OBVESTILO KOMISIJE –

Tehnične smernice o preverjanju trajnostnosti za sklad InvestEU

(2021/C 280/01)

IZJAVA O OMEJITVI ODGOVORNOSTI Namen tega obvestila je zagotoviti tehnične smernice za pregled in preverjanje trajnostnosti projektov, ki prejemajo podporo InvestEU, v skladu z uvodno izjavo 13 ter členom 8(5) in (6) uredbe o InvestEU. Ta dokument je pripravila Komisija ob podpori mreže JASPERS in v sodelovanju z morebitnimi izvajalskimi partnerji. Ta dokument je, kar zadeva podnebno razsežnost, skladen s tehničnimi smernicami za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027. V tem dokumentu so, kolikor je mogoče in ustrezno, upoštevani tudi rezultati dveh študij. Prvo študijo, tj. Technical Support Document for Environmental Proofing of Investments under the InvestEU Programme (Tehnični podporni dokument za okoljsko preverjanje naložb, financiranih v okviru programa InvestEU), je izvedel GD za okolje. Drugo študijo, tj. InvestEU Programme: Guidance on social sustainability proofing of investment and financing operations (Program InvestEU: Smernice o preverjanju socialne trajnostnosti naložbenih operacij in operacij financiranja), je izvedel GD za zaposlovanje. Smernice o preverjanju trajnostnosti bi morali uporabljati izvajalski partnerji, finančni posredniki in nosilci projektov/končni prejemniki, ki sodelujejo pri uporabi sklada InvestEU. Smernice o preverjanju trajnostnosti bi se lahko uporabljale tudi za druge programe. Te smernice se lahko posodobijo ob upoštevanju izkušenj z izvajanjem zadevne zakonodaje EU. Dopolnijo se lahko z mednarodnimi, nacionalnimi ali sektorskimi premisleki ali smernicami.

VSEBINA

1. UVOD 5

1.1 Področje uporabe 5

1.2 Skladnost z zakonodajo 6

1.3 Pragovi 7

1.4 Smernice in merila za preverjanje trajnostnosti v okviru taksonomije EU 7

1.5 Vmesna ocena in pregled teh smernic 10

2. PREVERJANJE TRAJNOSTNOSTI ZA OPERACIJE NEPOSREDNEGA FINANCIRANJA 10

2.1 Splošna načela in splošni pristop k preverjanju 10

2.2 Podnebna razsežnost 12

2.2.1 Uvod 12

2.2.2 Splošni pristop k preverjanju trajnostnosti podnebja 13

2.2.3 Skladnost z zakonodajo 15

2.2.4 Odpornost proti podnebnim spremembam 16

2.2.5 Podnebna nevtralnost in blažitev podnebnih sprememb 21

2.2.6 Poročanje in spremljanje 25

2.3 Okoljska razsežnost 26

2.3.1 Splošni pristop k okoljskemu preverjanju 26

2.3.2 Skladnost z zakonodajo 29

2.3.3 Pregled InvestEU v okviru okoljske razsežnosti 33

2.3.4 Preverjanje: blažitev, količinska opredelitev in monetizacija 35

2.3.5 Pozitivna agenda 37

2.3.6 Poročanje in spremljanje 37

2.4 Socialna razsežnost 38

2.4.1 Splošni pristop k preverjanju socialne trajnostnosti 38

2.4.2 Okvir skladnosti z zakonodajo za socialno razsežnost 40

2.4.3 Pregled socialnih operacij 40

2.4.4 Kategorizacija socialnih tveganj 44

2.4.5 Socialno preverjanje 47

2.4.6 Pozitivna agenda 54

2.4.7 Poročanje in spremljanje 56

2.5 Horizontale določbe za tri razsežnosti 56

2.5.1 Zmogljivost nosilca projekta 56

2.5.2 Pogodbeni dogovori 57

2.6 Ekonomska ocena operacij 57

2.6.1 Oblike ekonomske ocene 58

2.6.2 Obstoječe prakse za ekonomsko oceno 59

2.6.3 Priporočila za program InvestEU 59

2.7 Financiranje podjetij za splošne namene 60

3. PRISTOP K PREVERJANJU TRAJNOSTNOSTI ZA OPERACIJE POSREDNEGA FINANCIRANJA 61

3.1 Splošne zahteve za preverjanje 61

3.2 Vrste financiranja 62

3.2.1 Infrastrukturni skladi 62

3.2.2 Neinfrastrukturni lastniški ali dolžniški skladi 64

3.2.3 Kreditne linije na podlagi posredništva ali drugi dolžniški produkti, namenjeni malim in srednjim podjetjem, malim podjetjem s srednje veliko tržno kapitalizacijo in drugim upravičenim subjektom 65

4. VLOGE, ODGOVORNOSTI IN POSTOPEK V OKVIRU PROGRAMA INVESTEU 66

4.1 Vloge in odgovornosti 66

4.1.1 Vloga in odgovornosti nosilca projekta/končnega prejemnika 66

4.1.2 Vloga in odgovornosti izvajalskega partnerja 67

4.1.3 Vloga finančnega posrednika 68

4.1.4 Vloga naložbenega odbora 68

4.1.5 Vloga Komisije 68

4.1.6 Pristojni javni organi 69

4.2 Postopek InvestEU 69

4.2.1 Preverjanje politike 69

4.2.2 Obrazec prošnje za jamstvo 70

4.2.3 Preglednica kazalnikov 70

4.2.4 Poročanje Komisiji 70

Priloga 1 – Seznam pravnih zahtev 72

Priloga 2 – Informacije, ki jih je treba predložiti naložbenemu odboru InvestEU (poglavje 2) 76

Priloga 3 – Kontrolni seznami, ki jih morajo izvajalski partnerji uporabiti za preverjanje v okviru posamezne razsežnosti 79

Priloga 4 – Drugi viri in smernice, ki se lahko upoštevajo pri preverjanju trajnostnosti InvestEU 108

Priloga 5 – Glosar 111

Priloga 6 – Dodatne smernice o posrednem financiranju (poglavje 3) 114

1. UVOD

Uredba o InvestEU (1) uvaja trajnostnost operacij financiranja in naložbenih operacij kot pomemben element v postopku odločanja pri odobritvi uporabe jamstva EU. V tem dokumentu se trajnostnost (2) nanaša na tri razsežnosti, opredeljene v členu 8(5) uredbe o InvestEU: podnebno, okoljsko in socialno.

Za zagotovitev, da so operacije financiranja in naložbene operacije, ki prejemajo podporo sklada InvestEU, skladne s širšimi zavezami EU glede trajnostnosti ali da prispevajo k njim, uredba o InvestEU zahteva predhodno preverjanje trajnostnosti, da se ugotovijo in obravnavajo vsi morebitni znatni (negativni in pozitivni) učinki, ki bi jih te operacije lahko imele na tri navedene razsežnosti.

Namen teh smernic je pomagati izvajalskim partnerjem, finančnim posrednikom in nosilcem projektov/končnim prejemnikom pri izpolnjevanju zahtev glede preverjanja trajnostnosti iz uredbe o InvestEU. Čeprav so bile te smernice pripravljene posebej za sklad InvestEU, bi jih lahko v širšem okviru uporabljala katera koli stran (npr. nosilec projekta, finančna institucija ali javni organ), ki želi pri svoji dejavnosti upoštevati vidike trajnostnosti. Te smernice so bile pripravljene v sodelovanju s potencialnimi izvajalskimi partnerji.

Smernice upoštevajo načela sorazmernosti, preglednosti in izogibanja nepotrebnemu upravnemu bremenu. Predlagani pristopi za podnebno, okoljsko in socialno razsežnost upoštevajo obstoječe prakse ter posebne potrebe na teh področjih.

Strukturirane so na naslednji način:

— poglavje 1 – določa splošni pravni okvir in pojasnjuje nekatere pojme, ki se uporabljajo v smernicah;

— poglavje 2 – predstavlja pristop preverjanja trajnostnosti neposredno financiranih operacij. To poglavje vsebuje: (i) podrobne smernice o tem, kako opraviti analizo za vsako od treh razsežnosti trajnostnosti, ter (ii) priporočila, kako rezultate teh analiz vključiti v ekonomsko oceno projekta;

— poglavje 3 – zagotavlja smernice o vidikih preverjanja trajnostnosti, povezanih s posredno financiranimi posli. Te smernice so pripravljene na podlagi različnih vrst financiranja in veljavnih zahtev, ob upoštevanju njihovih posebnosti;

— poglavje 4 – opisuje vloge in odgovornosti različnih vključenih akterjev ter informacije o tem, kako bi bilo mogoče preverjanje trajnostnosti uskladiti s splošnimi procesi InvestEU;

— priloge – vsebujejo kontrolne sezname, pripravljene v pomoč izvajalskim partnerjem in nosilcem projektov pri preverjanju trajnostnosti, ter povzetek dodatnih razpoložljivih virov.

1.1 Področje uporabe

Vidike trajnostnosti bi bilo treba preveriti za operacije financiranja in naložbene operacije v vseh sklopih sklada InvestEU. Kljub temu bo treba razlikovati med operacijami in sklopi, da se zagotovi sorazmernost in zmanjša nepotrebno upravno bremene. V členu 8(5) in (6) uredbe o InvestEU so določene ustrezne zahteve glede preverjanja trajnostnosti.

V skladu s členom 8(5) uredbe o InvestEU je treba za operacije financiranja in naložbene operacije (v nadaljnjem besedilu: operacije), ki presegajo določen prag (kot je opredeljen pozneje v teh smernicah v poglavju 1.3) in za katere se zaprosi za podporo InvestEU, najprej izvesti pregled InvestEU (3). Namen tega pregleda je, da izvajalskim partnerjem pomaga ugotoviti, ali imajo operacije okoljske ali podnebne vplive ali socialne učinke (negativne in pozitivne).

Če izvajalski partner po pregledu InvestEU ugotovi, da operacija znatno vpliva na katero koli od treh razsežnosti, je treba zanjo opraviti preverjanje trajnostnosti. Obseg preverjanja bo odvisen od izida pregleda InvestEU in lahko zajema eno ali več razsežnosti. Namen preverjanja bo čim bolj zmanjšati škodljive učinke operacije in čim bolj povečati njene koristi za katero koli od treh razsežnosti.

Za namene teh smernic projekt pomeni naložbo v osnovna sredstva in/ali dejavnosti z jasno opredeljenimi obsegom in cilji, kot so: (i) infrastruktura; (ii) nabava opreme, strojev ali druge naložbe v osnovna sredstva; (iii) tehnološki razvoj; (iv) posebne raziskave in/ali inovacijske dejavnosti, (v) prenova energijske učinkovitosti. Predmet pregleda in preverjanja morajo biti projekt in njegovi učinki.

Za financiranje za splošne namene (npr. financiranje podjetij za splošne namene) ali neposredne kapitalske naložbe bo ocena obsegala: (i) splošen pristop končnega prejemnika k vključevanju vidikov trajnostnosti v lastne procese in (ii) zmožnost končnega prejemnika za obravnavanje s tem povezanih vidikov in učinkov, ki izhajajo iz njegovih dejavnosti.

1.2 Skladnost z zakonodajo

Operacije financiranja in naložbene operacije, ki jih podpira sklad InvestEU, ne glede na njihovo velikost in morebitno izvedbo preverjanja, morajo biti skladne z ustrezno zakonodajo EU in nacionalno zakonodajo. K temu spada tudi izpolnjevanje veljavnih obveznosti na področju okoljskega, socialnega in delovnega prava, določenih v pravu Unije, nacionalnem pravu, kolektivnih pogodbah ali mednarodnih socialnih in okoljskih konvencijah iz Priloge X k Direktivi 2014/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta (4).

Izvajalski partner (ali v primeru posrednega financiranja finančni posrednik) bi moral opredeliti ustrezne pravne zahteve (5), ki se uporabljajo za operacijo, ter preveriti (6) skladnost z okoljsko in socialno zakonodajo in predpisi.

Preverjanje trajnostnosti, opravljeno za namene uredbe o InvestEU, ne bo nadomestilo preverjanja skladnosti s pravnimi zahtevami iz zakonodaje EU in nacionalne zakonodaje. Ocene, izvedene v skladu z zakonodajo EU in nacionalno zakonodajo, bodo zagotovile potrebne vhodne podatke (tj. ocene osnovnih emisij, opise verjetnih znatnih vplivov projekta, pozitivne učinke itd.), ki se bodo uporabili za preverjanje, kadar je to ustrezno. S preverjanjem trajnostnosti se bo ugotovilo, ali obstaja kakršen koli preostali učinek. Prav tako se bo količinsko in po možnosti denarno ovrednotil preostali učinek, ocenjen kot veliko in/ali srednje veliko tveganje. Nato se bo s preverjanjem ugotovilo, ali obstajajo preostali učinki v ekonomski oceni projekta, skupaj s pričakovanimi koristmi, ki izhajajo iz pozitivnih učinkov projekta. To je dejanska dodana vrednost preverjanja trajnostnosti, ki presega skladnost z zakonskimi zahtevami.

Sozakonodajalca sta izrecno zahtevala, naj izvajalski partnerji izvedejo trajnostno preverjanje naložb v okviru sklada InvestEU. To pomeni „zvišanje ravni“ in preseganje zahteve po zgolj skladnosti z obstoječo zakonodajo. V zvezi s tem vprašanjem zagotavljata usmerjanje v uredbi o InvestEU. Nekatere uvodne izjave se na primer nanašajo na evropski steber socialnih pravic (7), Pariški sporazum (8), cilje Združenih narodov za trajnostni razvoj (9) ter poročilo o globalnih tveganjih za leto 2018 (10). V skladu s členom 8(5) projekti, ki niso skladni s podnebnimi cilji, niso upravičeni do podpore v okviru sklada InvestEU. Poleg tega se člen 8(6) uredbe o InvestEU sklicuje na oceno tveganja in ranljivost zaradi podnebnih sprememb za obravnavanje prilagajanja podnebnim spremembam in odpornosti proti njim, stroškov emisij toplogrednih plinov, obračunavanja učinkov na osnovne elemente naravnega kapitala, socialnega učinka projektov in opredelitve projektov, ki niso skladni s podnebnimi cilji.

1.3 Pragovi

V skladu z načelom sorazmernosti in kot se zahteva v členu 8(5) uredbe o InvestEU, so operacije pod določenim pragom izvzete iz zahteve po pregledu in preverjanju trajnostnosti. Ta prag se uporablja posebej za preverjanje trajnostnosti InvestEU in nikakor ne nadomešča pravnih obveznosti iz Direktive 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta o presoji vplivov na okolje (11) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o PVO), ki veljajo za razvijalce projektov, ali drugega veljavnega prava EU ali nacionalnega prava.

Na podlagi sedanje prakse in izkušenj, pridobljenih na področju presoje vplivov na okolje in preverjanja trajnostnosti infrastrukturnih projektov, so pragovi, pod katerimi preverjanje trajnostnosti ne bo potrebno, določeni v spodnjih dveh točkah:

(i) Za neposredne operacije: (a) za (naložbene) projekte na podlagi skupnih stroškov naložb v projekt je prag določen pri vrednosti 10 milijonov EUR (12); (b) za splošne podjetniške naložbe/neposredne kapitalske naložbe na podlagi skupnega financiranja, ki ga izvajalski partner zagotovi končnemu prejemniku, je prag določen pri vrednosti 10 milijonov EUR.

(ii) Za posredne operacije: (a) za infrastrukturne sklade se za zadevne projekte uporablja enak prag kot za neposredne operacije. Na podlagi skupnih stroškov naložb v projekte ta prag znaša 10 milijonov EUR; (b) za financiranje MSP, malih podjetij s srednje veliko tržno kapitalizacijo in drugih upravičenih podjetij pregled ali popolno preverjanje trajnostnosti ne bo potrebno (13). Vendar se bodo uporabljali poenostavljena oblika preverjanja trajnostnosti in posebni zaščitni ukrepi, da se zagotovi minimalna usklajenost z zavezami EU, hkrati pa si bo prizadevalo, da mali gospodarski subjekti ne bi bili preobremenjeni z zapletenimi zahtevami. Pristop k preverjanju trajnostnosti za posredno financiranje je podrobno opisan v poglavju 3 teh smernic.

1.4 Smernice in merila za preverjanje trajnostnosti v okviru taksonomije EU (14)

Namen zahteve glede preverjanja trajnostnosti v uredbi o InvestEU je spodbujati in nagraditi projekte, ki imajo pozitivne podnebne in okoljske vplive ter socialne učinke, hkrati pa zmanjšati njihove negativne vplive in učinke. Preverjanje trajnostnosti omogoča: (i) opredelitev vplivov in učinkov projekta; (ii) uvedbo ukrepov za blažitev za obravnavanje teh vplivov in učinkov ter (iii) po možnosti priznavanje priložnosti za izboljšanje trajnostnosti projekta.

Taksonomija EU omogoča, da se gospodarske dejavnosti opredelijo kot okoljsko trajnostne (tj. pomembno prispevajo k vsaj enemu od šestih okoljskih ciljev (15), kot so opredeljeni v uredbi o taksonomiji, ne povzročajo znatne škode („načelo, da se ne škoduje bistveno“) nobenemu od preostalih petih okoljskih ciljev in so v skladu z minimalnimi socialnimi zaščitnimi ukrepi). Pri preverjanju trajnostnosti se lahko upošteva ta razvrstitev, nato pa zagotovi bolj poglobljena (razčlenjena) opredelitev pozitivnih in negativnih učinkov. Zato se bodo tehnična merila za pregled taksonomije EU, vključno z načelom, da se ne škoduje bistveno, po začetku veljavnosti – kadar je to ustrezno in kolikor je mogoče – ustrezno uporabljala v celotnem postopku pregleda in preverjanja.

Vendar je treba poudariti, da sklad InvestEU zajema širši spekter upravičenosti naložb kot tiste gospodarske dejavnosti, ki jih zajema taksonomija EU. Sklad InvestEU si prizadeva tudi za uravnotežen pristop k različnim prednostnim nalogam politike EU, od katerih nekatere morda nimajo velikega potenciala za trajnostnost, medtem ko je taksonomija EU klasifikacijski sistem, vzpostavljen za določitev dejavnosti, ki na prvi stopnji znatno prispevajo k okoljskim ciljem.

Merila v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno

Da projekti ne bi bistveno škodovali okoljskim ciljem EU, kot določa taksonomija EU, se kot izhodišče uporablja skladnost z ustrezno okoljsko zakonodajo EU. Poleg tega se zahteva skladnost z ustrezno nacionalno okoljsko zakonodajo in okoljskimi dovoljenji, potrebnimi za izgradnjo in delovanje projektov, vključno s tistimi, ki so opredeljeni v merilih taksonomije EU v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno. Ob upoštevanju določb uredbe o InvestEU in teh smernic je skladnost z zakonodajo predpogoj za katero koli operacijo financiranja ali naložbeno operacijo, ki je upravičena do prejemanja podpore InvestEU.

Druga merila v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno, ki se ne nanašajo na okoljsko zakonodajo, bi bilo treba, kadar so veljavna, uporabiti kot referenco za predlaganje ukrepov za blažitev ali za opredelitev projektov, ki niso v skladu z doseganjem podnebnih ciljev – v primerih, v katerih je potrebno preverjanje v skladu s temi smernicami (za neposredno in posredno financiranje, kot je podrobneje opisano v poglavjih 2 in 3).

V praksi je treba sprejeti naslednje ukrepe:

1. Na podlagi pregleda InvestEU izvajalski partner določi, ali je potrebno preverjanje za določena merila/razsežnost.

2. Preveri se, ali je dejavnost zajeta v taksonomiji EU (16).

3. Preveri se, ali za posamezno dejavnost obstajajo merila v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno.

4. Merila v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno, se po najboljših močeh uporabijo za predlaganje dodatnih ukrepov za blažitev, če je to potrebno.

Pri vseh operacijah financiranja in naložbenih operacijah InvestEU (17) za neposredno in posredno financiranje bi bilo treba izpolnjevati naslednje štiri pogoje na podlagi meril v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno, za blažitev podnebnih sprememb in minimalne socialne zaščitne ukrepe, pri čemer je jasen cilj zagotavljati, da se ne bi spremenila splošna merila za upravičenost InvestEU, kot so opredeljena v uredbi o InvestEU in naložbenih smernicah. Ti štirje pogoji so navedeni v alineah v nadaljevanju:

— za projekte, ki zajemajo naslednje dejavnosti: anaerobno razgradnjo bioloških odpadkov; zajemanje in uporabo deponijskega plina – za spremljanje uhajanja metana v objektu bi bilo treba vzpostaviti načrt za spremljanje;

— za projekte, ki zajemajo prevoz CO2 in podzemno trajno geološko shranjevanje CO2 – podroben načrt spremljanja v skladu z določbami Direktive 2009/31/ES o zajemanju in shranjevanju CO2 (18) ter Direktive (EU) 2018/410 o EU ETS (19).

— za projekte, ki zajemajo naslednje dejavnosti: železniški tovorni promet; tovorni promet po celinskih vodah; naknadno opremljanje plovil za prevoz potnikov in tovora po celinskih vodah; pomorski tovorni promet; cestni prevoz tovora – podpora InvestEU se ne bi smela dodeliti za financiranje plovil, vozil ali tirnih vozil, posebej namenjenih (20) za prevoz fosilnih goriv (kot so tirna vozila za rudarjenje premoga ali naftni tankerji);

— upoštevati je treba minimalne socialne zaščitne ukrepe, kot so določeni v členu 18 uredbe o taksonomiji (21). Ti minimalni zaščitni ukrepi ne vplivajo na uporabo strožjih zahtev – kadar je to ustrezno – glede poklicne trajnostnosti, trajnostnosti na področju zdravstva in varnosti ter socialne trajnostnosti, določenih v pravu Unije. Izvajalski partnerji/finančni posredniki bi morali zlasti zahtevati potrditev nosilca projekta/končnega prejemnika v zvezi z njegovimi operacijami, da (22): 1. ima nosilec projekta/končni prejemnik vzpostavljene učinkovite ukrepe, sorazmerne z naravo in obsegom dejavnosti ter njegovimi morebitnimi okoljskimi in socialnimi tveganji in učinki, da se zagotovi: (a) spoštovanje socialnih pravic, kar pomeni, da se je treba izogibati kršitvam socialnih pravic, določenih v zakonodaji EU, ter obravnavati vsa škodljiva tveganja in učinke na področju človekovih pravic, ki jih povzročijo njihove operacije; (b) smiselno vključevanje deležnikov (23), vključno z ustreznim mehanizmom za registracijo in obravnavanje pritožb, kot velja in se zahteva v ustrezni zakonodaji; 2. njegovi projektni delavci (24): (a) niso žrtve kakršnih koli oblik prisilnega dela, vključno s prisilnim delom zaradi zadolženosti, in dela otrok; (b) imajo pravico do enake obravnave in so jim zagotovljene enake možnosti (enako plačilo za enako delo za moške in ženske); (c) niso diskriminirani glede na raso, barvo kože, spol, vero, politično prepričanje, narodnostno poreklo ali socialni izvor; (d) imajo pravico do svobode združevanja (svoboda ustanavljanja in članstva v sindikatu) in pravico do organiziranja (pravica do organiziranja stavk) ter (e) imajo pravico do kolektivnih pogajanj.

1.5 Vmesna ocena in pregled teh smernic

V skladu s členom 29 uredbe o InvestEU mora Komisija do 30. septembra 2024 Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti neodvisno poročilo o vmesnem vrednotenju programa InvestEU. Ocena mora zajemati tudi uporabo preverjanja trajnostnosti. Na podlagi rezultatov te ocene in ob upoštevanju razvoja na finančnem trgu, začetka veljavnosti taksonomije EU (25) in posodobljene direktive o nefinančnem poročanju (26) se lahko zahteve, opisane v teh smernicah, pravočasno spremenijo (za neposredno in posredno financiranje).

Zato je zelo priporočljivo, da izvajalski partnerji in finančni posredniki upoštevajo ta verjeten razvoj dogodkov, ker bi lahko vplival na prihodnje operacije.

2. PREVERJANJE TRAJNOSTNOSTI ZA OPERACIJE NEPOSREDNEGA FINANCIRANJA

2.1 Splošna načela in splošni pristop k preverjanju

V tem poglavju so izvajalskim partnerjem na voljo metodologije in orodja, ki jih potrebujejo za izvajanje pregleda in preverjanja InvestEU predlaganih operacij neposrednega financiranja in naložbenih operacij za tri razsežnosti trajnostnosti, kot se zahteva v členu 8(5) uredbe o InvestEU (27). V členu 8(6) je podrobneje določen cilj smernic, ki mora omogočati, da se:

„(a) kar zadeva prilagajanje, zagotovi odpornost na morebitne neugodne učinke podnebnih sprememb na podlagi ocene tveganja in ranljivosti zaradi podnebnih sprememb, tudi z ustreznimi prilagoditvenimi ukrepi, in, kar zadeva blažitev, v analizo stroškov in koristi vključijo stroški emisij toplogrednih plinov in pozitivni učinki ukrepov za blažitev podnebnih sprememb;

(b) upošteva konsolidirani učinek projektov v smislu osnovnih elementov naravnega kapitala, ki se nanašajo na zrak, vodo, tla in biotsko raznovrstnost;

(c) oceni socialni učinek projektov, tudi na enakost spolov, socialno vključevanje nekaterih območij ali populacij ter gospodarski razvoj območij in sektorjev, na katere vplivajo strukturne spremembe, kot so potrebe gospodarstva po razogljičenju;

(d) opredelijo projekti, ki niso skladni z doseganjem podnebnih ciljev;

(e) izvajalskim partnerjem zagotovijo smernice za pregled iz odstavka 5“.

Na sliki 1 je na voljo prikaz predlaganega pristopa k preverjanju trajnostnosti operacij neposrednega financiranja in naložbenih operacij InvestEU. Zajete so naslednje faze:

— ocena skladnosti z zakonodajo EU in nacionalno zakonodajo. To je predpogoj za financiranje vseh operacij. Zajemala bo oceno skladnosti s pravnimi zahtevami v okviru treh razsežnosti trajnostnosti (podnebna, okoljska, socialna), izvede pa se lahko v celotnem postopku preverjanja skupaj s postopkom skrbnega pregleda, če je to potrebno, kot splošno pravilo pa se zaključi pred prošnjo za jamstvo EU. Kadar to ni mogoče, bi bilo treba v pravno dokumentacijo vključiti ustrezne pogoje, da se zagotovi popolna skladnost projekta z veljavno zakonodajo;

— pregled InvestEU za odkrivanje morebitnih tveganj in učinkov na tri razsežnosti predlaganih operacij;

— nadaljnja presoja in preverjanje zadevnih elementov, pri katerih obstaja tveganje v okviru posamezne razsežnosti, na podlagi ugotovljenih morebitnih tveganj ter vplivov in učinkov, vključno z opredelitvijo ukrepov za blažitev in oceno skladnosti s podnebnimi cilji (28);

— zaključek preverjanja trajnostnosti in poročanja naložbenemu odboru InvestEU v podporo odločanju o prošnji za jamstvo EU.

Slika 1

Pregled pristopa k preverjanju trajnostnosti

Vse operacije, ki jih podpira InvestEU, ne glede na njihovo velikost, morajo biti skladne z veljavno zakonodajo EU in nacionalno zakonodajo. Zato bosta za vse operacije potrebni ocena in potrditev skladnosti z zakonodajo.

Kot je opisano v prejšnjem poglavju, se pragovi uporabljajo na podlagi velikosti celotne naložbene operacije, in če gre za projekte pod pragom, nadaljnji pregled in preverjanje ne bosta potrebna. Iz tega pravila so izvzeti tisti projekti, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje v skladu z direktivo o PVO (projekti iz Priloge I ali pregledani projekti iz Priloge II), pri katerih bo potrebno preverjanje okoljske, socialne in podnebne razsežnosti ne glede na skupne stroške projekta, za vplive, opredeljene v poročilu o PVO (29), in opiranje nanje. Tak pristop je v skladu z zahtevami iz uredbe o InvestEU.

