EVROPSKA KOMISIJA Strasbourg, 19.1.2016 COM(2016) 6 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju Okvirnega sklepa Sveta 2009/315/PNZ z dne 26. februarja 2009 o organizaciji in vsebini izmenjave informacij iz kazenske evidence med državami članicami



Uvod Na evropskem območju svobode, varnosti in pravice si je treba močno prizadevati za zagotavljanje učinkovitega evropskega odzivanja na kriminalne dejavnosti, zlasti resni čezmejni kriminal in terorizem. Evropska agenda za varnost poudarja potrebo po okrepitvi ukrepov EU za izmenjavo informacij in operativno sodelovanje. Hitra in učinkovita izmenjava informacij iz kazenskih evidenc med pristojnimi organi držav članic je pomembna, če želimo preprečiti, da bi nacionalna sodišča izrekala kazni samo na podlagi preteklih kazenskih obsodb, vpisanih v nacionalne kazenske evidence, ne da bi bila seznanjena z obsodbami v drugih državah članicah, zaradi česar lahko storilci ubežijo svoji preteklosti, tako da se gibljejo po različnih državah članicah. V skladu z Okvirnim sklepom 2008/675/PNZ morajo države članice zagotoviti, da se v kazenskem postopku upoštevajo predhodne obsodbe. Okvirni sklep Sveta 2009/315/PNZ o organizaciji in vsebini izmenjave informacij iz kazenske evidence med državami članicami (v nadaljnjem besedilu: Okvirni sklep ali OS) je namenjen odpravljanju teh pomanjkljivosti, pri čemer določa, da so informacije o predhodnih obsodbah vsakega državljana EU, ki jih je izreklo katero koli kazensko sodišče v EU, na voljo vsem sodiščem in organom pregona držav članic v kazenskem postopku v fazi pred sojenjem, med sojenjem in med izvrševanjem obsodbe. Okvirni sklep z uvedbo vrste obveznosti za države članice izreka obsodbe in države članice državljanstva zagotavlja, da lahko vsaka država članica na zahtevo druge države članice zagotovi izčrpne in popolne informacije v zvezi s kazensko evidenco svojih državljanov. Okvirni sklep temelji na načelu, da vsaka država članica hrani vse obsodbe svojih državljanov, vključno s tistimi, ki so bile izrečene v drugih državah članicah. Izmenjava informacij med osrednjimi organi, ki jih določijo države članice, je organizirana decentralizirano za namene kazenskega postopka ali druge namene v skladu z nacionalno zakonodajo. Tako prispeva k uresničevanju načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, nacionalnim organom pa omogoča, da pridobijo informacije iz kazenskih evidenc, ki bi lahko bile pomembne za nekatere dejavnosti (npr. zaposlitev na področju varstva otrok). Okvirni sklep je zagotovil podlago za računalniško podprt sistem, ki omogoča hitrejše in lažje posredovanje informacij o kazenskih obsodbah. Evropski informacijski sistem kazenskih evidenc (ECRIS) je bil vzpostavljen s Sklepom Sveta 2009/316/PNZ in deluje od aprila 2012. Trenutno si v okviru sistema ECRIS informacije izmenjuje 25 držav članic . Letna količina izmenjanih sporočil je konec leta 2015 presegla 1,8 milijona (vključno z obvestili, zahtevki in odgovori na zahtevke). V povprečju je na mesec vloženih več kot 24 000 zahtevkov, več kot 30 % pa jih ima „pozitiven zadetek“. Ocena izvajanja V skladu s členom 13 OS je Komisija prejela priglasitve nacionalnih zakonov za prenos od 22 držav članic: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK in UK. To poročilo temelji na določbah predpisov teh držav članic za prenos. Izraz „države članice“ se zato v tem poročilu nanaša na države članice, ki so priglasile prenos v nacionalno zakonodajo. Šest držav članic (DK, EL, IE, IT, MT in RO) še ni priglasilo ukrepov za prenos obveznosti v skladu z Okvirnim sklepom, vendar pet izmed njih (DK, EL, IE, IT in RO) izmenjuje informacije iz kazenskih evidenc v okviru sistema ECRIS. Države članice so k prenosu Okvirnega sklepa v nacionalno zakonodajo pristopile različno. AT, BG, CZ, DE, FR, HU, SE in SK so spremenile več nacionalnih aktov; EE, NL, PL in PT so spremenile svoj akt o nacionalnih kazenskih evidencah. Poleg teh sprememb sta FI in BE sprejeli ali predlagali posebne izvedbene akte. ES in LU sta sprejeli samo posebni izvedbeni akt. HR, LT in LV so sprejele novo zakonodajo, ki na splošno ureja zadeve, povezane s kazenskimi evidencami, in nekaj posebnih sekundarnih aktov. Dve državi članici sta sprejeli novo zakonodajo s širšim področjem uporabe (SI: zakon, ki ureja mednarodno sodelovanje v kazenskih zadevah; UK: zakon o kazenskem pravu in varstvu podatkov). CY je besedilo Okvirnega sklepa vključil neposredno v nacionalno zakonodajo. V skladu s členom 10(3) Protokola št. 36 o prehodni ureditvi, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, se pristojnosti Komisije na podlagi člena 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije v celoti uporabljajo od 1. decembra 2014. Od tega dne lahko tako Komisija začne postopke za ugotavljanje kršitev proti državam članicam, ki niso prenesle okvirnega sklepa ali ga niso prenesle pravilno. 1. Opredelitev pojma „obsodba“ Opredelitev pojma „obsodba“ iz člena 2(a) OS zajema samo pravnomočne odločbe kazenskega sodišča zoper fizično osebo zaradi kaznivega dejanja, kolikor se te odločbe vpišejo v kazensko evidenco države članice izreka obsodbe. „Kazenska evidenca“ je nacionalni register, v katerega se vpisujejo te obsodbe; države članice lahko imajo več registrov. V skladu s členom 12(5) OS lahko države članice sprejmejo dvostranske ali večstranske sporazume o izmenjavi informacij v širšem obsegu. Nekatere države članice (AT, CY, CZ, FI, PL, PT, SK in UK) so sprejele opredelitev pojma iz Okvirnega sklepa; v BG in HU je to mogoče izvesti iz splošnega okvira zakonodaje. Zdi se, da v številnih državah članicah (BE, DE, EE, HR, LU, NL, SE in SI) pojem „obsodba“ presega zgolj odločbe kazenskih sodišč. Na primer, NL bi izmenjala tudi odločbe tožilcev in v nekaterih primerih pravosodne podatke o preiskavah ali zadevah, ki so v postopku. Več držav članic (ES, FR, LT in LV) ni jasno opredelilo, kaj štejejo za „obsodbo“ za namene Okvirnega sklepa. 2. Osrednji organi V 17 državah članicah (BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, IT, LU, NL, PL, PT, SI in SK) je za kazenske evidence odgovorno ministrstvo za pravosodje, v 11 (AT, CY, DK, HU, IE, LT, LV, MT, RO, SE in UK) pa ministrstvo za notranje zadeve. Na ministrstvih za pravosodje je večina držav članic za osrednje organe za namene Okvirnega sklepa imenovala urade za kazenske evidence; LU in SK sta imenovali urad generalnega državnega tožilca. Pri ministrstvih za notranje zadeve so države članice imenovale ustrezne oddelke policije. V skladu s členom 3(1) OS sta dve državi članici imenovali več osrednjih organov na nacionalni ravni: CY štiri, CZ pa dva. 3. Obveznosti države članice izreka obsodbe 3.1 Vpis informacij o državljanstvu obsojene osebe V skladu s členom 4(1) OS mora vsaka država članica zagotoviti, da se vsem obsodbam državljanov drugih držav članic pri vpisu v nacionalno kazensko evidenco doda informacija o državljanstvu ali državljanstvih obsojene osebe. V nasprotnem primeru država članica izreka obsodbe ne bi mogla posredovati informacij državi članici državljanstva, zato se ne bi moglo uresničevati načelo centralizacije informacij na enem mestu.

