Uvod

Leta 2019 naj bi evropsko gospodarstvo še naprej raslo, kar bo zagotovilo rekordno število delovnih mest ter več milijonom ljudi pomagalo iz revščine in socialne izključenosti. Strukturne reforme, naložbe in odgovorne fiskalne politike, ki jih izvajajo države članice, ter odločni ukrepi na evropski ravni, vključno z naložbenim načrtom za Evropo, so prispevali k ponovni vzpostavitvi stabilnosti in večji blaginji v evropskem gospodarstvu. Zaposlenost se je povečala na rekordno raven 239 milijonov ljudi, brezposelnost pa se je vrnila na raven pred krizo, kar je v zadnjih letih več kot deset milijonom ljudi pomagalo iz revščine ali socialne izključenosti.

Za evropsko gospodarstvo se začenja šesto leto neprekinjene rasti. Razpršenost stopenj rasti v euroobmočju je najmanjša v zgodovini ekonomske in monetarne unije. Realna konvergenca se je znova nadaljevala, pri čemer so bile v državah članicah z nižjimi ravnmi BDP na prebivalca zabeležene višje stopnje rasti. Močna rast in nizke obrestne mere so podprle nadaljnje zmanjševanje javnofinančnih primanjkljajev držav, ki so se v večini primerov vrnili na raven pred krizo. Naložbena vrzel, ki jo je povzročila kriza, je zdaj skoraj odpravljena. Grčija je po mnogih težkih letih uspešno zaključila svoj program finančne pomoči ter obvarovala svoje mesto v središču euroobmočja in Evropske unije.

Vendar rast gospodarstva ne koristi vsem državljanom in državam v enakem obsegu ter ostaja občutljiva na svetovno nestabilnost in srednje- do dolgoročne izzive. Temelji trajnostne rasti v Evropi so postavljeni. Vendar naj bi se gospodarska rast umirila, poleg tega pa se sooča z velikimi negativnimi tveganji. Pogoji financiranja ostajajo podporni, vendar naj bi se z nadaljnjo rastjo, večjo inflacijo in postopno normalizacijo denarne politike nekoliko zaostrili. Pomisleki glede vzdržnosti javnih financ v državah z visokim dolgom bi lahko privedli do višjih stroškov financiranja v celotnem gospodarstvu, vključno z bančnim sektorjem. V nekaterih državah članicah je stopnja brezposelnosti še vedno visoka, dohodek gospodinjstev pa pod ravnjo pred krizo. Druge se soočajo s podzaposlenostjo ali pomanjkanjem usposobljene delovne sile. Rast produktivnosti je omejena, širjenje digitalnih tehnologij pa počasno. Še vedno so pereči dolgoročni izzivi, kot so staranje prebivalstva, digitalizacija in njeni učinki na delo, podnebne spremembe ter netrajnostna raba naravnih virov. Dodatni dejavniki tveganja vključujejo hitrejše zaostrovanje denarne politike v ZDA in morebitne posledice za finančno stabilnost na trgih v razvoju, nadaljnje geopolitične napetosti, ki vplivajo na svetovno trgovino, ter vztrajna negotovost glede prihodnjih odnosov med Unijo in Združenim kraljestvom.

Vedno večji izzivi in svetovna negotovost opozarjajo, da trenutni gospodarski zagon ponuja priložnost, ki jo je treba izkoristiti. Obnovljena prizadevanja za reforme, dobro usmerjene naložbe in zmanjšanje ravni dolga v skladu s skupnimi evropskimi fiskalnimi pravili so ključnega pomena za močnejšo, bolj vključujočo in odpornejšo Unijo in njene države članice. Ekonomske in fiskalne politike morajo ohranjati makroekonomsko stabilnost, odpravljati visoke ravni dolga in vzpostaviti blažilnike za zunanje ali domače pretrese, da se ublažijo učinki na zaposlovanje in socialni učinki. Naložbe in strukturne reforme se morajo še bolj osredotočiti na spodbujanje potencialne rasti.