Za projekte pod pragom se izvajalskim partnerjem in nosilcem projektov kljub temu močno priporoča, naj za vsak primer posebej ocenijo, ali posamezna naložbena operacija: (i) predstavlja morebitna znatna tveganja v okviru ene ali več razsežnosti trajnostnosti in (ii) ali bi imela koristi vsaj za fazo pregleda, opisano v naslednjih oddelkih.

Da bi spodbudili uporabo pozitivne agende, se izvajalskim partnerjem v sodelovanju z nosilci projekta/končnimi prejemniki močno priporoča, naj preučijo možnost povečanja pozitivnih vplivov in učinkov projektov, ki jih financirajo, s čimer bi se povečala njihova splošna trajnostnost. Izdelani so bili kontrolni seznami za pomoč pri opredelitvi priložnosti za povečevanje pozitivnih vplivov in učinkov (glej Prilogo 3), ki se bodo uporabljali prostovoljno.

Nazadnje se v teh smernicah priporoča, naj se ocena za tri razsežnosti izvede celostno, pri čemer naj se posebna pozornost nameni povezavam in sinergijam med razsežnostmi (30).

Infrastrukturni projekti zahtevajo razmeroma dolgo obdobje za izvedbo vseh pravnih postopkov za izdajo dovoljenj in pooblastil. Za projekte, pri katerih so bili na podlagi rezultatov preverjanja opredeljeni dodatni ukrepi in kadar so taki projekti že prejeli vse ustrezne odobritve in dovoljenja, se razume, da se lahko v nekaterih primerih priporočijo in izvedejo le omejeni dodatni ukrepi (npr. ukrepi, ki bi jih bilo mogoče izvesti v zgodnejših fazah cikla razvoja projekta, se ne morejo več izvajati). Zato bodo izvajalski partner in nosilci projekta lahko predlagali samo tiste dodatne ukrepe, ki jih je mogoče realno izvesti pri projektih v tako napredovani fazi razvoja. Take primere bi bilo treba posebej izpostaviti in ustrezno pojasniti v dokumentaciji, ki se predloži naložbenemu odboru (zlasti če so bili priporočeni in izvedeni kakršni koli dodatni ukrepi).

Da bi se izognili zmedi glede terminologije, ki se uporablja v splošnem okviru programa InvestEU (npr. naložbene smernice), predlagamo, da se v tem poglavju pri sklicevanju na osnovne operacije, ki bodo predmet pregleda InvestEU, ter pri preverjanju (po potrebi) uporabi izraz projekt, kot je opredeljen v poglavju 1.1 (31).

2.2 Podnebna razsežnost

2.2.1 Uvod

V tem oddelku je obravnavana metodologija, ki jo je treba upoštevati pri preverjanju trajnostnosti podnebne razsežnosti v okviru neposrednega financiranja InvestEU.

Kot se zahteva v členu 8(6) uredbe o InvestEU, je namen te metodologije, da se izvedbenim partnerjem zagotovijo načela in orodja za: (a) kar zadeva prilagajanje, zagotovitev odpornosti na morebitne neugodne učinke podnebnih sprememb na podlagi ocene tveganja in ranljivosti zaradi podnebnih sprememb ter z izvajanjem ustreznih prilagoditvenih ukrepov ter, (b) kar zadeva blažitev, oceno skladnosti s podnebnimi ambicijami in zavezami EU, vključitev stroškov emisij toplogrednih plinov, povezanih s predlaganimi projekti, ter upoštevanje pozitivnih učinkov ukrepov za blažitev podnebnih sprememb v analizi možnosti, ekonomski oceni in/ali analizi stroškov in koristi.

Tukaj predstavljena metodologija večinoma odraža metodologijo, ki je podrobno opisana v obvestilu Komisije o tehničnih smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027 („Guidance on the climate proofing of infrastructure in the period 2021–2027“) (32). Zato metodologija, predstavljena v tem dokumentu, temelji na mednarodno priznanih metodologijah za oceno ranljivosti in podnebnih tveganj ter za oceno in zmanjšanje emisij toplogrednih plinov.

Namen te metodologije je opredeliti: (i) naravo in obseg škode, ki jo lahko podnebne spremembe in njihovi vplivi povzročijo določenemu projektu, da se določijo ustrezni prilagoditveni ukrepi, in (ii) način, kako lahko projekt prispeva k skupnim ciljem zmanjšanja emisij toplogrednih plinov, tudi kadar je projekt vključen v skladen okvir načrtovanja (npr. v celovit urbanistični načrt) in s tem povezan naložbeni program. Medtem ko je bila metodologija razvita za infrastrukturne projekte, bi se lahko priporočeni pristopi in orodja uporabili širše kot zgolj za infrastrukturo, in sicer za opredelitev tveganj podnebnih sprememb, ki jim je projekt izpostavljen, ali za ocenjevanje emisij toplogrednih plinov, povezanih s projektom, glede na podnebne cilje EU.

Kot je opisano v smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027, je za prilagajanje podnebnim spremembam še vedno mogoča uporaba drugih nedavnih in mednarodno priznanih pristopov in/ali metodoloških okvirov (npr. 5. ocenjevalno poročilo Medvladnega panela za podnebne spremembe (IPCC)) (33) za izvedbo ocen podnebnega tveganja projektov, in sicer poleg tistih, na katerih temeljijo smernice, saj se pričakuje, da bodo uporabniku omogočili, da sprejme enakovredne zaključke.

Za blažitev podnebnih sprememb je glavna referenca za oceno emisij toplogrednih plinov metodologija EIB za izračun ogljičnega odtisa (34), kot se priporoča v smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027. Namesto tega se lahko uporabijo mednarodno dogovorjene in objavljene metodologije za izračun ogljičnega odtisa. Uporabijo se lahko tudi notranje metodologije izvajalskih partnerjev, če so skladne z mednarodnim okvirom finančnih institucij za usklajen pristop k obračunavanju emisij toplogrednih plinov (35).

Ne glede na uporabljeno metodologijo bi ta morala biti odkrito izražena. V vseh primerih je treba poročati o absolutnih (bruto) in relativnih (neto) emisijah, povezanih s projekti. Obseg poročanja za projekt (tj. ali gre za celoten projekt ali njegov del) in izbira osnovnega scenarija za izračun relativnih emisij toplogrednih plinov bi morala biti pregledna.

V Pariškem sporazumu (36) sta določena mednarodno dogovorjeni cilj za omejitev zvišanja povprečne globalne temperature in globalni cilj za razvoj, odporen proti podnebnim spremembam, ali prilagajanje nanje. Pristop, predstavljen v tem celotnem poglavju, je namenjen podpori razvoja naložbenih operacij v skladu s cilji Pariškega sporazuma in evropskimi podnebnimi pravili, ko bodo sprejeta.

2.2.2 Splošni pristop k preverjanju trajnostnosti podnebja

Krepitev podnebne odpornosti je priročna bližnjica za proces, ki vidike prilagajanja podnebnim spremembam in njihove blažitve vključuje v razvoj obstoječih sredstev in/ali načrtovanih naložbenih operacij. Na sliki 2 so prikazani glavni koraki krepitve podnebne odpornosti.

Slika 2

Pregled procesa krepitve podnebne odpornosti

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Diagram prikazuje dva stebra krepitve podnebne odpornosti. Desni steber se osredotoča na odpornost proti podnebnim spremembam in prilagajanje nanje. Levi steber pa se osredotoča na podnebno nevtralnost in blažitev podnebnih sprememb.

Vsak steber analize je razdeljen v dve fazi. Prva faza zajema fazo pregleda, ki naj bi na eni strani opredelila pomen morebitnih podnebnih tveganj za obravnavane naložbe (za prilagajanje) ter na drugi strani ocenila skladnost s podnebnimi zavezami EU in količinsko opredelila zadevne emisije toplogrednih plinov (za ublažitev). Rezultat faze pregleda bo določil, ali bo treba izvesti drugo fazo nadaljnje podrobne ocene.

Pri programu InvestEU je pri neposrednem financiranju krepitev podnebne odpornosti osredotočena na posamezne projekte, ki so v različnih fazah razvoja in vključujejo različne vrste deležnikov (javnih ali zasebnih). Ob upoštevanju navedenega je vključevanje podnebnih vidikov v pripravo naložbe stalen proces, ki ga je treba, kadar koli je to mogoče, upoštevati od začetka in nato v vseh fazah celotnega projektnega cikla (37) ter z njim povezanih procesov in analiz.

V smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027 je na voljo več informacij o procesu krepitve podnebne odpornosti v različnih fazah projektnega cikla (38).

2.2.3 Skladnost z zakonodajo

V skladu z uvodnimi izjavami 8, 9 in 10 uredbe o InvestEU bi morali projekti, ki se financirajo iz sklada InvestEU, prispevati k doseganju podnebnih ambicij in zavez EU, vključno s ciljem podnebne nevtralnosti EU do leta 2050 in novimi podnebnimi cilji Unije za leto 2030. Poleg tega v skladu s členom 8(5) projekti, ki niso skladni s podnebnimi cilji, niso upravičeni do podpore na podlagi Uredbe o InvestEU.

Vidiki podnebnih sprememb so tudi pomemben element presoje vplivov projekta na okolje (glej poglavje 2.3 o okoljskem preverjanju). To velja za oba stebra krepitve podnebne odpornosti, tj. blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje.

Za podskupino naložbenih operacij, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje (Priloga I ali Priloga II s pregledanimi projekti), ki se izvede v skladu z zahtevami direktive o PVO, kakor je bila spremenjena, se bo rezultat krepitve podnebne odpornosti odražal tudi v poročilu o PVO. Presojo vplivov na okolje in druge okoljske presoje bi bilo treba običajno načrtovati in vključiti v življenjski cikel projekta ob ustreznem upoštevanju procesa krepitve podnebne odpornosti.

Po preverjanju izpolnjevanja zahtev v zvezi s skladnostjo z zakonodajo in glede na skupne stroške naložbe se projekt premakne v fazo pregleda.

Za operacije, ki ne dosegajo praga 10 milijonov EUR in za katere presoja vplivov na okolje ni potrebna (ki so izločene v Prilogi II ali za katere se direktiva o PVO ne uporablja), krepitev podnebne odpornosti ni potrebna. Vendar se nosilcem projektov in izvajalskim partnerjem močno priporoča, naj za spodbujanje pozitivnega pristopa k obravnavanju vidikov podnebnih sprememb ter ozaveščanje o podnebnih tveganjih (in s tem povezanih vplivih) predlaganih naložb:

— razmislijo o izvedbi pregleda odpornosti proti podnebnim spremembam, opisanega v naslednjih oddelkih, da bi opredelili morebitna tveganja, povezana s podnebjem, za predlagani projekt (in z njim povezana sredstva). Po potrebi naj načrtujejo tudi ustrezne prilagoditvene ukrepe, ki jih je treba vključiti v projekt;

— kar zadeva oceno ogljičnega odtisa, bi lahko izvajalski partnerji in nosilci projektov oceno izvedli tudi za naložbene projekte, ki ne dosegajo praga 10 milijonov EUR, zlasti kadar: (a) obstajajo dvomi, da bi predlagana naložba lahko povzročila povečanje/zmanjšanje emisij nad pragove, opisane v oddelku 2.2.5.1 v nadaljevanju, in (b) je predlagani projekt del širšega naložbenega programa, za katerega je bila opravljena celovita ocena emisij toplogrednih plinov (39).

Za operacije, ki presegajo prag 10 milijonov EUR, ne glede na to, ali je zanje potrebna presoja vplivov na okolje ali ne, je treba pri ocenjevanju nadaljevati postopek pregleda in preverjanja InvestEU, če je ustrezno, v skladu s smernicami za odpornost proti podnebnim spremembam in podnebno nevtralnost, kot je opisano v naslednjih oddelkih.

2.2.4 Odpornost proti podnebnim spremembam

2.2.4.1 Pregled za odpornost proti podnebnim spremembam – prilagajanje podnebnim spremembam

Kot je priporočeno v smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027, je pregled odpornosti proti podnebnim spremembam prvi korak postopka preverjanja, njegov cilj pa je opredeliti in oceniti morebitna – sedanja in prihodnja – tveganja, povezana s podnebnimi spremembami, za projekte, predlagane za prejemanje podpore InvestEU.

Ocena pregleda je razdeljena v naslednje tri faze:

Namen ocene ranljivosti (40) je opredeliti večje podnebne nevarnosti (41) za dano posebno vrsto projekta na predvidenem območju.

Ranljivost projekta je določena kot kombinacija dveh vidikov: (i) kako občutljivi so elementi projekta na podnebne nevarnosti na splošno (občutljivost) in (ii) kakšna je verjetnost pojava teh nevarnosti na lokaciji projekta v sedanjosti in prihodnosti (izpostavljenost). Ta dva vidika se lahko podrobno ocenita ločeno (kot je opisano v nadaljevanju) ali skupaj.

Namen analize občutljivosti je opredeliti, katere podnebne nevarnosti so relevantne za konkretno vrsto naložbe, ne glede na njeno lokacijo. Analiza občutljivosti bi morala projekt zajemati celovito, pri čemer bi bilo treba preučiti njegove različne elemente in delovanje v širšem omrežju ali sistemu.

Za vsako temo in podnebno nevarnost je treba navesti oceno „visoka“, „srednja“ ali „nizka“:

— visoka občutljivost: podnebna nevarnost ima lahko znaten vpliv na sredstva in procese, vložke, izložke in prometne povezave;

— srednja občutljivost: podnebna nevarnost ima lahko neznaten vpliv na sredstva in procese, vložke, izložke in prometne povezave;

— nizka občutljivost: podnebna nevarnost nima vpliva (ali je ta nepomemben).

Slika 3

Analiza občutljivosti na podnebne nevarnosti

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Namen analize izpostavljenosti je opredeliti, katere nevarnosti so relevantne za načrtovano lokacijo projekta, ne glede na vrsto projekta. Analizo izpostavljenosti je mogoče razdeliti na dva dela: (i) izpostavljenost sedanjim podnebnim razmeram in (ii) izpostavljenost pričakovanim prihodnjim podnebnim razmeram. Za oceno pretekle in sedanje izpostavljenosti podnebnim razmeram bi bilo treba uporabiti razpoložljive sedanje in pretekle podatke za zadevno lokacijo. Projekcije podnebnega modeliranja (42) je treba uporabiti za razumevanje, kako se lahko taka izpostavljenost v prihodnje spremeni. Posebno pozornost pa je treba nameniti spremembam pogostosti in intenzivnosti ekstremnih vremenskih pojavov.

Oceno (tj. „visoka“, „srednja“ ali „nizka“) je treba navesti za vsako podnebno nevarnost pri sedanji in prihodnji izpostavljenosti.

Slika 4

Analiza izpostavljenosti

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Analiza ranljivosti združuje rezultate analize občutljivosti oziroma analize izpostavljenosti, da se opredelijo najpomembnejše nevarnosti za predlagano naložbo (te se lahko štejejo za ranljivosti z oceno „srednja“ ali „visoka“).

Slika 5

Analiza ranljivosti

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Če se občutljivost in izpostavljenost ocenita kot „nizki“ ali če je v združeni oceni ranljivosti ugotovljeno, da se vse ranljivosti utemeljeno štejejo za nizke ali nepomembne, nadaljnja ocena (podnebnega) tveganja morda ni potrebna. V takih primerih bi se lahko postopek preverjanja InvestEU tukaj končal, o rezultatih opravljene analize pa je treba poročati z navedbo potrebnih podrobnosti in utemeljitev.

Če se občutljivost in/ali izpostavljenost (ali splošna ranljivost pri skupni oceni) oceni kot „srednja“ in/ali „visoka“, je treba za projekt opraviti oceno podnebnega tveganja v skladu z metodologijo, opisano v naslednjem oddelku.

V vsakem primeru mora končna odločitev o izvedbi podrobne ocene tveganja na podlagi ugotovljenih ranljivosti temeljiti na utemeljeni oceni posebnega stanja predlagane naložbe, ki jo pripravi izvajalski partner (ob pomoči nosilca projekta in/ali ekipe, ki izvaja podnebno oceno) (43) (44).

Za podrobnejše metodološke smernice o fazi pregleda se izvajalski partnerji in nosilci projektov sklicujejo na smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

2.2.4.2 Ocena podnebnega tveganja in prilagajanje podnebnim spremembam

Za projekte, pri katerih je bilo z oceno ranljivosti ugotovljeno „srednje“ ali „visoko“ morebitno tveganje, je treba izvesti podrobno oceno podnebnega tveganja.

Ocena podnebnega tveganja zagotavlja strukturirano metodo za analizo zadevnih podnebnih nevarnosti in z njimi povezanih vplivov, da se zagotovijo informacije za odločanje v zvezi s predlagano naložbo. Vsa morebitna pomembna tveganja za projekt zaradi podnebnih sprememb bi bilo treba upravljati in zmanjšati na sprejemljivo raven z ustreznimi in sorazmernimi prilagoditvenimi ukrepi, ki jih je treba vključiti v projekt.

Ta proces poteka z:

— ocenjevanjem verjetnosti in resnosti učinkov, povezanih z nevarnostmi, opredeljenimi v oceni ranljivosti, opravljeni v fazi pregleda;

— ocenjevanjem pomena opredeljenih morebitnih tveganj za posamezno naložbeno operacijo;

— opredelitvijo prilagoditvenih ukrepov za obravnavanje morebitnih pomembnih podnebnih tveganj.

Verjetnost se nanaša na verjetnost pojava ugotovljenih podnebnih nevarnosti v določenem časovnem okviru, na primer v življenjski dobi projekta. Povzame se lahko v kvalitativni ali kvantitativni oceni za vsako od zadevnih podnebnih nevarnosti. Opozoriti je treba, da se verjetnost lahko precej spremeni med trajanjem projekta.

Vpliv (imenovan tudi resnost ali obseg) obravnava, kaj bi se zgodilo, če bi se ugotovljena podnebna nevarnost uresničila, in kakšne bi bile posledice za naložbo. To je treba oceniti glede na razsežnost vpliva na posamezno nevarnost. Pri tej oceni se med drugim običajno upoštevajo: (i) osnovna sredstva in operacije; (ii) zdravje in varnost; (iii) vplivi na okolje; (iv) socialni učinki; (v) finančne posledice in (vi) tveganje izgube ugleda. Ocena mora vključevati prilagoditveno zmogljivost projekta in sistema, v katerem deluje, na primer, kako dobro se lahko projekt odzove na vpliv in koliko tveganja lahko sprejme. Preučiti je treba tudi, kako pomemben je ta naložbeni projekt za širše omrežje ali sistem (tj. kritičnost) in ali lahko privede do dodatnih širših razsežnosti vpliva in kaskadnih učinkov.

Stopnja pomembnosti vsakega morebitnega tveganja se lahko določi s kombinacijo obeh dejavnikov verjetnosti in vpliva. Tveganja je mogoče začrtati na podlagi matrike tveganja, da se opredelijo najpomembnejša morebitna tveganja in tveganja, pri katerih je potrebno nadaljnje ukrepanje na podlagi prilagoditvenih ukrepov.

Slika 6

Pregled ocene tveganja

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Za presojo, kaj je sprejemljiva raven tveganja, oziroma kaj je pomembno in kaj ne, sta odgovorna nosilec projekta in skupina strokovnjakov, ki izvaja oceno, vendar je presoja odvisna od okoliščin projekta. V vsakem primeru bi jo bilo treba vedno jasno in smiselno opisati ter dosledno vključiti v celovito oceno tveganja za projekt. Te informacije so izjemno pomembne tudi za izvajalskega partnerja, saj bo uresničitev tveganj pomembno vplivala na predlagano naložbo in bi lahko povzročila neizpolnjevanje obveznosti operacije, ki prejema podporo.

Če je v oceni tveganja ugotovljeno, da zaradi podnebnih sprememb obstajajo morebitna znatna tveganja za projekt, jih je treba obvladovati in zmanjšati na sprejemljivo raven (45).

Slika 7

Pregled opredelitve, ocene in načrtovanja/vključevanja ustreznih možnosti prilagajanja

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Za vsako ugotovljeno pomembno tveganje je treba upoštevati in oceniti ustrezne prilagoditvene ukrepe. Prilagajanje bo pogosto vključevalo sprejetje kombinacije strukturnih ukrepov (npr. spremembe zasnove ali specifikacije osnovnih sredstev in infrastrukture ali sprejetje alternativnih ali izboljšanih rešitev) in nestrukturnih ukrepov (npr. načrtovanje rabe zemljišč, programi okrepljenega spremljanja ali odzivanja na izredne razmere, usposabljanje osebja in izmenjava znanja, priprava strateških ocen podnebnega tveganja, finančne rešitve, kot je zavarovanje).

Oceniti bi bilo treba različne možnosti prilagajanja, da se najde pravi ukrep ali kombinacija ukrepov ali da se upoštevajo celo odloženi časovni okviri izvajanja (prožni/prilagodljivi ukrepi), ki se lahko izvedejo za zmanjšanje tveganja na sprejemljivo raven. Prednostne ukrepe bi bilo treba nato vključiti v zasnovo projekta in/ali njegovo delovanje, da se okrepi odpornost projekta proti podnebnim spremembam (46).

Nazadnje, kot dobra praksa upravljanja se nosilcu projekta priporoča, naj izvaja stalno spremljanje skozi celotno življenjsko dobo naložbe, da bi: (i) preveril točnost ocene in prispeval k prihodnjim ocenam in projektom ter (ii) ugotovil, ali je verjetno, da bodo dosežene določene sprožilne točke ali pragovi, kar kaže na potrebo po dodatnih prilagoditvenih ukrepih.

2.2.5 Podnebna nevtralnost in blažitev (47) podnebnih sprememb

2.2.5.1 Pregled za blažitev podnebnih sprememb

Blažitev podnebnih sprememb pomeni prizadevanja za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov ali povečanje sekvestracije toplogrednih plinov. Ta prizadevanja usmerjajo cilji EU glede zmanjšanja emisij do leta 2030 in leta 2050. Za izpolnitev ciljev EU in ciljev Pariškega sporazuma na svetovni ravni je potreben temeljit prehod naših gospodarstev z visokoogljičnih dejavnosti na uporabo rešitev z nizkimi emisijami ogljika in neto ničelnih rešitev, kot so obnovljivi viri energije in sekvestracija CO2, v kombinaciji s pomembnim napredkom na področju učinkovite rabe energije in virov. Načelo „energetska učinkovitost na prvem mestu“ poudarja potrebo, da se pri naložbenih odločitvah čim bolj upoštevajo alternativni ukrepi za stroškovno učinkovito rabo energije, zlasti za stroškovno učinkovite prihranke končne porabe energije itd. (48) Količinska opredelitev in monetizacija pravic do emisij toplogrednih plinov lahko podpreta naložbene odločitve, ki temeljijo na tem načelu.

Za preverjanje in oceno združljivosti predlaganih projektov s cilji podnebne nevtralnosti EU lahko izvajalski partnerji in nosilci projektov, kolikor je to mogoče, za blažitev podnebnih sprememb uporabijo merila v zvezi z načelom, da se ne škoduje bistveno, iz uredbe EU o taksonomiji. Namesto tega bi se lahko izvajalski partnerji in nosilci projektov sklicevali na merila EIB glede nizkih emisij ogljika, ki so bila usklajena s Pariškim sporazumom, kot so objavljena v časovnem načrtu podnebne banke EIB, ali pa bi lahko uporabili drugo mednarodno priznano in objavljeno metodologijo za oceno usklajenosti Pariškega sporazuma z nizkoogljičnimi cilji.

Poleg tega bodo številni projekti, ki jih bo v obdobju 2021–2027 podpiral program InvestEU, vključevali sredstva, katerih življenjska doba presega leto 2050. Zato je potrebna strokovna analiza, da se preveri, ali je projekt združljiv na primer z delovanjem, vzdrževanjem in končno razgradnjo v splošnem okviru neto ničelnih emisij toplogrednih plinov in podnebne nevtralnosti. Zgodnje in dosledno osredotočanje na emisije toplogrednih plinov v različnih razvojnih fazah projektov bo pripomoglo k blažitvi podnebnih sprememb. Številne izbire, zlasti med fazama načrtovanja in zasnove, lahko vplivajo na skupne emisije toplogrednih plinov projekta v celotnem njegovem trajanju od gradnje in obratovanja do razgradnje.

V zvezi s tem se s pregledom operacije InvestEU v zvezi z emisijami toplogrednih plinov namerava ugotoviti, ali je treba za predlagani projekt izvesti oceno ogljičnega odtisa. To je pomembno za določitev potrebe po podrobnejši oceni v zvezi s tem in za vključitev denarnih vrednosti takih zunanjih dejavnikov v ekonomsko oceno naložbe.

Emisije CO2 bi bilo treba oceniti za vse projekte, v preglednici 1 spodaj pa so navedene tiste kategorije projektov, za katere se pričakuje, da bodo emisije najverjetneje znatne ali ne, kot podlaga za izvedbo pregleda InvestEU.

Za projekte InvestEU bo treba v skladu s smernicami za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027 opraviti oceno ogljičnega odtisa, če obstaja verjetnost, da bodo projekti vključevali:

— absolutne emisije, ki presegajo 20 000 ton ekvivalenta CO2/leto (pozitivne ali negativne);

— relativne emisije, ki presegajo 20 000 ton ekvivalenta CO2/leto (pozitivne ali negativne).

V zvezi s tem je kategorizacija projektov iz preglednice 1 zgolj okvirna.

Izvajalski partnerji in nosilci projektov lahko uporabijo kvantitativno oceno, strokovno znanje, ki temelji na prejšnjih projektih, ali druge objavljene vire, da ugotovijo, ali je verjetno, da bo projekt nad zgoraj navedenimi pragovi ali pod njimi. V primeru negotovosti bi bilo treba opraviti izračun ogljičnega odtisa, da se oceni, ali je verjetno, da bo projekt nad pragovi ali pod njimi.

Preglednica 1

Seznam pregledov za ogljični odtis – okvirni primeri kategorij projekta

Pregledovanje: Kategorije projektov Na splošno, odvisno od obsega projekta, ocena ogljičnega odtisa za te kategorije NE BO potrebna, razen če se pričakuje, da bo projekt povzročil znatne emisije CO2 ali drugih toplogrednih plinov. — Telekomunikacijske storitve — Omrežja za oskrbo s pitno vodo — Omrežja za zbiranje deževnice in odpadne vode — Čiščenje industrijske odpadne vode v manjšem obsegu ali čiščenje komunalne odpadne vode — Razvoj nepremičnin (49) — Naprave za mehansko/biološko čiščenje odpadkov — Raziskovalne in razvojne dejavnosti — Farmacevtski izdelki in biotehnologija — Katera koli druga kategorija ali obseg projekta, za katerega je jasno in se lahko brez dvoma potrdi, da so absolutne in/ali relativne emisije manjše od 20 000 ton ekvivalenta CO2/leto (pozitivne ali negativne) (50) Ocena ogljičnega odtisa BO na splošno potrebna. — Odlagališča za trdne komunalne odpadke — Sežigalne naprave za komunalne odpadke — Velike čistilne naprave za odpadno vodo — Predelovalna industrija — Kemikalije in rafinerija — Rudarstvo in kovine — Celuloza in papir — Nakup tirnih vozil, ladij, voznega parka — Cestna in železniška infrastruktura (51), mestni promet — Pristanišča in logistične platforme — Električni daljnovodi — Obnovljivi viri energije — Proizvodnja, predelava, skladiščenje in prevoz goriva — Proizvodnja cementa in apna — Proizvodnja stekla — Toplarne in elektrarne — Omrežja za daljinsko ogrevanje — Obrati za utekočinjanje in ponovno uplinjanje zemeljskega plina — Infrastruktura za prenos plina — Katera koli druga kategorija ali obseg projekta, pri katerem bi absolutne in/ali relativne emisije lahko presegle 20 000 ton ekvivalenta CO2/leto (pozitivne ali negativne)

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Projekte s pričakovanimi ravnmi emisij nad pragovi je treba dodatno oceniti v naslednji fazi preverjanja blažitve podnebnih sprememb (52).

2.2.5.2 Ogljični odtis in monetizacija pravic za emisije toplogrednih plinov

Kot je opisano zgoraj, je namen blažitve podnebnih sprememb zmanjšati emisije toplogrednih plinov in omejiti globalno segrevanje. K temu lahko prispevajo projekti in druge vrste naložb, na primer z zasnovo in izbiro alternativ z nizkimi emisijami ogljika.

V teh smernicah se izračun ogljičnega odtisa ne uporablja le za oceno emisij toplogrednih plinov naložbe, ko je ta pripravljena za izvajanje, ampak je enako pomemben tudi za podporo obravnavi in vključevanju nizkoogljičnih rešitev v fazi načrtovanja in zasnove ter v fazah razvrščanja in izbire alternativnih naložbenih možnosti, da se spodbudijo premisleki in rešitve v zvezi z nizkimi emisijami ogljika (53). Zato je priporočljivo, da je krepitev podnebne odpornosti že od samega začetka vključena v pripravo predlaganih naložb ter da se ocene emisij toplogrednih plinov, povezane z naložbami, ustrezno upoštevajo tudi v analizi možnosti in ekonomski oceni ali analizi stroškov in koristi.

Za projekte, pri katerih je bil s pregledom InvestEU ugotovljen potencial za znatne absolutne in/ali relativne emisije, bodo morali izvajalski partnerji potrditi skladnost predlaganih projektov s cilji podnebne nevtralnosti EU in (v sodelovanju z nosilcem projekta) izvesti količinsko opredelitev emisij toplogrednih plinov projekta z mednarodno sprejeto metodologijo za izračun ogljičnega odtisa ali jo zahtevati od nosilca projekta (54).

Te emisije bi bilo treba nato denarno ovrednotiti, jih vključiti v ekonomsko oceno in izbiro nizkoogljičnih možnosti ter o njih poročati naložbenemu odboru v okviru preverjanja trajnostnosti.

V smernicah za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027 je kot glavna referenca za izračun ogljičnega odtisa sprejeta metodologija EIB za izračun ogljičnega odtisa (55). Ta priporočena metodologija vključuje privzete pristope za izračun emisij za različne sektorje, vključno z naslednjimi:

— čiščenje odpadnih voda in obdelava blata,

— obrati za predelavo odpadkov,

— odlagališča za trdne komunalne odpadke,

— cestni prevoz,

— železniški prevoz,

— mestni promet,

— prenova stavb,

— pristanišča,

— letališča,

— gozdarstvo.

Kot je navedeno zgoraj, se lahko uporabijo tudi alternativne mednarodno dogovorjene in dokumentirane metodologije za izračun ogljičnega odtisa, če se upoštevajo minimalne zahteve, kot je poudarjeno v poglavju 2.2.1.

Za podrobnejšo obravnavo metodologije za izračun ogljičnega odtisa se izvajalske partnerje spodbuja, naj upoštevajo smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Izračun ogljičnega odtisa vključuje različne oblike negotovosti, vključno z negotovostjo glede opredelitve sekundarnih učinkov, osnovnih scenarijev in osnovnih ocen emisij. Zato so ocene toplogrednih plinov po definiciji približek. Negotovosti, povezane z ocenami ali izračuni toplogrednih plinov, bi bilo treba čim bolj zmanjšati, metode ocenjevanja pa ne bi smele biti pristranske.

Kjer obstaja negotovost, bi morali biti podatki in predpostavke, ki se uporabljajo za količinsko opredelitev emisij toplogrednih plinov, konzervativni. Konservativne vrednosti in predpostavke so tiste, za katere je verjetneje, da se bodo z njimi previsoko ocenile absolutne emisije in „pozitivne“ relativne emisije (neto povečanja) ter prenizko ocenile „negativne“ relativne emisije (neto zmanjšanja).

Ko so emisije toplogrednih plinov količinsko opredeljene, jih je treba denarno ovrednotiti in vključiti v ekonomsko oceno predlagane naložbene operacije. To monetizacijo bi bilo treba izvesti z uporabo uveljavljenih in mednarodno dogovorjenih „prikritih stroškov ogljika“. Uporaba prikritih stroškov ogljika za spremembo emisij, ki nastanejo pri projektu, povzroči monetizacijo ogljične intenzivnosti in nagrajevanje projektov, ki vodijo do zmanjšanja emisij.

V teh smernicah se priporoča uporaba prikritih stroškov ogljika, ki jih je nedavno določila EIB, kot najboljših razpoložljivih dokazov o prikritih stroških izpolnjevanja cilja glede temperature iz Pariškega sporazuma (tj. cilj 1,5 °C) (56). To priporočilo je v skladu s smernicami za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027 in pomaga zagotoviti primerljivost podatkov med različnimi projekti, predloženimi v odobritev naložbenemu odboru.

Za posamezna leta v obdobju 2020–2050 so prikriti stroški ogljika navedeni v preglednici 2.

Preglednica 2

Prikriti stroški ogljika za emisije toplogrednih plinov in njihovo zmanjšanje v EUR/tono ekvivalenta CO2, cene za leto 2016

Leto EUR/tono ekv. CO2 Leto EUR/tono ekv. CO2 Leto EUR/tono ekv. CO2 Leto EUR/tono ekv. CO2 2020 80 2030 250 2040 525 2050 800 2021 97 2031 278 2041 552 2022 114 2032 306 2042 579 2023 131 2033 334 2043 606 2024 148 2034 362 2044 633 2025 165 2035 390 2045 660 2026 182 2036 417 2046 688 2027 199 2037 444 2047 716 2028 216 2038 471 2048 744 2029 233 2039 498 2049 772

Vir: Smernice za krepitev podnebne odpornosti infrastrukture v obdobju 2021–2027.

Zgoraj navedeni stroški zmanjševanja emisij ogljika predstavljajo najnižjo priporočeno vrednost, ki se uporabi za monetizacijo emisij toplogrednih plinov. Dovoljena bo uporaba višjih vrednosti za stroške ogljika (57), na primer kadar se take vrednosti uporabljajo v določeni državi članici ali pri zadevnem izvajalskem partnerju. Poleg tega se lahko prikriti stroški ogljika prilagodijo, ko je na voljo več informacij.

Denarno vrednotenje vplivov projekta na podnebne spremembe je del celovitejše ekonomske ocene, ki jo običajno izvedejo izvajalski partnerji. Več informacij o tem, kako vključiti monetizirane emisije toplogrednih plinov v ekonomsko oceno, pričakovano za naložbe InvestEU, je na voljo v poglavju 2.6.

2.2.6 Poročanje in spremljanje

O rezultatih preverjanja odpornosti proti podnebnim spremembam bi moral izvajalski partner poročati v okviru dokumentacije, ki jo je treba predložiti naložbenemu odboru o rezultatih splošnega preverjanja trajnostnosti, kot je podrobneje opredeljeno v poglavju 4.2.2.

V zvezi s prilagajanjem podnebnim spremembam bi to moralo zajemati povzetek rezultatov izvedenega procesa z jasnimi ugotovitvami o ugotovljenih morebitnih tveganjih, povezanih s podnebnimi spremembami, za naložbe in vključevati opis:

— metodologije, uporabljene za preverjanje odpornosti proti podnebnim spremembam, z jedrnato navedbo virov podatkov in informacij, uporabljenih v oceni;

— izvedenih korakov in morebitnih negotovosti v zvezi z osnovnimi podatki in analizo;

— razvojne faze projekta, v kateri sta bili opravljeni ocena ranljivosti in ocena tveganja, ter

— povezanih prilagoditvenih ukrepov, ki so bili opredeljeni in vključeni v obseg naložb za zmanjšanje tveganj na sprejemljivo raven, če je ustrezno.

Stopnje ranljivosti in tveganja morajo biti podprte s podrobnimi pojasnili, da se tako opredelijo in utemeljijo ugotovitve ocene. Raven podrobnosti ocene tveganja bo odvisna od obsega projekta (vrsta, velikost in relativen pomen) in razvojne faze projekta. Za vsako ugotovljeno pomembno tveganje mora biti v dokumentaciji navedeno tudi, kako so bili ali bodo prednostni prilagoditveni ukrepi vključeni v zasnovo projekta in/ali njegove operacije, da bi se povečala njegova odpornost v ustreznih razvojnih fazah.

V dokumentaciji je treba predstaviti tudi rezultat preverjanja vidikov blažitve podnebnih sprememb, če je ustrezno, in pojasniti, kako je bilo to izvedeno. Za tiste projekte, za katere je bila izvedena celovita ocena blažitve podnebnih sprememb, izvajalski partner poroča tudi o:

— združljivosti predlaganih projektov s cilji EU za zmanjšanje emisij;

— metodologiji, uporabljeni za oceno in monetizacijo emisij toplogrednih plinov, obsegu poročanja (tj. kateri elementi projekta so vključeni v izračun/izključeni iz njega) in podrobnostih o uporabljenem osnovnem scenariju;

— količinski opredelitvi absolutnih (bruto) in relativnih (neto) emisij toplogrednih plinov naložbe;

— cenah ogljika, ki se uporabljajo za monetizacijo količinsko opredeljenih emisij toplogrednih plinov, in o tem, kako je bila monetizacija emisij toplogrednih plinov vključena v splošno ekonomsko oceno naložbe.

Med fazo izvajanja naložbe se nosilcu projekta priporoča, naj ponovno preuči krepitev podnebne odpornosti in temeljne predpostavke ter navzkrižno preveri ustrezna opažanja, najnovejše podnebne znanosti, projekcije in podatke ter prilagojene cilje podnebne politike, nato pa ugotovitve sporoči izvajalskemu partnerju.

2.3 Okoljska razsežnost

2.3.1 Splošni pristop k okoljskemu preverjanju

Okoljsko preverjanje za InvestEU se nanaša na metodo za upoštevanje konsolidiranega vpliva projekta v smislu glavnih osnovnih elementov naravnega kapitala, in sicer zraka, vode, tal (58) in biotske raznovrstnosti, kot se zahteva v členu 8(6) uredbe o InvestEU. To vključuje neposredne ali posredne pozitivne in negativne vplive.

Naravni kapital prinaša tok ekosistemskih storitev ali koristi (59). Te storitve lahko zagotavljajo gospodarske, socialne, okoljske, kulturne ali druge koristi za blaginjo. Vrednost teh koristi pa je mogoče razumeti v kvalitativnem ali kvantitativnem (tudi monetarnem) smislu, odvisno od konteksta.

Razlaga ključnih okoljskih pojmov, ki se upoštevajo pri preverjanju, je navedena nadaljevanju:

— Naravni kapital: to je še en izraz za zaloge obnovljivih in neobnovljivih virov energije (npr. rastlin, živali, zraka, vode, tal in mineralov). Projekti lahko vplivajo na obseg teh virov (npr. s spreminjanjem rabe zemljišč) in njihovo kakovost (npr. stanje habitatov).

— Ekosistemske storitve: naravni kapital zagotavlja ekosistemske storitve, kot so hrana, les, čist zrak, čista voda, uravnavanje podnebja in rekreacija.

— Vplivi: to so spremembe naravnega kapitala ali ekosistemskih storitev, ki jih ta zagotavlja. Upoštevanje naravnega kapitala vključuje merjenje teh vplivov, da se izboljša njihovo upoštevanje pri odločanju: — s količinsko opredelitvijo, pogosto kot tokovi. Odvzem vode na primer vpliva na zalogo vode in lahko sčasoma vpliva na prihodnjo razpoložljivost vode (lahko se meri v m3/leto). Drug primer je odvajanje onesnaževal, ki vpliva na stanje zraka ali vode (in se lahko meri v obliki preseganja mejnih vrednosti na dan). Spremembe rabe zemljišč so še en dejavnik, ki ga je mogoče količinsko opredeliti: vpliva lahko na število rekreacijskih potovanj na območje (število potovanj na leto) ali zmanjšanje uživanja na teh potovanjih (raven uživanja na potovanje); — kjer je to sorazmerno (možno in razumno), z izražanjem vplivov v denarnem smislu. Denarno vrednotenje pomaga pretvoriti vplive v ocenjene stroške škode (ali ocene koristi), kot so: (i) vrednost vode, ki ni več na voljo za uporabo (v EUR na m3/leto); (ii) stroški, nastali zaradi povečanih zdravstvenih težav zaradi onesnaženosti zraka (v EUR na primer bolezni/leto), ali (iii) izguba biotske raznovrstnosti (v EUR).

V preglednici 3 so navedeni primeri povezav med naravnim kapitalom in vplivi.

Preglednica 3

Povezovanje vplivov z ustreznimi spremembami v fizičnem okolju in škodo ali koristmi

Naravni kapital Spremembe v naravnem kapitalu ali ekosistemskih storitvah Primeri vplivov (pozitivni in negativni) Zrak Onesnaženost zraka Količina izpuščenih onesnaževal — Vplivi na zdravje ljudi — Vplivi na zgradbe (npr. korozija) Voda Onesnaževanje vode Količina izpuščenih onesnaževal — Vplivi na zdravje ljudi — Vplivi na kakovost celinskih in morskih voda Poraba vode Količina odvzete vode — Vplivi na dejavnosti, odvisne od vode — Vplivi na fizično okolje, odvisno od vode — Vplivi na hidrološki cikel (npr. poplave, pojavi nizkega toka) Tla Nastajanje odpadkov Količina nastalih odpadkov — Vplivi na stroške ravnanja z odpadki — Vplivi na fizično okolje (npr. zaradi odlaganja na odlagališčih ali emisij zaradi sežiganja) in s tem pritoke Sprememba rabe tal Hektarji zemljišč, ki se uporabljajo na novo ali intenzivneje — Spremembe v izložkih in materialih z zemljišč — Spremembe v sekvestraciji in shranjevanju ogljika — Spremembe stroškov zagotavljanja storitev, ki bi se zagotavljale naravno — Vplivi na interakcije na kraju samem in na prostem — Spremembe kulturne vrednosti zemljišč Biotska raznovrstnost Učinki na vrste Delež prizadetih vrst, stopnja ogroženosti in/ali zaščita prizadetih vrst — Spremembe v lokalni populaciji in stanje ohranjenosti vrst — Spremembe vrednosti genetskih virov (lahko so oportunitetni stroški) — Spremembe stroškov zagotavljanja storitev, ki bi se zagotavljale naravno (npr. zatiranje škodljivih organizmov) — Spremembe kulturne vrednosti vrst Vplivi na habitate in ekosisteme Površina izgubljenega habitata ali ekosistema ali v poslabšanem stanju — Spremembe v stanju ohranjenosti habitata ali stanju ekosistema (60) — Spremembe v izložkih in virih na kopnem in v morju — Spremembe stroškov zagotavljanja storitev, ki bi se zagotavljale naravno — Spremembe kulturne vrednosti kopnega in morja — Spremembe v odpornosti (npr. naravne nesreče)

Vir: Tehnični podporni dokument za okoljsko preverjanje naložb, financiranih v okviru programa InvestEU.

