[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 10.4.2007

COM(2007) 167 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

O SPREMLJANJU IZVAJANJA SKUPNE RIBIŠKE POLITIKE S STRANI DRŽAV ČLANIC V OBDOBJU 2003–2005 {SEC(2007) 425}

Uvod

Člen 27 Uredbe Sveta (ES) št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002[1] zahteva, da Komisija vsaka tri leta sestavi poročilo o vrednotenju, ki ga predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, o svojih dejavnostih nadzora in uporabi pravil skupne ribiške politike (SRP) s strani držav članic. Poleg tega zahteva člen 35 Uredbe Sveta (EGS) št. 2847/93 z dne 12. oktobra 1993[2] (v nadaljevanju Uredba o nadzoru), da Komisija vsaka tri leta sestavi ocenjevalno poročilo o uporabi uredbe na podlagi poročil o izvajanju, ki jih predložijo države članice.

To poročilo je odziv na te obveznosti in je prvo poročilo, ki je bilo sprejeto po reformi skupne ribiške politike leta 2002. Zajema obdobje od leta 2003 do leta 2005. Vprašanj, povezanih s sankcijami in resnimi kršitvami, poročilo ne obravnava podrobno, ker jih ločeno obravnavajo sporočila Komisije glede načinov vedenja, ki so resne kršitve pravil skupne ribiške politike v letih 2003[3] in 2004[4].

Inšpekcijski programi Komisije v obdobju 2003–2005

Ti programi so bili osredotočeni na najobčutljivejše vidike, prepoznane kot področja z visokim tveganjem v smislu kršitev. Ta področja vključujejo:

1. staleže, za katere veljajo regionalni ukrepi za obnovitev in upravljanje, kot so trska, oslič, tun, pelagične ribe in grenlandska morska plošča.

2. horizontalna nadzorna vprašanja, kot so satelitsko spremljanje, dejavnosti plovil tretjih držav in trženje.

Vsi programi so vključevali več misij v države članice, pri čemer nekatere niso bile najavljene, sledile pa so jim podrobne analize informacij, prejetih neposredno ali iz drugih virov. V nekaterih primerih so lahko inšpekcijske enote dostopale do zbirke podatkov o nadzoru ribištva držav članic na daljavo.

Inšpektorji Komisije so pri preverjanju omejeni glede na razpoložljivo osebje in svoja zakonska pooblastila. Inšpektorji Komisije lahko izvedejo inšpekcijske preglede plovil in prostorov ter imajo dostop do vseh pomembnih informacij. Običajno delujejo na terenu, kjer opazujejo nacionalne inšpektorje pri opravljanju njihovega dela, ter lahko tako ocenijo, kako pristojni organi držav članic fizično izvajajo nadzorne ukrepe.

Program za obnovitev staleža trske v Severnem morju in zahodnih vodah

Do konca leta 2004 so imele vse države članice vzpostavljen upravni sistem za program omejitve napora. Na splošno so bile ureditve dodelitve in prenosa dni znatno boljše kot nadzorni ukrepi, sprejeti v pristaniščih iztovarjanja. Med inšpekcijskimi misijami so bile v vseh državah članicah ugotovljene naslednje posebnosti:

- pomanjkanje strategije za zagotovitev skladnosti s programom omejevanja napora;

- informacije sistema spremljanja plovil (VMS) se niso uporabljale učinkovito za navzkrižno preverjanje predhodnega obveščanja o iztovoru in ribolovnem naporu, zabeleženih v ladijskih dnevnikih plovil;

- pravila o prilovu, ki so v nekaterih primerih dopuščala dodelitev večjega števila dni na morju, se niso sistematično preverjala;

- države članice niso ustrezno izvajale 8-odstotnega zmanjšanja dovoljene meje odstopanja za ocenjene količine ulova v ladijskem dnevniku.

Sklep : Program za obnovitev staleža trske se je izvajal na način, ki bi povzročil najmanjše motnje za ribolovno dejavnost. Učinek programa so dodatno zmanjšali nezanesljivi podatki o ulovu zaradi napačnih prijav.

Program za obnovitev staleža severnega osliča

Nadzorni ukrepi – Večina držav članic je imela delujoče sisteme za določena pristanišča in predhodno obveščanje o iztovorih, ki so značilni za program. Oboje je bilo pomembno orodje za ciljno usmerjene inšpekcijske preglede. Vendar je imelo veliko držav članic težave pri izvrševanju manjše dovoljene meje odstopanja za ocenjene količine ulova v ribolovnem ladijskem dnevniku ES.

