Cilj tega predloga je določiti dodatna pravila, potrebna za podporo teh sprememb direktive o DDV, ki veljajo od 1. januarja 2021, ker te podpore ni mogoče doseči z izvedbenimi ukrepi iz Izvedbene uredbe Sveta (EU) št. 282/2011 („izvedbena uredba o DDV“). To zlasti velja za določbe v zvezi z elektronskimi vmesniki za olajšanje dobave blaga osebam, ki niso davčni zavezanci v EU, ki jih opravljajo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža v EU, ter posebne ureditve za prijavo in plačilo uvoznega DDV, če se ne uporablja sistem „vse na enem mestu“ za prodajo blaga na daljavo s tretjih ozemelj ali iz tretjih držav.

–razširja področje uporabe posebnih ureditev za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci, kot je opredeljeno v členih 358 do 369k direktive o DDV (t. i. mini sistem „vse na enem mestu“), na vse vrste storitev, pa tudi na prodajo blaga na daljavo znotraj Skupnosti in prodajo na daljavo s tretjih ozemelj ali iz tretjih držav, s čimer se mini sistem „vse na enem mestu“ spremeni v sistem „vse na enem mestu“. Mini sistem „vse na enem mestu“ ponudnikom teh storitev omogoča, da uporabljajo spletni portal v državi članici, v kateri so identificirani za obračunavanje DDV, dolgovanega v drugih državah članicah;

–V skladu s členom 369b direktive o DDV, kakor je bila spremenjena z direktivo o DDV pri e-trgovanju, se lahko sistem „vse na enem mestu“ uporablja samo za prijavo in plačilo DDV na prodajo blaga na daljavo znotraj Skupnosti in ne za domačo dobavo blaga. Ker lahko dobavitelji, ki prodajajo blago z uporabo elektronskega vmesnika, posedujejo zalogo blaga v različnih državah članicah, od koder opravljajo domače dobave, bi se morali elektronski vmesniki, ki veljajo za dobavitelje navedenega blaga, v vseh teh državah članicah registrirati za namene DDV za te domače dobave. S tem bi se za elektronske vmesnike odpravila poenostavitev sistema „vse na enem mestu“, s čimer bi se zanje ustvarile dodatne obveznosti. Zato se predlaga, da se elektronskim vmesnikov dovoli uporabo sistema „vse na enem mestu“ tudi za domače dobave strankam, kadar se šteje, da sami dobavljajo blago v skladu členom 14a(2) direktive o DDV. Zaradi tega so potrebne naslednje spremembe poglavja 6 naslova XII direktive o DDV:

S tem se dobava med podjetjem in potrošnikom (dobava B2C), in sicer dobavitelj z uporabo elektronskega vmesnika proda blago kupcu, dejansko razdeli na dve dobavi: dobava od navedenega dobavitelja do elektronskega vmesnika (dobava B2B) in dobava od elektronskega vmesnika do kupca (dobava B2C). Zato je treba določiti, kateri dobavi je treba pripisati pošiljanje ali prevoz blaga, da se pravilno določi kraj dobave. Točka (1) člena 1 določa, da bi bilo treba pošiljanje ali prevoz pripisati dobavi od elektronskega vmesnika do kupca, kakor je navedeno tudi v izjavi, vključeni v zapisnik Sveta po sprejetju direktive o DDV pri e-trgovanju.

Glavni cilj predloga je razširiti določbe o davčnih zavezancih, ki upravljajo elektronske vmesnike, kot so trgi, platforme in portali za olajšanje dobave blaga v EU s strani davčnih zavezancev, ki nimajo sedeža v EU. Predlagane spremembe bodo dodatno poenostavile upravno breme takih davčnih zavezancev, saj bodo omogočile, da se bo več transakcij prijavilo v sistem „vse na enem mestu“, s čimer se bo izboljšalo pobiranje DDV. Te določbe torej ne vplivajo na mikropodjetja ali MSP s sedežem v EU.

Komisija je v okviru skupine za prihodnost DDV opravila več posvetovanj z organi držav članic, in sicer tako davčno upravo kot carinsko upravo. Prav tako se je sestala z zadevnimi podjetji v okviru skupine strokovnjakov za DDV in na ciljnih srečanjih z operaterji elektronskih vmesnikov in poštnimi operaterji. Nazadnje je marca 2018 na Malti potekala posebna delavnica Fiscalis 2020, na kateri so predstavniki davčnih in carinskih organov ter zadevni poslovni sektorji skupaj razpravljali o vprašanjih, ki izhajajo iz izvajanja direktive o DDV pri e-trgovanju.

Predlog zahteva spremembo direktive o DDV. Določa posebna pravila, potrebna za pravilno uporabo nekaterih določb direktive o DDV pri e-trgovanju, kadar zastavljenih ciljev ni mogoče doseči s sprejetjem izvedbenih ukrepov, saj zahtevajo spremembo osnovnih določb direktive o DDV. To zlasti velja za določbe v zvezi z elektronskimi vmesniki za olajšanje dobave blaga v EU, ki jih opravljajo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža v EU, ter posebne ureditve za prijavo in plačilo uvoznega DDV, če se ne uporablja uvozni sistem „vse na enem mestu“.

Nazadnje se predlaga zadnja sprememba v posebni ureditvi za prijavo in plačilo uvoznega DDV, kadar se sistem „vse na enem mestu“ ne uporablja za prijavo DDV na prodajo blaga na daljavo, uvoženega s tretjih ozemelj ali iz tretjih držav. V skladu s členi 369y do 369zb, ki so bili v direktivo o DDV vključeni z direktivo o DDV pri e-trgovanju, je treba globalno plačilo uvoznega DDV carinskim organom izvesti do konca meseca, ki sledi mesecu uvoza. Vendar ta rok za plačilo ni usklajen z rokom, določenim za globalno plačilo carinskega dolga v členu 111 carinskega zakonika Unije, ki določa odlog plačila do sredine meseca po mesecu uvoza. S tem predlogom je rok za odlog plačila v okviru teh posebnih ureditev usklajen z rokom iz carinskega zakonika Unije (člen 1(12)).

–sprememba naslova poglavja in oddelka 3 (člen 1, točki (5) in (6));

(1)Direktiva Sveta 2006/112/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta (EU) 2017/2455, določa, da se, kadar davčni zavezanec z uporabo elektronskega vmesnika, kot je trg, platforma, portal ali podobno sredstvo, omogoča prodajo blaga na daljavo s tretjih ozemelj ali iz tretjih držav s pošiljkami z notranjo vrednostjo največ 150 EUR ali dobavo blaga v Skupnosti s strani davčnega zavezanca, ki nima sedeža v Skupnosti, šteje, da je davčni zavezanec, ki omogoča dobavo, prejel in dobavil blago sam. Ker ta določba eno dobavo razdeli na dve dobavi, je treba določiti, kateri od teh dobav je treba pripisati pošiljanje ali prevoz blaga, da se pravilno določi njun kraj dobave.

(2)Medtem ko lahko davčni zavezanec, ki z uporabo elektronskega vmesnika omogoča dobavo blaga osebi, ki ni davčni zavezanec v Skupnosti, v skladu z obstoječimi pravili odbije DDV, plačan dobaviteljem, ki nimajo sedeža v Skupnosti, obstaja tveganje, da slednji davčnim organom ne bodo plačali DDV. Da bi se izognili temu tveganju, bi morala biti dobava dobavitelja, ki prodaja blago z uporabo elektronskega vmesnika, oproščena plačila DDV, medtem ko bi navedeni dobavitelj moral imeti pravico do odbitka vstopnega DDV, ki ga je plačal za nakup ali uvoz dobavljenega blaga.

(3)Poleg tega imajo lahko dobavitelji, ki nimajo sedeža v Skupnosti in uporabljajo elektronski vmesnik za prodajo blaga, zaloge v več državah članicah in lahko poleg prodaje blaga na daljavo znotraj Skupnosti dobavljajo blago iz te zaloge tudi strankam v isti državi članici. Trenutno takšne dobave niso zajete v posebni ureditvi za prodajo blaga na daljavo znotraj Skupnosti in storitve, ki jih opravljajo davčni zavezanci s sedežem v Skupnosti, vendar ne v državi članici potrošnje. Da bi se zmanjšalo upravno breme, bi bilo treba tistim davčnim zavezancem, ki opravljajo dobavo blaga osebam, ki niso davčni zavezanci v Skupnosti, z uporabo elektronskega vmesnika, za katere se šteje, da so sami prejeli in dobavili blago, dovoliti uporabo te posebne ureditve za prijavo in plačilo DDV za te domače dobave.

(4)Za zagotovitev doslednosti pri plačilu DDV in uvozne dajatve na uvoz blaga bi bilo treba časovno obdobje za plačilo uvoznega DDV carinskim organom, kadar se uporabljajo posebne ureditve za prijavo in plačilo uvoznega DDV, uskladiti z obdobjem, ki je v zvezi s carinskimi dajatvami določeno v členu 111 Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta.

(5)Države članice so se v skladu s skupno politično izjavo držav članic in Komisije z dne 28. septembra 2011 o obrazložitvenih dokumentih zavezale, da bodo v upravičenih primerih obvestilu o ukrepih za prenos priložile enega ali več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je predložitev takih dokumentov v primeru te direktive upravičena.

(6)Direktivo 2006/112/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti –

SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:

Člen 1

Direktiva 2006/112/ES se spremeni:

(1)v oddelku 2 poglavja 1 naslova V se doda naslednji člen 36b:

„Člen 36b

Kadar se šteje, da je davčni zavezanec prejel in dobavil blago v skladu s členom 14a, se pošiljanje ali prevoz blaga pripiše dobavi, ki jo opravi ta davčni zavezanec.“;

(2)vstavi se naslednji člen 136a:

„Člen 136 a

Kadar se šteje, da je davčni zavezanec prejel in dobavil blago v skladu z odstavkom 2 člena 14a, države članice davčnemu zavezancu oprostijo plačilo davka za dobavo navedenega blaga.“;

(3)v členu 169 se točka (b) nadomesti z naslednjim:

„(b)transakcij, oproščenih v skladu s členi 136a, 138, 142 in 144, členi 146 do 149, členi 151, 152, 153 in 156, členom 157(1)(b), členi 158 do 161 in členom 164;“;

(4)v odstavku 1 člena 204 se tretji pododstavek nadomesti z naslednjim:

„Vendar države članice ne morejo uporabiti možnosti iz drugega pododstavka za davčne zavezance v smislu točke (1) člena 358a, ki so izbrali posebno ureditev za storitve, ki jih opravijo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža v Skupnosti.“;

(5)naslov poglavja 6 naslova XII se nadomesti z naslednjim: