SL Uradni list Evropske unije CE 184/82

Petek, 24. aprila 2009

Nanomateriali

P6_TA(2009)0328

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 24. aprila 2009 o regulativnih vidikih nanomaterialov (2008/2208(INI))

2010/C 184 E/18

Evropski parlament,

ob upoštevanju sporočila Komisije z dne 17. junija 2008 z naslovom „Regulativni vidiki nanomaterialov“ (KOM(2008)0366) in delovnega dokumenta služb Komisije, ki je priložen temu sporočilu (SEK(2008)2036),

ob upoštevanju sporočila Komisije z dne 12. maja 2004 z naslovom „K evropski strategiji za nanotehnologijo“ (KOM(2004)0338),

ob upoštevanju sporočila Komisije z dne 7. junija 2005 z naslovom „Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009“ (KOM(2005)0243) („akcijski načrt“) ter svoje resolucije z dne 28. septembra 2006 (1) o tem akcijskem načrtu,

ob upoštevanju sporočila Komisije z dne 6. septembra 2007 z naslovom „Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009. Prvo poročilo o izvajanju 2005–2007“ (KOM(2007)0505),

ob upoštevanju mnenj Znanstvenega odbora za nastajajoča in na novo ugotovljena zdravstvena tveganja o opredelitvah in ocenah tveganja nanomaterialov (2),

ob upoštevanju mnenja Znanstvenega odbora za potrošniške proizvode (SCCP) o varnosti nanomaterialov v kozmetiki (3),

ob upoštevanju priporočila Komisije o kodeksu ravnanja za odgovorno raziskovanje na področju nanoznanosti in nanotehnologije (KOM(2008)0424) („kodeks ravnanja“),

ob upoštevanju mnenja evropske skupine za etiko v znanosti in novih tehnologijah (EGE) pri Evropski komisiji o etičnih vidikih nanomedicine (4),

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) (5),

ob upoštevanju Direktive 98/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 o dajanju biocidnih pripravkov v promet (6),

ob upoštevanju Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (7) ter njenih hčerinskih direktiv,

ob upoštevanju Direktive 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. decembra 2001 o splošni varnosti proizvodov (8) ter specifične zakonodaje o proizvodih, zlasti Direktive Sveta 76/768/EGS z dne 27. julija 1976 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kozmetičnimi izdelki (9),

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (10), Uredbe (ES) št. 1333/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o aditivih za živila (11), Direktive 2000/13/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (12), Uredbe (ES) št. 1830/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2003 o sledljivosti in označevanju gensko spremenjenih organizmov ter sledljivosti živil in krme, proizvedenih iz gensko spremenjenih organizmov (13), ter Uredbe (ES) št. 258/97 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. januarja 1997 v zvezi z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami (14),

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (15),

ob upoštevanju okoljevarstvene zakonodaje Skupnosti, zlasti Direktive 2008/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja (16), Direktive 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (17) ter Direktive 2006/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o odpadkih (18),

ob upoštevanju Direktive 2006/114/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju (19),

ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

ob upoštevanju poročila Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane in mnenja Odbora za zaposlovanje in socialne zadeve (A6-0255/2009),

A. ker uporaba nanomaterialov in nanotehnologij (v nadaljevanju: nanomateriali) obeta pomembne dosežke z mnogimi koristmi v številnih uporabah za potrošnike, paciente in okolje, saj imajo lahko nanomateriali drugačne ali nove lastnosti v primerjavi z isto snovjo ali materialom v običajni obliki,

B. ker bodo dosežki v zvezi z nanomateriali pomembno vplivali na sprejemanje političnih odločitev na področju javnega zdravja, zaposlovanja, varnosti in zdravja pri delu, informacijske družbe, energetike, prometa, varnosti in vesolja,

C. ker kljub oblikovani evropski strategiji za nanotehnologije in dodeljenim sredstvom za raziskave v nanoznanosti v višini približno 3 500 000 000 EUR za sedmi okvirni program Evropske skupnosti za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti (2007 do 2013) Evropska unija zaostaja v primerjavi z njenimi največjimi tekmicami, ki so Združene države Amerike, Japonska in Južna Koreja, ki predstavljajo več kot polovico naložb in imajo dve tretjini prijavljenih patentov na svetovni ravni,

D. ker lahko nanomateriali po drugi strani zaradi svoje majhnosti pomenijo nova velika tveganja, kot so večja reaktivnost in prenosljivost, kar lahko privede do večje toksičnosti v kombinaciji z neomejenim dostopom do človeškega telesa in lahko vključuje povsem drugačne mehanizme motenj v fiziološkem delovanju ljudi in okolja,

E. ker lahko varen razvoj nanomaterialov pomembno prispeva h konkurenčnosti gospodarstva Evropske unije in uresničevanju lizbonske strategije,

F. ker je za sedanjo razpravo o nanomaterialih značilno pomanjkanje informacij in znanja, kar povzroča nesoglasja, zapleta pa se že na ravni opredelitve: a) v zvezi z velikostjo: približna določitev velikosti („približno 100 nm ali manj“) ali točna opredelitev razpona velikosti („med 1 in 100 nm“), b) v zvezi z drugačnimi/novimi lastnostmi: drugačne/nove lastnosti zaradi razlike v velikosti, skupaj s številom delcev, površinsko strukturo in površinsko dejavnostjo, kot neodvisno merilo, ali uporaba takih lastnosti kot dodatnega merila za opredelitev nanomaterialov, c) v zvezi s problematičnimi lastnostmi: ali naj se opredelitev nanomaterialov omeji na nekatere lastnosti (na primer netopne ali težko razgradljive nanomateriale) ali ne,

G. ker zaenkrat ni v celoti oblikovanega nabora usklajenih opredelitev, čeprav je na voljo oziroma v pripravi nekaj mednarodnih standardov, v katerih je „nanovelikost“ opredeljena kot „ena ali več dimenzij v velikosti 100 nm ali manj“ in ki pogosto razlikujejo med: — „nanopredmeti“, opredeljenimi kot „diskretni materiali z eno, dvema ali tremi dimenzijami v nanovelikosti“, tj. kot materiali, sestavljeni iz posameznih predmetov zelo majhnih dimenzij; — nanostrukturnimi materiali, opredeljenimi kot materiali, „ki imajo notranjo ali površinsko strukturo v nanovelikosti“, npr. z vrzelmi majhnih dimenzij,

H. ker ni na voljo jasnih informacij o dejanski rabi nanomaterialov v izdelkih za potrošnike, kot v naslednjih primerih: — seznami priznanih ustanov navajajo, da je na trgu več kot 800 izdelkov za potrošnike na osnovi nanomaterialov, ki jih kot take navajajo proizvajalci, vendar panožna združenja istih proizvajalcev dvomijo o resničnosti teh navedb, saj naj bi bile pretirane, hkrati pa sami ne navajajo nobenih podatkov, — podjetja zaradi pozitivnega tržnega učinka izraza „nanomateriali“ brez zadržkov uporabljajo trditve o njihovi uporabi, po drugi strani pa so odločno proti objektivnim zahtevam po označevanju,

I. ker so za zagotavljanje zanesljivih informacij o uporabi nanomaterialov potrebne jasne zahteve za obveščanje o uporabi nanomaterialov, informacijah za potrošnike ter izvajanje Direktive 2006/114/ES v celoti,

J. ker se v predstavitvah možnih koristi nanotehnologij napoveduje skoraj neskončna raznolikost uporab nanomaterialov v prihodnosti, niso pa predstavljene zanesljive informacije o sedanjih načinih uporabe,

K. ker poteka velika razprava o možnosti ocenjevanja varnosti nanomaterialov, ker znanstveni odbori in agencije Evropske unije opozarjajo na velike pomanjkljivosti v ključnih podatkih in celo v metodah pridobivanja takšnih podatkov; ker mora zato Evropska unija bolj vlagati v ustrezno ocenjevanje nanomaterialov, da bi odpravila vrzeli v znanju ter da bi čim prej v sodelovanju s svojimi agencijami in mednarodnimi partnerji razvila metode za ocenjevanje ter ustrezno in usklajeno meroslovje in nomenklaturo,

L. ker je odbor SCENIHR ugotovil nekaj posebnih nevarnosti za zdravje in strupene učinke na okoljske organizme pri nekaterih nanomaterialih; ker je odbor SCENIHR ugotovil tudi splošno pomanjkanje visokokakovostnih podatkov o izpostavljenosti za ljudi in okolje in zaključil, da je treba nadaljevati z razvojem, preverjanjem in standardizacijo znanja o metodologiji za ocene izpostavljenosti in ugotavljanje nevarnosti,

M. ker so sedanja finančna sredstva za raziskave, namenjena okoljskim, zdravstvenim in varnostnim vidikom nanomaterialov v sedmem okvirnem programu za raziskave veliko premajhna, ker so tudi ocenjevalna merila za odobritev raziskovalnih projektov za ocenjevanje varnosti nanomaterialov v sedmem okvirnem programu preveč omejevalna (tj. da so ozko usmerjena k inovacijam) in tako ne spodbujajo v zadostni meri nujnega razvoja znanstvenih metod za ocenjevanje nanomaterialov, ker je bistveno, da se nameni dovolj sredstev za financiranje raziskav o varnem razvoju in uporabi nanomaterialov,

N. ker znanje o morebitnih vplivih nanomaterialov na zdravje in okolje precej zaostaja za hitrostjo dogajanja na trgu glede na zelo hiter razvoj na področju nanomaterialov in s tem sproža temeljna vprašanja o tem, ali je s sedanjimi uredbami mogoče v realnem času obravnavati nove tehnologije, kot so nanomateriali,

O. ker je Parlament v skladu s previdnostnim načelom v svoji resoluciji z dne 28. septembra 2006 o nanoznanostih in nanotehnologijah pozval k raziskavi o učinkih nanodelcev, ki niso lahko topni ali biološko razgradljivi, preden se takšni delci začnejo proizvajati in dajati na trg,

P. ker je pomen zgoraj navedenega sporočila Komisije z naslovom „Regulativni vidiki nanomaterialov“ zaradi pomanjkanja informacij o posebnih lastnostih nanomaterialov, njihovi dejanski rabi ter možnih tveganjih in koristih relativno omejen in ga ni mogoče upoštevati pri zakonodajnih in političnih izzivih zaradi posebnosti nanomaterialov, zato je to le splošni pregled zakonodaje, iz katerega je razvidno, da v zakonodaji Skupnosti zaenkrat ni posebnih določb o nanomaterialih,

Q. ker bi bilo treba nanomateriale vključiti v mnogoteren, diferenciran in prilagodljiv zakonodajni okvir, ki bi temeljil na previdnostnem načelu (20), na načelu odgovornosti proizvajalca ter na načelu, da plača povzročitelj obremenitve, da bi se zagotovila varna proizvodnja, uporaba in odlaganje nanomaterialov pred dajanjem tehnologije na trg, pri čemer se je treba izogniti avtomatskem poseganju po splošni prepovedi ali enakemu obravnavanju različnih načinov uporabe nanomaterialov,

R. ker skoraj neomejena uporaba nanotehnologij v različnih sektorjih, kot so elektronika, tekstil, biomedicina, izdelki za osebno nego, čistila, živilski ali energetski sektor, onemogoča vzpostavitev enotnega ureditvenega okvira na ravni Skupnosti,

S. ker je bilo v okviru uredbe REACH že dogovorjeno, da je potrebno nadaljnje usmerjanje in svetovanje o nanomaterialih, zlasti o prepoznavanju snovi, ter prilagajanje metod ocenjevanja tveganja, ker natančnejši ogled uredbe REACH razkrije več pomanjkljivosti v zvezi z nanomateriali,

T. ker v odsotnosti določb, ki bi se nanašale na nanomateriale, obstaja tveganje za nepravilno uporabo zakonodaje o odpadkih,

U. ker nanomateriali skozi celotni življenjski cikel pomenijo velik izziv za zdravje in varnost pri delu, saj je tem materialom izpostavljenih veliko delavcev v proizvodni verigi, ne da bi vedeli, ali se izvajajo varnostni postopki in ali so varnostni ukrepi ustrezni in učinkoviti; ugotavlja, da se bo v prihodnje še povečevalo število in raznolikost skupin delavcev, izpostavljenih učinkom nanomaterialov,

V. ker je v številnih predlogih sprememb v zvezi z nanomateriali, ki so bili sprejeti v dogovoru iz prve obravnave med Svetom in Evropskim parlamentom v okviru prenovitve direktive o kozmetičnih izdelkih (21), ter v številnih predlogih sprememb, ki jih je Evropski parlament sprejel na prvi obravnavi v okviru revizije uredbe o novih živilih (22), poudarjeno, da je treba za ustrezno obravnavo nanomaterialov spremeniti zakonodajo Skupnosti,

W. ker je sedanja razprava o regulativnih vidikih nanomaterialov močno omejena na strokovnjake, čeprav lahko zaradi nanomaterialov pride do obsežnih družbenih sprememb, za kar je potrebna široka javna razprava,

X. ker bi lahko široka uporaba patentov za nanomateriale, visoki stroški za patentiranje in pomanjkanje olajšav za dostop do patentov za zelo mala ter za mala in srednja podjetja zavrla nadaljnje inovacije,

Y. ker bo verjetno prišlo do združevanja nanotehnologije z biotehnologijo, biologijo, kognitivnimi vedami in informacijsko tehnologijo, kar odpira resna etična vprašanja ter vprašanja o varnosti in spoštovanju temeljnih pravic, ki jih je treba analizirati v novem mnenju evropske skupine za etiko v znanosti in novih tehnologijah,

Z. ker je kodeks ravnanja zelo pomemben instrument za varne, celostne in odgovorne raziskave nanomaterialov; ker morajo ta kodeks sprejeti in spoštovati vsi proizvajalci, ki nameravajo proizvajati ali dajati blago v promet,

AA. ker bi bilo treba pri pregledu vse zadevne zakonodaje Skupnosti pri nanomaterialih uvesti načelo „brez podatkov ni trga“,

1. je prepričan, da je treba uporabo nanomaterialov uskladiti z dejanskimi potrebami državljanov ter da je mogoče prednosti nanomaterialov izkoristiti izključno na varen in odgovoren način z jasnim regulativnim in političnim okvirom (zakonodajne in druge določbe), ki izrecno obravnava sedanjo in predvideno uporabo nanomaterialov ter naravo možnih zdravstvenih, okoljskih in varnostnih težav;

2. obžaluje odsotnost ustrezne ocene de facto uporabe splošnih določb zakonodaje Skupnosti v luči dejanske narave nanomaterialov;

3. se ne strinja z ugotovitvami Komisije – pred opravljeno ustrezno oceno sedanje zakonodaje Skupnosti in ob odsotnosti posebnih določb o nanomaterialih v njej – da sedanja zakonodaja načeloma pokriva tveganja v zvezi z nanomateriali ter da je treba v glavnem z boljšim izvajanjem sedanje zakonodaje okrepiti varovanje zdravja, varnosti in okolja, saj dejansko ni mogoče opredeliti tveganj v zvezi z nanomateriali zaradi pomanjkanja ustreznih podatkov in metod za njihovo oceno;

4. meni, da je koncept „varnega, odgovornega in integriranega pristopa“ k nanotehnologijam, ki ga zagovarja Evropska unija, ogrožen zaradi pomanjkanja informacij o uporabi in varnosti nanomaterialov, ki so že na trgu, zlasti o občutljivih načinih uporabe z neposredno izpostavljenostjo potrošnikov;

