EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 18.10.2016 COM(2016) 700 final SPOROČILO KOMISIJE Prvo poročilo Komisije o napredku pri partnerskem okviru s tretjimi državami v okviru evropske agende o migracijah



1. UVOD Zunanje delovanje je ključni element celovite strategije EU za upravljanje migracijskih izzivov, ki je opredeljena v evropski agendi o migracijah. Dejavniki, ki povzročajo migracijske tokove danes, bodo prisotni tudi v prihodnje. Zato EU potrebuje dolgoročen odziv. Ključni ukrepi so bili sprejeti že na vrhu v Valletti novembra 2015. Nato je Komisija junija 2016 predlagala nov partnerski okvir s tretjimi državami v okviru evropske agende o migracijah . Evropski svet je junija 2016 potrdil partnerski okvir in pozval k njegovemu hitremu izvajanju, in sicer najprej v sodelovanju z omejenim številom držav. Septembra je bilo v časovnem načrtu iz Bratislave poudarjeno, da bi moral ta proces privesti do „zmanjšanih tokov nedovoljenih migracij in večjega deleža vrnitev“, načrt pa je predvideval tudi, da bo Evropski svet napredek ocenil decembra. Partnerski okvir je ambiciozen in v prihodnost usmerjen evropski pristop k poglobljenemu sodelovanju z izvornimi, tranzitnimi in namembnimi državami. Njegov uspeh bo odvisen od polne zavezanosti vseh strani. To pomeni skupna prizadevanja EU in držav članic, ki bodo temeljila na celotnem izboru vzvodov EU, namenjenih obravnavi kratkoročnih rešitev za neposredne migracijske pritiske in daljnosežnejšim vlaganjem v odpravljanje temeljnih vzrokov neregularnih migracij ob spodbujanju trajnostnega razvoja in stabilnosti ter odpiranju možnosti za zakonite migracije. Ta prizadevanja mora spremljati pristno partnerstvo z vsako tretjo državo, ki je prilagojeno upoštevanju specifičnih potreb in interesov ter usmerjeno v rezultate. V vseh primerih morajo v središču pristopa ostati zahteve politike EU glede humanitarnih vprašanj in človekovih pravic. To prvo poročilo ob upoštevanju navedenega ozadja predstavlja dosežen napredek in opisuje, kako visoka predstavnica, Komisija in države članice sodelujejo pri izvajanju partnerskega okvira. Čeprav je uresničitev dobrega upravljanja migracij dolgoročen proces, nujnost reševanja življenj, uničenja poslovnega modela tihotapcev in vzpostavitve nadzora nad neregularnim gibanjem ljudi zahteva takojšnje rezultate. V prvi fazi je bilo neizogibno, da prednostna naloga postane vzpostavitev novih struktur in instrumentov za dosego ciljev partnerskega okvira, vendar so bili v tej fazi doseženi tudi oprijemljivi rezultati. V tem poročilu so predstavljeni ključni nerešeni izzivi in naslednji koraki pri izvajanju partnerstva v decembru in pozneje. 2. URESNIČEVANJE PARTNERSKEGA OKVIRA Pakti Pristop partnerskega okvira pomeni spremembo načina, kako EU skupaj z državami članicami upravlja migracijske odnose s tretjimi državami izvora in tranzita. Ključni element pri tem pristopu je pojem „paktov“. Pakti so politični okvir za trajno in operativno sodelovanje, in sicer združujejo različna delovna področja za razvoj celovitega partnerstva s tretjimi državami, pri čemer kombinirajo instrumente, orodja in vzvode, ki so na voljo EU in državam članicam za uresničitev jasnih ciljev in skupnih zavez. Proces oblikovanja paktov lahko privede do sklenitve uradnih mednarodnih sporazumov, kot so sporazumi o ponovnem sprejemu. Vendar se je s pristopom v okviru paktov mogoče izogniti tveganju, da konkretne rezultate zadržijo tehnična pogajanja za celovito pripravo uradnih sporazumov. Med postopnim opredeljevanjem elementov vzajemno koristnih odnosov v zvezi z upravljanjem migracij se vzajemno razumevanje uresničuje v obliki paktov, ki so prilagojeni specifični situaciji vsake partnerske države. Ti pakti pa vsebujejo smernice za trajnostno izvajanje skupaj dogovorjenih ciljev. Med decembrskim zasedanjem Evropskega sveta bo ocenjen napredek pri uresničevanju teh paktov. V osrčju tega koncepta je partnerstvo. Prvič, skupni pristop EU in držav članic je osrednjega pomena pri uspehu paktov. Potencial partnerskega okvira bo v celoti izkoriščen samo v primeru sodelovanja držav članic, tako v smislu političnih zavez, ki bi poudarile prednostni značaj teh ukrepov, kot tudi praktične podpore, zlasti pri ponovnem sprejemu in vračanju, ter na področjih, kot so zakonite migracije. Drugič, skupni interesi EU in partnerskih držav so ključnega pomena. V okviru upravljanja migracij je treba uskladiti interese in prednostne naloge obeh strani, da se zagotovijo vzajemne koristi. Prizadevanja partnerskih držav za ohranitev zagona pri uresničevanju bodo EU omogočila, da z njimi na vseh področjih politik EU še naprej poglablja medsebojne odnose in skupno sodelovanje. Vse pobude bi morale biti integrirane, da se ustvari nujen vzvod za sodelovanje, EU pa bi morala biti pripravljena na zagotavljanje večje podpore tistim partnerskim državam, ki vlagajo največ prizadevanj, vendar pa bi se morala soočiti tudi s posledicami, če napredka ne bi bilo. Poleg tega je za premagovanje izziva migracij nujen globalni pristop. V Izjavi o beguncih in migrantih iz New Yorka je bila poudarjena potreba po globalni delitvi odgovornosti. Pomembno je, da EU ohrani vodilno vlogo, pristop partnerskega okvira in pobude pa bodo tako v okviru nadaljnjih ukrepov, sprejetih na vrhu ZN, obravnavani kot zgled. Delovanje novega partnerskega okvira v praksi – izvajanje nove strukture V prvi fazi so EU in države članice sodelovale, da bi podrobneje opredelile prilagojene pristope v zvezi s prvimi prednostnimi državami, ki so opredeljene v junijskem sporočilu. Zagon za zadevnimi svežnji je izhajal iz pomembnih političnih in diplomatskih prizadevanj EU in držav članic za dialog s prednostnimi partnerskimi državami. Ta so bila usklajena s polnim sodelovanjem delegacij EU in veleposlaništev držav članic, da bi se zagotovilo usklajeno sporočilo. Spremenila se je stopnja usklajevanja med institucijami EU in državami članicami, in sicer s strateškim načrtovanjem obiskov na visoki ravni v prednostnih državah, usklajenim poročanjem prek skupnih predstavitev ob ključnih priložnostih, kot je na primer Generalna skupščina Združenih narodov, skupnimi povratnimi informacijami in poročanjem. Posledično so migracijska vprašanja zdaj v središču splošnih odnosov s prednostnimi partnerji, poleg drugih ključnih vprašanj zunanje politike, kot so varnost, trgovina in zmanjšanje revščine. Pomena, ki ga EU pripisuje vprašanjem v zvezi z migracijami, se zdaj dobro zavedajo tudi udeležene prednostne države. Navedena zunanja prizadevanja morajo spremljati izboljšave postopkov in dejavnosti znotraj Evropske unije, na primer z odpravljanjem morebitnih ovir v zvezi s postopki za hitro vračanje in ponovni sprejem na nacionalni ravni in na ravni EU ter z namenskimi zmogljivostmi za identifikacijo in pregon združb za tihotapljenje migrantov. Z novim mandatom evropske mejne in obalne straže se bodo v zvezi s tem zagotovile še druge možnosti. Ključni prispevek držav članic k uresničitvi tega okvira je novačenje evropskih migracijskih uradnikov za zveze, ki bodo napoteni v ključne tretje države. Delovali bodo kot ključne kontaktne točke, prvi uradniki za zveze pa bodo v skladu z razporedom svojo funkcijo nastopili pred koncem tega leta. V sodelovanju z uradniki za zvezo za priseljevanje iz držav članic, agencijami EU, pristojnimi nacionalnimi in regionalnimi organi ter mednarodnimi organizacijami bodo delovali kot ključne informacijske točke v delegacijah EU, da ohranijo zagon, se povežejo s partnerji in z njimi sodelujejo ter podprejo uresničevanje oprijemljivih rezultatov. Pristop partnerskega okvira zagotavlja stabilno pot do uresničevanja dolgoročnih ciljev. Vendar ta prizadevanja že prinašajo prve rezultate. Partnerski okvir je ustvaril nov zagon v dialogu s partnerskimi državami ter omogočil boljše razumevanje prednostnih nalog EU in večjo pripravljenost za sodelovanje. V zadnjih mesecih je bilo doseženega več konkretnega napredka kot v več preteklih letih, vključno v zvezi z vračanjem in ponovnim sprejemom. Misije za identifikacijo so organizirane, da bi bili razrešeni primeri, v katerih vračanje ni bilo opravljeno. Razprave o standardnih operativnih postopkih na ravni EU v zvezi z identifikacijo in vračanjem napredujejo. V zvezi s ponovnim sprejemom se bodo po dolgem obdobju mrtvila kmalu začela pogajanja s pomembnimi partnerji. Politični dialog spremlja finančna in tehnična pomoč skupaj s spremljevalnimi ukrepi in ciljno usmerjeno podporo, da se zagotovi odpornost skupnosti, kjer so migracije in tihotapljenje najpogostejši, ter poglobijo prizadevanja za odpravo temeljnih vzrokov.

3. PARTNERSKE DRŽAVE 3.1 Prednostne države Migracije so zdaj v središču odnosov med EU in Afriko. Vrh v Valletti novembra 2015 je bil uspešen pri združevanju interesov vseh udeleženih v skupno agendo, pri čemer so se voditelji 35 afriških držav in držav članic EU dogovorili o skupnih načelih za upravljanje migracij. Pripravili so celovito politično izjavo in se zavezali k izvajanju ambicioznega akcijskega načrta, ob tem pa so se strinjali, da bodo sodelovali celovito in uravnoteženo, ukrepi pa se bodo znotraj petih sklopov izvajali vzporedno. Zmožnost kombiniranja splošnih rešitev, ki so sprejemljive in jih je mogoče uporabljati v vseh udeleženih državah, z morebitnim poglobljenim sodelovanjem z vsako državo posebej je utrla pot partnerskemu okviru. Države, ki so v zvezi z ukrepi opredeljene kot prve prednostne države, so pomembne izvorne ali tranzitne države pri neregularnih migracijah, nekatere pa prav tako gostijo veliko število beguncev in se soočajo z notranjimi razselitvami. Poleg tega se večina od njih sooča s posebnimi razvojnimi in varnostnimi izzivi. Niger Niger je za migrante iz zahodne Afrike ključna tranzitna država na osrednji sredozemski poti. Regija Agadez je na križišču poti, ki prečkajo puščavo Sahara, osrednje vozlišče za deset tisoče migrantov brez urejenega statusa, ki poskušajo najpogosteje prek Libije doseči Sredozemlje in Evropo. Ti migranti so zelo ogroženi, mnogi med njimi pa umrejo na poti. Hkrati je Niger izjemno revna država z resnimi varnostnimi grožnjami, ki vključujejo skupino Boko Haram, kar izčrpuje njene že tako omejene proračunske vire. Dejavnost kriminalnih mrež, ki se ukvarjajo s tihotapljenjem migrantov in trgovino z ljudmi na severni meji, še vedno predstavlja izziv. Niger je pokazal veliko zavezanost razvoju tesnejšega sodelovanja z EU na področju migracij. Navedena prizadevanja so že potekala pred vzpostavitvijo partnerskega okvira. Obiski visoke predstavnice/podpredsednice v Nigru septembra 2015, ki jim je sledil obisk komisarja Mimice novembra 2015, so bili ključnega pomena za začetek dialoga, ki je privedel do konkretnih ukrepov za omejitev toka migrantov brez urejenega statusa skozi Niger. Nemški in francoski minister za zunanje zadeve sta maja 2016 prav tako vodila dialog na visoki ravni, ki je privedel do skupne izjave o migracijah, ta pristop pa je okrepilo srečanje visoke predstavnice/podpredsednice z zunanjim ministrom Nigra ob robu ministrskega srečanja EU in skupine G5 v juniju. Partnerski okvir od junija 2016 daje pomemben dodatni zagon sodelovanju. Migracije so predstavljale ključno vprašanje med misijo komisarja Stylianidesa v juliju, ki so ji sledili ukrepi na tehnični ravni. S tem je bil zagotovljen zagon za vzpostavitev platforme za usklajevanje na lokalni ravni o migracijah („cadre de concertation“), ki se je prvič sestala 6. oktobra 2016, sopredsedovala sta ji minister za notranje zadeve in vodja delegacije EU v Nigru, udeležili pa so se je visoki uradniki držav članic. Organi Nigra so vzpostavili namensko agencijo za boj proti trgovini z ljudmi, kamor se lahko usmeri podpora EU. Migracije so bile prav tako ključno vprašanje med obiski nemškega zveznega ministra za gospodarsko sodelovanje in razvoj v avgustu in nemške kanclerke v oktobru. V tesnem sodelovanju z EU organi Nigra prav tako dokončujejo akcijski načrt za boj proti tihotapljenju, zmanjševanje neregularnih migracij in zagotavljanje alternativnih gospodarskih možnosti v skupnostih, kjer je največ operacij tihotapljenja. Vlada Nigra je od avgusta naprej znatno okrepila svoje ukrepe proti tihotapljenju migrantov. Posledično je bilo aretiranih 47 osumljencev v zvezi s tihotapljenjem, ki zdaj čakajo na sojenje, več kot 63 vozil pa je bilo zaseženih. Vlada Nigra uvaja strožje ukrepe za nadzor nad migranti brez urejenega statusa, ki potujejo v Libijo ali Alžirijo brez veljavnih dokumentov, in izvaja kampanje za ozaveščanje, da bi ljudi odvrnila od nevarnega potovanja v Evropo. Več sto migrantov brez urejenega statusa je bilo vrnjenih v Agadez ter izpuščenih ali predanih tranzitnemu centru Mednarodne organizacije za migracije, da bi se prostovoljno vrnili v svoje države izvora. Na strani EU je bil aktiviran širok izbor instrumentov. Obstoječa misija Evropske unije v okviru SVOP v Nigru (EUCAP Sahel Niger) je vzpostavila trajni področni urad (anteno) v Agadezu in tja napotila deset članov mednarodnega osebja, ki zagotavljajo specifično usposabljanje (tudi o ponarejanju dokumentov, trgovini z ljudmi ter metodah kazenskih preiskav) ter svetovanje civilnim varnostnim silam in tožilcem v Nigru. Področni urad bo dosegel polno operativno zmogljivost do konca tega leta. EU je znatno okrepila svojo podporo upravljanju meja in boju proti kriminalnim mrežam ter odpravljanje temeljnih vzrokov neregularnih migracij, na primer prek ustvarjanja delovnih mest za mlade. Nujni skrbniški sklad EU za stabilnost in odpravljanje temeljnih vzrokov za nedovoljene migracije in razseljevanje v Afriki („skrbniški sklad EU za Afriko“) prav tako deluje v Nigru, da bi se izboljšali upravljanje migracij, varnost in upravljanje meja. Njegovi projekti vključujejo mehanizem zagotavljanja virov za migrante in odzivanja, gradnjo zmogljivosti ter podporo lokalnemu gospodarstvu Agadeza, močno odvisno od prihodkov, ki jih ustvarja tok migrantov v tranzitu. Podpora držav članic vključuje zagotavljanje ključne opreme za pomoč nigrskim organom. Slika: Trendi v Nigru v zvezi s prihodi in odhodi migrantov (vir: Mednarodna organizacija za migracije) Prezgodaj je, da bi lahko ocenili popoln učinek okrepljenega sodelovanja EU z Nigrom na področju migracij, ki poteka od junija 2016. Vendar je mogoče, da so dosedanja prizadevanja prispevala k opaznemu upadu izhodnih tokov, ki ga je bilo mogoče zaznati v začetku oktobra, ko se je prejšnji trend obrnil. Prav tako je bilo prisotno znatno povečanje števila prostovoljnih vrnitev (s 1 721 v letu 2015 na več kot 3 020 v prvih osmih mesecih leta 2016). Štirje tranzitni centri za migrante v Nigru, ki jih podpira EU in imajo skupaj 1 500 mest, so od novembra 2015 do julija 2016 pomoč zagotovili več kot 12 000 migrantom. Ta pozitivni razvoj dogodkov spremlja zapleten varnostni položaj v državi, ki jo je prizadela huda revščina. EU se je zavezala, da se bo oprla na doseženi napredek in še naprej pomagala Nigru pri soočanju z različnimi izzivi. Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Nadaljnje sodelovanje v okviru „cadre de concertation“ in z obiski na visoki ravni;

polna operativna zmogljivost področnega urada v Agadezu in močnejše sodelovanje v okviru SVOP; napotitev evropskega migracijskega uradnika za zveze; podpora skupnostim in posameznikom, ki so jih prizadele dejavnosti tihotapljenja in trgovine z ljudmi, z zagotavljanjem alternativnih možnosti za preživljanje; podpora izvajanju akcijskega načrta proti tihotapljenju v regiji Agadez, vključno z nadzorom meje in sodelovanjem med organi pregona; nadaljnje izvajanje usposabljanja in dostava opreme; ustanovitev namenskega urada za krepitev nacionalnih zmogljivosti za analizo tveganja ter regionalnega sodelovanja in izmenjave informacij; okrepljena finančna pomoč za reintegracijo migrantov povratnikov in gostiteljske skupnosti. Nigerija Nigerija je najbolj poseljena država v Afriki, njeno prebivalstvo pa hitro narašča. Kar zadeva neregularno migracijo v EU, pa je prav tako pomembna država izvora, z več kot 23 000 neregularnimi vstopi v letu 2015 in skoraj enakim številom (22 800) v prvih osmih mesecih leta 2016. Pojav trgovine z ljudmi vzbuja hudo zaskrbljenost. Stopnja vračanja se je v zadnjih letih zmanjševala, ne glede na to pa odraža obstoječe sodelovanje, saj je v letu 2015 znašala več kot 34 %. Čeprav je bila zanjo v preteklih letih značilna znatna gospodarska rast, se Nigerija sooča z mnogimi izzivi, tudi na področju varnosti (vstaja skupine Boko Haram). Predstavlja pomembno središče za pridobitev ponarejenih potnih listov in drugih osebnih dokumentov, kar tako v Nigeriji kot tudi v EU vzbuja veliko zaskrbljenost. Nigerija je poleg tega ključna država izvora žrtev trgovine z ljudmi. Zato bi se bilo treba v prihajajočih tednih posebej osredotočiti na krepitev sodelovanja. Nigerija in EU sta marca 2015 podpisali skupno agendo o migracijah in mobilnosti, prvo agendo te vrste, ki je bila kdaj koli podpisana s tretjo državo, s tem pa sta zagotovili trden okvir za okrepljeno sodelovanje. Z agendo so bila zajeta vprašanja, kot so zakonite migracijske poti v EU, zlasti na podlagi priznavanja kvalifikacij in krožnih migracij, poenostavitev mobilnosti znotraj Afrike, vlaganja v kritično infrastrukturo ter ustvarjanje gospodarskih možnosti in delovnih mest v ključnih sektorjih, kot je kmetijstvo. Partnerski okvir je to sodelovanje dodatno poglobil. Pogajanja med EU in Nigerijo o sporazumu o ponovnem sprejemu so bila pospešena, pri čemer je Svet mandat za pogajanja formalno sprejel septembra 2016, pogajanja pa se bodo predvidoma začela 25. oktobra. Nigerijo zlasti zanima poenostavitev sodelovanja v zvezi s ponovnim sprejemom, ki bi temeljila na sporazumu na ravni EU. Italijanski in nemški minister za zunanje zadeve sta obiskala Nigerijo in poudarila pomen sodelovanja na področju migracij. Praktično sodelovanje vključuje