SL Uradni list Evropske unije C 318/150

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Za dosego celovite evropske mednarodne naložbene politike

(COM(2010) 343)

2011/C 318/25

Poročevalec: Jonathan PEEL

Evropska komisija je 7. julija 2010 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij za dosego celovite evropske mednarodne naložbene politike

COM(2010) 343.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 20. junija 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija 2011 (seja z dne 13. julija) s 123 glasovi za, 5 glasovi proti in 9 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Odbor pozdravlja novo pristojnost EU na področju neposrednih tujih naložb ter priložnosti, ki jih ta prvi korak prinaša za močnejšo in skladnejšo zaščito naložb med državami članicami in tretjimi državami. Splošen okvir je dobrodošel, če ni preveč omejujoč. Bistveno je, da se ohrani varnost vlagateljev, kar je v interesu tako podjetij EU kot držav v razvoju. Večja pogajalska moč EU zaradi njenih izključnih pristojnosti bi morala omogočiti, da EU postane pomembnejši akter in ima boljši dostop do glavnih trgov tretjih držav ob sočasni zaščiti vlagateljev, kar bo povečalo njeno mednarodno konkurenčnost.

1.2 Odbor zlasti pozdravlja zagotovila v sporočilu, da se morata trgovinska in naložbena politika EU „skladati“ in biti združljivi z gospodarsko politiko in drugimi politikami Unije, vključno s politikami o varstvu okolja, dostojnem delu ter varnosti in zdravju pri delu kot tudi razvojno politiko. Bistveno je, da naložbena politika EU ni v nasprotju z nobeno od navedenih politik. Odbor poziva, da v prihodnjih ali prenovljenih pogodbah EU o naložbah obe stranki omogočita dovolj manevrskega prostora pri vsakem od teh posebnih vidikov trajnostnega razvoja. Prav tako je treba upoštevati obveznosti vlagateljev do spoštovanja zahtev glede trajnostnega razvoja, medtem ko si prizadevajo za podporo in ohranitev svoje splošne konkurenčnosti. Vseeno pa ima učinkovita naložbena strategija EU ključno vlogo pri ohranjanju konkurenčnosti EU v času hitrih gospodarskih sprememb in velikih premikov v relativni gospodarski moči po svetu.

1.3 Odbor se strinja, da model sporazumov o naložbah s tretjimi državami, ki bi bil enak za vse, ni ne potreben ne zaželen. Vendar pa bi sporazumi EU o naložbah morali povezati odprto okolje za naložbe z učinkovito zaščito vlagateljev iz EU in jim v državah, v katerih vlagajo, zagotavljati prožnost pri poslovanju. Takšno okolje je nujno, da se vlagateljem zagotovijo koristi, pri čemer je treba postopoma odpraviti omejitve za naložbe in zagotoviti zadostno zaščito, zlasti z vključevanjem določb o nacionalni obravnavi, pošteni in enakopravni obravnavi ter prostem prenosu sredstev.

1.4 Odbor tudi ugotavlja, da bi vsak poskus ukinitve vseh obstoječih dvostranskih sporazumov posamezne države članice o naložbah v petih letih povzročil takojšnjo hudo destabilizacijo obstoječih naložb, prav tako pa bi to vplivalo na zaposlovanje in socialno zaščito, kar pa ne pomeni, da ni treba natančno pregledati teh sporazumov, da se zagotovi skladnejši, bolj pregleden in bolj uravnotežen pristop EU v prihodnosti.

1.5 Odbor zato poziva, naj EU izkoristi to priložnost in izboljša ter posodobi sporazume o naložbah, o katerih se pogaja, pri čemer mora graditi na svojih prednostih in ne zgolj posnemati drugih. EU mora kritično oceniti nedaven razvoj dogodkov na področju mednarodnega naložbenega prava ter naložbenih politik in praks (vključno z reševanjem sporov med vlagateljem in državo), da zagotovi, da bosta njeno razmišljanje in pristop k prihodnjim pogodbam o naložbah in poglavjem o naložbah v sporazumih o prosti trgovini sodobna in trajnostna.