5. poziva Komisijo, naj v dveh letih pregleda vso ustrezno zakonodajo, da zagotovi varnost pri vseh načinih uporabe nanomaterialov v izdelkih, ki lahko v svojem življenjskem ciklu vplivajo na zdravje, okolje ali varnost, ter da se zagotovi, da se v zakonodajnih določbah in instrumentih za izvajanje upoštevajo posebne značilnosti nanomaterialov, ki so jim lahko izpostavljeni delavci, potrošniki in/ali okolje;

6. poudarja, da je pregled nujen že zaradi ustrezne zaščite zdravja ljudi in okolja, pa tudi zaradi zagotavljanja gotovosti in predvidljivosti gospodarskim akterjem in zaupanja javnosti;

7. poziva k uvedbi obsežne znanstveno utemeljene opredelitve nanomaterialov v zakonodaji Skupnosti kot dela predlogov sprememb k zadevni horizontalni in sektorski zakonodaji, ki se nanašajo na nanomateriale;

8. poziva Komisijo, naj se zavzema za sprejetje usklajene opredelitve nanomaterialov na mednarodni ravni ter temu ustrezno prilagodi evropsko zakonodajo na tem področju;

9. meni, da je zlasti pomembno nanomateriale izrecno obravnavati vsaj v sklopu zakonodaje o kemikalijah (REACH, biocidi) in hrani (živila, aditivi za živila, živila in krma, proizvedena iz genetsko spremenjenih organizmov), pa tudi ustrezne zakonodaje o varstvu delavcev, o kakovosti zraka, vode ter o odpadkih;

10. poziva k uporabi načela o dolžnosti skrbnega ravnanja za proizvajalce, ki želijo dati nanomateriale na trg, ter proizvajalce poziva k spoštovanju evropskega kodeksa ravnanja za odgovorno raziskovanje na področju nanoznanosti in nanotehnologije;

11. posebej poziva Komisijo, naj preuči potrebi po pregledu uredbe REACH, med drugim glede: — poenostavljene registracije za nanomateriale, proizvedene ali uvožene v količini, manjši od tone, — obravnave vseh nanomaterialov kot novih snovi, — poročila o kemijski varnosti z oceno izpostavljenosti za vse registrirane nanomateriale, — zahteve za obveščanje za vse nanomateriale, dane na trg kot takšne, v pripravkih ali v izdelkih;

12. posebej poziva Komisijo, naj preuči potrebo po pregledu zakonodaje o odpadkih, med drugim glede: — posebnega vnosa za nanomateriale na seznamu odpadkov iz Odločbe 2000/532/ES (23), — revizije meril za sprejemanje odpadkov na odlagališčih iz Odločbe 2003/33/ES (24), — revizije zadevnih mejnih vrednosti emisij za sežiganje odpadkov za dopolnitev meritev na podlagi mase z meritvami na podlagi števila delcev in/ali površine;

13. poziva posebej Komisijo, naj presodi potrebo po reviziji mejnih vrednosti emisij in okoljskih standardov kakovosti v zakonodaji o zraku in vodi zaradi dopolnitve meritev na podlagi mase z meritvami na podlagi števila delcev in/ali površine, da bodo nanomateriali ustrezno obravnavani;

14. poudarja, da morajo Komisija in/ali države članice pri obravnavanju nanomaterialov zagotoviti polno skladnost z načeli zakonodaje Skupnosti o zdravju in varnosti delavcev ter izvajanje teh načel, vključno z ustreznim usposabljanjem strokovnjakov za zdravje in varnost, da bi preprečile potencialno nevarno izpostavljenost nanomaterialom;

15. posebej poziva Komisijo, naj presodi potrebo po pregledu zakonodaje o varstvu delavcev, med drugim glede: — uporabe nanomaterialov zgolj v zaprtih sistemih ali na druge načine, pri katerih je izključena izpostavljenost delavcev, dokler ni mogoče zanesljivo zaznati in nadzorovati izpostavljenosti, — opredelitve jasne odgovornosti proizvajalcev in delodajalcev pri uporabi nanomaterialov, — vprašanja, ali so obravnavani vsi načini izpostavljenosti (vdihavanje, stik s kožo in drugi);

