je poročalo, da je CRD povzročila neto zaostrovanje kreditnih standardov. Medtem ko je CRD v večini držav prispevala k neto zaostrovanju kreditnih standardov za posojila prebivalstvu, pa je v nekaj državah po poročanju povzročila neto ublažitev.

23. V anketi na podlagi vprašalnika, ki jo je izvedla Komisija, se je banke vprašalo o dejavnikih, ki so omejevali njihovo posojilno dejavnost od oktobra 2008 do aprila 2009 (glej diagram 4). 47 % vprašancev je kot dejavnik navedlo spremembe regulatornega kapitala, več vprašancev pa je navedlo splošne gospodarske in/ali panožne obete (95 %), posebna pričakovanja posojilojemalcev (79 %) in razpoložljivost zavarovanj za nove posle (63 %). Podobno najnovejše študije ECB za euroobmočje kažejo, da je kapitalski položaj bank (v širšem pomenu, ne le v okviru MRC) vplival na ponudbo posojil prebivalstvu in podjetjem v zadnjih dveh letih, čeprav je ta vpliv manj izrazit kot vpliv dejavnikov v kategoriji „zaznava tveganja“ (glej diagrama 5 in 6).

24. Nedavni dogodki kažejo, da bi lahko imele določene slabosti pri regulatornih kapitalskih zahtevah tudi prociklične posledice. V letih razcveta pred finančnim pretresom so številne velike banke močno povečevale finančne vzvode in s tem tveganja, vključno s tveganji iz trgovalne knjige, ki niso bila ustrezno zajeta v regulatornem kapitalu. Kriza je spodbudila zaskrbljenost glede kapitalske ustreznosti bank, tako da so morale številne banke, da bi dosegle višje kapitalske deleže, ki naj bi bili po mnenju tržnih udeležencev ustrezni, hitro zmanjšati finančni vzvod pri svojem poslovanju in zbrati dodaten kapital v težkem tržnem okolju, kar je še povečalo pritisk. Kar 50 % bank je v poročilu ECB navedlo, da je finančna kriza negativno vplivala tako na njihov kapitalski položaj (kot odraz znatnih odpisov in izgub v trgovalnih knjigah[27] ter motenega dostopa do financiranja na debelo) in posojilne odločitve (glej diagram 7).

25. Ne glede na to pa iz analize ECB izhaja, da je na zadnji upad rasti posojil znatno vplivalo prav upadajoče povpraševanje po posojilih. Dolgoročni trendi skupne rasti posojil in gospodarske dejavnosti v euroobmočju (glej diagram 8) ponazarjajo, da je bilo v preteklosti gibanje posojilne dejavnosti prociklično glede na poslovni cikel. Kljub pritiskom, ki so jih med finančno krizo in v obdobju prehoda na CRD izkusile banke v euroobmočju, se je nedavna rast posojil na skupni ravni gibala bolj ali manj skladno z vzorci iz preteklosti. Rast posojil gospodinjstvom je močno upadla vzporedno z upadom gospodarske dejavnosti, medtem ko je rast posojil nefinančnim družbam začela upadati z zamikom, ki je skladen z ugotovitvami iz preteklosti.

26. Na splošno je še vedno težko oceniti, v kolikšni meri je uvedba CRD povzročila večjo procikličnost v posojilni dejavnosti bank. Čeprav dokazi iz tega poglavja kažejo na obstoj morebitnih povezav med CRD in posojilnim vedenjem bank, bi bila za trdnejše sklepe potrebna analiza skozi daljše obdobje. Nenazadnje je treba poudariti, da je začetek izvajanja okvira Basel II sovpadal z izbruhom finančne krize, zato je še posebej težko ločevati vplive teh dveh dogodkov .

VPLIV RAZPOLOžLJIVOSTI POSOJIL NA GOSPODARSKI CIKEL

27. Zadnja faza pri analizi se nanaša na obseg vpliva sprememb v ponudbi bančnih posojil zaradi uvedbe CRD na gospodarski cikel.

28. Da bi CRD lahko imela krepitvene učinke na realno gospodarstvo, mora biti večje število posojilojemalcev odvisnih od bank, kar pomeni, da ne morejo nadomestiti bančnih posojil z drugimi finančnimi sredstvi. Po podatkih ECB so pri novih poslovnih posojilih nefinančnim družbam (glej diagram 9) majhna posojila dosegla vrh sredi leta 2008, od takrat pa so se zmanjšala za približno 15 %, medtem ko so velika posojila dosegla vrh v začetku leta 2009 in se nato do septembra 2009 zmanjšala za približno 10 %. To kaže, da je upad gospodarske rasti močneje vplival na posojila MSP, vendar so se posojila velikim družbam v zadnjih mesecih prav tako zmanjšala. V primerjavi z velikimi posojili je obseg majhnih posojil utrpel večji padec, razmiki med obrestnimi merami za majhna in velika posojila pa so se od začetka leta 2008 povečali (glej diagram 10).

29. Po podatkih iz nedavne raziskave[28] evropskih MSP se zdi, da jih ima večina še vedno dostop do bančnega financiranja kljub poslabšanju posojilnih pogojev. Iz rezultatov raziskave izhaja, da so bile vloge za bančno financiranje večinoma ugodno rešene: 60 % MSP v euroobmočju je navedlo, da jim je bil v prvi polovici leta 2009 odobren celoten znesek posojil, za katerega so zaprosili, nadaljnjim 17 % pa je bil odobren delni znesek; samo 12 %[29] vlog je bilo zavrnjenih (glej diagram 11). Komisija je dobila primerljive ocene na podlagi ločenega vprašalnika o razpoložljivosti bančnih posojil, ki je bil poslan podjetjem v EU[30].

