[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 1.8.2008

COM(2008) 502 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU

Drugo poročilo o spremljanju in ocenjevanju o delovanju Skupnega stališča Sveta 2005/69/PNZ

POROČILO KOMISIJE SVETU

Drugo poročilo o spremljanju in ocenjevanju o delovanju Skupnega stališča Sveta 2005/69/PNZ

Uvod

Eden izmed najpomembnejših ciljev Unije je zagotoviti državljanom visoko raven varnosti na območju svobode, varnosti in pravice. Da bi države članice dosegle ta cilj, morajo tesneje sodelovati, zlasti na področju izmenjave podatkov med pristojnimi organi pregona ter med temi organi in takimi organi v tretjih državah.

Ukradeni izdani in bianko potni listi ter protipravno odtujeni ali izgubljeni potni listi se uporabljajo za izmikanje pregonu z namenom opravljanja nedovoljenih dejavnosti, ki lahko ogrozijo varnost Unije in vsake od držav članic. Že zaradi same narave te grožnje je smiselno ukrepanje mogoče le na ravni Unije.

Vse države članice so včlanjene v Mednarodno organizacijo kriminalistične policije („Interpol“). Interpol je za opravljanje svojega poslanstva vzpostavil zbirko podatkov o ukradenih potnih listinah, ki članicam Interpola omogoča, da si delijo podatke o izgubljenih in ukradenih potnih listih.

Skupno stališče 2005/69/PNZ obvezuje države članice, da zagotovijo, da njihovi pristojni organi pregona izmenjujejo podatke o izdanih in bianko potnih listih, ki so ukradeni, izgubljeni ali protipravno odtujeni in so v taki obliki, da jih je mogoče vključiti v določen informacijski sistem, medtem pa se istočasno zagotovi, da so spoštovane temeljne pravice posameznikov, na katere se osebni podatki nanašajo.

1. KLJUčNE ZAHTEVE SKUPNEGA STALIščA

Skupno stališče določa, da morajo države članice izpolniti naslednjih 5 obveznosti:

- izmenjati vse obstoječe in prihodnje podatke o potnih listih (kot je določeno) z Interpolom,

- zagotoviti izmenjavo takih podatkov z Interpolom takoj po tem, ko so bili vneseni v nacionalno zbirko podatkov ali SIS („schengenski informacijski sistem“),

- deliti take podatke samo s članicami Interpola, ki imajo ustrezno raven varstva osebnih podatkov ter spoštujejo temeljne pravice in svoboščine glede avtomatske obdelave osebnih podatkov,

- zagotoviti, da njihovi pristojni organi pregona uporabljajo Interpolovo zbirko podatkov za dostop do takih podatkov, ko je to primerno za opravljanje njihovih nalog, in vzpostaviti potrebno infrastrukturo za olajšanje iskanja po zbirki podatkov,

- zagotoviti, da se pri pozitivni identifikaciji („zadetku“) ukrepa v skladu s predpisi.

2. NAMEN POROčILA IN METODA OCENJEVANJA

Evropska komisija je leta 2006 Svetu predložila poročilo o delovanju Skupnega stališča v državah članicah[1] („poročilo iz leta 2006“). Poročilo iz leta 2006 ugotavlja, da države članice Skupnega stališča še vedno ne izvajajo v celoti, in vsebuje nekatera priporočila za države članice. Zato je Svet Komisijo zadolžil, naj predloži drugo poročilo, v katerem se oceni, v kolikšni meri so države članice ustrezno ukrepale od objave prvega poročila[2].

Da bi Komisija izpolnila to nalogo, je 1. junija 2007 državam članicam poslala vprašalnik, s katerim je želela ugotoviti obseg, način in metode delovanja Skupnega stališča ter oceniti napredek, v kolikor je bil sploh dosežen, v obdobju od poročila iz leta 2006.

Na ta vprašalnik so odgovorile vse države članice. Nekateri podatki, ki jih je prejela Komisija, so bili dvoumni, nepopolni, sklicevali so se na domačo zakonodajo in druge določbe brez podrobnejših navedb, poleg tega pa so si zastavljena vprašanja države članice razlagale različno. Zato je Komisija strokovnjake iz držav članic povabila na sestanek, da bi se pojasnili odgovori na vprašalnik in na podlagi teh odgovorov sprejeli sklepi. Sestanek je potekal v Bruslju 17. in 18. septembra 2007.