Skoraj vse države članice (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SI, SK in UK) so vključile neposreden sklic na državljanstvo v svoje nacionalne kazenske evidence tako, da so uvrstile „državljanstvo“ na seznam identifikacijskih podatkov obsojene osebe, ki jih je treba vpisati v kazenske evidence, in/ali sprejele določbo o izrecni uvedbi te obveznosti. V CZ in SE je to obveznost mogoče izvesti iz splošnega okvira zakonodajnih aktov. HU, LU in NL vpisujejo tudi informacije o predhodnih državljanstvih. NL ima določbo, ki zagotavlja izmenjavo podatkov med državami članicami, če storilec kaznivega dejanja spremeni državljanstvo. 3.2 Obvestila o obsodbah Država članica izreka obsodbe mora v skladu z Okvirnim sklepom državi članici državljanstva storilca kaznivega dejanja čim prej poslati informacije o obsodbah, izrečenih na njenem ozemlju, („obvestila“). Če ima oseba več državljanstev, je treba obvestilo poslati tudi vsem zadevnim državam članicam ne glede na to, ali je oseba tudi državljan države članice izreka obsodbe. Skoraj vse države članice (AT, BE, BG, CY, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK in UK) so v celoti prenesle obveznost glede obvestil. Večina jih je navedla, da je treba obvestilo poslati „takoj“, „nemudoma“, „čim prej“ ali „ob vpisu v kazensko evidenco“, tri pa so natančno določile rok za pošiljanje. Ti roki so „najpozneje naslednji delovni dan“ (LT), 10 dni (CZ) in dva meseca od vpisa informacij v kazensko evidenco (ES). Zdi se, da DE in PT v nacionalni zakonodaji nista določili, kdaj je treba poslati taka obvestila; vendar DE v praksi izpolnjuje zahtevo iz člena 4(2) OS. V skladu s členom 11(1) OS mora država članica izreka obsodbe v obvestilo državi članici državljanstva vključiti „obvezne“ informacije o obsojeni osebi, vrsti obsodbe, kaznivem dejanju, zaradi katerega je bila izrečena obsodba, in vsebini obsodbe. Poslati mora tudi „neobvezne“ informacije, če so vpisane v kazensko evidenco, in „dodatne“ informacije, če so osrednjemu organu na voljo. Velika večina držav članic (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, PT, SI, SK in UK)) vpisuje in posreduje vse obvezne informacije, v štirih primerih (CZ, FI, LV in SE) pa so izvedbene določbe splošnejše ali vključujejo nekatere posebne pogoje. FI na primer vključi „datum, kraj in državo rojstva“ samo kadar ni „osebne identifikacijske oznake“, LV pa vključi „datum rojstva“ samo kadar ni te oznake. Samo nekaj držav članic je uvedlo izrecne predpise, ki omogočajo vpis ter posredovanje „neobveznih“ in „dodatnih“ informacij. Da se zagotovi, da se lahko informacije o obsodbah čim prej pošljejo državi članici državljanstva, morajo biti te takoj na voljo v kazenski evidenci. Za ta namen so nekatere države članice (npr. CZ, DE, EE, LU in LV) presegle pravne obveznosti iz Okvirnega sklepa in za sodišča uvedle dodatno obveznost glede zagotavljanja informacij o obsodbah kazenskim evidencam. 3.3 Posodobitve Za zagotavljanje izčrpnih in posodobljenih informacij mora država članica izreka obsodbe v skladu s členom 4(3) OS državo članico državljanstva nemudoma obvestiti o naknadnih spremembah ali izbrisu informacij iz predhodnih obvestil. Skoraj vse države članice (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, PL, PT, SE, SI, SK in UK) so uveljavile to določbo z izrecnim sklicevanjem na posredovanje posodobitev. V primeru CZ je to obveznost mogoče izvesti iz konteksta. NL je vključila določbo o popravljanju in izbrisu „nepravilnih podatkov“ iz predhodnih obvestil. 