Odporno in vključujoče gospodarstvo bo Uniji omogočilo, da izkoristi svoje prednosti na svetovni ravni ter se zavzema za koristi večstranskosti in gospodarskega povezovanja. Euro je dejavnik stabilnosti in zaščite pred vse večjimi tveganji za svetovno gospodarsko okolje. Vendar je treba njegovo strukturo še okrepiti. Poleg tega bo popolnoma povezan in dobro delujoč enotni trg pomagal zaščititi Evropo pred prihodnjimi pretresi in krizami, resnična unija kapitalskih trgov pa bo sprostila dodatna sredstva za njeno rast. Čimprejšnja zagotovitev dolgoročnega proračuna Unije, ki odraža hiter razvoj inovacij, gospodarskega okolja in geopolitike, je prav tako ključnega pomena za podporo strukturnim spremembam ter za močnejšo in bolj povezano Evropo kljub vse večji notranji in zunanji negotovosti. Za okrepitev socialne razsežnosti Unije in spodbujanje navzgor usmerjene konvergence k boljšim življenjskim in delovnim pogojem je treba načela, določena v okviru evropskega stebra socialnih pravic, prenesti v prakso tako na evropski kot na nacionalni ravni.

1. Štiri leta pozneje: dosežena rast, delovna mesta in naložbe

Leta 2014 je Evropa šele prihajala iz najhujše finančne in gospodarske krize v nedavni zgodovini. Realna gospodarska rast je šele okrevala na ravni pred krizo, daljše obdobje nizkih naložb in drugi dejavniki pa so negativno vplivali na produktivnost in konkurenčnost. Veliki javnofinančni primanjkljaji in druga makroekonomska neravnotežja so ogrožali krhko okrevanje. Socialne posledice krize so bile po vsej Uniji zelo občutne, saj je bila brezposelnost zelo visoka, zlasti med mladimi, naraščale pa so tudi revščina in socialne neenakosti.

Evropa je v veliki meri premostila gospodarsko in finančno krizo. Evropsko gospodarstvo začenja šesto leto neprekinjene rasti. To trdno gospodarsko rast spremljajo okrevanje na področju naložb, večje povpraševanje potrošnikov, izboljšanje javnih financ in nadaljnje ustvarjanje delovnih mest, vendar z različno hitrostjo v posameznih državah. Razpršenost stopenj rasti med državami euroobmočja se je od začetka monetarne unije znižala na najnižjo raven (glej graf 1).

Mikroekonomska uspešnost se je v zadnjih letih prav tako izboljšala. Proizvodna vrzel se je v primerjavi z Združenimi državami stabilizirala, proizvodnja EU pa se je znatno povečala. Evropsko proizvedeno blago in storitve so kljub upadu povpraševanja na trgih v razvoju in višjim cenam nafte še naprej privlačni na svetovnem trgu. Digitalna povezljivost v državah članicah se je od leta 2014 povečala za več kot 40 %.

Predsednik Juncker je ob nastopu mandata predložil ambiciozen načrt za delovna mesta, rast, pravičnost in demokratične spremembe. Delovna mesta, rast in naložbe so bili med najpomembnejšimi od predstavljenih desetih prednostnih nalog. Od takrat usklajeno spodbujanje naložb, obnovljena zavezanost strukturnim reformam in izvajanje odgovornih fiskalnih politik predstavljajo tri glavne stebre ekonomske in socialne politike EU. V skladu z integriranimi smernicami ti elementi sestavljajo tvorni trikotnik, ki je pomagal okrepiti okrevanje in podpreti gospodarsko rast.

Naložbeni načrt za Evropo je znatno pripomogel k izpolnitvi obljub iz leta 2014.Prispeval je že k povečanju BDP EU za 0,6 %, do leta 2020 pa naj bi prispeval še k dodatnemu povečanju za 0,7 %. Poleg tega je olajšal usmerjanje javnih in zasebnih naložb v projekte, ki zagotavljajo dolgoročno rast. Junckerjev načrt, ki dopolnjuje nacionalne ukrepe za izboljšanje dostopa do financiranja, je med okrevanjem spodbujal in diverzificiral razpoložljivost finančnih instrumentov. Ocenjuje se, da so dejavnosti v okviru načrta že podprle več kot 750 000 novih delovnih mest, ta številka pa naj bi se do leta 2020 povečala na 1,4 milijona.