Beleženje ulovov – Velik delež ulova osličev se prevaža iz kraja iztovarjanja v eni državi članici v drugo državo članico, kjer se prodaja. Države članice niso zahtevale tehtanja osličev pred prevozom in zato ni bilo mogoče zagotoviti natančnosti podatkov v deklaraciji o iztovarjanju. Poleg tega ni bilo mogoče navzkrižno preverjanje in učinkovito potrjevanje podatkov o iztovoru zaradi pomanjkanja nekaterih osnovnih pravnih dokumentov za registracijo ulova v nekaterih državah članicah (ladijski dnevnik, deklaracija o iztovarjanju, prevozne listine in potrdila o prodaji).

Tehnični ukrepi – Tehnični ukrepi v večini držav članic se običajno nadzorujejo na morju. V dveh misijah, opravljenih na morju, sta slaba inšpekcijska strategija in pomanjkanje sankcij na splošno povzročila manj učinkovit nadzor. Poleg tega je bilo pomanjkanje učinkovitega nadzora iztovora podmernih osličev v več državah članicah še vedno velika težava.

Sklep : Pomanjkanje usklajenega nadzora mednarodnega prevoza osliča ter slab standard registracije ulova in iztovora podmernih rib so zmanjšali učinkovitost programa za obnovitev staleža severnega osliča.

Program za obnovitev staleža južnega osliča in škampov ( nephrops )

Upravljanje ribolovnega napora – Ker je bilo leto 2005 prvo leto izvajanja ukrepov za obnovitev staleža južnega osliča in škampov ( nephrops ), je bilo težko oceniti učinek teh ukrepov na zmanjšanje ribolovnega napora. V Španiji je bilo največje število dni na morju enako kot po prejšnji nacionalni zakonodaji.

Posebni nadzorni ukrepi – Obe zadevni državi članici sta imeli težave pri uvajanju manjše dovoljene meje odstopanja za ocenjene količine ulova v ladijskem dnevniku. Portugalska je uspešno uvedla zahtevano posebno ribolovno dovoljenje in zahtevala tehtanje ulovov pred prevozom.

Beleženje ulovov – Pomanjkanje ustreznih inšpekcijskih pregledov in navzkrižnih preverjanj med dokumenti za registracijo ulova in nadzornimi podatki so zmanjšali zanesljivost evidenc ulova.

Sklep : Učinek programa je bil omejen, ker je dejansko vplival le na 250 od 11 000 plovil, ki sodelujejo v ribolovu južnega osliča. Kljub temu človeški viri za nadzor programa niso bili zadostni. Zaradi iztovora podmernih rib, vključno z osličem, je bil učinek programa za obnovitev staleža manjši.

Prehodni tehnični nadzorni ukrepi za trsko v Baltskem morju

Analiza dokumentov za registracijo ulova je pokazala velike slabosti prijav ulova. Evidence, ki so jih analizirali inšpektorji Komisije, so pokazale, da je v ladijskih dnevnikih na splošno povprečen 23-odstotni delež nepopolnih prijav zabeleženih ulovov. Ugotovljeni povprečni deleži v posameznih državah članicah so znašali med 8 % in 49 %.

Iztovarjanje in trženje rib na območju Baltskega morja temelji na neposredni prodaji in prevozu na druge trge. Na točki iztovarjanja sistematično razvrščanje in tehtanje ulovov ni običajno, pa tudi primerne infrastrukture ni. Plovila vstopijo v pristanišče in iztovorijo ribe neposredno glede na tržno povpraševanje, pri čemer se v veliko primerih ulovi takoj iztovorijo in odpošljejo v prostore kupca ali na dražbo v drugi državi članici.

Kadar so se pri inšpekcijskih pregledih iztovorov odkrile domnevne kršitve, so dolgotrajni postopki sankcioniranja, ugotovljeni v veliko državah članicah, pomanjkanje takojšnjih izvršilnih ukrepov in nezadostne sankcije zmanjšali verodostojnost in učinkovitost inšpekcijskih pregledov.