To poročilo vsebuje pregled pisnih odgovorov na vprašalnik ter ustnih pojasnil in podatkov, pridobljenih od strokovnjakov iz držav članic na zgoraj omenjenem sestanku, in na tej podlagi ocenjuje, v kolikšni meri se Skupno stališče izvaja.

3. POVZETEK ODGOVOROV

3.1. Ali je vaša država članica izvedla Skupno stališče o izmenjavi določenih podatkov z Interpolom (2005/69/PNZ)?

- Če je vaš odgovor pritrdilen, kako je vaša država članica to skupno stališče izvedla? Prosimo, da po potrebi navedete ustrezne izvedbene ukrepe.

- Če je vaš odgovor negativen, ali vaša država članica skupno stališče namerava izvesti?

- Ali se je stanje v državah članicah, ki so odgovorile na vprašalnik o izvajanju Skupnega stališča, poslan leta 2006, v letih 2006/2007 kakor koli spremenilo?

Odgovori držav članic na to vprašanje so pokazali, da so vse države članice sprejele ukrepe za izvajanje Skupnega stališča, vendar je obseg te izvedbe različen. Čeprav Latvija in Slovaška Skupnega stališča ob predložitvi svojih odgovorov še nista izvedli v celoti, sta pričakovali, da bo izvedeno do konca leta 2007. Iz odgovorov lahko sklepamo, da se je izvajanje in delovanje Skupnega stališča od poročila iz leta 2006 na splošno občutno izboljšalo.

3.2. Ali vaša država članica z Interpolom izmenjuje vse podatke o izdanih in bianko potnih listih, ki so ukradeni, izgubljeni ali protipravno odtujeni, kakor je določeno v členu 3(1) Skupnega stališča 2005/69/PNZ? Če vaša država članica ne izmenjuje takih podatkov o potnih listih z Interpolom, prosimo, da približno ocenite odstotek takšne izmenjave.

Odgovori kažejo, da 22 držav članic z Interpolom izmenjuje vse potrebne podatke o potnih listih, 1 država članica pa bo to storila v kratkem. Nekatere države članice poleg izpolnjevanja navedenih obveznosti iz Skupnega stališča še dodatno z Interpolom izmenjujejo podatke o izgubljenih ali ukradenih osebnih izkaznicah.

Vendar v 3 državah članicah vrsta izmenjanih podatkov ni vedno tako popolna, kot se zahteva v Skupnem stališču. Poljska, na primer, izmenjuje samo podatke o potnih listih, ki so bili izgubljeni ali ukradeni kot posledica kaznivega dejanja, Madžarska daje na voljo samo podatke o ukradenih potnih listih in Portugalska samo o bianko ukradenih dokumentih.

3.3. Ali vaša država članica v skladu s členom 3(3) Skupnega stališča 2005/69/PNZ takoj izmenja vse podatke o potnih listih tudi z Interpolom, po tem ko so bili vneseni v vašo ustrezno nacionalno zbirko podatkov ali SIS (če vaša država članica v SIS sodeluje)? Če vaša država članica Interpolu podatke pošilja z odlogom, prosimo, da opišete vaše postopke obdelovanja podatkov, zaradi katerih nastaja časovni razmik med vnašanjem podatkov v vašo ustrezno zbirko podatkov ali, če je to primerno, v SIS in pošiljanjem teh podatkov Interpolu.

Po členu 3(3) Skupnega stališča je treba podatke v Interpolovo zbirko podatkov vnesti takoj , po tem ko so bili vneseni v nacionalno zbirko podatkov ali SIS. Treba je poudariti, da si Skupno stališče ne prizadeva določiti obdobja med prijavo, da je bil potni list izgubljen, in vnosom tega podatka v nacionalno zbirko podatkov.

Odgovori na vprašalnik kažejo, da je samo 11 držav članic po vnosu v nacionalno zbirko podatkov te podatke takoj poslalo tudi Interpolu, 2 državi članici pa bosta to storili, ko bo vzpostavljena njuna infrastruktura. 8 držav članic take podatke z Interpolom izmenjuje dnevno, kar sicer ni idealno, bi pa lahko bila sprejemljiva praksa. Italija in Madžarska podatke z Interpolom izmenjujeta mesečno, Češka pa tedensko.

3.4. Ali vaša država članica razlikuje med članicami Interpola, s katerimi se lahko ti podatki delijo in tistimi, s katerimi se podatkov ne sme deliti, v skladu s členom 3(1) Skupnega stališča 2005/69/PNZ? Kako se vaša država članica odloča, ali naj to razlikovanje uporablja ali ne? Ali je pri tem pomembna tudi vzajemnost? Vprašanje za tiste države članice, ki so odgovorile na vprašalnik, na katerega se je nanašalo poročilo iz leta 2006: „Ali ste spremenili svoj pristop?“

Po členu 3(1) in (5) Skupnega stališča morajo države članice deliti podatke o potnih listih samo s članicami Interpola, ki imajo ustrezno raven varstva osebnih podatkov ter spoštujejo temeljne pravice in svoboščine glede avtomatske obdelave osebnih podatkov. Odgovori na vprašalnik kažejo, da med članicami Interpola razlikuje samo Nizozemska, medtem ko vse ostale države članice takega razlikovanja ne upoštevajo.

Države članice, ki tega razlikovanja ne upoštevajo, so svoj pristop utemeljile z dvema razlogoma: (a) menijo, da podatki, ki se pošiljajo Interpolu, zlasti številka potnega lista, ne vsebujejo nobenih osebnih podatkov in da (b) je v njihovem interesu, da imajo podatke, kje se nahajajo njihovi potni listi v kateri koli drugi državi. Države članice so na sestanku strokovnjakov pojasnile, da se ustrezna raven varstva osebnih podatkov in spoštovanje temeljnih pravic in svoboščin obravnavata v okviru ocene tveganja, ko odgovarjajo na zahteve o potrditvi pozitivne identifikacije ali pošiljanju dodatnih informacij.

3.5. O kakšnih podrobnostih se je vaša država članica dogovorila z Interpolom glede izmenjave vseh podatkov o potnih listih, s katerimi razpolaga, v skladu s členom 3(2) Skupnega stališča 2005/69/PNZ? Vprašanje za tiste države članice, ki se z Interpolom niso dogovorile o nobenih takih podrobnostih: „Ali menite, da Interpolovi predpisi zadoščajo?“ Vprašanje za tiste države članice, ki so odgovorile na vprašalnik, na katerega se je nanašalo poročilo iz leta 2006: „Ali ste se pri dejanskem prenosu podatkov, ki so že bili shranjeni v vaši zbirki podatkov, ravnali v skladu z dogovorjenimi podrobnostmi?“

Nobena od držav članic se z Interpolom ni dogovorila o posebnih podrobnostih izmenjave podatkov o potnih listih. Zdi se, da države članice menijo, da Interpolovi predpisi in sistemi, kot je I-24/7, zagotavljajo dovolj zaščite.

3.6. Kateri pristojni organi pregona v vaši državi članici imajo pravico preiskovati Interpolovo zbirko podatkov za namene tega Skupnega stališča v skladu s členom 3(4) Skupnega stališča 2005/69/PNZ in v okviru katerih nalog preiskujejo to zbirko podatkov? Prosimo, da tiste države članice, ki so te organe že navedle v odgovorih na vprašalnik, na katerega se je nanašalo poročilo iz leta 2006, natančno opredelijo naloge, v okviru katerih lahko ti organi preiskujejo Interpolovo zbirko podatkov.

Povsod imajo pravico do preiskovanja Interpolove zbirke podatkov policijski organi, razen v Grčiji, kjer ima tako pravico samo Nacionalni urad za Interpol. Treba je omeniti, da v večini držav članic nacionalne obveščevalne službe delujejo v okviru policijskih organov.

V večini držav članic imajo poleg policije pravico do preiskovanja Interpolove zbirke podatkov tudi drugi organi pregona. Tako imajo na primer na Poljskem pravico do preiskovanja zbirke podatkov mejne straže in carinska služba, v Latviji mejne straže in oddelek za migracije, v Italiji mejna policija in na Nizozemskem kraljeva vojaška policija.

3.7. Ali je vaša država članica izdelala smernice in/ali je pripravila usposabljanje za primere, v katerih je primerno preiskovati Interpolovo zbirko podatkov? Prosimo, da tiste države članice, ki so to že navedle v odgovorih na vprašalnik, na katerega se je nanašalo poročilo iz leta 2006, opišejo, kako zagotavljajo izvajanje primernega in ustreznega preiskovanja Interpolove zbirke podatkov?