Napredek pri zagotavljanju preudarnih fiskalnih politik in strukturnih reform je bil bistven za znižanje ravni dolga ter spodbujanje ustvarjanja več in boljših delovnih mest. V okviru evropskega semestra so strukturne reforme podprle vključujočo rast in zaposlovanje ter hkrati olajšale zmanjšanje makroekonomskih neravnotežij. Vključitev evropskega stebra socialnih pravic v evropski semester od leta 2018 je ta proces še dodatno podprla. Fiskalna disciplina je zagotovila finančno stabilnost v številnih državah članicah. Javne finance so zdaj trdnejše, čeprav je treba v državah z visokim dolgom odločneje obnoviti fiskalne blažilnike. Kakovost javne porabe se je izboljšala, med drugim tudi zaradi okrevanja naložb. Boljši pogoji za podjetja, vključno z ukrepi za zmanjšanje upravnega bremena ali povečanje učinkovitosti davčnih sistemov, so bili prav tako bistveni za oblikovanje ustreznega regulativnega okolja ter spodbujanje podjetniškega okolja in ustvarjanja delovnih mest. Napredek na nacionalni ravni in ravni EU na področjih, kot so storitve, infrastruktura, širokopasovne povezave, energija, promet, krožno gospodarstvo, reforme trga dela, zdravstvo, izobraževanje, raziskave, usposabljanje in inovacije, je ustvaril nove priložnosti za delovna mesta in rast.

Ves ta razvoj je spodbujal vključujočo rast ter prispeval k znatnemu izboljšanju razmer na trgu dela in socialnih razmer. Stopnja zaposlenosti ljudi, starih med 20 in 64 let, se je v drugem četrtletju leta 2018 zvišala na 73,2 %, kar je najvišja stopnja v EU doslej (glej graf 2). Glede na sedanji trend je EU na dobri poti, da leta 2020 doseže cilj strategije Evropa 2020, ki znaša 75 %. Hkrati in posledično se je stopnja brezposelnosti nedavno znižala na raven pred krizo, in sicer na 6,8 %. Znižujeta se tudi stopnji dolgotrajne brezposelnosti in brezposelnosti mladih, vendar sta v številnih državah članicah še vedno visoki. Zaradi boljših pogojev na trgu dela se je število ljudi, ki jim grozi revščina ali socialna izključenost (leta 2017 jih je bilo 113 milijonov), prvič zmanjšalo na raven pred krizo. Kljub temu je revščina zaposlenih v več državah članicah visoka in se še zvišuje. Tveganje revščine ali socialne izključenosti ostaja izziv zlasti za skupine, kot so otroci, invalidi in osebe z migrantskim ozadjem.

2.Ključni izzivi v prihodnosti

Kljub doseženemu napredku se povečujejo zunanja tveganja in izzivi, zaradi česar je potreben odločnejši in enoten evropski odziv. EU se bo morala uspešno spopasti z izzivi negotovega in hitro spreminjajočega se svetovnega okolja, kot so vzpon Kitajske v svetovni vrednostni verigi in motnje povojne gospodarske ureditve, ki jih povzročajo ZDA z vse večjim trgovinskim protekcionizmom.

Uspešna prihodnost je odvisna od sposobnosti Evrope, da odpravi vztrajne ranljivosti, zagotovi rešitve za dolgoročnejše izzive in obvlada vse večja svetovna tveganja. Globalizacija je podprla gospodarsko rast, vendar ni prinesla enakih koristi za vse. Nekatere regije in sektorji niso uspeli popolnoma izkoristiti priložnosti, ki jih ponujajo povezovanje trgov in tehnološke inovacije. Kljub spodbudnim gospodarskim razmeram so ravni dohodkovne neenakosti še vedno visoke.

V več državah članicah počasen reformni zagon, nizka rast produktivnosti in visoke ravni dolga negativno vplivajo na potencial za rast gospodarstva. Staranje prebivalstva, digitalizacija in podnebne spremembe povečujejo pritisk na delovno silo, sisteme socialnega varstva in industrijo ter silijo k inovacijam in reformam za ohranitev visokih življenjskih standardov.