16. poziva Komisijo, naj do junija 2011 sestavi seznam različnih tipov in načinov uporabe nanomaterialov na evropskem trgu ter pri tem spoštuje utemeljene poslovne skrivnosti, kot so recepti, ter naj ta seznam objavi; nadalje poziva Komisijo, naj obenem tudi poroča o varnosti teh nanomaterialov;

17. znova poziva, naj se potrošnikom zagotovijo informacije o uporabi nanomaterialov v izdelkih za potrošnike; vse sestavine, ki so prisotne v snoveh, zmeseh ali izdelkih v obliki nanomaterialov, je treba jasno navesti na označbah izdelkov (na primer na seznamu sestavin je treba za imenom takih sestavin v oklepaju navesti besedo „nano“);

18. poziva k polnemu izvrševanju Direktive 2006/114/ES, da bi preprečili zavajajoče oglaševanje nanomaterialov;

19. poziva, naj se čim prej oblikujejo ustrezni protokoli testiranja in meroslovni standardi, da bi z uporabo multidisciplinarnega pristopa ocenili tveganja, povezana z nanomateriali, za delavce, potrošnike in okolje ter njihovo izpostavljenost nanomaterialom skozi njihov celoten življenjski cikel in tudi v primeru nesreč;

20. poziva h korenitemu povečanju sredstev, namenjenih raziskavam okoljskih, zdravstvenih in varnostnih vidikov nanomaterialov skozi njihov celoten življenjski cikel, na primer z ustanovitvijo posebnega evropskega sklada v sklopu sedmega okvirnega programa; nadalje posebej poziva Komisijo, naj pregleda merila za ocenjevanje v sedmem okvirnem programu, tako da bo sedmi okvirni program privabil in financiral veliko več raziskav za izboljšanje znanstvene metodologije pri ocenjevanju nanomaterialov;

21. poziva Komisijo, naj med državami članicami spodbuja usklajevanje in izmenjave na področju raziskav in razvoja, ocene tveganj, razvoja usmeritev in predpisov o nanomaterialih z uporabo obstoječih mehanizmov (npr. podskupina pristojnih organov REACH za nanomateriale) ali z uvedbo dodatnih mehanizmov, če je to potrebno;

22. poziva Komisijo in države članice, naj čim prej predlagajo oblikovanje stalnega in neodvisnega evropskega omrežja, zadolženega za nadzor nad nanotehnologijami in nanomateriali, ter programa temeljnih in uporabnih raziskav za ta nadzor (zlasti meroslovje, odkrivanje, strupenost in epidemiologija);

23. poziva Komisijo in države članice, naj sprožijo javno razpravo v vsej EU o nanotehnologijah in nanomaterialih ter o regulativnih vidikih nanomaterialov;

24. priznava, da je treba odstraniti ovire pri dostopu do patentov, zlasti za zelo mala, mala in srednja podjetja, ter hkrati poziva, naj bodo patentne pravice omejene na specifične načine uporabe ali proizvodne metode nanomaterialov ter naj se le izjemoma razširijo na same nanomateriale, saj bi to lahko zavrlo inovacije;

25. meni, da je treba pravočasno oblikovati etične smernice, zlasti za nanomedicino, ki naj zahtevajo spoštovanje zasebnosti, svobodno in informirano soglasje, omejitve nezdravstvenih posegov na človeškem telesu, obenem pa naj spodbujajo to obetavno interdisciplinarno področje z uporabo naprednih tehnologij, kot sta molekularno slikanje in ugotavljanje bolezni, ki imajo lahko presenetljive koristi za zgodnje ugotavljanje bolezni ter pametno in učinkovito zdravljenje mnogih bolezni; poziva evropsko skupino za etiko v znanosti in novih tehnologijah, naj pripravi mnenje o tem vprašanju na podlagi svojega mnenja št. 21 z dne 17. januarja 2007 o etičnih vidikih nanomedicine ter upoštevajoč etično mnenje nacionalnih organov za etiko iz EU in delo mednarodnih organizacij, kot je UNESCO;