30. V zvezi z obsegom, do katerega lahko podjetniški posojilojemalci ublažijo učinek krčenja posojilne dejavnosti med upadom gospodarske rasti, dokazi kažejo, da je financiranje prek trgov, kot je izdaja lastniškega kapitala in dolžniških vrednostnih papirjev, nekoliko ublažilo zmanjševanje dolgoročnega bančnega financiranja od konca leta 2008 (glej diagram 12). Medtem ko je večina MSP, ki so zaprosila za komercialni kredit ali drugo zunanje financiranje v prvi polovici leta 2009, prejela celoten znesek, za katerega je zaprosila, pa so nekatera podjetja navedla, da niso mogla pridobiti sredstev iz teh alternativnih virov (13 % oziroma 15 %, glej diagram 11).

31. Ne glede na navedbe o stalni nadomestljivosti, ki obstaja med financiranjem prek trga in financiranjem prek bank v zadnjih mesecih, se ne sme podcenjevati vodilne vloge bank pri zagotavljanju sredstev za potrošnjo in naložbe, zlasti ob upoštevanju dejstva, da je pridobivanje potrebnega financiranja iz alternativnih virov obremenilno vplivalo na nekatera, predvsem manjša podjetja. Poleg tega najnovejši empirični dokazi kažejo, da lahko pretresi na področju ponudbe posojil v finančnem sistemu euroobmočja, ki večinoma temelji na bančništvu, vplivajo na gospodarsko dejavnost [31].

PODLAGA ZA IZRAčUN KAPITALSKIH ZAHTEV

32. V okviru sklepov skupine držav G20 je Komisija26. februarja 2010 začela javno posvetovanje o paketu možnosti za spremembo CRD v zvezi z likvidnostjo in upravljanjem kreditnega tveganja nasprotne stranke, opredelitvijo kapitala, stopnjo finančnega vzvoda, proticikličnimi ukrepi, sistemsko pomembnimi finančnimi institucijami in enotnim pravilnikom. Ocena teh potencialnih zahtev presega namene tega poročila[32].

33. Vendar sta v okviru procikličnosti kot posledica krize zbudili posebno pozornost dve vprašanji: učinek znižanja bonitetnih ocen listinjenja in posojil MSP. Zlasti so se pojavile skrbi v zvezi z negativnimi učinki za MSP, če bi kapitalski okvir vodil k zmanjšanemu dostopu do posojil in višjim obrestnim meram.

34. Korelacijo sredstev lahko opišemo kot odvisnost vrednosti sredstev posojilojemalca od splošnega gospodarskega stanja – ta enotni dejavnik tveganja medsebojno povezuje vse posojilojemalce, zato je zanje značilen podoben razvoj. Te korelacije so odvisne od kategorije sredstev, saj različni posojilojemalci in kategorije sredstev izkazujejo različne stopnje odvisnosti od celotnega gospodarstva in tudi vplivajo na uteži tveganja. Primer nizke korelacije je portfelj majhnih dolžnikov, saj so neplačila majhnih dolžnikov običajno bolj idiosinkratična in manj odvisna od gospodarskega cikla kot neplačila pri podjetjih. Zato je krivulja izgube razmeroma ravna, kapitalske zahteve pa so manj odvisne od gospodarskega položaja. Sedanji okvir CRD priznava pomembnost MSP za evropsko gospodarstvo in jim namenja posojila v obsegu manj kot en milijon evrov v kategoriji sredstev za posojila prebivalstvu. Kapitalske zahteve za taka posojila so pod manjšim vplivom gospodarskega cikla in MSP ponujajo bistvene prednosti v primerjavi z Baslom I.

35. Pomemben je tudi zahtevani minimalni kapital (MRC) za listinjenja. Ta večinoma temeljijo na zunanji bonitetni oceni CRA[33]. Zunanje bonitetne ocene so razmeroma standardiziran, lahko razumljiv in neodvisen ukrep, ki ga je trg v veliki meri uporabljal že pred njegovo vključitvijo v okvir Basel II[34]. Vsaka bonitetna ocena za tranšo listinjenja je povezana z določeno tveganju prilagojeno kapitalsko zahtevo (glej diagram 13). Kapitalske zahteve se močno povečajo, če je bonitetna ocena listinjenja nižja od BBB-, in vsaka bonitetna ocena, nižja od B+, mora biti v celoti krita z regulatornim kapitalom:

36. ker so za podrejene tranše izgube zaradi neplačila lahko precej večje pri pozicijah listinjenja kot pri običajnih podjetniških posojilih s podobno vrednostjo PD in

37. ker so regulativni organi uvedli spodbudo, ki banke odvrača od naložb v nižje ovrednotene in tvegane podrejene tranše[35].

Med finančno krizo so CRA močno znižale ocene tranš listinjenja. Za podrejene in tudi nadrejene tranše, ki so bile prvotno visoko ovrednotene, so se določile višje kapitalske zahteve. Od junija 2009 so kapitalske zahteve za pozicije listinjenja povprečno znašale 6 % MRC za banke iz skupine 1 in 3,2 % za banke iz skupine 2[36]. Večja diferenciacija in razdrobljenost pri kapitalskih zahtevah bi lahko rešili te težave, zato so kapitalske zahteve za listinjenje trenutno v postopku revizije.

38. Za oceno splošnih vplivov morebitnih sprememb okvira Basel II na višino kapitala bo Baselski odbor izvedel kvantitativno študijo učinka. Komisija je Odboru evropskih bančnih nadzornikov naročila, da opravi vzporedno analizo za EU, da se oceni njihov učinek na evropske banke in morebitne vplive na posojilno dejavnost bank. Pomembno je, da bo analiza Odbora evropskih bančnih nadzornikov vključevala majhne banke, katerih posojilne dejavnosti so še posebej pomembne za MSP.