V skladu s poglavjem 2.1 pristop k preverjanju trajnostnosti za okoljsko razsežnost temelji na več korakih. Ti koraki vključujejo trenutek odločitve (na podlagi stopnje tveganja, ugotovljene pri enem ali več elementih med pregledom projekta), ko se lahko sprejme odločitev, da za vplive morebitnega nizkega tveganja (tj. vplivi, ki verjetno ne bodo znatni) ni potrebno dodatno preverjanje (61).

Za projekte, pri katerih je potrebna presoja vplivov na okolje (Priloga I ali Priloga II s pregledanimi projekti), bo izvajalski partner:

— pregledal opredeljene vplive in tveganja ter predlagane ukrepe za izognitev verjetnim znatnim negativnim vplivom na okolje, njihovo preprečevanje ali zmanjševanje (ukrepi za blažitev) in v skrajnem primeru za njihovo izravnavo (izravnalni ukrepi). Zgoraj navedeno mora biti na voljo v poročilu o PVO in drugih dokumentih, kot so dovoljenja, dodatne študije ali poročila o drugih ocenah;

— pregledal, da je bila izvedena ocena tveganja morebitnih znatnih negativnih vplivov, ki ostanejo po blažitvi (tj. preostali vplivi bi morali biti ocenjeni kot del poročila o PVO): — kadar se v poročilu o PVO ugotovijo preostali vplivi s srednjim in/ali visokim tveganjem, mora izvajalski partner izvesti preverjanje teh znatnih negativnih vplivov. Kadar je to izvedljivo, mora preverjanje vključevati količinsko opredelitev in monetizacijo. Ta nadaljnja presoja bi lahko sprožila dodatne ukrepe (nadomestila/izravnave), kot je pojasnjeno v nadaljevanju; — kadar je preostali vpliv v poročilu o PVO ocenjen kot majhno tveganje, nadaljnje preverjanje ni potrebno.

Za projekte, izločene z ukrepi za blažitev, bo izvajalski partner:

— pregledal ugotovljene vplive in tveganja ter ukrepe za blažitev, predlagane v odločitvi o pregledu in podporni dokumentaciji, da bi se izognili morebitnim znatnim negativnim vplivom na okolje ali jih preprečili: — kadar se ugotovijo preostali vplivi s srednjim in/ali visokim tveganjem (npr. v dokumentaciji o pregledu ali med procesom pregledovanja), je treba izvesti preverjanje teh znatnih negativnih vplivov. Kadar je to izvedljivo, mora preverjanje vključevati količinsko opredelitev in monetizacijo; — kadar se ugotovijo le preostali vplivi z nizkim tveganjem, nadaljnje preverjanje ni potrebno.

Za izločene projekte brez ukrepov za blažitev in projekte, za katere se direktiva o PVO ne uporablja, bo izvajalski partner:

— v sodelovanju z nosilcem projekta ugotovil potrebo po dodatnih študijah ali poročilih ter pregledal vplive in tveganja, ugotovljene v teh dodatnih študijah in poročilih, ter preučil morebitne ukrepe za blažitev, da bi se izognili morebitnim znatnim negativnim vplivom na okolje ali jih preprečili;

— kjer je to sorazmerno (možno in razumno), količinsko opredelil in denarno ovrednotil ugotovljene vplive.

Za vse projekte:

— se izvajalskim partnerjem močno priporoča uporaba pozitivnega kontrolnega seznama za opredelitev možnosti za izboljšanje uspešnosti projekta;

— mora izvajalski partner poročati naložbenemu odboru InvestEU in spremljati projekt.

Zagotoviti je treba skladnost tega, kar se zahteva pri različnih elementih naravnega kapitala, pri čemer je treba tudi upoštevati, da mora biti preverjanje sorazmerno (možno in razumno). Pri pregledovanju projektov za financiranje s podporo sklada InvestEU bo izvajalski partner te faze ocenjevanja izvedel na podlagi dokumentacije, ki jo predloži nosilec projekta (tj. okoljska poročila, odločitve, dovoljenja). Ta dokumentacija je lahko dopolnjena z vprašalniki, ki jih bo izpolnil nosilec projekta (npr. na podlagi lastnih postopkov skrbnega pregleda izvajalskega partnerja), ali drugimi študijami in poročili, kot se zdi potrebno.

Nazadnje, skladnost z zakonodajo se zahteva za vse projekte.

Slika 8

Oris okoljskega pregleda – preverjanje

V naslednjih oddelkih so navedene smernice o tem, kako bi lahko izvajalski partnerji ob podpori nosilca projekta obravnavali vsak posamezen korak ocenjevanja.

2.3.2 Skladnost z zakonodajo

Vse operacije, ki jih podpira sklad InvestEU, ne glede na to, ali se zanje izvaja preverjanje trajnostnosti ali ne, morajo biti skladne z veljavno zakonodajo EU in nacionalno zakonodajo. Skladnost z zakonodajo je predpogoj za kakršno koli podporo. Izvajalski partnerji morajo vzpostaviti ali pregledati svoje obstoječe postopke za preverjanje (62) take skladnosti.

Za zagotovitev, da vsi izvajalski partnerji uporabljajo sprejemljive standarde, so v tem oddelku:

— začrtana splošna načela za preverjanje skladnosti z zakonodajo in

— predlagani posebni pregledi za ugotavljanje skladnosti s ključnimi okoljskimi direktivami EU.

Splošna načela so navedena v alineah v nadaljevanju:

— zahtevana skladnost z zakonodajo bo sledila napredku pri postopku skrbnega pregleda, ki ga običajno izvaja izvajalski partner (63);

— priporoča se, da se projekti, ki spadajo v kategorije iz Priloge I k direktivi o PVO, in projekti iz Priloge II, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje (tj. projekti z znatnimi in/ali verjetnimi znatnimi vplivi), v razmeroma zreli fazi upoštevajo za financiranje iz programa InvestEU. To bo izvajalskemu partnerju omogočilo, da opravi večino preverjanja skladnosti, preden se sredstva dodelijo. V izjemnih primerih bi bila možna prožnost pri tem priporočilu in projekti bi se lahko upoštevali za financiranje v zgodnejši fazi. V takih izjemnih primerih bi bilo dokončanje postopkov in izpolnjevanje zahtev glede skladnosti pogoj za zadevno izplačilo (64). Vendar se lahko projekti iz Priloge I k direktivi o PVO naložbenemu odboru predstavijo šele, ko so v razmeroma zreli fazi, kar pomeni, da je poročilo o PVO dokončano, javno posvetovanje pa zaključeno;

— v izjemnih primerih projektov, ki še niso v zreli fazi (npr. projekti brez zaključenih okoljskih presoj in/ali postopkov za izdajo dovoljenj), bi bilo treba projekt oceniti na podlagi razpoložljivih informacij. Prvi korak bi lahko bila opredelitev ključnih okoljskih direktiv, ki se uporabljajo zanj, poleg tega pa bi se jasno določil datum, ko se lahko potrdi skladnost z zakonodajo. Za projekte iz Priloge II k direktivi o PVO mora biti odločitev pristojnih organov o pregledu praviloma na voljo ob predložitvi projekta v odobritev naložbenemu odboru. Vendar je lahko v ustrezno utemeljenih primerih projekt v manj zreli fazi (npr. pričakujejo se majhna tveganja, kot na primer pri projektih s polnilnimi postajami). V takih primerih lahko izvajalski partner opravi preverjanje samo s kontrolnimi seznami, predlaganimi v teh smernicah. Pri morebitnih problematičnih projektih (npr. zaradi njihovih verjetnih znatnih vplivov na območja Natura 2000 ali nasprotovanja javnosti) mora izvajalski partner predlagati okoljske pogoje, specifične za projekt, in jih vključiti v pogodbo o financiranju. Ne glede na specifične pogoje projekta (če se zahtevajo), kot je bilo že omenjeno, mora pogodba o financiranju za take projekte v manj zreli fazi vedno vključevati standardni splošni pogoj glede predložitve manjkajočih ocen in/ali dovoljenj. Ti pogoji morajo biti izpolnjeni najpozneje pred zadevnim izplačilom, do te faze pa je treba dokončati preverjanje skladnosti z zakonodajo in o rezultatih poročati naložbenemu odboru (65). Če se v oceni ugotovi, da projekt ni dovolj zrel in vključuje preveč tveganj, se mu podpora ne sme dodeliti, izvajalski partner pa se mora za jamstvo EU prijaviti v poznejši fazi;

— okoljske direktive EU, kot so prenesene v nacionalno zakonodajo, morajo biti glavna referenčna točka za izvajanje pregledov skladnosti z zakonodajo;

— zaključeno preverjanje skladnosti projekta z veljavno okoljsko zakonodajo EU mora dati jasen odgovor na vprašanje, ali je projekt „skladen“ ali „neskladen“. Pregled mora biti podprt z dokazili v obliki dovoljenj, odobritev, licenc ali privolitev, ki jih pristojni organi predložijo bodisi v zvezi z ustreznimi direktivami bodisi preneseno nacionalno zakonodajo;

— v primeru resnih dvomov o skladnosti projekta z zakonodajo EU in/ali nacionalno zakonodajo se morajo izvajalski partnerji posvetovati z državami članicami in/ali službami Komisije (66).

V naslednjih pododdelkih so obravnavane ključne okoljske direktive za preverjanje skladnosti z zakonodajo.

(a) Direktiva o PVO

Direktiva o PVO se uporablja za številne javne in zasebne projekte, ki so opredeljeni v prilogah I in II k tej direktivi:

— obvezna presoja vplivov na okolje: za vse projekte iz Priloge I se šteje, da znatno vplivajo na okolje, zato je potrebna presoja vplivov na okolje;

— presoja vplivov na okolje na podlagi določitve držav članic (pregled): za projekte iz Priloge II se morajo nacionalni organi odločiti, ali je potrebna presoja vplivov na okolje. Ta odločitev se sprejme s „postopkom pregleda“, ki določa vplive projektov na podlagi pragov/meril ali za vsak primer posebej. Nacionalni organi morajo upoštevati merila iz Priloge III k direktivi o PVO.

S preverjanjem skladnosti presoje vplivov na okolje je treba potrditi, da projekt izpolnjuje ključne zahteve iz direktive o PVO. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je nekaj projektov morda še vedno odobrenih na podlagi prejšnje „nerevidirane“ ureditve presoje vplivov na okolje (Direktiva 2011/92/EU) in ne v okviru „revidirane“ sedanje ureditve presoje vplivov na okolje (Direktiva 2011/92/EU, spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Evropskega parlamenta in Sveta (67)). Preveriti bi bilo treba skladnost presoje vplivov na okolje z veljavno direktivo, ki se uporablja v času, ko se je začel postopek presoje vplivov na okolje (v zvezi s tem glej zlasti člen 3 Direktive 2014/52/EU).

V kontrolnem seznamu 0 (glej Prilogo 3) je predlagan seznam vprašanj za usmerjanje izvajalskih partnerjev pri preverjanju skladnosti z direktivo o PVO.

(b) Direktivi o pticah in habitatih

Omrežje Natura 2 000 je bilo vzpostavljeno v skladu z direktivo o habitatih (68). V skladu s to direktivo morajo države članice določiti posebna ohranitvena območja, da se zagotovi ugodno stanje ohranjenosti: (i) habitatnih tipov iz Priloge I k navedeni direktivi na njihovem celotnem območju v EU in (ii) vrst iz Priloge II k navedeni direktivi na njihovem celotnem območju v EU. V skladu z direktivo o pticah (69) mora mreža vključevati posebna območja varstva, določena za 194 posebej ogroženih vrst in vse selitvene vrste ptic.

Država članica mora za vsak načrt ali projekt, ki bi lahko sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti znatno vplival na omrežje Natura 2000, izvesti ustrezno oceno (v skladu s členom 6). S to oceno je treba določiti posledice projekta ali načrta za območje glede na cilje ohranjanja tega območja (70). Pristojni organi lahko soglašajo z načrtom ali projektom šele po tem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja (člen 6(3) direktive o habitatih (71)).

V izjemnih okoliščinah se lahko izvedba projekta dovoli kljub negativni presoji, če: (i) ni drugih alternativnih rešitev in (ii) če se šteje, da je načrt ali projekt upravičen iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno s socialnimi ali gospodarskimi. V takih primerih mora država članica izvesti ustrezne izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti omrežja Natura 2000 (člen 6(4) direktive o habitatih). Komisijo je treba o teh ukrepih obvestiti s standardnim obrazcem za priglasitev „Obrazec za predložitev informacij Evropski komisiji v skladu s členom 6(4) direktive o habitatih“ (72). V nekaterih primerih, ko je vpliv na prednostni habitat ali vrsto znaten in je projekt utemeljen iz socialno-ekonomskih razlogov, je potrebno mnenje Komisije. Dokument „Methodological guidance on the provisions of Article 6(3) and (4) of the Habitats Directive 92/43/EEC (73)“ (Metodološke smernice za določbe iz člena 6(3) in (4) Direktive 92/43/EGS o habitatih) vključuje dodatne informacije za dopolnitev tega oddelka.

