SL Uradni list Evropske unije C 88/48

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o oblikovanju skupne konsolidirane davčne osnove za pravne osebe v EU

(2006/C 88/12)

Gospod László KOVÁCS, član Evropske komisije, je 13. maja 2005 v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosil za mnenje o oblikovanju skupne konsolidirane davčne osnove za pravne osebe v EU.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 27. januarja 2006. Poročevalec je bil g. NYBERG.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 424. plenarnem zasedanju 14. in 15. februarja 2006 (seja z dne 14. februarja) s 94 glasovi za, 6 glasovi proti in 4 vzdržanimi glasovi.

Sklepi in priporočila

Že Rudingovo poročilo iz leta 1992 ugotavlja, da so za določanje davčne osnove potrebni skupni predpisi. Priporočilo je tudi pripravo predloga za povečanje najvišjih/najnižjih davčnih stopenj.

Za EESO dejstvo, da bo delovna skupina pod predsedstvom Komisije pripravila predloge za skupno konsolidirano davčno osnovo za pravne osebe, pomeni že dolgo pričakovani korak v to smer. Glede na njegovo zapletenost je razumljivo, da bo delo trajalo tri leta. Skupina si prizadeva za čim večjo preglednost svojega dela. Vsi dokumenti so na voljo na internetu, kar tistim, ki to želijo, omogoča spremljanje razprav. Nepripravljenost na spreminjanje ustaljenih nacionalnih sistemov ne sme biti vzrok za zamude pri uvedbi skupne davčne osnove. Države članice morajo pokazati, da se članstvo v EU izplača, saj se lahko skupna konsolidirana davčna osnova za pravne osebe uvede le na ravni EU. Ravno tako je treba v tem trenutku pustiti ob strani vprašanje davčne stopnje, da bi olajšali doseganje dogovora o davčni osnovi.

Politiki morajo vsekakor sodelovati pri pripravi davčnih sistemov. Svet ministrov in Evropski parlament morata pripraviti skupne predpise za obdavčevanje podjetij, sicer bodo na koncu to področje urejale sodbe Evropskega sodišča. Ravno tako je pomembno, da se odločitve sprejemajo v sodelovanju s socialnimi partnerji in vso civilno družbo.

Glede skupne davčne osnove za pravne osebe lahko rečemo, da „nič ni narejenega, dokler ni narejeno vse“. Kadar pa obstaja nevarnost zamud, je vedno treba premisliti, ali se lahko tisti deli, o katerih je že doseženo soglasje, uvedejo postopno s hčerinskimi direktivami.

Potrebna posvetovanja so deloma pravna, deloma se nanašajo na strokovne vidike davkov, deloma pa so gospodarska. Odbor poziva Komisijo in države članice, da ne glede na veliko število strokovnih podrobnosti in velike razlike med državami upoštevajo gospodarske prednosti, ki jih lahko pridobijo iz skupne konsolidirane davčne osnove za pravne osebe.

Naše dosedanje razprave lahko povzamemo z načeli o skupni konsolidirani davčni osnovi za pravne osebe, ki jih navajamo v zadnjem delu. Odbor hkrati poziva Komisijo, da vedno uporablja navedena načela kot vodila za pripravo strokovnih podrobnosti. Odločili smo se, da se osredotočimo na načela, ker verjamemo, da bo po sprejetju teh načel lažje izbrati med različnimi strokovnimi rešitvami.

1. Ozadje

1.1 Komisar Laszlo Kovacs je 13. maja 2005 zaprosil EESO za raziskovalno mnenje o skupni konsolidirani davčni osnovi za pravne osebe. Komisar je poudaril, da bi ta davčna osnova odpravila veliko problemov, s katerimi se srečujejo podjetja, ki opravljajo svojo dejavnosti v več državah EU. Predlog je dobil veliko podporo gospodarstva in številnih vlad.

1.2 Komisija je od leta 2001 izdala več sporočil in poročil o obdavčevanju dohodkov pravnih oseb, vključno z glavnim poročilom o obdavčevanju dohodka podjetij iz oktobra 2001.