Sklep : Pomanjkanje nadzora na Baltskem morju je resno ogrozilo sistem poročanja o ulovu, zaradi česar ribiči niso vedno beležili ulovov, kar je preprečilo veliko zmanjšanje ribolovne smrtnosti.

Izhodno okno vlečne mreže BACOMA na Baltskem morju

Vse države članice, ki so bile obiskane med izvajanjem programa, so izvajale ukrepe BACOMA, pri čemer je bilo ugotovljeno, da so bili ti ukrepi uspešnejši od njegove prve različice, uvedene leta 2002. Poleg tega je bilo izvedenih več izmenjav inšpektorjev ali skupnih inšpekcijskih pregledov med različnimi državami članicami, kar kaže na nadaljevanje izvajanja načrtov upravljanja za stalež trske v Baltskem morju, uvedenih leta 2001.

Sklep : Uvajanje izhodnega okna vlečne mreže BACOMA, ki so ga sprejeli ribiči in nadzorni organi, se je uspešno izvrševalo.

Izrazito selivske vrste

V misijah leta 2003 je bilo ugotovljeno, da države članice dejansko niso vzpostavile nobenega sistema registracije za ulov tuna.

Zato so se ukrepi upravljanja, ki se uporabljajo za ribolov tuna, ter uporaba novih pravil o gojenju rib v mrežastih kletkah in o najmanjši velikosti dodatno ocenili. Ocena je potrdila stalno potrebo po izboljšanju sistema poročanja o ulovu zlasti natančnosti ladijskih dnevnikov in podatkov v deklaracijah o iztovarjanju ter pokazala, da se gibanje ribiških plovil ne beleži sistematično.

Misije, opravljene v Franciji, Italiji, Španiji in Grčiji, so potrdile, da se prepovedane viseče mreže še vedno uporabljajo v več državah članicah.

Regionalne organizacije za upravljanje ribištva

NAFO – Evropska komisija je imela v območju upravljanja Organizacije za ribištvo severozahodnega Atlantika (NAFO) nadzorno plovilo približno 10 mesecev vsako leto. Leta 2004 so se pristojnosti za inšpekcijske preglede in razporeditev opazovalcev začele prenašati s Komisije na države članice, čeprav se je nadzorno plovilo Komisije še naprej uporabljalo kot podporno plovilo. Poleg tega je Komisija usklajevala dejavnosti nadzornih plovil iz drugih držav članic, njeni inšpektorji pa so sodelovali v inšpekcijskih pregledih iztovora.

Navzočnost inšpektorjev Komisije na morju pri ribolovu grenlandske morske plošče je omogočila neposredno zbiranje dejanskih podatkov o ulovu, ki so po analizi pokazali razlike v sistemu registracije ulova v eni od zadevnih držav članic. Po razpravah med Komisijo in zadevno državo članico je država članica zaprla to ribolovno območje.

NEAFC – Komisija je usklajevala inšpekcijski pregled patruljnih plovil držav članic na morju v območju upravljanja Komisije za ribištvo severovzhodnega Atlantika (NEAFC). Evropska komisija je usklajevala tudi večje število inšpekcijskih nadzorov v pristaniščih, in sicer plovil, ki opravljajo ribolov na območju upravljanja NEAFC, ter obravnavala zlasti plovila s seznama plovil, ki opravljajo nezakonite, neprijavljene in neregulirane dejavnosti (dejavnosti IUU), potem ko je bil seznam IUU NEAFC objavljen v uredbi o celotnih dovoljenih ulovih in kvotah Skupnosti za leto 2005.

Ribiška plovila tretjih držav

Zaradi vse večjega uvoza rib, ki jih ulovijo plovila tretjih držav neposredno ali po pretovarjanju na morju, in zaskrbljenosti v zvezi z vlogo plovil, ki opravljajo dejavnosti IUU, so inšpektorji Komisije opravili 12 misij, da bi v pristaniščih Skupnosti ocenili skladnost z vzpostavljeno ureditvijo nadzora ribištva.

V večini držav članic so odkrili, da se je dobava ribiških proizvodov s plovil tretjih držav v glavnem štela kot uvoz in so jo zato nadzorovale carinske in veterinarske službe. Zato se obveznosti v zvezi s spremljanjem ribištva niso upoštevale ali pa so se izvajale le naključno. Ribiški organi večine držav članic niso vedeli, koliko rib s plovil tretjih držav vstopa v njihova nacionalna pristanišča. Odkriti so bili nekateri dokazi, da so nekatere ribe ulovila plovila s seznama IUU ali plovila, ki nimajo dovoljenja generalnega direktorata Komisije za zdravje in varstvo potrošnikov.

Po več misijah je veliko držav članic priznalo ugotovljeno stanje in začelo sprejemati ukrepe v zvezi z izpolnjevanjem vseh ribolovnih zahtev za ribiška plovila tretjih držav.

Postopki tehtanja pelagičnih rib

V okviru sporazumov EU-Norveška-Ferski otoki je bila ustanovljena delovna skupina za ribolov pelagičnih rib. Skupina je predlagala veliko ukrepov za izboljšanje tehtanja in inšpekcijskih pregledov iztovorov pelagičnih rib, ki so se vključili v zakonodajo Skupnosti na podlagi uredb za letne kvote za obdobje 2003–2005.

Inšpektorji Komisije so izvedli misije v države članice in zadevne tretje države. Odkrili so, da je bilo izpolnjevanje pravil najprej v najboljšem primeru neenotno, pri čemer so nekatere države uporabljale nominalno težo, in da se pravila pogosto niso pravilno razumela. Vendar so bila ob koncu izvajanja programa v zadevnih državah članicah opažena bistvena izboljšanja. Posebno pomemben je bil izvršilni ukrep, ki so ga sprejeli irski in britanski organi, o domnevnih sistematičnih napačnih deklaracijah ulovov v dolgem obdobju. Tudi dogovor z Norveško in Ferskimi otoki, da sprejmeta enake ukrepe kot Skupnost, je bil pomemben korak k doseganju enotnih pogojev delovanja.

Sistem spremljanja plovil (VMS)

Izkušnje prejšnjih misij so pokazale, da so bili nacionalni organi počasni pri uvajanju novosti in izkoriščanju možnosti sistema VMS kljub velikemu številu ukrepov za upravljanje ribištva, ki se lahko samodejno spremljajo z analiziranjem podatkov sistema VMS.

Zato je bil vzpostavljen program za ocenjevanje uporabe sistema VMS v načrtih držav članic za obnovitev staleža za Baltsko in Severno morje. Vse zadevne države članice so imele zagotovljeno tehnično in operativno infrastrukturo, čeprav v nekaterih od njih s sistemom VMS niso bila ustrezno opremljena vsa potrebna plovila. Glavna prednost tehnologije VMS je, da se je lahko uporabljala kot orodje za taktično spremljanje pri drugih inšpekcijskih dejavnostih, medtem ko se na splošno ni uporabljala kot orodje za upravljanje ribolovnega napora. Inšpektorji Komisije so v večini držav članic odkrili tudi veliko razlik med dokumenti za registracijo ulova in podatki iz sistema VMS, ki jih nacionalni organi niso opazili.

V nekaterih državah članicah ribiči niso dovolj upoštevali predpisov v zvezi s sistemom VMS, pristojni organi pa jim v zvezi s tem niso naložili ustreznih sankcij tudi zato, ker ni bilo vzpostavljenega pravnega okvira za sankcije. Na splošno države članice vsaj do konca leta 2005 niso v celoti izkoristile tehnologije VMS za upravljanje ribištva.

Trženje in sledljivost

Čeprav so se razmere znatno razlikovale med državami članicami, so inšpektorji Komisije odkrili, da države članice niso pripravljene spremeniti tradicionalnih tržnih praks. Zato izvajanje standardov EU za razvrščanje ni bila prednostna naloga, ti standardi pa so se uporabljali in nadzorovali le, če niso motili lokalnih nosilcev dejavnosti in praks.

Odgovornost za nadzor pravil o sledljivosti za ribiške proizvode je bila v večini držav članic razdeljena med različne nacionalne ali regionalne organe. Ti organi so bili pogosto popolnoma neusklajeni med seboj. Slabše stanje je bilo ugotovljeno za uvožene proizvode, zato so v Skupnost prišle velike količine ribiških proizvodov brez navedbe osnovnih obveznih informacij, kot sta poreklo in območje ulova. Običajna uporaba lokalnih komercialnih imen, ki jih ni na uradnem nacionalnem seznamu, je običajno zajemala prodajo podmernih ali neprijavljenih rib z uporabo posebnih lokalnih imen, na primer whiting za osliča (hake) in atun za tuna (bluefin tuna).

