SL Uradni list Evropske unije C 277/109

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu direktive Sveta o spremembi Direktive 2003/48/ES o obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti

(COM(2008) 727 konč. – 2008/0215 (CNS))

(2009/C 277/23)

Poročevalec: G. BURANI

Svet je 2. decembra 2008 sklenil, da v skladu s členom 94 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog direktive Sveta o spremembi Direktive 2003/48/ES o obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti

COM(2008) 727 konč. - 2008/0215 (CNS).

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 1. aprila 2009. Poročevalec je bil g. BURANI.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 453. plenarnem zasedanju 13. in 14. maja 2009 (seja z dne 13. maja) s 193 glasovi za, 3 glasovi proti in 8 vzdržanimi glasovi.

1. Povzetek in sklepi

1.1 Cilj predloga Komisije je razširitev področja uporabe Direktive 2003/48/ES (ki je zdaj omejeno le na obresti od prihrankov) na celo vrsto novih finančnih produktov, ki prav tako prinašajo dobiček, vendar ne sodijo v področje uporabe sedanjih določb.

1.2 Odbor v celoti soglaša s pobudo, vendar ima pomisleke glede nekaterih upravnih in pravnih zapletov, ki jih povzročajo novi predpisi. Komisija je priznala, da težava obstaja, in si je po najboljših močeh prizadevala za čim večje zmanjšanje upravnega bremena. Čeprav je ta prizadevanja treba pohvaliti, pa so jo omejevale zapletenost predvidenih novih postopkov in težave pri izvajanju zadevnih določb.

1.3 Pomemben vidik so stroški, ki jih morajo kriti ne le udeleženci na trgu (torej trg na splošno), temveč tudi davčne uprave, in sicer zaradi upravljanja ter potrebe po natančnejšem in obsežnejšem nadzoru. Poenostavitev ni vedno preprosta, je pa vendarle potrebna. Odbor opozarja, da bi moralo biti bolj pomembno vprašanje kakovosti pridobljenih informacij kakor vprašanje stroškov, saj je kakovost informacij zaradi težavnih in zapletenih predpisov pogosto slaba.

1.4 Odbor želi poudariti potrebo po odpravi možnosti, da bi EU nove predpise izvajala enostransko, saj bi se dejavnosti brez sporazumov s tretjimi državami in državami, s katerimi je že sklenjen sporazum, množično selile iz Evrope na druga območja. Hkrati bi to bila nevarnost, da bo prišlo do velikega izkrivljanja konkurenčnosti med Evropo in ostalim svetom. EU zato mora začeti pogajanja o hkratnem sprejemanju podobnih ukrepov na glavnih svetovnih finančnih trgih.

2. Uvod

2.1 Direktiva 2003/48/ES je določila postopke za obdavčitev izplačanih obresti od prihrankov v eni državi članici, ki se izplačajo upravičenemu lastniku, rezidentu druge države članice. Komisija je septembra 2008 Svetu predstavila poročilo o učinku direktive v prvih dveh letih izvajanja, pripravila pa ga je po posvetovanjih z davčnimi upravami držav članic.

2.2 Pozitivne ugotovitve v tem poročilu so spodbudile Komisijo k izboljšanju prvotne direktive ob hkratni razširitvi njenega področja uporabe. Dodani sta opredelitvi „upravičeni lastnik“ in „plačilni zastopnik“, direktiva je razširjena, da vključuje prejemke iz različnih finančnih produktov, popravljeni ali spremenjeni pa so tudi številni postopkovni vidiki.

3. Splošne ugotovitve

3.1 Odbor pozdravlja velik trud Komisije pri pripravi tega predloga in v celoti podpira njegov splošni okvir. Novi predpisi so bili pripravljeni po posvetovanjih z državami članicami in zainteresiranimi stranmi z namenom izboljšati obstoječe predpise in zagotoviti, da lahko nacionalne davčne uprave učinkovito obdavčijo dohodek od prihrankov in da se hkrati, neposredno, odpravijo motnje pri pretoku kapitala. Glede nekaterih vidikov pa mora Odbor vendarle izraziti nekaj zadržkov.