UKREPI V ZVEZI S PROCIKLIčNOSTJO

39. Ker pri institucijah v danem trenutku ni mogoče doseči večje občutljivosti na tveganja brez postopne uvedbe določene stopnje cikličnosti v MRC, je lahko določena stopnja procikličnosti neizogibna. CRD se je odzvala na to prekrivanje z uvedbo številnih zaščitnih ukrepov za omejitev morebitnih procikličnih vplivov, vključno s testiranjem izjemnih situacij (kot del stebra 2), prehodnimi spodnjimi mejami za višino kapitala, ugodnejšimi utežmi tveganja za izpostavljenosti v odnosu do manj cikličnih posojilojemalcev (MSP) in elementi za izračun kapitala, ki temeljijo na dolgi zgodovini podatkov (za vrednosti PD) in ocenah upada gospodarske rasti (za vrednosti LGD).

40. Vendar zadnja kriza kaže, da tržni udeleženci pričakujejo dvig stopenj kapitala, če menijo, da določena institucija nima dobre osnove za pokrivanje izgub. Okrepljeni proticiklični ukrepi v regulatornem okviru za kapitalske zahteve bi lahko pripomogli k povrnitvi zaupanja v bilance stanja bank in s tem zmanjšali verjetnost, da bodo morale banke povečati kapitalske zahteve ali močno zmanjšati finančni vzvod pri svojih kreditnih portfeljih, da bi lahko izpolnile pričakovanja tržnih udeležencev. Komisija se strinja z mednarodnimi institucijami, kot sta FSB in Baselski odbor, da so potrebni dodatni ukrepi za preprečitev čezmerne procikličnosti.

Kapitalske rezerve in rezervacije

41. Komisija razmišlja o uvedbi kapitalskih rezerv in/ali rezervacij skozi cikel. Namen obeh ukrepov je ublažiti procikličnost. Dinamične rezervacije pomenijo oblikovanje rezervacij za „pričakovane“ kreditne izgube zaradi izpostavljenosti, rezerve pa se nanašajo na „nepričakovane izgube“.

42. Poleg tega obstajata dve vrsti proticikličnih ukrepov: ukrepi, ki se sprejmejo na podlagi značilnosti tveganja, značilnih za določeno banko (mikro raven), in ukrepi, ki temeljijo na eni ali več makro spremenljivkah in odražajo širše sistemsko tveganje (makro raven). Dinamične rezervacije, rezerve za ohranitev kapitala in predlog Odbora evropskih bančnih nadzornikov za izravnavo cikličnosti MRC (glej spodaj) so ukrepi na ravni posameznih bank, saj obravnavajo posebna tveganja, povezana s posamezno banko.

43. Rezervacije za posojilne izgube zmanjšujejo ugotovljeni neto prihodek v obdobju, za katerega se rezervacija uveljavlja, in znižujejo knjigovodsko vrednost posojil. Po računovodskih standardih se trenutno uporablja „model nastale izgube“, ki dovoljuje priznanje izgub samo, če so nastale na bilančni presečni dan. Veljavni računovodski standardi ne dovoljujejo vključitve tistih kreditnih izgub v rezervacije, ki temeljijo na pričakovanih dogodkih v prihodnosti[37].

44. Za dolgoročni posojilni portfelj, ki izvira iz obdobja gospodarske rasti, praksa torej ne dovoljuje nobenega dogodka nastale izgube, kar pomeni, da sedanji MSRP ne predvidevajo nobenih rezervacij za kreditne izgube pri posameznih posojilih. Rezervacije skozi cikel („dinamične rezervacije“) in predlog UOMRS bi od bank zahtevala oblikovanje rezervacij za pričakovane kreditne izgube. V obdobju gospodarske rasti bi torej banke oblikovale rezervacije v obliki kapitalskih rezerv, iz katerih bi se črpalo, ko bi prišlo do upada gospodarske rasti.

45. Trenutno se proučuje več možnosti za učinkovito obravnavo vprašanja procikličnosti; ena od njih je tudi izboljšanje pravil za oblikovanje rezervacij. V tem okviru imajo bolj v prihodnost usmerjene rešitve, kot so dinamične rezervacije, določene prednosti, kar pomeni, da banke prej upoštevajo pričakovane izgube. UOMRS že dela na spremembi sedanjih računovodskih predpisov o oblikovanju rezervacij. Baselski odbor načrtuje celovit prispevek, ki bi omejil procikličnost in naredil model UOMRS učinkovitejši.

46. V zvezi s kapitalskimi rezervami sta bila opredeljena dva dopolnjujoča se elementa. Prvi element predvideva rezervo z natančno opredeljenim ciljem (rezerva za ohranitev kapitala) nad minimalnimi kapitalskimi zahtevami, katere namen je pokrivanje izgub v „obremenilnih obdobjih“. Banke naj bi tak kapital vzpostavile v času ugodnih gospodarskih razmer. Banke, ki ne dosegajo natančno opredeljenega cilja, bi se soočale z omejitvami pri razdelitvi kapitala (npr. izplačila dividend, odkupi deležev), dokler ne bi dosegle rezerve z natančno opredeljenim ciljem. To bi bančnemu sektorju omogočilo, da ustvari kapitalske rezerve, ko doseže ustrezno stopnjo dobička, in jih uporabi v obremenilnih obdobjih. Zahteva po povečanju kapitala v obdobjih visokih dobičkov bi lahko ublažila čezmerno širitev posojilne dejavnosti in izkoriščanje finančnih vzvodov v bančnem sektorju.

47. Drugi element predvideva proticiklično kapitalsko rezervo. Njen namen je doseganje širšega makrobonitetnega cilja zaščite bančnega sektorja pred obdobji čezmerne rasti posojil in podpora posojilni dejavnosti bank med upadom gospodarske rasti. Ciljna raven proticiklične kapitalske rezerve bi se sčasoma spreminjala in bi se določila kot funkcija ene ali več izbranih makro spremenljivk, ki bi delovale kot kazalnik povečevanja tveganj na makro ravni. Odstopanje makro spremenljivk(e) od dolgoročnega povprečja bi nakazovalo obdobja povečanja makro tveganj, kar bi vodilo k širitvi obsega rezerve za ohranitev kapitala.

48. Za obravnavanje procikličnosti na makrobonitetni ravni Komisija priznava možnost časovno spremenljive kapitalske rezerve. Ker bi tak ukrep zahteval celostno gospodarsko, monetarno in makrobonitetno oceno, bo Komisija skupaj z ECB proučila možnosti za vključitev tega ukrepa v novo nadzorniško strukturo.

Izravnava zahtevanega minimalnega kapitala MRC

49. Odbor evropskih bančnih nadzornikov (CEBS) je predlagal uporabo postopka stebra 2, da se izravna pritisk ocen vrednosti PD v ugodnih kreditnih razmerah. V praksi ta metodologija temelji na uporabi prilagoditve, ki odraža vrzel med trenutnimi vrednostmi PD in vrednostmi PD, ki ustrezajo vrednostim v recesiji ali dolgoročnemu povprečju. Obseg tako oblikovane prilagoditve se zmanjša med recesijo in poveča v fazah rasti, temu primerno pa bi se izračunala tudi kapitalska rezerva. Kapitalska rezerva bi tako lahko izravnala ciklična nihanja MRC in zmanjšala procikličnost.

Finančni vzvodi

50. Vzvodi v finančnem sistemu so se znatno povečevali tik pred nastopom zadnje finančne krize, tako v okviru reguliranega bančnega sektorja kot tudi v nereguliranih sektorjih, in sicer pri subjektih, kot so hedge skladi in podjetja z zasebnim kapitalom. Povečanje finančnih vzvodov sicer lahko vodi k povečanju donosov v času ugodnih gospodarskih razmer, vendar pa med upadom gospodarske rasti tudi povečuje izgube. Poleg tega je imel postopek zmanjševanja vzvodov, ki se je izvajal znotraj finančnega sistema, nadaljnje škodljive posledice za finančne trge in širše gospodarstvo.

51. Izjava z vrha G20 z dne 2. aprila 2009[38] navaja, da „je treba kapitalske zahteve, ki temeljijo na oceni tveganja, dopolniti z enostavnim in preglednim ukrepom, ki ne temelji na oceni tveganja, je mednarodno primerljiv, primerno upošteva zunajbilančne izpostavljenosti in lahko pripomore k obvladovanju povečevanja vzvodov v bančnem sistemu“. Baselski odbor je na javnem posvetu začrtal stopnjo vzvoda, ki bi delovala kot dopolnilni ukrep k okviru Basel II, ki temelji na oceni tveganja, za prehod na postopek stebra 1 na podlagi ustreznega pregleda in umerjanja. V skladu z Baselskim odborom Komisija razmišlja o uvedbi stopnje vzvoda s namenom, da bi se dosegli naslednji cilji:

52. omejitev povečevanja vzvodov v bančnem sektorju, kar bi prispevalo k zmanjšanju tveganja destabilizacije postopkov zmanjševanja vzvodov, ki lahko škodujejo finančnemu sistemu in gospodarstvu, in

53. uvedba dodatnih zaščitnih ukrepov pred tveganjem na podlagi modela in napakami pri merjenju tako, da se ukrep, ki temelji na oceni tveganja, dopolni s preprostim in preglednim neodvisnim merjenjem tveganja, ki temelji na bruto izpostavljenostih.

54. Priporočljivo je, da se stopnja vzvoda pred izvedbo mednarodno uskladi ter da se povsem prilagodijo morebitne preostale razlike v računovodstvu. Stopnja bi bila umerjena tako, da bi služila kot verodostojen dopolnilni ukrep glede k zahtevam, ki temeljijo na oceni tveganja, ob upoštevanju prihodnjih sprememb okvira Basel II.

Ukrepi, ki jih je Komisija že sprejela

55. V letih finančnega razcveta je oblikovanje spodbujevalnih shem za tiste, ki sprejemajo odločitve v okviru finančnih podjetij, pospeševalo procikličnost s spodbujanjem čezmernega sprejemanja tveganja z osredotočanjem na kratkoročno dobičkonosnost, brez ustreznega obvladovanja in prilagajanja tveganja ali dolgoročnega poslovanja[39].

56. Za odpravo potencialno škodljivega učinka slabo oblikovanih struktur prejemkov je Komisija predlagala, da se zahteve CRD dopolnijo z izrecno obveznostjo za kreditne institucije in investicijska podjetja, da za osebje, katerega poklicne dejavnosti imajo bistven vpliv na njihov profil tveganja, vzpostavijo in vzdržujejo politike prejemkov in prakse, ki so skladne z učinkovitim obvladovanjem tveganja[40].

57. Komisija je za izboljšanje ustreznosti bančnih kapitalskih zahtev predlagala tudi spremembe k CRD za povečanje regulatornih kapitalskih zahtev za dejavnosti iz trgovalne knjige in dodatna listinjenja iz trgovalne knjige[41]. Med finančno krizo so slabosti MRC na teh področjih povzročile dodaten pritisk na kapitalski položaj bank, ki pa je v zameno verjetno prispeval k zaostrovanju posojilnih standardov bank.

58. Leta 2009 je Komisija predlagala tudi ustanovitev Evropskega odbora za sistemska tveganja (ESRB)[42], ki bi nadzoroval stabilnost finančnega sistema kot celote. ESRB, če bo ustanovljen v skladu z navedenim predlogom, bo opredelil sistemska tveganja na evropski ravni in izdajal opozorila o tveganju. Dodajanje trdne makrobonitetne zasnove trenutnemu mikrobonitetnemu pristopu naj bi prispevalo k obravnavi virov procikličnosti, ki so povezani z omejitvami pri merjenju tveganj in neustreznimi odzivi tržnih udeležencev na tveganja[43]. To bi podprlo pravočasno prepoznavanje ciklov in nastanka tveganj v sistemu, kar bi ob hkratnem tesnem sodelovanju z nadzornimi organi in oblikovalci politik omogočilo hitrejše ukrepanje za preprečitev čezmerne spremenljivosti in procikličnosti med upadom gospodarske rasti.

