SL Uradni list Evropske unije C 10/106

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o ekonomskih politikah, ki spodbujajo evropsko industrijsko strategijo

(2008/C 10/24)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 17. januarja 2007 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje o naslednji temi: Ekonomske politike, ki spodbujajo evropsko industrijsko strategijo.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora za tem področju, je mnenje sprejela 4. septembra 2007. Poročevalka je bila ga. FLORIO.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 438. plenarnem zasedanju 26. in 27. septembra 2007 (seja z dne 26. septembra) s 129 glasovi za, 2 glasovoma proti in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Cilji rasti, inovacij in zaposlovanja, ki jih je lizbonska agenda ponovno oživila spomladi 2000, morajo biti tesno povezani s ponovno oceno in ovrednotenjem vloge industrijskih politik v Evropi. Poleg spoštovanja pakta za stabilnost in rast ter utrjevanja notranjega trga je treba najti načine za usklajevanje ukrepov, ki evropski industriji omogočajo, da igra osrednjo vlogo pri obvladovanju izzivov globalizacije. Med strateškimi cilji je treba natančno določiti prednostne sektorje, ki so v interesu Skupnosti ali v nadnacionalnem interesu, ter jih podpreti z uporabo ustreznih gospodarskih instrumentov. Pristojnost za srednje- in dolgoročne industrijske strategije ostaja v glavnem na evropski ravni, medtem ko bi morale za praktično izvajanje poskrbeti države članice. Enotna valuta in notranji trg sta sicer pomembna instrumenta, vendar sama po sebi nista cilj; cilji ostajajo isti, kot so bili določeni s Pogodbo: gospodarski in socialni napredek ter visoka stopnja zaposlenosti. Glede na navedena dejstva EESO meni, da se je v okviru ekonomskih politik, ki spodbujajo evropsko industrijsko strategijo, treba osredotočiti na naslednja področja.

1.2 Širše smernice ekonomskih politik in lizbonska agenda. Kot instrument za usmerjanje in usklajevanje ekonomskih politik bi morale biti širše smernice ekonomskih politik tesneje povezane s pobudami lizbonske agende ter predvidevati naložbe v inovacije in nove tehnologije v sektorju industrije, pri tem pa upoštevati gospodarski položaj posameznih držav članic.

1.3 Vloga in politika Evropske centralne banke. Osrednja cilja političnih odločitev ECB sta nadzorovanje inflacije in zagotavljanje stabilnosti cen. Proces doseganja teh ciljev lahko včasih ovira naložbe. ECB bi lahko brez zanemarjanja svojih prednostnih ciljev v okviru svojih zmožnosti sprejela bolj prilagodljivo monetarno politiko za spodbujanje naložb.

1.4 Vloga EIB. Evropska investicijska banka mora odločilno prispevati k ekonomski in socialni koheziji ter pospeševati industrijski razvoj s spodbudami za raziskave in razvoj. Poleg tega bi morala Komisija na področju makroekonomske politike razviti nove instrumente za spodbujanje industrijskega razvoja in rasti.

1.5 Potreba po boljši davčni politiki. Na področju davčne politike je treba zmanjšati upravne obremenitve, zlasti za MSP. Poleg tega bi bilo treba uporabiti davčne spodbude za spodbujanje podjetij k naložbam v raziskave in razvoj.

1.6 Tveganja neregulirane financializacije (1) podjetij. Čezmerno osredotočanje podjetij na finančne dejavnosti in vedno pogostejše povsem špekulativne naložbe v industrijo ogrožajo industrijsko strukturo ter pogosto prizadenejo proizvodnjo, zaposlovanje in socialno kohezijo. Zato je treba sprejeti ukrepe za učinkovito regulacijo prodiranja finančnega sveta v dejavnost podjetij.

1.7 Ponovna oživitev evropskega industrijskega modela. Eden od načinov boja proti upadu predelovalne industrije in preseljevanju podjetij je ponovna oživitev evropskega industrijskega modela, za katerega so značilni uspešni centri in sektorji gospodarske dejavnosti. Industrijski sektor vsekakor potrebuje materialno in nematerialno infrastrukturo. Financiranje teh projektov je v interesu EU kot celote. Poleg tega igrajo storitve osrednjo vlogo v evropskem gospodarstvu, zato morajo delovati vzajemno s poslovnim svetom, saj so – zlasti tiste, ki podpirajo proizvodnjo – življenjska sila podjetij. Te poslovne storitve bi kmalu propadle, če bi industrijski sektor izgubil svojo dinamiko.

1.8 Raziskave, razvoj in intelektualna lastnina. Jasno je, da je treba izboljšati rezultate in naložbe v raziskave in razvoj, saj so trenutno močno oddaljeni od ciljev lizbonske agende. Tudi tu mora EU povečati svoja finančna prizadevanja. V okviru nove industrijske strategije bi bilo pri naložbah v raziskave treba upoštevati nove cilje EU glede emisij CO2. Varstvo pravic intelektualne lastnine je prav tako pomembno za konkurenčnost in inovacijsko sposobnost evropske industrije, zato ga je treba zagotoviti z ustreznimi instrumenti EU.

1.9 Izobraževanje in industrija. Pomena vzajemne odvisnosti/prepletenosti med podjetji in izobraževanjem ni mogoče preveč poudariti. Šole, univerze in visokošolske ustanove se morajo zavedati, da je treba študentom zagotoviti kvalifikacije, ki so potrebne za podjetja. Podjetja sama morajo te ustanove seznanjati s svojimi zahtevami. Eden od načinov za izboljšanje prepletenosti je razvoj poslovnih parkov na univerzah, prav tako pa tudi povečanje vloge evropskih centrov odličnosti in vloge Evropskega tehnološkega inštituta.

1.10 Socialni dialog. Ugotavljanje sinergij in vključevanje vseh zainteresiranih strani pri doseganju strukturnih sprememb bi lahko omogočila, da so spremembe v industriji družbeno sprejemljive, če bi bili socialni partnerji sistematično vključeni v predvidevanja in obvladovanje teh sprememb ter če si dosledno prizadevamo za doseganje dvojnega cilja: konkurenčnost podjetij in zmanjševanje negativnih socialnih vplivov. V čezmejnih regijah se lahko industrijske spremembe spodbudijo z uvedbo neobveznega nadnacionalnega okvira za kolektivna pogajanja, kot je bilo najavljeno v socialni agendi 2005-2010. Prispevajo lahko tudi evropski sveti delavcev: sprejeti je treba ukrepe za krepitev pristojnosti tistih, ki so vključeni v njihovo delo, da bi lahko imeli ti sveti ključno vlogo pri posvetovanjih in dialogu (2).

2. Ozadje

2.1 Pravna podlaga za izvajanje industrijske politike Skupnosti je člen 157 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (3), ki se ponavlja v številnih pomembnih dokumentih. Sporočilo Evropske komisije o industrijski politiki v odprtem in konkurenčnem okolju: Smernice za pristop Skupnosti (4), objavljeno pred nekaj leti, predstavlja temelj v zgodovini evropske industrijske politike. Sledili so mu drugi dokumenti (5): sporočilo Komisije o industrijski politiki v razširjeni Evropi (6), ki se je dotaknilo možnosti in posledic načrtovane širitve Evropske unije. Nadaljnja dokumenta sta sporočili Komisije o nekaterih ključnih vprašanjih evropske konkurenčnosti (7) in spodbujanju strukturne spremembe: Industrijska politika za razširjeno Evropo (8). Še pozneje je Komisija objavila sporočilo z naslovom Izvajanje lizbonskega programa Skupnosti: Politični okvir za krepitev proizvodnje EU – za celovitejši pristop k industrijski politiki (9), ki mu je sledil vmesni pregled industrijske politike (10).

2.2 Uvedba eura kot enotne valute je vodila k sklenitvi pakta za stabilnost in rast med udeleženimi državami in ponovno zbudila potrebo po boljši usklajenosti nacionalnih ekonomskih politik, zlasti proračunskih politik. Po drugi strani pa nedavna širitev, pri kateri so se EU pridružile države Srednje in Vzhodne Evrope, predstavlja velik izziv za prihodnost Evrope in potrebo po odpravi stalnih razlik na posameznih gospodarskih, socialnih in industrijskih področjih. Politike EU so dosegle pomembne cilje, zlasti pri utrditvi notranjega trga in pred kratkim tudi na področju prostega pretoka storitev. Zaradi pozornosti, namenjene vsem tem prednostnim nalogam (izpolnjevanje maastrichtskih kriterijev, urejanje notranjega trga, zlasti različnih gospodarskih in industrijskih pogojev), je prišlo do zanemarjenja političnih ukrepov za spodbujanje industrijskega potenciala EU.

2.3 Zato industrijska politika ni imela pomembne vloge pri strategiji za rast in delovna mesta. Vzrok za to je, da so države članice v tem sektorju lahko ravnale po lastni presoji, kar je prineslo le malo nadnacionalnih sporazumov, pobude za usklajevanje v EU pa so bile redke. Čeprav so bile obveznosti in dokumenti v zadnjih 25 letih namenjeni spodbujanju industrijske politike EU, da bi lahko sledila svetovnim gospodarskim velesilam, se pojavlja splošen vtis, da so prevladali nacionalni interesi. Za pospeševanje privatizacije in liberalizacije, ki sta veljali za najboljši spodbudi gospodarske rasti, je bilo storjenega veliko, vendar v škodo politiki EU za spodbujanje industrijskega in predelovalnega sektorja.

2.4 V sedanjem globaliziranem svetu narašča potreba po opredelitvi evropskih industrijskih strategij, ki bi se najbolje odzivale na svetovno konkurenco, ne le na velesile, kot sta ZDA in Japonska, temveč tudi na rastoče azijske sile, npr. Kitajsko in Indijo. Zato so za uspešno obvladovanje izzivov, ki jih predstavlja preostali svet, potrebni instrumenti Skupnosti, da bi EU v strateških sektorjih postala vodilna sila.

2.5 Vendar pa se je v zadnjih letih v Evropi pojavil trend renacionalizacije industrijske politike, zlasti v nekaterih strateških sektorjih, kot je energetika. V mnogih primerih obstaja tveganje, da bo tendenca dati prednost nacionalnim „prvakom“ pred evropskimi, zlasti v sektorjih, za katere sta potrebna večji trg in obsežnejše naložbe, v nasprotju z nacionalnimi interesi držav članic.

2.6 Srednje- in dolgoročne industrijske strategije in ekonomske politike, ki te strategije podpirajo, so v pristojnosti EU, medtem ko bi morale države članice nedvomno same izvajati te politike in jih prenesti v odločitve na nacionalni ravni.

2.7 Glede na to, da so nove svetovne gospodarske sile bolj konkurenčne na področju delovno intenzivne proizvodnje, se mora evropska industrijska strategija usmeriti na kakovost. Poleg tega, da je treba predvideti, kateri bodo vodilni sektorji na področju visokotehnološke, inovativne in kakovostne proizvodnje, je treba izbrati tudi gospodarske instrumente, ki bi jih lahko dali na voljo industrijskim in predelovalnim sektorjem, ki zastopajo interese Evropske unije kot celote.

3. Nov začetek za ekonomske politike EU

3.1 Od vsega začetka je notranji trg EU gonilna sila evropske integracije in gospodarske rasti. Euro je kot enotna valuta okrepil vlogo notranjega trga s hitrejšo in varnejšo izmenjavo ter boljšo konkurenčnostjo. Vendar pa sta notranji trg in euro instrumenta, ne pa samostojna cilja. Cilji so opredeljeni v Pogodbi in ponovno potrjeni v sklepih Evropskega sveta z dne 21. in 22. junija 2007: gospodarski napredek, socialna kohezija in visoka stopnja zaposlenosti.

3.2 Po spodbudnih rezultatih v drugi polovici leta 2003 je evropsko gospodarstvo v drugi polovici leta 2004 nazadovalo delno zaradi zunanjih dejavnikov, kot so cena nafte, na katero je vplivala mednarodna kriza, in mednarodni trgovinski tokovi. Napredek v letu 2005, rahel vzpon v letu 2006 in spodbudno prvo četrtletje 2007 (11), so potrdili, da je krepitev evropskega gospodarstva vedno bolj odvisna od izvoza in vedno manj od notranjega povpraševanja (12).

3.3 V širših smernicah ekonomskih politik (ŠSEP) 2005-2008 (13), je Svet navedel instrumente, prednostne naloge in makroekonomske politike, ki jih morajo sprejeti države članice, pa tudi s tem povezane reforme, potrebne za trajnostno industrijsko strategijo.

3.4 Cilj makroekonomskih politik, ki jih je Svet določil v ŠSEP, je izboljšati gospodarsko rast in zaposlovanje, hkrati pa poudariti pomen ekonomskih politik za stabilnost cen. Cilj predlaganih ukrepov je: — zagotoviti gospodarsko stabilnost ob tem pa upoštevati srednjeročne cilje; — zagotoviti uravnoteženo gospodarstvo in proračun z zmanjšanjem javnega dolga ter krepitvijo pokojninskega sistema in sistema zavarovanja; — spodbujati učinkovito porazdelitev sredstev, pri čemer je treba dati prednost izdatkom, ki spodbujajo gospodarsko rast, in podpirati trende na področju plač, ki spodbujajo gospodarsko stabilnost; — spodbujati večjo usklajenost makroekonomskih, strukturnih in zaposlovalnih politik.

3.5 Makroekonomske politike pakta za stabilnost in rast bi morale biti učinkoviteje usklajene s cilji lizbonske strategije, da bi lahko nastala skupna gospodarska politika Evropske unije in območja eura. Za podporo ustreznim odločitvam na področju industrijske strategije je potrebna reforma evropskega proračuna, s katero bi sredstva preusmerili v naložbe, ki bolj spodbujajo rast (14).