Iz odgovorov je razvidno, da je 17 držav članic izdelalo določene smernice ali pripravilo usposabljanje za uporabo Interpolove zbirke podatkov. V nekaterih drugih državah članicah so za uradnike, ki imajo dostop do zbirke podatkov, na voljo splošna navodila. Vendar se zdi, da je na splošno na podlagi odgovorov držav članic mogoče sklepati, da za uporabo zbirke podatkov niso potrebna nobena dodatna navodila in da je že sama razpoložljivost zbirke podatkov dovolj. Države članice menijo tudi, da ni posebne potrebe po usposabljanju ali usmerjanju organov pregona pri uporabi Interpolove zbirke podatkov.

3.8. Ali je vaša država članica že vzpostavila infrastrukturo, potrebno za olajšanje iskanja po zbirki podatkov v skladu s členom 3(4) Skupnega stališča 2005/69/PNZ?

- Če je vaš odgovor pritrdilen, prosimo, da opišete ustrezno infrastrukturo.

- Vprašanje za tiste države članice, ki so odgovorile na to vprašanje v vprašalniku, na katerega se je nanašalo poročilo iz leta 2006: „Ali se je od takrat kaj spremenilo?“

- Ali imajo vaši pristojni organi neposreden dostop do Interpolove zbirke podatkov? Če je vaš dostop posreden, prosimo, da opišete vaše delovne postopke.

Večina držav članic uporablja podatke o potnih listih v Interpolovi zbirki podatkov izključno za namene preiskav. Samo nekaj držav članic uporablja zbirko podatkov tudi za namene nadzora. Slednje države članice so omogočile dostop, ali pa so sprožile postopke za omogočanje dostopa, uradnikom mejne straže, ki lahko ročno ali avtomatsko na mejnih prehodih preiskujejo zbirko podatkov ter pri tem uporabljajo orodja „MIND & FIND“ in „I-24/7“, ki jih daje na razpolago Interpol.

Iz odgovorov je razvidno, da države članice niso razlagale člena 3(4) posebej proaktivno in so v večini primerov menile, da zgolj zagotovitev možnega dostopa pristojnim organom zadošča za izpolnitev zahteve, določene v tem členu. To pa se ne zdi skladno z besedilom člena in zlasti z obveznostjo držav članic, da „zagotovijo“ , da njihovi organi pregona preiskujejo Interpolovo zbirko podatkov vedno, ko je to primerno.

3.9. Ali vaša država članica poleg upoštevanja nacionalne zakonodaje o varstvu podatkov ukrepa tudi kako drugače, da bi zagotovila ustrezno raven varstva osebnih podatkov v zadevni državi članici Interpola ter spoštovanje temeljnih pravic in svoboščin glede avtomatske obdelave osebnih podatkov v skladu s členom 3(5) Skupnega stališča 2005/69/PNZ? Ali je bilo v zvezi s takšno izmenjavo podatkov kaj pritožb s strani posameznikov?

Na podlagi odgovorov je mogoče sklepati, da države članice niso sprejele nobenih posebnih ukrepov za zagotovitev ustrezne ravni varstva osebnih podatkov v zadevnih državah članicah Interpola ter spoštovanja temeljnih pravic in svoboščin glede avtomatske obdelave osebnih podatkov, razen Nizozemske, ki omejuje območja, na katerih je mogoč dostop do podatkov. Vse države članice menijo, da njihova nacionalna zakonodaja zadošča. Belgija, Ciper, Bolgarija, Grčija in Portugalska menijo, da podatki o potnih listih, ki se izmenjujejo z Interpolom, niso osebni podatki.

Države članice niso poročale o nobenih pritožbah državljanov v zvezi z izmenjavo podatkov z Interpolom.

3.10. Prosimo, da navedete statistiko števila uspešnih identifikacij (zadetkov), ki so jih dobili vaši pristojni organi v Interpolovi zbirki podatkov v zadnjih 12 mesecih. Koliko časa morajo vaši pristojni organi povprečno čakati na potrditev uspešne identifikacije (zadetka) in dodatne podatke po zadetku?