1.2.1 Po neuradnem dokumentu iz julija 2004 o skupni konsolidirani davčni osnovi za pravne osebe in razpravi Sveta ministrov je bila ustanovljena posebna skupina, ki jo sestavljajo strokovnjaki iz držav članic. Skupina bo do leta 2007 podrobno pregledala vse praktične vidike uvedbe skupne davčne osnove. Tako kot to mnenje se bodo tudi razprave ukvarjale le z osnovo za izračun davka od dohodkov pravnih oseb in ne z davčnimi stopnjami za izračun tega davka. Izpuščeno bo tudi vprašanje obdavčitve v matični državi. To bi mogoče lahko bil začasni pilotski projekt, medtem ko je skupna davčna osnova krovni projekt.

1.3 Razprava se ne osredotoča izključno na oblikovanje sistema skupne davčne osnove, temveč tudi na dejstvo, da to mora biti konsolidirana osnova. To se izrecno nanaša na tiste družbe, ki opravljajo dejavnosti v več državah članicah. Te družbe morajo imeti možnost za poenotenje svoje davčne osnove in za izračun dobička skupine v celoti, da bi skupna davčna osnova imela najboljše učinke. Izračuni bi v tem primeru bili konsolidirani. Zaradi tega bodo potrebni sistemi za porazdelitev dobička med različne dele družbe.

1.4 Razprava se ukvarja le z davkom od dohodkov pravnih oseb, ne pa z vsemi vrstami obdavčenja dohodkov podjetij. Obstaja veliko vrst podjetij, na primer prostovoljne organizacije in združenja, ki se med različnimi državami članicami razlikujejo. Če se skupna davčna osnova uvede za delniške družbe, se razmerje med temi družbami ter drugimi vrstami družb in dejavnosti spremeni glede obdavčevanja dobička. Zaradi tega bi lahko bili potrebni popravki na nacionalni ravni na področju obdavčevanja dobička drugih vrst podjetij in dejavnosti. Omenjena skupina strokovnjakov Komisije in držav članic ter to mnenje tega področja ne obravnavata.

2. Prejšnja mnenja EESO o davčni osnovi za pravne osebe

2.1 Več mnenj EESO je obravnavalo probleme, ki jih povzroča obstoj različnih davčnih stopenj za obdavčevanje dohodkov pravnih oseb v državah EU. EESO si prizadeva za svobodno in pošteno konkurenco, ki spodbuja čezmejno dejavnost, ne da bi pri tem odpravili nacionalne osnove za obdavčitev podjetij (1). EESO bi raje začel s tem, da bi poskušal najti rešitve za skupno davčno osnovo za pravne osebe, in šele nato začel razpravljati o davčnih stopnjah (2).

2.2 Skupna davčna osnova za pravne osebe bi lahko zmanjšala ali celo odpravila večino sedanjih ovir za čezmejne dejavnosti družb v Evropski uniji. Ti problemi vključujejo: — dvojno obdavčevanje; — notranjo cenovno politiko za čezmejne transakcije; — različne načine trženja, ko se združijo podjetja iz različnih držav; — razporeditev kapitalskega dobička ali izgube, če se podjetja, ki opravljajo dejavnosti v več državah, reorganizirajo; — nadomestitev izgube znotraj podjetja, ki deluje v več državah, in — različne davčne predpise za investicije.

2.2.1 Čeprav je obdavčevanje dohodkov pravnih oseb pomembno za ustvarjanje ugodnega ozračja, ne smemo pozabiti, da lahko obstajajo tudi drugi dejavniki, ki so pomembni z vidika čezmejne trgovine in kraja opravljanja dejavnosti (3).

2.3 EESO je tudi poudaril, da problem ni samo v različni davčni osnovi. Obstajajo tudi številne praktične razlike med ureditvami, ki so povezane na primer s pobiranjem davkov, računovodsko obravnavo in postopki za reševanje sporov. Nekaj teh problemov je mogoče zmanjšati z izvajanjem praktičnih pravil, ki morajo spremljati skupno davčno osnovo (4).

2.3.1 Največja praktična prednost skupne davčne osnove bi bila mogoče v tem, da bi podjetja morala poznati samo eno zbirko predpisov in načinov njihovega izvajanja. Namesto vodenja ločenih računovodskih evidenc za različne dele podjetja, bi lahko uporabljali skupno računovodstvo. Skupna davčna osnova bi lahko poleg ustvarjanja enakih konkurenčnih pogojev prispevala k učinkovitosti podjetij in davčnih oblasti (5).

2.4 EESO je pozval tudi k razširitvi razprave o skupni davčni osnovi, ki naj bi poleg osnovnih vprašanj zajela tudi čezmejne probleme. Ko bo skupna davčna osnova oblikovana, bo morala olajšati poslovanje ne samo podjetjem, ki opravljajo čezmejne dejavnosti, ampak tudi podjetjem, ki delujejo le na domačem trgu. Glavni cilj — tj. zagotoviti enake konkurenčne pogoje za podjetja, ki opravljajo dejavnosti v več državah — ne sme ustvarjati novih razlik med temi podjetji in tistimi, ki delujejo le na domačem trgu.

2.4.1 Pri tem je cilj olajšati poslovanje tudi malim podjetjem, ki opravljajo dejavnosti večinoma le na domačem trgu. Poskusi ustvarjanja enostavnih, jasnih davčnih predpisov so v zvezi s tem ravno tako osrednjega pomena (6).

2.5 Kot je EESO že izjavil, skupna davčna osnova ne more biti prostovoljna, tj. ni mogoča izbira možnosti med obdavčevanjem po nacionalnem davčnem sistemu ali obdavčevanjem po posebnem sistemu za podjetja, ki opravljajo čezmejne dejavnosti. EESO zato meni, da mora biti po sprejetju skupne davčne osnove za pravne osebe ta obvezna (7).

2.6 EESO je vedno dosledno zagovarjal čim tesnejšo povezavo med predpisi za skupno davčno osnovo in mednarodnimi računovodskimi standardi. Odbor se zaveda, da se lahko MSRP (International Financial Reporting Standards — mednarodni standardi računovodskega poročanja) v mednarodnem računovodstvu uporablja samo kot izhodišče za predpise za davčno osnovo.

2.7 Neželena posledica nezmožnosti Sveta ministrov in Evropskega parlamenta, da sprejmeta odločitev o skupni davčni osnovi za pravne osebe, je ta, da se stališča, ki bi jih bilo treba sprejeti, tako ali drugače na koncu znajdejo na Evropskem sodišču. Dokler obstajajo razlike, bodo potrebne sodne odločbe v zvezi z različnimi davčnimi sistemi. Sodbe Sodišča v zvezi z notranjim trgom vplivajo na davčne sisteme držav članic kljub dejstvu, da niso bile sprejete nobene politične odločitve (8). Jasna ponazoritev tega je primer „Marks & Spencer“, o katerem je pred kratkim razsodilo Evropsko sodišče (9).

2.8 Želja EESO, da bi obravnavali obdavčevanje dohodkov pravnih oseb s širšega političnega stališča, pomeni, da je treba davčno nevtralnost obravnavati ne samo v zvezi z davkom od dohodkov podjetij, ampak tudi v zvezi z dvema proizvodnima dejavnikoma: delom in kapitalom. Vendar je to načelno stališče v veliki meri odvisno od izbrane davčne stopnje (10).

2.9 Integracijo spremlja povečana konkurenca, ki lahko okrepi učinkovitost in poveča rast. Vendar to pomeni, da tisti, ki niso kos ostrejši konkurenci, ne morejo nadomestiti slabe produktivnosti z znižanjem davka od dohodkov pravnih oseb. Če hočemo doseči pozitivne učinke integracije, je treba odpraviti tiste vidike obdavčitve dohodkov pravnih oseb, ki bi lahko izkrivljali konkurenco (11).

2.10 Skupna (in upamo, da tudi obvezna) davčna osnova bi zagotovila večje možnosti spremljanja davčnih plačil, saj bi morali organi oblasti poznati le en sistem in bi lažje med seboj komunicirali. Tudi preiskovanje utaj davkov bi bilo precej lažje. Neobvezna skupna davčna osnova (kadar je mogoče izbirati med skupno davčno osnovo in izračunom nacionalne davčne osnove, ki se še naprej uporablja za domača podjetja) bi poleg tega ustvarila razmere, v katerih bi države članice (in ne podjetja) imele opravka z več davčnimi sistemi.

