Mnenje Odbora regij sporočilu Komisije o Evropski sosedski politiki -strateški dokument

(2005/C 231/08)

ODBOR REGIJ je

ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu — Evropska sosedska politika: strateški dokument (COM(2004) 373 final);

ob upoštevanju sklepa Evropske komisije z dne 13. maja 2004, da se bo o tem posvetovala v skladu s prvim odstavkom člena 265 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti;

ob upoštevanju sklepa svojega predsedstva z dne 15. junija 2004, da komisijo za zunanje odnose zaprosi za oblikovanje mnenja na to temo;

ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu o predlogih Komisije za akcijske načrte v skladu z Evropsko sosedsko politiko (COM(2004) 795 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga morajo sprejeti Evropska skupnost in njene države članice v okviru Pridružitvenega sveta, ustanovljenega z Evro-mediteranskim sporazumom, ki ustanavlja zvezo med Evropskimi skupnostmi in državami članicami na eni strani ter Hašimidsko kraljevino Jordanijo na drugi strani, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Jordanija (COM(2004) 796 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga mora sprejeti Evropska skupnost v okviru skupnega odbora, ustanovljenega z začasnim pridružitvenim sporazumom o trgovini in sodelovanju, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Palestinska uprava (COM(2004) 789 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga morajo sprejeti Evropska skupnost in njene države članice v okviru Pridružitvenega sveta, ustanovljenega z Evro-mediteranskim sporazumom, ki ustanavlja zvezo med Evropskimi skupnostmi in državami članicami na eni strani ter Republiko Tunizijo na drugi strani, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Tunizija (COM(2004) 792 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga morajo sprejeti Evropska skupnost in njene države članice v okviru Sveta za sodelovanje, ustanovljenega s sporazumom o partnerstvu in sodelovanju, ki med Evropsko skupnostjo in državami članicami na eni strani ter Ukrajino na drugi strani ustanavlja partnerstvo, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Ukrajina (COM(2004) 791 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga morajo sprejeti Evropska skupnost in njene države članice v okviru Pridružitvenega sveta, ustanovljenega z Evro-mediteranskim sporazumom, ki ustanavlja zvezo med Evropskimi skupnostmi in državami članicami na eni strani ter državo Izrael na drugi strani, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Izrael (COM(2004) 790 final);

ob upoštevanju predloga za sklep Sveta o stališču, ki ga morajo sprejeti Evropska skupnost in njene države članice v okviru Sveta za sodelovanje, ustanovljenega s sporazumom o partnerstvu in sodelovanju, ki med Evropsko skupnostjo in državami članicami na eni strani ter republiko Moldavijo na drugi strani ustanavlja partnerstvo, v zvezi s sprejetjem priporočila o izvajanju akcijskega načrta EU-Moldavija (COM(2004) 787 final);

ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu: Gradnja naše skupne prihodnosti — izzivi politike in proračunska sredstva razširjene Unije 2007–2013 (COM(2004) 101 final);

ob upoštevanju predloga za uredbo Evropskega parlamenta in Sveta s splošnimi določbami za oblikovanje evropskega sosedskega in partnerskega instrumenta (COM(2004) 628 final);

ob upoštevanju sporočila Komisije: Oblikovanje pogojev za nov sosedski instrument (COM(2003) 393 final);

ob upoštevanju poročila Evropskega parlamenta o razširjeni Evropi — sosedstvo: nov okvir za odnose z našimi vzhodnimi in južnimi sosedi (COM(2003) 104 — 2003/2018(INI));

ob upoštevanju svojega mnenja o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu: Razširjena Evropa — sosedstvo: nov okvir za odnose EU z njenimi vzhodnimi in južnimi sosednjimi državami (CdR 175/2003) (1);

ob upoštevanju svojega mnenja o predvidevanjih o Evro-mediteranskem partnerstvu in lokalnih in regionalnih oblasteh: potreba po usklajevanju in posebnem instrumentu za decentralizirano sodelovanje (CdR 327/2003 fin (2));

ob upoštevanju svojega mnenja o lokalnem in regionalnem upravljanju v Rusiji in razvoju sodelovanja med EU in Rusijo (CdR 105/2004);

ob upoštevanju svojega mnenja o severni razsežnosti — drugi akcijski načrt 2004-2006 (CdR 102/2003 fin (3));

ob upoštevanju svojega osnutka mnenja o sporočilu Komisije svetu in Evropskemu parlamentu: Gradnja naše skupne prihodnosti — izzivi politike in proračunska sredstva razširjene Unije 2007–2013 (CdR 162/2004 rev. 3) (poročevalec: svetnik Sir Albert Bore, mestni svet Birminghama (UK, PES);

ob upoštevanju svojega menja (CdR 336/2004 rev. 1), ki ga je 7. februarja 2005 sprejela komisija za zunanje odnose (poročevalec: Lord Hanningfield, svet grofije Essex (UK/EPP));

ker bi si sedaj moral v luči Evropske sosedske politike (ESP) v okviru razpoložljivih virov in institucionalnega poslanstva prizadevati za širitev dejavnosti v zvezi z zunanjimi odnosi, in sicer preko meja sedanjih držav pristopnic na države, navedene v ESP, vendar tudi ne izključno le na te;

ker mora v okviru ESP dati veliko prednost dialogu in sodelovanju z vsemi sosednjimi državami na severnih, vzhodnih in južnih zunanjih mejah EU,

na 59. plenarnem zasedanju 13. in 14. aprila 2005 (seja z dne 14. aprila) sprejel naslednje mnenje:

1. Stališča Odbora regij

1.1 Splošne pripombe o Evropski sosedski politiki

Odbor regij

pozdravlja ta pomemben in potreben dokument Evropske komisije, ki zagotavlja resnično in pristno priložnost za opredelitev in izboljšanje odnosov med Evropsko unijo in njenimi sosednjimi državami;

priznava, da je glede na nedavno širitev Evropske unije in spremembo njenih zunanjih meja, do katere je zaradi tega prišlo, ta politika pravočasen in dobrodošel korak naprej pri delitvi prednosti širitve EU s sosednjimi državami za krepitev stabilnosti, varnosti in blaginje vseh udeleženih;

poudarja, da se Evropska sosedska politika, medtem ko ponuja izboljšane odnose med EU in njenimi sosednjimi državami, razlikuje od samega procesa širitve in je nanjo treba gledati v tem okviru;

poudarja pomen vloge, ki jo morata imeti v tem procesu lokalna in regionalna uprava, in ga skrbi, ker lokalna in regionalna uprava v politiki nista vsebinsko omenjeni, prav tako pa v njej tudi ni opredeljena njuna vloga;

v tem pogledu pozdravlja nedavni politični razvoj v Ukrajini in Gruziji. Evropska sosedska politika mora slednjo dejavno podpirati na njeni poti k večji demokraciji in tržnemu gospodarstvu;

priznava, da je Evropska sosedska politika pomembna za spodbujanje tesnejšega sodelovanja med državami, vključenimi v ESP (Evropska sosedska politika), in EU v boju proti terorizmu, nezakonitemu priseljevanju in čezmejnemu kriminalu, kot sta promet s prepovedanimi drogami in trgovina z ljudmi;

1.2 Lokalna in regionalna razsežnost Evropske sosedske politike:

Odbor regij

poudarja, da bi morali imeti lokalni in regionalni organi oblasti v državah ESP pomembnejšo vlogo v procesu demokratizacije in decentralizacije;

poudarja, da imajo lokalni in regionalni organi oblasti v skladu z enim od glavnih načel Unije, subsidiarnostjo, ki omogoča izbiro najustreznejše ravni vodenja, v tem okviru ključno in edinstveno vlogo, saj lahko zagotovijo trajne in pravilno usmerjene odnose;

dodaja, da so v praksi lokalni in regionalni organi oblasti državljanom dober primer demokratičnega vajeništva in zato pomemben subjekt pri zagotavljanju dobro delujočih oblik demokracije;

želi z državami iz ESP deliti izkušnje, ki so jih njegovi člani pridobili v svojih stikih z lokalnimi in regionalnimi organi oblasti v državah kandidatkah med procesom širitve;

meni, da so lokalni in regionalni organi oblasti najustreznejša raven za decentralizirano sodelovanje z državami partnericami;

politika varovanja in ohranjanja naravne in kulturne dediščine;

opozarja na področja, kjer lahko lokalne in regionalne uprave tem državam ponudijo bogate izkušnje in strokovno znanje:

opozarja na obseg delovanja lokalnih in regionalni organov oblasti, ki dopolnjuje in presega tradicionalne omejitve sodelovanja na ravni centralnih vlad. Dejansko je to raven, na kateri je lahko ESP v skladu s predlogom Komisije resnično učinkovita;

1.3 Geografski obseg

Odbor regij

ugotavlja, da imajo države iz ESP različen gospodarski, socialni in politični razvoj in da v svojih odnosih do EU ne izhajajo iz istega izhodišča;

je prepričan, da so za resnično demokratične družbe potrebne močne regionalne in lokalne institucije, ki jih izvolijo ljudje, katerim so odgovorne, in leta 2006 pričakuje uveljavitev zvezne zakonodaje glede pristojnosti ruskih regionalnih in lokalnih organov oblasti. Predvideva, da bo zakonodaja odprla možnosti za sodelovanje med decentraliziranimi organi EU in Rusije, zlasti ker bo določila porazdelitev pristojnosti na področju čezmejnega sodelovanja;

1.4 Akcijski načrti

Odbor regij

se strinja, da bosta prizadevnost in hitrost razvoja odnosov med EU in posameznimi državami partnericami odvisni od obsega njihove zavezanosti splošnim vrednotam ter njihove pripravljenosti in zmogljivosti za izvajanje prednostnih nalog iz akcijskega načrta;

meni, da bi bila prednost, če bi akcijski načrti vsebovali poseben oddelek o vlogi lokalne in regionalne uprave v zadevni državi partnerici. V njem bi bili podrobno opredeljeni jasni cilji vloge lokalne uprave in načini, s katerimi namerava država partnerica prenesti pristojnosti ter okrepiti lokalno in regionalno upravo. To zahtevo je treba posredovati Komisiji s stališčem, da je tak poseben oddelek treba vključiti v naslednjo serijo akcijskih načrtov;

meni, da imajo člani pomembno vlogo pri analizi in razpravi o financiranju, ki je vsaki državi partnerici na voljo zlasti na podlagi izjave iz strateškega dokumenta ESP: „Komisija je predlagala, da se obstoječi skladi ali njihovi nasledniki v novih finančnih perspektivah znatno povečajo, da se tako nadaljuje prednostna naloga, ki jo je EU določila ESP.“ Nov, poenostavljen mehanizem financiranja, ki naj bi bil sprejet leta 2007, še dodatno določa takšno analizo in razpravo za prednostno nalogo.

1.5 Evropski sosedski instrument

Odbor regij

meni, da mora biti prednostna naloga Komisije, da zagotovi več informacij in tehničnih podatkov o tem, kako bo instrument deloval v praksi, podrobnosti o njegovem upravljanju in pregledovanju.

2. Priporočila Odbora regij

Odbor regij

priporoča, da OR za premostitev težav, s katerimi se soočajo lokalni in regionalni organi v državah, imenovanih v ESP, razvije primerne mehanizme za spodbujanje neposrednega dialoga in prenosa informacij;

predlaga, da se akcijske načrte spremlja, pri čemer se uporabi sedanje strukture iz različnih sporazumov o partnerstvu in sodelovanju ter iz pridružitvenih sporazumov, v okviru takega spremljanja se v obdobju od dveh do petih let po sprejetju akcijskih načrtov pripravijo formalna poročila o napredku;

priporoča Evropski komisiji, da imajo člani, kot prej pri širitvi, vodilno vlogo pri ocenjevanju napredka akcijskih načrtov in se pri tem osredotočijo predvsem na ukrepe za usposobitev in posodobitev lokalne in regionalne uprave;

predlaga, da bi bilo treba v naslednjo serijo akcijskih načrtov za posamezne sosednje države vključiti posebno poglavje o vlogi lokalnih in regionalnih organov oblasti v posamezni partnerski državi z jasno zastavljenimi cilji tako za vlogo lokalnih organov oblasti kot načine, s katerimi nameravajo partnerske države pospeševati prenos pristojnosti ter krepitev lokalnih in regionalnih organov oblasti, vključno z jasnimi in transparentnimi cilji;

meni, da je treba v državah iz ESP nujno in temeljito izboljšati ter posodobiti lokalno in regionalno upravo, vključno s korenitim izboljšanjem glede poštenih in svobodnih volitev, demokratičnih vrednot in političnih svoboščin na lokalni ravni, in priporoča, da Komisija v okviru akcijskega načrta za vsako sosednjo državo uvede poseben program za uresničitev tega cilja (glej prilogo A);

priporoča, da se v okviru na novo predlaganega, poenostavljenega sistema financiranja, Evropskega sosedskega instrumenta, resno razmisli o posebnem finančnem instrumentu, ki bo prirejen decentraliziranemu sodelovanju in namenjen lokalnim in regionalnim organom oblasti v sosednjih državah, da ga uporabljajo kot pomoč pri posodobitvi in preoblikovanju svojega delovanja;

