SL Uradni list Evropske unije C 175/57

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o izzivih in priložnostih EU v zvezi z globalizacijo

(2007/C 175/16)

Nemški zvezni minister za gospodarstvo in tehnologijo Michael Glos je v okviru dejavnosti nemškega predsedstva Evropske unije s pismom 26. septembra 2006 zaprosil Evropski ekonomsko-socialni odbor za mnenje o naslednji temi: Izzivi in priložnosti EU v zvezi z globalizacijo.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 4. maja 2007. Poročevalec je bil g. Henri MALOSSE; soporočevalec pa g. Staffan NILSSON.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na 436. plenarnem zasedanju 30. in 31. maja 2007 (seja z dne 31. maja) soglasno sprejel naslednje mnenje:

1. Povzetek

Za skupno strategijo v zvezi z globalizacijo

Na EU lahko gledamo kot na laboratorij globaliziranega sveta. Zgrajena je bila na demokratičen način brez teženj po prevladi, ob upoštevanju različnosti mnenj in kultur ter ob skrbi za gospodarsko in socialno kohezijo ter odprtost. Čeprav novi svetovni red ne more biti po njeni podobi, mora Evropska unija uveljavljati svoja načela in delovati v prid globalnega upravljanja, ki se zgleduje po glavnih pridobitvah graditve Evrope. EU je verodostojna, kadar prenaša svoje vrednote in posreduje svoj model združevanja brez arogance in brez volje po prevladi. Če Unija glede izzivov in priložnosti globalizacije ne bo imela ne vizije ne skupne strategije, se utegnejo evropski narodi počutiti zanemarjene in si zastavljati vprašanja o koristnosti Evrope.

1.1 „Svetovna pravna država“

Prvi odgovor Unije mora biti, da več prispeva k vzpostavljanju „pravne države“, ki naj brez olepševanja upošteva stvarnost, vendar pa naj tudi ne varčuje z napori, da bi z vsemi sredstvi pomagala pri napredovanju humanistične globalizacije, utemeljene na večstranskosti, in ne na odnosih sile, na temeljnih pravicah posameznikov – predvsem na pravicah, ki izhajajo iz dela, in delovnih razmerah – na odgovornem upravljanju naše naravne dediščine, na večji preglednosti finančnih trgov, visoki ravni zdravja in varnosti živil za celotno prebivalstvo, predvsem za bolj ranljive, na kulturni in jezikovni različnosti ter na izmenjavi in razširjanju znanja za vse.

1.2 Služiti za zgled

Drugič: EU lahko in mora spodbujati regionalno združevanje. Ugotavljati je mogoče – z redkimi izjemami –, da je večina držav sveta vključenih v različne procese približevanja, ki segajo od preprostega tematskega sodelovanja do pravih združevalnih procesov, primerljivih s procesom združevanja EU. Globalizacijo bi bilo nedvomno laže obvladovati, če bi EU večkrat jemali za zgled in če bi več koherentnih regionalnih združb, ki tudi same temeljijo na pluralizmu, spoštovanju različnosti in praksi konsenza, vzpostavljalo dialog, namesto da ostajajo v okvirih logike odnosa sil. Regionalno združevanje je zagotovo tudi eden od ključev prihodnosti za najbolj ranljive regije sveta, za katere je omejenost trgov nepremostljiva ovira in ki danes ne morejo doseči, da bi se slišalo njihovo mnenje.

1.3 Uravnoteženo in odgovorno trgovinsko odpiranje

Glede mednarodnih trgovinskih odnosov EESO meni, da so dvostranski pristopi koristni samo, če dopolnjujejo večstranskost Svetovne trgovinske organizacije. EESO zagovarja napredek pri vprašanjih dostopa do trgov, vzajemnosti, boja proti trgovinskim oviram in nedovoljenim praksam. EESO priporoča, da se začne dialog o drugih vidikih globalnega upravljanja, ki vplivajo na trgovino (predvsem družbene norme in okolje). EU mora prispevati tudi k vključujoči strategiji, in to tako, da bi imele od globalizacije korist vse države v razvoju, predvsem v Afriki.

EESO meni, da je treba na ravni EU oceniti vpliv vsakršne nove trgovinske koncesije, bolje uporabljati instrumente trgovinske zaščite, zlasti da se zavarujejo interesi proizvajalcev EU, in spodbujati skupno delovanje na zunanjih trgih. EESO meni, da je treba Evropski sklad za prilagajanje globalizaciji uporabljati kot posebno strateško orodje za zaposlovanje v prid ljudem in regijam, ki občutijo vplive globalizacije, in da ga morajo dopolnjevati nacionalni skladi

1.4 Pospešiti združevanje ob ohranjanju kulturne raznolikosti

Bolj kot bo Evropa koherentna in združena, bolj bo prepričljiva in imela bo gonilno moč, da bo lahko delovala v prid večpolarnemu in odgovornemu globalnemu upravljanju. Globalizacija je danes lahko priložnost za proces evropskega združevanja, saj nas sili, da pospešimo korak. Začela se je hitrostna dirka. Inovacije, razširjanje znanja za vse in demokratizacija bi utegnile biti ključi za uspeh. Več kot skrajni čas je za stvarno, dokončno oblikovanje notranjega trga, za odprtje izobraževalnih in raziskovalnih mrež ter za uvedbo novih skupnih politik, predvsem za energijo, okolje in raziskave.