Nadzor v državah članicah

Letna poročila

V skladu s členom 35 Uredbe o nadzoru so države članice predložile letna poročila o načinu uporabe Uredbe o nadzoru. Na podlagi letnih poročil so v prilogi v obliki preglednice predstavljene zbrane razpoložljive informacije o nadzornih dejavnosti in strukturi nadzora držav članic.

Te tabele opisujejo ribiško dejavnost posamezne države članice, pri čemer so ji dodani podatki o inšpekcijskih virih in pregledih, podatki o registraciji ulova in seznam operativnih organov, ki sodelujejo pri nadzoru ribištva. Vendar je preučitev informacij, ki so jih zagotovile države članice, ovirala velika nezmožnost medsebojnega primerjanja veliko vprašanj. Informacije niso posredovane v standardni obliki; posredovana poročila so na primer obsegala od 1 strani (Malta) do več kot 100 strani (Španija), pri čemer ni standardiziranega seznama informacij, ki jih je treba zagotoviti, ali smernic o njihovi vsebini. Kljub temu so najpomembnejše možne ugotovitve poudarjene v naslednjih odstavkih.

Razpoložljivi viri

Oprema – Na splošno se lahko strojna oprema v smislu patruljnih ladij in letal zdaj šteje kot zadostna za nalogo. Nove tehnologije, vključno s sistemom VMS, se zdaj veliko bolj uporabljajo. Vendar se računalniška tehnologija redko v celoti izkorišča in se v veliko državah članicah premalo uporablja, vključno s tehnologijo, povezano s sistemom VMS.

Osebje – Človeški viri se razlikujejo po kakovosti in količini.

Strokovni standardi v zvezi z nadzorom ribištva pogosto kažejo velike pomanjkljivosti. Usposabljanje je različno in veliko inšpektorjev ni povsem usposobljenih za svoje delo, čeprav se ugotavlja, da se stanje izboljšuje.

V večini držav članic sodelujejo ribiški inšpektorji v nalogah, ki niso povezane z ribolovom, ali pa je ribolovni inšpekcijski pregled le ena od nalog, ki jo opravljajo in ki ni prednostna. Zato ni mogoče primerjati števil inšpekcijskega osebja v tabelah.

Če se je na primer na Danskem število inšpektorjev zmanjšalo, so druge države članice, kot so Irska, Španija in Združeno kraljestvo, povečale število osebja, določenega za nadzorne in inšpekcijske dejavnosti. V Italiji je ponovna razporeditev inšpektorjev zagotovila, da se lahko inšpektorji bolj osredotočijo na nadzor ribištva. Veliko držav članic je povečalo kakovost obstoječih človeških virov z boljšim usposabljanjem inšpektorjev.

Inšpekcijski pregledi

Intenzivnost inšpekcije – Kakšen bi moral biti inšpekcijski pregled v smislu pregledanih dejavnikov in standardov, po katerih so pregledani, ni ustrezno opredeljeno kljub prejšnjim prizadevanjem Komisije za standardizacijo poročanja o inšpekcijskih pregledih.

Kot je navedeno, se nekateri inšpekcijski pregledi izvajajo kot del drugega dela, na primer sanitarnega nadzora ali varnostnih pregledov. Beleženje inšpekcijskih pregledov je neenotno in ni usklajeno tako, da bi omogočilo primerjanje rezultatov med državami članicami. Zato veliko inšpekcijskih pregledov ni mogoče neposredno primerjati.

Organizacija inšpekcijskih pregledov – V dejavnostih nadzora je bilo še vedno veliko pomanjkljivosti. Inšpekcijski pregledi pristanišč so zelo pogosto slabo organizirani in v veliko državah članicah se nekateri osnovni dokumenti za registracijo ulova še vedno ne zbirajo. Nadzora prevoza ponekod sploh ni; navzkrižna preverjanja še zdaleč niso sistematična. Razen tega inšpekcijska merila (na primer 20-odstotna raven inšpekcijskih pregledov v nekaterih ribolovnih območjih trske in osliča) niso bila izpolnjena v več primerih.