3. Nekaj dejstev o obdavčevanju dohodkov pravnih oseb

3.1 Davčni prihodki od podjetij se razlikujejo glede na državo, v kateri se davek pobira. Najpomembnejši vzrok za to so različne davčne stopnje (med 12,5 % in 40 %), ker pa so davčne osnove različne, ni vedno jasno, koliko so razmere odvisne od razlik med davčnimi stopnjami (12).

3.2 Komisija je zbrala informacije o tako imenovani „implicitni davčni stopnji“ z namenom, da bi pojasnila delež dobička podjetij, ki je dejansko obdavčen, saj se razprave ponavadi osredotočajo le na primerjave davčnih stopenj, kar je lahko zavajajoče; na primer, čeprav je davčna stopnja visoka, so lahko davčni prihodki nizki, če je veliko odbitkov. Davčni prihodki se lahko razlikujejo tudi glede na to, kako učinkovito je pobiranje davkov in kakšni nadzorni ukrepi se uporabljajo. Obseg sredstev podjetja, ki se nameni plačilu davka od dohodkov pravnih oseb, je odvisen tudi od učinkovitosti ali zbirokratiziranosti davčne ureditve (13).

3.3 OECD je leta 1990 ugotovila, da se 60 % svetovne trgovine opravi znotraj posameznih skupin podjetij. Razlike med nacionalnimi davčnimi sistemi so zato za podjetja problem, saj se nanašajo ravno na te družbe.

3.4 Gospodarski vpliv skupne davčne osnove za pravne osebe je težko izračunati. Nedavna študija ocenjuje, da je med 0,2 in 0,3 % BNP. Izračuni obsegajo samo skupne predpise za davčno osnovo; konsolidacija in administrativni prihranki niso upoštevani. Pri tem je treba upoštevati dejstvo, da obdavčevanje dohodkov pravnih oseb v celoti predstavlja približno 3 % BNP (14).

3.5 Danes največja podjetja opravijo večino čezmejnih dejavnosti. Zaradi tega jim razlike pri obdavčitvi dohodka od pravnih oseb predstavljajo problem. Vendar pa so tista podjetja, ki opravljajo dejavnosti v več državah, pridobila potrebno strokovno znanje in izkušnje ter uspela pokriti dodatne stroške. Verjetno pa so razlike v davčnih sistemih najbolj vplivale na tista mala in srednja podjetja, ki so nameravala opravljati dejavnosti izven matične države, vendar so se premislila. Skupni predpisi bi znatno zmanjšali ovire, s katerimi se soočajo podjetja, ki želijo začeti opravljati svoje dejavnosti v več državah. Veliko prostora je za večjo integracijo in večjo konkurenco, ki bi lahko bila ena največjih koristi od skupnega sistema za izračun davčne osnove za pravne osebe.

4. Doslej sprejeti skupni sklepi o davku od dohodkov pravnih oseb

4.1 Na področju davka od dohodkov pravnih oseb so bile do zdaj sprejete samo tri direktive. Direktiva Sveta 90/435 o skupnem sistemu obdavčitve matičnih družb in odvisnih družb iz različnih držav članic določa, da se dividende odvisne družbe iz ene države ne obdavčijo v državi članici matične družbe. Status davčnega nezavezanca se lahko nadomesti s predpisom, ki dovoljuje, da se davek, ki je plačan v državi odvisne družbe, odšteje od davčnega dolga v državi matične družbe.

4.2 Direktiva Sveta 90/434/EGS o skupnem sistemu obdavčitve za združitve, delitve, prenose sredstev in zamenjave kapitalskih deležev družb iz različnih držav članic ureja obdavčitev, kadar se podjetja reorganizirajo. Čeprav ni nobenega civilnopravnega zakona, ki bi urejal čezmejne združitve in razdružitve, jih ta direktiva, ki ureja predvsem odprodaje, še vedno ne zajema.

4.3 Tretja direktiva, sprejeta pred nedavnim, se ukvarja z obdavčitvijo obresti in plačili licenčnin med združenimi podjetji (2003/49). Direktiva odpravlja na viru odtegnjeni davek v takih čezmejnih plačilih.

4.4 Od leta 1997 se uporablja kodeks ravnanja za obdavčevanje pravnih oseb, po katerem države članice ne smejo privabljati investicij s škodljivimi ukrepi na davčnem področju. Kodeks od držav zahteva zavezo, da ne bodo sprejemale novih škodljivih davkov in da bodo preverile svoje veljavne določbe. Kodeksu je dodan seznam 66 davčnih ukrepov, za katere se šteje, da so škodljivi, zaradi česar jih zdaj razveljavljajo.