Večina držav članic ne pripravlja statistike števila pozitivnih identifikacij (zadetkov), ki jih dobijo njihovi pristojni organi v Interpolovi zbirki podatkov, in tudi niso mogle navesti nobenih številk. Po podatkih, ki jih je pripravil Interpol, je bilo v EU med januarjem in avgustom leta 2007 1 599 pozitivnih identifikacij, medtem ko je bilo v istem obdobju leta 2005 takih identifikacij 191.

Iz odgovorov na vprašalnik je razvidno, da je bilo povprečno čakalno obdobje, v katerem so pristojni organi pridobili potrditev uspešne identifikacije zelo različno, od „nekaj sekund“ do „nekaj mesecev“, zgodilo pa se je tudi, da ni bilo „nobene potrditve“, pri tem pa 13 držav članic ni moglo predložiti podatkov o povprečnih čakalnih obdobjih.

Pristojni organi so morali povprečno po uspešni identifikaciji za pridobitev dodatnih podatkov čakati od „24 ur“ do „10 dni“, zgodilo pa se je tudi, da niso pridobili „nobenih dodatnih podatkov“. 17 držav članic ni moglo predložiti te statistike, bodisi ker je nimajo, bodisi ker je trajanje odziva zelo različno, odvisno od zadevne tretje države.

3.11. Prosimo, navedite statistiko povprečnega števila zahtevkov za potrditev uspešne identifikacije (zadetka), ki so vam jih poslali pristojni organi drugih držav članic po zadetku v Interpolovi zbirki podatkov v zadnjih 12 mesecih. Koliko časa potrebujete povprečno za odgovor na tak zahtevek za potrditev in za pošiljanje dodatnih podatkov po zadetku?

Odgovori so pokazali, da 18 držav članic ne pripravlja statistike o številu zahtevkov za potrditev uspešne identifikacije, ki jih prejemajo od drugih držav članic ali od držav članic Interpola. Povprečno obdobje, potrebno za odgovor na zahtevek za potrditev uspešne identifikacije je nihalo od „nekaj minut“ do „nekaj ur“, medtem ko je bilo povprečno obdobje za pošiljanje dodatnih podatkov precej daljše, pri čemer je ena država članica navedla, da lahko traja do 4 tedne.

4. SKLEPNE UGOTOVITVE – POSEBNE

Da bi zagotovili splošni pregled delovanja Skupnega stališča, se je ponovno treba vrniti na 5 bistvenih obveznosti držav članic, kakor so bile predhodno ugotovljene.

4.1. Izmenjati vse obstoječe in prihodnje podatke o potnih listih (kot je določeno) z Interpolom.

V času priprave tega poročila se domneva, da vse države članice izvajajo Skupno stališče in izmenjujejo podatke o potnih listih z Interpolom. To je potrdil Interpol. Ta rezultat kaže, da so od poročila iz leta 2006 vse države članice sprejele pozitivne ukrepe za izpolnjevanje svojih obveznosti.

Vendar pa 3 države članice ne izmenjujejo vseh zahtevanih vrst podatkov o potnih listih z Interpolom. Poljska na primer zagotavlja samo podatke o potnih listih, ki so bili izgubljeni ali ukradeni kot posledica kaznivega dejanja, Madžarska daje na voljo samo podatke o ukradenih potnih listih in Portugalska samo o bianko ukradenih dokumentih. Po drugi strani države članice v nekaterih primerih presegajo zahteve Skupnega stališča, na primer s tem, da posredujejo podatke o osebnih izkaznicah in vozniških dovoljenjih.

Nekatere države članice so sporočile določene težave glede delovanja Skupnega stališča in Interpolove zbirke podatkov. Latvija je opozorila, da v Interpolovi zbirki podatkov ni posebnega polja za vnos podatka „potni list za tujce“ in da to povzroča težavo, kadar je treba vnesti tak podatek. Portugalska je izrazila podobne pomisleke glede ponarejenih potnih listov, Nemčija pa glede protipravno odtujenih listin, ki niso bile ne izgubljene ne ukradene. Države članice so predlagale rešitev za te težave, in sicer sprejetje slovarja/seznama FADO tako za namene Skupnega stališča kot za Interpolovo zbirko podatkov.