1.6 Odbor v celoti podpira namen Komisije, da prednostno obravnava pogajanja z državami, zlasti glavnimi gospodarstvi v vzponu, navedenimi v sporočilu „Globalna Evropa“, ki imajo velik tržni potencial, kjer pa je treba tuje vlagatelje bolje zaščititi. Odbor vseeno pozdravlja navedbo, da ta pristop ne bi smel izključevati kakršnih koli prihodnjih večstranskih pobud.

1.7 Odbor Komisijo tudi poziva, naj izkoristi sporazume za zaščito naložb kot ključno priložnost za spodbujanje dolgoročnih naložb v državah v razvoju, ki prinašajo gospodarske koristi, kot so visoko kakovostna in dostojna delovna mesta, izboljšanje infrastrukture in prenos znanja.

1.8 Odbor obžaluje, da sporočilo ne obravnava podrobneje, kako bo mednarodna naložbena politika EU součinkovala z razvojnim programom EU in se z njim povezovala, zlasti v zvezi z AKP, najmanj razvitimi državami in nezaključenimi pogajanji o sporazumih o gospodarskem partnerstvu.

1.9 Odprtost do dvosmernih neposrednih tujih naložb je bila doslej v veliko korist EU, vendar pa Odbor obžaluje, da sporočilo ne omenja možnih prevzemov strateško občutljivih evropskih podjetij in družb.

1.9.1 Komisija si očitno in upravičeno prizadeva, da bi EU postala odprto okolje za naložbe, vendar mora dodatno preučiti, kako bi to najbolje zagotovila in nadzirala. Prav tako mora pozornost nameniti zapletenemu vprašanju vzajemnosti s tretjimi državami na področju naložb ter se pri tem izogibati vsakemu preprostemu pristopu k menjavi ena proti ena.

1.10 Odbor meni, da je treba poglavje o naložbah vključiti v širša trgovinska pogajanja EU, kadar koli je to mogoče, ter da je treba področje naložb vključiti tudi v nadzorno vlogo civilne družbe, kadar so v takšnih sporazumih predvideni forumi civilne družbe.

2. Ozadje: naložbe – novi izziv za EU

2.1 Sporočilo Komisije „za dosego celovite evropske mednarodne naložbene politike“ je bilo predloženo po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe. Člen 207 PDEU končno prvič vključuje tuje neposredne naložbe v skupno trgovinsko politiko EU, člen 206 pa določa, da mora EU prispevati k „postopnemu odpravljanju omejitev v mednarodni trgovini in pri tujih neposrednih naložbah“. Sporočilo tudi pravi, da pomeni „naložbena politika […] nov mejnik v skupni trgovinski politiki“, vendar je samo prvi korak k razvoju take politike EU. Odzivi na sporočilo bodo pomembno vplivali na prihodnjo usmeritev te politike.

2.2 Z Lizbonsko pogodbo se prenašajo pomembne pristojnosti na področju zunanje politike EU, zlasti z namenom, da bi tesneje povezali različne vidike (trgovina, naložbe, razvoj, širitev) in jih med seboj prilagodili ter s tem med drugim zagotovili boljšo usklajenost.

2.3 Namen tega sporočila je preučiti, „kako lahko Unija razvije mednarodno naložbeno politiko, ki bo povečala konkurenčnost EU in tako prispevala k ciljem pametne, trajnostne in vključujoče rasti, kakor so določeni v Strategiji Evropa 2020“, hkrati pa ohrani odprto okolje za naložbe.

2.4 Odbor pa ni bil zaprošen za pripravo mnenja o vzporednem predlogu uredbe o prehodnih ureditvah za obstoječe dvostranske sporazume držav članic o naložbah, pri čemer gre za vprašanje, ki številnim povzroča precejšnje skrbi, čeprav Komisija poudarja, da uredbe ne namerava preoblikovati. Države članice imajo trenutno sklenjenih več kakor 1 100 veljavnih dvostranskih sporazumov o naložbah s 147 tretjimi državami, od katerih jih ima največ Nemčija, in sicer 120, najmanj pa Irska, ki nima nobenega. Od drugih držav članic, ki so bile članice pred letom 2004, imata samo Grčija in Danska manj kakor 50 dvostranskih sporazumov o naložbah, med novimi državami članicami pa jih imata samo Češka in Romunija 60 ali več.