1.5 Iz organizirane civilne družbe ustvariti spodbujevalca globalizacije s človeškim obrazom

Evropa mora sama v večji meri združevati svoje državljane in skrbeti za njihovo sodelovanje, ob tem pa na svetovni ravni podpirati dialog med civilizacijami. Opiranje na organizirano civilno družbo, njene organizacije in institucije, kot je EESO, je pot, ki je bila doslej premalo raziskovana. Poseben pomen dobiva ob globalizaciji, kajti očitno je, da so danes mednarodni odnosi tudi zadeva medijev, socialnih partnerjev, podjetij, znanstvenikov in kulturnikov, združenj ter vseh drugih sil civilne družbe, in ne samo držav samih.

2. Soočanje z izzivi globalizacije s prav tako globalnim pristopom

2.1 Razvoj evropskega projekta je že od vsega začetka temeljil na procesu odpiranja. EU je s postopnim odpravljanjem svojih notranjih mej lahko vzpostavila velik notranji trg, posodobila gospodarstvo, razvila infrastrukturo in postala eden vodilnih akterjev v mednarodni trgovini.

2.2 Proces evropskega združevanja je veliko več kot vzpostavitev notranjega trga. Evropska unija je sprejela skupne predpise, uvedla lastni pravni red in ustrezne pravne postopke, sprejela listino o temeljnih pravicah ter uvedla skupne politične ukrepe. Posebej je treba omeniti politiko gospodarske in socialne kohezije, ki je nosilka uveljavljanja načela solidarnosti med državami in regijami; ta politika je namenjena zmanjševanju razlik v stopnji razvitosti, ki so se po nedavnih širitvah EU povečale.

2.3 Danes se izziv globalizacije zastavlja v svetovnem okviru in na svetovni ravni, tj. v zelo različnih razmerah, za katere so med drugim značilne oblika globalnega upravljanja (global governance), ki je še v povojih, skušnjave po prevladi in rastoče napetosti med razvitimi in razvijajočimi se gospodarstvi. Ta svetovna neravnovesja Evropsko unijo postavljajo v zares nove okoliščine.

2.4 Evropski projekt na začetku nikakor ni bil „evrocentričen“. Že pobudniki prvih pogodb so si predstavljali, da bi Evropske skupnosti lahko zajele vse evropske narode po osvoboditvi izpod diktatur in da bi bile lahko vzorec za nov svetovni red, ki temelji na pravni državi, odprtosti in zaupanju.

2.5 Globalizacija kaže torej več podobnosti s pozitivnimi učinki, ki so jih že dosegle države članice EU po vzajemnem odpiranju svojih trgov; ti učinki so bili npr. izkoriščanje primerjalnih prednosti in ekonomije obsega ter nove razvojne dinamike in novih trgov.

2.6 Vendar pa globalizacija prinaša tudi veliko novih izzivov, na katere se je treba odzvati in se prilagoditi, kar je pogosto zelo zapleteno. Med drugim gre za številne težave in asimetrične razmere glede dostopa do trga, za beg možganov, ohranjanje večjezičnosti in kulturne raznolikosti, migracije; velikanske razlike v delovnih in proizvodnih razmerah; stopnjo internacionalizacije kapitala in finančnih trgov, kakršne doslej še ni bilo; vse močnejše ogrožanje uveljavljenih socialnih pravic v razvitih državah zaradi izpostavljenosti svetovni konkurenci; in končno za velike izzive na področju varstva okolja, zdravja in varnosti.

2.7 Globalizacija ne povzroča povsod enakih učinkov; ponekod spodbuja gospodarski in družbeni razvoj, druga območja pa slabi: razvite regije so izpostavljene močnejši konkurenci, položaj nerazvitih držav pa se še bolj poslabšuje.

2.8 Če se EU hoče spopasti s temi izzivi, mora dokazati, da globalizacijo obvladuje in da je slednja ne nosi preprosto s seboj. EU mora izkoristiti vse priložnosti, ki se pojavljajo, vendar mora tudi ugotoviti, kako globalizacija učinkuje na regije, sektorje in kategorije prebivalstva; to pa zato, da bi – skupaj z državami članicami, socialnimi partnerji in drugimi vključenimi socialnimi akterji – opredelila konkretne ukrepe, ki bodo omogočili uspešno izvajanje potrebnih prilagoditev.

2.9 Pristop, sprejet kot odgovor na izzive globalizacije, ne more biti zgolj gospodarski. Močno so vključena politična, socialna, okoljska in tudi kulturna vprašanja. Odgovor EU na izzive globalizacije mora zato zajemati tudi vsa ta področja, sicer obstaja nevarnost, da ne bo imel potrebne moči prepričanja in prepričljivosti.

2.10 Pristop regionalnega združevanja, ki je značilen za Evropsko unijo, ji omogoča, da se s Svetovno trgovinsko organizacijo pogovarja v imenu svojih držav članic. V svetu obstajajo tudi drugi primeri regionalnega združevanja, vendar pa niso dosegli stopnje, ki bi ustrezala evropski. Tako – z izjemo Caricoma, ki združuje karibske države – te regionalne združbe v Svetovni trgovinski organizaciji ne zastopajo niti skupnih stališč. Bolje strukturirano in učinkovitejše globalno upravljanje pa bi s tako evolucijo lahko veliko pridobilo.

2.11 V EU se način dojemanja globalizacije razlikuje glede na različne kategorije prebivalstva in posamezne države članice. To raznolikost lahko pojmujemo kot vir obogatitve, vendar pa je zaradi dejstva, da se hitrost razvoja in obseg izzivov globalizacije vse bolj povečujeta, zdaj treba sprejeti skupno strategijo in konkretne predloge.

3. Prispevek k razvoju učinkovitejših svetovnih pravil za spodbujanje globalizacije „s človeškim obrazom“

3.1 Vrednote, na katerih temelji evropski projekt (vključno z raznolikostjo, kolegialnostjo, pravno državo, subsidiarnostjo in doseganjem ravnotežja med gospodarskimi in socialnimi vidiki ter trajnostnim razvojem), zdaj na mednarodnem prizorišču niso dovolj razširjene.

3.2 Celotnega obsega pojavov, ki jih vključuje globalizacija, ni mogoče pokrivati samo z odnosi na nižji ravni od meddržavnih. Ti pojavi med drugim vključujejo migracijske tokove, premike finančnih virov, onesnaževanje in škodo za podnebje ter informacijske kanale, predvsem internet. Poleg držav so v proces globalizacije tako ali drugače vključena multinacionalna podjetja, finančni trgi, mediji, znanstvene skupnosti, organizirana civilna družba s svojimi institucijami, socialni partnerji, nevladne organizacije in številni drugi akterji.

3.3 Zato je življenjskega pomena, da EU še naprej igra odločilnejšo vlogo pri spodbujanju globalnega upravljanja, kar vključuje: — ponovni zagon procesa iz Dohe v Svetovni trgovinski organizaciji, da bi dosegli večjo odprtost trgovine; vendar bi ta proces morale podpirati ureditve, ki bi zagotovile bolj uravnoteženo in bolj pošteno trgovino; — razvoj in dejansko izvajanje drugih ureditev svetovnega obsega, kot so konvencije Svetovne organizacije dela (ILO) o delovnem pravu, konvencije Unesca o kulturnih vprašanjih (raznolikost), Kjotski protokol o okolju, odločitve Mednarodne agencije za jedrsko energijo (IAEA) v zvezi z vprašanji energije, konvencije Združenja lastnikov intelektualne lastnine (IPO) o intelektualni lastnini, določila Svetovne zdravstvene organizacije (WHO) o zdravju, UNIDO za industrijsko sodelovanje, in druge ureditve; — usklajevanje med različnimi instrumenti globalnega upravljanja, pod pokroviteljstvom OZN, da bi vzpostavili „smernice“ za pravno državo z vključitvijo ureditvenih in zakonodajnih mehanizmov, temelječih na spoštovanju pluralizma.

3.4 Ob upoštevanju teh ciljev je treba – predvsem na ravni mednarodne trgovine – storiti naslednje: — finalizirati Sporazum Svetovne trgovinske organizacije o trgovinskih olajšavah glede carinskih predpisov in postopkov, poenostavitve in razbremenitve postopkov – predvsem z uvedbo sistema „enega samega okenca“(„Single Window“) –, spodbujanjem učinkovitih, preglednih predpisov in uporabo orodij informacijske tehnologije; — krepiti sprejemanje, izvajanje in upoštevanje ukrepov za varstvo javnega zdravja in pridelkov ter sanitarnih in fitosanitarnih sporazumov in sporazumov SPS Svetovne trgovinske organizacije (o zdravstveni varnosti živil, zdravju živali in ohranjanju rastlin) ter varstvo in dobro počutje živali; — organizirati učinkovitejši boj proti piratstvu in ponarejanju izdelkov, ki proizvajalcem v EU povzroča precejšnjo in vse večjo škodo, ter sprejeti več ukrepov, predvsem zasnovati resnično strategijo za ustrezno zaščito pravic intelektualne lastnine, z uporabo sporazuma TRIPS (Sporazum o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine); — povezati napredek v trgovinskih pogajanjih s spoštovanjem socialnih, etičnih in okoljskih standardov; — pomagati pri razvoju sposobnosti razvijajočih se gospodarstev (predvsem Kitajske in Indije) in razvijajočih se držav na omenjenih področjih.

3.5 Druge ureditve

3.5.1 Tudi če bi pri vseh teh trgovinskih vprašanjih dosegli pomemben napredek, takšen napredek sam po sebi ne bi zadoščal, da bi ustvarili potrebne pogoje za resničen „trajnostni razvoj“ – cilj, ki pa ga je Svetovna trgovinska organizacija izrecno priznala v agendi iz Dohe. Če naj napredujemo v smeri uresničitve takšnega cilja, bodo potrebne druge ureditve in EU lahko deluje tudi kot gonilna sila pri uvajanju teh ureditev. Te ureditve se nanašajo predvsem na okolje, varnost, temeljne pravice, delovne razmere in kulturno raznolikost.

3.5.2 Varstvo okolja je ključna zahteva zaradi vedno večjih groženj, s katerimi se moramo spopadati (potreba po varstvu življenjskega okolja in vrst ter boju proti učinkom tople grede in onesnaževanju itd.). Ta izziv, ki po definiciji ne pozna meja, je neločljivo povezan s samim pojmom globalizacije. Postati bi moral sestavni del trgovinskih pogajanj in treba ga je kot temo, ki zajema več disciplin, upoštevati pri različnih pogajanjih. Evropska unija bi morala tej zahtevi nameniti najvišjo prednost — s sprejetjem pobude za obnovo Kjotskih sporazumov o zmanjševanju emisij toplogrednih plinov s ciljem, da se v te sporazume vključijo vse države planeta, da se omeji globalno segrevanje (poročilo medvladne skupine strokovnjakov o stanju podnebja, vzpostavljene na mednarodni ravni, je potrdilo cilj EU), — z razvijanjem – tudi skupnim – raziskovalnih naporov in prizadevanj za obvladovanje okoljskih tehnologij, ki bi z ozirom na nove globalne zahteve zagotovile vrhunsko znanje na področjih postopkov, izdelkov in storitev, ob vključevanju številnih različnih področij (npr. kmetijstva in podeželskih skupnosti, vode in energije, industrije in recikliranja, stanovanj in prostorskega načrtovanja itd.).

3.5.3 Tudi varnostne zahteve so postale pomembnejše in njihov pomen mnogoter. Tako je mogoče npr. omeniti zdravstveno zaščito – med drugim – pred širjenjem pandemije, ukrepe za zatiranje kriminala, spremljanje jedrskega področja, zaščito izmenjav podatkov informacijskih tehnologij in kakovost izdelkov, predvsem hrane. Globalizacije nikakor ne smemo povezovati z večjo negotovostjo. Zato je treba uvesti učinkovita pravila za zagotavljanje boljše varnosti v zvezi z razvojem trgovine, temeljnimi nalogami, ki jih morajo izvajati države članice, ter življenjskimi razmerami. Napredek na teh področjih mora potekati povezano z izboljšanjem prakse upravljanja ter z ukrepi za boj proti korupciji in vsakovrstnim nevarnostim.

3.5.4 Socialna razsežnost globalizacije in predvsem standardi delovnega prava, ki temeljijo na konvencijah ILO (1), morajo biti učinkovito uresničeni povsod v svetu. EU lahko v partnerstvu z Mednarodno organizacijo dela s sklicevanjem na pojma o „sprejemljivih delovnih razmerah“ in „pravični in pošteni trgovini“ pripravi podlago temeljnih vrednot in primerov dobrih praks. Zastaviti je treba vprašanje učinkovitega uresničevanja konvencij ILO, kar lahko gre vse do vzpostavitve ustrezne jurisdikcije.

3.5.5 V državah v razvoju so nedržavni akterji, podjetja in socialni partnerji sprejeli številne zelo spodbudne pobude. Omeniti velja politike, ki so jih številna evropska podjetja razvila na podlagi vodil, dogovorjenih v okviru OECD in socialnih standardov Svetovne organizacije dela. Še prav posebej velja omeniti pobude nedržavnih akterjev o zaposlovanju, usposabljanju, zdravju ter življenjskih in delovnih razmerah, tudi v okviru regionalnega socialnega dialoga prek nacionalnih meja. Podporo, ki jo nudi Evropska unija takšnim pobudam, začenši s pobudami v državah AKP, bi bilo treba okrepiti. Pomoč Evropske unije bi morala biti tudi v večji meri pogojena s takšnimi programi, z aktivno udeležbo akterjev civilne družbe, vključno in predvsem na regionalni ravni.

3.5.6 Zaradi vse večje internacionalizacije finančnih trgov bi morala EU imeti sposobnost, da deluje enotno, da bi iz Mednarodnega monetarnega sklada ustvarili resničen instrument stabilizacije. Države območja eura bi se morale odločiti za poenotenje svoje udeležbe v Mednarodnem monetarnem skladu, kar bi Evropi dalo večjo težo. Vzporedno mora EU – po zgledu sporazumov OECD – spodbujati globalno upravljanje na področju boja proti pranju kapitala in goljufij.

3.5.7 V perspektivi vzpostavitve sistema globalnega upravljanja v interesu ljudi so vprašanja izobraževanja in izmenjave znanja temeljnega pomena. Treba je razvijati projekte Unesca in podpirati mreže za izmenjavo spoznanj in znanja, ki bi vključevale kar največ uporabnikov, ob ustreznem upoštevanju potrebe po spoštovanju pluralizma in delovanju v okviru medkulturnega dialoga. Pristop EU za vzpostavitev boljšega globalnega upravljanja bi moral zato upoštevati vprašanja kulturne raznolikosti in večjezičnosti, ki so – čeprav ključni vidiki za EU – zdaj kljub temu ogrožena.

3.5.8 In končno mora na področju temeljnih pravic EU usklajeno delovati za to, da bi – ob spoštovanju različnosti kultur – okrepili uveljavljanje določil Deklaracije OZN o človekovih pravicah in razširili vlogo Mednarodnega kazenskega sodišča.

3.6 Izvirnost prispevka EU

3.6.1 S krepitvijo globalnega upravljanja bi se EU lahko oprla na svoje izkušnje na naslednjih področjih, ki bi lahko omogočile najširše možno sprejemanje globalnega upravljanja: — subsidiarnost: načelo, ki omogoča dodelitev odgovornosti na primerni ravni in s tem državam članicam, regijam in tudi akterjem civilne družbe zagotavlja stvaren manevrski prostor; — praksa upravljanja kompleksne Unije, ki vključuje uporabo postopkov z različnimi hitrostmi in zahteva spoštovanje kulturne raznolikosti; — posvetovanje z gospodarskimi in socialnimi akterji in njihova udeležba v procesu odločanja.

3.6.2 Evropska unija bi morala – kot to zdaj že počne glede držav AKP – tudi vsakokrat, kadar se to zdi možno, v svojih političnih, gospodarskih in trgovinskih odnosih s svojimi partnerji spodbujati regionalni pristop. Takšen razvoj vzajemnih vezi med Evropsko unijo in drugimi regionalnimi entitetami, v duhu tekmovanja in medsebojne odprtosti, bi koristil vsem vključenim stranem, ob tem, da bi dopolnjeval in na nedvomno odločilen način krepil večstranski okvir Mednarodne trgovinske organizacije.

4. Oblikovanje skupne strategije za EU glede mednarodne trgovine

4.1 Večstranskost ali dvostranskost?

Pristop je opredeljen v sporočilu Evropske komisije 4. oktobra 2006, naslovljenem Globalna Evropa: konkurenca v svetu.

4.1.1 Težave Svetovne trgovinske organizacije pri doseganju napredka glede agende iz Dohe in same omejitve te agende morajo Evropsko unijo spodbuditi, da sprejme nove pobude. Evropski ekonomsko-socialni odbor zato izraža zadovoljstvo ob dejstvu, da je Evropska komisija v svojem sporočilu iz oktobra 2006 priporočila uvedbo nove trgovinske strategije na podlagi dvostranskih in večstranskih pristopov.

4.1.2 Večstranski pristop k obravnavi težav, povezanih z globalizacijo, je najbolj zaželen pristop, ker ponuja najboljša jamstva za doseganje uravnoteženih in trajnostnih rezultatov. Zato se Odbor strinja s Komisijo in ponovno izraža podporo resničnim prednostim multilateralizma in Svetovne trgovinske organizacije. Cilj je še vedno uspešno dokončanje agende iz Dohe kot dela splošnega okvira, ki vse sodelujoče države zavezuje k spoštovanju skupnih pravil.

4.1.3 EESO opozarja na potrebo po dejanski pozornosti do predlogov, ki jih daje Komisija. Glede na stalne težave v pogajanjih v okviru Svetovne trgovinske organizacije Komisija meni, da bi morala EU zdaj aktivneje proučiti druge, dopolnilne pristope, vključno z dvostranskimi. Ena od možnosti bi bila okrepitev razprav s tistimi razvijajočimi se gospodarstvi, ki imajo visoko stopnjo rasti (Kitajska, Indija, ASEAN, Mercorsur in zalivske države), ob krepitvi naših strateških povezav s sosednimi gospodarstvi (Rusijo, Ukrajino, Moldavijo in sredozemskimi državami) in uspešni prenovi naših odnosov z državami AKP (Afrika, Karibi, Pacifik) s pomočjo sporazumov o regionalnih gospodarskih partnerstvih, o katerih zdaj potekajo pogajanja.

4.1.4 EESO opozarja, da – na dvostranskih pristopih temelječa – preusmeritev mednarodne strategije EU ne more nadomestiti večstranskega pristopa, ki mora ostati temeljni cilj, ker je tak pristop v skladu z evropskimi vrednotami.

4.1.5 Treba je zagotoviti ne samo, da so uporabljeni pristopi skladni z obveznostmi Svetovne trgovinske organizacije, kar upravičeno poudarja Komisija, temveč tudi, da — ne ogrožajo možnosti za napredek v večstranskih pogajanjih, — ampak nasprotno, da na koncu olajšujejo ta pogajanja zaradi bolj poglobljenih razprav in približujejo stališča dvostranskih pristopov.

4.1.6 Vsak dvostranski pristop, ki bi ga sprejela EU, bi se moral zato omejevati na zagotavljanje podpore za večstranski pristop, s ciljem, da — pripravi teren za večstranska pogajanja, med drugim tako, da nameni poudarek vprašanjem, ki so za EU najpomembnejša (nerešena vprašanja v zvezi z Doho, trgovinske prakse, ukrepi za boj proti ponarejanju, javna naročila itd.), ali — s pomočjo dvostranskih razprav doseže napredek glede drugih področij globalnega upravljanja: političnih, socialnih in okoljskih vprašanj, kulturne politike in energije.

4.1.7 Še vedno je treba razjasniti in prilagoditi veliko stvari, zlasti v zvezi z: a) izvajanjem postopkov v zvezi z uporabo meril in b) politiko, ki jo je treba izvajati glede nekaterih držav, kot so predvsem Kitajska, Koreja, Indija in tudi Rusija.

4.2 Izboljševanje odnosov s sosednimi državami in posebni odnosi

4.2.1 Posebno pozornost je treba namenjati državam v soseščini EU (predvsem Rusiji, Ukrajini, Belorusiji, Moldaviji in sredozemskim državam) z vzpostavljanjem posebnih partnerstev v okviru koherentne sosedske strategije in strategije za spodbujanje skupnosti, ki temeljijo na skupnih interesih.

4.2.2 V okviru transatlantskega dialoga bi morali EU in ZDA okrepiti svoje napore za zbližanje svojih pogledov na globalizacijo ter za zagotovitev stabilnega okvira sodelovanja in trgovine med EU in ZDA.

4.2.3 EU bo morala s pomočjo svojih dvostranskih stikov še naprej spodbujati tudi razvoj regionalnega združevanja na drugih celinah (prim. države AKP, Mercosur, ASEAN itd.); takšno združevanje bi omogočilo izboljšati sestavo in ravnotežje svetovnega trgovanja in olajšalo napredovanje v razpravah v Svetovni trgovinski organizaciji. Ne glede na dejansko izvirnost tega projekta bi morale izkušnje, pridobljene na področju združevanja v EU, še naprej navdihovati druge primere regionalnega zbliževanja, ki so bistvena značilnost vsakršne trajnostne in strukturirane globalizacije, ter jim pomagati. Ta pristop je umesten zlasti v odnosu do držav v razvoju, kot npr. držav AKP. Pogajanje o sporazumih o partnerstvu mora spremljati spodbujanje procesov regionalnega združevanja, ki so nesporno ključni dejavniki za preprečitev tega, da bi jih globalizacija prizadela. V tem pogledu je zelo pomemben in obetajoč pozitivni zgled Caricoma. EU mora v tem pogledu podpirati tako upravne sposobnosti za regionalno združevanje kot tudi prerazporejanje akterjev civilne družbe.

4.2.4 Prizadevamo si lahko tudi za to, da se učimo tako na podlagi dobrih kot slabih primerov prakse iz drugih držav ali regionalnih združb. EU bi morala nadaljevati s spodbujanjem in ugodno obravnavo regionalnih združb, ki ubirajo podobno pot kot EU, čeprav se razvijajo z drugačno hitrostjo in zasledujejo drugačne cilje; takšne regionalne združbe vključujejo Mercosur in ASEAN.

4.2.5 Vloge in dela akterjev civilne družbe pri spodbujanju takšnega dvostranskega pristopa ne smemo podcenjevati. Ustrezno je treba prepoznati in priznati polni strateški pomen udeležbe EESO v dialogu civilne družbe (Civil Society Dialogue), ki ga je vzpostavila Komisija za nadaljevanje pogajanj v okviru Svetovne trgovinske organizacije, in dela, ki ga opravlja EESO s posredovanjem različnih struktur, ki jih je vzpostavil.

4.3 Odgovornejša liberalizacija trgovine

4.3.1 Treba je preveriti, da analize vpliva prednosti, omejitev in koncesij v vseh sporazumih, ustrezno upoštevajo gospodarske in socialne posledice, zlasti s sektorskega vidika (vključno z vplivom na kmetijstvo in delovno zelo intenzivno industrijo). Te analize, ki se na pobudo Evropske komisije izvajajo za vsako novo pogajanje, bi morale vključevati več krajevnih strokovnjakov in predstavnikov civilne družbe. Bolj podrobno je treba opredeliti tudi strategijo obvladovanja tveganja, ki jo je Komisija obravnavala v svojem sporočilu.

4.3.2 EESO je izrazil svojo podporo Evropskemu skladu za prilagajanje globalizaciji (EGF). Meni, da bi morali EGF uporabljati kot strateško orodje za pomoč ljudem in regijam, ki občutijo posledice globalizacije. Čeprav vloga EGF dopolnjuje nacionalne vire financiranja, je bistvenega pomena, da je njena vloga prepoznavna in da ima potrebno finančno kritično maso. Kot velja za Evropski socialni sklad, bi moral tudi EGF po mnenju EESO upravljati tripartitni odbor ob sodelovanju socialnih partnerjev.

4.3.3 V zvezi s tem je treba posebno pozornost nameniti kmetijskemu sektorju. Razen dejanske kmetijske proizvodnje je treba upoštevati živilskopredelovalno industrijo, ki zajema 14 % dodane vrednosti EU in zagotavlja 4 milijone delovnih mest. Skupna kmetijska politika je po letu 2003 doživela korenito reformo, vključno z velikimi odrekanji za zadevne poklice, da bi lahko dosegli sporazum s Svetovno trgovinsko organizacijo. Prihodnji sporazum s Svetovno trgovinsko organizacijo bo zato moral zagotavljati vzajemnost v dostopu do trgov ter enakovredno in znatno znižanje subvencij, ki se izplačujejo proizvajalcem v ZDA.

4.4 Skupno delovanje na zunanjih trgih

4.4.1 Države članice morajo bolj upoštevati cilje in sredstva prave skupne strategije dostopa do svetovnih trgov in sredstev za doseganje teh ciljev; ob upoštevanju te namere je treba ukrepati zlasti za odpravo treh pomanjkljivosti:

4.4.2 Prvič: sistemi zavarovanj izvoznih posojil so še vedno organizirani večinoma na nacionalni ravni, kljub političnemu, gospodarskemu, finančnemu in – po uvedbi eura – monetarnemu združevanju v Evropi. EU bi morala podpirati te nacionalne mehanizme ter jih koordinirati in uskladiti za vsa evropska podjetja, predvsem mala in srednje velika podjetja.

4.4.3 Drugič: glavne trgovinske partnerje EU obiskujejo trgovinske misije, ki so v bistvu nacionalne narave in si medsebojno konkurirajo. Ne gre za to, da bi postavljali pod vprašaj te dvostranske pristope, ki pogosto temeljijo na obstoju zgodovinskih vezi, temveč gre za to, da bi jih – ko je to gospodarsko upravičeno – dopolnili in jih ovrednotili s sektorskimi misijami za spodbujanje, ki bi imele evropsko razsežnost in bi krepile našo skupno identiteto.

4.4.4 Tretjič: instrumenti za zaščito trgovine (predvsem protidumpinški instrumenti) morajo postati bolj znani in treba jih je bolje uporabljati s pomočjo pomembnejših sredstev, ki jih je treba za to nameniti.

5. Krepitev združevanja, da bi globalizacija ponujala priložnost Evropejcem

EU se mora soočiti z izzivi globalizacije s krepitvijo gospodarskega združevanja, solidarnosti in stalnega prizadevanja za večjo produktivnost, kar so temeljni vidiki lizbonske strategije. Samo če bo EU močnejša, bo lahko bistveno vplivala na proces globalizacije v razmerju do trgovinskih sil, ki imajo kontinentalno razsežnost. Ob upoštevanju tega cilja je treba sprejeti več ukrepov.

5.1 Krepitev privlačnosti Evrope za naložbe

5.1.1 Najprej je treba omogočiti, da se EU opre na dovolj združen, učinkovit in konkurenčen notranji trg. Nesmiselno bi bilo, da bi si od naših svetovnih partnerjev prizadevali pridobiti koncesije, ki bi jih bili mi sami komajda pripravljeni dodeliti drugim državam članicam EU. Še vedno močno zaostajamo za ciljem, ki ga je treba doseči na tem področju.