3.2 Zdi se, da je predlog Komisije usmerjen v postopno prilagajanje davčne zakonodaje realnosti na finančnem trgu, na katerem se je pred nastopom sedanje krize pojavila cela vrsta inovativnih produktov, ki jih direktiva iz leta 2003 ne zajema in jih je težko razvrstiti. Več teh produktov lahko omogoči popolnoma zakonito neupoštevanje davčne zakonodaje; zato je jasno, da direktiva poskuša zapolniti to zakonodajno vrzel ter v koncept obdavčitve dohodka (od prihrankov) vključiti nekatere druge dohodke od inovativnih finančnih produktov in nekaterih produktov življenjskega zavarovanja, ki bi jih bilo treba dodatno pojasniti. Odbor pozdravlja ta pristop, vendar opozarja, da ni namen te razširitve vključitev splošnega življenjskega zavarovanja, pokojnin in rent, saj je njihov namen jasno dolgoročno kritje tveganj. Poleg tega zaradi raznolikosti in zapletenosti inovativnih finančnih produktov ne bo vedno preprosto izračunati zneska dohodka, ki ga je treba prijaviti, ali davčne osnove.

Komisija v uvodu navaja, da je pri pripravi tega predloga direktive upoštevala upravno breme, ki ga spremembe prinašajo udeležencem na trgu, ter da se je posvetovala z davčnimi upravami držav članic in uveljavljenimi skupinami strokovnjakov, kar je v skladu z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti iz člena 5 Pogodbe.

3.3.1 Odbor meni, da je kljub dobrim namenom slabost predloga v tem, da pravzaprav precej povečuje upravno breme udeležencev na trgu, hkrati pa zahteva, da se sedanji elektronski postopki spremenijo ali pa uvedejo popolnoma novi. Poleg tega se zdi, da so v nekaterih primerih novi predpisi dvoumni ali težko izvedljivi. Splošni vtis je, da so interesi nacionalnih davčnih uprav (ki očitno zagovarjajo spremembe, saj jim koristijo) prevladali nad dejstvom, da se bo vsako dodatno breme, ki se naloži udeležencem na trgu, neizogibno preneslo na potrošnike, na splošno pa na trg. Zavedati se je treba, da so predpisi pogosto težko izvedljivi zaradi slabe kakovosti informacij.

3.3.2 Odbor odobrava temeljno zasnovo predloga, vendar meni, da je treba sprejeti spremembe, ki bi brez spreminjanja področja uporabe določb poenostavile in zmanjšale stroške zadevnih upravnih postopkov, po potrebi pa dodati pojasnila. To velja zlasti za postopke za ugotavljanje identitete in rezidentstva vlagateljev: spremembe, ki jih predlaga Komisija, bi povzročile preveč okorne in toge formalnosti. Odbor meni, da bi morale spremembe upoštevati nedavna priporočila strokovne skupine za davčno skladnost (FISCO – Fiscal Compliance Expert Group); ta posvetovalni organ, ki ga je Komisija sama ustanovila, je v zvezi z zahtevami za izvzetje predlagal, da bi za namene pri viru odtegnjenega davka zadostovala izjava vlagateljev o svojem rezidentstvu.

3.3.3 Direktiva bi morala v vsakem primeru izrecno navesti zelo pomembno načelo: vsi novi postopki, določbe in zahteve bi morali začeti veljati z začetkom veljavnosti te direktive in brez retroaktivnega učinka. Elektronski postopki so bili programirani ob upoštevanju sedanje direktive; nove formalnosti z retroaktivnim učinkom bi povzročile obsežne in zapletene spremembe.

3.4 Komisija se zaveda zapletenosti formalnih postopkov, ki se določajo za udeležence na trgu, saj je začetek veljavnosti direktive predviden za tri leta po njeni objavi, kar se zdi razumen in primeren časovni okvir. Izkušnje s prejšnjo direktivo kažejo, da je v nekaterih državah članicah prihajalo do precejšnjih zamud pri sprejemanju potrebne zakonodaje, kar je udeležencem na trgu povzročalo težave. Zato bi predlog moral od držav članic zahtevati, da objavijo izvedbeno zakonodajo vsaj dve leti pred začetkom veljavnosti te direktive.