2.5 Komisija predlaga, da se trenutni sporazumi pregledajo v naslednjih petih letih ter da se o rezultatih poroča Parlamentu in Svetu. V ospredju morata biti stabilnost in pravna varnost vlagateljev. Vendar pa določene skupine izvajajo pritisk na Komisijo, naj v roku petih let odpove vse dvostranske sporazume o naložbah. Učinek tega bi bila takojšnja huda destabilizacija obstoječih naložb, kar bi imelo ne le možne resne posledice za zaposlovanje in udeležene gospodarske družbe, temveč tudi za socialno zaščito in prihodnje pokojnine v Evropi, kjer so pokojninski skladi veliko vlagali v delnice takšnih družb. Kljub temu pa bi morala EU preučiti obstoječe dvostranske sporazume o naložbah kot del celotnega pregleda nedavnega razvoja dogodkov na področju mednarodnega naložbenega prava, naložbenih politik in praks ter reševanja sporov med vlagateljem in državo, da se zagotovita bolj skladna, pregledna in trajnostna naložbena politika in pogajalski pristop EU v prihodnosti.

2.6 Nova pristojnost EU na področju neposrednih tujih naložb bi morala zagotoviti realne možnosti za močnejšo in skladnejšo zaščito naložb med državami članicami in tretjimi državami ter spodbuditi dolgoročne naložbe v državah v razvoju, ki prinašajo gospodarske koristi, kot so visoko kakovostna in dostojna delovna mesta, boljša infrastruktura in prenos znanja. To bi lahko prispevalo tudi k zmanjšanju trenutnih močnih migracijskih pritiskov, s katerimi se sooča EU.

2.7 Odločitve o naložbah so seveda odvisne od dogajanj na trgu, vendar pa se naložbe pogosto delijo na dva vidika, in sicer na „dostop do trga“ in „zaščito“. To sporočilo se osredotoča zlasti na „zaščito“, vendar pa so obravnavani tudi drugi vidiki, vključno z odprtostjo za tuje vlagatelje, pri čemer je treba zagotoviti, da lahko ti „delujejo v odprtem, ustrezno in pravično reguliranem poslovnem okolju, tako znotraj kot zunaj meja države gostiteljice“.

2.7.1 Dostop do naložbenega trga je že vključen v večstranske in dvostranske sporazume na ravni EU (storitve so ključni sestavni del trenutnih pogajanj v okviru Dohe). Ni jasno, v kolikšni meri so „portfeljske naložbe“, ki jih je Sodišče Evropske unije opisalo kot „pridobitev delnic na kapitalskem trgu samo za namen finančne naložbe brez kakršnega koli namena vplivati na vodstvo in nadzor podjetja“ (1), vključene v področje obravnave sporočila: to kot tudi kakršne koli možne razlike v obravnavi je treba še pojasniti.

3. Neposredne tuje naložbe

3.1 Kot je opisano v sporočilu (kar podpirajo tudi sodbe Sodišča Evropske unije), se „na splošno […] šteje“, da neposredne tuje naložbe vključujejo „vse tuje naložbe, ki so namenjene ustvarjanju trajnih in neposrednih povezav s podjetjem, ki ima na voljo kapital za izvajanje gospodarske dejavnosti“, ali „pretok kapitala od vlagatelja v eni državi v družbo s sedežem v drugi“. Dejstvo, da ni absolutne opredelitve, omogoča Komisiji večjo prožnost v zvezi s pogoji, ki se lahko v prihodnje spreminjajo, vendar pa bi to lahko vodilo tudi v potencialno večjo pravno negotovost, kar za naložbe nikakor ni idealno. Kakršna koli ožja opredelitev naložb mora povečati zaščito vlagatelja, ne pa je zmanjšati, prav tako pa ne sme ogroziti prožnosti.

