SL

Bruselj, 24.5.2005

KOM(2005) 203 končno

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o pregledu obsega univerzalne storitve v skladu s členom 15 Direktive 2002/22/ES

[SEK(2005) 660]

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o pregledu obsega univerzalne storitve v skladu s členom 15 Direktive 2002/22/ES

(Besedilo velja za EGP)

1. Namen sporočila

Namen tega sporočila je dvojen. Primarni namen je pregledati in oceniti, kakor zahteva člen 15 Direktive o univerzalnih storitvah [1], ali je treba obstoječi obseg univerzalne storitve spremeniti ali ponovno opredeliti zaradi tehnološkega, socialnega in gospodarskega razvoja, ob upoštevanju zlasti mobilnosti in podatkovnih hitrosti. Priloženi delovni dokument osebja Komisije SEC(2005) 660 zagotavlja dodatne analize in informacije, med katerimi so tudi internetne povezave.

Drugi namen je sprožiti širše orientacijske razprave o zagotavljanju univerzalne storitve, zlasti z vidika celovite ocene regulativnega paketa EU za elektronske komunikacije, načrtovane za leto 2006, ko bo Direktiva o univerzalnih storitvah tudi v celoti pregledana.

Komisija poziva k oddaji komentarjev o sklepih in dolgoročni problematiki, predstavljenih v tem sporočilu, in glede delovnega dokumenta osebja, ki so na voljo na spletnem naslovu:

http://europa.eu.int/yourvoice in http://europa.eu.int/information_society/topics/ecomm/index_en.htm

Komentarje lahko pošljete na infso-b1@cec.eu.int do 30.06.2005.

Komisija bo pozneje objavila drugo sporočilo z rezultati javnega posvetovanja in končno oceno in stališče Komisije.

2. Uvod

Pospeševanje notranjega trga in inovacij na področju informacijskih storitev ter podpora inkluzivne družbe znanja sta glavna elementa nove pobude Komisije i2010. Igrala bo pomembno vlogo v prenovljeni Lizbonski strategiji [2], ki je oblikovana okoli dveh temeljnih nalog – zagotavljanja večje in trajne rasti ter ustvarjanja več in boljših delovnih mest. Del tega pristopa so tudi storitve splošnega pomena, saj prispevajo k socialni koheziji in gospodarski dejavnosti [3].

Na področju elektronskih komunikacij (e-komunikacij) je glavno orodje politike za ustvarjanje inkluzivne družbe znanja oblikovanje konkurenčnih trgov, povezanih z zaščitno mrežo univerzalne storitve za tiste, ki jim finančna sredstva ali zemljepisna lega ne omogočajo dostopa do osnovnih storitev, ki so že na voljo in jih uporablja velika večina državljanov ter štejejo za nujne za sodelovanje v družbi.

Direktiva o univerzalnih storitvah določa osnovna načela o univerzalni storitvi in obravnava druge specifične pravice uporabnikov in potrošnikov, z ustreznimi obveznostmi podjetij. Direktiva opredeljuje univerzalno storitev kot „minimalni nabor storitev določene kakovosti, do katerih imajo z vidika specifičnih nacionalnih pogojev vsi končni uporabniki dostop po dostopni ceni, ne da bi se s tem izkrivljala konkurenca“. (člen 1(2))

Sedanji obseg univerzalne storitve vključuje:

· Priključitev na javno telefonsko omrežje na fiksni lokaciji

„Vsaj eno podjetje izpolni utemeljene zahteve za priključitev na javno telefonsko omrežje na fiksni lokaciji in za dostop do javno dostopnih telefonskih storitev na fiksni lokaciji.“ (člen 4(1))

Priključitev na omrežje je omejeno na en sam ozkopasovni priključek na primarno lokacijo/prebivališče končnega uporabnika. Ni zahteve po posebnih podatkovnih ali bitnih hitrostih, vendar mora priključek omogočati „dostop do interneta, pri čemer se upoštevajo prevladujoče tehnologije, ki jih uporablja večina naročnikov, in tehnična izvedljivost“ (člen 4(2)). Načelo tehnološke nevtralnosti omogoča ponudnikom univerzalnih storitev, da uporabljajo katero koli tehnologijo, žično ali brezžično, ki omogoča zagotavljanje te storitve na fiksni lokaciji (uvodna izjava 8).

· Dostop do javno dostopnih telefonskih storitev

V skladu s členom 4(2) mora biti končnim uporabnikom omogočeno, da kličejo in sprejemajo krajevne, medkrajevne in mednarodne telefonske klice, faksimilne komunikacije in podatkovne komunikacije.

Poleg tega Direktiva vključuje številne storitve, ki so tesno povezane z osnovno telefonijo, ker uporabnikom omogočajo, da v celoti uporabljajo javno dostopne telefonske storitve. Ta področja so: zagotavljanje imenikov in imeniških storitev (člen 5), javnih plačilnih telefonov (člen 6) in posebnih ukrepov za uporabnike invalide (člen 7).

Države članice morajo zagotoviti, da je določen nabor storitev na utemeljeno zahtevo na voljo vsem uporabnikom na njihovem ozemlju, neodvisno od zemljepisne lege. Od njih se tudi zahteva, da določijo najučinkovitejši način za zagotavljanje izvedbe obveznosti univerzalne storitve, vključno s tem, da vsem podjetjem dajo možnost, da jih izpolnijo. Samo če trg ne zagotovi opredeljenih storitev, lahko podjetjem naložijo obveznosti, da zagotovijo storitve pod določenimi pogoji. (členi 3, 4 in 8)

Ob spoznanju, da se bodo univerzalne storitve sčasoma razvile, člen 15 Direktive zahteva, da Komisija pregleda obseg univerzalne storitve v letu 2005 (in pozneje vsaka 3 leta):

„Ta pregled se opravi z vidika socialnega, gospodarskega in tehnološkega razvoja, pri čemer se med drugim upoštevajo mobilnost in podatkovne hitrosti z vidika prevladujočih tehnologij, ki jih uporablja večina naročnikov. Pregledovalni postopek se opravi v skladu s Prilogo V.“

V skladu s Prilogo V in uvodno izjavo 25 kakršne koli spremembe obsega urejajo naslednji pogoji, in sicer:

a) manjšina potrošnikov bi bila izključena iz družbe, ker si ne bi mogla privoščiti posebnih storitev, ki so na voljo večini in jih ta tudi uporablja;

b) vključitev teh storitev v obseg bi prinesla splošno korist vsem potrošnikom v primeru, če se te javnosti ne zagotavljajo pod normalnimi komercialnimi pogoji.

Načelo tehnološke nevtralnosti pomeni, da pregled ne sme umetno spodbujati določenih tehnoloških izbir pred drugimi. Paziti je treba, da „se podjetjem v tem sektorju ne naložijo nesorazmerna finančna bremena (s čimer bi bili ogroženi tržni razvoj in inovacije) ter da se finančno breme neupravičeno ne naloži potrošnikom z nižjimi dohodki“ (uvodna izjava 25). Univerzalne storitve niso mehanizem, s katerim se uvajanje novih tehnologij in storitev financira s povišanjem stroškov za vse obstoječe (telefonske) uporabnike. Gre bolj za zaščitno mrežo, ki omogoča manjšini potrošnikov, da dohitijo večino, ki že uživa osnovne storitve.

Za namene tega pregleda ni treba količinsko določiti dostopnosti na ravni EU (komponenta dostopnosti je del opredelitve univerzalne storitve, ne njenega obsega), saj je treba dostopnost gledati v luči posebnih nacionalnih pogojev (člen 3(1), uvodna izjava 10), npr. povprečni dohodek gospodinjstva, ki se tako razlikuje od ene države članice do druge [4].

Zaradi hitro se spreminjajočega komunikacijskega okolja, v katerem postaja internetni protokol (IP) skupna tehnološka platforma prenosa, Komisija meni, da je pravi čas za spodbuditev v prihodnost usmerjene orientacijske razprave o zagotavljanju univerzalne storitve, ki omogoča sodelovanje vseh zainteresiranih skupin in lahko prispeva k splošnemu regulativnemu pregledu leta 2006.

3. analiza glavnih dosežkov v e-komunikacijah in ocena njihovega pomena za obseg univerzalne storitve

3.1. Pregled

Kombinirni učinek konkurence in tehnološkega napredka je prinesel večjo izbiro, nižje cene in inovacije za potrošnike, kot je nazadnje pokazalo 10. poročilo o pravni ureditvi in trgih evropskih elektronskih komunikacij [5].