5. Razprava o strokovnih podrobnostih

5.1 Predpisi o odbitkih, ki se lahko odštejejo od davčne osnove pred izračunom davka, so področje izračuna davčne osnove, na katerem so razlike med državami največje; zato je to pomembna tema razprav med državami članicami. Odbor bi rad v tej zvezi poudaril zlasti to, da si je treba prizadevati za široko osnovo obdavčevanja dohodkov pravnih oseb. Vendar si je treba zapomniti, da bo lahko zaradi širše davčne osnove potrebna presoja davčne stopnje. Na žalost pa je treba razpravo začeti z osnovami. Že zdaj se lahko izdatki obravnavajo na različne načine, kadar jih je treba razvrstiti kot običajne izdatke in zato vključiti v izračun davčne osnove ali kadar se lahko odštejejo od dobička, ker je davčna osnova fiksna. Davčne strokovnjake čaka veliko dela, preden bodo lahko izdelali skupni predlog.

5.2 Sistem davčne osnove mora biti konkurenčen, da bi ustvaril ugodno ozračje za investicije v EU, vendar pa na splošno ne sme vplivati na vrsto investicij ali na izbiro države članice, v kateri se bodo izvajale. Donosnost je odločilnega pomena, ne pa način iskanja finančnih sredstev za investicijo. Jasno je, da morajo obstajati možnosti za spodbujanje okolju prijaznih investicij ali za njihovo usmerjanje v zapostavljene regije, vendar je bolj primerno, da se za to uporabijo druga sredstva in ne skupna davčna osnova za pravne osebe.

5.2.1 Ravno tako je pomembno jasno razlikovanje od davka od dohodka posameznikov ali dohodnine. Dividende delničarjev so predmet davka od dohodka posameznikov in ne smejo biti tema razprav o obdavčevanju dobička podjetij. Poleg tega je to vprašanje, ki ni povezano z odločitvijo o kraju, kjer bo družba opravljala dejavnost.

5.3 Tudi če je možen dogovor o skupni davčni osnovi, mora ta vključevati različna pravila za nekatere sektorje. Na primer, mogoče je, da bodo nekateri sektorji, kot so bančništvo in finančni sektor, potrebovali posebne predpise o rezervacijah, zlasti panoga življenjskega zavarovanja, za katero so rezervacije pogosto zelo pomembne. Drug primer je gozdarstvo, v katerem se lahko v skrajnih primerih dohodek realizira v stoletnih presledkih.

5.4 Drugi vidik se nanaša na vprašanje, ali se podjetje financira v glavnem s posojili ali s svojim lastnim kapitalom. Če se plačilo obresti za posojilo prizna kot odbitek davka, se obdavči le manjši del dohodka podjetja v obliki dobička od manjšega števila delnic. Če ni nobenih posojil in se vse financira z notranjimi delnicami, potem se vse obdavči kot dobiček. Ne bi smeli dopustiti, da davek od dohodkov pravnih oseb vpliva na izbiro financiranja, če je to le mogoče.

5.5 Ko se ugotovi, kateri odbitki se lahko dovolijo, se je treba odločiti samo še o tem, kdaj in kako jih je mogoče odbiti. Največja razlika med državami članicami je pri vprašanju, ali se lahko vsaka vrsta investicije odpiše posamično ali pa je mogoče združiti vse investicije. Za podjetja je združevanje lažje, saj ni treba delati izračunov za posamezne stroje ali kose opreme.

5.6 Da bi uvedli konsolidirano davčno osnovo, pri kateri se dobiček izračuna za celotno skupino podjetij, je treba to skupino opredeliti. Možnosti za to opredelitev so: lastniški delež v vsakem delu podjetja ali povezanost dejavnosti posameznega dela podjetja z dejavnostmi matičnega podjetja. Zdi se, da je treba izbrati kombinacijo teh meril, ker ni razloga, da bi oblikovali konsolidirano davčno osnovo za podjetja z istimi lastniki, če opravljajo dejavnosti v različnih sektorjih.