3.2 Mnogi so prepričani, da bodo postala naložbena vprašanja pomembnejša od trgovine, zlasti v zvezi z dostopom do trgov v gospodarstvih v vzponu. Neposredne tuje naložbe podjetij in industrije EU v tujini so v zadnjih letih kot del pospeševanja globalizacije rasle eksponentno. V večini primerov je idealno proizvodno mesto glede na primerjalne proizvodne stroške čim bliže končnemu trgu, kar je zlasti pomembno, ker se odpirajo novi trgi, zlasti v glavnih gospodarstvih v vzponu. Ta trend se lahko pospeši: nabava in proizvodnja se lahko brez težav selita iz ene države v drugo, kar se je že zgodilo kot posledica različnih nacionalnih in regionalnih ravni sprejemljivosti uporabe biotehnologije.

3.2.1 Tudi globalne dobavne in proizvodne verige lahko segajo prek več držav – mobilni telefon, namenjen za trženje v Evropi, se lahko na primer izdeluje na Kitajskem in vsebuje napredno tehnologijo, uvoženo iz drugih držav vzhodne Azije. Omeniti je treba, da se je uvoz EU iz Kitajske v zadnjih letih hitro večal (in se med letoma 2005 in 2008 skoraj podvojil s 117 milijard EUR na 200 milijard EUR), kljub temu pa je skupni delež uvoza EU iz vzhodne Azije v preteklem desetletju ostal približno stabilen (nihal je med 21 % in 26 %). Pred vstopom Kitajske v STO so se taki deli ponavadi uvažali v EU neposredno od drugod. Dejansko več kakor polovica kitajskega izvoza prihaja iz gospodarskih družb v tuji lasti, ki so vlagale na Kitajskem – v industriji elektronike znaša ta delež celo 65 %.

3.3 Neposredne tuje naložbe imajo ključno vlogo v globalni poslovni strategiji EU. Sporočilo navaja glavne razloge za to. Številna podjetja iz EU (npr. tekstilna) so svojo proizvodnjo preselila na Kitajsko, da so ostala konkurenčna, s čimer pa so omogočila neprekinjeno financiranje ključnih dejavnosti doma, zlasti raziskav in razvoja. Leta 2009 so naložbe EU v Kitajsko znašale skupaj 5,3 milijarde EUR, medtem ko so kitajske naložbe v EU dosegle le 0,3 milijarde EUR (2). Kot je navedeno v sporočilu, „pregled … raziskav o neposrednih tujih naložbah in zaposlovanju kaže, da v zvezi z izhodnimi naložbami ni bil izmerjen noben negativen vpliv na skupno zaposlovanje“ (3), kljub temu, da se priznava, da „čeprav je splošna skupna bilanca pozitivna, se lahko pojavijo negativni učinki na sektorski, geografski in/ali individualni ravni“. To bo najverjetneje močneje prizadelo nižje kvalificirane delavce.

3.3.1 Sporočilo ugotavlja, da večja gospodarstva v vzponu povečujejo svoj „relativni delež“ v svetovnih tokovih neposrednih tujih naložb. EU je vodilna na trgu vhodnih in izhodnih neposrednih tujih naložb, kar poleg številnih znanih znamk, zlasti avtomobilov, ki so jih izdelala ameriška in japonska podjetja, ki že poslujejo v Evropi, dokazujejo tudi nakupi družb EU (npr. Corus, Volvo), ki so jih opravila indijska in kitajska podjetja.

