Četrtek, 23. aprila 2009

Pravice potnikov v avtobusnem prometu ***I

P6_TA(2009)0281

Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta z dne 23. aprila 2009 o predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (KOM(2008)0817 – C6-0469/2008 – 2008/0237(COD))

2010/C 184 E/68

(Postopek soodločanja: prva obravnava)

Evropski parlament,

ob upoštevanju predloga Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu (KOM(2008)0817),

ob upoštevanju člena 251(2) in člena 71(1) Pogodbe ES, na podlagi katerih je Komisija Parlamentu podala predlog (C6-0469/2008),

ob upoštevanju člena 51 svojega Poslovnika,

ob upoštevanju poročila Odbora za promet in turizem (A6-0250/2009),

Četrtek, 23. aprila 2009

P6_TC1-COD(2008)0237

Stališče Evropskega parlamenta sprejeto na prvi obravnavi dne 23. aprila 2009 z namenom sprejetja Uredbe (ES) št. …/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 71(1) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije ║,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),

ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe (3),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Dejavnost Skupnosti na področju avtobusnega prevoza bi morala biti med drugim usmerjena v zagotavljanje visoke ravni varstva potnikov, ki je primerljiva z drugimi načini prevoza in velja povsod, kjer potujejo. Poleg tega je treba v celoti upoštevati zahteve splošnega varstva potrošnikov ║.

(2) Ker je potnik v avtobusnem prevozu šibkejša stranka v pogodbi o prevozu, je treba pravice potnikov ščititi ne glede na njihovo narodnost in kraj stalnega prebivališča v Skupnosti.

(3) Države članice bi morale imeti možnost, da izvzamejo mestni in primestni prevoz iz te uredbe, pod pogojem, da z drugimi regulativnimi ukrepi zagotovijo primerljivo raven pravic potnikov. Ti ukrepi bi morali upoštevati listine o pravicah potnikov za omrežja multimodalnega javnega prevoza, ki zajemajo vprašanja iz člena 1 te uredbe. Komisija bi morala preučiti možnost določitve sklopa skupnih pravic potnikov v mestnem, primestnem in regionalnem prevozu, ki bi veljal za vse načine prevoza, ter predložiti Parlamentu poročilo in, če je to primerno, zakonodajni predlog.

(4) Države članice bi morale spodbujati razvoj listin o pravicah potnikov v zvezi s storitvami mestnega, primestnega in regionalnega avtobusnega prevoza, ki bi določale obveznost avtobusnih podjetij, da povečajo kakovost storitve in se bolje prilagajajo potrebam potnikov.

(5) Pri ukrepih Evropske unije za izboljšanje pravic potnikov v avtobusnem prevozu bi bilo treba upoštevati posebnosti tega prometnega sektorja, ki ga tvorijo predvsem mala in srednja podjetja.

(6) Za potnike bi morala v primeru nesreč s smrtnim izidom ali poškodbo veljati pravila o odgovornosti, ki so primerljiva s tistimi, ki se uporabljajo za druge načine prevoza.

(7) Potniki bi morali biti upravičeni do predplačil, iz katerih krijejo svoje takojšnje gospodarske potrebe po nesreči.

(8) Potniki, ki so utrpeli škodo zaradi nesreče, ki jo krije zavarovanje, bi morali v skladu s to uredbo zahtevo za odškodnino najprej predložiti avtobusnemu prevozniku in šele v primeru, da ta ne ukrepa, zahtevati posredovanje zavarovalnice.

(9) Avtobusni prevozniki bi morali biti odgovorni za izgubo ali poškodbo prtljage potnikov pod pogoji, primerljivimi s tistimi, ki se uporabljajo za druge načine prevoza.

(10) Na splošno bi morale biti avtobusne potniške storitve za potnike uporabne. Zato bi morali imeti invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo, ki je posledica invalidnosti, starosti ali drugih dejavnikov, možnost uporabe storitev avtobusnega prevoza, ki so primerljive z možnostmi, ki jih imajo drugi državljani. Invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo imajo enake pravice do prostega pretoka, svobodnega odločanja in nediskriminacije kot vsi drugi državljani.

(11) Z vidika člena 9 Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov ter z namenom, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo zagotovijo možnosti avtobusnega prevoza, primerljive možnostim drugih državljanov, je treba določiti pravila o nediskriminaciji in pomoči med potovanjem. Te osebe morajo imeti dostop do prevoznih storitev in se jim na podlagi invalidnosti ali omejene mobilnosti prevoza ne sme zavrniti, razen v primerih upravičenih varnostnih razlogov, določenih z zakonom. Zagotoviti jim je treba pravico do pomoči na avtobusnih postajah in vozilih, vključno z vkrcanjem in izkrcanjem. Za doseganje socialne vključenosti jim mora biti takšna pomoč na voljo brez dodatnega doplačila. Avtobusni prevozniki morajo določiti pravila o dostopnosti, po možnosti z uporabo evropskega sistema standardizacije.

(12) Avtobusni prevozniki bi morali svojemu osebju zagotoviti posebno usposabljanje, da bi lahko ustrezno pomagali invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo. Takšno usposabljanje bi moralo biti zagotovljeno v okviru Direktive 2003/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2003 o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov (4). Države članice bi morale v največji možni meri podpirati avtobusne prevoznike pri pripravi in izvajanju ustreznih programov usposabljanja.