Ne glede na ugotovljene težave pa statistični podatki Interpola kažejo, da je število vnosov v njegovo zbirko podatkov, ki so jih države članice EU opravile v obdobju od januarja do avgusta 2007, znašalo 11 237 207 v primerjavi s 6 150 494 vnosi v istem obdobju leta 2005. Te številke kažejo precejšnje izboljšanje v izmenjavi podatkov od poročila iz leta 2006. Poleg tega vnosi držav članic EU v zgoraj navedenem obdobju pomenijo več kot dve tretjini vseh vnosov, kar kaže na veliko povečanje sodelovanja v sistemu, pa tudi ključno vlogo, ki jo imajo zdaj države članice EU pri krepitvi zmogljivosti Interpola.

4.2. Zagotoviti izmenjavo takih podatkov z Interpolom takoj po tem, ko so bili vneseni v nacionalno zbirko podatkov SIS.

Čeprav odgovori držav članic kažejo pozitiven razvoj od poročila iz leta 2006, lahko države članice še izboljšajo izvajanje na tem področju.

Le 11 držav članic je po vnosu v nacionalno zbirko podatkov te podatke takoj vneslo tudi v Interpolovo zbirko podatkov, 2 državi članici pa bosta po pričakovanjih to zelo kmalu počeli. Osem držav članic take podatke izmenjuje vsakodnevno. Vendar pa je na področju kazenskega pregona čas bistvenega pomena in le takojšen vnos lahko velja kot zadovoljiv. Zagotavljanje podatkov na mesečni ali tedenski osnovi je za namene Skupnega stališča docela neprimerno.

Pomembno je, da države članice takoj izmenjajo podatke z Interpolom, saj bo to povečalo vrednost informacij in skupaj tudi vrednost celotnega mehanizma izmenjave. Priporoča se, da zadevne države članice sprejmejo ukrepe za odpravo neizpolnjevanja te zahteve Skupnega stališča.

4.3. Deliti take podatke samo s članicami Interpola, ki imajo ustrezno raven varstva osebnih podatkov.

Po členu 3(1) in (5) Skupnega stališča morajo države članice zagotoviti, da podatke o potnih listih delijo samo s članicami Interpola, ki imajo ustrezno raven varstva osebnih podatkov ter spoštujejo temeljne pravice glede avtomatske obdelave osebnih podatkov. Izmed vseh držav članic se je samo Nizozemska odločila omejiti prejemnice svojih podatkov o potnih listih, da bi izpolnila zgoraj navedeno obveznost Skupnega stališča.

Vse druge države članice navajajo dva razloga, zaradi katerih ne omejujejo takega dostopa do svojih podatkov o potnih listih. Kot prvo je večina držav članic navedla, da številk potnih listov ne štejejo za „osebne podatke“. Zato menijo, da prispevanje k Interpolovi zbirki podatkov ali iskanje v njej ne pomeni izmenjave osebnih podatkov. Na tej osnovi večina držav članic meni, da ne kršijo svojih obveznosti v skladu s Skupnim stališčem, če ne omejijo dostopa do svojih podatkov o potnih listih. Kot drugo, države članice menijo, da imajo z vidika kazenskega pregona in z vidika koristi svojih državljanov interes, da so obveščene, kadar je kateri izmed potnih listov, ki so jih izdale, izsleden v drugih delih sveta. Vse države članice verjamejo, da bi bilo treba pomisleke glede ustrezne ravni varstva podatkov in spoštovanja temeljnih pravic upoštevati šele v fazi ukrepanja na podlagi pozitivne identifikacije (zadetka), bodisi da se pozitivna identifikacija potrdi ali se zagotovijo dodatne informacije. Tako ukrepanje se opravi na osnovi vsakega posameznega primera po izvedbi ocene tveganja razmer ter z upoštevanjem sorazmernosti in nujnosti.

Pri bianko potnih listih s prispevanjem k Interpolovi zbirki podatkov ali iskanjem v njej ne bodo izmenjani nobeni osebni podatki, zato vprašanje glede zagotavljanja ustrezne ravni varstva osebnih podatkov v prejemnici ni relevantno. Pri izdanih potnih listih so ukrepi za varstvo osebnih podatkov nujni, tudi če prispevanje ali iskanje zadeva le številke potnih listov, saj so podatki o izdanih potnih listih informacije o osebi, ki jo je možno identificirati.