3.3.2 Sporočilo navaja, da je ta odprtost za dvosmerne neposredne tuje naložbe močno koristila EU, ne omenja pa možnih prevzemov strateško občutljivih evropskih podjetij in družb. V medijih se pojavljajo domneve o možni ustanovitvi organa EU s pooblastili za preverjanje in ustavitev takih tujih prevzemov. Tako si na primer Kitajska, kljub temu, da je EU leta 1989 prepovedala prenos visoke tehnologije, prizadeva kupiti vrednostne papirje (in državne obveznice), zlasti v državah članicah z visokim deležem dolga, ter prevzeti vrhunske visokotehnološke družbe. Napovedi centralne banke Združenega kraljestva (Bank of England) kažejo, da bi lahko Kitajska do leta 2050 pomenila 40 % vseh prihrankov G20 v primerjavi s samo 5 % v ZDA. V Kanadi in ZDA taka vprašanja obravnavata kanadski zakon o neposrednih tujih naložbah (Investment Canada Act) oziroma odbor ZDA za tuje naložbe. Komisija si nedvoumno in upravičeno prizadeva, da bi EU postala odprto okolje za naložbe, vendar mora dodatno preučiti, kako bi to najbolje zagotovila in nadzirala, ter pozornost nameniti zapletenemu vprašanju vzajemnosti s tretjimi državami na področju naložb ter se pri tem izogibati vsakemu preprostemu pristopu k menjavi ena proti ena.

4. Naložbe kot del širše zunanje politike EU

4.1 Pri oblikovanju obsežne mednarodne naložbene politike EU je treba obravnavati številne vidike. Naložbe so odvisne od dogajanj na trgu, vendar pa je ključnega pomena tudi odprto okolje za naložbe, če naj imajo vlagatelji koristi in če naj se jim zagotovi prožnost, kar zadeva njihovo poslovno dejavnost, pri čemer je treba postopno odpraviti omejitve za vlaganja ter omogočiti zadostno zaščito. To bi moralo vključevati določbe o nacionalni obravnavi, pošteni in enakopravni obravnavi ter prostem prenosu sredstev. To je nujno, če želimo razširiti trgovino s pomembnimi tretjimi državami in drugimi gospodarstvi v vzponu, od katere „je odvisna naša blaginja“ (4).

4.2 Naložbena politika je spadala med tako imenovana „singapurska vprašanja“, ki jih je EU leta 1997 dodala na dnevni red takratnega kroga trgovinskih pogajanj STO v Dohi, potem pa jih je opustila v poskusu, da bi se v Cancúnu 2003 dosegel kompromis. Zaradi potrebe po vključevanju držav v razvoju se je ta politika ponovno pojavila kot eden od glavnih ciljev EU v sporočilu Komisije o trgovini „Globalna Evropa“ iz leta 2006, ki obravnava večino sedanjih pogajanj EU o sporazumih o prosti trgovini. To sporočilo temelji na navedenem pristopu ter na v ta namen opredeljenih državah in regijah, hkrati pa navaja, da to ne sme izključevati morebitnih prihodnjih večstranskih pobud (5).

4.3 Kanada, ki se je strinjala, da se v njena trenutna gospodarska in trgovinska pogajanja z EU vključijo določbe o zaščiti naložb, ohranja visoke standarde zaščite vlagateljev ter je visoko na lestvici indeksa Svetovne banke o enostavnosti poslovanja kot tudi pri naložbenih tokovih. Vendar pa to ne velja za številne države (razen Singapurja), omenjene v sporočilu „Globalna Evropa“ in v tem sporočilu. Glede na indeks Svetovne banke je od 183 držav Kitajska (brez Hongkonga) na 89. mestu, Rusija na 120. mestu, Brazilija na 129. mestu in Indija na 133. mestu. Te države dosegajo slabe rezultate tudi na področju zaščite vlagateljev. Ugodne regulativne razmere za poslovanje bo treba še ustvariti. Smiselno je dati prednost pogajanjem z državami z močnim tržnim potencialom, v katerih pa je treba tuje vlagatelje bolje zaščititi.