imenovanje kontaktnih točk na področjih, kot sta ponovni sprejem in tihotapljenje, ter prizadevanja za krepitev dobrih praks pri skupnih operacijah vračanja. Operativno sodelovanje na področju vračanja je medtem prav tako napredovalo, in sicer se je Nigerija udeležila dogodka evropske mejne in obalne straže o vračanju, v novembru pa so v državah članicah načrtovane misije za identifikacijo, za njihovo uspešnost pa je nujno popolno sodelovanje držav članic. Sodelovanje v okviru Evropskega razvojnega sklada se nadaljuje, skrbniški sklad EU za Afriko pa je spodbudil projekte, ki obravnavajo posebna vprašanja upravljanja migracij in temeljne vzroke neregularnih migracij. Projekt, ki bo prispeval k boljšemu upravljanju migracij ter lajšanju vračanja in trajnostne reintegracije, je v pripravi. Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Napredek v pogajanjih o sporazumu o ponovnem sprejemu s ciljem njegove hitre sklenitve; nadaljnje izboljšanje operativnega sodelovanja na področju vračanja in ponovnega sprejema, vključno z misijami za identifikacijo; okrepitev prizadevanj za boj proti trgovini z ljudmi in tihotapljenju; okrepitev pobud na področju poslovnega sodelovanja, tudi z namenom odpravljanja temeljnih vzrokov; napotitev evropskega migracijskega uradnika za zveze;

vzpostavitev platforme EU za sodelovanje na področju tihotapljenja migrantov; izkoriščanje možnosti zakonitih migracijskih poti in možnosti programa Erasmus ter drugih politik in instrumentov. Senegal Senegal je ključni politični partner EU v zahodnoafriški regiji. Ima precej visoko stopnjo neregularnih migracij v Evropsko unijo (več kot 6 300 neregularnih vstopov v letu 2015), stopnja vračanja pa je nezadostna (22,4 % v letu 2015). Migracije znotraj Afrike in tudi v Evropsko unijo imajo v Senegalu dolgo tradicijo in so gospodarsko pomembne, nakazila izseljencev pa predstavljajo približno 10 % BDP. Obstaja že veliko zakonitih poti: v letu 2014 je v EU zakonito prebivalo več kot 220 000 Senegalcev, države članice EU pa senegalskim državljanom vsako leto izdajo v povprečju 15 000–20 000 novih dovoljenj za prebivanje. Senegal ima ključno vlogo v okviru rabatskega procesa ter akcijskega načrta z vrha v Valletti, s posebnim poudarkom na zakonitih migracijah, boju proti tihotapljenju migrantov ter temeljnih vzrokih neregularnih migracij. Znotraj partnerskega okvira zdaj s Senegalom poteka intenziven dialog o migracijskih vprašanjih. Komisar Avramopoulos je julija 2016 na obisku v Dakarju predlagal okrepitev sodelovanja pri vseh vidikih upravljanja migracij. To je bilo ključnega pomena za misije za identifikacijo, ki so zdaj predvidene za konec novembra. V okviru splošnega pristopa EU je več držav članic začelo ali predlagalo pogajanja o dvostranskih sporazumih o vračanju in ponovnem sprejemu. Od julija je potekalo več obiskov na visoki ravni. Nemški zvezni minister za gospodarsko sodelovanje in razvoj je v Senegal potoval avgusta, francoski minister za notranje zadeve pa oktobra. Pogajanja med evropsko mejno in obalno stražo ter senegalskimi organi o izboljšanih delovnih dogovorih o vračanju dobro napredujejo. Te pobude bodo prispevale h krepitvi sodelovanja na področju migracij, tudi v zvezi z vračanjem in izdajo potnih listin. V podporo senegalskim prizadevanjem za odpravo temeljnih vzrokov neregularnih migracij so bili v okviru skrbniškega sklada EU za Afriko sprejeti projekti za ustvarjanje delovnih mest za mlade. Senegal ima koristi tudi od regionalnega projekta, ki je namenjen podpori organov kazenskega pregona, v pripravi pa so projekti, ki bodo prispevali k boljšemu upravljanju migracij ter lajšanju vračanja, podprli utrjevanje sistemov matičnih registrov ter ustvarili gospodarske in zaposlitvene možnosti v regijah z velikim migracijskim potencialom. Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Izvedba načrtovanih misij za identifikacijo v državah članicah; sodelovanje na področju potnih listin; krepitev možnosti za dvostransko sodelovanje v okviru EU; napotitev evropskega migracijskega uradnika za zveze; podpora nadaljnji krepitvi matičnih registrov in biometrije; sklenitev delovnih dogovorov z evropsko mejno in obalno stražo; izkoriščanje možnosti zakonitih migracijskih poti in možnosti programa Erasmus ter drugih politik in instrumentov. Mali Mali je pomembna država izvora in tranzita. Ima dolgo tradicijo izseljevanja, nakazila izseljencev pa so v letu 2014 predstavljala do 7,7 % njenega BDP. Ocenjuje se, da je v zahodni Afriki 1,5 milijona malijskih migrantov. Državljani Malija so ena najpomembnejših skupin migrantov brez urejenega statusa, ki iz zahodne