Sklepi

59. Poudariti je treba, da je analiza samo okvirna, saj so bila pravila CRD II sprejeta šele leta 2009.

60. Komisija ugotavlja, da so številne mednarodne institucije in odbori poudarili pomembnost uvedbe proticikličnih ukrepov v bonitetni okvir, da se zmanjša čezmerna procikličnost v finančnem sistemu. Vzporedno z delom, ki poteka v okviru Baselskega odbora, bo Komisija zlasti proučila možnosti, ki čim bolj učinkovito rešujejo sistemsko tveganje in procikličnost. Komisija meni, da bi ti ukrepi lahko omejili čezmerno tveganje v obdobjih gospodarske rasti, poleg tega pa bi bili oblikovani tako, da se lahko med upadom gospodarske rasti izkoristijo za povečanje vzdržljivosti bančnega sektorja in podporo toku posojil v gospodarstvo.

61. Komisija se sklicuje na sklepe Sveta ECOFIN[44], v katerih se poziva k „uvedbi v prihodnost usmerjenega oblikovanja rezervacij, kar pomeni določitev rezervacij, ki se v času ugodnih gospodarskih razmer odštejejo od dobička za pričakovane izgube v posojilnih portfeljih, to pa bi prispevalo k zajezitvi procikličnosti“. Komisija se sklicuje tudi na priporočilo skupine držav G20, da „morajo sestavljavci računovodskih standardov obvezno združiti moči z nadzornimi in regulativnimi organi za izboljšanje standardov vrednotenja in oblikovanja rezervacij, da se doseže enoten sklop kakovostnih računovodskih standardov na svetovni ravni“. Pri obravnavi zakonodajnega predloga bo Komisija upoštevala tekoče delo sestavljavca mednarodnih računovodskih standardov (UOMRS) in organov bonitetnega nadzora (zlasti Baselskega odbora).

REFERENčNI DOKUMENTI

BIS (2008), „Addressing financial system procyclicality: a possible framework“ (Obravnava procikličnosti finančnega sistema: možen okvir), Obvestilo za delovno skupino FSF za tržno in institucionalno vzdržljivost, september 2008, na voljo na spletni strani: http://www.financialstabilityboard.org/publications/r_0904e.pdf?noframes=1

Borio, C., C. Furfine in P. Lowe (2001), „Procyclicality of the financial system and financial stability: issues and policy options“ (Procikličnost finančnega sistema in finančna stabilnost: odprta vprašanja in politične možnosti), dokument BIS št. 1

Cappiello, L., A. Kadareja, C. Kok Sørensen in M. Protopapa (2009), „Do bank loans and credit standards have an effect on output? A panel approach for the euro area“ (Ali bančna posojila in kreditni standardi vplivajo na proizvodnjo? Panelni pristop za euroobmočje), delovni dokument ECB (še ni objavljen)

Ciccarelli, M., A. Maddaloni in J.-L. Peydró (2009), „Trusting the Bankers: a New Look at the Credit Channel of Monetary Transmission“ (Zaupanje v bančništvo: nov pogled na kreditni kanal monetarnega prenosa), dokument predstavljen na KREDITNI konferenci o kreditnem tveganju, finančnih krizah in makroekonomiji 2009, Benetke

COM (2009) 362 konč., Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES v zvezi s kapitalskimi zahtevami za trgovalno knjigo in za dodatna listinjenja ter v zvezi z nadzorniškim pregledom politik prejemkov, na voljo na spletni strani: http://ec.europa.eu/internal_market/bank/docs/regcapital/com2009/Leg_Proposal_Adopted_1307.pdf

COM (2009) 499 konč., Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o makrobonitetnem nadzoru finančnega sistema v Skupnosti in o ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja, 23. september 2009, na voljo na spletni strani: http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/committees/supervision/20090923/com2009_499_en.pdf

ECOFIN (2009), „Council conclusions on pro-cyclicality“ (Sklepi Sveta o procikličnosti), 2954. seja Sveta za ekonomske in finančne zadeve, Bruselj, 7. julij 2009, na voljo na spletni strani http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/109050.pdf

G-20 (2009), „Declaration on strengthening the financial system“ (Izjava o krepitvi finančnega sistema), London, 2. april 2009, na voljo na spletni strani: http://www.g20.org/Documents/Fin_Deps_Fin_Reg_Annex_020409_-_1615_final.pdf

Masschelein, N. (2007), „Monitoring pro-cyclicality under the capital requirements directive: preliminary concepts for developing a framework“ (Spremljanje procikličnosti v skladu z direktivo o kapitalskih zahtevah: predhodne zasnove za razvoj okvira), delovni dokument NBB št. 120

[1] Obsega Direktivo 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ter Direktivo 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij.

[2] Naloga TFICF je spremljati stopnjo in spremenljivost minimalnih kapitalskih zahtev bank, kakor določa CRD, ter analizirati njihov vpliv na posojilno dejavnost bank in gospodarski cikel.

[3] Anketa na podlagi vprašalnika za podjetja v EU se je izvajala od 12. avgusta do 28. septembra 2009. Prek Posvetovalnega odbora evropskih podjetij (EBTP) so bila na poslovno skupnost naslovljena vprašanja o njihovih stališčih glede razvoja razpoložljivosti in pogojev bančnih posojil od oktobra 2008. Vprašalnik je izpolnilo 429 članov EBTP iz 28 držav EU/EGP. Kar zadeva velikost podjetij, je 59 % vprašancev zastopalo mala podjetja, 20 % srednje velika podjetja in 21 % velika podjetja.