4. Naložbe v lizbonsko strategijo

4.1 V zvezi z reformami za povečanje rasti in reformami, ki so najpomembnejše s stališča industrije, je Svet navedel naslednje prednostne naloge: — izboljšanje in spodbujanje naložb v raziskave in razvoj, pri čemer je potrjen cilj 3 % BDP, ki je bil zastavljen v Lizboni; — izkoriščanje konkurenčne prednosti evropske industrije z oblikovanjem sodobne in aktivne industrijske politike, razvojem novih tehnologij, ustvarjanjem privlačnega okolja za industrijo, krepitvijo dejavnikov konkurenčnosti za obvladovanje izzivov globalizacije in spodbujanjem centrov podjetništva v EU, pri čemer se je treba osredotočiti na kakovost; — razširitev in poglobitev notranjega trga ter učinkovitejše izvajanje politike konkurenčnosti, deloma z zmanjšanjem državne pomoči; — spodbujanje podjetniške kulture in ustvarjanje okolja, prijaznejšega za MSP; — izboljšanje evropske infrastrukture in naložbe vanjo, ker je ključni dejavnik za nemoteno delovanje evropske industrije.

4.2 Sapirjevo poročilo iz leta 2003 (15) je že delno obravnavalo te cilje, pri tem pa poudarilo potrebo po upoštevanju pakta za stabilnost in rast. Glede monetarne politike poročilo navaja, da je najboljše pogoje za industrijsko politiko mogoče ustvariti le z ukrepi, ki ohranjajo obrestno mero pod nadzorom in zagotavljajo dolgoročno makroekonomsko stabilnost.

4.3 EESO je v mnenju o širših smernicah ekonomskih politik pozval k tesnejši povezanosti med smernicami in drugimi pobudami lizbonske agende (16).

4.4 Vendar pa odločitve na področju makroekonomske politike ostajajo zelo neuravnotežene. V središču pozornosti je boj proti inflaciji in stabilnost cen, pri čemer se ECB nagiba k temu, da pri obrestnih merah ne kaže preveč prožnosti in občasno sprejme nerazumljive odločitve. V obdobju močne rasti (1999-2000) je ECB praktično podvojila obrestne mere, medtem ko jih je v dolgih letih šibke rasti izredno počasi zmanjševala. Prožna monetarna politika bi se skupaj z usmerjenimi davčnimi politikami (strog nadzor in javne naložbe) lahko izkazala za najpomembnejši dejavnik pri zagotavljanju dolgoročne rasti v evropskem sistemu.

4.5 Naloga ECB je ohranjanje monetarne stabilnosti in nadzor nad inflacijo. Ti ukrepi pa lahko postanejo ovira za gospodarsko rast v državah z območja eura in tako negativno vplivajo na razvoj ostalih 15 „konvergenčnih“ držav. Zato je potrebno učinkovitejše usklajevanje ukrepov ECB z makroekonomskimi politikami EU. Seveda pa je razumljivo, da mora ECB pri svojih odločitvah upoštevati, da močna valuta pozitivno vpliva na uvoz, saj ga poceni, vendar pa ima negativne posledice za izvoz.

4.6 V zadnjih mesecih je EU zabeležila skromno, vendar spodbudno gospodarsko rast. To rast je podprl izvoz na druge trge, kar je brez dvoma pozitiven dejavnik. Vendar je za trajno in trdno rast notranjega trga treba spodbujati notranje povpraševanje. Tudi politike plač prispevajo k trajnosti in razvoju notranjega povpraševanja, saj spodbujajo gospodarstvo in izboljšujejo učinkovitost, medtem ko preprečujejo prenizko inflacijo ali padec cen.

5. Boljšemu usklajevanju davčne politike naproti

5.1 Sprejeta strategija, ki bi obsegala tudi davčne politike, bi lahko pomagala zagotoviti podporne ukrepe za industrijski razvoj in krepitev celotnega evropskega gospodarstva. Poleg potrebe po zmanjšanju odvečnih upravnih obremenitev za podjetja, zlasti MSP, se pojavlja tudi potreba po izboljšanju zakonodaje s poenostavitvijo, ki bi zagotavljala preglednost in strogo spoštovanje. Davčni sistem, ki temelji na pravičnosti in prerazporeditvi ter je v skladu s trendi rasti in spodbuja kohezijo, je pomemben dejavnik rasti, zaposlovanja in produktivnosti.

5.2 Pojav naraščajoče financializacije (17) podjetij lahko negativno vpliva na industrijski in predelovalni sektor. Posledice tega pojava so resne tako za razporeditev dohodka in premoženja kot za gospodarski razvoj in zaposlovanje.

5.3 Večja preglednost in boljša zakonodaja na ravni EU sta potrebni zlasti iz naslednjih razlogov: 1) skladi za zavarovanje vlaganj v tvegane naložbe so zelo tvegan instrument na finančnem trgu; 2) posamezni vlagatelji še vedno niso deležni dovolj pozornosti in zaščite; 3) učinkoviti predpisi bi zaščitili podjetja in finančne trge, pa tudi vlagatelje in varčevalce. Zato je potrebna pregledna in učinkovita ureditev na ravni EU, da bi vlagateljem zagotovili ustrezne in obsežne informacije. Vendar je sprejetje direktive o trgih finančnih instrumentov (MiFID) pomemben korak za varstvo vlagateljev, ne glede na to ali gre za podjetja ali fizične osebe.

5.4 EU in države članice bi zato morale imeti na voljo učinkovite instrumente za zaščito svojih gospodarstev pred špekulacijami ter čezmernim osredotočanjem industrijskih in gospodarskih skupin na finančne dejavnosti, ki ne prispevajo k povečanju premoženja in blaginje posameznih držav, ampak predstavljajo resnično nevarnost za socialno kohezijo in zaposlovanje.

6. Naložbe v ključne sektorje

6.1 V prihodnje bodo zagotovo igrala najpomembnejšo vlogo tista podjetja, ki se ukvarjajo z najnaprednejšo tehnologijo, kot so alternativna energija, nano- in biotehnologija, vesolje in aeronavtika, multimediji in telekomunikacije. Vsi našteti sektorji so bolj kapitalsko kot pa delovno intenzivni, zato zahtevajo visoko kvalificirano delovno silo.

6.2 Tradicionalno močne industrijske sektorje v Evropi (avtomobilska industrija, gospodinjski aparati itd.) pa je treba podpreti z visokokakovostno proizvodnjo. Zato bi morala evropska ekonomska politika uporabiti neposredne in posredne instrumente za spodbujanje glavnih evropskih projektov na teh področjih.

6.3 Predsednik EIB Philippe Maystadt je v svojem govoru na EESO poudaril, da je glavna vloga EIB spodbujati ekonomsko in socialno kohezijo, zato EIB daje prednost naložbam na področju obnovljivih virov energije, energetske učinkovitosti, raziskav in razvoja ter varnosti in raznolikosti oskrbe z energijo. Poleg tega so pobude, kot je program JASPERS, usmerjene v priprave projektov na področju prometnih omrežij, okolja in zdravja.

6.4 Obstajajo visoko energetsko intenzivna podjetja, ki so zelo pomembna za evropsko industrijsko strukturo. V okviru prizadevanja za uskladitev industrijskih politik držav članic bi morali ta podjetja zaščititi na ravni Skupnosti, da bi omogočili prehodne in dolgoročne ukrepe, ki bi bili po potrebi sektorske narave. Vendar je treba nameniti pozornost osnovnim ciljem EU za zmanjšanje emisij CO2 v boju proti globalnemu segrevanju. Pri tem se pojavlja priložnost za uskladitev potrebe po rasti notranjega trga s trenutnimi vprašanji podnebnih sprememb. V skladu s temi cilji mora EU prevzeti vodilno vlogo pri mednarodnih pogajanjih za spoštovanje Kjotskega protokola in nedavne uredbe REACH.

6.5 Nekatere proizvodne sektorje je preseljevanje obratov že močno prizadelo, kar postaja zaskrbljujoče. Potrebna so močna prizadevanja za zagotavljanje, da bodo zaprtja proizvodnih obratov čim manj pretresljiva za delavce in blaginjo prizadetih regij. Vendar pa omejitev posledic ne sme biti edini odgovor. V okviru stalnega cilja je treba podjetjem omogočiti, da se prilagodijo, ter delavcem ponuditi nenehno usposabljanje, da lahko na podlagi svojih spretnosti in znanj ostanejo na trgu dela.

7. Ozemeljske politike

7.1 Za uravnotežen razvoj v celotni Skupnosti so potrebne spodbude na nacionalni ravni in na ravni Skupnosti, ki bi spodbujale podjetja k dodatnim, in ne le alternativnim, naložbam, da bi razširili tržišče ter temeljito izkoristili ugodnosti notranjega trga, ki sedaj vključuje tudi nove države članice. Evropska industrijska struktura, ki jo sestavljajo uspešna industrijska okrožja in sektorji gospodarske dejavnosti, je še vedno ustrezen model, ki je lahko konkurenčen kljub izzivom prihodnosti, zlasti v nekaterih posebnih proizvodnih sektorjih.

7.2 Komisija sama (18) je poudarila usmerjenost k deindustrializaciji in preseljevanju, ki sta deloma povezana med seboj. Evropsko gospodarstvo je v zadnjih desetletjih nedvomno doživelo veliko preobrazbo: delež predelovalne industrije v skupni proizvodnji EU se je s 30 % v letu 1970 zmanjšal na 18 % v letu 2001, hkrati pa se je drastično povečal delež v storitvenem sektorju, ki se je z 52 % zvišal na 71 %. Preseljevanje večinoma vpliva na tehnološko manj razvite, delovno intenzivne gospodarske panoge, vendar je velika nevarnost, da se lahko tudi raziskovalne in razvojne dejavnosti preselijo izven evropskih meja, kar pa se že dogaja. Zaskrbljujoči so tudi najnovejši podatki o novih industrijskih naročilih, ki jih je konec aprila 2007 objavil Eurostat (19).

7.3 Predelovalna industrija je vedno bila in bo še naprej temelj evropskega gospodarstva. Mnogi sektorji so odvisni od trdne industrijske osnove, vključno s storitvenim sektorjem: opustitev tega sektorja bi bila škodljiva, saj ima ogromen potencial in številne pozitivne lastnosti (20). Čeprav v okviru določenih delovno intenzivnih gospodarskih panog poteka preseljevanje iz EU, je pomembno, da jedro industrijske proizvodnje, ki predstavlja visoko dodano vrednost našega gospodarstva, ostane v Evropi.

7.4 Če pogledamo, katera so svetovna podjetja z najvišjimi prihodki, vidimo, da je predelovalna industrija trajna gonilna sila sodobnega gospodarstva. Poleg tega so celo v terciarnem sektorju, ki raste in bo zagotovo še naprej rasel, najbolj dinamično in inovativno področje njegove storitve za proizvodnjo (21).

7.5 V zadnjih nekaj letih je Evropska komisija začela številna prizadevanja v podporo različnim industrijskim sektorjem; naj pri tem navedemo dva primera. Pred kratkim je pozornost Komisije pritegnila avtomobilska industrija, ki je tradicionalno močna panoga evropske industrije, saj predstavlja 3 % evropskega BDP in 7 % zaposlitev v predelovalnem sektorju. S sporočilom CARS 21 (22) Komisija želi začeti obsežno strategijo za evropsko avtomobilsko industrijo, s ciljem dolgoročno zagotoviti proizvodnjo vozil po najboljših cenah za potrošnike. Dokument obsega številne vidike, kot so zmanjšanje upravnih stroškov, okoljska trajnost, varnost v cestnem prometu, zunanja trgovina in raziskave. Kot kaže je Komisija ugotovila, da so avtomobilska industrija in sorodni sektorji osrednjega pomena za evropsko gospodarstvo ter kot taki zahtevajo instrumente usklajevanja na evropski ravni, ki bodo vodili njihov razvoj.

7.6 Evropske institucije so sprejele ad hoc ukrepe tudi za sektor tekstilne industrije. Ta sektor je zelo ranljiv, saj je izredno občutljiv na posledice mednarodne konkurence. Že svet za konkurenčnost je 27. novembra 2003 poudaril pomen zagotavljanja učinkovitega vzajemnega delovanja med politikami Skupnosti, zlasti prek raziskav, inovacij, ukrepov usposabljanja in varstva pravic intelektualne lastnine. V začetku leta 2004 je Komisija ustanovila skupino na visoki ravni za sektor tekstila in oblačil z namenom, da pripravi priporočila o vrsti praktičnih pobud na regionalni, nacionalni in evropski ravni (23).

7.7 Novembra 2003 je Komisija začela tudi evropsko pobudo za rast, da bi pospešila okrevanje gospodarstva v EU. Pobuda obsega program „Quick Start“ za javne in zasebne naložbene projekte, povezane z infrastrukturo, mrežami in znanjem, s ciljem spodbujati ustanavljanje javno-zasebnih partnerstev v sodelovanju z Evropsko investicijsko banko. Ta projekt je treba podpreti, zlasti v okviru gospodarskih, socialnih, okoljskih ciljev, ki jih je Evropska unija zastavila v zadnjih letih.

7.8 Evropski socialni sklad lahko opredelimo kot enega od instrumentov, ki je bil oblikovan za lažji prehod v sektorjih in na področjih, ki so jih prizadele strukturne spremembe. Močno je usmerjen k aktivni politiki zaposlovanja, usposabljanju in dostopu na trg dela. Evropski sklad za regionalni razvoj spodbuja konkurenčnost, pri čemer je poudarek na raziskavah, inovacijah, izobraževanju in infrastrukturi. Samo če bodo socialno-ekonomski akterji dovolj vključeni v proces načrtovanja v skladu z načelom partnerstva, bodo programi strukturnih skladov dosegli svoje cilje.

