EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 12.6.2018 COM(2018) 456 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročila o naknadnem vrednotenju za obdobje 2011–2013 o ukrepih, sofinanciranih s štirimi skladi na podlagi okvirnega programa „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“

{SWD(2018) 333 final}

{SWD(2018) 334 final}

{SWD(2018) 335 final}

{SWD(2018) 336 final}



1. UVOD Čeprav se gibanje oseb v posamezne države EU, iz njih in znotraj njih razlikuje, so našim družbam skupne podobne priložnosti in izzivi na področju migracij. Ustrezna, prožna in skladna finančna sredstva so bistvenega pomena za krepitev območja svobode, varnosti in pravice ter razvoj skupne politike Unije o azilu in priseljevanju na podlagi solidarnosti med državami članicami EU in do držav nečlanic EU. Za obdobje 2007–2013 so bile skoraj 4 milijarde EUR dodeljene upravljanju zunanjih meja Unije ter izvajanju skupnih politik azila in priseljevanja, in sicer prek splošnega programa „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“ (SOLID) , ki ga sestavljajo štirje instrumenti (v nadaljnjem besedilu: skladi SOLID): Evropski sklad za begunce (v nadaljnjem besedilu: ERF) , Sklad za zunanje meje (v nadaljnjem besedilu: EBF) , Evropski sklad za vključevanje državljanov tretjih držav (v nadaljnjem besedilu: EIF) in Evropski sklad za vračanje (v nadaljnjem besedilu: RF) . To poročilo temelji na štirih naknadnih ocenjevalnih študijah. Osredotoča se na obdobje 2011–2013 in predstavlja ugotovitve iz naknadnih vrednotenj za obdobje 2007–2010 . V skladu s smernicami Komisije o boljšem pravnem urejanju so bili z vrednotenji ocenjeni ustreznost skladov (ali so njihovi cilji skladni z družbenimi potrebami), njihova uspešnost (v kolikšni meri so bili doseženi cilji), učinkovitost (v kolikšni meri so bili stroški sorazmerni glede na dosežene koristi), trajnost učinkov po končanem ukrepanju, skladnost in dopolnjevanje z drugimi finančnimi instrumenti EU ali nacionalnimi sredstvi držav članic ter dodana vrednost ukrepanja na ravni EU. Nekatere ugotovitve so že bile upoštevane v okviru trenutnih skladov: Sklada za azil, migracije in vključevanje (v nadaljnjem besedilu: AMIF) , ki je nadomestil ERF, EIF in RF, ter Sklada za notranjo varnost (v nadaljnjem besedilu: ISF), ki je nadomestil EBF. Ugotovitve teh vrednotenj dopolnjujejo vmesna vrednotenja skladov AMIF in ISF iz leta 2018. Hkrati prispevajo k oblikovanju prihodnjih politik na področju migracij in varnosti, zlasti v okviru večletnega finančnega okvira po letu 2020. „SKLADI SOLID“ Glavni elementi Cilj splošnega programa SOLID je bil zagotoviti finančno podporo državam članicam za pomoč, da bi boljše upravljale zunanje meje Unije in bolje izvajale skupne politike na področju azila in migracij: 1.EBF je bil ustanovljen za varovanje in upravljanje zunanjih meja EU s poudarkom na učinkoviti organizaciji kontrol in upravljanja tokov ljudi, enotni uporabi zakonodaje EU s strani mejnih straž in izboljšanju konzularnih služb. 2.Cilj EIF je bil pomagati državam članicam pri omogočanju državljanom tretjih držav iz različnih okolij, da izpolnjujejo pogoje za bivanje ter da se jim olajša vključevanje v evropske družbe, s poudarkom na tistih, ki so nedavno prispeli v državo. 3.ERF je podprl države članice pri sprejemanju prosilcev za azil in upravičencev do mednarodne zaščite ob upoštevanju zakonodaje EU v zvezi s skupnim evropskim azilnim sistemom. Zlasti je podprl ukrepe v zvezi s sprejemanjem prosilcev za azil in obravnavo njihovih prošenj za azil, integracijo upravičencev do mednarodne zaščite, deloma pa s preselitvijo ali premestitvijo upravičencev do mednarodne zaščite med državami članicami. Ko so bile določene prednostne naloge ERF, je krepitev delitve odgovornosti med državami članicami in tretjimi državami ostala neobvezna. 4.Cilj RF je bil razviti integrirano upravljanje vračanja in okrepljeno sodelovanje med državami članicami, tako da je zagotavljal pomoč pri izvajanju ukrepov vračanja v države izvora in povratnikom zagotavljal informacije o ustreznih postopkih. Poskušal je tudi spodbuditi prostovoljno vračanje namesto prisilnega.

Finančna sredstva v višini 2,43 milijarde EUR, ki so bila v obdobju, ki se pregleduje, dodeljena skladom SOLID, so bila med štiri sklade porazdeljena na naslednji način: 1 097 milijonov EUR za sklad EBF, 486 milijonov EUR za sklad EIF, 386 milijonov EUR za sklad ERF in 463 milijonov EUR za sklad RF. Države članice so dodeljena sredstva večinoma izvajale prek deljenega upravljanja (94 %), v okviru katerega nosijo glavno odgovornost za izvajanje in upravljanje ukrepov ter nadzor nad njimi, poleg tega Komisiji predstavljajo letne programe na podlagi predhodno dogovorjene večletne strategije. Povprečna stopnja črpanja v okviru letnih programov za obdobje 2011–2013 je znašala 87 % za sklad EBF, 81 % za sklad ERF, 81 % za sklad RF in 77 % za sklad EIF. Samo 6 % sredstev je bilo izvedenih z neposrednim upravljanjem prek ukrepov Skupnosti, vključno z nepovratnimi sredstvi za nujne ukrepe v okviru skladov EBF in RF. V primeru sklada ERF so se nujni ukrepi izvajali prek deljenega upravljanja, medtem ko v okviru sklada EIF možnost zagotavljanja nujne pomoči ni bila predvidena. Okvir Med letom 2005, ko je bil zasnovan splošni program SOLID, in obdobjem 2011–2013, ki se pregleduje, se je geopolitični okvir zelo spremenil. Zaradi posledic vstaj v Severni Afriki v letu 2011, „arabske pomladi“, dolgotrajne krize v Siriji in propada libijske države se je migracijski pritisk na južne in jugovzhodne zunanje meje EU nenadoma nepričakovano povečal. Ta migracijski pritisk je pomembno vplival na okvir, v katerem so se izvajali skladi. V oceni učinka, priloženi Sporočilu o pripravi programa SOLID, je navedenih 203 298 prvih prošenj za azil (v letu 2002), medtem ko jih je bilo v letu 2010 (letu pred obdobjem, ki se pregleduje) 259 400, v letu 2012 335 290, v letu 2015 pa 1 322 825. Podobno močno povečanje je bilo opaženo pri številu državljanov tretjih držav, za katere je bilo ugotovljeno, da se nezakonito zadržujejo v državah članicah (500 000 v oceni učinka in 2 154 675 v letu 2015). 2. NAKNADNO VREDNOTENJE 2.1 METODOLOGIJA IN OMEJITVE V skladu z navedenimi štirimi odločbami o vzpostavitvi skladov je morala Komisija do 31. decembra 2015 predložiti poročilo o naknadnem vrednotenju za obdobje 2011–2013. Ker pa je obdobje upravičenosti skladov trajalo do 30. junija 2015 in so morale države članice o izvajanju zadnjega letnega programa poročati do 31. marca 2016, v obdobju 2016–2017 pa je bilo opravljeno neodvisno naknadno vrednotenje, Komisija poročila ni mogla pripraviti prej. Podrobne ugotovitve vrednotenja in uporabljena metodologija so opisane v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je spremni dokument k temu poročilu. Priprava delovnih dokumentov služb je bila podprta s študijo, ki jo je izvedel zunanji izvajalec, v njej pa so bili združeni teoretične raziskave, odprta javna posvetovanja, obiski na kraju samem ter kvalitativne in kvantitativne analize. Štiri vrednotenja so bila močno ovirana zaradi pomanjkanja kvantitativnih podatkov, kazalnikov in izhodiščnih scenarijev, ki bi jih bilo mogoče primerjati med državami članicami ali po letih. Vsaka država članica je neodvisno opredelila svoje kazalnike za izvedene ukrepe. V zahtevah za poročanje v pravni podlagi skladov namreč ni bilo predvideno, da bi morali odgovorni organi zbrati podatke, ki bi omogočili oceno meril vrednotenja za vso EU. Zato se je bilo treba v oceni opreti na bolj kvalitativne podatke, zbrane s posvetovanji z zainteresiranimi stranmi in nacionalnimi poročili o vrednotenju. 2.2 NAJPOMEMBNEJŠI REZULTATI Sklad za zunanje meje (EBF) Države članice so cilje sklada EBF na splošno ocenile kot ustrezne glede na svoje potrebe v zvezi z upravljanjem zunanjih meja EU in obdelavo schengenskih vizumov. Zaradi zasnove delitvenega ključa letnih dodelitev je bil pomemben del sredstev dodeljen državam članicam, ki doživljajo velik migracijski pritisk na južnih in jugovzhodnih zunanjih mejah ter državam članicam z obsežnim prometom dobrovernih potnikov. Tako v obdobju 2007–2010 kot v obdobju 2011–2013 je bilo največ finančnih sredstev dodeljenih istim trem državam članicam: Italiji, Španiji in Grčiji. Hkrati je bil sklad EBF dovolj prožen, da se je lahko odzival na spreminjajoče se potrebe zaradi začetka migracijske krize, tako da je prizadetim državam članicam prek nujnih ukrepov dodelil dodatna sredstva. Ob upoštevanju povečanih migracijskih tokov od leta 2011 dalje in finančnih omejitev, s katerimi so se tedaj spopadale številne države članice, je sklad EBF ključno prispeval k uporabi schengenskega pravnega reda. Ukrepi sklada EBF v obdobju 2011–2013 so pozitivno prispevali k postopni vzpostavitvi skupnega integriranega sistema upravljanja meja tako, da so s programi usposabljanja spodbujali usklajene preglede oseb na mejnih prehodih, hkrati pa spodbujali izgradnjo in posodobitev mejnih prehodov ter nakup vozil, plovil in zrakoplovov za mejne patrulje. Vendar so le redke države članice sporočile, da je bila podpora sklada bistvena za nakup najsodobnejše tehnologije na zunanjih mejah EU.

Sklad je tudi pomagal odpraviti razdrobljenost sistemov držav članic za izmenjavo informacij tako, da je na nacionalni ravni podprl razvoj sistemov EU, kot so VIS in SIS II ter EUROSUR. Kjer je bilo nacionalnih sredstev premalo, je sklad prispeval k dokončanju gradnikov teh sistemov in tako pomagal zagotoviti, da so ti sistemi postali operativni. Hkrati je sklad EBF spodbujal boljšo uporabo sredstev s povečanjem zmogljivosti držav članic za varovanje meja. Tako v obdobju 2007–2010 kot v obdobju 2011–2013 je sklad EBF zmerno prispeval k razvoju konzularnega sodelovanja med državami članicami in tretjimi državami. Naložbe sklada EBF so se na splošno štele kot trajnostne: večina pridobljenih sredstev in ustvarjenega znanja se je ob vrednotenju še vedno uporabljala. Države članice so poudarile dopolnjevanje sklada EBF s cilji sklada ISF, zaradi česar so lahko dejavnosti, ki so se izvajale v okviru sklada ISF, gradile na rezultatih sklada EBF. Nekaj posebnih projektov se je spopadalo s finančnimi omejitvami, zato so se pojavili pomisleki glede njihove trajnosti, kot so napotitev uradnikov za zvezo za priseljevanje v tretje države. Za naložbe sklada EBF je bilo ugotovljeno, da se dopolnjujejo in so skladne z dejavnostmi, ki se financirajo v okviru drugih skladov EU, z dejavnostmi Evropske agencije za mejno in obalno stražo ter nacionalnimi naložbami. Dodana vrednost sklada EBF je bila ocenjena kot posebno velika v državah članicah, ki imajo omejena finančna sredstva ali stroge proračunske omejitve. Evropski sklad za vključevanje državljanov tretjih držav (EIF) Ugotovitve sklada EIF za obdobji 2007–2010 in 2011–2013 kažejo, da se je bil sklad večinoma zmožen odzvati na potrebe držav članic po vključevanju in da je bil zasnovan tako, da mu je to omogočalo prilagajanje na spreminjajoče se okoliščine. Vendar je bila opredelitev ciljne skupine po mnenju nekaterih držav članic preveč omejevalna, druge države članice pa so opozorile na pomanjkanje interesa pri nevladnih organizacijah/lokalnih upravah. Nekatere države članice so navedle, da podpora ne bi smela biti omejena na novo prispele državljane tretjih držav, saj bodo ukrepi vključevanja morda še potrebni tudi za migrante druge in tretje generacije. Ugotovljeno je bilo, da je bil sklad EIF v obdobjih 2007–2010 in 2011–2013 na splošno zmožen doseči svoj glavni cilj, tj. olajšati vključevanje državljanov tretjih držav v njihove družbe gostiteljice. V večini držav članic je imel sklad konkreten pozitiven učinek na neposredni proces vključevanja. Izboljšal je dostop do storitev, zaposlovanja in izobraževanja v državi gostiteljici, vključno z jezikovnimi tečaji, ki so osrednjega pomena v procesu vključevanja. Slednje se je pokazalo kot glavni poudarek pri financiranju, ki ga uporabljajo države članice. Številne države članice so za obdobje 2007–2010 poročale o težavah pri izvajanju zaradi takratne novosti sklada, kot so neobstoj ali nezadostno število upravičenih projektov. Ugotovljeno je bilo, da je sklad EIF v obdobju 2011–2013 omejeno prispeval k razvoju in izvajanju postopkov sprejema, ki podpirajo vključevanje državljanov tretjih držav, zaradi dejstva, da letni programi več držav članic niso bili posebej osredotočeni na ta cilj, posledično pa se je na tem področju izvajalo omejeno število ukrepov. Sklad EIF je prispeval h krepitvi zmogljivosti politike in usklajevanju znotraj držav članic, omejeno pa je vplival na izmenjavo izkušenj, dobrih praks in informacij med državami članicami. Za obdobje 2007–2010 je le polovica držav članic učinkovitost sklada ocenila kot zadovoljivo. Za obdobje 2011–2013 je večina držav članic menila, da so bili stroški sklada EIF sorazmerni z neposrednimi učinki projektov in da ne bi bilo mogoče oziroma bi bilo težko doseči iste rezultate z nižjimi stroški. Hkrati je le polovica držav članic poročala, da so učinki ukrepov sklada EIF iz obdobij 2007–2010 in 2011–2013 v veliki meri trajali tudi po koncu financiranja. Po mnenju intervjuvanih zainteresiranih strani je bila trajnost večinoma omejena zaradi dejavnikov, kot so različne politične zaveze in podpora na nacionalni ravni. Ugotovljeno je bilo še, da so bili projekti skladni in so se dopolnjevali z drugimi ukrepi, usmerjenimi na vključevanje državljanov tretjih držav na nacionalni ravni in podprtimi z drugimi finančnimi instrumenti EU, pojavljale pa so se nekatere težave zaradi različnih časovnic skladov EU in poznavanja ukrepov Skupnosti. Velika večina držav članic je poročala, da je sklad EIF omogočil izvajanje ukrepov, ki jih ne bi bilo mogoče financirati z nacionalnimi sredstvi, kar potrjuje dodano vrednost sklada. Evropski sklad za begunce (ERF)

V vrednotenju je bilo ugotovljeno, da so se v ciljih sklada ERF na splošno upoštevale potrebe držav članic. Vendar je bila ena od ključnih pomanjkljivosti, na katero je bilo opozorjeno tako v obdobju 2008–2010 kot v obdobju 2011–2013, mehanizem porazdelitve, ki je temeljil na nekdanjih prilivih (preteklih treh let) in se zato ni mogel odzvati na povsem nove potrebe držav članic po izrazitem povečanju azilnih tokov od leta 2013. To težavo je delno ublažila dodelitev nujne pomoči državam članicam, ki se je izkazala kot koristna za reševanje krize. V obdobjih 2008–2010 in 2011–2013 je bil sklad ERF zlasti učinkovit pri podpori prizadevanjem držav članic za izboljšanje njihovih pogojev za sprejem in azilnih postopkov ter vključevanja upravičencev do mednarodne zaščite. Najučinkovitejši je bil v državah članicah, ki so v EU vstopile nedavno, njihovi azilni sistemi pa so bili manj razviti. Tem državam članicam je ERF zagotovil podporo za krepitev njihove zmogljivosti za vzpostavitev nacionalnih azilnih sistemov. Zelo učinkovit je bil tudi pri podpori državam članicam, v katerih vladajo izredne razmere. Zaradi pravnega okvira, s katerim je bilo državam članicam na tem področju zagotovljene precej proste presoje, je lahko sklad ERF med obdobjem izvajanja le omejeno prispeval k harmonizaciji azilnih sistemov držav članic in izvajanju skupnega evropskega azilnega sistema. Ker rezultati ukrepov Skupnosti niso bili široko razširjeni in je večina projektov sklada ERF ostala izključno nacionalna, je bila sodelovanju in izmenjavi izkušenj med državami članicami zagotovljena omejena podpora. Sklad je bil omejeno učinkovit tudi pri izvajanju projektov delitve odgovornosti, kot sta preselitev in premestitev upravičencev do mednarodne zaščite znotraj EU. Neposredni učinki sklada ERF so bili po ocenah doseženi z razumnimi stroški kljub določeni neučinkovitosti, ki je bila ugotovljena v več državah članicah, večinoma zaradi pomanjkanja izkušenj ter nezadostnih tehničnih in upravnih zmogljivosti. Trajnost projektov sklada ERF je bila odvisna od vrste financiranih projektov. Na splošno je privedla do trajnih mrež med zainteresiranimi stranmi, naložbe v sprejemne zmogljivosti pa so bile ocenjene kot kar najbolj trajnostne. Sklad ERF je dopolnjeval druge sklade SOLID. Po mnenju vseh držav članic je omogočil financiranje inovativnih projektov ali projektov, usmerjenih na posebne ciljne skupine, ki se brez podpore Sklada ne bi izvajali. Dodana vrednost sklada ERF je bila ključna za države članice z manj razvitimi azilnimi sistemi. Kar zadeva obdobje 2008–2010, je sklad po ugotovitvah večine držav članic uspešno dosegel svoje cilje. Manj pa je bil učinkovit pri krepitvi delitve odgovornosti med državami članicami ali med državami članicami in tretjimi državami, saj se je na teh področjih izvedlo zelo malo projektov. Neposredni učinki sklada ERF so bili po ocenah večine držav članic doseženi z razumnimi stroški, čeprav je bilo nakazano, da bi bilo mogoče enake rezultate doseči z nižjimi stroški. Vse države članice so ugotovile, da je sklad omogočil projekte, ki jih zgolj z nacionalnimi javnimi sredstvi ne bi bilo mogoče financirati. Evropski sklad za vračanje (RF) Večina držav članic je ugotovila, da so cilji sklada ustrezali njihovim potrebam na področju upravljanja vračanja, pri čemer so bile nekatere prednostne naloge ocenjene za pomembnejše od drugih. Nekatere države članice so navedle, da bi bil sklad lahko ustreznejši, če bi bili v ciljno skupino vključeni tudi migranti, ki zakonito bivajo v državah članicah, vendar se želijo vrniti v svojo izvorno državo. Tudi za sklad RF je bilo ugotovljeno, da je bil na splošno uspešen pri doseganju svojih ciljev, njegove dosežke pa je velika večina držav članic ocenila pozitivno. Sklad je zlasti učinkovito prispeval k razvoju nacionalnih integriranih sistemov za upravljanje vračanja, tako da je spodbujal prostovoljno vračanje namesto prisilnega in na splošno okrepil zmogljivost držav članic za vračanje. Sklad RF je pozitivno prispeval k zagotavljanju podpore državam članicam v izrednih razmerah. Vendar je le zmerno vplival na krepitev sodelovanja med državami članicami in s tretjimi državami ter na izvajanje standardov EU, saj se je v zvezi s tem izvedlo le malo projektov. Na splošno je bilo ugotovljeno, da so bili projekti izvedeni z razumnimi stroški v smislu finančnih in človeških virov. Vrednotenje je pokazalo, da so se stroški vračanja na enoto med državami članicami zelo razlikovali, odvisni pa so bili od števila povratnikov, dostopnosti ciljne države vrnitve, števila držav, ki so sodelovale v operacijah vračanja, in zneska finančne pomoči, zagotovljene povratnikom. Več držav članic in upravičencev je predstavilo primere projektov, ki so bili zaradi stroškov upravljanja in upravnega bremena manj učinkoviti. Za prostovoljno vračanje je bilo ugotovljeno, da je na splošno stroškovno učinkovitejše od prisilnega vračanja. Večina držav članic je ugotovila, da je večina ukrepov sklada RF imela dolgotrajne učinke po koncu projektov. Prepričljivih dokazov za ponazoritev dolgotrajnih učinkov ukrepov pa ni bilo, saj so številne države članice poudarile, da je za nadaljevanje dejavnosti vračanja, uvedenih s financiranjem iz sklada RF, potrebno nadaljnje financiranje. Najbolj trajnostni so bili ukrepi s strukturnimi učinki, kot so izboljšave infrastrukture centrov za pridržanje, in ukrepi, s katerimi se je izboljšalo sodelovanje med državami članicami ali med državami članicami in tretjimi državami. V vrednotenju je bilo ugotovljeno, da so bili ukrepi, financirani s skladom RF, skladni in so se dopolnjevali z drugimi nacionalnimi ukrepi na področju vračanja ter na splošno skladni in so se dopolnjevali z drugimi skladi EU na področju vračanja. Omejeno dopolnjevanje pa je bilo ugotovljeno pri politikah ponovnega vključevanja, ki se financirajo z drugimi instrumenti EU, kot je Evropski socialni sklad, pri čemer obstaja tveganje prekrivanja. Naposled je bila s skladom po poročanju držav članic na različne načine ustvarjena dodana vrednost, pri čemer je državam članicam zagotovil sredstva za financiranje novih projektov ali krepitev že delujočih ter spodbudil uporabo prostovoljnega vračanja namesto prisilnega. Države članice so poročale, da so zaradi sklada RF razvile sisteme prostovoljnega vračanja s pomočjo v obsegu, ki brez njega ne bi bil mogoč, tako da so izvajale nepovratna sredstva za sistematično ponovno vračanje, spremljale vračanje v tretje države, gradile podporne mreže za ponovno vključevanje, razširjale informacije in ozaveščale o zadevah v zvezi z vračanjem. Vendar je večina držav članic poročala, da bi se tudi brez sklada RF prisilna vračanja najverjetneje izvajala v enakem obsegu. Hkrati je sklad omogočil različne in inovativne pristope pri upravljanju vračanja. Olajšal je vključevanje novih zainteresiranih strani in prispeval k doseganju standardov in zahtev EU.

Ugotovitve v zvezi z obdobjem 2008–2010 so podobne zgoraj navedenim, zlasti glede ustreznosti in učinkovitosti skladov. Povprečna stopnja črpanja je bila v obdobju 2011–2013 višja (81 %) kot v obdobju 2008–2010 (70 %), iz česar je mogoče sklepati, da so zainteresirane strani v proučevanem obdobju razvile več strokovnega znanja. Za obe obdobji so bile največje dodelitve zagotovljene štirim državam članicam z največjim prihodom migrantov z neurejenim statusom in številom povratnikov, namreč Grčiji, Združenemu kraljestvu, Španiji in Franciji. 3. NADALJNJI KORAKI Ob upoštevanju ugotovitev iz vrednotenja je Komisija opredelila nekatera glavna spoznanja. Nekateri popravni ukrepi so bili sprejeti že v skladih AMIF in ISF, ostali pa se ustrezno upoštevajo pri pripravi naslednje generacije skladov. Upravno breme Vrednotenje je pokazalo, da je bila arhitektura skladov prezapletena ter da sta se letni cikel načrtovanja programov in izvajanje skladov dojemala kot veliko upravno breme. To je bilo poudarjeno tudi v oceni učinka, ki je spremljala vzpostavljanje skladov AMIF in ISF. Za odpravo te pomanjkljivosti je bil vzpostavljen enoten sklad (AMIF), ki naj bi pokrival vse vidike migracij (in tako nadomestil tri sklade z njihovo lastno pravno podlago in pravili izvajanja), za vsako državo članico je bil sprejet enoten nacionalni program za posamezen sklad, ki zajema celotno obdobje 2014–2020, uvedene so bile poenostavljene možnosti obračunavanja stroškov, pravila upravičenosti pa so bila usklajena z nacionalnimi pravili držav članic. Spremljanje in vrednotenje Neobstoj učinkovitih mehanizmov spremljanja in vrednotenja, ki bi bili skupni vsem državam članicam ter bi temeljili na izhodiščnih in ciljnih vrednostih, je bila ključna težava pri vrednotenju skladov SOLID. Ta težava je bila obravnavana za sklada AMIF in ISF, pri čemer je bil v pravno podlago vključen prvi seznam skupnih kazalnikov, oblikovan pa je bil tudi skupni okvir za spremljanje in vrednotenje, ki določa vprašanja za vrednotenje, kazalnike rezultatov in učinkov ter kazalnike učinkovitosti, dodane vrednosti in trajnosti. Vzpostavljeni so bili tudi smernice, aktivno omrežje koordinatorjev držav članic za vrednotenje in poseben informacijski sistem (SFC) za poročanje o vrednotenju. Mehanizem porazdelitve V mehanizmu porazdelitve, temelječem na preteklih podatkih in prihodih, ni bilo mogoče upoštevati novejših in nenadnih sprememb v migracijskih pritiskih. V okviru skladov AMIF in ISF (meje in vizumi) delitveni ključ še vedno temelji na dodelitvah iz obdobja 2011–2013 za sklade ERF, EIF in RF ter dodelitvah iz obdobja 2010–2012 za sklad EBF. Določena prožnost se zagotavlja z zajetnejšimi finančnimi sredstvi, dodeljenimi za nujno pomoč. Bolgarija je na primer v okviru skladov AMIF in ISF (meje in vizumi) prejela 20,5 milijona EUR oziroma 41 milijonov EUR, v okviru nujne pomoči pa skupno 170 milijonov EUR iz obeh skladov (do oktobra 2017), da bi se tako podprlo njeno odzivanje na nepričakovan migracijski pritisk. Kljub večji prožnosti pa neuravnotežen delitveni ključ ostaja pomembna težava, ki bi jo bilo treba obravnavati v naslednjem večletnem finančnem okviru. Solidarnost: preselitev in premestitev upravičencev do mednarodne zaščite V vrednotenju je bilo ugotovljeno, da bi bilo mogoče načeli solidarnosti in delitve odgovornosti na ravni EU optimizirati za preselitev in premestitev upravičencev do mednarodne zaščite znotraj EU. Pri slednjem so države članice svoje dodelitve raje uporabljale za ukrepe, ki obravnavajo njihove posebne potrebe, v skladu ERF pa niso bile predvidene dodatne finančne spodbude za posamezno premeščeno osebo. Za preseljevanje je bila na voljo finančna spodbuda (od 4 000 EUR do 6 000 EUR), vendar se je izkazala kot nezadostna za pokritje stroškov preselitve osebe. S skladom AMIF so bile te pomanjkljivosti v omejenem obsegu odpravljene z dodatnim financiranjem v obliki višjih pavšalnih zneskov (od 6 000 EUR do 10 000 EUR) in sistemom zavez, ki prinaša politično pozornost, s katero se je treba spoprijeti. Usmerjanje izvajanja k prednostnim nalogam EU