Za izvajalske partnerje so pri preverjanju skladnosti z direktivama o habitatih in pticah možni trije scenariji:

— organi držav članic so projekt izločili iz zahteve po ustrezni presoji (tj. ni verjetno, da bi projekt znatno negativno vplival na območja Natura 2000), ali

— organi držav članic so izvedli ustrezno presojo projekta, na podlagi katere so organi prišli do pozitivnega sklepa, da projekt ne bo znatno vplival na območja Natura 2000 (v skladu s členom 6(3) direktive o habitatih), ali

— izvedena je bila ustrezna presoja projekta,, na podlagi katere so organi države članice prišli do negativnega sklepa (tj. projekt znatno negativno vpliva na območja Natura 2000 v skladu s členom 6(4) direktive o habitatih).

Kontrolni seznam 0 (glej Prilogo 3) vsebuje seznam vprašanj za usmerjanje preverjanja skladnosti z direktivo o habitatih in direktivo o pticah glede na scenarij (kot je opisan zgoraj), ki se uporablja za posamezno operacijo.

(c) Okvirna direktiva o vodah

Okvirna direktiva o vodah (2000/60/ES) zagotavlja celovito vključitev ekonomskih in ekoloških vidikov v upravljanje kakovosti in količine vode. Uporablja se za sladke vode, obalno morje in somornice ter zagotavlja celosten pristop k upravljanju voda ob upoštevanju celovitosti celotnih ekosistemov.

Ključni cilj Direktive je (do leta 2015 (74)) doseči dobro stanje več kot 111 000 površinskih voda (npr. reke, jezera, obalna morja) in več kot 13 000 podzemnih voda na ozemlju EU. Doseganje „dobrega stanja“ pomeni zagotovitev dobrega ekološkega in kemijskega stanja površinskih voda ter dobrega količinskega in kemijskega stanja podzemnih voda (podzemne vode so glavni vir za odvzem pitne vode).

Okvirna direktiva o vodah uvaja tudi zahtevo, da upravljanje rek temelji na povodjih (tj. naravni geografski in hidrološki enoti) in ni odvisno od upravnih ali političnih meja. V načrtu upravljanja povodja je podrobno opredeljeno, kako je treba v zahtevanem časovnem okviru doseči cilje, določene za povodje (ekološko stanje, količinsko stanje, kemijsko stanje in cilji za zavarovana območja).

Za izvajalske partnerje sta pri preverjanju skladnosti z okvirno direktivo o vodah možna dva scenarija:

— pri prvem scenariju projekt vključuje novo spremembo fizičnih značilnosti vodnega telesa površinske vode ali spremembe gladine vodnih teles podzemne vode, ki NE bodo povzročile poslabšanja stanja vodnega telesa ali preprečile doseganja dobrega stanja/potenciala vode. V tem primeru mora izvajalski partner v podporo temu sklepu pregledati utemeljitev, ki jo je predložil nosilec projekta;

— pri drugem scenariju projekt vključuje novo spremembo fizičnih značilnosti telesa površinske vode ali spremembe gladine vodnih teles podzemne vode, ki poslabšajo stanje vodnega telesa ali povzročijo, da dobro stanje/potencial vode ni dosežen. V takih primerih morajo izvajalski partnerji preveriti, ali je izpolnjen vsak od pogojev iz člena 4(7), tj.: — storjeno je bilo vse, kar je mogoče, da so se ublažili negativni vplivi; — koristi projekta odtehtajo koristi doseganja ciljev iz okvirne direktive o vodah in/ali projekt ima prevladujoč javni interes; — ni občutno boljših okoljskih možnosti za doseganje ciljev projekta, ki so tehnično izvedljive in niso nesorazmerno drage, ter — projekt in zgoraj navedene utemeljitve so vključeni v načrt upravljanja povodja.

V kontrolnem seznamu 0 (glej Prilogo 3) so predlagana vprašanja za preverjanje skladnosti z okvirno direktivo o vodah.

(d) Druge ustrezne direktive

Glede na naravo operacij, ki spadajo v posebno linijo podpore, se od izvajalskih partnerjev pričakuje, da bodo preverili skladnost s posebnimi direktivami na podlagi pooblastil, dovoljenj, licenc itd., ki jih zagotovijo nosilci projektov. Med njimi so lahko:

Direktiva 2001/42/ES (75) – strateška presoja vplivov na okolje

V primeru nekaterih operacij, ki so okoljsko občutljive zaradi narave, obsega ali lokacije, je priporočljivo, da izvajalski partner pregleda, ali je projekt skladen z okvirom načrtovanja (npr. sektorskim načrtom ali načrtom rabe zemljišč), zlasti glede na alternative ali kumulativni učinek.

Direktiva 2010/75/EU (76) – direktiva o industrijskih emisijah

Izvajalski partner mora potrditi skladnost projekta z direktivo o industrijskih emisijah na podlagi:

— dovoljenja (se ne uporablja vedno in ni na voljo ob predložitvi vloge): tj. če je v skladu z mejnimi vrednostmi emisij, določenimi v skladu z Direktivo, in povezanimi ravnmi emisij, določenimi v izvedbenih sklepih o najboljših razpoložljivih tehnologijah (BAT), kot je ustrezno, ali

— dokumentacije o okoljskem projektu, predložene kot del vloge (npr. okoljevarstvena dovoljenja itd.).

Direktiva 2008/98/ES (77) – okvirna direktiva o odpadkih

Izvajalski partner bo preveril skladnost projekta z okvirno direktivo o odpadkih, vključno z utemeljitvijo, ki vključuje sklicevanje na ključne zahteve Direktive. Pojasniti mora zlasti:

— kako je projekt skladen s hierarhijo ravnanja z odpadki (člen 4);

— kako projekt prispeva k pripravi na ponovno uporabo in doseganju ciljev recikliranja (člen 11(2));

— ali je projekt skladen z ustreznim načrtom ravnanja z odpadki (in je vanj vključen kot nujni pogoj) in programom preprečevanja nastajanja odpadkov (člena 28 in 29).

Direktiva 2012/18/EU (78) – direktiva Seveso III

Direktiva Seveso III (2012/18/EU) je namenjena preprečevanju večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi. Ker pa se nesreče kljub temu lahko zgodijo, je namen Direktive tudi omejiti posledice takih nesreč ne le za zdravje ljudi, temveč tudi za okolje. Direktiva velja za organizacije, v katerih so lahko prisotne nevarne snovi (npr. med predelavo ali skladiščenjem) v količinah, ki presegajo določen prag. Iz Direktive so izključene nekatere industrijske dejavnosti, za katere velja druga zakonodaja, ki določa podobno raven zaščite (npr. jedrske elektrarne ali prevoz nevarnih snovi).

Glede na količino prisotnih nevarnih snovi so organizacije razvrščene kot organizacija nižje ali višje stopnje, pri čemer za slednjo veljajo strožje zahteve. Izvajalski partner bo preveril skladnost projekta z direktivo Seveso III na podlagi dokumentacije o okoljskem projektu, predložene v okviru vloge (npr. presoja vplivov na okolje, okoljska dovoljenja itd.). Zlasti bo preveril, ali bodo morali projekti, ki spadajo na področje uporabe direktive Seveso, po zaključku izpolnjevati zahteve za organizacije nižje ali višje stopnje (zlasti obveznost nosilca projekta, da pripravi politiko preprečevanja večjih nesreč ali varnostno poročilo, ki ga bo treba predložiti pristojnemu organu države članice).

2.3.3 Pregled InvestEU v okviru okoljske razsežnosti

Pri projektih, za katere je bila opravljena presoja vplivov na okolje ali za katere se ugotovi, da je potrebna presoja vplivov na okolje, se pričakuje, da bosta ta proces in delo zagotovila ključni prispevek k postopku pregleda in preverjanja InvestEU, ker se v skladu z Direktivo zahteva, da:

— je za projekte, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje, v poročilo o PVO vključen opis značilnosti projekta in/ali predvidenih ukrepov za izognitev verjetnim znatnim škodljivim vplivom na okolje, njihovo preprečevanje ali zmanjševanje, in če je mogoče, izravnavo;

— se za projekte, pri katerih se pri pregledu ugotovi, da presoja vplivov na okolje ni potrebna, v odločitvi navedejo vse značilnosti projekta in/ali ukrepi, če so predlagani, predvideni za izogibanje ali preprečevanje morebitnih znatnih škodljivih vplivov na okolje.

V teh primerih se v okviru pregleda InvestEU pregledajo preostali vplivi, opredeljeni v poročilu o PVO (po ukrepih za blažitev, opredeljenih med okoljskim postopkom), za štiri okoljske elemente (zrak, vodo, zemljišča in tla, biotsko raznovrstnost) ter medsektorske teme hrupa in vonja.

Pri projektih, za katere se direktiva o PVO ne uporablja, ali izločenih projektih brez ukrepov za blažitev kot posledica izvajanja nacionalno določenih pragov ali meril se bodo v okviru pregleda InvestEU pregledali tudi vplivi na iste elemente in medsektorske teme.

Najprej je treba pregledati (preostale (79)) vplive na okolje z uporabo kontrolnega seznama 1 (80) (glej Prilogo 3). V stolpcu 1 kontrolnega seznama 1 mora biti naveden obstoj ali neobstoj (preostalih) vplivov.

Kot je bilo že navedeno, bo ta pregled izveden na podlagi okoljske dokumentacije, ki jo predloži nosilec projekta. Ta dokumentacija lahko vključuje poročila o okoljski presoji, sklepe in dovoljenja, dodatne študije ali poročila, če se zdi potrebno. Ko se ugotovi (preostali) vpliv, ga je treba opredeliti glede na tveganje, pri čemer je treba upoštevati kombinacijo njegove pomembnosti in verjetnosti pojava.

Izvajalski partner mora za navedbo pomembnosti (preostalega) vpliva (stolpec 2 seznama 1) na podlagi informacij, ki jih zagotovi nosilec projekta, uporabiti tri kvalifikatorje:

majhen zmeren znaten/škodljiv

Za kategorizacijo pomembnosti vpliva bo izvajalski partner uporabil temeljno okoljsko dokumentacijo, dodatna poročila, če bo potrebno, in strokovno presojo elementov, kot so količine emisij, narava ugotovljenega vpliva itd. Podrobnejše informacije za vsak obravnavani element naravnega kapitala so na voljo v tehničnem podpornem dokumentu za okoljsko preverjanje naložb in v preglednicah:

Preglednica Zrak S3 – 1: za vplive na kakovost zraka Preglednica Voda S2 – 5 in preglednica Voda S3 – 3: za vplive na vodno okolje Preglednica Tla S2 – 2 in preglednica Tla S3 – 1: za vplive na tla/zemljišče Preglednica Biotska raznovrstnost S2 – 1 in preglednica Biotska raznovrstnost S3 – 1: za vplive na biotsko raznovrstnost Preglednica CC S3 – 1: za vplive zaradi hrupa Preglednica CC S3 – 2: za vplive zaradi vonja

Izvajalski partner mora na podlagi informacij in ocen, ki jih je izvedel nosilec projekta, navesti tudi verjetnost pojava vpliva (stolpec 3 kontrolnega seznama 1):

majhna (vpliva verjetno ne bo) srednja (enake možnosti, da se vpliv pojavi ali ne) velika (vpliv se verjetno bo pojavil).

Stopnja tveganja (stolpec 4 kontrolnega seznama 1) za posamezni vpliv bo nato ocenjena z združitvijo ugotovljenih pomembnosti in verjetnosti (glej matrico na sliki 8). Za projekte s presojo vplivov na okolje se pričakuje, da bodo z njimi povezana poročila vključevala oceno pomembnosti preostalih vplivov.

Slika 9

Opredelitev tveganja za vsak ugotovljeni vpliv

Pri srednje in/ali visoko tveganih vplivih mora izvajalski partner nadaljevati preverjanje. Pri vplivih z nizkim tveganjem nadaljnje preverjanje ne bo potrebno.

Poleg zgoraj navedenega se izvajalskemu partnerju močno priporoča, naj nadaljuje preverjanje v okviru pozitivne agende (glej poglavje 2.3.5).

2.3.4 Preverjanje: blažitev, količinska opredelitev in monetizacija

Pri projektih, za katere je potrebna presoja vplivov na okolje, ali izločenih projektih z ukrepi za blažitev: izvajalski partner bo za vsakega od preostalih vplivov, opredeljenih kot srednje in/ali visoko tveganje, od nosilca projekta zahteval, naj (prostovoljno) preuči izvedljivost dodatnih ukrepov (npr. za blažitev), ki bi lahko zmanjšali preostalo tveganje na nižjo raven.

Pri izločenih projektih brez ukrepov za blažitev in projektih, za katere se direktiva o PVO ne uporablja, ali izločenih projektih brez ukrepov za blažitev: če izvajalski partner v sodelovanju z nosilcem projekta na podlagi kontrolnega seznama 1 in po njegovem pregledu ugotovi vplive, opredeljene kot srednje in/ali visoko tveganje, mora določiti ukrepe za blažitev, kadar je to izvedljivo, da zmanjša tveganje na nižjo raven.

Vsi ukrepi, ki izhajajo iz zgoraj navedenega, bi morali upoštevati načela hierarhije za blažitev vplivov, ki so relevantna element naravnega kapitala:

— izogibanje negativnim vplivom (če je to še vedno izvedljivo);

— zmanjšanje obsega vseh neizogibnih vplivov, pri čemer se upoštevajo trajanje, intenzivnost in vrsta vpliva (neposredni, posredni in kumulativni);

— sanacija in obnova za zagotovitev, da se zaloge, ki so bile degradirane ali na katere je projekt negativno vplival, sanirajo ali obnovijo;

— izravnava se lahko obravnava kot zadnja možnost za negativne vplive (s srednjim do visokim tveganjem), ki jih ni mogoče preprečiti, zmanjšati ali izravnati z obnovo.

Slika 10

Hierarhija za blažitev vplivov

Vir: Evropska komisija – Tehnični podporni dokument za okoljsko preverjanje naložb.

Dobra blažitev je odvisna od okoliščin in lokacije ter od vpliva, ki ga je treba ublažiti. Primeri ukrepov za blažitev so predstavljeni v tehničnem podpornem dokumentu za okoljsko preverjanje naložb.