Fiksni ali mobilni telefon ima 97 % gospodinjstev v 15 državah, ki so bile članice pred zadnjo širitvijo (v nadaljevanju „EU-15“). Najmanj 95 % celotnega prebivalstva EU pokrivajo mobilna omrežja in v večini držav, vključno z nekaj novimi državami članicami, je gostota mobilnih telefonov presegla gostoto fiksnih linij.

Istočasno je bilo uvedenih nekaj konkurenčnih širokopasovnih tehnologij, kot so digitalna naročniška linija (DSL), kabelske, mobilne in brezžične tehnologije, ki ponujajo dostop do omrežij visokih hitrosti, ki podpira ponudbo digitalnih vsebin in komunikacij. Gospodinjstva so hitro prevzela širokopasovne storitve, zlasti v EU-15, kjer okoli 85 % prebivalstva pokrivajo fiksna širokopasovna omrežja. V novih državah članicah pa se ta obseg zelo razlikuje.

Priloženi delovni dokument podrobneje obravnava ta gibanja.

3.2. Mobilne komunikacije

3.2.1. Analiza

Nacionalne licence za mobilne operaterje običajno določajo cilje za zemljepisni delež in/ali delež prebivalstva, tako da je pokritega vsaj 95 % prebivalstva. V primeru omrežij druge generacije so bili ti cilji izpolnjeni v vseh državah članicah. Poleg tega prisotnost več mobilnih operaterjev poveča kakovost pokritosti cele države.

Storitve mobilnih komunikacij so hitro postale množični trg: kakor je prikazano v grafikonu spodaj, je v začetku leta 2004 več kot 80 % prebivalstva EU uporabljalo te storitve.

Grafikon 1

(...PICT...)

Vir: European Mobile Communications Reports.

Medtem ko je povprečna gostota mobilnih telefonov v 10 novih državah članicah (v nadaljevanju „EU-10“) več kot 20 odstotnih točk nižja od tiste v EU-15, nekatere nove države članice presegajo povprečje EU-25 [6].

Fiksne telefonske linije ostajajo glavni način prenosa univerzalnih storitev, čeprav lahko operaterji prosto izbirajo tehnologijo, ki lahko izpolni zahteve, kakor je navedeno zgoraj. Vseeno je najbolj opazen trend v telefoniji v zadnjih letih zamenjava fiksne z mobilno telefonijo, kot prikazuje grafikon 2. Od leta 1999 je raven fiksne telefonije v EU-15 padla za 10 odstotnih točk z gostoto 82 % v začetku leta 2004 na enako raven kot mobilna telefonija z 81 %.

Grafikon 2

(...PICT...)

Vir: Telecoms residential surveys, Gallup, 1999, in INRA, 2003, 2004.

Okoli 72 % gospodinjstev v EU-10 ima fiksno linijo. Podatki kažejo, da je trend zamenjave fiksne z mobilno telefonijo še večji v večini teh držav (z izjemo Poljske), ker je njihovo fiksno omrežje na splošno manj razvito in je gostota fiksnih linij nižja kot v EU-15.

3.2.2. Ocena

Vzrok za uspeh mobilne komunikacije je v veliki meri dejstvo, da ima značilnosti orodja za osebno komunikacijo, ki ustreza potrošnikovim izbiram življenjskega sloga in potrebi po povečani mobilnosti.

Pogoji nacionalnih mobilnih licenc, ki določajo geografsko pokritost in pokritost prebivalstva, so omogočili, da so mobilne komunikacije na voljo povsod. Uporaba mobilne telefonije je dosegla več kot 80 % prebivalstva EU-15, kar je enako povprečni gostoti gospodinjstev s fiksno linijo. V devetih od 15 držav članic pred zadnjo širitvijo je več gospodinjstev, ki so naročena na mobilno telefonijo, kot tistih s fiksno linijo. V EU-10 je gostota mobilnih telefonov pod povprečjem EU-15, vendar so odstopanja znatna: v nekaterih državah je trg že dosegel nasičenost, medtem ko v drugih še vedno hitro raste.

Mobilne komunikacije so že dosegle stopnjo, kjer zagotavljajo storitve množičnim trgom po cenah, ki so jih potrošniki zmožni in pripravljeni plačati. Stroški mobilnih telefonov so se znižali z ekonomijo velikega obsega in tehnološkim napredkom. V več državah prodajalci na drobno mobilne telefone dobavljajo zastonj ali po subvencioniranih cenah. Vedno večja konkurenca novih vstopov še nadalje znižuje stroške potrošnika.

Stroškovna prednost omrežij mobilne telefonije izhaja iz nizkih mejnih stroškov dodajanja novega naročnika, saj se dostop do radijskega omrežja razdeli med naročnike, medtem ko fiksna linija, ki povezuje naročnika, ponuja manj možnosti za deljene stroške dostopa, zlasti če je naročnik na podeželju. Ker so mobilna omrežja že nameščena, je mogoče naročnika dodati v mobilno omrežje po mejni ceni, ne glede na to, ali je v mestnem okolju ali na podeželju.

Mobilni operaterji so spremenili nizke osnovne stroške v cenovno dostopne predplačnike pakete, ki omogočajo potrošnikom z nizkimi prihodki osnovno povezavo na omrežje. Predplačniške storitve pomenijo nizko vhodno ceno za potrošnike in večjo možnost nadzora stroškov kot pri naročninah, ki se plačujejo kasneje, kar poveča njihovo privlačnost za uporabnike z nižjimi prihodki. Privlačnost takšnih storitev se kaže v dejstvu, da velika večina gospodinjstev v EU uporablja predplačniške storitve za nakup mobilnih naročnin in enot časa pogovora.

Posledično so prvotno visoke cene storitev mobilne komunikacije postale storitve, ki nudijo pogojno za vse potrošnike najnižjo cenovno metodo zagotavljanja osnovne povezave do javno dostopne telefonske storitve.

Podatki kažejo, da je konkurenčno zagotavljanje mobilnih komunikacij doseglo rezultate pri potrošnikih, ki že imajo širok dostop do mobilnih komunikacij po dostopnih cenah. Pogoji za vključitev mobilnih komunikacij v obseg univerzalne storitve (kot je določeno v Direktivi) zato niso izpolnjeni.

3.3. Širokopasovni dostop do interneta

3.3.1. Analiza

Sredi leta 2004 so omrežja širokopasovnega dostopa [7] pokrivala okoli 85 % prebivalstva v EU-15. Kar zadeva nove države članice, nižja gostota fiksnih linij tudi kaže, da je infrastruktura širokopasovnega dostopa na voljo znatno manjšemu delu prebivalstva.

Skupno število linij širokopasovnega dostopa se je povečalo za več kot 72 % na ravni EU-25 v enem letu. Julija 2004 je število linij doseglo 29,6 milijona, kar predstavlja 6,5 % prebivalstva EU, ki dejansko uporablja širokopasovne storitve, kakor je prikazano v grafikonu 3 [8]. Za primerjavo, vrednost za EU-15 je 7,6 %. Dramatično rast postavitve širokopasovnih linij v veliki meri pospešujeta naraščajoči konkurenčni pritisk in želja operaterjev fiksne telefonije, da nadomestijo zmanjševanje prihodkov iz naslova govorne telefonije.

Grafikon 3

(...PICT...)

(...PICT...)

Kot prikazuje grafikon, se stopnje uveljavljenosti znatno razlikujejo, od manj kot 1 % do skoraj 16 %. Najvišje stopnje gostote so razvidne v državah, kjer je največja konkurenco med širokopasovnimi infrastrukturami DSL in kabelskimi širokopasovnimi infrastrukturami.

Podrobnejši podatki so na voljo v priloženem delovnem dokumentu osebja Komisije.

3.3.2. Ocena

Velja splošna skrb glede nastajanja „digitalnega razkoraka“ med tistimi z dostopom do naprednih e-komunikacijskih storitev in tistimi brez. Komisija je poudarila pomembnost širokopasovnih storitev za realizacijo potenciala družbe znanja. Za izvajanje Akcijskega načrta eEurope so države članice vzpostavile celovite nacionalne širokopasovne strategije [9]. Ta postopek se je zdaj razširil na vseh 25 držav članic EU. Z večanjem ozemeljske pokritosti s širokopasovnim dostopom se pozornost usmerja na oddaljene in podeželske regije, kjer je prebivalstvo razpršeno in vpliv pospeševanja prodaje šibak. Države članice lahko podpirajo uvajanje širokopasovnih storitev preko alternativnih mehanizmov javnega financiranja, vključno z uporabo strukturnih skladov v upravičenih regijah, kar je pogojeno z določenimi kriteriji [10].