Strategije – Visoki stroški izvrševanja v zvezi z vrednostjo ulovov rib so ovira za učinkovit nadzor. Uporabo razpoložljivih sredstev za nadzor ribištva bi lahko izboljšali z dodelitvijo večjega deleža sredstev za nadzorne ukrepe za odpravljanje največjih tveganj, ki ogrožajo cilje skupne ribiške politike. Boljša uporaba dobro opredeljenih strategij, ki temeljijo na tveganju, bi lahko povečala učinkovitost nadzornih virov. Vendar večina držav članic v zvezi s tem nima prave strategije, čeprav je nekaj držav članic začelo analizirati tveganja skladnosti ter rezultate uporabljati za dodeljevanje virov in načrtovanje inšpekcijskih pregledov.

Razpoložljivi omejeni viri se zato ne uporabljajo najbolj učinkovito. To je očitno zlasti pri tistih ribolovih, za katere so oblikovani programi za obnovitev staleža. V veliko primerih je ozko grlo učinkovitega nadzora število inšpekcijskih pregledov, izvedenih na točki iztovarjanja. V zvezi s tem bi lahko bilo stroškovno bolj učinkovito, da se viri, dodeljeni za nadzor na morju, preusmerijo za nadzor iztovarjanja.

Sodelovanje med državami članicami – Videti je, da ima lahko mednarodno usklajevanje inšpektorjev pozitivne rezultate. Operacija SHARK v Severnem morju, kjer je v realnem času sodelovalo več držav članic, da bi storilcem kaznivih dejanj preprečili skrivanje v vodah drugih držav članic, s čimer bi se izognili, da bi jih odkrili, je omogočila veliko uspešnih sodnih pregonov. Delovna skupina za ribolov pelagičnih rib je omogočila bistveno boljše spremljanje in nadzor ter zagotovila preglednost med državami članicami in nekaterimi tretjimi državami.

Kršitve in sankcije

Kršitev pravil skupne ribiške politike je tveganje, ki so ga nekateri posamezni ribiči pripravljeni sprejeti zaradi majhne verjetnosti, da bo kršitev odkrita ali da se bodo uporabile odvračilne sankcije. Kot je mogoče videti v sporočilih o hujših kršitvah, je večina kazni za storilce kaznivih dejanj nezadostnih, da bi imele pravi odvračilni učinek. Statistično so zneski kazni v Skupnosti v letih 2003 in 2004 približno ustrezali 0,4 %[5] in 0,2 %[6] vrednosti iztovorov rib v letih 2002 in 2003; vendar so bile razlike med državami članicami zelo velike. Razen v dveh državah članicah, kjer so bile opravljene ocene, na splošno še vedno obstaja nezadostno razumevanje odnosa med tveganji skladnosti, inšpekcijskimi pregledi in učinkom nadaljnjega ukrepanja, vključno s sankcijami.

Skupni rezultati, doseženi pri izpolnjevanju pravil skupne ribiške politike

Pozitiven razvoj – Težave zaradi neizpolnjevanja pravil, posledične škode za staleže rib ter pomanjkanja gospodarske in socialne stabilnosti so države članice odkrile na vladni ravni in v delih samega ribiškega sektorja. Komisija je sodelovala v tem postopku s spodbujanjem izpolnjevanja pravil, zagotavljanjem večje preglednosti in spodbujanjem mednarodnega sodelovanja ter v skrajnejših primerih z uporabo odvračilnega učinka postopka za ugotavljanje kršitev pred Sodiščem Evropskih skupnosti. Posebno uspešna sta bila izboljšanje na področju spremljanja in nadzora ribolova pelagičnih rib ter, čeprav v manjšem obsegu, priznanje držav članic, da niso uspešno nadzorovale iztovorov s plovil tretjih držav, in njihova ugotovitev, da morajo izboljšati svoj sistem izvrševanja na tem področju.

Glavne pomanjkljivosti – Izpolnjevanje ključnih pravil skupne ribiške politike je v mnogih vrstah ribolova še vedno nezadovoljivo.