Kadar lahko nosilec projekta predlaga izvedljive dodatne ukrepe, bi moral izvajalski partner od nosilca projekta zahtevati, naj ponovno oceni preostalo tveganje (glej kontrolni seznam 1).

Izvajalski partner bo v sodelovanju z nosilcem projekta na podlagi obstoječe dokumentacije (okoljsko poročilo, dovoljenja itd.) zagotovil, ko in če je na voljo, količinsko opredelitev preostalih vplivov, ki imajo srednje in/ali visoko tveganje po blažitvi (blažitvi, ki je posledica okoljskih postopkov, in/ali blažitvi, predlagani v okviru preverjanja trajnostnosti InvestEU).

Za navodila v zvezi s količinsko opredelitvijo glej tehnični podporni dokument za okoljsko preverjanje naložb in preglednice:

Preglednica Zrak S3 – 1: za vplive na kakovost zraka Preglednica Voda S3 – 3: za vplive na vodno okolje Preglednica tla S3 – 1: za vplive na tla/zemljišče Preglednica Biotska raznovrstnost S3 – 1 in S3 – 2: za vplive na biotsko raznovrstnost Preglednica CC S3 – 1: za vplive zaradi hrupa Preglednica CC S3 – 2: za vplive zaradi vonja

Količinska opredelitev izvajalskim partnerjem omogoča, da razumejo razsežnost (preostalih) vplivov na okolje, potem ko so vsi ukrepi za blažitev določeni in vključeni v predlagani projekt. To je tudi osnovni pogoj, da se njihovo denarno vrednotenje – kadar je to sorazmerno in razumno za izvedbo takega vrednotenja – vključi v splošno ekonomsko oceno projekta.

Kot je navedeno tehničnem podpornem dokumentu za okoljsko preverjanje naložb in v Priročniku Evropske komisije za izdelavo analize stroškov in koristi investicijskih projektov (2014), denarno vrednotenje vplivov na okolje običajno temelji na konceptu skupne ekonomske vrednosti, ki vključuje vrednosti uporabe in neuporabe (81). Za njegovo merjenje se lahko uporablja več tehnik vrednotenja, ki pogosto (vendar ne izključno) temeljijo na raziskavah in/ali metodah izbirnih poskusov.

Te tehnike običajno zahtevajo veliko virov (potrebujejo veliko število podatkov in analiz za posamezne projekte). Zato se pogosteje uporablja pristop prenosa koristi, kadar študije, ki so na voljo v literaturi, že zagotavljajo referenčne vrednosti za posamezne države (tj. stroške na enoto) za vplive na okolje, ki se lahko uporabijo pri vrednotenju.

V oddelkih 4 do 8 tehničnega podpornega dokumenta za okoljsko preverjanje naložb je na voljo pregled vrednosti na enoto za lažjo uporabo prenosa koristi za denarno vrednotenje (82). Poleg tega so v prihodnjem priročniku o ekonomski oceni (Economic Appraisal Vademecum), ki ga GD REGIO pripravlja ob pomoči mreže JASPERS, pri ekonomski oceni vplivov na okolje ponazorjene dobre prakse za več izbranih sektorjev.

Uporaba monetizacije je zato odvisna od številnih dejavnikov, vključno z razpoložljivimi podatki, obsegom projekta, vrsto vpliva itd.

Uporaba teh tehnik je prepuščena strokovni presoji izvajalskega partnerja/nosilca projekta, vključno s tem, ali in kako izvesti denarno vrednotenje vplivov na okolje po blažitvi, v skladu z načelom sorazmernosti.

Ko se ta izvede, se denarno vrednotenje vplivov projekta na okolje vključi v celovitejšo ekonomsko oceno projekta, ki jo običajno izvedejo izvajalski partnerji v okviru projektov, ki jih podpira EU, kot je navedeno v poglavju 2.6 (ekonomska ocena) teh smernic.

2.3.5 Pozitivna agenda

Nosilcem projektov se močno priporoča, naj upoštevajo kontrolni seznam 2 za pozitivno agendo (pripravljen za vsak okoljski element, glej Prilogo 3) za morebitne ukrepe, ki bi lahko pripomogli h krepitvi pozitivnih vplivov projekta. Prostovoljen kontrolni seznam za pozitivno agendo se lahko uporabi za vse vrste projektov, ki so pod pragom in nad njim, in vse kategorije tveganja. Po izpolnitvi kontrolnega seznama za pozitivno agendo se nosilcem projekta priporoča, naj predlagajo dodatne ukrepe za izboljšanje okoljske uspešnosti operacije. Kadar se pri projektu opredelijo in vključijo dodatni ukrepi za izboljšanje njegove okoljske uspešnosti, se nosilcem priporoča, naj količinsko opredelijo pozitivne vplive, ki izhajajo iz tega, ter jih – kjer je to sorazmerno in razumno – denarno ovrednotijo za vključitev v splošno ekonomsko oceno projekta.

Kontrolni seznam za pozitivno agendo lahko med drugim vključuje:

— zrak (spodbujanje učinkovite rabe energije in uporabe obnovljivih virov energije, zmanjšanje emisij onesnaževal in uporabe nevarnih snovi);

— vodno okolje (izboljšanje kakovosti sladke in morske vode, spodbujanje učinkovite rabe vode, omejevanje odvzema in izpustov);

— zemljišča in tla (spodbujanje zmanjševanja erozije, izboljšanje organskih snovi v tleh in biotske raznovrstnosti, zmanjševanje degradacije tal, sanacija onesnaženih območij);

— biotsko raznovrstnost (ohranjanje biotske raznovrstnosti bogatih in/ali zaščitenih območij, obnova biotske raznovrstnosti in ekosistemov, večja odpornost ekosistemov, nadzor ali odstranitev tujerodnih vrst, ohranjanje avtohtonih vrst ali genske raznovrstnosti);

— hrup (znižanje ravni hrupa);

— vonj (zmanjšanje emisij neprijetnih vonjav).

2.3.6 Poročanje in spremljanje

Kot je opisano v poglavju 4, mora izvajalski partner ob koncu postopka okoljskega pregleda in preverjanja naložbenemu odboru InvestEU predložiti povzetek preverjanja trajnostnosti, v katerega so vključeni naslednji ključni elementi:

— za vse projekte potrditev pravne skladnosti s ključno okoljsko zakonodajo EU (kot je predstavljena na kontrolnem seznamu 0);

— rezultat kakršnega koli pregleda: — podatek, ali obstajajo vplivi, ugotovljeni kot srednje in/ali visoko tveganje (stolpec 4 kontrolnega seznama 1); — vsi (dodatni) prostovoljni ukrepi za blažitev za te vplive s srednjim in/ali visokim tveganjem (stolpec 5 kontrolnega seznama 1) in podatek, ali se je to tveganje posledično zmanjšalo;

— (preostalo) tveganje po dodatni blažitvi, predlagani v okviru preverjanja InvestEU (stolpec 6 kontrolnega seznama 1);

— ocena (po možnosti količinsko opredeljenih) preostalih vplivov s srednjim in/ali visokim tveganjem (stolpec 6 kontrolnega seznama 1) in, kjer je sorazmerno (tj. razumno in mogoče), monetizacija teh vplivov;

— vsi premisleki v zvezi s pozitivno agendo (glej kontrolni seznam 2).

V okviru spremljanja, ki se zahteva v skladu s programom InvestEU, bi moral izvajalski partner na podlagi spremljanja, ki ga je izvedel v okviru lastnih notranjih postopkov in/ali ga zahteval od nosilca projekta, potrditi ter poročati o:

— vseh bistvenih spremembah rezultatov preverjanja, kot so bile prvotno sporočene in ki bi bile rezultat dokončanja postopkov za izdajo dovoljenj;

— izvajanju ukrepov za blažitev, povezanih z negativnimi in visokotveganimi vplivi;

— izpolnjevanju okoljskih pogojev in morebitnih zavez s strani nosilca projekta.

2.4 Socialna razsežnost

2.4.1 Splošni pristop k preverjanju socialne trajnostnosti

Operacije financiranja in naložbene operacije InvestEU si prizadevajo za ustvarjanje pozitivnega socialnega učinka za družbo na splošno. Vendar lahko obstajajo projekti, ki imajo škodljive učinke na nekatere posameznike ali skupnosti. To je lahko na primer infrastrukturni projekt, ki lahko vpliva na povečevanje prostorske neenakosti ali javno zdravje, vključuje spremembo rabe zemljišč in/ali vpliva na različne vidike življenja državljanov. Čim prej je treba opredeliti morebitne učinke, ki negativno vplivajo na socialne razmere, in če je izvedljivo, bi bilo treba zasnovo teh projektov prilagoditi, da se ti učinki preprečijo ali čim bolj zmanjšajo, in/ali opredeliti ustrezne ukrepe za blažitev za obvladovanje učinkov, ki se jim ni mogoče izogniti. S postopkom preverjanja se bo zagotovilo, da bodo nosilci projektov te razmere prepoznali, ocenili in ustrezno obravnavali.

Industrijski standardi za ocenjevanje socialne razsežnosti so večinoma usklajeni med seboj. Vendar se med različnimi udeleženci na trgu še vedno nekoliko razlikujejo. Zato bi moral biti cilj začetnega pregleda dejavnosti čim bolj opredeliti neposredne, posredne in kumulativne učinke na bistvene socialne vidike. Socialno preverjanje, tj. izboljšanje prvotnega predloga, bi po potrebi pripomoglo k čim obsežnejšemu zmanjšanju škodljivih učinkov in čim večjim koristim socialne razsežnosti.

V ta namen bi moral pregled socialnih vidikov projektov vključevati vsaj naslednje ključne elemente:

— pregled in določitev pozitivnih vplivov projekta ter povezanih tveganj;

— kategorizacijo tveganj za neposredno financirane projekte nad pragom na podlagi ocene morebitnih negativnih vplivov;

— pregled socialne uspešnosti projektov na podlagi meril za socialni pregled, opisanih v naslednjih oddelkih, in vključitev kakršnih koli pogojev za projekt, če je to potrebno;

— priporočila za krepitev pozitivnih socialnih učinkov na podlagi kontrolnega seznama za pozitivno agendo, opisano v poglavju 2.4.6 teh smernic.

Na spodnjem diagramu je prikazan proces preverjanja socialne trajnostnosti v celoti.

2.4.2 Okvir skladnosti z zakonodajo za socialno razsežnost

Program InvestEU bo s konceptom in zasnovo prispeval tudi k socialni trajnostnosti v EU, spodbujal prenovo gospodarstva, ustvarjanje kakovostnih delovnih mest ter boljše življenjske in delovne pogoje. Ustrezne pravne zahteve EU in držav članic, ki se uporabljajo za projekte in operacije, ki se podpirajo v okviru katerega koli sklopa sklada InvestEU, so osnovno varovalo za doseganje socialno trajnostnih učinkov.

Podobno kot pri okoljskih vidikih tudi tukaj ustrezna zakonodaja o socialni varnosti predstavlja trdno podlago za postopek preverjanja socialne trajnostnosti. EU ima trden zakonodajni okvir, ki zagotavlja pravice Evropejcev kot državljanov, delavcev (ne glede na njihovo državljanstvo) in deležnikov na številnih področjih, vključno z zdravjem in varnostjo pri delu, delovnimi pogoji, razkrivanjem informacij, posvetovanji z delavci in javnostjo, enakostjo spolov in nediskriminacijo (83). Vendar so v primerjavi z okoljsko zakonodajo pristojnosti EU na socialnem področju bolj omejene, socialni vidiki pa so obravnavani predvsem v nacionalni zakonodaji. Kljub temu se z uredbo o InvestEU izrecno zahteva ocena socialnega učinka projektov, tudi na enakost spolov, socialno vključevanje nekaterih območij ali prebivalstva ter gospodarski razvoj območij in sektorjev, na katere vplivajo strukturni izzivi, kot je potreba gospodarstva po razogljičenju.

Zato bo iskanje socialnega napredka z intervencijami InvestEU, ob upoštevanju skladnosti z ustrezno nacionalno zakonodajo in zakonodajo EU na teh področjih, predstavljalo temelj za preverjanje socialne trajnostnosti. Preverjanje skladnosti se bo nadaljevalo skozi celoten proces, saj vse ustrezne pravne zahteve morda niso znane že v zgodnji fazi (glej okvir za skladnost z zakonodajo v Prilogi 1) (84). Zato se od nosilca projekta pričakuje, da bo zagotovil skladnost z zakonodajo, da bo pozoren na možnosti pozitivne agende (glej poglavje 2.4.6) in da bo na zahtevo izvajalskim partnerjem predložil dokazila (85).

2.4.3 Pregled socialnih operacij

Po končanem preverjanju skladnosti z zakonodajo in glede na skupne stroške projekta se operacije premaknejo v fazo pregleda.

Da bi ugotovili obseg in kompleksnost morebitnih socialnih učinkov in tveganj, mora izvajalski partner pregledati predlagani projekt. Obseg in kompleksnost socialnih vprašanj se po posameznih projektih razlikujeta. Projekti imajo lahko negativne in pozitivne socialne učinke. Izvajalski partner mora zagotoviti, da se: (i) škodljivi socialni učinki projektov ugotovijo s postopkom pregleda, opisanim v nadaljevanju, in (ii) njihovi pozitivni socialni učinki spodbujajo z uporabo kontrolnega seznama za pozitivno agendo (86). Upoštevati je treba tudi vse priložnosti za povečanje pozitivnih učinkov, ki se lahko opredelijo v okviru postopka pregleda.

Pri izvajanju postopka preverjanja socialne trajnostnosti bodo izvajalski partnerji nadgradili in uporabljali svoje obstoječe standarde in postopke ter jih po potrebi dopolnili na podlagi zahtev iz teh smernic.

Pri projektih, ki ne dosegajo praga 10 milijonov EUR, se postopek preverjanja načeloma konča tukaj. Pri projektih pod pragom, ki so predmet presoje v skladu z direktivo o PVO (87), se v okviru postopka presoje vplivov na okolje ocenijo nekateri socialni vidiki. V takih primerih se izvajalskim partnerjem močno priporoča, da posto