Dejstvo, da si le ena država članica prizadeva razlikovati med državami, s katerimi deli podatke o potnih listih, kaže na precejšnjo pripravljenost držav članic, da so pri izmenjavi svojih podatkov sorazmerno svobodne, in določeno nezanimanje glede tega, ali imajo države, s katerimi delijo podatke, ustrezno raven varstva osebnih podatkov. Ta praksa je očitno sprejemljiva, kadar niso izmenjani nobeni osebni podatki. V vseh drugih primerih Komisija priporoča državam članicam, da zagotovijo spoštovanje zahtev v zvezi z varstvom osebnih podatkov od samega začetka prispevanja k Interpolovi zbirki podatkov ali iskanja v njej, ter se odločijo za omejitev prejemnic svojih podatkov o izdanih potnih listih, da bi izpolnile obveznost na podlagi člena 3(1) in (5) Skupnega stališča.

Poleg tega daje člen 3(1) državam članicam možnost, da podatke o potnih listih izmenjajo le s tistimi članicami Interpola, ki prav tako izmenjujejo take podatke. Čeprav je po mnenju večine držav članic taka vzajemna obravnava pomembna, znova menijo, da jo je treba upoštevati šele v fazi ukrepanja na podlagi pozitivne identifikacije (zadetka).

4.4. Zagotovitev, da njihovi pristojni organi pregona uporabljajo Interpolovo zbirko podatkov za dostop do takih podatkov, ko je to primerno za opravljanje njihovih nalog, in vzpostavitev potrebne infrastrukture za lažje iskanje po zbirki podatkov.

Kljub temu, da skupno stališče državam članicam nalaga proaktivno obveznost, da vzpostavijo potrebno infrastrukturo in zagotovijo, da njihovi pristojni organi pregona, kadar je primerno, preiskujejo Interpolovo zbirko podatkov, se zdi, da niso sprejele resnih ukrepov, da bi to svojo obveznost izpolnile.

Iz odgovorov je mogoče sklepati, da večina držav članic podatke o potnih listih v Interpolovi zbirki podatkov uporablja izključno za namene preiskav, kar odraža prevladujoče stališče, da zgolj z zagotavljanjem dostopa do Interpolove zbirke podatkov svojim organom pregona „zagotavljajo“, da se ta pomembni vir informacij dejansko uporablja. V nekaterih državah članicah je zbirka podatkov dostopna samo prek državnih centralnih uradov, nekatere druge pa so dostop omogočile posebej pooblaščenemu in usposobljenemu policijskemu osebju.

Vendar, države članice s tem ravnanjem ne le, da ne upoštevajo skupnega stališča, ampak tudi ne izkoriščajo resničnih prednosti, ki bi jim jih lahko ta zbirka podatkov zagotovila v boju proti resnemu in organiziranemu kriminalu ter terorizmu.

Le malo držav članic je uporabo zbirke podatkov razširilo tudi na izvajanje kontrole. Zagotavljanje neposrednega dostopa do zbirke podatkov mejnim kontrolnim organom je bistveno za čim večje koristi skupnega stališča, saj je verjetno, da se bo ravno na tem mestu pojavil iskani potni list.

Avstrija, Francija, Nemčija, Švedska, Ciper, Finska, Poljska, Litva, Luksemburg in Irska so že zagotovile ali pa so v postopku zagotavljanja dostopa do zbirke mejnim organom, ki jo lahko na mejnih prehodih preiskujejo ročno ali avtomatsko. Dostop je navadno omogočen prek orodij I-24/7 in MIND&FIND, ki jih zagotovi Interpol. S to priporočeno prakso je mogoča najučinkovitejša uporaba Interpolove zbirke podatkov. Komisija poleg tega državam članicam priporoča tudi, da ji predložijo seznam „pristojnih organov pregona“ v skladu z nacionalno zakonodajo v smislu členov 1 in 3 Skupnega stališča.

Čeprav manjka še veliko, da bodo vse države članice v celoti izpolnjevale obveznosti zagotavljanja dostopa do Interpolove zbirke podatkov, pa Interpolove statistike kažejo, da se je znatno povečalo število preiskovanj zbirke podatkov, ki jih opravljajo države članice. V obdobju od januarja do avgusta 2007 so države članice opravile 4 202 000 iskanj v primerjavi s 6 692 iskanji v istem obdobju leta 2005.