26. poziva Komisijo in države članice, naj posebno pozornost namenijo socialni razsežnosti razvoja nanotehnologije; nadalje meni, da je treba zagotoviti dejavno sodelovanje socialnih partnerjev, ki jih to zadeva, na čim zgodnejši stopnji;

27. poziva Komisijo, naj presodi potrebo po pregledu zakonodaje, da se nanomateriali, ki nastanejo naključno kot stranski proizvodi v procesu sežiganja, obravnavajo na stroškovno učinkovit način;

28. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji ter vladam in parlamentom držav članic.

(1) UL C 306 E, 15.12.2006, str. 426.

(2) Mnenje o znanstvenih vidikih obstoječe in predlagane opredelitve glede proizvodov nanoznanosti in nanotehnologije; 29. november 2007; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_scenihr/docs/scenihr_o_012.pdf ter priložene informacije služb Komisije o mnenju odbora SCENIHR o znanstvenih vidikih obstoječe in predlagane opredelitve glede proizvodov nanoznanosti in nanotehnologije; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_scenihr/docs/scenihr_oc_012.pdf Mnenje o primernosti uporabe metodologije za oceno tveganja v skladu z dokumenti s tehničnimi navodili za nove in obstoječe snovi pri oceni tveganja nanomaterialov; od 21. do 22. junija 2007; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_scenihr/docs/scenihr_o_010.pdf Spremenjeno mnenje (po javnem posvetovanju) o primernosti obstoječih metodologij za oceno možnih tveganj, povezanih s pridobljenimi in naključnimi proizvodi nanotehnologije; 10. marec 2006; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_scenihr/docs/scenihr_o_003b.pdf Mnenje o oceni tveganja nanotehnoloških proizvodov; 19. januar 2009; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_scenihr/docs/scenihr_o_023.pdf

(3) Mnenje o varnosti nanomaterialov v kozmetičnih izdelkih; 18. december 2007; http://ec.europa.eu/health/ph_risk/committees/04_sccp/docs/sccp_o_123.pdf

(4) Mnenje št. 21, 17. januar 2007.

(5) UL L 396, 30.12.2006, str. 1.

(6) UL L 123, 24.4.1998, str. 1.

(7) UL L 183, 29.6.1989, str. 1.

(8) UL L 11, 15.1.2002, str. 4.

(9) UL L 262, 27.9.1976, str. 169.

(10) UL L 31, 1.2.2002, str. 1.

(11) UL L 354, 31.12.2008, str. 16.

(12) UL L 109, 6.5.2000, str. 29.

(13) UL L 268, 18.10.2003, str. 24.

(14) UL L 43, 14.2.1997, str. 1.

(15) UL L 353, 31.12.2008, str. 1.

(16) UL L 24, 29.1.2008, str. 8.

(17) UL L 327, 22.12. 2000, str. 1.

(18) UL L 114, 27.4.2006, str. 9.

(19) UL L 376, 27.12.2006, str. 21.

(20) Sporočilo Komisije z dne 2. februarja 2000 o previdnostnem načelu (KOM(2000)0001).

(21) Stališče Evropskega parlamenta z dne 24. marca 2009, Sprejeta besedila, P6_TA(2009)0158.

(22) Stališče Evropskega parlamenta z dne 25. marca 2009, Sprejeta besedila, P6_TA(2009)0171.

(23) Odločba Komisije 2000/532/ES z dne 3. maja 2000 o nadomestitvi Odločbe 94/3/ES o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS o odpadkih in Odločbe Sveta 94/904/ES o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno s členom 1(4) Direktive Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih (UL L 226, 6.9.2000, str. 3).

(24) Odločba Sveta 2003/33/ES z dne 19. decembra 2002 o določitvi meril in postopkov za sprejem odpadkov na odlagališčih na podlagi člena 16 in Priloge II k Direktivi 1999/31/ES (UL L 11, 16.1.2003, str. 27).