(13) Pri odločitvah glede načrta novih postaj in pri velikih prenovah bi morali upravni organi brez izjeme upoštevati potrebe invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo. V vsakem primeru morajo upravni organi avtobusnih postaj določiti kontaktne točke, na katerih lahko zadevne osebe sporočijo svoj prihod in potrebo po pomoči.

(14) Prav tako bi morali avtobusni prevozniki upoštevati navedene potrebe pri odločanju o zasnovi novih in obnovljenih vozil.

(15) Države članice bi morale izboljšati obstoječo infrastrukturo, kjer je to potrebno, da bi avtobusni prevozniki lahko omogočili dostop invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo ter jim ponudili ustrezno pomoč.

(16) Z ukrepi Evropske unije za izboljšanje mobilnosti brez ovir bi morali podpirati predvsem neoviran dostop do glavnih in vseh drugih avtobusnih postaj.

(17) Glede na zaključke projekta COST 349 o dostopnosti avtobusov bi morala Komisija predlagati ukrep za dostopno infrastrukturo, ki bi bila interoperabilna po vsej Evropski uniji, na glavnih in vseh drugih avtobusnih postajah.

(18) Pravice potnikov v avtobusnem prevozu morajo vključevati obveščanje o storitvah pred in med potovanjem. Vse bistvene informacije, ki so zagotovljene potnikom v avtobusnem prevozu, je treba zagotoviti tudi v nadomestnih oblikah, ki so dostopne invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo.

(19) Ta uredba ne sme omejevati pravic avtobusnih prevoznikov, da zahtevajo odškodnino od katere koli osebe, vključno s tretjimi osebami, v skladu z veljavno zakonodajo.

(20) Zmanjšati je treba nevšečnosti, ki jih imajo potniki zaradi odpovedi potovanj ali dolgih zamud. Zato je treba za potnike ustrezno poskrbeti in jih obveščati. Potnikom je treba omogočiti odpoved potovanja in povračilo vozovnice ali jim pod zadovoljivimi pogoji zagotoviti preusmeritev ali informacije o nadomestnih storitvah prevoza. Če avtobusni prevozniki potnikom ne zagotovijo nujne pomoči, imajo potniki pravico do finančne odškodnine.

(21) Avtobusni prevozniki morajo sodelovati z namenom sprejetja ureditve na nacionalni ali evropski ravni za izboljšanje varstva in pomoči, ki se zagotavlja potnikom v primeru prekinitve potovanja, zlasti ob dolgih zamudah.

(22) Ta uredba ne vpliva na pravice potnikov iz Direktive Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih (5). V primeru, da se izlet odpove zaradi razlogov, ki niso povezani z odpovedjo avtobusnih prevoznih storitev, se ta uredba ne uporablja.

(23) Potnike je treba v celoti obveščati o njihovih pravicah iz te uredbe, da jih lahko učinkovito uveljavljajo.

(24) Potnikom je treba omogočiti uveljavljanje njihovih pravic z ustreznim pritožbenim postopkom, ki ga izvajajo avtobusni prevozniki, ali z vložitvijo pritožb pri organu ali organih, ki jih v ta namen imenuje zadevna država članica.

(25) Države članice morajo zagotavljati in nadzirati delovanje avtobusnih prevoznikov v skladu s to uredbo in določiti primeren organ, ki bo izvajal te naloge. Ta nadzor ne sme vplivati na pravice potnikov, da zahtevajo odškodnino na sodišču v skladu z nacionalnimi pravnimi postopki.

(26) Države članice morajo določiti kazni za kršitve te uredbe in zagotoviti njihovo izvajanje. Navedene kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračalne.

(27) Ker države članice ciljev te uredbe, in sicer zagotoviti visoke in enakovredne ravni varstva in pomoči potnikom v avtobusnem prevozu v vseh državah članicah, ne morejo zadovoljivo doseči same in jih je zato mogoče zaradi bistvene mednarodne razsežnosti bolje doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejema ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne prekoračuje tistega, kar je nujno potrebno za dosego teh ciljev.

(28) Ta uredba ne sme posegati v Direktivo 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (6).

(29) Izvajanje te uredbe mora temeljiti na Uredbi (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov („ Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov“.) (7). Navedeno uredbo bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.

(30) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in je v skladu z načeli, priznanimi zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Poglavje I

Splošne določbe

Člen 1

Predmet

Ta uredba določa pravila glede:

(1) nediskriminacije med potniki v zvezi s pogoji prevoza, ki jih zagotavljajo avtobusni prevozniki;

(2) odgovornosti avtobusnih prevoznikov v primeru nesreč s smrtnim izidom ali poškodbo potnikov ali v primeru izgube ali poškodbe njihove prtljage;

(3) nediskriminacije in obvezne pomoči invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, ki potujejo z avtobusom;

(4) obveznosti avtobusnih prevoznikov do potnikov v primeru odpovedi potovanja ali zamude;

(5) minimalnih informacij, ki jih je treba zagotoviti potnikom;

(6) obravnavanja pritožb;

(7) uveljavljanja pravic potnikov.

Člen 2

Področje uporabe

1. Ta uredba se uporablja za linijske prevoze potnikov, ki jih izvajajo avtobusni prevozniki.

2. Države članice lahko izvzamejo mestni in primestni ▐ prevoz, vključen v pogodbe o opravljanju javne službe, če te pogodbe zagotavljajo raven pravic potnikov, ki je primerljiva z ravnjo iz te uredbe.

3. V zvezi z občasnimi prevozi se uporablja le poglavje II.

Člen 3

Opredelitve izrazov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve izrazov:

(1) „avtobusni prevoznik“ je prevozno podjetje, ki je v državi sedeža pooblaščeno za izvajanje avtobusnega prevoza v skladu s pogoji dostopa do trga iz nacionalne zakonodaje in prevozno podjetje z veljavnim dovoljenjem Skupnosti, izdanim v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 684/92 z dne 16. marca 1992 o skupnih pravilih za mednarodni avtobusni prevoz potnikov (8) za namene izvajanja mednarodnih prevozov potnikov;

(2) „občasni prevozi“ so storitve v smislu člena 2(3) Uredbe (EGS) št. 684/92;

(3) „linijski prevozi“ so storitve v smislu člena 2(1) Uredbe (EGS) št. 684/92;

(4) „pogodba o prevozu“ je pogodba o prevozu med avtobusnim prevoznikom ▐ in potnikom o zagotovitvi ene ali več storitev prevoza , ne glede na to, ali je bila vozovnica kupljena pri prevozniku, organizatorju potovanj ali prodajalcu vozovnic ;

(5) „vozovnica“ je veljaven dokument, ki daje pravico do prevoza, ali drug enakovreden dokument, ki ni na papirju, vključno z dokumentom v elektronski obliki, ki ga izda ali potrdi avtobusni prevoznik ali njegov pooblaščeni prodajalec vozovnic;

(6) „prodajalec vozovnic“ je vsak posrednik , ki ▐ prodaja ▐ avtobusne prevozne storitve , vključno s tistimi, ki se prodajo kot del paketa, v imenu avtobusnega prevoznika ali organizatorja potovanj ;

(7) „organizator potovanja“ je organizator ▐ v smislu člena 2(2) ▐ Direktive 90/314/EGS;

(8) „invalid“ ali „oseba z omejeno mobilnostjo“ je katera koli oseba, katere mobilnost je pri uporabi prevoza zmanjšana zaradi telesne invalidnosti (čutilne ali gibalne, stalne ali začasne), duševne prizadetosti ali katerega koli drugega vzroka invalidnosti ali zaradi starosti ter katere položaj zahteva posebno pozornost in prilagajanje storitev, ki so na voljo vsem potnikom, njenim posebnim potrebam;

(9) „rezervacija“ je pooblastilo na papirju ali v elektronski obliki, ki daje pravico do prevoza na podlagi predhodno potrjenih prilagojenih ureditev prevoza;

(10) „upravljavec postaje“ je organizacijska enota v državi članici, odgovoren za upravljanje avtobusne postaje;

(11) „odpoved“ je neizvedba določene predhodno načrtovane storitve, za katero je bila opravljena vsaj ena dejanska rezervacija;

(12) „zamuda“ je razlika med načrtovanim odhodom ali prihodom potnika v skladu z objavljenim voznim redom in dejanskim ali pričakovanim odhodom ali prihodom potnika;.

(13) „dostopne oblike“ pomeni, da so potnikom na voljo enake informacije, na primer v pisni obliki, Braillovi pisavi ter zvočni, video- in/ali elektronski obliki .

Člen 4

Pogodba o prevozu in nediskriminatorni pogodbeni pogoji

1. Avtobusni prevozniki potnikom zagotovijo dokaz o sklenitvi pogodbe o prevozu, tako da jim izdajo eno ali več vozovnic. Vozovnice se obravnavajo kot dokaz prima facies o sklenitvi pogodbe in s tem zagotavljajo pravice iz te uredbe.

2. Brez poseganja v obveznosti javnih služb, ki zahtevajo socialne tarife, bodo splošni javnosti ponujeni pogodbeni pogoji in tarife, ki jih uporabljajo avtobusni prevozniki ali prodajalci vozovnic, brez kakršne koli diskriminacije na podlagi narodnosti ali stalnega prebivališča končne stranke ali sedeža avtobusnega prevoznika ali prodajalca vozovnic v Skupnosti.

Člen 5

Izključitev odstopanja

1. Obveznosti v skladu s to uredbo ni mogoče omejiti ali opustiti, na primer s klavzulo o odstopanju ali omejevalno klavzulo v pogodbi o prevozu.

2. Avtobusni prevozniki lahko ponudijo pogodbene pogoje, ki so za potnike ugodnejši kot pogoji iz te uredbe.

Poglavje II

Odgovornost avtobusnih prevoznikov do potnikov in njihove prtljage

Člen 6

Odgovornost za smrt in poškodbe potnikov

1. V skladu s tem poglavjem avtobusni prevozniki odgovarjajo za izgubo ali škodo, ki nastane zaradi smrti ali fizične poškodbe ▐ potnikov v nesrečah, ki se zgodijo zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, medtem ko je potnik v avtobusu, vstopa vanj ali izstopa iz njega.

2. Za nepogodbeno odgovornost avtobusnih prevoznikov za plačilo odškodnine ne velja nobena finančna omejitev, ne glede na to, ali je opredeljena z zakonom, konvencijo ali pogodbo.

