1.Uvod

Najbolj oddaljene regije – Gvadelup, Francoska Gvajana, Martinik, Mayotte, Reunion in Francoski Sveti Martin, Azori in Madeira (Portugalska) ter Kanarski otoki (Španija) – so izredno bogastvo Evropske unije. Njihova edinstvena bogata biotska raznovrstnost, obsežne izključne ekonomske cone, bližina tretjih držav in lokacija, primerna za dejavnosti na področju vesolja in astrofizike, so pomembni za celotno EU.

Vendar njihov geografski položaj (oddaljenost, otoška lega, majhnost, težavna topografija in podnebje) omejuje njihov razvoj ter ovira njihovo vključevanje na notranji trg.

Poseben položaj najbolj oddaljenih regij je od leta 1999 priznan v Pogodbah EU, od leta 2009 pa so v skladu s členom 349 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) upravičene do posebnih ukrepov na področju ključnih politik EU, kot so kmetijstvo, kohezija in konkurenca.

Program POSEI (program možnosti, vezanih zlasti na oddaljenost in otoško naravo najbolj oddaljenih regij) je del splošnega strateškega pristopa Komisije k najbolj oddaljenim regijam: v programskem obdobju 2014–2020 so evropski strukturni in investicijski skladi ter Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS) tem regijam zagotovili skoraj 13,3 milijarde EUR, kar je pomemben vir naložb in ustvarjanja delovnih mest. Poleg tega se zanje uporabljajo posebna pravila, kot so posebna pravila o državni pomoči za tekoče poslovanje in naložbe ter posebna pravila o obdavčenju in carini, da bi se povečala njihova konkurenčnost.

V zvezi s tem se v okviru programa POSEI izvajajo posebni ukrepi za kmetijstvo.

V tem poročilu je ocenjeno izvajanje programa POSEI med letoma 2015 in 2019. Upoštevajo se zlasti izkušnje Komisije pri izvajanju programa do leta 2019 (proračunsko leto 2020) ter analiza in zaključki študije „Synthesis study of annual implementation reports of POSEI programmes and the programme for the smaller Aegean Islands for 2015-2019“ (sintetična študija letnih poročil o izvajanju programov POSEI in programa za manjše egejske otoke za obdobje 2015–2019), ki jo je izvedla družba Ecorys med januarjem 2021 in oktobrom 2021.

2.Program POSEI: začetki, razvoj in sedanji položaj

Program POSEI je bil vzpostavljen leta 1989 za francoska čezmorska območja (Gvadelup, Martinik, Francoska Gvajana, Reunion in od leta 2014 Mayotte), leta 1991 pa je bil uveden še za Kanarske otoke, Azore in Madeiro.

Leta 2006 je bil program s sprejetjem Uredbe Sveta (ES) št. 247/2006 temeljito spremenjen z uvedbo programskega pristopa. Zadevne države članice so nato Komisiji v odobritev predložile celovite programe.

Program POSEI je bil revidiran leta 2013 v okviru usklajevanja z Lizbonsko pogodbo. Uredba (EU) št. 228/2013 Evropskega parlamenta in Sveta je bila sprejeta leta 2013, sledilo pa je sprejetje Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 179/2014 in Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 180/2014.

Program POSEI se financira iz EKJS. Uredba (EU) št. 228/2013 določa zgornjo mejo na proračunsko leto za: francoske najbolj oddaljene regije (278,41 milijona EUR), Kanarske otoke (268,42 milijona EUR) ter Azore in Madeiro (106,21 milijona EUR).

Pri reformi skupne kmetijske politike (SKP) za obdobje 2023–2027 sta sozakonodajalca sprejela odločitev, da bo program POSEI ostal nespremenjen in tako ne bo vključen v strateške načrte SKP. Sredstva EU za program POSEI se bodo ohranila na trenutni ravni, s čimer se priznava njegova posebna vloga pri podpori kmetijstva v najbolj oddaljenih regijah.

S programom POSEI se v najbolj oddaljenih regijah nadomeščajo ukrepi iz prvega stebra SKP, razen tistih, ki so del skupne ureditve trga za sadje in zelenjavo, vino in čebelarstvo.

Slika 1 v Prilogi prikazuje finančno izvajanje (plačani zneski v primerjavi z načrtovanimi zneski) za programe v obdobju 2015–2019.

3.Pravna podlaga poročila

Člen 32(3) Uredbe (EU) št. 228/2013 določa, da mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo, iz katerega je razviden vpliv ukrepov, sprejetih v okviru te uredbe do 30. junija 2015 in nato vsakih pet let.

4.Cilji, program in načrtovanje

Cilj programa POSEI je prispevati k uresničitvi naslednjih ciljev, kakor so opredeljeni v členu 2 Uredbe (EU) št. 228/2013: