Resolucija o predlogih EESO za obnovo in okrevanje po krizi zaradi COVID-19: „EU mora temeljiti na načelu, da jo je treba obravnavati kot skupnost s skupno usodo“, pripravljena na podlagi dela pododbora za okrevanje in obnovo po COVID-19

(2020/C 311/01)

Poročevalci: Petr ZAHRADNIK (I. skupina) Stefano PALMIERI (II. skupina) Jan DIRX (III. skupina)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na plenarnem zasedanju 10. in 11. junija 2020 (na seji 11. junija) s 221 glasovi za, brez glasov proti in šestimi vzdržanimi glasovi sprejel naslednjo resolucijo:

1. Uvod

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) toplo pozdravlja in podpira predloge, ki jih je Evropska komisija vključila v načrt „Next Generation EU“ in splošni proračun EU za obdobje 2021–2027. V tej izjavi želimo predstaviti, kaj bi bilo treba po našem mnenju doseči s predlogi za okrevanje in obnovo po krizi zaradi koronavirusa. Za nas so osrednjega pomena štiri točke, obravnavane v nadaljevanju.

1.2 EESO je prepričan, da bo okrevanje in odpravljanje posledic krize zaradi koronavirusa uspešno samo ob hkratnem prestrukturiranju naše družbe: poleg okrevanja se moramo torej osredotočiti tudi na obnovo. Ne moremo zgolj obnoviti, kar je obstajalo v preteklosti: poskrbeti moramo za prestrukturiranje in izboljšanje. Po mnenju EESO morata prestrukturiranje in izboljšanje temeljiti na načelih, ki so podlaga za vse naše delo: varstvo človekovih in socialnih pravic, demokratičnih vrednot in pravne države, uresničitev celotnega potenciala enotnega trga, doseganje ciljev trajnostnega razvoja, vzpostavitev krožnega gospodarstva in doseganje podnebne nevtralnosti v EU najpozneje do leta 2050. Zagotoviti je treba tudi dobro upravljanje in demokratično odgovornost. Prav tako je nujno razumeti, zakaj so bile nekatere družbene skupine med krizo bolj ranljive, tako zaradi nezadostne zaščite pred okužbo kot izgube sredstev za preživljanje. Prizadevati si moramo, da se takšna ranljivost v prihodnje omeji.

1.3 Proces evropskega semestra bo imel vse pomembnejšo vlogo pri spremljanju in ocenjevanju ukrepov, določenih v okviru „Next Generation EU“. Po mnenju EESO bi moralo biti očitno, da imajo gospodarski in socialni partnerji ter organizacije civilne družbe pomembno vlogo v tem procesu.

1.4 EESO upa, da bo v tem novem procesu okrevanja in obnove prihodnja konferenca o prihodnosti Evrope priložnost za okrepitev in poglobitev institucionalne strukture EU in za resnično prenovitev projekta EU, da se bo Unija zmogla soočiti z izzivi naslednjih desetletij.

1.5 Učinek naložb, izvedenih v okviru kratkoročnih gospodarskih spodbud, na strukturno preoblikovanje evropskega gospodarstva v smeri ničelnega onesnaževanja, obnovitve biotske raznovrstnosti in podnebne nevtralnosti do leta 2050 bi moral biti nevtralen ali pa pospeševalen.

1.6 Reformo gospodarstva in družbe bo omogočilo sodelovanje vseh državljanov prek organizacij socialnih partnerjev in civilne družbe. Države članice in EU morajo zato zagotoviti, da v tem zapletenem procesu nihče ne bo zapostavljen.

1.7 Najpomembnejše pa je eno glavnih spoznanj v zvezi s krizo zaradi koronavirusa, in sicer da je treba z oblikovanjem „zdravstvene unije EU“ okrepiti zdravstvene sisteme v skoraj vseh evropskih državah.

2. Kriza zaradi COVID-19: zunanji simetrični šok za EU, ki je imel v državah članicah EU različne posledice

2.1 Kriza zaradi COVID-19 in njene posledice za EU

2.1.1 Poskus ocenjevanja celotnega učinka pandemije COVID-19 bi bil v času priprave te resolucije prenagljen, vendar je že jasno, da je to najhujši gospodarski šok, s katerim so se soočila evropska gospodarstva po drugi svetovni vojni. Pot do okrevanja bo verjetno dolga in težavna. Napovedi Mednarodnega denarnega sklada (MDS) in Evropske komisije potrjujejo, da je kriza prizadela vse države članice EU, a z različno močjo ( 1 ) , in vplivala ne samo na naše vedenjske vzorce, temveč tudi na naše vzorce proizvodnje, potrošnje in zaposlitve.

2.1.2 To je resna kriza, saj je EU ujela v času, ko se v njej kažejo velike gospodarske in politične slabosti. V nekaterih državah še niso bili odpravljeni negativni učinki prejšnje gospodarske in finančne krize (2008–2010), zato so njihova gospodarstva še vedno precej občutljiva, krhka in ranljiva za pretrese. Prav tako si nekatere družbene skupine, celo v bogatejših državah članicah, še niso opomogle od posledic prejšnje gospodarske krize. To na primer velja za invalide ( 2 ) . Kriza je poleg tega izbruhnila v ključnem trenutku za EU: v fazi prehoda na digitalno gospodarstvo, ki spoštuje gospodarsko, okoljsko in družbeno trajnostnost.

2.1.3 Kriza ima negativen vpliv z gospodarskega in družbenega vidika, prva prednostna naloga pa mora biti celoten sklop dejavnosti in politik usmeriti tako, da se naša življenja, naši gospodarski, družbeni in okoljski sistemi ter naše organizacije vrnejo v „novo normalnost“.

2.1.4 Kriza bo resen obremenitveni test za Evropsko unijo kot celoto, za naš gospodarski sistem in socialne modele, vrednote in demokracijo.

2.2 Posledice za gospodarstvo

2.2.1 V nasprotju s prejšnjo krizo smo bili tokrat pahnjeni v takojšnjo popolno ustavitev številnih dejavnosti, kar je povzročilo strm upad proizvodnje, hitro povečevanje brezposelnosti, slabšanje življenjskega standarda (zmanjšanje realnega dohodka, zaposlitvena negotovost, omejena mobilnost), občutno zmanjšanje prihodka iz zunanje trgovine tako znotraj EU kot tudi s tretjimi državami, pa tudi močno poslabšanje kazalnikov javnih financ.

2.2.2 Na podlagi razpoložljive analize učinka krize zaradi COVID-19 na gospodarsko rast, ki kaže na zmanjšanje rasti BDP za približno 8 % ( 3 ) , se bo svetovna brezposelnost povečala za 24,7 milijona, negotovih pa bo postalo od 13 milijonov do 36 milijonov delovnih mest ( 4 ) . V EU naj bi se stopnja brezposelnosti zvišala s 6,7 % (2019) na 9,0 % (2020) ( 5 ) . Kriza resno ogroža tudi i) sistem malih in srednjih podjetij, ki so hrbtenica evropskega proizvodnega sistema, ii) konkurenčnost sistema velikih evropskih podjetij, iii) sam obstoj nekaterih gospodarskih panog, kot so gostinstvo in hotelirstvo, turizem, prevoz in kultura.

2.2.3 Napovedi za leto 2021 ( 6 ) so veliko bolj optimistične, saj se napoveduje pogojno okrevanje, ki pa bo odvisno od izpolnitve naslednjih pogojev: da so omejevalni ukrepi že odpravljeni, pandemija ostaja pod nadzorom, monetarni, fiskalni in regulativni ukrepi brez primere, ki so jih sprejele države članice in EU, pa so učinkovito omilili neposredni gospodarski in družbeni učinek krize ter ublažili dolgotrajno škodo gospodarskim in socialnim odnosom in verigam.

2.2.4 Z vidika EU je bil enotni trg praktično paraliziran. Države članice so poleg tega sprejele krizne ukrepe, ki ogrožajo enakost konkurenčnih pogojev, kar je treba nujno odpraviti. Drastično se je povečala negotovost glede prihodnjih naložb in vodilni kazalniki, kot so indeks vodij nabave ter zaupanje podjetij in potrošnikov, so dosegli rekordno nizko raven.

2.2.5 Največji gospodarski in socialni učinek bo zato najverjetneje zabeležen v drugem četrtletju tega leta, odvisno od intenzivnosti posledic v različnih sektorjih. V drugi polovici leta 2020 lahko pričakujemo delno okrevanje gospodarstva, čeprav bo to od države do države najbrž različno.

2.2.6 Resneje je to, da so bili zaradi šoka povsem prekinjeni in spremenjeni naši običajni modeli in načini življenja. V okviru okrevanja in ponovnega zagona se je treba osredotočiti ne le na to, da se znova doseže gospodarska uspešnost – morda bolj nujno in pomembno bo dati upanje in možnost, da življenje prilagodimo „novi normalnosti“, vključno s popolnim spoštovanjem načel trajnostnega razvoja.

2.3 Posledice za družbo

2.3.1 Učinki COVID-19 na rezultate na trgu dela bodo daljnosežni. Pandemija je sprožila nujna vprašanja glede zdravja delavcev in njihovih družin. Virus in gospodarski šoki, ki mu sledijo, pa bodo imeli tudi pomembne posledice za svet dela na treh bistvenih področjih. Vplivali bodo na 1) število delovnih mest (brezposelnost in podzaposlenost), 2) kakovost dela in 3) posebne skupine, ki so bolj občutljive za negativne rezultate na trgu dela. Nekatere kategorije delavcev so bolj prizadete, ker nimajo socialne varnostne mreže: mladi s prekarnimi zaposlitvami, starejši delavci, invalidi, ženske, saj so premočno zastopane v bolj prizadetih panogah ali pa doma skrbijo za družinske člane, samozaposleni in platformni delavci, zaposleni z nizkimi dohodki, delavci migranti in ljudje, ki jih opisujejo kot „nevidne delavce“, tj. neprijavljeni delavci. Znatno se bo verjetno povečala tudi revščina zaposlenih ( 7 )

2.3.2 Ohranjanje delovnih mest in dohodka za vse delavce je prednostna naloga, zato moramo današnje politike oblikovati dolgoročno. EU potrebuje močno evropsko strategijo za družbeno okrevanje in obnovo na ravni EU in nacionalni ravni, v katero bodo dejavno vključeni socialni partnerji. Tako bomo ponovno oživili gospodarstvo, zaščitili pravice delavcev in zagotovili dobrobit vseh. Potrebne so globlje institucionalne reforme in reforme politike, da bi okrevanje in odpornost okrepili z zanesljivimi in univerzalnimi sistemi socialne zaščite, ki lahko ob krizah delujejo kot samodejni ekonomski in socialni stabilizatorji. To bo pripomoglo tudi k povrnitvi zaupanja v institucije in vlade.

2.3.3 Dvostranski in tristranski socialni dialog med vladami in organizacijami delojemalcev in delodajalcev je ključno orodje za razvoj in izvajanje trajnostnih rešitev, od ravni skupnosti do svetovne ravni. Pri tem so potrebne močne, neodvisne in demokratične organizacije socialnih partnerjev.

2.3.4 S posebno pozornostjo je treba zagotoviti, da okrevanje po tej krizi ne bo potekalo v dveh hitrostih, kar smo videli v prejšnji krizi. Podpreti je treba vse skupine, da bodo lahko okrevale skupaj in ranljivejšim družbenim skupinam ne bo treba potrpežljivo čakati na izboljšanje v zaposlovanju in življenjskih standardih, ki ga je že bila deležna ostala družba. To velja zlasti za mlade, invalide, pripadnike etničnih manjšin, migrante in begunce.

2.3.5 Posebno pozornost in ukrepe je treba nameniti tudi skupinam zunaj trgov dela, ki se že soočajo z revščino, in novim skupinam revnih, ki se bodo predvidoma povečale. Tem skupinam grozi nadaljnja marginalizacija, ki jo spremlja veliko socialnih in zdravstvenih težav.

2.3.6 Med žrtvami neenakosti in pomanjkljivosti sistema so tudi organizacije civilne družbe. Pogosto pomanjkanje in nihanje sredstev ogroža njihovo trenutno in prihodnjo sposobnost odzivanja. To je treba obravnavati z zagotovitvijo mehanizmov financiranja zanje.

3. Ocena odziva EU na krizo zaradi COVID-19

3.1 Izredni ukrepi

3.1.1 Pandemija koronavirusa trenutno v Evropi (in podobno po vsem svetu) določa vse parametre našega življenja, vključno z gospodarsko dejavnostjo, organizacijo in sistemi. Instrumenti gospodarstva in gospodarske politike so v celoti podrejeni uspešnemu reševanju krize in se skuša z njimi občutno prispevati k njeni odpravi. Vendar je tudi v tem kritičnem obdobju primerno zagotoviti: — da se mobilizirani finančni viri učinkovito uporabljajo in so ustrezno ciljno usmerjeni glede na potrebe, — da pravično nadomestilo prejmejo vsi upravičenci (fizične osebe, podjetja, neprofitne organizacije, izvajalci javnih storitev itd.), ki jih je prizadela pandemija, — da bo gospodarstvo pripravljeno na ponovni zagon po koncu pandemije, hkrati pa bomo upoštevali poduk iz sedanje pandemije glede socialnih vprašanj, ki jih je treba nujno obravnavati.

3.1.2 Čeprav trg in gospodarstvo ne moreta prevzeti vloge diagnostika in presojevalca neznanega zdravstvenega problema, bi bilo problem pandemije praktično nemogoče rešiti brez ustreznega upoštevanja nastalih gospodarskih in finančnih stroškov ter posledic.

3.1.3 Doslej so države članice in pristojne institucije EU sprejele niz izrednih, preventivnih, stabilizacijskih in kompenzacijskih ukrepov za odziv na krizo. Te ukrepe lahko razdelimo v več kategorij glede na njihovo vrsto, npr.: monetarni in stabilizacijski ukrepi, fiskalni ukrepi, ukrepi na podlagi jamstev in posojil ter regulativni in postopkovni ukrepi. Ukrepi so osredotočeni na vsa področja življenja, čeprav v glavnem obravnavajo gospodarstvo in podjetništvo ter socialna vprašanja (glej Prilogo I).

3.1.4 Ukrepi so obsežna mešanica ekonomskih politik, ki vključuje: odzive monetarne politike, zlasti nov val kvantitativnega rahljanja, ki ga dopolnjuje nova shema nakupa vrednostnih papirjev v podporo likvidnosti na finančnem trgu v okviru pristojnosti Evropske centralne banke (ECB), funkcijo makroekonomske stabilizacije v okviru evropskega mehanizma za stabilnost (ESM), sklop fiskalnih ukrepov, začenši z začasnim sprejetjem prožnih fiskalnih pravil in pravil o državni pomoči, z obsežnimi fiskalnimi injekcijami v podporo podjetjem in posameznikom, ki jih je prizadela pandemija, odlog obveznosti odplačevanja in množično prerazporeditev proračunskih tokov EU. Zelo pomemben je tudi sveženj regulativnih in postopkovnih ukrepov različnih vrst.

3.1.5 Ocenjuje se, da je obseg finančnih virov, povezanih z ukrepi za podporo evropski družbi, skoraj 3 000 milijard EUR (16 % BDP EU v letu 2019). Doslej je šlo za mešanico ekonomskih politik, ki se izvajajo na ravni EU in večinoma na ravni držav članic. V okviru prvotnega načrta EU za ekonomski odziv na koronavirus je bilo zgolj 165 milijard EUR neposredno povezanih z običajnimi viri financiranja EU v obliki subvencij in finančnih instrumentov. Druge poteze, ki jih je predlagala EU, vključujejo ukrepe v podporo likvidnosti, za bolj prožno izvajanje pravil ali za uvedbo finančnih instrumentov na podlagi jamstev. Vsi drugi neposredni fiskalni ukrepi so bili sprejeti ali izvajani s strani držav članic. Delež ukrepov, ki jih je pripravila EU, se je nato povečal.

3.1.6 Najnovejši sveženj Evropske komisije o prihodnjem financiranju EU vključuje predlog za začasni izredni evropski instrument za okrevanje (imenovan „Next Generation EU“) in znatno prilagoditev prvotnega predloga večletnega finančnega okvira EU za obdobje 2021–2027 ter dejansko pomeni revolucijo na tem področju.

3.1.7 Ta celoviti sveženj, ki je bil predstavljen konec maja, nenazadnje predstavlja pomemben prispevek Evropske komisije k reševanju trenutnih razmer. Povezan je z zanesljivim in smiselno usmerjenim novim instrumentom, osredotočenim izključno na izhod iz krize zaradi COVID-19, ponovni zagon in okrevanje. Poskuša se osredotočiti na dejanske potrebe, da bi enotni trg ostal homogen in operativen. Model financiranja se zdi dokaj razumen, z inovativnostjo in solidarnostjo do držav članic. Delovanje prihodnjega instrumenta „Next Generation EU“ mora dopolnjevati novi večletni finančni okvir, v katerem je treba v zadostni meri upoštevati tudi druge prednostne naloge EU, ki niso nujno povezane s pandemijo (npr. evropski zeleni dogovor, izboljšanje enotnega trga in pogojev za konkurenčnost EU, evropski steber socialnih pravic in postopno prilagajanje načelom trajnostnega razvoja, pa tudi vse mednarodne sporazume in konvencije, ki so jih EU in države članice podpisale in ratificirale).

3.2 Analiza in ugotovitve glede ustreznosti oziroma (ne)zadostnosti ukrepov

3.2.1 Kot že omenjeno, je to vprašanje tako obsežno, da je prava rešitev mogoča le z dobro usklajeno mešanico politik in jasnimi pristojnostmi posameznih akterjev ter ustreznimi cilji in časovnim razporedom ukrepanja. V sklopu sprejetih ukrepov najdemo več novih inovativnih pristopov, ki so uporabni tudi v naslednjem obdobju.

3.2.2 Novi evropski mehanizem za stabilnost ima zdaj prvič po prejšnji krizi in njenih posledicah priložnost, da stabilizira makroekonomsko okolje euroobmočja. Izjemno pomemben je tudi odziv monetarne politike, da bi finančni sektor lahko ostal funkcionalen in učinkovit, z ustrezno likvidnostjo. Zelo pomembni so tudi ukrepi, s katerimi se uvajajo prožnejša pravila za državno pomoč in fiskalno disciplino, kar omogoča, da finančna sredstva ostanejo v obtoku, ko se poveča tveganje za zmanjšano skupno povpraševanje. Nujno je, da so vsi subjekti, ki jih je prizadela kriza, – posamezniki, podjetja in neprofitne organizacije – čim prej deležni kompenzacije v smislu odložitve njihovih obveznosti in zagotovitve nadomestila za škodo, ki so jo utrpeli v obdobju omejitve gibanja.

3.2.3 Zelo primerni so bili tudi izredni ukrepi. Realnost na terenu je pokazala, da v času izredne nevarnosti države članice še vedno raje odločajo same. Nekaj usklajenega ukrepanja, povezanega z dobavo bistvenih medicinskih izdelkov in opreme, bi bilo potrebnega ne samo iz praktičnih razlogov, temveč tudi zato, da se ne izgubi pomen vrednot enotnega trga EU. To je tudi navdih za uvedbo ukrepov izhodne strategije in odpravo omejitev, kar je treba skrbno uskladiti. Te izredne razmere odpirajo tudi veliko prostora za uporabo instrumentov na podlagi jamstev in posojil, ki jih v glavnem izvaja Evropska investicijska banka s svojimi orodji. S tem se odraža potreba po pritegnitvi več zasebnega kapitala v okviru pravil za dodeljevanje v javnem interesu. Ko dejanske potrebe tako močno presegajo omejene vire javnih financ, je to edina rešitev, ki se lahko dodatno izoblikuje v času „nove normalnosti“.

3.2.4 Tako kot med krizo pred desetimi leti je tudi sedanje obdobje razkrilo resne omejitve proračuna EU glede odziva na nepričakovane šoke, zlasti ko do njih pride ob koncu tekočega finančnega okvira. Prožnost proračuna EU se je že večkrat izkazala za eno glavnih pomanjkljivosti finančne strukture EU. V primeru potrebe po mobilizaciji resnično velikih zneskov finančnih sredstev bo treba ustvariti nov instrument (kot je „Next Generation EU“) ali pa to prepustiti državam članicam. Razmere jasno kažejo, da je treba finančni sistem EU še izboljšati, zlasti za primer nepričakovanih šokov. Sedanji model namreč ne daje zadostne skupne finančne podlage EU, s katero bi se lahko podprla makroekonomska stabilnost EU in euroobmočja.

3.3 Ocena pristojnosti institucij EU za sprejemanje ukrepov

3.3.1 Glede na zgornji opis in analizo zelo cenimo ustrezen in pravočasen odziv Evropske centralne banke in Euroskupine, ki sta aktivirali evropski mehanizem za stabilnost. Izjemno pomemben je bil tudi odziv Evropske komisije, zlasti s sprejetjem prožnejših pravil in izrednih ukrepov v podporo dobavnim verigam blaga in opreme, ki so bili bistvenega pomena za odzivanje na začetek in širjenje pandemije. Komisija je po določenem času začela prevzemati vodilno vlogo ter v maju predstavila in začela izvajati celovit sveženj, vključno s prilagojenim novim predlogom večletnega finančnega okvira in novim instrumentom „Next Generation EU“. Zdaj je pomembna podpora držav članic, da se doseže soglasje o svežnju in se ga čim prej začne izvajati v praksi. Največje spoznanje, ki ga še moramo usvojiti, ostaja dejstvo, da je EU kot celota še vedno precej ranljiva v primeru velikih zunanjih šokov in kljub nenehnemu izboljševanju še vedno nekako slabo pripravljena na njihovo reševanje. Najnazornejši primer tega je zelo omejena prožnost in pripravljenost proračuna EU za odzivanje.

3.3.2 Poleg tega so institucije EU in države članice šele po določenem času začele sprejemati ukrepe za zaščito celovitosti, homogenosti in učinkovitosti enotnega trga, ki je najpomembnejši gospodarski dosežek procesa povezovanja EU.

3.4 Scenariji in izzivi v prihodnosti

3.4.1 Najverjetnejši scenarij za prihodnost je, da bo dno gospodarskega cikla doseženo v drugem četrtletju leta 2020, v drugi polovici tega leta pa se bodo začeli kazati znaki okrevanja. Če ne bo drugega vala pandemije, izhodni ukrepi in strategija za okrevanje pa ustrezni in učinkoviti, lahko v letu 2021 pričakujemo nadaljnje izboljšanje: gospodarska proizvodnja bi raven iz obdobja pred COVID-19 dosegla leta 2022, naložbene dejavnosti pa leta 2023. Ta scenarij bi lahko veljal za realističnega, čeprav je nekoliko optimističen. Ker pa je negotovost še vedno zelo velika, bi morala biti EU pripravljena tudi na manj pozitiven razvoj dogodkov, morda tudi na ponovno uvedbo omejevalnih ukrepov, več nujnih ukrepov, večje sodelovanje pri blažitvi posledic in bolj ciljno usmerjena nadomestila za podjetja in posameznike v stiski.

3.4.2 Sedanje stanje ni le faza cikličnega gospodarskega razvoja, temveč tudi pomemben in odločilen trenutek v smislu strukturnih sprememb in reform v evropskih gospodarskih in socialnih sistemih in organizaciji. Cilj trenutnega obdobja ni le ponovno zagnati gospodarstvo v praksi (in cikel vrniti nazaj na raven pred COVID-19), temveč je morda še pomembneje oblikovati in izvesti večje kvantitativne in kvalitativne spremembe. Celostno je treba oceniti naš socialno-ekonomsko-okoljski model in opredeliti njegove prednosti in slabosti. Korenito prestrukturiranje se mora odraziti ne le v novih ali prilagojenih politikah, temveč tudi v novih pristojnostih vseh akterjev (tako v odnosih med državami članicami in institucijami EU kot tudi interno med institucijami EU) v skladu z načelom subsidiarnosti. Prav tako je napočil čas, da ocenimo, zakaj je v naših socialnih in gospodarskih strukturah toliko ljudi izpostavljeno tveganjem zaradi takšnih pretresov. Sedanja pandemija je razkrila posebno ranljivost tistih, ki zaradi negotovega zaposlitvenega statusa niso deležni socialne zaščite in možnosti, da so v času, ko je to potrebno, na čakanju na delo, pa tudi tistih, ki so ločeni od svojih skupnosti in njihovih podpornih mrež.

3.4.3 Med glavnimi področji procesa okrevanja in obnove so: — omogočanje celotnega potenciala enotnega trga, da bi ostal integriran, funkcionalen in učinkovit ter da bi ponovno vzpostavili njegovo konkurenčnost, — dopolnitev enotnega trga z ambiciozno socialno agendo, zlasti s polnim izvajanjem evropskega stebra socialnih pravic, da se zagotovi socialna konvergenca navzgor, — nadaljevanje potrebnih strukturnih sprememb in povezanih naložbenih dejavnosti, predvsem v zvezi z digitalnimi, pametnimi in socialnimi inovacijami ter zelenim prehodom, — stalno izboljševanje konkurenčnosti EU, — ustvarjanje pogojev za krepitev samozadostnosti in odpornosti EU pri odzivanju na svetovne vplive, — ustvarjanje pogojev za ohranitev nadzora nad strateškimi sredstvi in industrijskimi panogami EU, — podpiranje dostopa do trga dela za vse, da se vzpostavi vključujoča in odporna delovna sila, — vlaganje v vključevanje določenih obrobnih skupnosti, da se zagotovi njihova polna socialna in gospodarska udeležba, — bistveno izboljšanje dobavnih verig EU v primeru tveganj in izrednih razmer.

4. Kriza po COVID-19: priložnost in nujne spremembe Evropske unije

4.1 „Črni labod“

4.1.1 Številni opazovalci so krizo zaradi COVID-19 povezali z izrazom „črni labod“, kot je libanonski matematik Nassim Nicholas Taleb označil „redek in nepredvidljiv dogodek, ki leži zunaj območja običajnih človeških pričakovanj. To je zelo razdiralen dogodek, saj lahko na glavo obrne človeška življenja, spremeni dojemanja in za vedno preoblikuje skupnosti, ki jih prizadene“ ( 8 ) . Pa se pri reševanju izrednih razmer v zvezi s COVID-19 res spopadamo s črnim labodom? Ali je to res tako nepričakovan dogodek? Ali pa smo z vrsto napačnih odločitev oslabili svoje zdravstvene sisteme, strateško proizvodnjo in družbene strukture? Pristop „kot da se ni nič zgodilo“ ne more več biti politična možnost za odpravljanje posledic krize. Evropa ima možnost in priložnost za oblikovanje drugačnega sveta, EU pa mora pri tem imeti pomembno vlogo.

4.1.2 Za okrevanje po krizi je zato potreben drugačen sklop odzivov politike in njihova drugačna časovna naravnanost. Ob pravilnem ukrepanju bomo lahko krizo skupaj prebrodili, rešili življenja in družbeno blaginjo, preoblikovali svoje socialno-ekonomske modele tako, da bodo še bolj osredotočeni na ljudi in naravo, ter spodbujali svetovno partnerstvo za trajnostni razvoj.

4.1.3 Zato se moramo zdaj osredotočiti na to, kar je najbolj pomembno za vse: podpora podjetjem pri premagovanju krize, da bi lahko ponudila dostojno delo, dobri življenjski in delovni pogoji, enak dostop do zdravstvenega varstva, čista voda in zrak, varna hrana in potrošniški izdelki, zdravo naravno okolje, varno podnebje za naslednjo generacijo, družba, ki je vse bolj vključujoča in dostopna vsem, ter močne in delujoče demokracije, ki nas bodo še naprej varovale v težkih časih. Da bi to dosegli, moramo biti ambiciozni in pravočasno sprejeti pravilne odločitve, kot je načrt EU za obnovo in okrevanje.

4.1.4 Evropska komisija mora sprejeti konkretne ukrepe, da vlade ne bi več razglašale „stanja pripravljenosti“, s katerim se kratijo človekove pravice in spodkopava pravna država. Vlade ne bi smele zlorabljati krize zaradi koronavirusa in uvajati ukrepov, ki presegajo nujen odziv nanjo, npr. ukrepov, ki kršijo zasebnost, dolžno pravno postopanje, pooblastila in vlogo sodstva ter pravice državljanov in civilne družbe. Vsak sprejet ukrep mora biti sorazmeren in namenjen zagotavljanju javne varnosti. Varovati je treba zlasti svobodo izražanja tistih, ki opozarjajo na izzive, ki jih prinaša sedanje stanje.

4.2 Smernice za načrt EU za okrevanje in obnovo

4.2.1 EESO je prepričan, da bo okrevanje in odpravljanje posledic krize zaradi koronavirusa uspešno samo ob hkratnem prestrukturiranju naše družbe: poleg okrevanja se moramo torej osredotočiti tudi na prestrukturiranje. Ne moremo zgolj obnoviti, kar je obstajalo v preteklosti, temveč moramo poskrbeti za prestrukturiranje in izboljšanje. Po mnenju EESO morata prestrukturiranje in izboljšanje temeljiti na načelih, ki so podlaga za vse naše delo: popolno delovanje notranjega trga, varstvo človekovih pravic, demokratičnih vrednot in pravne države, doseganje ciljev trajnostnega razvoja, oblikovanje krožnega gospodarstva in doseganje podnebne nevtralnosti v EU najpozneje do leta 2050. Zagotoviti je treba tudi dobro upravljanje in demokratično odgovornost.

4.2.2 Ne glede na to, kako dobri in obsežni bodo sprejeti ukrepi, bodo učinkoviti in se bodo lahko podprli le, če bodo uspešni na terenu in dosegli ljudi, katerim so namenjeni. Zato je zelo pomembno, da si bodo institucije EU in države članice na vso moč prizadevale za učinkovito izvajanje.

4.2.3 Bistvenega pomena je, da se naučimo iz družbenega neuspeha, zaradi katerega je med pandemijo umrlo nesorazmerno veliko ljudi. V mislih imamo nastanitvene ustanove za oskrbo starejših in invalidnih oseb, ki so postale žarišče okužb in smrtnih žrtev. To mora privesti do spoznanja, da se denar EU ne sme nikoli vlagati v ustanove, ki ljudem ne le odrekajo pravico do svobodne izbire, kako bodo živeli, ampak so tudi strukturno neprimerne za njihovo zaščito v primerih višje sile.

4.2.4 Kriza zaradi koronavirusa je žal tudi jasno pokazala, da je nujno okrepiti intenzivno pedagoško delo v EU za ozaveščanje državljanov o kulturi spoštovanja človekovih pravic in demokratičnega sobivanja na podlagi načel in vrednot iz člena 2 PDEU. Ponavljamo našo trdno in trajno zvestobo temeljnim vrednotam človekovih pravic, demokracije in pravne države, navedenih v ustanovnih pogodbah EU.

4.2.5 Solidarnost je ključna pri reševanju krize: solidarnost z izvajalci zdravstvene dejavnosti v bolnišnicah in negovalnih domovih; solidarnost z delavci, ki ne prejemajo plače, in delodajalci, ki so se odpovedali plači in dodatkom, da bi rešili svoja podjetja; solidarnost vlad z gospodarskimi, pa tudi kulturnimi in drugimi sektorji družbe, ki ne morejo delovati brez pomoči, in predvsem solidarnost med državami, zlasti znotraj EU, saj so države članice EU gospodarsko tako tesno povezane, da bo učinkovit le skupen in solidaren pristop k premagovanju posledic krize.

4.2.6 Načrt za zelo obsežne zelene naložbe bo zagotovil potrebne gospodarske spodbude in okrepil odpornost na prihodnje pretrese. Tako ambiciozno preobrazbeno nalogo bo mogoče uresničiti zgolj v nekaterih posebnih pogojih, ki jih je treba izrecno priznati. Zato morajo biti v načrtu EU za okrevanje po krizi zaradi koronavirusa gospodarske in okoljske ambicije tesno povezane, kar bo prineslo obojestranske koristi. Skrbno bo treba izbrati naložbene programe, ki bodo usmerjeni v sektorje z velikim potencialom za spodbujanje gospodarske rasti, ustvarjanje delovnih mest in okoljsko preobrazbo (zelena spodbuda).

4.2.7 V ta namen bi bilo treba evropsko zeleno spodbudo oblikovati tako, da bi lahko uresničili dva splošna cilja: prvič, spodbujati gospodarsko rast in ustvarjati delovna mesta ter pri tem zaščititi ogrožene osebe, in drugič, podpirati preoblikovanje evropskega gospodarstva za čisto in odporno prihodnost. Ali kot je Frans Timmermans objavil v tvitu: „Okrevanje, ki ga predlagamo, nam bo omogočilo, da bomo ustvarili družbo, ki jo potrebujejo sedanja in naslednje generacije, tj. družbo, ki bo čista, cvetoča in odporna in v kateri nihče ne bo zapostavljen.“

4.2.8 Vzajemnost mora postati obvezna. Kadar se javna sredstva uporabijo za zagotavljanje prihodnosti zasebnega sektorja, lahko družba upravičeno pričakuje, da ji bo to prineslo novo vrednost. Pomislimo na sporazume o plačilu davkov, skrb delodajalcev za dobre socialne pogoje, neizplačevanje dividend in bonusov ter na obveznost zmanjšanja emisij CO 2 , spoštovanja okoljskega prava in oblikovanja bolj trajnostne politike mobilnosti podjetij.

4.2.9 V sedanjem gospodarskem modelu je referenčno merilo BDP. To je merilo, s katerim ni bilo nikoli mogoče izračunati, kaj je resnično pomembno za ljudi. Ko danes razmišljamo o novem modelu gospodarskega in družbenega razvoja, je treba po mnenju EESO ta pomemben gospodarski kazalnik povezati z enako pomembnim, tj. kazalnikom dobrobiti družbe.

4.2.10 EESO meni, da je treba v središče načrta za obnovo in okrevanje postaviti človeka in prihodnost našega planeta. V tem pogledu je bistvenega pomena kratkoročno ohraniti čim več neto delovnih mest, hkrati pa pogled usmeriti v prihodnost. Takšno gospodarstvo bo kos izzivom prihodnosti in bo izpolnjevalo potrebe družbe ter ne bo prispevalo k podnebnim spremembam, poskrbljeno bo za pametno uporabo virov, evropske zmogljivosti za ustvarjanje dobička pa bodo dopolnjene z zdravim življenjskim okoljem in kakovostnimi delovnimi mesti. Težiti moramo k temu, da bi ustvarili trajnostno prihodnost. Gospodarstvo, primerno za prihodnost, mora biti tudi čim bolj dostopno vsem vrstam delavcev in omogočati vsem, da prispevajo k svojim skupnostim in celotni družbi. Naučiti se moramo iz izkušenj z novo prožnostjo, s katero so se delodajalci med krizo prilagodili potrebam tistih, ki so najbolj oddaljeni od trga dela (invalidom, dolgotrajno brezposelnim, starejšim delavcem), in jim olajšali sodelovanje v novem bolj zelenem gospodarstvu. Zavzemimo se za to in ustvarimo trajnostno prihodnost.

4.2.11 EU in njene države članice bi morale zagotoviti, da bodo imela nova podjetja v čistem gospodarstvu, zlasti zagonska ter mala in srednja podjetja, dostop do kapitala, ki ga potrebujejo za nadaljnji razvoj prihodnjih rešitev.

4.2.12 Pri oblikovanju in krepitvi podpornih ukrepov za nadomestitev izpada gospodarske dejavnosti v številnih sektorjih morajo sodelovati tudi socialni partnerji, da bi zaščitili vse vrste delavcev in malih podjetij. Zagotoviti je treba ustrezna in vzdržna denarna nadomestila za brezposelnost in druge oblike pomoči, med drugim tudi evropske minimalne standarde za neto nadomestitveno stopnjo, trajanje upravičenosti do denarnega nadomestila za brezposelnost in njegov obseg. V sektorjih, kjer je to izvedljivo, se lahko v posvetovanju s socialnimi partnerji uvedejo sheme skrajšanega delovnega časa. V nekaterih državah članicah lahko delavci, ki so v karanteni, prejmejo nadomestilo za odsotnost zaradi bolezni. Položaj podjetij ter delavcev in samozaposlenih oseb je mogoče olajšati tudi tako, da se v posvetovanju s socialnimi partnerji olajša dostop do dela na daljavo. Poleg tega bi lahko vlade zagotovile finančno pomoč in tehnično podporo malim in srednjim podjetjem, da bi lahko hitro razvila zmogljivosti za delo na daljavo.

4.2.13 Reformo gospodarstva in družbe bo omogočilo sodelovanje vseh državljanov prek organizacij socialnih partnerjev in civilne družbe. Države članice in EU morajo zato zagotoviti, da v tem zapletenem procesu nihče ne bo zapostavljen, zlasti najbolj prekarni delavci, osebe pred upokojitvijo, invalidi, ženske na nizko cenjenih delovnih mestih in mladi, še posebej tisti, ki pripadajo vidnim manjšinam, in tisti z migrantskim ozadjem, ter zlasti tisti, ki pripadajo več kot eni od teh skupin.

5. Načrt za okrevanje

EESO poziva k zelenemu okrevanju in močnemu socialnemu okrevanju ter močnemu okrevanju gospodarstva, pri čemer meni, da je mogoče tako ambiciozen preobrazbeni program doseči, če bo temeljil na šestih načelih: solidarnosti, konkurenčnosti, trajnostnosti, ohranjanju delovnih mest, ohranjanju dohodka in udeležbi. Močnejši kot bodo ukrepi za oživitev gospodarstva in bolj kot bodo prilagojeni razmeram v državah članicah in njihovemu prebivalstvu, bolj verodostojna bo Evropa in bolj bo sposobna dokazati, da je kos izzivom, s katerimi se soočamo v tej krizi in kakršnih doslej še ni bilo.

5.1 Enotni trg

5.1.1 Strategija za enotni trg je v središču evropskega projekta in omogoča svobodnejši pretok ljudi, storitev, blaga in kapitala ter ponuja priložnosti evropskim podjetjem, potrošnikom in delavcem. Potrebni so ukrepi, s katerimi bomo odpravili ovire enotnemu trgu in v celoti sprostili njegov potencial. Poleg tega se bo moral enotni trg v obdobju po krizi in ob upoštevanju drugih vidikov spremenljivega okolja, kot je digitalizacija, popolnoma prilagoditi novim zamislim in poslovnim modelom. Naš cilj je torej ponovno oživiti, okrepiti in obnoviti enotni trg kot instrument za okrevanje. Eden od kratkoročnih ukrepov je takojšnje odprtje mej. Poleg tega je treba kratkoročno ukrepati na dveh področjih:

Odpravljanje napetosti. Neenaki konkurenčni pogoji, ki se danes pojavljajo, so zelo zaskrbljujoči. Svežnji spodbud držav članic so izredno raznoliki in so povzročili (čeprav so bili sprejeti za ublažitev šoka povpraševanja) neenake konkurenčne pogoje med državami članicami. Poleg tega je treba državno pomoč obravnavati in analizirati s sektorskega vidika ter pri tem preučiti, kako bodo ti ukrepi kratko- in dolgoročno izkrivljali konkurenco in enake konkurenčne pogoje.

Zagon gospodarstva in produktivnosti. Poskrbeti moramo za produktivnost v realnem gospodarstvu (to pomeni delovna mesta, kupno moč ter osnovne proizvode in storitve). Produktivnost ima lahko različne oblike in se lahko zagotavlja z raznolikimi poslovnimi modeli, pomembno pa je, da na tem področju ukrepamo in preprečimo nadaljnje povečevanje neenakosti. Zagon pomeni sprejetje podpornih svežnjev in vzpostavitev ugodnega okolja za mala in srednja podjetja ter industrijo. Znano je, da so mala in srednja podjetja hrbtenica evropskega gospodarstva in potrebujejo posebno podporo, vendar brez dodatnih bremen ali birokracije. Okrevala bodo lahko le, če bodo prejela finančno podporo na ravni EU in nacionalni ravni. Pri tem bodo ključnega pomena subvencije, posojila, zagotavljanje likvidnosti, davčne spodbude, ugodni pogoji za ohranjanje zaposlenih in zaposlovanje, pregled stečajne zakonodaje in druga podpora. Glede stečajne zakonodaje bi morala EU sprejeti zakonodajne ukrepe, s katerimi bi omogočila malim podjetjem, ki so šla v stečaj zaradi COVID-19, da bi hitro začela znova delovati. Ti ukrepi bi morali biti časovno omejeni.

5.2 Industrijska strategija

5.2.1 Evropska industrijska politika mora biti dobro usklajena ter upoštevati sedanje izzive zaradi pandemije COVID-19 in razmere po njej, pa tudi vidika digitalizacije in trajnostnosti. Podpreti jo je treba z obsežnimi naložbami v trajnostne gospodarske strukture in strukture podjetij ter ustvarjanjem visokokakovostnih delovnih mest s standardnimi pogodbami za nedoločen čas. Uresničitev inovacijskega potenciala malih in srednjih podjetij ter prehod na vključujoče krožno in podnebno nevtralno gospodarstvo bi lahko zagotovila dolgoročno zanesljivo oskrbo z viri in kratkoročno oskrbo, ki je pomembna za prihodnje izzive.

5.2.2 Opredeliti in podpirati je treba glavne industrijske panoge in sektorje, od človeških virov do raziskav, kar bo privedlo do evropske industrijske politike, ki bo ščitila te strateške sektorje na trgu in zagotavljala zanesljivo oskrbo s ključnimi proizvodi med pandemijo, kot so respiratorji, maske in drugo. Pri tem je treba podpreti podjetja, ki selijo proizvodne zmogljivosti v Evropo, kar bo EU omogočilo, da bo ponovno prevzela nadzor nad proizvodnjo in si zagotovila neodvisnost na svetovnem trgu, vedno v skladu s pravičnim okoljskim prehodom. Te družbe in podjetja morajo biti trajnostni, z močno udeležbo delavcev, ter sodelovati pri zelenem dogovoru kot okvirom za načrte za okrevanje in obnovo.

5.2.3 Vizija podjetja kot storitve pomeni spodbujanje podjetij, ki največ prispevajo k skupni blaginji, na področjih, kot so zdravstvo, socialno varstvo, izobraževanje, obnova, kultura, obrt in ustvarjalnost, ter imajo koristi od poštenega, konkurenčnega in trajnostnega poslovnega okolja in k njemu prispevajo. Nujno socialno in ekološko ukrepanje je seveda tesno povezano, bolj kot kdaj koli prej pa bo moral okoljski vidik prežemati vse naše ukrepe in politike pri preprečevanju uničevanja našega (eko)sistema. V zvezi s tem je treba na primer finančno podporo, dodeljeno podjetjem v sektorjih, ki onesnažujejo okolje, določiti na podlagi resničnega prehoda na socialni in okolju prijazen način proizvodnje.

5.2.4 Evropa mora financirati dejavnosti, ki izpolnjujejo dve merili: vračanje strateške proizvodnje za zagotovitev neodvisnosti Evrope, zlasti kar zadeva varovanje zdravja in zdravstveno pomoč, ter zagotavljanje kakovostnih delovnih mest, pa tudi osredotočanje na trajnostne naložbe, ki so družbeno odgovorne in okolju prijazne. Mala in srednja podjetja bi lahko imela tako kot velika in socialna podjetja ključno vlogo pri prestrukturiranju evropskega proizvodnega sistema.

5.3 Zeleni dogovor

5.3.1 Pri spodbujanju prehoda k bolj trajnostnemu in odpornemu evropskemu gospodarstvu je treba z zelenimi spodbudami zagotoviti vključujoče okrevanje, pri katerem ne bo zapostavljen noben Evropejec.

5.3.2 V skladu z načelom neškodovanja bi moral biti učinek naložb, izvedenih v okviru kratkoročnih gospodarskih spodbud, na strukturno preoblikovanje evropskega gospodarstva v smeri ničelnega onesnaževanja, obnovitve biotske raznovrstnosti in podnebne nevtralnosti do leta 2050 nevtralen ali pa pospeševalen. V ta namen bi morale biti zelene spodbude usmerjene predvsem v ukrepe, ki pozitivno vplivajo na povečanje učinkovite rabe virov, spoštovanje našega naravnega kapitala ter srednje- in dolgoročno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v skladu z načelom podnebne nevtralnosti.

5.3.3 Bistvenega pomena je, da bodo te zelene spodbude ciljno usmerjene ter bodo zagotavljale gospodarsko podporo in spodbude sektorjem, ki imajo največji pozitivni učinek na skupno povpraševanje. Da bi dosegli največji možni gospodarski učinek, bi morale biti zelene spodbude usmerjene v sektorje, ki imajo velik potencial za ustvarjanje delovnih mest, pod pogojem, da so na voljo ustrezna znanja in spretnosti. Pri tem je treba upoštevati asimetrični učinek krize zaradi koronavirusa, ki nesorazmerno vpliva na gospodarstva južnih držav članic EU.

5.3.4 Evropska unija je z evropskim zelenim dogovorom začela prehod na trajnostno gospodarstvo. Zato je smiselno, da se ukrepi gospodarske podpore kombinirajo z nadaljnjim spodbujanjem tega prehoda. Javna sredstva je treba uporabiti s pozitivnim socialnim in okoljskim učinkom. Pri zaposlovanju to ne pomeni nujno, da je treba ohraniti ali rešiti ista delovna mesta ali iste gospodarske dejavnosti. Če podjetje ali sektor nima razumnih možnosti za preživetje v trajnostnem gospodarstvu, se lahko sveženj pomoči koristno uporabi za spremembe znotraj sektorjev ali za prehod med njimi.

5.3.5 Za uresničevanje zelenega dogovora so potrebne odporne poslovne sile v prihodnosti, ki bodo predane uspehu. Evropska podjetja, ki delujejo prek meja, so relevantni in pomembni družbeni akterji. Njihovo poslovanje bi moralo temeljiti na političnem konceptu „pravičnega prehoda“. „Trajnostno podjetje“, v katerem imajo delavci pomembno besedo, je ključni politični akter, ki zagotavlja zavezujočo pravico do obveščenosti in posvetovanja ter udeležbo v upravnih odborih in povezuje makroekonomsko politiko s kolektivnimi pogodbami. Omogočanje zaposlenim, sindikatom in svetom delavcev, da dejavno sodelujejo pri izvajanju načrta o politiki podjetja, ki temelji na konceptu „trajnostnega podjetja za pravični prehod“, ustvarja možnosti za dostojna delovna mesta, dostojne delovne razmere v zdravih okoljih in regijah, v katerih je vredno živeti.

5.3.6 V podpornih svežnjih je treba predvideti več faz, saj nihče ne more predvideti, kako se bo gospodarstvo razvijalo po krizi, ki jo je povzročil koronavirus. Zato zagovarjamo, da se podporni ukrepi izvajajo postopoma, tako da se lahko prilagodijo glede na napredek in oceno posameznega sektorja, deloma na podlagi pozitivnega vpliva na podnebje in naravo.

5.3.7 V okviru zelenega dogovora bo treba ohraniti evropski model kmetijstva, ki temelji na kakovosti in trajnostnosti. Načrt za okrevanje bo moral spodbujati: — bolj trajnostne prehranske sisteme, tako na ravni proizvodnje kot potrošnje, v skladu z nameni Komisije v zvezi s strategijo „od vil do vilic“ za trajnostno prehrano, — prehransko neodvisnost EU v duhu solidarnosti med različnimi oblikami evropskega kmetijstva in z vključevanjem gospodarskih, socialnih in okoljskih vidikov, — ambiciozen predlog nove strategije EU za biotsko raznovrstnost: strategija za biotsko raznovrstnost mora biti ključni element vseh prizadevanj za obnovo. Ambiciozna strategija bi bila močno in usklajeno sporočilo na področju okolja, podnebja, javnega zdravja in socialnih ukrepov. Koristna bi bila za SKP in evropski prehranski sistem, ki bi tako lahko postala vse bolj trajnostna.

5.4 Prednostne naložbe

5.4.1 Trajnostne naložbe v skupnosti, dostopne javne prostore, zdravstveno varstvo, vključujoče izobraževanje, socialne storitve, brezogljična stanovanja in infrastrukturo, varstvo in obnovo biotske raznovrstnosti ter decentralizacijo proizvodnje energije bodo bistvene za zagotavljanje ekonomije blaginje. Eno od teh področij, ki bi jim bilo treba nameniti prednost, je energijska prenova stavb. Ta val prenove bi moral biti tudi priložnost za prilagoditev stavb spremembam v prihodnosti, tako da bi bile lažje dostopne za starajoče se prebivalstvo in vse večje število invalidov.

5.4.2 2 v Evropi. Gre za ogromno nalogo, saj je bilo 75 % stanovanjskih in poslovnih zgradb zgrajenih še pred uvedbo pravil EU o porabi energije. S prenovo domov energijsko revnih ljudi v EU bi znatno zmanjšali izdatke za javno zdravje, pri čemer prejšnje študije kažejo, da bodo v povprečju stroški zaradi energijske revščine v sodobnem sistemu zdravstvenega varstva verjetno trikrat višji od stroškov ukrepov za prenovo stanovanj Gradbeništvo je pomembna panoga: z energijsko in trajnostno prenovo več milijonov hiš bo ponovno zaživelo in prispevalo k doseganju podnebne nevtralnosti. Gradbeništvo je delovno intenzivno, energijska poraba v stavbah (razsvetljava, ogrevanje) pa ustvari tretjino emisij COv Evropi. Gre za ogromno nalogo, saj je bilo 75 % stanovanjskih in poslovnih zgradb zgrajenih še pred uvedbo pravil EU o porabi energije. S prenovo domov energijsko revnih ljudi v EU bi znatno zmanjšali izdatke za javno zdravje, pri čemer prejšnje študije kažejo, da bodo v povprečju stroški zaradi energijske revščine v sodobnem sistemu zdravstvenega varstva verjetno trikrat višji od stroškov ukrepov za prenovo stanovanj ( 9 )

5.4.3 Glede na staranje stanovanjske, arhitekturne in infrastrukturne dediščine EESO opozarja, da je treba poskrbeti za ustrezen obseg naložb, s katerimi bomo zaščitili (na potresnih območjih) in prenovili stanovanja, umetniško dediščino (metropolitanska območja, mesta, vasi) ter prometno infrastrukturo (pristanišča, mostovi, avtoceste itd.).

5.4.4 Za povečanje proizvodnje energije iz obnovljivih virov in nizkoogljičnih virov je treba poleg vzpostavitve ustreznih zmogljivosti posodobiti celotno evropsko elektroenergetsko omrežje in možnosti skladiščenja.

5.4.5 Načrt za okrevanje je priložnost za naložbe v prepotreben javni prevoz in za zagotovitev resničnega prehoda na druge oblike prevoza, zmanjšanje onesnaženosti zraka in prispevanje k podnebnim ukrepom. To pomeni več tramvajev, več rednih in brezemisijskih avtobusov in resnične intermodalnosti v naših mestih. Sprejeti je treba akcijski načrt EU in obsežno finančno podporo za nadgradnjo, širitev in vzdrževanje železnic ter naložbe v vlake, nočne vlake, čezmejne železniške povezave in druge inovacije, povezane z železniškim prometom. Zagotoviti bi bilo treba usklajevanje na ravni EU, da bi lete na kratke razdalje nadomestili z drugimi trajnostnimi možnostmi. Za zmanjšanje cestnega prometa bi bilo treba več tovora prevažati po železnici, celinskih plovnih poteh in morju (npr. trajnostni pomorski prevoz na kratke razdalje).

5.4.6 Vzpostavljanje temeljev evropske brezemisijske industrije mobilnosti lahko zadovolji vse večje povpraševanje po nadomestnih možnostih za motorje z notranjim izgorevanjem ter infrastrukturo za polnjenje osebnih in kombiniranih vozil, avtobusov in tovornjakov, poveča pa lahko tudi oskrbo železniškega sektorja. To vključuje tudi obsežno mrežo električnih polnilnih postaj po vsej Evropi ter razvoj trajnostnih in učinkovitejših baterij. Pri tem bodo potrebni programi preusposabljanja, da se bodo delavcem, ki ne bodo več mogli delati v prometnem sektorju, temelječem na fosilnih gorivih, ponudile nove poklicne možnosti.

5.4.7 Kot je moč opaziti v več mestih, so omejitve gibanja ustvarile izziv tradicionalni uporabi mestnega okolja in mobilnosti ter spodbudile eksperimentiranje. Okrevanju lahko koristi tudi razmah kolesarjenja, saj lahko podpre fizično distanciranje, zmanjša gnečo v javnem prevozu ter zagotovi več prostora in lažji dostop do lokalnih trgovin. Naložbe v izboljšanje kolesarske infrastrukture lahko hitro dosežejo učinek v mestih in med mesti ter spodbujajo kolesarski ekosistem.

5.4.8 Preoblikovanje gospodarstva v krožno gospodarstvo je bistveno za uspeh zelenega dogovora. Zato je treba na primer drugače organizirati jeklarsko in cementno industrijo (velika odjemalca energije) ter kemijski sektor.

5.4.9 Sveženj ukrepov za okrevanje gospodarstva, katerega jedro je prehod na krožno gospodarstvo, lahko bistveno pospeši potreben razvoj infrastrukture ter spodbudi inovacije na področju alternativnih materialov in novih tehnologij. Na prvem mestu bi morala EU za preprečevanje nastajanja odpadkov podpreti pobude za ustanavljanje zagonskih podjetij in podjetij socialnega gospodarstva na področju popravil in ponovne uporabe ter podpreti ustrezno (pre)usposabljanje tistih, ki so izgubili delovna mesta v času gospodarske recesije. Osredotočili bi se lahko zlasti na „območja pravičnega prehoda“, da bi premogovniškim regijam omogočili preoblikovanje v regije „urbanega rudarstva“.

5.4.10 Kot drugič je ločeno zbiranje komunalnih odpadkov ključni pogoj za vzdržno ustvarjanje vrednosti iz odpadkov z recikliranjem. EU bi zato morala podpreti lokalne organe pri premoščanju vrzeli v naložbah v infrastrukturo za zbiranje, ločevanje in recikliranje komunalnih odpadkov v naslednjih petih letih.

5.4.11 Kriza zaradi COVID-19 je pokazala, da digitalna revolucija pomembno prispeva k povečevanju odpornosti naših družb v primeru krize. Nujno je vlaganje v digitalizacijo osnovnih storitev in povečanje zmogljivosti vlad, zakonodajalcev in javnih ustanov, da bodo lahko zagotavljali storitve med krizo. Hkrati se moramo zavedati, da so digitalne tehnologije le orodje, in ne končni cilj. Poskrbeti moramo za javno lastništvo okvira, ki obdaja digitalne tehnologije, in ga približati visokim trajnostnim standardom, med drugim z močnimi demokratičnimi in tehnološkimi zaščitnimi ukrepi, ki jih bodo spremljali ukrepi za podporo stroškom in znanju, pri čemer nihče ne bo zapostavljen. To pomeni, da moramo v skladu z aktom EU o dostopnosti poskrbeti za to, da bo digitalna revolucija zagotovila dostopnost več kot 100 milijonom invalidov v EU.

5.4.12 Strategija od vil do vilic bi morala nuditi jasno usmeritev glede prehranskega sistema EU po sedanji zdravstveni krizi ter spodbujati ukrepe za izgradnjo bolj trajnostnih, odpornih in pravičnih verig preskrbe s hrano. Potrebni so kratkoročni ukrepi za odpravo pomanjkanja sezonskih delavcev in preprečitev motenj v dobavni verigi. Dolgoročno morata strategija od vil do vilic in skupna kmetijska politika povečati odpornost in trajnostnost našega prehranskega sistema s ponovno vzpostavitvijo bolj raznovrstnih kmetijskih modelov, spodbujanjem lokaliziranih vozlišč za razdeljevanje hrane in krajših dobavnih verig ter izboljšanjem dostopa do trga za male kmete, male ribiče in proizvajalce v akvakulturi.

5.4.13 Vlagati je treba v programe preusposabljanja za sektorje, ki se verjetno ne bodo obdržali v prihodnosti (med drugim zato, ker so zelo odvisni od fosilnih goriv). To pomeni, da morajo iskati možnosti za zmanjšanje fosilnih goriv in postati okolji prijaznejši. Zavzemamo se za ciljno usmerjeno naložbeno politiko, ki tiste, ki so izgubili delo, brez težav usmerja v sektorje, ki se soočajo s pomanjkanjem delavcev, in sicer v socialni in zeleni sektor.

5.4.14 Države članice morajo več vlagati v javne storitve, saj je kriza pokazala, da imajo te storitve ključno vlogo pri reševanju življenj in spopadanju s pandemijo. Zato bi morali evropski voditelji pri uporabi fiskalnih pravil EU upoštevati tako imenovano „zlato pravilo“, po katerem bi morali javne naložbe izvzeti iz izračunov primanjkljaja in upoštevati vzdržnost obstoječe ravni dolga. EU bi morala izvesti temeljito oceno liberalizacije strateških javnih storitev na podlagi pravil konkurence, dostop do javnih storitev pa bi bilo treba izboljšati.

5.5 Socialni ukrepi

5.5.1 Izvajanje evropskega stebra socialnih pravic na evropski ravni in v vseh državah članicah je pomemben korak na poti k proaktivnemu procesu socialne konvergence. Evropski steber socialnih pravic je orodje za oblikovanje novega in nadgrajenega pregleda socialnih kazalnikov.

5.5.2 Delovna mesta moramo postaviti v središče strategije EU ter okrepiti pomen strokovnega znanja in njegovo stalno širjenje v okviru sistema izobraževanja, usposabljanja in vseživljenjskega učenja. To bi evropski delovni sili omogočilo, da se prilagodi spremembam v proizvodnem sistemu po prehodu na digitalno in zeleno gospodarstvo.

5.5.3 Preoblikovanje dela je v obdobju okrevanja po krizi zaradi COVID-19 bistvenega pomena. V zasebnem in javnem zdravstvenem sektorju ter sektorju oskrbe je bilo sledenje rasti produktivnosti v nasprotju s kakovostjo storitev in je zanemarilo delovne izkušnje, kar je imelo dramatične posledice med zdravstveno krizo v večini držav EU. Prehod na dejavnosti na podlagi storitev bi vodil v oblikovanje bolj delovno intenzivnega gospodarstva, s čimer bi se izravnala prekarnost delovnih mest v teh sektorjih in podprla višja stopnja zaposlenosti ter bi se delovna mesta preselila nazaj v realno gospodarstvo. Zato so nujne politike v podporo kakovostnemu delu v delovno intenzivnih sektorjih, ki zagotavljajo visokokakovostne storitve.

5.5.4 EESO pozdravlja posodobljeni delovni program Evropske komisije za leto 2020 ( 10 ) kot kompromis za ohranjanje socialne razsežnosti v strategiji za okrevanje gospodarstva. Nekaterih zakonodajnih in nezakonodajnih pobud ni mogoče odložiti, saj so stebri socialne agende. Med njimi je prenos sprejetih direktiv v skladu z že dogovorjenim časovnim razporedom (direktiva o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja, direktiva o napotitvi delavcev, direktiva o preglednih in predvidljivih delovnih pogojih). Komisija je potrdila tudi vse pobude, ki bi spodbudile pravično in socialno trajnostno okrevanje, tudi tiste o preglednosti plačil, minimalnih plačah, pravični obdavčitvi, zaposlovanju mladih, evropskem sistemu pozavarovanja za primer brezposelnosti, programu znanj in spretnosti ter digitalnem izobraževanju, platformnem delu in pravilih EU o gospodarskem upravljanju. V delovnem programu manjka posodabljanje na področju zdravja in varnosti pri delu z učinkovitimi preventivnimi ukrepi na delovnih mestih.

5.5.5 Trdno socialno okrevanje zajema tudi boljši dostop do sindikatov in boljšo zaščito. Podpirati moramo kolektivna pogajanja in demokracijo na delovnem mestu. EU in države članice morajo podpirati socialne partnerje pri znatnem povečanju obsega kolektivnih pogajanj.

5.5.6 Obravnavati bi bilo treba vlogo enakosti spolov. Gospodarska recesija, ki jo je povzročil sedanji izbruh COVID-19, bo imela znatne posledice za enakost spolov, tako med sedanjim upadom gospodarske rasti kot tudi v obdobju okrevanja. V primerjavi z „rednimi“ recesijami, ki bolj kot na zaposlovanje žensk vplivajo na zaposlovanje moških, je zmanjšanje zaposlenosti, povezano z ukrepi omejevanja socialnih stikov, znatno vplivalo na sektorje z visokim deležem zaposlenih žensk. Poleg tega so se zaradi zaprtja šol in centrov za dnevno varstvo močno povečale potrebe po varstvu otrok, kar še posebej pomembno vpliva na zaposlene matere. Zaradi dragocenosti njihovih izkušenj na trgu dela bodo učinki krize na zaposlene matere verjetno dolgotrajni.

5.6 Zdravstveni sistemi

5.6.1 Kot najpomembnejše je eno glavnih spoznanj v zvezi s krizo zaradi COVID-19, da je treba okrepiti zdravstvene sisteme v skoraj vseh evropskih državah, pri čemer se je treba prednostno osredotočiti na preprečevanje. Zaradi učinka COVID-19 so zdravstveni sistemi po Evropi zelo obremenjeni. Nekatere države so bolj prizadete kot druge, saj imajo različno število osebja (zdravnikov in medicinskih sester), visoko usposobljenih strokovnjakov in medicinskih pripomočkov, prav tako pa se razlikujejo zmogljivosti bolnišnic. Četudi je odgovornost za zdravstveno varstvo v nacionalni pristojnosti, širjenje virusa ni vezano na meje. To vpliva na celotno Evropo, tako znotraj kot zunaj njenih meja, ter ima sanitarne, socialne in gospodarske posledice, na katere se je treba skupaj odzivati na evropski ravni.

5.6.2 Kriza zaradi COVID-19 je razkrila odvisnost EU od uvoza medicinskih proizvodov iz držav, ki niso članice EU. V okviru pristopa življenjskega cikla so potrebne naložbe v zdravstveno varstvo, oskrbo in storitve dolgotrajne oskrbe, preventivne politike zdravstvenega varstva ter politike za varnost in zdravje pri delu. Podpreti jih morajo tudi institucije EU.

5.6.3 Kriza zaradi COVID-19 je jasno pokazala, da imajo farmacevtska multinacionalna podjetja izredno moč. Da bi povečali neodvisnost farmacevtske industrije, je treba ustanoviti obsežen evropski raziskovalni sklad za razvoj novih zdravil in cepiv. Institucije EU bi morale biti pristojne za usklajevanje ponudbe, distribucije in cen nujne medicinske in zaščitne opreme na enotnem trgu.

5.7 Mednarodni odnosi

5.7.1 Evropska unija temelji na skupnih evropskih vrednotah, tj. spoštovanju človekovega dostojanstva in človekovih pravic, svobodi, demokraciji, enakosti in pravni državi, o katerih se nikakor ni mogoče pogajati ( 11 ) . Teh vrednot ni mogoče spregledati, ko se EU in njene države članice spopadajo z izrednimi razmerami ter njihovimi gospodarskimi in družbenimi izzivi. Odziv na sedanjo krizo mora biti hiter in upravičuje nekatere izjemne in časovno omejene ukrepe, vseeno pa ti ne smejo biti v nasprotju s pravno državo ter ne smejo ogroziti demokracije, delitve oblasti in temeljnih pravic evropskih državljanov. EESO vztraja, da morajo biti vsi politični ukrepi v zvezi s tem popolnoma skladni z našimi skupnimi vrednotami, določenimi v členu 2 PEU.

5.7.2 Kriza zaradi COVID-19 je pokazala, da mednarodna prosta trgovina ne jamči zanesljive oskrbe, tudi ne v primeru obstoječih živil, zdravstvenih proizvodov in industrijskih zalog. K temu je treba dodati še pomanjkanje preglednosti in sledljivosti.

5.7.3 Nekatere evropske družbe, ki so razvile industrijske zmogljivosti na ozemlju tretjih držav, bi bilo treba spodbujati, naj te zmogljivosti preselijo v EU. Premestitev dejavnosti v industriji, kmetijstvu in storitvenem sektorju bi morala omogočiti večjo avtonomnost v odnosu do mednarodnih trgov, ponovno pridobitev nadzora nad proizvodnimi metodami ter uvedbo dejavnosti za okoljski in socialni prehod. Tovrstne dejavnosti bi lahko prejele finančno podporo vlad držav članic, ne da bi se uporabljali predpisi o državni pomoči.

5.7.4 Kriza je izpostavila tudi veliko tveganje, povezano z odvisnostjo EU od Kitajske, kar zadeva večji del proizvodnje, zlasti na medicinskem področju (na primer zaščitna oprema). Za okrepitev zdravstvenih sistemov v skoraj vseh evropskih državah je treba zmanjšati omenjeno odvisnost v zvezi s ključnimi proizvodi. To je mogoče doseči z razširitvijo proizvodnje v EU (produkcijska/dobavna veriga EU) in razvojem proizvodnih zmogljivosti v sodelovanju z drugimi državami, na primer v Afriki (produkcijska/dobavna veriga EU-Afrika). To bi imelo dodano vrednost, saj bi najmanj razvite države lahko na ta način razvile nove gospodarske dejavnosti in okrepile svojo zdravstveno varstvo.

5.7.5 Svet po pandemiji bi moral ustvariti nov sistem mednarodnih odnosov, svetovnega gospodarstva in solidarnosti ter se zavezati delitvi svetovnega bogastva, reševanju življenj ter varovanju zdravstvenih, znanstvenih, intelektualnih in industrijskih dosežkov. EU bi morala imeti vodilno vlogo v novem sistemu mednarodnih odnosov, ki bo temeljil na solidarnosti in razvojnem sodelovanju. Poleg tega bi morala ohraniti in po možnosti zvišati ravni svojih zavez na področju razvojnega sodelovanja.

5.7.6 Z zagotavljanjem enakih konkurenčnih pogojev za svetovno gospodarstvo bi lahko odpravili izkoriščanje delavcev na eni strani ter neupravičene in pretirane koristi za podjetja na drugi strani. Vključitev standardov Mednarodne organizacije dela in trajnostnega razvoja v pravila STO in drugih agencij, povezanih z OZN, bi lahko znatno prispevala k izgradnji nove, pravične gospodarske ureditve ter pravične in pametne globalizacije. Pravila bi bilo treba ustrezno prilagoditi in v prihodnje bolj dosledno uporabljati, da bodo vsi viri in razpoložljivo osebje usmerjeni v zagotavljanje pomoči, kjer je ta najbolj potrebna.

5.7.7 Poseganje v temeljne pravice mora biti objektivno upravičeno, v zakonodajo pa je treba vključiti tudi samoderogacijske klavzule. Bistveno je zagotoviti, da po vsem svetu čimprej znova vladajo normalne razmere in vsa osnovna demokratična načela. Omejevanje človekovih pravic, kot so pravica do zbiranja, svobode tiska in zasebnosti, ne sme nikoli postati „novo normalno stanje“.

5.7.8 Pri spodbujanju svetovnih mirovnih procesov je treba ponovno vzpostaviti geopolitično strateško vlogo EU, da bi oživili priložnosti za gospodarski razvoj v sosedstvu EU: na Zahodnem Balkanu, v vzhodnih partnericah in članicah evro-sredozemskega partnerstva ter na drugih območjih, kjer vladajo konflikti.

5.7.8.1 V tem pogledu morata evro-sredozemska regija in Zahodni Balkan znova postati območji razvojnih možnosti, kot je bilo v preteklosti, ko sta bili središče prepletanja ljudi ter izmenjave blaga in idej. Ti regiji morata biti v središču evropske strateške politike integracije in povezovanja v prometu ter trgovinskih in kulturnih izmenjavah, kar naj vključuje posebno in usmerjeno makroregionalno strategijo. Za spodbujanje tega je treba dati nov zagon makroregionalnim strategijam v Sredozemlju in evropski strategiji za mesta.

5.8 Migracija in obdobje po COVID-19

5.8.1 Zaradi izbruha pandemije COVID-19 in posledične ogromne tragedije v nacionalnih zdravstvenih sistemih ter zrušitve gospodarstva v vseh državah se zdi, da je vprašanje migracij izginilo iz dnevnega reda in se skrilo v ozadje, v javnem mnenju pa je mogoče zaznati ravnodušnost. Vendar se ob sedanji krizi ne sme pozabiti na prosilce za azil. Osnovne pravice do zaščite so temeljne evropske vrednote in jih ni mogoče zavreči tudi, če jih je neugodno upoštevati. Ponovno je treba vzpostaviti naslednje ukrepe: — nadaljevanje postopkov za pridobitev dovoljenj za prebivanje in priznanje pravice do azila v skoraj vseh evropskih državah, — reševanje zdravstvenih razmer zaradi prenatrpanosti v sprejemnih centrih za migrante, — odpravljanje negotovosti glede zaposlitve (ki je že privedla do zmanjšanja, če ne celo popolne prekinitve „nakazil“, ki so pogosto edini vir preživetja za družine migrantov, ki so ostale v državah izvora), — ureditev statusa migrantov, ki delajo na področju osebne nege ali v kmetijskem sektorju, — razvoj skupnega evropskega azilnega sistema za takojšnjo delitev skupnih odgovornosti vseh držav EU, ki bo obvezen, varen in učinkovit, — oblikovanje in razvijanje stvarnih, zakonitih, varnih in izvedljivih poti za migracije delovne sile v EU, — vzpostavitev stalnega in učinkovitega dialoga z državami izvora migrantov za razvoj struktur in komunikacijskih okvirov, — povečanje finančne in tehnične podpore agenciji Frontex, — kratkoročna zaveza, da se zajamči ocena premestitev vseh virov znotraj večletnega proračunskega okvira EU za obdobje 2021–2027.

6. Načrt obnove

6.1 Zaradi vseh zgoraj navedenih ukrepov bo treba oblikovati nov sistem gospodarskega upravljanja s strateškimi industrijskimi, socialnimi, okoljskimi in trgovinskimi politikami ter politiko glede konkurenčnosti.

6.2 Spodbujati je treba reformo gospodarskega upravljanja Evropske unije, v okviru katere bi bil revidiran Pakt za stabilnost in rast, da bi se hkrati zagotovila stabilnost in rast.

6.3 Na podlagi instrumenta EU za okrevanje (Next Generation EU) bo treba zagotoviti postopno povečanje lastnih sredstev EU z uvedbo ustreznih prihodkov, na primer s sistemi EU za trgovanje z emisijami, skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb, digitalnim davkom, davkom na finančne transakcije, davkom na emisije CO 2 ali prihodkom od izdajanja denarja.

6.4 EU mora nujno aktivirati mehanizem za usklajevanje, s katerim bo mogoče nevtralizirati agresivno davčno načrtovanje in se boriti proti pojavu davčnih utaj v 27 državah članicah. Zaradi tega pojava so države članice v obdobju 2001–2016 letno povprečno izgubile davčne prihodke v višini 46 milijard EUR (0,46 % BDP) ( 12 ) . Hkrati mora EU aktivirati učinkovito strategijo za zatiranje pranja denarja, saj lahko to povzroči zastrupitev njenega proizvodnega sistema in izkrivljanje konkurence na enotnem trgu zaradi izkrivljanja enakih konkurenčnih pogojev.

6.5 Ohraniti je treba evropski model pravic, standardov in potrošniških politik, saj je EU zaradi njih edinstvena. Na področju digitalizacije EU v skladu s svojim etičnim kodeksom o umetni inteligenci zagovarja stališče „nadzor v rokah uporabnika“, kar se razlikuje od stališč drugih delov sveta. Ta pristop, ki temelji na temeljnih pravicah in svoboščinah, je del modela EU in bi ga bilo treba ohraniti ne glede na naraščajoče konkurenčne pogoje.

6.6 V celoti bi bilo treba izkoristiti nove, bolj trajnostne poslovne modele, ki se pojavljajo (krožno, sodelovalno, socialno gospodarstvo itd.). Ti poslovni modeli so značilni tudi za družbeni model EU. Ustvarjajo dvojno vrednost – ekonomsko in socialno – ter so instrumenti za uresničitev evropskega zelenega dogovora in ciljev trajnostnega razvoja. Pomagajo lahko tudi pri okrevanju gospodarstva in hkratnem reševanju družbenih vprašanj. Pri tem bosta imela bistveno vlogo akcijski načrt EU za krožno gospodarstvo in obljubljeni akcijski načrt EU za socialno gospodarstvo (pomlad 2021). Izmenjati bi bilo treba navdihujoče primere, kot je Evropska zveza grozdov.

6.7 Digitalizacija za okrevanje predstavlja tako priložnost kot tveganje. Področje inovacij lahko postavi EU v ospredje, kot na primer področje blokovne verige, kjer je EU vodilna. Blokovna veriga kot tehnologija (ki ni bitcoin) prinaša demokratične vrednote, saj zagotavlja preglednost in boljše strukture upravljanja. Vendar je treba obvladovati tveganja, povezana z digitalizacijo, kot so nadaljnja brezposelnost, digitalna marginalizacija in socialna izključenost. Najti je treba tudi načine, kako izkoristiti priložnosti in hkrati uravnotežiti tveganja. Ob vsem tem si EU prizadeva ostati konkurenčna na svetovni ravni.

6.8 Ponuja se priložnost za spodbujanje socialnih inovacij kot modela za okrevanje prek soustvarjanja, sooblikovanja in skupne proizvodnje. V kompleksnem socialnem okolju z velikimi družbenimi izzivi je edina rešitev mobilizirati vse vire v družbi ter pri iskanju rešitev delovati na medsektorski in večdisciplinarni način. Organizirana civilna družba je katalizator socialnih inovacij in je gibanje, ki je prispevalo k oblikovanju sistemov socialnega varstva, ki so privedli do novih politik, struktur, proizvodov, storitev in delovnih metod. Sodelovanje civilne družbe je nujno bolj kot kdajkoli prej, vendar se resnične socialne inovacije lahko uvedejo le, če je vanje vključena organizirana civilna družba.

6.9 Nastanek novega družbenega modela? Okrevanje gospodarstva bo mogoča le ob produktivnosti, fiskalnih spodbudah in porazdelitvi bogastva. Morda je znova čas za ponovno oživitev koncepta „svežnja o socialnih naložbah“, da bi izvajali proaktivne in preventivne ukrepe za zmanjšanje prihodnjih družbenih stroškov. EU bi morala spodbuditi naložbe v socialno infrastrukturo na naslednji način: i) izobraževanje in vseživljenjsko učenje; ii) zdravstveno varstvo, dolgotrajna oskrba in socialno varstvo; iii) cenovno dostopna stanovanja ( 13 ) . Vse to je povezano z izvajanjem evropskega stebra socialnih pravic na vseh ravneh, sistema spremljanja evropskega semestra, ki temelji na ciljih trajnostnega razvoja, evropskega zelenega dogovora in pravičnega digitalnega prehoda, ki temelji na vrednotah EU, ki bi lahko tvorila osnovo za nov družbeni model EU.

V Bruslju, 11. junija 2020 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Luca JAHIER

(1) Georgieva, C., 2020, The Great Lockdown: Worst Economic Downturn Since the Great Depression. MDS, sporočilo za javnost št. 20/98.

(2) Statistični podatki EU o dohodku in življenjskih pogojih (EU-SILC) razkrivajo povečanje revščine in socialne izključenosti invalidov med letoma 2010 in 2018 v Estoniji, Luksemburgu, Nemčiji, na Švedskem, Irskem, Češkem, v Litvi, Italiji, na Nizozemskem, Malti in v Španiji.

(3) Evropska komisija, generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve (GD ECFIN).

(4) Mednarodna organizacija dela, marec 2020, COVID-19 and the world of work: Impact and policy responses.

(5) Evropska komisija, pomlad 2020, Evropska gospodarska napoved, Institutional Paper 125, maj 2020.

(6) Evropska komisija, generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve (GD ECFIN).

(7) Eurofound, Living, Working and COVID-19: First Findings (Delo, življenje in COVID-19: Prve ugotovitve), april 2020. Raziskava razkriva, da ima zaradi gospodarskih posledic krize zaradi pandemije COVID-19 več gospodinjstev finančne težave kot pred krizo. Skoraj polovica vseh anketirancev (47 %) je navedla, da ima njihovo gospodinjstvo težave s preživetjem. […] Od tistih, ki so med krizo trajno izgubili zaposlitev, jih je 90 % poročalo, da se je finančni položaj njihovega gospodinjstva poslabšal, 44 % jih nima prihrankov, 35 % pa jih ima ravno dovolj prihrankov za ohranitev trenutnega življenjskega standarda za tri mesece.

(8) Nassim Nicholas Taleb (2007), Črni labod: vpliv malo verjetnih dogodkov (The Black Swan: the impact of the highly improbable)

(9) Host S., Grange D., Mettetal L., Dubois U., 2014, Précarité énergétique et santé: état des connaissances et situation en Île-de-France (Energijska revščina in zdravje: spoznanja in stanje v regiji Île-de-France), Observatoire régional de santé Île-de-France, Pariz, str. 14.

(10) https://ec.europa.eu/info/publications/2020-commission-work-programme-key-documents_sl.

(11) Mnenje EESO SC/052 Prihodnost EU: koristi za državljane in spoštovanje evropskih vrednot.

(12) Evropska komisija, 2019, Estimating International Tax Evasion by Individuals (Ocena mednarodnih davčnih utaj posameznikov). Delovni dokument št. 76–2019.

(13) Poročilo delovne skupine na visoki ravni o naložbah v socialno infrastrukturo v Evropi: Boosting Investment in Social Infrastructure in Europe (Spodbujanje naložb v socialno infrastrukturo v Evropi). European Economy Discussion Paper, št. 74, januar 2018.