3.4 Zagotavljanje dodatnih informacij Država članica izreka obsodbe mora na zahtevo države članice državljanstva v posameznih primerih zagotoviti kopijo obsodb in naknadnih ukrepov ter vse druge ustrezne informacije. Države članice lahko imenujejo dodaten osrednji organ za posredovanje takih informacij. Večina držav članic (AT, BE, BG, CY, CZ, FI, HR, LT, LU, LV, NL, SI, SK in UK) je v celoti prenesla člen 4(4) OS. Zdi se, da BG prepisov sodb ne pošilja na zahtevo v posameznih primerih, ampak samodejno pri vseh obvestilih. V številnih državah članicah kopije sodb niso neposredno dostopne osrednjim organom ali jih ni v kazenskih evidencah. Nekatere države članice (CZ, LT, LV in SK) so za svoja sodišča ali zadevne državne organe zato uvedle izrecno obveznost zagotavljanja zahtevanih informacij osrednjemu organu. AT take zahteve posreduje svojim sodiščem v nadaljnjo obravnavo. CZ in CY sta za obravnavo zahtevkov iz člena 4(4) imenovala dodatne osrednje organe, ki imajo neposreden dostop do kopij sodb. PT se ne sklicuje izrecno na obveznost odzivanja na take zahtevke, vendar lahko njen osrednji organ za namene odgovorov na zahtevke drugih držav članic zahteva kopije sodb od sodišč, ki so jih izrekla. Precej držav članic (DE, EE, ES, FR, HU, PL in SE) ni sprejelo zadevnih določb. FR in PL sta Komisijo obvestili, da posredujeta take informacije, vendar v okviru Konvencije o medsebojni pravni pomoči, ker njuni osrednji organi nimajo neposrednega dostopa do kopij sodb. 4. Obveznosti države članice državljanstva 4.1 Shranjevanje informacij za namene nadaljnjega posredovanja Država članica državljanstva mora v skladu s členom 5(1) hraniti vse informacije, ki so ji bile posredovane za namene nadaljnjega posredovanja, vendar se lahko vsaka država članica sama odloči, kako bo te informacije hranila. Ker se informacije o obsodbah, izrečenih v drugih državah članicah, hranijo samo za namene nadaljnjega posredovanja, jih je treba hraniti ne glede na to, ali je zadevno dejanje kaznivo tudi v skladu z zakonodajo države članice državljanstva. Skoraj vse države članice (AT, BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SK in UK) so v svojo zakonodajo uvedle izrecno določbo o obveznosti shranjevanja. Večina jih je predpisala, da je treba vse informacije, prejete od drugih držav članic, hraniti v njihovih kazenskih evidencah, tj. ne glede na to, ali je dejanje kaznivo tudi v skladu z njihovo zakonodajo. AT, LT in PT so v svojih določbah to izrecno opredelile. Zdi se, da SI v svojo zakonodajo ni vključila določbe o obveznostih glede shranjevanja. Člen 11(2) OS določa, katere kategorije podatkov, prejetih od države članice izreka obsodbe v zvezi z osebo, obsojeno v tujini, mora hraniti država članica državljanstva. Velika večina držav članic (AT, BE, BG, CY, DE, EE, FI, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, SK in UK) hrani vse zahtevane informacije, tri (CZ, LV in SE) pa so sprejele izvedbene določbe, ki ne določajo natančno, katere informacije je treba hraniti, ampak so splošnejše ali vključujejo posebne pogoje. ES in PT nista zagotovili seznamov shranjenih informacij, ampak sta določili splošno obveznost shranjevanja vseh informacij, ki jih posredujejo druge države članice. Skoraj vse države članice vpisujejo v svoje podatkovne zbirke kazenskih evidenc informacije o obsodbah svojih državljanov, izrečenih v tujini, ki jih prejmejo od drugih držav članic. Štiri države članice (BG, FI, HU in PT) so se odločile, da vzpostavijo posebne registre za shranjevanje takih obsodb za namene nadaljnjega posredovanja. Velika večina držav članic ima en urad za kazenske evidence z eno kazensko evidenco ali več. Nekatere (npr. BG) imajo decentralizirano strukturo subjektov za shranjevanje podatkov.

4.2 Posodabljanje informacij V skladu s členom 5(2) in (3) OS mora država članica državljanstva po prejemu obvestila o spremembi ali izbrisu informacij, ki jih je predhodno sporočila država članica izreka obsodbe, te informacije ustrezno spremeniti ali jih izbrisati. Zaradi tega pa obravnava oseb ne sme biti manj ugodna, kot če bi jih obsodilo njihovo nacionalno sodišče. Na primer, kadar bi bilo treba zaradi nacionalnih pravil o hrambi in izbrisu informacij izbrisati neko obsodbo, država članica državljanstva ne sme več uporabiti takih informacij v nacionalnih postopkih, mora pa biti vedno pripravljena, da na zahtevo posreduje take informacije drugi državi članici. Okvirni sklep tako vzpostavlja načelo „dvojne pravne ureditve“ glede na to, ali se informacije uporabljajo notranje v državi članici državljanstva ali posredujejo drugi državi članici. Velika večina držav članic (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, ES, FI, FR, HR, HU, LV, NL, PL, PT, SK in UK) je uveljavila te določbe z izrecnim sklicevanjem na vpisovanje posodobitev. Nekatere države članice (npr. BE, HR, HU in UK) so določile, da se lahko posredujejo naprej samo posodobljene informacije. FR in PT sta podrobneje razvili načelo „dvojne pravne ureditve“ ter določili, da izbris obsodbe, izrečene v tujini, iz njunih nacionalnih registrov v skladu z nacionalnimi pravili ne preprečuje posredovanja te obsodbe drugi državi članici, razen če je bila izbrisana v državi članici izreka obsodbe. V določbah LT je obveznost glede posodabljanja, čeprav ni izrecno navedena, mogoče izvesti iz konteksta. SE ne navaja vpisovanja sprememb, ampak samo izbris. V EE je iz sklicevanja na ustrezno zakonodajo mogoče izvesti samo obveznost glede izbrisa, ne pa tudi obveznosti glede spremembe. Dve državi članici sta določili obvezen izbris obsodb njunih državljanov, izrečenih v tujini, po največ petih letih (DE) ali dvajsetih letih (SE) od datuma obsodbe, če medtem niso bile prejete informacije o izbrisu od države članice izreka obsodbe. Zdi se, da LU in SI posodobitev zakonsko ne urejata. Poleg posodobitev shranjenih informacij je NL uvedla posebno obliko posodobitev informacij, predhodno posredovanih drugi državi članici na njeno zahtevo, če so se te informacije v enem letu od posredovanja spremenile. 5. Odgovori na zahtevke za informacije 5.1 Zahtevki za namene kazenskega postopka V skladu z Okvirnim sklepom mora država članica državljanstva odgovoriti na zahtevke drugih držav članic za informacije o njenih državljanih za namene kazenskega postopka. Kazenski postopek vključuje fazo pred sojenjem, samo sojenje in izvrševanje obsodbe. Odgovor vključuje informacije o nacionalnih obsodbah, obsodbah, izrečenih v drugih državah članicah in obvezno posredovanih po 27. aprilu 2012, ali obsodbah, ki so jih druge države članice posredovale pred tem datumom in so vpisane v kazensko evidenco. Ta obveznost zajema tudi obsodbe, izrečene v tretjih državah in vpisane v kazensko evidenco države članice državljanstva. Vse države članice (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK in UK) so v celoti prenesle člen 7(1) OS v svojo nacionalno zakonodajo. Večina držav članic je dobesedno prevzela seznam kategorij informacij iz tega člena. Preostale države članice so določile obveznost, da je treba v odgovoru posredovati ustrezne informacije iz njihovega registra (DE, EE, FI, HU, LV, NL in PL) ali nacionalnega izpiska, izdanega za namene kazenskega postopka (FR in LU). EE pošlje tudi kopijo obsodbe. 5.2 Zahtevki za druge namene kot za kazenski postopek Člen 7(2) OS določa, da lahko osrednji organi odgovorijo v skladu z nacionalno zakonodajo, če se informacije zahtevajo za druge namene kot za kazenski postopek (to se nanaša na približno 20 % vseh zahtevkov). Informacije, ki se lahko vključijo v odgovor, so lahko enake kot pri zahtevkih za namene kazenskega postopka, je pa to odvisno od nacionalne zakonodaje, ki lahko določa drugačen obseg informacij ali drugačno ureditev zagotavljanja informacij. Poleg tega Okvirni sklep določa posebna pravila za posredovanje informacij, za katere je država članica izreka obsodbe določila, da jih ni mogoče posredovati naprej za nobene druge namene kot za kazenski postopek. V takih primerih bi morala država članica državljanstva sporočiti državi članici prosilki, naj naveže stik neposredno z državo članico izreka obsodbe. S tem se zagotavlja visoka raven varstva osebnih podatkov, ki jih država članica izreka obsodbe posreduje državi članici državljanstva. Direktiva 2011/93/EU o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok vsebuje v členu 10(3) posebne določbe o obveznosti držav članic, da na zahtevo, podano v skladu s členom 6 OS, posredujejo informacije o kazenskih obsodbah za kazniva dejanja spolne zlorabe otrok in posledičnih prepovedih, da bi se delodajalcem zagotovila seznanitev s temi obsodbami pri postopku angažiranja oseb za poklicne ali prostovoljne dejavnosti, ki vključujejo neposredne in redne stike z otroki. Kako države članice izvajajo te posebne določbe bo obravnavano v posebnem poročilu o izvajanju Direktive 2011/93/EU. Vse države članice so prenesle člen 7(2) OS v svojo nacionalno zakonodajo, vendar se podrobne določbe zelo razlikujejo. Večina držav članic (BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FR, HR, LT, NL, SE, SI in UK) se na zahtevke za druge namene odzove v skladu s svojimi nacionalnimi pravili, in sicer natančneje: BE se odzove v skladu s svojim zakonikom o kazenskem postopku; CZ in DE ne pošljeta nekaterih obsodb, ki so bile izrečene v drugih državah članicah in ki jih za obsodbe ne bi štela tudi njuna nacionalna sodišča; DE in ES pošljeta informacije za enake namene in v enakem obsegu kot svojim zadevnim nacionalnim organom; EE odgovoril, kadar je to dovoljeno v skladu z njenim aktom o kazenski evidenci; FR se je sklicevala na informacije, vključene v nacionalni izpisek, izdan za druge namene kot za kazenski postopek; HR odgovori v nekaterih določenih okoliščinah; LT odgovoril brez soglasja obsojene osebe, če njena nacionalna zakonodaja v konkretnem primeru omejuje pravice in svoboščine te osebe zaradi obsodbe; v nasprotnem primeru je potrebno soglasje zadevne osebe; NL določa, da se odgovor lahko zagotovi po natančni presoji posamezne zadeve; obseg posredovanih informacij je odvisen od te presoje;

SE zagotovi te informacije, če ima tudi sama pravico do pridobivanja takih informacij od države članice prosilke; poleg tega nekaterih kategorij informacij ni mogoče posredovati za druge namene kot za kazenski postopek; SI izmenja samo informacije o nacionalnih kazenskih obsodbah in obsodbah, izrečenih v tretjih državah, ne pa tudi o obsodbah, ki so bile izrečene v drugih državah članicah in ji posredovane; UK je določila, da se lahko posredujejo samo obsodbe po rehabilitaciji, kot jih opredeljuje nacionalna zakonodaja. Tri države članice zahtevajo za zagotavljanje odgovora tudi soglasje zadevne osebe: v ES to velja v vseh primerih, razen kadar mora posameznik v skladu z zakonom predložiti izpisek iz kazenske evidence; v LT se zahteva soglasje, kadar zakonodaja LV ne omejuje pravice in svoboščin osebe zaradi njene obsodbe; v LU se informacije izmenjajo samo za namene dela z otroki, soglasje pa je vedno potrebno. AT, LV, PL in SK ne vključujejo niti sklica na nacionalno zakonodajo pri odgovorih na zahtevke za druge namene, niti drugih omejitev informacij, s čimer omogočajo primerljivo posredovanje informacij kot za namene kazenskega postopka. Štiri države članice ne izmenjujejo informacij za druge namene kot za kazenski postopek, razen za zahtevke posameznikov (FI, HU in PT) ali za namene dela z otroki (s čimer se izvaja Direktiva 2011/93/EU) (LU). Dve od navedenih držav (HU in LU) in SI, ki ne posreduje obsodb, izrečenih v drugih državah članicah, v svoje določbe niso vključile omejitev za nadaljnje posredovanje informacij v skladu s pravili države članice izreka obsodbe. FI, HU, LU, SI, EE, FR in NL niso vključili obveznosti o navedbi države članice izreka obsodbe, od katere je mogoče pridobiti informacije, do katerih je dostop omejen. Nekatere države članice (npr. BG, EE in SE) so določile, da lahko pri pošiljanju obvestil o obsodbah, izrečenih na njihovem ozemlju, omejijo nadaljnje posredovanje teh informacij izključno za namene kazenskega postopka, za obvestila iz ES in PT pa te omejitve veljajo vedno. 5.3 Zahtevki tretjih držav V skladu s členom 7(3) OS lahko država članica državljanstva v odgovor na zahtevke tretjih držav (tj. držav, ki niso članice EU) v skladu s pogoji iz člena 7(1) in (2) posreduje informacije o obsodbah, ki jih je prejela od drugih držav članic. V zakonodajah držav članic je posredovanje informacij iz kazenskih evidenc tretjim državam urejeno s konvencijami o medsebojni pravni pomoči, drugimi mednarodni sporazumi ali posebnimi določbami zakonodaje o kazenskih evidencah. Velika večina držav članic (BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, HR, HU, LV, NL, PL, SE, SI, SK in UK) je v svojo zakonodajo izrecno vključila pogoj iz člena 7(3). V LT ga je mogoče izvesti iz konteksta. PT določa, da je treba na zahtevke držav, ki niso članice EU, odgovoriti v skladu s pogoji veljavnih mednarodnih sporazumov in ob upoštevanju vzajemnosti. AT, FR in LU niso sprejeli določb na tem področju. 5.4 Zahtevki, naslovljeni na državo članico, ki ni država članica državljanstva Zahtevek za informacije je lahko naslovljen na državo članico, ki ni država članica državljanstva. Država članica izreka obsodbe lahko na primer prejme zahtevek za informacije o obsodbah, ki so bile izrečene pred začetkom veljavnosti Okvirnega sklepa in morda niso bile posredovane državi članici državljanstva, ali pa se lahko zahtevek nanaša na državljana tretje države, ki nima tudi državljanstva EU. V skladu s členom 7(4) OS se mora država članica, ki prejme zahtevek, nanj odzvati tako, da posreduje informacije iz svoje kazenske evidence o obsodbah, izrečenih na njenem ozemlju, in obsodbah državljanov držav, ki niso članice EU, ter oseb brez državljanstva. Za odgovor veljajo enaki pogoji kot iz člena 13 Konvencije o medsebojni pravni pomoči, tj. odgovor je obvezen in mora vsebovati vse informacije (pri zahtevkih za namene kazenskega postopka) ali biti skladen z nacionalno zakonodajo (pri zahtevkih za druge namene). Kar zadeva državljane tretjih držav, mehanizem ECRIS, v okviru katerega se za ugotavljanje, kje je bila zadevna oseba obsojena, pošljejo splošni zahtevki vsem državam članicam, pomeni skupaj z obveznostjo odgovora iz člena 7(4) OS veliko upravno breme za vse države članice, vključno z državami članicami (večino teh), ki nimajo zahtevanih informacij. Komisija zato predlaga direktivo o spremembah izmenjave informacij iz kazenskih evidenc v zvezi z državljani tretjih držav, obsojenimi v EU. Velika večina držav članic (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LV, NL, PL, PT, SE in UK) je v celoti uveljavila člen 7(4) OS. Večina držav članic (AT, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, LT, NL, PL in SE) ni razlikovala med odgovori na zahtevke v zvezi s svojimi državljani, državljani drugih držav članic in državljani tretjih držav za namene kazenskega postopka ali druge namene; vse to urejajo iste širše določbe. Poleg takih določb dve državi članici podrobneje predpisujeta, da je treba informacije zagotavljati v skladu s Konvencijo o medsebojni pravni pomoči (HU) ali mednarodnimi pogodbami (LV). FI, HU in PT na zahtevke odgovorijo samo za namene kazenskega postopka. BE, BG, CY, HR in UK so posebej za odgovore na zahtevke v zvezi z državljani drugih držav članic sprejeli posebno določbo, v kateri je večinoma prevzeta vsebina člena 7(4) OS. Dve drugi državi članici imata podobno posebno določbo, vendar se v SI nanaša samo na odgovore v zvezi z državljani tretjih držav in osebami brez državljanstva (ne pa v zvezi z državljani drugih držav članic), SK pa navaja samo, da je treba informacije zagotavljati v obsegu, zahtevanem v skladu z mednarodni sporazumi. Zdi se, da LU te določbe ni prenesel. 5.5 Rok za odgovore Odgovore na zahtevke za namene kazenskega postopka in druge namene je treba zagotoviti takoj, v vsakem primeru pa v desetih delovnih dneh ali dvajsetih delovnih dneh, če za informacije o svoji evidenci zaprosi posameznik. Če zaprošena država članica potrebuje dodatne informacije za identifikacijo osebe, na katero se nanaša zahtevek, se mora takoj posvetovati z državo članico prosilko in odgovoriti v desetih delovnih dneh od prejema informacij. Skoraj vse države članice (AT, BE, CY, CZ, BG, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, SI, SK in UK) so prenesle določbe o rokih. HU in PL nista sprejeli podrobnih določb glede zahtevanja dodatnih informacij. CZ, NL in SK uporabljajo desetdnevni rok tudi za zahtevke posameznikov. SE je uredila odgovore na zahtevke za namene kazenskega postopka, ne pa tudi za druge namene. DE ni navedla roka za odgovore na zahtevke v skladu s členom 6(1) OS, ampak samo za zahtevke posameznikov. Zdi se, da PT v svoji zakonodaji ni določila rokov.