Kvote – Skladnost s celotnim dovoljenim ulovom (TAC) in kvotami ostaja ena od velikih težav skupne ribiške politike. Te težave in z njimi povezani vidiki nadzora so verjetno bolj opazne, ko se določijo znatna zmanjšanja kvot zaradi potrebe po izrazitem zmanjšanju stopenj ribolovne smrtnosti. Neprijavljeni in napačno prijavljeni iztovori v nekaterih primerih resno ogrožajo upravljanje TAC in kvot. Strokovnjaki s področja ribištva so prisiljeni ocenjevati „prave“ ulove, ker uradni podatki v nekaterih državah članicah niso zanesljivi. Prijavljen ulov južnega osliča je znašal na primer 5 549 ton, medtem ko so strokovnjaki uporabili približno oceno 6 810 ton. Prijavljen ulov trske v Irskem morju je znašal 2 700 ton, medtem ko je ocena navajala 4 420 ton. Podobne primere je mogoče najti na drugih območjih (Severno morje, Baltsko morje ...).

Napor – Nadzor ribolovnega napora, ki mora dopolnjevati višino kvot, se izvaja tako, da čim manj vpliva na dejansko ribiško dejavnost. Ni dokazov, da je zmanjšanje ribolovnega napora nadomestilo za preseženo zmogljivost flote, tudi če se upošteva učinek programov za umik plovil iz obratovanja. Sistem VMS se ni uporabljal za učinkovito spremljanje ribolovnega napora, zato lahko velja za zamujeno priložnost.

Tehnični ukrepi – Znatne količine podmernih rib se še vedno iztovarjajo zlasti v južni Evropi, kjer se še vedno uporabljajo prepovedana orodja (viseče mreže), medtem ko v severnih vodah še vedno niso bile odpravljene vlečne mreže z vstavljenimi mrežami (za zadrževanje majhnih rib).

SKLEPI IN PRIPOROČILA

Prihodnost poročila

Pri pripravi tega poročila so bile velike težave, ker države članice nimajo standardne oblike pripravljanja poročil in zlasti ker ni standardne opredelitve ribiške inšpekcije, ki bi zagotovila primerljive statistične podatke. Komisija razmišlja, da bi poleg izboljševanja sporočila o hudih kršitvah pripravila seznam bistvenih dejavnikov, potrebnih za ribiške inšpekcijske preglede, preden se lahko vključijo v kontrolno statistiko, in standardizirala obliko letnega poročila, ki ga pripravijo države članice.

Komisija je začela posvetovanja z nacionalnimi upravami in zadevnimi interesnimi skupinami o prihodnji obliki poročila, da se do konca leta 2007 dogovorijo o standardiziranih značilnostih inšpekcijskih pregledov, ki se lahko vključijo v prihodnja letna poročila.

Prav tako se lahko preuči pobuda, da bi države članice kontrolno statistiko objavile v internetu.

Nujne prednostne naloge za izboljšanje izvrševanja in izpolnjevanja

Kratkoročni prednostni ukrepi morajo biti:

- zagotovitev izčrpne uporabe obstoječih regulativnih orodij – npr. prejem osnovnih dokumentov za registracijo ulova, navzkrižna preverjanja, sistem VMS in pregledi prevozov;

- dodelitev bolj usposobljenih človeških virov za nadzor ribištva;

- sprejetje sistematičnega pristopa k usposabljanju inšpektorjev;

- krepitev sodelovanja in usklajevanja med državami članicami in v državah članicah na vseh ravneh;

- izboljšanje sistemov sankcij, tako da so bolje povezane z vrsto in resnostjo kršitve. Sankcije morajo biti bolj odvračilne in morajo preprečiti, da bi imeli odgovorni kakršno koli gospodarsko korist zaradi kaznivega dejanja;

- krepitev sredstev za nadzor iztovorov s plovil, ki lovijo zunaj voda Skupnosti;

- čimprejšnja uporaba novih tehnologij, kot je elektronski ladijski dnevnik, za izboljšanje pretoka informacij.

Agencija Skupnosti za nadzor ribolova bo imela v zvezi s tem in veliko drugimi zadevami, omenjenimi v tem poročilu, odločilno vlogo.

Na ravni Skupnosti je treba zagotoviti usklajeno in poenostavljeno poročanje o nadzoru ribištva.

[1] UL L 358, 31.12.2002, str. 59.

[2] UL L 261, 20.10.1993, str. 1, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (ES) št. 1967/2006 (UL L 409, 30.12.2006, str. 11).

[3] COM(2005) 207, 30.5.2005.

[4] COM(2006) 387, 14.7.2006.

[5] COM(2005) 207, 30.5.2005.

[6] COM(2006) 387, 14.7.2006.