3.5 Enakost konkurenčnih pogojev z državami, s katerimi je že sklenjen sporazum in so omenjene v uvodni izjavi 24 direktive iz leta 2003, je le deloma dosežena, v nobenem primeru pa se ne nanaša na države, ki niso podpisnice sporazuma; sedanji predlog ne omenja možnosti razširitve uporabe nove direktive na tretje države. Glede na sedanjo tržno krizo ni verjetno, da bi to lahko v kratkem dosegli, pri tem pa ne izključujemo možnosti začetka pogajanj o novem sporazumu. Ne bi bili ogroženi le enaki konkurenčni pogoji, saj bi beg kapitala imel veliko resnejše posledice, kar je omenjeno v zgoraj navedeni uvodni izjavi, vendar se ne omenja v novem predlogu. Odbor odsvetuje ustvarjanje novih neskladij v zvezi z obveznostmi plačilnih zastopnikov v državah članicah in drugih državah, tj. državah, s katerimi je že sklenjen sporazum, tretjih državah in na odvisnih ali pridruženih ozemljih. Enakega mnenja je glede napovedane razširitve direktive tudi na druge vire dohodka.

4. Posebne ugotovitve

Predlog vsebuje celo vrsto novih zahtev glede dokumentacije, ki jo je treba predložiti zaradi identifikacije upravičenih lastnikov in njihovega rezidentstva za davčne namene. Davčna identifikacijska številka (tax identification number (1)) – za katero je vsaka država sprejela drugačno strukturo – v skladu s členom 3(2) postaja dodatna zahteva k navedbi kraja in datuma rojstva, sedanja direktiva pa zahteva le enega od teh. Poenostavitev bi bila dosežena, če bi, kadar je to mogoče, davčno identifikacijsko številko nadomeščali z informacijo o kraju in datumu rojstva, ki v vseh državah članicah zadostuje za identifikacijo prebivalcev.

4.1.1 Drugi okorni postopki vključujejo dejstvo, da je treba izvirno dokumentacijo stalno posodabljati. Odbor meni, da bi bilo ta predpis praktično nemogoče uveljaviti – v vsakem primeru pa bi pomenil dodatno breme. Zato predlaga, da ima ustrezna dokumentacija časovno neomejeno veljavnost, pri tem pa upoštevati standard najboljše razpoložljive informacije.

4.1.2 Na podlagi poznejših pojasnitev pa se zdi, da sta določbi o davčni identifikacijski številki in posodobljenih informacijah neobvezni, saj jih je treba sporočiti šele takrat, ko posrednik z njimi razpolaga. V tem primeru temeljni razlog za izrečene ugovore, tj. obremenitveni značaj postopkov, ne bi bil več utemeljen.

Novi člen 4(1) razširja koncept upravičenega lastnika in ga usklajuje s koncepti iz Direktive 2005/60/ES o preprečevanju pranja denarja ter uvaja obveznost pregleda (spregleda) za pravne oblike subjektov in organizacije, navedene v Prilogi I predloga direktive. Zato se v skladu z določbami direktive o preprečevanju pranja denarja šteje, da je znesek, ki se izplača tem pravnim oblikam subjektov in organizacijam, izplačan upravičenemu lastniku.

4.2.1 Odbor opozarja na razlike med cilji direktive o obdavčevanju dohodka od prihrankov in cilji prej omenjene direktive o preprečevanju pranja denarja: prva zahteva, da plačilni zastopniki identificirajo davkoplačevalce, ki morajo prijaviti dohodek od svojih prihrankov v državi članici, katere rezidenti so, druga pa zahteva, da plačilni zastopniki preverijo ne le identiteto pravne osebe ali organizacije, imetnice računa, ampak tudi identiteto osebe, ki dejansko poseduje, nadzira ali ima korist od pravne osebe ali organizacije. Poleg tega se direktiva o preprečevanju pranja denarja uporablja s potrebno strogostjo samo za sumljive primere, sedanji predlog pa se nanaša na vse upravičence; razlika je v tem, da primeri pranja denarja zahtevajo določeno raven poglobljene preiskave, ki zdaleč presega primerno skrbnost davčne zakonodaje. Usklajevanje s predlaganimi predpisi bi bilo ne le težavno, temveč tudi drago in odvisno od naključja.