8. Raziskave in razvoj

8.1 Dokazano je, da so raziskave in razvoj pomemben pogoj za gospodarsko rast in industrijske strategije. Institucije EU so si mnogokrat prizadevale širiti, spodbuditi, ter izboljšati rezultate in naložbe v inovacije, pri tem pa so nenehno poudarjale pomen teh vprašanj.

8.2 Lizbonska agenda je za vse države članice postavila cilj vlaganja 3 % BDP v raziskave in razvoj. Kot kaže, ta cilj še zdaleč ni dosežen; v preteklih letih se je izkazalo, da države, ki so stalno vlagale v raziskave in razvoj, vlagajo še naprej, medtem ko druge niso povečale naložb v skladu s pričakovanju (24). Ad hoc davčni ukrepi se prav tako lahko uporabljajo kot pobude za naložbe v raziskave in razvoj.

8.3 Kot poudarja Sapirjevo poročilo, se naložbe Evropske unije v raziskave in razvoj močno razlikujejo od naložb Združenih držav. Razlika ni le v višini sredstev iz javnega in zasebnega sektorja, ki so namenjena raziskavam in razvoju. V primerjavi z ZDA ima Evropa manj raziskovalcev, manj znanstvenih publikacij, manjši delež proizvodov visoke tehnologije na mednarodnem trgu in tudi manj registriranih patentov ter na novo ustanovljenih uspešnih podjetij (25).

8.4 Komisija je v zeleni knjigi z naslovom Evropski raziskovalni prostor: Nove perspektive (26) predlagala strategijo, da bi premaknila stvari z mrtve točke v zvezi s patentom Skupnosti, pripravljajo pa se tudi pobude za podporo nastajanju „vodilnih trgov“ v obetavnih tehnološko intenzivnih sektorjih.

8.5 V okviru skupnega program za raziskave ter okvirnega program za konkurenčnost in inovacije vedno bolj narašča potreba po močnem usklajevalnem organu, ki se bo osredotočil na industrijske strategije.

8.6 Podpora raziskavam je še vedno v veliki meri stvar nacionalne politike, vendar pa obstajajo pozitivni primeri evropskih raziskovalnih pobud: večina ekonomistov bi konzorcij Airbus in skupno podjetje STMicroelectronics označila kot uspešna evropska paradna konja, redka primera nadnacionalnega usklajevanja na področju visoke tehnologije, ki sta dejansko mednarodno konkurenčna. Inovacijski sklad bi lahko bil dejavnik pri ustanovitvi evropskih industrijskih konzorcijev, ki bi pomagali povečati število nadnacionalnih zgodb o uspehu.

8.7 Za idealno industrijsko strukturo je potrebna infrastruktura, predvsem evropska. Zato mora biti cilj izboljšati in utrditi materialno infrastrukturo, kot so promet in omrežja IT, pristanišča, prometni koridorji in prevozniki, pa tudi nematerialno infrastrukturo z osredotočanjem na usposabljanje ter usklajevanje univerz in raziskovalnih centrov, kar je prav tako pomembno, zlasti v okviru dolgoročnih izzivov.

8.8 V zvezi s tem je zelo pomembna močna povezanost med univerzami, raziskovalnim področjem in poslovnim svetom. Zato je potreben strateški pristop, ki zagotavlja, da študenti pridobijo potrebne spretnosti in znanja za vstop na trg dela. Poleg tega bodo potrebne javne in zasebne naložbe za zagotavljanje večjega razvoja univerzitetno povezanih centrov odličnosti, ki bodo predstavljali plodno podlago za prihodnje podjetnike.

8.9 Poleg tega ne smemo pozabiti, da se je proračun za MSP v sedmem okvirnem programu EU za raziskave (2007-2013) (27) povečal; 1,3 milijarde EUR proračunskih sredstev je namenjenih: — zagotavljanju podpore majhnim skupinam inovativnih podjetij za reševanje skupnih problemov na področju tehnologije; — zajamčenemu 75 % financiranju raziskav in razvoja v MSP (v primerjavi s 50 % v šestem okvirnem programu); — razvoju in usklajevanju podpore za MSP na nacionalni ravni.