5.1.2 Veliko nekdanjih ovir ostaja enakih in evropska podjetja niso pridobila skoraj nobenih sredstev, da bi se počutila „evropska“. Storitve, ki predstavljajo dve tretjini BDP, so večinoma še vedno organizirane na podlagi ločenih nacionalnih trgov. V zvezi z javnimi naročili v državah članicah, pa naj gre za dobave, storitve ali kakršnokoli delo na področju obrambe, najnovejše študije na tem področju – ki že deset let niso bile revidirane – kažejo, da več kot 90 % pogodb s področja javnih naročil še naprej podeljujejo nacionalnim dobaviteljem.

5.1.3 Paziti je treba, da vzpostavljenega pravnega reda EU („acquis communautaire“) ne bi ogrožala neproduktivna konkurenca med državami članicami, vključno z dumpingom, subvencijami, politiko ustvarjanja „nacionalnih paradnih konjev“ ter novimi pregradami in ovirami. Razvoj industrijske politike EU, ki vključuje tudi področje obrambe, bi pomenil precejšen prispevek h krepitvi gospodarskega in tehnološkega položaja EU v globaliziranem gospodarstvu. Nujno je treba okrepiti politiko EU glede konkurence, vzpostaviti pregleden davčni in socialni okvir v EU ter se boriti proti dvojnemu obdavčevanju, najočitnejšim primerom izkrivljanja konkurence in goljufijam na področju DDV znotraj Skupnosti.

5.1.4 Pomanjkanje infrastrukture, ki bi imela pravo evropsko razsežnost (na področjih, kot so promet, energija, nove tehnologije, tehnološki parki in raziskovalna središča), ima zdaj škodljiv učinek na sposobnost EU, da bi ponudila najboljše naložbene priložnosti na trgu, ki je še vedno vodilen v svetu.

5.2 Razvoj usposabljanja in izobraževanja Evropejcev za razvoj inovativne družbe in zagotavljanje dostopa do znanja za vse

5.2.1 Evropa nima veliko surovin in z drugimi državami v svetu ne more tekmovati tako, da bi se posluževala politik, ki bi vključevale socialni, okoljski ali davčni dumping. Tudi ne more postati svetovni „supermarket“ in Aziji prepustiti vlogo „svetovne delavnice“. Njena prihodnost je odvisna predvsem od inovativnosti, podjetnosti in sposobnosti ljudi. Dolgoročne naložbe v vseživljenjsko učenje so ključ do skladnega razvoja. Zato je treba spodbujati ne samo usposabljanje in izobraževanje, temveč tudi prostovoljno mobilnost v EU, spodbujeno z večjezičnostjo in načrtovanji poklicnih poti – tudi v javni upravi –, ki imajo evropsko in mednarodno razsežnost.

5.2.2 Evropa ostaja preveč razdrobljena. EESO poziva k sprejetju obsežnih projektov ob stvarnem razvoju večjezičnosti v šolah, programom mobilnosti za mlade, vključno z učenci, pripravniki ter mladimi zaposlenimi; evropskimi univerzami, evropskimi potmi vseživljenjskega učenja, skupnim okvirom za priznavanje vseh kvalifikacij itd.

5.2.3 Evropa si zato zasluži, da bi bila deležna koristi širokopotezne evropske pobude na področjih izobraževanja, usposabljanja in razširjanja znanja. Posebno pozornost bo treba namenjati ljudem in območjem, ki so bila žrtev prestrukturiranja in preseljevanja industrije, jim zagotavljati možnosti za usposabljanje ter ustvarjati nova delovna mesta.

5.3 Zagotavljanje učinkovitih sredstev za soočanje z izzivi globalizacije

5.3.1 Zaradi izzivov globalizacije mora EU okrepiti konkurenčnost svojih izdelkov in storitev. Gospodarski interesi EU so v enaki meri pomembni, kot so obenem raznoliki. Če želi EU ostati vodilna v svetovni trgovini, mora zlasti okrepiti svoj položaj v zvezi z visokokakovostnimi izdelki in storitvami – ki predstavljajo polovico njenega izvoza in tretjino svetovnega povpraševanja na teh področjih – ter v zvezi z drugimi vrstami izdelkov in storitev, ki zadovoljujejo potrebe prebivalstva.

5.3.2 Uvedba evropske politike za zagotavljanje podpore podjetništvu in inovativnosti mora biti – skupaj z ukrepi na področju izobraževanja, usposabljanja in razširjanja znanja – temeljna prednostna naloga v prihodnjih letih, kot del nove evropske „postlizbonske“ strategije. EESO predlaga, da se na teh področjih pripravi načrt poti ter strne delo, ki ga izvajajo države članice in EU, kakor tudi finančna sredstva iz javnih in zasebnih virov.

5.3.3 Čeprav EU nima več časa za pripravo boljšega proračuna za obdobje 2007–2013, pa lahko zagotovimo čim boljšo uporabo tega proračuna, predvsem z — zagotavljanjem ustreznega financiranja prednostnih vseevropskih omrežij z javno-zasebnimi partnerstvi; — povečanjem sposobnosti EU pri zagotavljanju posojil in jamstev ter razvijanjem inovativnejšega finančnega inženiringa glede strukturnih skladov, ki so danes preveč omejeni na enostavno subvencioniranje.

5.3.4 Euro, ki je postal enotna valuta trinajstih držav članic EU in pomembna mednarodna rezervna valuta in menjalno sredstvo, je za Evropo velika pridobitev. Euro je zdaj za vedno več držav v svetu verodostojna in uporabna alternativa za dolar. Olajšuje sklepanje gospodarskih pogodb, ki vključujejo podjetja iz EU, in spodbuja finančno varnost takšnih pogodb. Zagotavlja dejansko občutje združene Evrope, tako v EU kot zunaj nje. Vendar pa euro nima osrednjega telesa za odločanje glede na gospodarsko politiko in ta pomanjkljivost zdaj hromi pričakovane koristi enotne valute.

5.3.5 Temelj kohezije EU je skupna politika. Čeprav premoga in jekla ne moremo več imeti za temelj kohezije, so gospodarski in socialni akterji močno naklonjeni temu, da bi EU prevzela večjo odgovornost na področju energetske politike (ohranjanje virov, varnost oskrbe, nove naložbe v neonesnažujoče vire energije, njihovo učinkovitost in gospodarnost. Tidve področji dejansko zahtevata več evropskih ukrepov, zlasti resnično skupnih politik.

5.3.6 Unija mora tudi uvesti bolj globalno in bolj koherentno politiko glede preseljevanj, z usklajenimi politikami vključevanja in sprejemanja, združljivimi z Listino EU o temeljnih človekovih pravicah in ženevskimi konvencijami o azilu, ob tem pa se mora skupaj učinkoviteje boriti proti ilegalnim tokovom. EU bi morala tudi aktivneje spodbujati ustvarjanje kvalificiranih delovnih mest v državah v razvoju s politiko partnerstva in spodbujanja k regionalnim združevanjem, ki lahko omogočajo perspektive mobilnosti, izpopolnjevanja in novih izmenjav.

5.4 Zagotavljanje globalizacije s človeškim obrazom

5.4.1 EU lahko s tem, da se loti vprašanja odziva Evrope na izzive globalizacije, vnovič mobilizira evropske državljane ob svojem evropskem projektu vključevanja.

5.4.2 EESO v splošnem poudarja potrebo po popolnem vključevanju socialnih partnerjev in različnih akterjev, ki zastopajo organizirano civilno družbo, v novi celoviti pristop, ki ga priporoča za soočanje z izzivi globalizacije. Od Sveta in Evropske komisije je treba zahtevati, da pokažejo več preglednosti, tudi na področju trgovinskih pogajanj. EESO bi si – skupaj s svojimi partnerji civilne družbe tretjih držav – predvsem želel biti vključen v sprejete pobude, tako na večstranski kot na dvostranski ravni.

5.4.3 EESO priporoča predvsem vključevanje socialnih partnerjev in drugih akterjev civilne družbe v — evropske informativne kampanje in razprave o vprašanjih, ki so posledica globalizacije; te kampanje in razprave bi bilo treba voditi z organizacijami civilne družbe; — redna sporočila in posvetovanja o novi mednarodni strategiji Evropske Komisije in Sveta, v skladu s sporočili in posvetovanji, ki jih organizira EESO o Evropski konvenciji; — analize vplivov glede gospodarskih in socialnih učinkov novih trgovinskih sporazumov; sodelovanje pri upravljanju Evropskega sklada za prilagajanje globalizaciji (EGF); — sodelovanje pri različnih politikah, ki so nujne za krepitev konkurenčnosti EU (enotni trg, strategije sodelovanja, kohezija, euro itd.); — pomoč pri razvoju učinkovitega socialnega dialoga o različnih vidikih prilagajanja in nujnih reformah na ravni EU, držav članic in regij, vključno s čezmejnim prilagajanjem in reformami. — spremljanje dvostranskih pogajanj z regionalnimi združbami, kot npr. sporazumov o partnerstvu z regijami AKP, za katere lahko EESO prispeva svoje strokovno znanje in znanje svojih partnerjev iz civilne družbe v tretjih državah;

5.4.4 EESO poziva, da se na ravni EU ustanovi organizacija za naloge v zvezi s storitvami javnega pomena; to naj bi presegalo preprosto sodelovanje in zajemalo vključevanje virov glede gospodarske varnosti, civilne zaščite in varstva okolja, carinski nadzor na zunanjih mejah EU, policijske enote in celo področje obrambe; to bi bilo bolje, kot pa da bi dopustili, da bi se takšen načrt zadušil zaradi sistema „nacionalnih trdnjav“, ki ovira nadaljnje napredovanje evropskega projekta.

5.4.5 EESO tudi podpira sprejetje dejavnejšega pristopa k enotnemu trgu, s spodbujanjem pobud s področja prostovoljstva, socialnega dialoga, družbene odgovornosti podjetij, socialno-poklicnega samourejanja in sourejanja (zlasti za storitve, trgovino, finančne trge, okolje, energijo, socialne vidike in pravice potrošnikov).

5.4.6 Akterji organizirane civilne družbe morajo imeti neposredno in neodvisno vlogo pri razvoju povezav s sorodnimi skupinami v državah in regionalnih združbah, ki so trgovinske partnerke EU.

5.4.7 Uresničitev globalizacije s človeško razsežnostjo in evropskega združevanja sta zadevi, ki vključujeta ljudi in organizirano civilno družbo. Če bodo ljudje bolje obveščeni, če bodo posvetovanja z njimi boljša in če bodo sistematično vključeni, bodo narodi Evrope dobili strategijo, ki so jo oblikovali in ki jo bodo imeli možnost nadzorovati.

V Bruslju, 31. maja 2007. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Konvencije ILO: konvencija št. 87 o pravici do sindikata in zaščiti pravice do sindikata, konvencija št. 98 o pravici do kolektivnega organiziranja in kolektivnih pogajanj, konvencija št. 29 o prisilnem delu, konvencija št. 138 o minimalni starosti za zaposlitev, konvencija 182 o najhujših oblikah dela otrok, konvencija št. 100 o enakem plačilu moških in žensk, konvencija št. 111 o diskriminaciji (pri zaposlovanju in delu).