4.5. Zagotovitev, da se pri pozitivni identifikaciji (zadetku) ukrepa v skladu s predpisi.

Čeprav je le malo državam članicam uspelo v svojih odgovorih zagotoviti statistike in povprečja, je bilo na sestanku strokovnjakov, med posebnim zasedanjem, mogoče opredeliti nekatera vprašanja in predlagati nekaj priporočil v zvezi s tem.

Države članice so razlikovale med zahtevki za potrditev pozitivne identifikacije (zadetka) in zahtevki za pošiljanje dodatnih informacij, če je bil zahtevek vložen zaradi preiskave ali mejne kontrole. Vse so se strinjale, da je hitrost odziva na zahtevek najbolj pomembna v slednjih primerih, ko lahko izid vpliva na pravice državljana.

Eno ključnih vprašanj, ki so mu države članice pripisale največji pomen pri učinkovitem in hitrem spremljanju uspešnih identifikacij, je povečanje števila osebja državnih centralnih uradov, da bi lahko zagotavljali neprekinjeno delo po 24 ur, 7 dni v tednu, ter zagotovitev dostopa državnim centralnim uradom do njihovih nacionalnih zbirk potnih listov ter slik imetnikov potnih listov. To dvoje bi omogočilo izrazito povečanje hitrosti in učinkovitosti spremljanja zahtevkov za potrditev uspešne identifikacije.

Države članice so tudi izrazile željo za sprejetje nekaterih standardov v zvezi s takimi odzivi, kot je na primer dogovor o najdaljšem možnem času odziva. Ta bi se lahko sprejel notranje med državami članicami in bi bil pozneje razširjen na države članice Interpola.

5. SKLEPNE UGOTOVITVE – SPLOšNE

Opazili smo precejšnje izboljšanje v delovanju Skupnega stališča od poročila iz leta 2006. Države članice so sprejele različne ukrepe, da bi izpolnile svoje obveznosti. Vendar je izvajanje Skupnega stališča v polnem pomenu besede še vedno nepopolno in od držav članic zahteva bolj proaktivna in zavzeta prizadevanja.

Priloga 1

STATISTIČNI PODATKI INTERPOLA

1. Število držav članic, ki sodelujejo v zbirki podatkov o ukradenih potnih listinah

2005 | 2007 |

18 | 27 |

2. Posamezni prispevki držav članic v zbirko podatkov o ukradenih potnih listinah

Država članica | Število prispevanih dokumentov |

Avstrija | 113 769 |

Belgija | 342 104 |

Bolgarija | 63 |

Ciper | 3 743 |

Češka | 611 814 |

Danska | 120 |

Estonija | 100 126 |

Finska | 90 251 |

Francija | 15 179 |

Nemčija | 1 969 842 |

Grčija | 24 194 |

Madžarska | 17 996 |

Irska | 88 021 |

Italija | 3 016 320 |

Latvija | 88 095 |

Litva | 341 738 |

Luksemburg | 4 496 |

Malta | 1 652 |

Nizozemska | 1 641 360 |

Poljska | 626 826 |

Portugalska | 10 386 |

Romunija | 832 927 |

Slovaška | 65 |

Slovenija | 90 054 |

Španija | 224 |

Švedska | 163 541 |

Združeno kraljestvo | 1 042 301 |

SKUPAJ | 11 237 207 |

3. Število evidentiranih dokumentov v zbirki podatkov o izgubljenih potnih listinah

2005 | 2007 |

Države članice EU | 6 394 305 | 11 237 207 |

Države nečlanice EU | 2 449 300 | 4 484 545 |

Skupaj | 8 843 605 | 15 721 752 |

4. Število iskanj v zbirki podatkov o izgubljenih potnih listinah

2005 | 2007 |

Države članice EU | 8 520 | 4 202 000 |

Države nečlanice EU | 34 796 | 6 232 469 |

Skupaj | 43 316 | 10 434 469 |

5. Število zadetkov v zbirki podatkov o izgubljenih potnih listinah

2005 | 2007 |

Države članice EU | 381 | 1 599 |

Države nečlanice EU | 457 | 2 180 |

Skupaj | 838 | 3 779 |

[1] COM(2006) 167.

[2] 910/1/06 ENFOPOL 108 SIRIS 108 z dne 8. junija 2006.