Afrike prihajajo v Evropo – z več kot 6 500 neregularnimi vstopi v letu 2015. Vračanje migrantov brez urejenega statusa v Mali doslej ni bilo dovolj učinkovito: leta 2015 je bila stopnja vračanja zgolj 11,4 %. Mali se v zadnjih štirih letih sooča s krizo in notranjimi nemiri zaradi prisotnosti številnih oboroženih skupin. Junija 2015 je bil podpisan mirovni sporazum. Trenutni mirovni proces zelo slabo napreduje, posledica pa so nestabilne politične in varnostne razmere. Razvoj razmer utegne ovirati prizadevanja za upravljanje migracij. EU in države članice zagotavljajo obsežno politično, diplomatsko in varnostno podporo za stabilizacijo države. Vrh v Valletti in naknadni prvi dialog na visoki ravni o migracijah, ki ga je aprila 2016 v imenu EU vodil nizozemski minister za zunanje zadeve, sta bila bistvenega pomena za okrepitev sodelovanja z Malijem na različnih področjih migracij. Znotraj partnerskega okvira so bila ta prizadevanja okrepljena. V Maliju je potekalo več obiskov na visoki ravni, nazadnje obisk predsednika estonske vlade na začetku septembra, komisarja Mimice konec septembra in nemške kanclerke oktobra. Mali je imenoval informacijsko točko za migracijska vprašanja, ki bo zagotovila enotno kontaktno točko in koordinatorja za operativni dialog o migracijah. Standardni operativni postopki se trenutno dokončno oblikujejo, da bi se izboljšalo sodelovanje med malijskimi konzulati in migracijskimi organi v državah članicah ter pospešili postopki identifikacije in vračanja. Poleg tega bo konec novembra potekala misija za identifikacijo. Ti konkretni ukrepi ohranjajo zagon prek diplomatskih prizadevanj, med katere spadata tudi obiska komisarja Mimice septembra 2016 in nemške kanclerke oktobra. Mali je med najpomembnejšimi upravičenci projektov, ki se financirajo v okviru skrbniškega sklada EU za Afriko. Odobrenih je bilo že šest projektov, tudi na področju upravljanja meja. V pripravi so nadaljnji projekti, ki bodo prispevali k boljšemu upravljanju migracij ter lajšanju vračanja in trajnostne reintegracije, podprli utrjevanje sistemov matičnih registrov ter ustvarili gospodarske in zaposlitvene možnosti v regijah z velikim migracijskim potencialom.

Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Dokončno oblikovanje sporazuma o standardnih operativnih postopkih in začetek njegovega izvajanja; izvedba načrtovanih misij za identifikacijo v državah članicah; okrepitev vključenosti agencij EU na terenu (evropska mejna in obalna straža ter Europol); napotitev evropskega migracijskega uradnika za zveze; izkoriščanje možnosti zakonitih migracijskih poti in možnosti programa Erasmus ter drugih politik in instrumentov. Etiopija Etiopija je ključna država izvora in tranzita migrantov iz držav Afriškega roga in gosti največjo begunsko skupnost v Afriki (več kot 730 000 beguncev). Dejavniki, ki spodbujajo k migracijam, so neustrezna prehranska varnost v povezavi s hitro rastočim prebivalstvom, pritisk na naravne vire, pomanjkanje zaposlitvenih možnosti ter pomanjkljivo upravljanje in pomanjkanje političnih svoboščin. Zaradi povečanih nasilnih protestov je Etiopija 9. oktobra razglasila izredno stanje za obdobje do šest mesecev. EU in države članice po diplomatski poti intenzivno sodelujejo s partnerji v Etiopiji, da bi jim pomagale pri iskanju rešitev za trenutne razmere. Z več kot 100 milijoni prebivalcev je Etiopija tudi vir migrantov brez urejenega statusa, ki prihajajo v Evropo. Čeprav je bilo v letu 2015 zabeleženih le 2 700 neregularnih vstopov, se ocenjuje, da je število etiopskih migrantov brez urejenega statusa večje, saj se za mnoge sumi, da trdijo, da so Eritrejci (zaradi višje stopnje ugodno rešenih prošenj za azil). Nakazila izseljencev predstavljajo znaten del prihodkov Etiopije (po ocenah je njihov prispevek k etiopskemu gospodarstvu trikrat večji od prispevka razvojnega sodelovanja). Stopnja vračanja je zelo nizka (12,2 % v letu 2015). Oktobra 2015 se je začel dialog na visoki ravni o migracijah, skupna agenda o migracijah in mobilnosti pa je bila podpisana novembra 2015. Na podlagi okrepljenih prizadevanj je bil junija 2016 v okviru strateškega sodelovanja EU-Etiopija vzpostavljen sektorski dialog o migracijah. Poleg tega bo Etiopija prihodnja predsedujoča v kartumskem procesu, s čimer bo prevzela vodilno vlogo v regionalnih prizadevanjih za boj proti trgovini z ljudmi in tihotapljenju ljudi. Znotraj partnerskega okvira je poudarek na tem, da se ta dialog uporabi za delo na posebnih tekočih zadevah na področju vračanja kot primer učinkovitega partnerstva, potekali pa so tudi obiski na visoki ravni in obiski iz držav članic, zlasti obiska slovaškega ministra za zunanje zadeve in nemške kanclerke v oktobru. Diplomatska prizadevanja se bodo nadaljevala, da bi še bolj okrepili sodelovanje pri različnih vidikih migracij, zlasti na področju vračanja, kjer je konkretne rezultate sodelovanja treba šele doseči. Obvestilo etiopske vlade, da je opravila identifikacijo v večini zadev, ki so bile predložene letos, je zato pomemben prvi korak. Etiopski organi so imenovali kontaktno točko za sodelovanje z državami članicami pri vprašanjih identifikacije in vračanja. EU zagotavlja finančno podporo za izboljšanje upravljanja mešanih migracijskih tokov v Etiopiji. Poleg regionalnih programov so bili v okviru skrbniškega sklada EU za Afriko odobreni številni projekti. Potekajo priprave projektov o biometriji in reintegraciji. Etiopija s podporo EU napreduje pri podpiranju možnosti beguncev za preživljanje, zlasti s svojo napovedjo iz septembra 2016, da bo z izgradnjo dveh industrijskih parkov beguncem zagotovila 30 000 delovnih mest (cilj je skupaj 100 000 delovnih mest). Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Zaključek postopka v nerešenih zadevah; vzpostavitev dogovorjenega postopka za odločanje o vračanju in izvajanje vračanja; povečanje pomoči za projekte, ki izboljšujejo možnosti beguncev za preživljanje in zaposlitev; povečanje pomoči za krepitev matičnega registra/osebnih dokumentov; napotitev evropskega migracijskega uradnika za zveze;

izkoriščanje možnosti zakonitih migracijskih poti in možnosti programa Erasmus ter drugih politik in instrumentov. 3.2 Jordanija in Libanon V junijskem sporočilu je bilo poudarjeno, da se Jordanija in Libanon soočata z resnimi izzivi pri obvladovanju posledic krize v Siriji. Jordanija gosti okrog 1,4 milijona Sircev, kar ustreza približno 20 % prebivalstva. UNHCR je registriral 630 000 beguncev iz Sirije, od katerih je več kot 70 % žensk in otrok. Libanon je država z najvišjim razmerjem beguncev na prebivalca na svetu: trenutno gosti več kot en milijon beguncev iz Sirije, registriranih pri UNHCR (junij 2016). Po ocenah UNHCR pa dejansko število beguncev iz Sirije znaša 1,3 milijona. Trenutne razmere zelo obremenjujejo naravne vire, kot je voda, odnosi med begunci in gostiteljskimi skupnostmi se poslabšujejo, dostop do izobraževanja, zdravstvenih storitev in zaposlovanja pa je čedalje bolj omejen. Prenovljena evropska sosedska politika vzpostavlja nov okvir za določitev dvostranskih odnosov s partnerji. Ti so zajeti tudi v prednostnih nalogah partnerstva, ki so podlaga za odnose z zadevno državo in predstavljajo dogovor o omejenem sklopu ciljno usmerjenih prednostnih nalog za prihodnja leta. EU se je z Libanonom in Jordanijo dogovorila, da bo dokumentu o prednostnih nalogah partnerstva priložen dokument, t. i. pakt, v katerem so opredeljene zaveze EU in Libanona oziroma Jordanije pri soočanju z učinkom krize v Siriji. Ta dokumenta sta zdaj pripravljena za uradno potrditev s strani ustreznih pridružitvenih svetov. EU že ima partnerstvo za mobilnost z Jordanijo, pogajanja o partnerstvu za mobilnost z Libanonom pa želi kmalu zaključiti. Vzporedno s pogajanji o sporazumu o poenostavitvi vizumskih postopkov se bodo 8. novembra začela pogajanja o sporazumu EU o ponovnem sprejemu. To delo je v času sporočila o partnerskem okviru že potekalo, kar je razlog za drugačno obliko, čeprav se že odraža pristop. Dokumenta se močno opirata na prednostne naloge, opredeljene v obeh državah, in črpata iz številnih politik z različnih področij za nadaljnjo podporo obema državama. Osredotočata se na krepitev institucionalne in gospodarske odpornosti obeh držav, hkrati pa spodbujata storitve in gospodarske možnosti za begunce iz Sirije in gostiteljske skupnosti, in sicer z večjo zaščito, dostopom do zaposlovanja, kakovostno izobrazbo in osnovnimi storitvami. To vključuje julijski sporazum z Jordanijo o poenostavitvi pravil o poreklu, ki jih jordanski izvozniki uporabljajo v trgovini z EU, kar olajšuje dostop do trga EU in Jordanijo obenem podpira pri iskanju zaposlitev za begunce iz Sirije v Jordaniji. Prednostni ukrepi se bodo financirali iz dodatnih sredstev, ki jih je EU namenila Libanonu in Jordaniji na londonski konferenci, vključno z najmanj 1 milijardo EUR, ki bo dodeljena v letih 2016 in 2017, ter dodatnimi sredstvi, ki jih lahko EU da na razpolago v prihodnje, zlasti v okviru regionalnega skrbniškega sklada EU za odziv na krizo v Siriji. Ključni izzivi in prihodnji ukrepi Odobritev paktov s strani pridružitvenih svetov; začetek pogajanj o sporazumih o ponovnem sprejemu in poenostavitvi vizumskih postopkov med EU in Jordanijo; zaključek pogajanj o partnerstvu za mobilnost med EU in Libanonom. 3.3 Trenutno stanje v zvezi z drugimi državami Vzporedno z intenzivnimi prizadevanji v zvezi s prvimi prednostnimi državami se je pristop partnerskega okvira izvajal v številnih državah, ki so zelo pomembne za izvajanje uspešne migracijske politike. Sprejeti so bili konkretni ukrepi za doseganje ciljev partnerskega okvira. Ključni primer je izjava „Skupna pot naprej Afganistana in EU na področju migracijskih vprašanj“, ki je bila podpisana 2. oktobra. Je jasen znak zavezanosti Afganistana, da bo sodelovanje na tem področju nova prednostna naloga, celovit okvir pa bo koristil obema stranema in jima pomagal pri premagovanju ovir, ki so v preteklosti zavirale napredek. EU se veseli tesnega sodelovanja z Afganistanom za zagotovitev učinkovitega izvajanja. V drugih primerih je EU okrepila stike s partnerji, da bi poudarila nov pomen migracij v zunanjih odnosih. Odpravljanje trdovratnih težav pri izvajanju sporazuma med EU in Pakistanom o ponovnem sprejemu je dobilo novo težo v okviru rednih sestankov Skupnega odbora za ponovni sprejem, julija pa je bila za obravnavanje tihotapljenja migrantov vzpostavljena ciljno usmerjena platforma za sodelovanje. Kot nujno prednostno nalogo je zdaj treba izvajati izboljšave. Pomemben korak naprej so tudi ukrepi, ki so bili aprila 2016 dogovorjeni z Bangladešem, in sicer zaveza k vzpostavitvi standardnih operativnih postopkov v zvezi z vračanjem, misije za identifikacijo, informacijske kampanje in projekti za reintegracijo. Vendar je konkreten napredek od takrat počasen. Med države, v katerih je treba z novimi procesi doseči rezultate, spada tudi Iran, izvorna, tranzitna in namembna država, za katero je načrtovan celovit dialog o migracijah. Posebno pozornost je treba nameniti tudi Alžiriji in Maroku. Vprašanja v zvezi z migracijami imajo zdaj glavno vlogo pri dodeljevanju finančne pomoči EU ključnim partnerjem. Čeprav so številke še vedno nizke, se kažejo znaki povečane dejavnosti tihotapljenja migrantov iz Egipta. Stiki so se okrepili, nazadnje z obiskom komisarja Hahna. Sredstva so bila usmerjena v projekte za gradnjo zmogljivosti, s katerimi se podpirajo ranljive skupine in druge skupine, nagnjene k migracijam, ter skupne ukrepe proti tihotapljenju, in sicer tako iz regionalnega skrbniškega sklada EU za odziv na krizo v Siriji kot skrbniškega sklada EU za Afriko. Takšna ciljna usmeritev bo tudi ključni vidik novega odnosa s Tunizijo, da bi se okrepila odpornost v nestabilnih socialno-ekonomskih in varnostnih razmerah. S Tunizijo so se zdaj začela pogajanja o sporazumih o poenostavitvi vizumskih postopkov in ponovnem sprejemu. Hitra sklenitev teh sporazumov bi morala biti prednostna naloga. Libija je kot glavna izhodiščna točka za osrednjo sredozemsko pot ključnega pomena. Stabilna in enotna libijska vlada, ki bi lahko poveljevala vsem varnostnim silam, bi največ prispevala k obvladovanju razmer, in sicer ne le na obali, temveč tudi glede zmožnosti za sprejetje bolj preventivnega pristopa k upravljanju migracij v državi. Operacija EUNAVFOR MED Sophia je glavni odziv Evrope na migracijsko krizo v Sredozemlju. Podpira jo misija EU za pomoč pri integriranem upravljanju libijskih meja z načrti za misijo gradnje civilnih zmogljivosti za krizno upravljanje, vključno z odborom EU-Libija o integriranem upravljanju kopenskih meja. Trenutno se izvajajo oziroma so bili nedavno zaključeni projekti v vrednosti 30 milijonov EUR. Ti projekti se osredotočajo predvsem na zagotavljanje zaščite in pomoči ranljivim migrantom in notranje razseljenim osebam v skupnostih in centrih za pridržanje ter na stabilizacijo skupnosti in okrepitev boja proti tihotapljenju migrantov. Potekajo tudi prizadevanja za izboljšanje humanitarne repatriacije in reintegracije. Na regionalni ravni se kot nadaljnji ukrep tristranskega srečanja zunanjih ministrov Libije, Nigra in Čada o upravljanju meja s podporo EU razvija okvir za sodelovanje. Opozoriti je treba, da je vse več poročil o znatnem poslabšanju humanitarnih razmer za migrante, ki so obtičali v Libiji. 3.4 Horizontalni okviri za sodelovanje Pristop partnerskega okvira temelji na obstoječem sodelovanju EU na področju migracij in pospešuje njegovo izvajanje. Akcijski načrt iz Vallette je pomenil začetek okrepljenega sodelovanja z afriškimi državami na področju migracij. Evro-afriški dialog o migracijah in razvoju („ rabatski proces “) in kartumski proces sta na vrhu v Valletti dobila nalogo, da spremljata izvajanje akcijskega načrta iz Vallette. V okviru rabatskega procesa se izvaja projekt za spodbujanje naložb diaspor v državah izvora migracij.