3. Pri vsakem zahtevku do zneska 220 000 EUR na potnika avtobusni prevoznik ne more izključiti ali omejiti svoje odgovornosti z dokazovanjem, da je poskrbel za varnost v skladu s odstavkom 4(a) , razen če celotni znesek posledičnega odškodninskega zahtevka presega znesek, za katerega je v skladu z Drugo direktivo Sveta 84/5/EGS z dne 30. decembra 1983 o približevanju zakonodaje držav članic o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil (9) obvezno zavarovanje zahtevano na podlagi nacionalne zakonodaje države članice, v kateri ima avtobusni prevoznik sedež. V takih primerih je odgovornost omejena na ta znesek .

4. Avtobusni prevoznik ni odgovoren v skladu z odstavkom 1:

(a) če se je nesreča zgodila zaradi okoliščin, ki niso povezane z opravljanjem storitev avtobusnega prevoza, ali se ji ▐ prevoznik ne bi mogel izogniti, čeprav je upošteval vse potrebno za varnost v zadevnih okoliščinah, ali katere posledic ni bilo mogoče preprečiti;

(b) če je nesrečo zakrivil potnik ali jo je povzročil iz malomarnosti.

5. Nobena določba v tej uredbi ne:

(a) pomeni, da je avtobusni prevoznik edina stranka, ki je odgovorna za plačilo odškodnine, ali

(b) omejuje pravic avtobusnega prevoznika, da zahteva odškodnino od katere koli druge stranke v skladu z veljavno zakonodajo države članice.

Člen 7

Odškodnina

1. V primeru smrti potnika odškodnina na podlagi odgovornosti iz člena 6 vključuje:

(a) vse obvezne stroške po smrti potnika, zlasti stroške prevoza trupla in pogreba;

(b) odškodnino iz odstavka 2 ║, če smrt ne nastopi takoj.

2. V primeru fizične poškodbe ali kakršne koli drugačne fizične škode ali duševnega pretresa, ki jih utrpi potnik, odškodnina vključuje:

(a) vse obvezne stroške, zlasti stroške zdravljenja in prevoza;

(b) nadomestilo za finančno izgubo zaradi popolne ali delne nezmožnosti opravljanja dela ali zaradi povečanih potreb.

3. Če je oseba, ki jo je potnik po pravni dolžnosti vzdrževal ali bi jo moral vzdrževati, zaradi smrti potnika ostala brez njegove podpore, se tej osebi prav tako izplača odškodnina zaradi te izgube.

Člen 8

Predplačila

1. V primeru smrti potnika ali kakršne koli fizične poškodbe ▐, ki jo utrpi potnik v nesreči, ki nastane zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, in kadar potnik nima nobene druge police za zavarovanje potovanja, avtobusni prevoznik nemudoma, vendar v vsakem primeru ▐ v petnajstih dneh po tem, ko je ugotovljena identiteta fizične osebe, upravičene do odškodnine, izplača vsa predplačila, ki bi bila potrebna za izpolnitev takojšnjih finančnih potreb, pri čemer je nakazan znesek sorazmeren s škodo, ki jo je upravičena oseba utrpela , pod pogojem, da obstajajo dokazi prima facie o vzročnosti, ki jo je mogoče pripisati prevozniku .

2. Brez poseganja v odstavek 1 predplačilo v primeru smrti ni manjše kot 21 000 EUR na potnika.

3. Predplačilo ne pomeni priznanja odgovornosti in ga je mogoče upoštevati pri poznejših zneskih, izplačanih na podlagi te uredbe, vendar ni vračljivo, razen kadar je škodo povzročil potnik ali je nastala zaradi njegove malomarnosti, ko oseba, ki je prejela predplačilo, ni oseba, upravičena do odškodnine , ali ko je dejanska škoda nižja od zneska predplačila .

Člen 9

Odgovornost za izgubljeno in poškodovano prtljago

1. Avtobusni prevozniki so odgovorni za izgubo prtljage ali škodo na prtljagi, za katero so odgovorni. Najvišja odškodnina znaša 1 800 EUR na potnika.

2. V primeru nesreč, ki nastanejo zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, so avtobusni prevozniki odgovorni za izgubo ali škodo na osebnih predmetih, ki so jih imeli potniki na sebi ali pri sebi kot ročno prtljago. Najvišja odškodnina znaša 1 300 EUR na potnika.

3. ▐ Avtobusni prevoznik ni odgovoren za škodo ali izgubo iz odstavkov 1 in 2:

(a) če se je nesreča zgodila zaradi okoliščin, ki niso povezane z opravljanjem storitev avtobusnega prevoza, in se ji avtobusni prevoznik ni mogel izogniti, čeprav je upošteval vse potrebno za varnost v zadevnih okoliščinah, ter katere posledic ni mogel preprečiti;

(b) če je škodo ali izgubo zakrivil potnik ali jo je povzročil iz malomarnosti.

Poglavje III

Pravice invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo

Člen 10

Preprečevanje zavrnitve prevoza

1. Avtobusni prevozniki, prodajalci njihovih vozovnic in organizatorji potovanj zaradi invalidnosti ali omejene mobilnosti ne smejo zavrniti:

(a) sprejetja rezervacije za prevoz ali izdaje vozovnice za potovanje, za katero velja ta uredba;

(b) vkrcanja invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo, če ima ta oseba veljavno vozovnico ali rezervacijo.

2. Invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo se za rezervacije in vozovnice ne sme zaračunati dodatnih stroškov.

Člen 11

Odstopanje in posebni pogoji

1. Ne glede na določbe člena 10 lahko avtobusni prevozniki ali prodajalci njihovih vozovnic ali organizatorji potovanj zaradi invalidnosti ali omejene mobilnosti zavrnejo sprejetje rezervacije, izdajo vozovnice ali vkrcanje invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo:

▐

(a) kadar konstrukcija vozila fizično ali dejansko onemogoča vkrcanje ali prevoz invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo;

(b) kadar vozilo ali infrastruktura na kraju odhoda ali prihoda nista zadostno opremljena, da bi zagotavljala varen prevoz invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo.

Prevozniki, prodajalci vozovnic ali organizatorji potovanj si, če zavrnejo sprejetje rezervacije zaradi razlogov iz točke (a) ali (b) iz prvega pododstavka, v mejah možnosti prizadevajo, da zadevni osebi predlagajo sprejemljivo nadomestno rešitev.

2. Invalidu ali osebi z omejeno mobilnostjo, ki se mu zavrne vkrcanje zaradi njegove invalidnosti ali omejene mobilnosti, se ponudi izbira med pravico do povračila in razumnim nadomestnim prevozom do namembnega mesta v primerljivem časovnem okviru.

3. ▐ Če je nujno potrebno, lahko avtobusni prevoznik, prodajalec vozovnic ali organizator potovanj zahteva, da invalide ali osebe z omejeno mobilnostjo spremlja druga oseba, ki lahko tej osebi zagotovi potrebno pomoč, kadar:

(a) veljajo pogoji iz odstavka 1(a) ali (b) ali

(b) posadko zadevnega vozila sestavlja ena sama oseba, ki vozi vozilo, in ki invalidu ali osebi z omejeno mobilnostjo ne more zagotoviti pomoči, kakor je določeno v Prilogi I.

4. Kadar avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj uveljavlja odstopanje iz odstavka 1, invalida ali osebo z omejeno mobilnostjo takoj obvesti o razlogih ali jo na zahtevo o tem obvesti v pisni obliki v petih delovnih dneh od vložitve zahteve .

Člen 12

Dostopnost in informacije

1. Avtobusni prevozniki ob ▐ sodelovanju z organizacijami, ki zastopajo invalide in osebe z omejeno mobilnostjo ter izvršne organe iz člena 27, določijo pravila o nediskriminatornem dostopu, ki veljajo za prevoz invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo in njihovih spremljevalcev , da izpolnijo veljavne zahteve glede varnosti. Ta pravila določajo vse pogoje dostopa do zadevnih avtobusnih storitev, vključno z dostopnostjo vozil, ki se uporabljajo, in njihovih zmogljivosti na krovu ter vgrajeno opremo za pomoč .

2. Avtobusni prevozniki ali prodajalci vozovnic javno objavijo pravila iz odstavka 1 najpozneje takrat, ko se opravi rezervacija, v dostopni obliki in v vseh jezikih, v katerih se običajno objavljajo informacije za vse potnike. Pri objavljanju teh informacij je treba posebno pozornost nameniti potrebam invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo.

3. Avtobusni prevozniki na zahtevo takoj objavijo mednarodno zakonodajo, zakonodajo Skupnosti ali nacionalno zakonodajo, ki določa varnostne zahteve, na katerih temeljijo nediskriminatorna pravila dostopa. To je treba zagotoviti v dostopni obliki.

4. Organizator potovanja objavi pravila iz odstavka 1, ki veljajo za potovanja, vključena v potovalne pakete, počitniške pakete in izlete, ki jih organizirajo, prodajajo ali dajejo v prodajo.

5. Avtobusni prevozniki, prodajalci njihovih vozovnic ali organizatorji potovanj zagotovijo, da so vse zadevne informacije o pogojih prevoza, informacije o potovanju ali informacije o dostopnosti storitev , vključno z rezervacijami in informacijami prek spleta, na voljo v obliki, ki je ustrezna in dostopna za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo, razširi pa se tudi na starejše osebe in otroke, ki ne morejo potovati brez pomoči, in njihove spremljevalce .

Člen 13

Pravica do pomoči

1. Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki pred potovanjem, po njem in, če je mogoče, med njim ▐ zagotovijo ustrezno brezplačno pomoč invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, kot je določeno v Prilogi I. Pomoč je treba prilagoditi individualnim potrebam invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo.

2. Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki lahko zagotovijo pomoč sami ali z eno ali več strankami sklenejo pogodbo za zagotavljanje pomoči. Takšno pogodbo ali pogodbe lahko sklenejo na lastno pobudo ali na zahtevo.

Kadar upravljavci postaj in avtobusni prevozniki sklenejo pogodbo z eno ali več strankami za zagotavljanje pomoči, ostanejo odgovorni za zagotavljanje pomoči.

3. Določbe tega poglavja upravljavcem postaj ali avtobusnim prevoznikom ne preprečujejo zagotavljanja pomoči po višjem standardu, kot je standard iz Priloge I, ali zagotavljanja dodatnih storitev poleg storitev, ki so določene v navedeni prilogi.