4.3.1 Singapur in Indija sta prav tako zahtevala vključitev poglavij o zaščiti naložb v sporazume o prosti trgovini, o katerih potekajo pogajanja z EU. Kot je bilo predlagano, bi si bilo treba prizadevati za sklenitev posebnih „samostojnih“ sporazumov o naložbah s Kitajsko in Rusijo (6), saj širša pogajanja napredujejo izredno počasi. Rusija naj bi bila prav tako zainteresirana. Na Kitajskem se podjetja iz EU še vedno soočajo s pomembnimi ovirami, tudi na področju pravic intelektualne lastnine, javnih naročil in visoke tehnologije. Brazilija pa vztrajno nasprotuje vključitvi poglavja o naložbah v kakršen koli sporazum o prosti trgovini z Mercosurjem, z državami, kot je Venezuela, pa je kakršen koli sporazum še naprej neizvedljiv.

4.4 Odbor pozdravlja študijo, ki jo je izvedla šola London School of Economics (LSE) (7) in v skladu s katero bi morala izključna pristojnost okrepiti vlogo EU. Študija opozarja, da so države NAFTA (Severna Amerika) od 90. let prejšnjega stoletja oblikovale naložbena pravila na podlagi bolj obsežnih sporazumov, posredno v škodo vlagateljev EU (čeprav so bili nekateri od teh sporazumov sklenjeni tudi z novimi državami članicami EU). Študija dodaja, da bi morala večja pogajalska moč enotne politike EU omogočiti EU boljši dostop do ključnih trgov tretjih držav in hkrati zaščititi vlagatelje, s tem pa okrepiti mednarodno konkurenčnost Evrope.

4.4.1 Odbor se strinja z LSE, da bi morala EU izkoristi to priložnost in posodobiti sporazume o naložbah, o katerih se pogaja. Vendar pa mora pri tem graditi na svojih prednostih in ne posnemati držav NAFTA.

5. Socialni in okoljski razmislek na področju naložb

5.1 Kljub vsemu se mnogi bojijo vedno večje politizacije pogajanj o naložbah, ki bi sledila, tudi zaradi poudarka v členu 205 PDEU, da morajo skupno trgovinsko politiko voditi splošna načela zunanjega delovanja EU, vključno s spodbujanjem demokracije in pravne države, podporo spoštovanju človekovih pravic in prispevanjem k trajnostnemu gospodarskemu, družbenemu in okoljskemu razvoju. Odbor se s temi bojaznimi ne strinja in meni, da so takšna razmišljanja ključnega pomena.

5.2 Novejši dvostranski sporazumi držav NAFTA o naložbah vključujejo določbo o zaščiti pred posredno razlastitvijo, ki jo dvostranski sporazumi držav članic o naložbah vsebujejo le redko. Brez takšne določbe se poveča nevarnost, da bodo sporne zadeve prepuščene arbitraži, ki pa ni ravno najbolj zadovoljiv način reševanja sporov. Odbor bo to posebej preučil v zvezi z vključevanjem določb o trajnostnem razvoju in drugih regulativnih ukrepov, ki so nedvomno v javnem interesu (8), zlasti kadar jih drugi vidijo kot način za ustvarjanje ovir.

5.3 Kot je bilo že navedeno, Odbor pozdravlja zagotovila v sporočilu, da morata biti trgovinska in naložbena politika EU skladni z drugimi politikami EU, vključno s politikami o varstvu okolja, dostojnem delu, varnosti in zdravju pri delu ter z razvojno politiko. Kadar koli je mogoče, si je treba prizadevati za vključitev poglavij o naložbah v širša trgovinska pogajanja EU. Prav tako je treba zaščito naložb vključiti v nadzorno vlogo civilne družbe, kadar takšni sporazumi predvidevajo ustanovitev forumov civilne družbe (9).

5.4 Odbor je v svojem odzivu na sporočilo „Globalna Evropa“ že pozval k vključitvi standardov splošnega sistema preferencialov plus (GSP+) v prihodnje sporazume EU o prosti trgovini. Mednje sodijo tudi osem glavnih konvencij Mednarodne organizacije dela in najpomembnejše okoljske konvencije. Spremljanje teh vidikov mora biti vključeno med naloge vsakega novega foruma civilne družbe na področju naložb, tudi da se čim bolj zmanjša možnost, da bi država gostiteljica v sporih nepošteno uporabila okoljska ali socialna vprašanja. Vendar Odbor ugotavlja, da je Kanada ratificirala samo pet od navedenih konvencij MOD, Koreja štiri in ZDA samo dve.