priporoča Evropski komisiji, da omogoči Odboru in njegovim članom vodilno in dejavno vlogo pri ocenjevanju in razpravi o novih instrumentih evropskega sosedstva;

priporoča, da se za poenostavitev tega postopka leta 2006 organizira konferenca, s katero bi poskusili zbrati vse predstavnike iz lokalne in regionalne uprave iz vseh držav, navedenih v ESP, z možnostjo, da bi štiri ločene konference po vrsti obravnavale regije Sredozemskega in Baltiškega morja, vzhodnoevropske države ter države Bližnjega vzhoda.

(1) UL C 23 z dne 27.1.2004, str. 36

(2) UL C 121 z dne 30.4.2004, str. 18-25

(3) UL C 23 z dne 27.1.2004, str. 27

(4) Evropska sosedska politika Strateški dokument, 12. 5. 2004, str. 11

Priloga A

Lokalna in regionalna uprava v državah iz ESP

Belorusija

Država je razdeljena na 6 voblasti in eno občino. Belorusija ima tritirni sistem lokalne uprave. Ta se deli na območne, okrožne, mestne in vaške sovjete (svete) ter sovjete naselij. Območni sovjeti so enote na najvišji ravni, ki usmerjajo dejavnost okrožnih sovjetov, ki nato usmerjajo mestne in vaške sovjete ter sovjete naselij. Predstavnike v sovjete se voli vsaka štiri leta. Sovjeti „usklajujejo delovanje celotnega sistema lokalne samouprave, v okviru svojih organov izvajajo javno, gospodarsko in socialno kulturno izgradnjo, skrbijo za naravne vire, posest in objekte v družbeni lasti, varstvo okolja itd.“ (1)

Moldavija

V moldavski politiki prevladujejo napetosti med centralno vlado in separatisti na območju Transnistrijana in Gagauzije. Etnične, socialne, gospodarske in kulturne razlike med Moldavci, Rusi, Ukrajinci in Gagauzi so dosegle višek leta 1990, ko je bila moldavščina razglašena za nacionalni jezik. Obe območji sta razglasili neodvisnost od Moldavije. Gagauzija je dobila poseben ustavni status, kar je ustavilo največji spor med separatisti in centralno vlado. Na pogajanjih, ki jih je omogočila Rusija, OVSE in Ukrajina nista mogli rešiti spora med Transnistrijem in Moldavijo.

Zadnje lokalne in regionalne volitve so potekale maja in novembra 2003 in naj bi izpolnjevale osnovne mednarodne standarde.

Zakonodaja je marca 2003 lokalno upravo ponovno organizirala tako, kot je bila v času Sovjetske zveze. Država je danes razdeljena na 33 „rajonov“, ki so nadomestili dvanajst območnih „judet“ (okrajev). * Natančneje povedano, bilo je devet „judet“, ena občina, ena avtonomna ozemeljska enota in ena ozemeljska enota. Reorganizacijo je predlagal manifest ponovno izvoljene komunistične partije iz leta 2001 in odraža partijsko območno organizacijo. Komunistična partija je doživela številne kritike, ker je reorganizirala lokalno upravo, da bi utrdila svoj položaj večinske vladajoče stranke in si zagotovila prednost na volitvah lokalne uprave. (2).

Ukrajina:

Ukrajina je razdeljena na 24 oblasti, eno avtonomno republiko in dve občini s statusom oblasti. Ta razdelitev je zastarela in je ostala iz sovjetske dobe. Oblasti se naprej delijo na „rade“ (svete). Predstavniki v rade se volijo na okrožnih volitvah za en mandat. Te volitve ponavadi niso poštene — vodje okrožnih in območnih uprav, ki jih imenuje predsednik, se pogosto vmešavajo v lokalne volitve. Opozicijske stranke so „zahtevale uvedbo proporcionalnega sistema za območne in okrožne volitve, da bi se preprečil prevladujoč položaj ‚nestrankarske‘ birokracije.“ (3)

Območne volitve, ki so potekale po parlamentarnih volitvah leta 2002, niso izpolnjevale mednarodnih standardov, vendar se stanje izboljšuje. Na primer, „med županskimi volitvami v Mukachevi aprila 2004 so predstavniki OVSE zabeležili napad na volišče, zastraševanje in fizičen napad na opazovalca, ki so ga morali odpeljati na zdravljenje v bolnišnico. Poročalo se je tudi o drugih težavah, kot so tatvine volilnih skrinjic, izid volitev pa je bil že na daleč videti ponarejen.“ (4) Lokalne volitve v Odessi in Poltavi maja in junija 2004 so kljub težavam z registracijo volivcev pomenile izboljšanje. Očitno je, da lokalna uprava še ni popolnoma demokratična.

Rusija

Rusija je razdeljena na 49 oblasti, 21 republik, 10 avtonomnih okrožij, 6 območij, dve zvezni mesti in eno avtonomno oblast. Ali pa je razdeljena na 89 upravnih enot, 21 nacionalnih upravnih enot (nacionalnih republik), 66 ozemeljskih enot in dve zvezni mesti. (5) Lokalna uprava v Ruski federaciji si še naprej prizadeva za decentralizacijo, ki je sledila razpadu Sovjetske zveze. Po prehodu v zvezno državo so številne nacionalne republike dobile več pristojnosti od drugih zveznih enot. Tako je na primer zakonodaja nacionalnih republik pogosto v nasprotju z zvezno zakonodajo.

Predsednik Putin je leta 2000 uvedel program reform za odpravo neučinkovitosti v organizaciji lokalne uprave. Po tem programu je Rusija po združitvi različnih zveznih enot razdeljena na sedem večjih območij. Za vsako zvezno enoto je bil uveden institut izvršnega predstavnika predsednika Ruske federacije. Prvi cilj tega programa je povečanje učinkovitosti javne uprave ter razvoj lokalne uprave „kot najpomembnejše institucije civilne družbe in zagotovitev odgovorne vlade.“ (6)

Po terorističnem napadu v Beslanu septembra 2004 je predsednik Putin napovedal korenito reformo na področju volitev 89 območnih guvernerjev države. Ti v prihodnje ne bodo več izvoljeni na neposrednih volitvah, temveč jih bo imenoval predsednik, potrdila pa območna zakonodajna telesa. Oktobra 2004 je državna duma potrdila ta načrt.

Alžirija

Alžirija je razdeljena na 48 departmajev (vilajahov), vsak ima svoj izvoljen lokalni svet, ki opravlja nalogo glavnega upravnega organa. Zadnje lokalne volitve so potekale oktobra 2002. Udeležba na volitvah je ponavadi približno 50-odstotna, zmanjšujejo pa jo številni območni spori med centralno vlado in berberskimi uporniki. (7) Premalo je lokalne avtonomije, guvernerji so podrejeni neposredno ministru za notranje zadeve. Decentralizacija na ravni departmajev je bila učinkovita na področju upravljanja lokalne infrastrukture in zagotavljanja lokalnih storitev. (8)

Egipt

Egipt je razdeljen na 26 provinc (muhafazatov). Centralna vlada ima zaradi sistema političnih imenovanj od zgoraj navzdol v organih lokalne uprave veliko pristojnosti. „Uprava je bila na vsaki ravni organizirana tako, da so skupaj delovali predstavniški sveti in izvršni organi, ki jih imenuje vlada, na čelu pa so bili guvernerji, območni častniki oziroma župani.“ (9) Lokalna uprava je pri izvajanju vladnih storitev neučinkovita.

Decentralizacija je dobila nov zagon pod predsednikom Sadatom. Lokalnim upravam so bile dodeljene pristojnosti za povečanje davkov, vendar so morale velike vsote denarja porabiti za vladne programe in so pogosto zašle v dolgove. Spodbujalo se jih je tudi, da sklenejo partnerstva z zasebnimi podjetji, ki so podpirala odnose med centralno vlado in bogato elito države. Pod Mubarakom se decentralizacija nadaljuje, lokalne uprave pa se več ukvarjajo z lokalnimi vprašanji in manj s centralno politiko. Lokalna uprava se uporablja tudi kot sredstvo nadzora. „Okrožna policijska postaja je držala v ravnovesju veljake, ki so bili prek sistema lokalne uprave (župan in svet) vključeni v režim.“ (10)

Izrael:

Izrael je razdeljen na šest okrožij (mehozov). Okrožja se delijo naprej na 14 podokrožij, na čelu vsakega je okrožni komisar, ki ga imenuje ministrski predsednik. Okrožni komisarji so pristojni za ocenjevanje politike okrožnih svetov in sprejem nacionalne zakonodaje v okrožju. Člani občinskih in lokalnih svetov se volijo po proporcionalnem sistemu, liste strank in župana pa izvolijo neposredno volivci v posebnih občinah. Lokalna uprava je pristojna za upravljanje dobrin v splošni rabi in pobiranje lokalnih davkov. (11)

Jordanija:

Jordanska lokalna uprava odraža dejstvo, da je oblast v rokah kralja in njegove vlade. Država je razdeljena na dvanajst provinc, na čelu vsake je imenovani komisar. Province so naprej razdeljene na upravna podobmočja. Podobmočja vključujejo mesta, vasi in občine. Večje občine imajo izvoljene okrožne svete in izvoljene župane. Okrožne uprave so v bistvu posredniki politike in zakonodaje centralne vlade. (12) Občinske in območne uprave so pri dodelitvi finančnih sredstev ter upravljanju javnih služb in infrastrukture odvisne od centralne vlade, kar njihove zmožnosti omejuje na obravnavanje lokalnih zadev. Hitra urbanizacija pritiska na lokalne uprave in občine, da zagotovijo ustrezne storitve. Nedavna decentralizacija je potekala predvsem v obliki privatiziranja podjetij v državni lasti. (13)

Libanon:

Libanonska lokalna uprava je trenutno negotova, saj skuša centralna vlada po šestnajstletni državljanski vojni državo na novo zgraditi. Centralna vlada je prevzela lokalno upravo kot sredstvo za ohranjanje nadzora med vojno. Razprava o močni centralni vladi ali decentralizirani državi bo vplivala na razvoj lokalne uprave v prihodnjih letih. (14) Centralna vlada se je okrepila zaradi stalnega vmešavanja Sirije v libanonske zadeve. Zaradi politične nestabilnosti države vlada decentralizacijo v praksi slabo podpira. (15)

Libanon je razdeljen na šest provinc, ki se delijo naprej na upravne občine. Prve lokalne volitve po 35 letih so potekale leta 1998. „Udeležba na volitvah je bila visoka, povprečno 60- do 70-odstotna. V Bejrutu je volilo samo 30 % volilnih upravičencev, čemur naj bi bil vzrok mišljenje volivcev, da je bil izid očiten. Za goljufije in nasilje je bilo malo dokazov. Volitve pomenijo nadaljnji korak pri obnovi države po spopadu.“ (16) Lokalne uprave so pri dodelitvi sredstev odvisne od centralne vlade, kar omejuje njihove možnosti za obravnavanje lokalnih zadev.

Libija:

V preteklosti so Libijo sestavljala različna območja, ki so se pod kraljem Idrisom povezala v federacijo. To federacijo je leta 1963 nadomestil unitarni sistem. Deset komisariatov je v bistvu pomenilo podaljšek centralne vlade. Po Gadafijevi revoluciji leta 1969 so se lokalne upravne enote dodatno povezale, kar je centralni vladi omogočilo boljši nadzor. Podnacionalna vlada je v glavnem še naprej delovala bolj kot hierarhični sistem upravnih povezav s centralno vlado in manj kot sredstvo za zastopanje ali udeležbo ljudstva. (17) Po Svetovni knjigi dejstev CIE trenutno lokalno vlado sestavlja 25 občin (opomba: 25 občin je morda nadomestilo 13 območij).

Decentralizacija se srečuje s številnimi ovirami. Izvoz nafte je glavni sestavni del libijskega gospodarstva, njegovi prihodki pa pomagajo podpirati vlado. „Močno centralizirana porazdelitev naftnih dobičkov v Libiji je oslabila prizadevanja za decentralizacijo.“ (18) Čeprav libijska zakonodaja zagotavlja lokalnim upravam pristojnosti na področju izobraževanja, gospodarstva in skupnosti, pa lokalno politiko dejansko določa centralna vlada. „Libija ima po zakonu enega od politično najbolj decentraliziranih sistemov v arabski regiji. Ustanove lokalne uprave segajo na področje izobraževanja, gospodarstva in skupnosti. Dejansko pa pristojnosti teh ustanov določa centralno vodstvo. Civilna družba in vse nevladne politične organizacije se dejavno zatirajo, zato je malo političnega sodelovanja od spodaj navzgor. Številni pripadniki elite, ki bi po pričakovanjih lahko zasedli vodilna mesta v lokalni upravi, bivajo v tujini.“ (19)

Maroko:

Decentralizacija se je začela v 60. letih prejšnjega stoletja kot odgovor na vse večje socialne pritiske. „Decentralizacijo najbolj omejujejo predvsem neusklajenost na različnih vladnih ravneh ter skromne zmogljivosti organizacij civilne družbe in lokalnih uprav.“ (20) Največja ovira za razvoj lokalne uprave je močna maroška centralna vlada in pomanjkanje demokracije na lokalni ravni. Še vedno je močna ustavna monarhija, ki se počasi razvija v parlamentarni sistem. Parlament se voli na demokratičnih volitvah, zadnje volitve, ki so potekale leta 2002, pa so bile najbolj svobodne in poštene volitve v regiji. (21)

Država ima 37 provinc in dve wilayi, „v okviru decentralizacijske/regionalizacijske zakonodaje, ki jo je sprejelo zakonodajno telo leta 1997, pa je bilo vzpostavljenih 16 novih območij (navedena v nadaljevanju).“ Vsako provinco vodi skupščina, ki jo izvolijo občinski sveti. Lokalne uprave nadzorujejo infrastrukturo in lokalne storitve. Pogosto so omejene zaradi pomanjkanja sredstev, ker nimajo dovolj finančne avtonomije. Zadnje lokalne volitve so potekale leta 1997, ki so jih opozicijske stranke ocenile kot goljufijo. (22)

Sirija

Sirija je razdeljena na 14 provinc, „na čelu katerih so guvernerji, ki jih imenuje minister za notranje zadeve. Ti guvernerji so podrejeni neposredno predsedniku. Guvernerji nadzorujejo provincialne vladne urade ter lokalne urade ministrstev in podjetij v državni lasti. Provincam v padajočem vrstnem redu sledijo okrožja, okraji in vasi. Te upravne enote vodijo lokalno izvoljeni upravni sveti, čeprav so dejansko zelo odvisne od centralnega vodstva.“ (23) Široko zasnovana državna uprava Sirije in njena zgodovina močnega centralnega vodstva zavirata razvoj organizacije lokalne uprave. Uprava je pri odločanju odvisna od majhne skupine posameznikov na vrhu. Zadnje lokalne volitve so potekale leta 1999. (24) Pod ministrskim predsednikom Mirujem so se začeli izvajati nekateri programi decentralizacije, vendar pa bo decentralizacija verjetno potekala počasi, če se ne bo hkrati razvijala tudi lokalna demokracija.

Tunizija

Tunizija ima visoko centralizirano vlado, ki ni dovzetna za pojem decentralizacije. V politiki prevladujeta vladajoči Rassemblement Constitutionnel Democratique (RCD) in predsednik Ali, ki je na oblasti že od leta 1987. Tradicija centralnega planiranja vključuje gospodarstvo pod vladnim nadzorom. Z ustanovitvijo občinskih svetov so bili narejeni nekateri koraki v smeri decentralizacije, vendar se ti ne razvijajo dosledno po vsej državi in so predvsem orodje v rokah centralne vlade.

Tunizija je razdeljena na 24 provinc, na čelu katerih so guvernerji, ki jih imenuje vlada. Province imajo zakonodajne skupščine, ki jih sestavljajo izvoljeni in imenovani člani. Večina podeželskih območij nima organov lokalne uprave, zato ima centralna vlada nadzor nad fiskalno politiko in obdavčitvijo. „Zaradi pomanjkanja sredstev so številne lokalne uprave neučinkovite. Ker lokalna organiziranost v Tuniziji ni enotna ali standardizirana, so se nekatere lokalne uprave prebile naprej, medtem ko druge ostajajo na repu razvoja.“ (25) Zadnje lokalne volitve so potekale leta 2002, večino sedežev pa so dobili kandidati RCD.

Nadaljnji razvoj lokalnih uprav se podpira na lokalni in vladni ravni. Organizacije civilne družbe si prizadevajo za večje sodelovanje pri lokalnih zadevah. Vlada vidi v tem priložnost za sprostitev političnih napetosti in ohranitev politične stabilnosti. Začela je tudi izvajati načrte regionalnega razvoja za vzpostavitev nove infrastrukture in decentralizacijo upravljanja infrastrukture. (26)

Armenija

Armensko politiko označuje spopad z Azerbajdžanom za Gorski Karabah, ki je večinoma poseljen z armenskim prebivalstvom. Armenija je razdeljena na enajst upravnih enot. Zadnje lokalne volitve so potekale novembra 1996. Kljub dejstvu, da so predsedniške volitve mnogi označili za nepoštene, kar je povzročilo nasilne spopade med protestniki in policijo, so bile te volitve po mnenju opazovalcev Sveta Evrope svobodne in poštene. (27) Lokalne uprave so samo podaljšek centralne vlade za izvajanje politike. (28) Nebrzdana korupcija in šibek političen sistem omejujeta razvoj organizacij lokalne uprave.

Azerbajdžan

Zaradi spopada z Armenijo za Gorski Karabah Azerbajdžan še naprej trpi gospodarske in politične posledice. Njegove vire omejujejo izguba ozemlja in potrebe po zagotavljanju oskrbe za več kot 800.000 beguncev. Čeprav ima Azerbajdžan bogate rezerve nafte, te niso dobro razvite. Zaradi številnih težav z nacionalno vlado, kamor spadajo goljufije na volitvah, korupcija ter zlom opozicijskih strank in javnih glasil, se zdi lokalna uprava dokaj nerazvita in neučinkovita. Azerbajdžan je razdeljen na 59 rajonov, enajst mest in eno avtonomno republiko.

Gruzija

Politična klima v zadnjem desetletju je bila razburljiva. Kljub umorom raznih najvišjih uradnikov in poskusom umora predsednika Shevardnadzeja volitve, ki so potekale leta 1992 in 2004, na splošno veljajo za svobodne in poštene. Razvoj Gruzije gre v smeri demokracije, v zadnjih letih pa je v njej vladala večja politična stabilnost. Gruzijske upravne enote vključujejo devet območij, devet mest in dve avtonomni pokrajini.

(1) Lokalna uprava in pobuda za regionalni razvoj, Poročilo o Belorusiji iz leta 1994 http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/UNTC/UNPAN003979.htm 25. oktober 2004

(2) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KcountryProfile&aid=1019672579768, 25. oktober 2004

(3) UNPAN Države na prehodu 2004: Poročilo za Ukrajino, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN017053.pdf, 25. oktober 2004

(4) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KcountryProfile&aid=1019745009984 25. oktober 2004

(5) UNPAN Posodobitev odnosov med različnimi vladnimi ravnmi, Rusija, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25. oktober 2004

(6) UNPAN Posodobitev odnosov med različnimi vladnimi ravnmi, Rusija, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25. oktober 2004

(7) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=Kcountry Profile&aid=1018535850896 26. oktober 2004

(8) UNDP-Program za upravljanje v arabski regiji (POGAR), http://www.pogar.org/countries/algeria/decentralization.html, 28. oktober 2004

(9) Knjižnica ZD Kongresa državnih študijev, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27. oktober 2004

(10) Knjižnica ZD Kongresa državnih študijev, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27. oktober 2004

(11) Knjižnica ZD Kongresa državnih študijev, http://countrystudies.us/egypt/85.htm, 27. oktober 2004

(12) Jordanska nacionalna spletna stran http://www.kinghussein.gov.jo/government2.html, 27. oktober 2004

(13) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/jordan/decentralization.html, 28. oktober 2004

(14) Svetovna banka: Lokalna uprava v Libanonu, http://www.worldbank.org/wbi/mdf/mdf1/munici.htm, 27. oktober 2004

(15) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/jordan/decentralization.html, 28. oktober 2004

(16) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=Kcountry Profile&aid=1018721190906, 27. oktober 2004

(17) Knjižnica ZD Kongresa državnih študijev, http://countrystudies.us/libya/70.htm 27. oktober 2004

(18) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html 27. oktober 2004

(19) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html 27. oktober 2004

(20) Študijski primeri ZN, http://www.ciesin.org/decentralization/English/CaseStudies/morocco.html, 27. oktober 2004

(21) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=Kcountry Profile&aid=1020281580149, 27. oktober. 2004

(22) UNDP-POGAR, .http://www.pogar.org/countries/syria/decentralization.html 27. oktober 2004

(23) UNDP-POGAR, .http://www.pogar.org/countries/syria/decentralization.html 27. oktober 2004

(24) Profil države FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KcountryProfile&aid=1021373886647 28. oktober 2004

(25) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28. oktober 2004

(26) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28. oktober 2004

(27) Svetovna knjiga FCO, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1019233781786, 28. oktober 2004

(28) Knjižnica ZD Kongresa državnih študijev, http://countrystudies.us/armenia/47.htm, 27. oktober 2004