Člen 4(2) opredeljuje plačilne zastopnike ob prejemu, katerih dohodek ali del dohodka, ki se lahko pripiše njihovim nerezidentskim članom (kategorije, ki se razlikujejo od države do države, so navedene v prilogi III predloga direktive), ni obdavčen po nacionalni zakonodaji države, v kateri imajo dejanski sedež uprave. Država dejanskega sedeža uprave se nanaša na državo rezidentstva osebe, ki je primarna nosilka pravnega naslova in upravlja svoje premoženje in dohodek. Za plačila, ki jih prejmejo ali zagotovijo plačilni zastopniki ob plačilu, se šteje, da so izvedena v neposredno korist upravičenega lastnika, ki se mu lahko zakonito pripiše obdavčljivi dohodek.

4.3.1 Razširitev koncepta „plačilnega zastopnika ob plačilu“, ki ga je težko opredeliti na podlagi sedanje direktive, bi lahko udeležencem na trgu povzročil upravne in sistemske težave, kljub seznamu v Prilogi III, ki navaja različne vrste. Poleg tega bi lahko bilo za prvotnega udeleženca na trgu težko ugotoviti kraj dejanskega nadzora. Zato so te novosti v smislu izvajanja in upravljanja precej problematične. Ne samo, da bi to povečalo upravno breme in odgovornost plačilnih zastopnikov ob plačilu, temveč bi bile tudi davčne uprave zasute z zapletenimi in dragimi postopki. Zainteresirani upravičenci so že poudarili težave, ki bi nastale s sprejetjem predlaganih ukrepov, pri tem pa so uporabljali strokovne argumente, ki so preveč zapleteni za laike. Odbor meni, da mu ni treba zavzeti stališča o tej problematiki, vendar poziva Komisijo in zakonodajalce, da temeljito obravnavajo težave, ki jih omenjajo udeleženci na trgu: neuspeh pri doseganju ciljev se pogosto lahko pripiše zakonodaji, ki podcenjuje praktične težave.

Člen 6 poudarja prizadevanja Komisije, da v koncept obresti vključi vsak dobiček iz naložb. Namen dolgega in podrobnega seznama primerov je razširiti obdavčitev na dohodke iz inovativnih finančnih produktov, ki kažejo na nepravilnosti ali niso zajete s sedanjo zakonodajo. Odbor meni, da je treba pozdraviti prizadevanja Komisije za uveljavitev načela porazdelitve bremena med davkoplačevalce ne glede na obliko, opredelitev ali raven zapletenosti njihovih naložb. Odbor hkrati poudarja potrebo po varovanju konkurenčnosti finančnega in zavarovalnega trga EU. Bistveni pogoj, o katerem se je treba pogajati pred začetkom veljavnosti nove zakonodaje, je zato uporaba predpisov iz nove direktive tudi v državah, s katerimi je že sklenjen sporazum, in v tretjih državah. Neravnotežje, ki bi škodilo Evropi, seveda ni najboljša rešitev.

4.4.1 Več odstavkov tega člena določa postopke, ki jih morajo uporabljati plačilni zastopniki, ki pogosto niso izdajatelji finančnih instrumentov ali posredovalci informacij. Večina teh postopkov vključuje analizo, preiskavo in oceno, česar včasih ni mogoče izvesti brez plačilnih zastopnikov. Zaradi enakopravnosti je treba določiti, da plačilni zastopniki – potem ko dokažejo, da so ravnali skrbno in v dobri veri – ne bi smeli biti odgovorni pred davčnimi upravami, če pridobljeni podatki izhajajo iz informacij tretjih strani, ki jih ni mogoče preveriti ob uporabi običajnih sredstev za preiskavo. Po drugi strani pa je treba izrecno določiti odgovornost posrednikov ali neposrednih upravičencev, ki zagotovijo nenatančne, nepopolne ali lažne informacije.

V Bruslju, 13. maja 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) V francoščini: NIF (Numéro d'Identification Fiscale).