5.4.1 Zato Odbor pozdravlja jasno zavezo v sporazumu Cariforum (2008), da države ne bodo zniževale okoljskih ali delovnih standardov, da bi tako pritegnile naložbe, ter določbo o ravnanju vlagateljev (člen 72) za ohranjanje takih standardov, preprečevanje korupcije in vzdrževanje odnosov z lokalnimi skupnostmi. Upoštevati je treba obveznosti vlagateljev do spoštovanja zahtev glede trajnostnega razvoja, medtem ko si prizadevajo za podporo in ohranitev svoje splošne konkurenčnosti. Prav tako je treba vlagatelje iz EU zaščititi pred lokalnimi konkurenti v tujini, kadar za slednje veljajo nižji standardi.

6. Naložbe kot instrument za razvoj?

6.1 Kritično področje, ki ga po mnenju Odbora sporočilo ne obravnava dovolj podrobno, je, kako bo mednarodna naložbena politika EU součinkovala z razvojnim programom EU in se z njim povezovala, zlasti v zvezi z AKP, najmanj razvitimi državami in nezaključenimi pogajanji o sporazumih o gospodarskem partnerstvu. Pristop EU do Afrike se močno razlikuje od pristopa do Kitajske. V svojem iskanju novih virov surovin in ciljev za svoje izhodne naložbe je Kitajska v številnih afriških državah sklenila partnerstva, ki so v prvi vrsti osredotočena na komercialna vlaganja in ne na vlaganja v smislu pomoči za razvoj.

6.2 EU mora spodbujati takšne dolgoročne naložbe v državah v razvoju, ki prinašajo gospodarske koristi, kot so dostojna delovna mesta, infrastruktura in prenos znanja. Ta vidik je treba vključiti v pobudo za sporazum o gospodarskem partnerstvu, ki zadeva v prvi vrsti razvoj.

6.2.1 Odbor (10) je v preteklosti že navedel, da mora biti „gospodarski razvoj Afrike odvisen predvsem od poglabljanja notranjega trga, ki lahko razvije endogeno rast in tako omogoči stabilizacijo in uveljavitev te celine v svetovnem gospodarstvu. Regionalno povezovanje in razvoj notranjega trga sta oporni točki, izhodišče, ki Afriki omogoča, da se pozitivno odpre svetovni trgovini“. Odbor to potrjuje tudi v zvezi z naložbeno politiko EU.

V Bruslju, 20. junija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Sodba Sodišča Evropske unije z dne 28. septembra 2008.

(2) Podatki Evropske komisije.

(3) 2010 Impact of EU outward FDI (Učinek zunanjih neposrednih tujih naložb EU za leto 2010), Copenhagen Economics.

(4) Global Europe, navedba v CESE UL C 211, 19.8.2008, str. 82.

(5) Stališče Odbora o primerjavi med večstranskimi in dvostranskimi sporazumi je izčrpneje obravnavano v CESE UL C 211, 19.8.2008, str. 82.

(6) Trgovina, rast in svetovne zadeve, poglavje 2.1.

(7) „Pristop EU k mednarodni naložbeni politiki po Lizbonski pogodbi“, študija LSE in drugih, 2010.

(8) Stališča Odbora o ocenah učinka trajnostnega razvoja in trgovinski politiki EU so predstavljene v dokumentu CESE UL C 218, 23.7.2011, str. 64.

(9) Forumi civilne družbe so predvideni v sporazumih s karibskim forumom držav AKP (CARIFORUM) (sporazum o gospodarskem partnerstvu) in s srednjeameriškimi državami (sporazum o prosti trgovini) za nadzor celotnega sporazuma ter v sporazumu s Korejo za nadzor poglavja o trajnostnem razvoju.

(10) UL C 317, 23.12.2009, str. 126 in UL C 255, 22.9.2010, str. 1.