[4] Anketa na podlagi vprašalnika za bančno industrijo v EU se je izvajala od 21. maja do 31. avgusta 2009. Prejetih je bilo devetnajst odgovorov iz IT, SI, BE, AT, DE, UK in NL. Med vprašanci so bile banke, katerih večinsko lastništvo je zasebno (javne družbe), mreže nacionalnih zadružnih bank in banke v javni lasti. Nekatere odgovore so predložila nacionalna združenja, ki zastopajo skupno stališče njihovih članov, kar je dejansko povečalo število posameznih kreditnih institucij, zajetih v anketi.

[5] Directive 2009/111/EC of the European Parliament and of the Council of 16 September 2009 amending Directives 2006/48/EC, 2006/49/EC and 2007/64/EC as regards banks affiliated to central institutions, certain own funds items, large exposures, supervisory arrangements, and crisis management

[6] Za izčrpen opis glavnih virov procikličnosti in vloge pravil kapitalske ustreznosti pri tem glej BIS (2008) in Masschelein (2007).

[7] Finančne institucije imajo predvsem težave pri ocenjevanju absolutne stopnje tveganja (precej boljše so pri oceni relativnega tveganja), zlasti na daljše obdobje, zato le redko prepoznajo konjunkture s posledicami za sistemsko tveganje. Mere tveganja so lahko razmeroma nizke med fazo ekspanzije, ko se ranljivost in tveganje povečujeta, nato pa se povečajo, ko se pojavijo napetosti. Tako je lahko tržno tveganje iz bančne trgovalne knjige hitro podcenjeno, če je merjeno v kratkih obdobjih razpolaganja. Take omejitve pri zaznavi tveganja se lahko deloma pripišejo nezadostnim informacijam o dinamiki sistemskega tveganja in so predmet razlage nekaterih teorij vedenjskih financ, kot sta „krizna kratkovidnost“ ( disaster myopia ) in kognitivna disonanca. Za popoln pregled glej Borio et al. (2001).

[8] Ko se gospodarske razmere poslabšajo in vrednosti zavarovanj padejo, lahko asimetrije informacij v zvezi s kakovostjo bilanc stanja strank povzročijo, da celo posojilojemalci z dobičkonosnimi projekti le s težavo pridobijo finančna sredstva. Ko se gospodarske razmere izboljšajo in vrednosti zavarovanj povečajo, lahko pride do nasprotnega položaja. Iz tega zaključka izhaja, da se prociklični učinki bolj nanašajo na posojilojemalce, ki pri katerih pogosteje prihaja do asimetrije informacij, vključno z malimi in srednje velikimi podjetji, ki niso predmet zunanjih bonitetnih ocen in za katera ne veljajo obširne zahteve po razkritju.

[9] V nekaterih primerih je odzive možno pojasniti s strukturami prejemkov, ki nagrajujejo kratkoročen uspeh, ali s črednim vedenjem (težnja tržnih udeležencev, da svoje vedenje prilagodijo vedenju kolegov). Politike prejemkov v finančnih institucijah lahko krepijo prociklični učinek, če predvidevajo nagrade za uspešnost (največkrat nesorazmerne) in nezadostne kazni za slabe rezultate, npr. bonusi na podlagi kratkoročnih dobičkov, ki se izplačajo takoj brez prilagoditve tveganja ali odložitve plačila, da bi se upoštevalo prihodnje poslovanje poslovne enote ali institucije kot celote. Za popoln pregled glej Borio et al. (2001).

[10] Po drugi strani pa lahko med upadom gospodarske rasti razmere na trgu vodijo k zmanjšanju poštene vrednosti sredstev in k povečanim zahtevam za rezervacije. Te prilagoditve navzdol pri vrednotenju sredstev in povečanje posojilnih izgub bi lahko privedli do tega, da banke zaostrijo posojilne standarde in skrčijo posojilno dejavnost.

[11] Glede relativnega učinka posameznih parametrov tveganja pri pristopu IRB se šteje, da vrednost PD največ prispeva k cikličnosti okvira, medtem ko je vpliv vrednosti LGD in EAD lahko tudi pomemben, vendar v manjšem obsegu. Stopnja nihanja kapitalskih zahtev je med drugim odvisna tudi od tega, ali banke v svojih notranjih bonitetnih postopkih uporabljajo sistem PIT, ki temelji na določenem trenutku, ali sistem TTC, ki upošteva celoten cikel. Za bonitetne ocene na podlagi TTC je značilno, da se ne spreminjajo hitro kot odziv na nihanja makroekonomskih pogojev, zato nanje manj vpliva dinamika gospodarskega cikla. Okvira Basel II in CRD priporočata uporabo sistemov bonitetnega ocenjevanja na podlagi TTC za izravnavo potencialne spremenljivosti kapitalskih zahtev. Ker pa se banke raje zanašajo na zadnje podatke o neplačilih in sisteme zgodnjega opozarjanja ter zaradi težav pri pridobivanju zadostnih podatkov, uporabljajo večinoma pristope PIT, zlasti za izpostavljenosti do MSP in malih vlagateljev.

[12] V skladu s standardnim pristopom se pričakuje, da bodo zahteve manj nihale, ker banke uporabljajo uteži tveganja na podlagi zunanjih bonitetnih ocen (ki večinoma temeljijo na pristopu TTC), ki jih izdajo zunanje bonitetne institucije.

[13] Pričakuje se, da bodo RWA za podjetniške portfelje v skladu z osnovnim pristopom IRB manj občutljiva na poslovni cikel kot tista, za katere se uporablja napredni pristop IRB, saj banke pri slednjem uporabljajo lastne ocene vrednosti LGD in EAD. Zdi se, da so notranje ocenjene vrednosti LGD in EAD bolj občutljive na poslovni cikel kot ocene nadzornikov, ki se uporabljajo v okviru osnovnega pristopa IRB.

[14] Poleg parametrov kreditnega tveganja lahko na cikličnost kapitalskih zahtev vpliva tudi uporaba produktov za prenos kreditnega tveganja, kot so listinjenja. V ugodnih razmerah trgi listinjenja podpirajo prenos kreditnega tveganja od posameznih institucij, kar razbremeni kapitalski položaj bank. Vendar najnovejši dokazi kažejo, da ta funkcija prenosa tveganja v napetih tržnih razmerah ni vedno učinkovito uporabljena, kar lahko okrepi negativne vplive na kapitalski položaj bank.

[15] Iz junija 2008, decembra 2008 in junija 2009 za pribl. 60–80 bank IRB iz štirinajstih držav članic EU.

[16] Brez upoštevanja prehodnih spodnjih mej.

[17] Banka je uvrščena v skupino 1, če njen kapital prvega reda presega 3 milijarde EUR, je dobro razpršen in mednarodno dejaven.

[18] Vpliv CRD na kapitalske zahteve pri določanju kreditnega tveganja na podlagi pristopa IRB se najverjetneje še ne odražajo v celoti v podatkih, ki so jih razkrile banke, saj banke le delno uporabljajo standardizirani pristop. Decembra 2008 je bil delež izpostavljenosti, določen z delno uporabo standardiziranega pristopa, pri bankah velik, tako pri bankah iz skupine 1 (31 %) kot pri bankah iz skupine 2 (40 %).

[19] Dejansko je bila v decembru vrednost MRC na izpostavljenost – merilo tveganosti – bodisi nespremenjena (za banke iz skupine 1) ali nekoliko nižja (za banke iz skupine 2) v primerjavi z junijem 2008. Medtem ko so se vrednosti PD na ravni portfelja pri bankah iz skupine 1 v povprečju povečale, so neuresničene PD ostale pravzaprav nespremenjene, kar nakazuje, da je razlog za povečanje povprečne vrednosti PD višje število neplačil. Medtem ko povečanje vrednosti PD odraža večji delež neplačanih izpostavljenosti, pa je učinek dviga povprečja vrednosti PD na RWA (in na MRC) manj očiten, saj je utež tveganja na neplačano izpostavljenost enaka nič (z nekaterimi izjemami v skladu z naprednim pristopom IRB). Tveganje se nato obračuna s pričakovano izgubo, za katero je treba oblikovati rezervacije za tveganja (če te niso zadostne, se izvede odbitek od kapitala). Poleg tega so bile v decembru vrednosti LGD nižje za številne izpostavljenosti v primerjavi z junijem 2008 .

[20] MRC učinkovito povzema števec in imenovalec deleža regulatornega kapitala. Meri kapital, ki je potreben za pokritje (i) 8 % RWA, (ii) razlik med skupnimi upravičenimi rezervacijami in skupnim pričakovanim zneskom izgube ter (iii) drugih odbitkov.

[21] PD se oceni na podlagi podatkov o poslovnem izidu, na katere poslovni cikel vpliva nekoliko pozneje, objavljeni pa so z nadaljnjim časovnim zamikom. Na primer, če se prihodki podjetja začnejo zmanjševati na začetku leta, se to odraža v njegovih zaključnih finančnih izkazih, ki se objavijo nekaj mesecev pozneje v naslednjem letu, kar pomeni, da se lahko vključijo v sisteme bonitetne ocene šele nekaj mesecev pozneje.

[22] Predstavlja ga zamaknjena proizvodna vrzel, meri pa se kot razlika med dejanskim in potencialnim BDP.

[23] Koeficient je statistično pomemben samo za podjetniški portfelj (vrednost 1 %).

[24] Pri regresijskih analizah odnosa med spremembo posameznih vhodnih parametrov tveganja in poslovnim ciklom, ki jih je izvedla ECB, je bilo ugotovljeno, da se vrednosti PD pri podjetniških portfeljih in portfeljih majhnih dolžnikov močneje povečujejo v državah z nizko poslovno dejavnostjo, merjeno na podlagi proizvodne vrzeli, zamaknjene za eno obdobje. Iz podobnih regresijskih analiz glede vrednosti LGD so nastali koeficienti za vse portfelje, ki so sicer negativni, vendar statistično nepomembni. To lahko pomeni, da so vrednosti LGD, ki jih banke zabeležijo v svojih notranjih modelih, nekoliko bolj toge kot vrednosti PD, zato se ne odzovejo takoj na spremembe v makroekonomskem okolju. Za pridobitev trdnih dokazov o pričakovanem močno negativnem odnosu med gospodarsko dejavnostjo in vrednostmi LGD bi bilo verjetno potrebno daljše vzorčno obdobje. Dodatna razlaga za to, da ni mogoče najti povezave med vrednostmi LGD in poslovnim ciklom, se lahko skriva v regulatornih zahtevah, ki določajo uporabo vrednosti LGD v obremenilnih okoliščinah.

[25] Odgovori bank na anketo na podlagi vprašalnika, ki jo je izvedla Komisija, pa kažejo, da so regulatorne kapitalske zahteve najpomembnejši pristop za določitev ciljne višine kapitala – tako za banke, ki uporabljajo standardizirani pristop, kot tudi za banke, ki uporabljajo pristop IRB.

[26] Raziskava o posojilni dejavnosti bank iz julija 2009, ki je zajela vzorec več kot 100 bank iz euroobmočja, je vsebovala vprašanja o vplivu CRD na posojilne politike bank (merjeno na podlagi njihovih kreditnih standardov) v obdobju od prvega četrtletja 2008 do drugega četrtletja 2009.

[27] Po dobičku iz trgovalne knjige (vključno z nerealiziranimi dobički in izgubami) v višini 82 milijard EUR v letu 2007 je vzorec 105 bank v EU v letu 2008 kazal izgubo iz trgovalne knjige v višini 94 milijard EUR; viri: Orbis, Bloomberg.

[28] Raziskava, ki jo je opravila ECB v sodelovanju s Komisijo med 17. junijem in 23. julijem 2009, je vključevala 6 000 MSP in velikih podjetij iz euroobmočja.

[29] Večja kot so podjetja, uspešnejša so bila pri pridobivanju posojila, saj so bile posojilne vloge zavrnjene samo pri 5 % večjih podjetij.

[30] Odziv 429 podjetij iz EU/EGP je pokazal, da med oktobrom 2008 in septembrom 2009 13 % podjetij, ki so zaprosila za bančno posojilo, ni bilo uspešnih pri pridobivanju sredstev v obliki bančnega posojila, pri čemer je bil ta odstotek višji za MSP (15 %) kot za velika podjetja (5 %). Pri podvzorcu podjetij, ki so navedla, da jim finančno posojilo ni bilo odobreno, so odgovori pokazali, da je pridobivanje sredstev iz drugih virov težje za MSP kot za velika podjetja.

[31] Cappiello et al. (2009) navajajo empirične dokaze o obstoju bančnoposojilnega kanala prenosa denarne politike v euroobmočju. Avtorji ugotavljajo, da spremembe pri ponudbi posojil, tako glede obsega kot uporabljenih kreditnih standardov za posojila podjetjem, pomembno vplivajo na realno gospodarstvo. To pomeni, da bi omejitve bančnih bilanc stanja, kot so zavezujoče regulatorne kapitalske zahteve – v kolikor banke zaradi njih zmanjšujejo ponudbo posojil – lahko imele negativne posledice za realno gospodarsko rast.

Ciccarelli et al. (2009) uporabljajo za euroobmočje panel VAR, ki vključuje BDP, cene, kratkoročne obrestne mere, povpraševanje po posojilih in pogoje ponudbe posojil. Z uporabo funkcij impulznega odziva avtorji ugotavljajo, da je zaostrovanje kreditnih standardov povzročilo bistveno nazadovanje realne rasti BDP. V kolikor CRD vpliva na kreditne standarde bank, ta ugotovitev torej nakazuje, da bo CRD navsezadnje vplivala tudi na gospodarsko dejavnost.

[32] http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm.

[33] Bančni regulativni organi ne odobravajo tega, da banke uporabljajo lastne modele kreditnega tveganja za izpeljavo kapitalskih zahtev, in sicer zaradi negotovosti in pomanjkanja podatkov v zvezi s korelacijami sredstev. Po zadnjih izkušnjah se notranji modeli bank niso preveč dobro obnesli.

[34] Direktiva 2009/111/ES, ki spreminja CRD, od bank zahteva vso potrebno skrbnost, vključno z zadržanjem 5 % listinjenih sredstev, medtem ko bo upravljanje bonitetnih agencij obravnavala uredba o bonitetnih agencijah.

[35] Vendar obstajajo pomembni dejavniki, ki lahko zmanjšajo vpliv povečanja kapitalskih zahtev, če se bonitetne ocene poslabšajo, ker: (i) so znižanje bonitetnih ocen spremljale računovodske izgube vrednotenja. Ker bančni predpisi EU bankam dovoljujejo, da izravnajo računovodske izgube vrednotenja s kapitalskimi zahtevami, bo vpliv znižanja bonitetnih ocen precej manjši pri tistih bankah, ki so za svoje pozicije listinjenja prevzele konservativne politike vrednotenja; (ii) bodo banke, ki so prejele državna jamstva za svoje pozicije listinjenja, jih prodale na trgu ali specializiranim vladno sponzoriranim namenskim družbam („slabe banke“), prav tako povsem ali delno oproščene od povečanja kapitalskih zahtev.

[36] Konec junija 2008 so ta povprečja znašala 2,9 % za skupino 1 in 4,5 % za skupino 2.

[37] UOMRS je opravil celovit pregled „finančnih instrumentov“ iz MRS 39, vključno z oblikovanjem rezervacij za kreditne izgube, in novembra 2009 izdal ločen osnutek za javno obravnavo. Ta osnutek za javno obravnavo vsebuje pet visokih načel merjenja (model pričakovanega denarnega toka, ECF), ki jih morajo subjekti, za katere velja obveznost poročanja, skupaj z navodili za uporabo, ki temeljijo na teh načelih, uporabiti za določitev odplačne vrednosti. Predlagana metoda od bank zahteva, da:

a) prvotno ocenijo pričakovane denarne tokove za (preostalo) dobo finančnega instrumenta, vključno s pričakovanimi kreditnimi izgubami (ob upoštevanju zavarovanja);

b) izračunajo „efektivno obrestno mero“ (notranjo stopnjo donosa) na podlagi pričakovanih denarnih tokov. Efektivna obrestna mera je nižja od pogodbene obrestne mere, ker so v njej upoštevane ocenjene kreditne izgube;

c) na vsak datum poročanja pregledajo prvotno pričakovane denarne tokove in kreditne izgube ter jih po potrebi prilagodijo.

Pristop ECF bi lahko izboljšal oblikovanje rezervacij za kreditna tveganja v primerjavi s sedanjim modelom nastale izgube, ki ga predvideva MRS 39, saj ne bi bil več potreben sprožilni dogodek in omogočeno bi bilo zgodnejše pripoznavanje kreditnih izgub. S pristopom ECF se lahko doseže tudi boljša usklajenost prihodkov iz pogodbenih obresti s pričakovanimi izgubami. Vendar osnutek za javno obravnavo daje le omejena navodila za uporabo podatkov in modelov. Večinoma zahteva ocene denarnih tokov in pričakovanih kreditnih izgub v določenem trenutku. Poleg Baselskega odbora in drugih zainteresiranih strani tudi Komisija ocenjuje predlog UOMRS in bo prispevala k njegovemu izboljšanju v skladu s cilji, ki jih je opredelila skupina držav G20.

[38] G-20 (2009).

[39] Za podrobnosti o neustreznih odzivih tržnih udeležencev na spremembe v gospodarskih razmerah okolju glej odstavek 5.

[40] COM (2009) 362 konč.

[41] Ibidem.

[42] Glej COM (2009) 499 konč.

[43] Za podrobnosti o teh vprašanjih glej odstavek 5.

[44] ECOFIN (2009).