Regulativni podatki, dopolnjeni z analizami na tržni osnovi, torej kažejo, da samo manjšina evropskih potrošnikov, čeprav hitro rastoča, trenutno uporablja širokopasovne storitve. Vrednost 6,5 % dejanske uveljavitve na prebivalca kaže, da EU kot celota ne izpolnjuje merila uporabe storitev s strani „večine potrošnikov“. Širokopasovne storitve še niso postale nujne za običajno sodelovanje v družbi oziroma takšne, da pomanjkanje dostopa pomeni socialno izključenost. Pogoji za vključitev širokopasovnih storitev v obseg univerzalne storitve (kot je določeno v Direktivi) trenutno niso izpolnjeni.

4. Dolgoročna problematika

4.1. Področje uporabe

Tehnološko zbliževanje med storitvami telekomunikacij, medijev in informacijske tehnologije se nadaljuje, medtem ko se internetni protokol (IP) še naprej razvija v smeri skupne komunikacijske platforme prenosa. Storitve, ki so se prej prenašale preko omejenega števila omrežij, se zdaj lahko prenašajo preko skupnih IP omrežij. To briše meje med internetom in tradicionalnim telekomunikacijskim svetom, kar nadalje krepijo nove generacije hibridnih naprav, ki združujejo komunikacijske funkcije z drugimi funkcionalnostmi, kot so računalništvo, igranje in gledanje avdiovizualnih gradiv. To spodbuja ustvarjanje osebnih storitev in informacijskega okolja v nasprotju z običajnimi storitvami na množičnem trgu.

Skupno in globalno okolje na osnovi interneta prinaša potrošnikom možnosti za inovacije, nove proizvode in cenovno primernost, kot tudi vedno večjo izbiro in zapletenost naprav in storitev. Poleg tega kombiniran učinek zbliževanja, vzpostavljanja mrež in digitalizacije vodi k vedno večji uporabi vzorca komuniciranja vsak z vsakim, ki pri uporabi sodobnih podatkovnih aplikacij čedalje bolj zahteva omrežno povezavo visoke hitrosti.

Rast storitev, ki temeljijo na IP, predstavlja izziv za sedanje zagotavljanje univerzalnih storitev, ki temelji na vzorcu, da potrošniki uporabljajo dostop do omrežja iz fiksne lokacije za glasovne in osnovne internetne storitve, ki se zagotavljajo preko javnega komutiranega omrežja. Ta vzorec pa temelji na vertikalno integriranem modelu zagotavljanja storitev, pri čemer je glavni ponudnik infrastrukture tudi ponudnik telefonskih storitev.

Če bi se storitve govorne telefonije čedalje bolj pomikale k okolju IP, bi to ustvarilo internetu podoben vzorec, kjer bi vsakdo s širokopasovno povezavo lahko izbiral med vrsto konkurenčnih ponudnikov govornih storitev. V tem primeru bi zagotavljanje telefonskih storitev kot storitev dostopa postalo povsod navzoče in žarišče univerzalnih storitev bi se lahko razvilo proti zagotavljanju cenovno dostopne povezave širokopasovnega dostopa.

Vabljeni ste, da predložite opombe, med drugim glede naslednje dolgoročne problematike:

(a) Ali bi ob upoštevanju obstoječega in pričakovanega tehnološkega razvoja morale univerzalne storitve na neki točki v prihodnosti ločiti dostop do infrastrukturnega elementa od elementa zagotavljanja storitev in obravnavati samo dostop do komunikacijske infrastrukture, z utemeljitvijo, da bodo konkurenčne storitve (npr. telefonske storitve, ki se zagotavljajo z uporabo internetne telefonije) zagotavljale njihovo razpoložljivost in cenovno dostopnost?

(b) Potrošniki so čedalje bolj mobilni med uporabo komunikacijskih storitev. Ali bi se zato morale univerzalne storitve še naprej nanašati na dostop s fiksne lokacije ali bi se morale nanašati na dostop s katere koli lokacije (vključno z dostopom med potovanjem)?