Člen 14

Pravica do pomoči na postajah

1. Najpozneje šest mesecev po začetku veljavnosti te uredbe države članice določijo avtobusne postaje, na katerih je treba zagotavljati pomoč invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, pri čemer se upošteva potreba za zagotovitev dostopnosti storitev na večini zemljepisnih lokacij. Države članice o tem takoj obvestijo Komisijo. Komisija seznam določenih avtobusnih postaj objavi na internetu.

2. Upravljavec postaje, ki jo določi država članica v skladu z odstavkom 1, je odgovoren za zagotavljanje pomoči iz dela (a) Priloge I, ne da bi zanjo zaračunaval dodatne stroške invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, če zadevna oseba izpolnjuje pogoje iz člena 16.

3. Kadar je potrebno spremstvo priznanega psa vodnika, se to zagotovi pod pogojem, da je bil avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj obveščen v skladu z veljavnimi nacionalnimi predpisi o prevozu psov vodnikov.

Člen 15

Pravica do pomoči na vozilu

Avtobusni prevozniki invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo zagotovijo vsaj brezplačno pomoč iz dela (b) Priloge I ▐ med vkrcavanjem na avtobus in izkrcavanjem iz njega, če zadevna oseba izpolnjuje pogoje iz člena 16.

Člen 16

Pogoji za zagotovitev pomoči

1. Avtobusni prevozniki, upravljavci postaj, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj sodelujejo z namenom, da bi zagotovili pomoč invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo pod pogojem, da je avtobusni prevoznik, upravljavec postaje, prodajalec vozovnic ali organizator potovanj vsaj 24 ur, preden oseba potrebuje pomoč, obveščen o potrebah te osebe po takšni pomoči , razen če izvajalec pomoči ne predlaga krajšega roka za obveščanje ali če se o tem ne dogovorita izvajalec pomoči in potnik .

2. Avtobusni prevozniki, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj sprejmejo vse ukrepe, ki so potrebni za olajšanje prejemanja obvestil o potrebi po pomoči, ki jih pošljejo invalidi ali osebe z omejeno mobilnostjo. Potnik prejme potrdilo, da so bile potrebe po pomoči sporočene. Te obveznosti veljajo na vseh njihovih prodajnih točkah, vključno s prodajo po telefonu in prek interneta.

3. Če oseba ne pošlje nobenega obvestila v skladu z odstavkom 1, si avtobusni prevozniki, upravljavci postaj, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj čim bolj prizadevajo za zagotovitev pomoči tako, da se lahko invalid ali oseba z omejeno mobilnostjo, ki ima za prevoz kupljeno vozovnico, vkrca na avtobus, prestopi ali se ob prihodu izkrca iz avtobusa.

4. Pomoč se zagotovi pod pogojem, da zadevna oseba pride na določeno mesto:

— ob uri, ki jo predhodno določi avtobusni prevoznik, pri čemer je lahko to največ 60 minut pred predvidenim časom odhoda, ali

— če ura ni določena, najpozneje 30 minut pred predvidenim časom odhoda , razen če izvajalec pomoči ne predlaga drugače ali se s potnikom drugače dogovori .

5. Upravljavec postaje, ki jo imenuje država članica v skladu s členom 14(1), ob upoštevanju lokalnih razmer in brez poseganja v pristojnosti drugih organov v zvezi z območji, ki so zunaj prostorov postaje, določi točke prihoda in odhoda na postaji ali točke, ki so pod neposrednim nadzorom upravljavca postaje, in sicer znotraj in zunaj postajne zgradbe, na katerih lahko invalidi ali osebe z omejeno mobilnostjo prijavijo svoj prihod in zaprosijo za pomoč.

6. Za to določene točke iz odstavka 5 so jasno označene , dostopne in prepoznavne za invalide in osebe z zmanjšano mobilnostjo in zagotavljajo potrebne informacije o postaji in ponujeni pomoči v dostopnih oblikah.

Člen 17

Posredovanje informacij tretji osebi

1. Kadar za zagotavljanje pomoči skrbi podpogodbenik in avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj prejme obvestilo o potrebi za pomoč vsaj 48 ur pred predvidenim časom odhoda na pot, ta posreduje vse pomembne informacije, tako da podpogodbenik obvestilo prejme vsaj 36 ur pred predvidenim časom odhoda na pot.

2. Kadar za zagotavljanje pomoči skrbi podpogodbenik in avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj ne prejme obvestila o potrebi za pomoč vsaj 48 ur pred predvidenim časom odhoda na pot, prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanja ▐ posreduje informacije, tako da podpogodbenik obvestilo prejme takoj, ko je to mogoče.

Člen 18

Usposabljanje

Avtobusni prevoznik in upravljavec postaje :

(a) zagotovi, da imajo vsi njegovi uslužbenci, vključno z zaposlenimi pri podpogodbeniku, ki ponujajo neposredno pomoč invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, potrebno znanje za izpolnjevanje potreb oseb z različnimi oblikami invalidnosti ali omejitev mobilnosti;

(b) za vse svoje uslužbence, ki delajo neposredno s potniki, zagotovi usposabljanje o pomoči invalidom in ozaveščanju o invalidnosti, kot je opisano v Prilogi II;

(c) zagotovi, da se ob zaposlitvi vsi novi uslužbenci udeležijo usposabljanja glede invalidnosti ter da se osebje po potrebi udeležuje osvežitvenih tečajev.