5.7 Ko se doseže dogovor o davčni osnovi za izračun davka od dohodkov pravnih oseb, ostane še vedno problem konsolidacije: kako razporediti dobiček podjetja med državami v primeru podjetij, ki delujejo v različnih državah? Skupna davčna osnova ni dovolj, da bi preprečila uporabo davčnega sistema za prenos dobička; obstajati mora tudi enostavni, logični sistem za porazdelitev dobička med državami članicami (torej med državami z različnimi davčnimi stopnjami). Ko se na tak način združijo dobički različnih delov podjetja iz različnih držav, je treba pospešiti tudi sodelovanje med davčnimi organi.

5.7.1 Glede na te zahteve se lahko zgledujemo po sistemu, ki ga uporabljajo v Kanadi (polovica dobička se porazdeli v skladu z deležem delovne sile in polovica v skladu z deležem prodaje).

5.8 Da bi bila porazdelitev enostavna za izvajanje v praksi, je treba poenotiti več predpisov in ne samo tiste, ki urejajo izračun davčne osnove. Izračune bi bilo na primer treba izdelati vsake pol leta in davek plačevati istočasno v vseh državah. Standardizirana elektronska plačila bi morala biti dodatna zahteva.

5.9 Med najpomembnejšimi učinki skupne davčne osnove je preglednost sistema. Nestrokovnjaku se zdi, da to velja le za davčne stopnje. Da bi pokazali, kako je to lahko zavajajoče, bi bilo treba primerjati davčno stopnjo za pravne osebe z davkom od dohodkov pravnih oseb kot deležem BDP. Najnižji delež BDP (0,8 %, vrednost iz leta 2003) je v Nemčiji, kjer je davčna stopnja 39,5 %. To verjetno vsaj delno odraža probleme pri določanju, kaj sestavlja davčno osnovo. V „novih“ državah članicah je vrednost v povprečju 2,7 % BDP ob davčnih stopnjah od 15 do 35 %. V večini „starih“ držav članic je vrednost okoli 3 % BDP, vendar ob davčnih stopnjah, ki se gibljejo med 12,5 in 38 % (15). Pomembno je, da so take nepričakovane razlike razvidne, ne samo za podjetja, temveč tudi za parlamentarno demokracijo.

6. Načela skupne konsolidirane davčne osnove za pravne osebe (16)

6.1 Široka podlaga obdavčitve

Cilj obdavčitve je financiranje javne blaginje. Zaradi tega bi morala biti tudi podlaga obdavčitve čim širša. Široka podlaga obdavčitve zelo zmanjša tudi motnje v gospodarstvu, saj omogoča ohranitev nižjih davčnih stopenj.

6.2 Nepristranskost

Skupna davčna osnova za pravne osebe mora biti nevtralna do različnih možnosti investiranja in ne sme izkrivljati konkurence med sektorji. Resnični gospodarski razlogi morajo biti podlaga za odločitev, kje naj podjetja opravljajo svoje dejavnosti in kje naj se določi davčna osnova. Nevtralna davčna osnova pomaga ustvariti svobodno in pošteno konkurenco med podjetji.

6.3 Enostavnost

Vsi skupni predpisi morajo biti enostavni, jasni in pregledni. Zaradi enostavnosti mora, kadar je to primerno z davčnega stališča, obstajati povezava z mednarodnimi računovodskimi standardi, ki jih veliko podjetij že uporablja. Enostavnejši sistemi nastanejo ob uporabi istih predpisov, ki urejajo čas in način plačila.

6.4 Učinkovitost

Obračun davka mora biti učinkovit; omogočati mora enostavno spremljanje, ki naj prepreči davčne napake in olajša boj proti davčnim goljufijam.

6.5 Stabilnost

Stabilnost je za davčni sistem pomembna. Investicije podjetij je treba dolgoročno spodbujati, ker pa so davčni sistemi dejavnik pri odločitvah o investicijah, ne smejo postavljati dodatnih ovir s pogostimi spremembami.

6.6 Legitimnost

Načrtovanje davčnega sistema morajo sprejeti tisti, ki jih ta neposredno zadeva, tj. socialni partnerji in javnost v celoti, saj se ta sistem uporablja za financiranje javnega sektorja.