V Bruslju, 26. septembra 2007 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Financializacija: naraščajoča prevlada finančne industrije v celotni gospodarski dejavnosti, dejavnosti finančnih nadzornikov pri upravljanju podjetij, finančnih sredstev glede na celotna sredstva, trženih vrednostnih papirjev in zlasti delnic med finančnimi sredstvi, trga vrednostnih papirjev kot trga za nadzor podjetij pri določanju podjetniških strategij in nihanj na trgu vrednostnih papirjev kot dejavnika ekonomskih ciklov; iz Wikipedije

(http://en.wikipedia.org/wiki/Financialisation) (op.prev.: prosti prevod).

(2) Socialni dialog in udeležba zaposlenih sta bistvenega pomena za predvidevanje in obvladovanje industrijskih sprememb ter za Izvajanje lizbonskega programa Skupnosti: Politični okvir za krepitev proizvodnje EU – za celovitejši pristop k industrijski politiki, UL C 24, 31.1.2006; Kohezijska politika za podporo rasti in novih delovnih mest: Strateške smernice Skupnosti, 2007-2013, UL C 185, 8.8.2006.

(3) Člen 157(2) navaja: „Države članice se med seboj posvetujejo v povezavi s Komisijo in po potrebi uskladijo svoje ukrepanje. Komisija lahko daje koristne pobude za pospeševanje takšnega usklajevanja“.

(4) COM(1990) 556 konč.

(5) Glej na primer naslednja dva sporočila Evropske komisije iz 90-ih let: Politika industrijske konkurenčnosti za Evropsko unijo (COM(1994) 319 konč.) in Konkurenčnost evropskih podjetij glede na globalizacijo – kako bi jo lahko spodbujali (COM(1998) 718 konč).

(6) COM(2002) 714 konč.

(7) COM(2003) 704 konč.

(8) COM(2004) 274 konč.

(9) COM(2005) 474 konč.

(10) COM(2007) 374 konč.

(11) Glej sporočilo za javnost Eurostata 64/2007 (15. maj 2007).

(12) Glej sporočilo za javnost Eurostata 50/2007 (12. april 2007).

(13) Priporočilo Sveta 2005/601/ES z dne 12. julija 2005 o širših smernicah ekonomskih politik držav članic in Skupnosti (2005-2008), UL L 205, 6.8.2005, str. 28.

(14) Glej zbirno poročilo Marie Joao Rodrigues, skupina za lizbonsko agendo: Delavnica o razvoju lizbonske agende na evropski ravni (Lisbon Agenda Group – Workshop on developing the Lisbon Agenda at European Level), Bruselj, 17. november 2006.

(15) An Agenda for a Growing Europe – Making the EU Economic System Deliver, André Sapir in drugi, julij 2003.

(16) Glej mnenje EESO o širših smernicah ekonomskih politik in gospodarskem upravljanju, UL C 324, 30.12.2006, str. 49.

(17) Glej opombo 1.

(18) Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o nekaterih ključnih vprašanjih evropske konkurenčnosti – Celostnemu pristopu naproti, COM(2003) 704.

(19) Glej sporočilo za javnost Eurostata 56/2007 (24. april 2007).

(20) Temeljni pomen močnega in dinamičnega industrijskega sektorja v Evropi je poudarjen v sporočilu Komisije Izvajanje Lizbonskega programa Skupnosti: Politični okvir za krepitev proizvodnje EU – za celovitejši pristop k industrijski politiki, COM(2005) 474 z dne 5. oktobra 2005, in v mnenju EESO o tem sporočilu, UL C 185, 8.8.2006, str. 80.

(21) Glede pomena storitev za proizvodnjo in medsebojno učinkovanje storitev in evropske predelovalne industrije glej mnenje EESO o medsebojnem učinkovanju med storitvami in evropsko predelovalno industrijo ter učinkih na zaposlovanje, konkurenčnost in produktivnost, UL C 318, 23.12.2006, str. 26.

(22) Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu: Konkurenčen ureditveni okvir za avtomobilsko industrijo v 21. stoletju – Stališče Komisije o končnem poročilu skupine na visoki ravni CARS 21 – Prispevek k strategiji EU za rast in delovna mesta, COM(2007) 22 konč.

(23) Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Tekstil in oblačila po letu 2005 – Priporočila skupine na visoki ravni za tekstil in oblačila, COM(2004) 668 konč.

(24) Glej delo lizbonske skupine EESO, zlasti Resolucijo o izvajanju prenovljene lizbonske strategije, z dne 15. februarja 2007, CESE 298/2007.

(25) COM(2006) 728 konč.

(26) COM(2007) 161 konč.

(27) Glej mnenje EESO o predlogu sklepa Evropskega parlamenta in Sveta o ustanovitvi okvirnega programa za konkurenčnost in inovativnost (2007-2013), UL C 65, 17.3.2006, str. 22.