(c) S široko razširjenim in cenovno ugodnim dostopom do mobilnih komunikacij povpraševanje po javnih telefonih upada. Ali je še vedno primerno vključiti določbe o javnih plačilnih telefonih, kakor se trenutno oblikujejo, v obseg univerzalne storitve?

(d) Glede na konkurenčno zagotavljanje imeniških storitev v številnih državah, koliko časa bo obstajala potreba po ohranjanju imenikov in imeniških storitev v obsegu univerzalne storitve?

(e) Ob upoštevanju zapletenosti zgoraj opisanega komunikacijskega okolja, ki se neprestano razvija, in ob upoštevanju izzivov pri zagotavljanju obstoječih univerzalnih storitev je mogoče, da bodo napredne storitve prinesle tako koristi kot tudi nove težave za uporabnike s posebnimi potrebami. Ali je treba posebne ukrepe za take uporabnike v okviru zagotavljanja univerzalnih storitev tudi v prihodnosti usklajevati na ravni EU?

4.2. Financiranje

Druga dolgoročna problematika v tem okviru se nanaša na financiranje univerzalnih storitev. Trenutno programi financiranja univerzalnih storitev predvidevajo finančno navzkrižno subvencioniranje ene skupine strank s strani druge. Države članice lahko financirajo katere koli neto stroške obveznosti zagotavljanja univerzalnih storitev z uporabo javnih skladov pod transparentnimi pogoji ali z ustanovitvijo posebnega sektorskega sklada, v katerega bi morala prispevati vsa podjetja, ki so dejavna na trgu.

Ko so operaterji uživali posebne ali izključne pravice za zagotavljanje storitev, so bile te koristi uravnotežene z zahtevo po izpolnjevanju določenih socialnih obveznosti. Koncept posebnega sektorskega sklada za univerzalne storitve, pri čemer morajo udeleženci na trgu kriti socialne stroške, podaljšuje takšno miselnost. Vprašljivo je, ali je ta vzorec primeren za liberaliziran in splošno konkurenčen trg. Običajno se socialni stroški krijejo iz naslova splošnih davkov in jih ne krijejo udeleženci na trgu.

Zato je dolgoročna problematika financiranja naslednja:

(a) Ali je shema financiranja univerzalnih storitev ustrezna oblika obravnavanja cilja socialne vključenosti v konkurenčnem komunikacijskem okolju?

(b) Ali je financiranje iz splošnih davkov sprejemljiva možnost?

5. POVZETEK

Po pregledu tehnološkega, tržnega in socialnega razvoja, ki vpliva na potrošnike e-komunikacijskih storitev, analizi mobilne in širokopasovne trge in z uporabo meril za določanje obsega univerzalne storitve, opredeljenega v Direktivi o univerzalnih storitvah, Komisija ugotavlja, da v tem trenutku nobena od teh storitev ne izpolnjuje pogojev za vključitev v obseg. Zato obseg univerzalne storitve ostaja nespremenjen. Komisija poziva k oddaji komentarjev. Upoštevala bo vse podatke, ki bi lahko bili pomembni za to oceno.

Komisija tudi meni, da je primerno spodbujati v prihodnost usmerjeno orientacijsko razpravo o zagotavljanju univerzalnih storitev s postavljanjem v ospredje dolgoročne problematike, pri čemer tudi poziva k oddaji prispevkov.

[1] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/22/ES o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami.

[2] „Sodelovanje za rast in delovna mesta. Nov začetek za lizbonsko strategijo“, COM(2005) 24.

[3] Glej Bela knjige Komisije o storitvah splošnega pomena, (COM(2004) 374).

[4] Glej priloženi delovni dokument, Priloga o ukrepih.

[5] COM(2004) 759 konč.

[6] Češka (99 %) in Slovenija (92 %).

[7] Za širokopasovne storitve in njihove opredelitve glej opombo 10 v priloženem delovnem dokumentu.

[8] Ta številka je 2–3 krat višja, ko se dostop meri na ravni gospodinjstev, kjer si več članov gospodinjstva navadno deli priključek. Glej Prilogo o merjenju v priloženem delovnem dokumentu.

[9] Glej „Connecting Europe at High Speed: National Broadband Strategies “, COM(2004) 369.

[10] Guidelines on criteria and modalities of use of Structural Funds for e-communications, SEC(2003) 895.

--------------------------------------------------