6.7 Poštenost

Porazdelitev dobičkov med državami članicami, izračunanih na podlagi skupne davčne osnove za pravne osebe, zagotavlja podlago za pošten davčni sistem. Poštena porazdelitev povečuje svobodo držav članic, da same določijo svoje davčne stopnje.

6.8 Mednarodna konkurenca

Pri določanju davčne osnove je treba obravnavati tudi razmerje do sistemov obdavčitve podjetij izven EU.

6.9 Obveznost

V optimalnem sistemu morajo biti predpisi za davčno osnovo obvezni tako za podjetja, ki opravljajo čezmejne dejavnosti, kakor tudi za tista, ki opravljajo dejavnosti le v eni državi, da bi v državah članicah preprečili ustvarjanje novih razlik pri obdavčitvi. Če bo skupni sistem upošteval splošna načela ter bo dovolj enostaven in konkurenčen, bo prerekanje glede obveznosti ali prostovoljnosti sistema zgolj akademsko. Načrt sistema bo pokazal, ali je obvezni sistem vprašljiv ali ne.

6.10 Začasni/prehodni predpisi

Prepuščanje izbire podjetjem bi lahko bilo sprejemljiv začasni sistem. Zaradi spremembe, kot je tista, ki jo uvaja skupna davčna osnova, bi utegnili biti potrebni prehodni predpisi. Začasni sistem ali prehodni predpisi bi lahko omogočili prilagodljivejše izvajanje skupnega sistema.

6.11 Nemoteno sprejemanje odločitev

Kljub potrebi po dolgoročnem, stabilnem sistemu za obdavčitev podjetij, je treba predvideti tudi možnost spremembe, da bi lahko reagirali na spremembe v svetu okoli nas ali da bi „zakrpali luknje“ v sistemu. To bi se lahko na primer nanašalo na vprašanje, ali ima sistem kakršne koli neželene učinke. Zato mora vsaka odločitev o skupnem sistemu predvideti prilagoditve, ki jih je mogoče nemoteno sprejeti

V Bruslju, 14. februarja 2006 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) Davčna politika v Evropski uniji – prednostne naloge v naslednjih letih. Mnenje EESO – UL C 48/19 z dne 21.02.2002, str. 73.

(2) Obdavčevanje v Evropski uniji: splošna načela, zbliževanje davčne zakonodaje in možnosti za glasovanje po načelu kvalificirane večine. Mnenje EESO – UL C 80/33 z dne 30.03.2004, str. 139.

(3) Davčna konkurenca in njen vpliv na konkurenčnost podjetij. Mnenje EESO – UL C 149/16 z dne 21.06.2002, str. 73.

(4) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO – UL C 241/14 z dne 07.10.2002, str. 75.

(5) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO – UL C 241/14 z dne 07.10.2002, str. 75.

(6) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO – UL C 241/14 z dne 07.10.2002, str. 75.

(7) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO – UL C 241/14 z dne 07.10.2002, str. 75.

(8) Notranji trg brez ovir davka na dohodek podjetij – dosežki, sedanje pobude in drugi izzivi. Mnenje EESO UL C 117/10 z dne 30.04.2004, str. 41.

(9) Evropsko sodišče je v letih 2003 in 2004 razsojalo v 25 primerih, povezanih z neposrednim obdavčevanjem.

(10) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO UL C 241/14 z dne 07.10.2002, str. 75.

(11) Davki v Evropski uniji: skupna načela, konvergenca davčne zakonodaje in možnosti za glasovanje po načelu kvalificirane večine. Mnenje EESO UL C 80/33 z dne 30.03.2004, str. 139.

(12) Neposredno obdavčevanje podjetij. Mnenje EESO UL C 241/14 z dne 07.10.2002.

(13) Davki v Evropski uniji: skupna načela, konvergenca davčne zakonodaje in možnosti za glasovanje po načelu kvalificirane večine. Mnenje EESO UL C 80/33 z dne 30.03.2004, str. 139.

(14) Gospodarski učinki sodelovanja na področju davkov v razširjeni Evropski uniji, Copenhagen Economics 2004 (Copenhagen Economics (2005) str. 36).

(15) Strukture sistemov obdavčevanja v Evropski uniji, Copenhagen Economics (izdaja iz leta 2005).

(16) Vrstni red, v katerem so načela navedena, ne odraža njihove pomembnosti.