Člen 19

Odškodnina za invalidske vozičke in opremo za gibanje

1. Kadar se invalidski vozički ali druga oprema za gibanje ali njihovi deli med postopkom na postaji ali nalaganjem na vozilo izgubijo ali poškodujejo, potniku, ki je lastnik zadevne opreme, avtobusni prevoznik ali upravljavec postaje, odvisno od tega, kdo je bil odgovoren za opremo med izgubo ali poškodbo, izplača odškodnino.

Po potrebi se poskuša čim hitreje zagotoviti nadomestno opremo s podobnimi tehničnimi in funkcionalnimi lastnostmi, kot jih je imela poškodovana ali izgubljena oprema.

2. Avtobusni prevoznik ni odgovoren v skladu z odstavkom 1:

(a) če se je nesreča zgodila zaradi okoliščin, ki niso povezane z opravljanjem storitev avtobusnega prevoza, in se ji avtobusni prevoznik ni mogel izogniti, čeprav je upošteval vse potrebno za varnost v zadevnih okoliščinah, ter katere posledic ni mogel preprečiti;

(b) če je škodo ali izgubo zakrivil potnik ali jo je povzročil iz malomarnosti.

3. Znesek odškodnine, ki se izplača na podlagi tega člena , ustreza dejanski izgubi .

Poglavje IV

Obveznosti avtobusnih prevoznikov v primeru prekinitve potovanja

Člen 20

Odgovornost v primeru odpovedi in dolgih zamud

1. Avtobusni prevozniki so odgovorni za odpovedi , preveliko število rezervacij in za zamude pri odhodu, ki presegajo dve uri . Avtobusni prevozniki so odgovorni le za odpovedi in zamude, do katerih pride zaradi okoliščin, na katere lahko vplivajo. Sem ne spadajo zamude zaradi prometnih zastojev, mejnih kontrol in/ali drugih kontrol vozil. V vseh odškodninskih primerih se zadevnim potnikom vsaj:

(a) ponudi nadomestni prevoz brez doplačila in pod razumnimi pogoji ali se jih, če to ni izvedljivo, seznani z ustreznimi nadomestnimi prevoznimi storitvami drugih prevoznikov;

(b) povrnejo stroški nakupa vozovnice, razen če potnik sprejme nadomestni prevoz iz točke (a);

(c) poleg povračila iz točke (b) prizna pravica do odškodnine v znesku 50 % cene vozovnice, če jim avtobusni prevoznik ne zagotovi nadomestnega prevoza ali informacij iz točke (a). Odškodnina se izplača v roku enega meseca po vložitvi odškodninskega zahtevka;.

(d) če sprejmejo ponujeno nadomestno prevozno storitev, imajo potniki pravico do odškodnine v znesku 50 % cene vozovnice ter ne izgubijo pravice do prevoza. Cena vozovnice je polna cena, ki jo je potnik plačal za odloženi del potovanja. Odškodnina se izplača v enem mesecu po vložitvi odškodninskega zahtevka;

(e) ponudi obrok in osvežilno pijačo, primerno glede na čakalno dobo, če ju je mogoče razumno priskrbeti;

(f) ponudi hotelsko ali drugačno nastanitev in prevoz od postaje do kraja nastanitve, če je pred nadaljevanjem potovanja treba prenočiti;

(g) če avtobus postane neuporaben, ponudi prevoz od kraja, kjer je neuporabno vozilo, do primernega čakališča in/ali postaje, od koder bo možno nadaljevanje potovanja .

2. V primerih, razen tistih iz odstavka 1, so avtobusni prevozniki odgovorni za več kot dveurno zamudo pri prihodu, kadar do zamude pride zaradi:

— malomarnosti ali krivde voznika, ali

— tehnične okvare vozila.

V takšnih primerih imajo zadevni potniki najmanj:

(a) pravico do odškodnine, ki znaša 50 % cene vozovnice; cena vozovnice je polna cena, ki jo je potnik plačal za odloženi del potovanja. Odškodnina se izplača v enem mesecu od vložitve odškodninskega zahtevka;

(b) pravico do pomoči iz točk (e), (f) in (g) odstavka 1 tega člena.

3. Prevoznik je oproščen te odgovornosti, kadar je mogoče odpoved ali zamudo pripisati enemu od teh razlogov:

(a) okoliščinam, ki niso povezane z opravljanjem storitev avtobusnega prevoza in se jim avtobusni prevoznik ni mogel izogniti, čeprav je storil vse potrebno v zadevnih okoliščinah, ter katerih posledic ni mogel preprečiti;

(b) malomarnosti potnika; ali

(c) ravnanju tretje osebe, ki se mu avtobusni prevoznik ni mogel izogniti, čeprav je storil vse potrebno v zadevnih okoliščinah, ter katerega posledic ni mogel preprečiti.

Člen 21

Zagotavljanje informacij

1. V primeru zamude avtobusni prevozniki ali upravljavci postaje, kadar je to primerno, obvestijo potnike o predvideni uri odhoda in prihoda, takoj ko je ta informacija na voljo, vendar ne pozneje kot 30 minut po uri odhoda iz voznega reda ali eno uro pred uro prihoda iz voznega reda. Tudi to informacijo se zagotovi v obliki, ki je dostopna za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo.

2. Če potniki zaradi zamude zamudijo povezavo, si avtobusni prevoznik v mejah možnega prizadeva, da prizadete potnike seznani z nadomestnimi povezavami.

Člen 22

Nadaljnji zahtevki

Ta uredba se uporablja brez poseganja v pravice potnika do dodatne odškodnine. Odškodnina, ki je odobrena na podlagi te uredbe, se lahko odšteje od takšne odškodnine .

Člen 23

Dodatni ukrepi v korist potnikom

Prevozniki skupaj z zainteresiranimi skupinami, strokovnimi združenji ter združenji strank, potnikov in invalidov sodelujejo pri sprejetju ureditve na nacionalni ali evropski ravni. Ti ukrepi morajo biti namenjeni izboljševanju oskrbe potnikov, zlasti v primeru daljših zamud in prekinitev ali odpovedi potovanja , pri tem pa je treba dajati prednost oskrbi potnikov s posebnimi potrebami, ki izhajajo iz invalidnosti, zmanjšane mobilnosti, bolezni, starosti, nosečnosti in to oskrbo razširiti tudi na male otroke in spremljevalce .

V primeru dolgotrajnih zamud, prekinitev ali odpovedi potovanja, je treba oskrbo osredotočiti na zagotavljanje zdravstvene pomoči, po potrebi hrane in pijače, rednih posodobljenih informacij in, kjer je to primerno, alternativnih potovalnih aranžmajev in nastanitve.

Poglavje V

Informacije za potnike in obravnava pritožb

Člen 24

Pravica do informacij o potovanju

Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki potnikom med potovanjem zagotavljajo ustrezne informacije v dostopnih oblikah .

Člen 25

Informacije o pravicah potnikov

║ Avtobusni prevozniki in upravljavci postaj potnikom zagotovijo ustrezne in izčrpne informacije o njihovih pravicah iz te uredbe, in sicer najpozneje ob odhodu in med potovanjem. Informacije je treba zagotoviti v dostopnih oblikah . Te informacije vključujejo kontaktne podatke izvršnega organa, ki ga imenuje država članica v skladu s členom 27(1).

Člen 26

Pritožbe

1. Če takšnega organa še ni, avtobusni prevozniki uvedejo mehanizem za obravnavo pritožb v zvezi s pravicami in obveznostmi iz te uredbe , ki je dostopen za vse potnike, vključno z invalidnimi potniki in potniki z zmanjšano mobilnostjo .

2. Potniki lahko avtobusnemu prevozniku predložijo pritožbo v enem mesecu od dne, ko je bila storitev opravljena ali ko bi storitev morala biti opravljena. V 20 delovnih dneh naslovnik pritožbe predloži svoje utemeljeno mnenje ali v utemeljenih primerih potnika obvesti, kdaj lahko pričakuje odgovor. Čas, ki je potreben za odgovor, ne sme presegati dveh mesecev od prejema pritožbe.

3. Če se v roku iz odstavka 2 ne prejme noben odgovor, se šteje, da je bila pritožba odobrena.

4. Avtobusni prevozniki vsako leto izdajo poročilo o številu in vsebini prejetih pritožb, povprečnem številu dni, potrebnih za odgovor, in ukrepih, sprejetih za odpravo vzrokov za pritožbe.

Poglavje VI

Izvajanje in nacionalni izvršni organi

Člen 27

Nacionalni izvršni organi

1. Vsaka država članica imenuje organ ali organe, ki bodo odgovorni za izvajanje te uredbe. Vsak organ sprejme ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev, da se pravice potnikov spoštujejo, vključno s skladnostjo s pravili glede dostopnosti iz člena 12. Vsak organ je neodvisen, kar zadeva njegovo organizacijo, odločitve glede financiranja, pravne strukture in odločanja ▐.

2. Države članice obvestijo Komisijo glede organa ali organov, imenovanih v skladu s tem členom, ter o njihovi odgovornosti.

3. Ti organi sodelujejo z organizacijami, ki zastopajo avtobusne prevoznike in potrošnike, vključno z organizacijami, ki zastopajo invalide in osebe z omejeno mobilnostjo.

4. Vsak potnik se lahko glede domnevne kršitve te uredbe pritoži pri ustreznem organu, imenovanem na podlagi odstavka 1.

5. Države članice, ki so se odločile, da izvzamejo nekatere storitve v skladu s členom 2(2), zagotovijo primerljiv mehanizem za izvajanje pravic potnika.

Člen 28

Poročilo o izvajanju

1. Izvršni organi, imenovani v skladu s členom 27(1), vsako leto 1. junija objavijo poročilo o svoji dejavnosti v preteklem letu, ki med drugim vključuje:

(a) opis ukrepov, sprejetih za izvajanje določb te uredbe;

(b) sklicevanje na postopke, ki so se uporabili za poravnavo posameznih pritožb;

(c) povzetek pravil o dostopnosti za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo, ki veljajo v tej državi članici;

(d) zbrane podatke o pritožbah , vključno s podatki o njihovem izidu in časovnem poteku reševanja ;

(e) podrobnosti o uveljavljenih kaznih;

(f) druge pomembne informacije za boljše izvajanje te uredbe.

2. Da lahko pripravijo osnutek takšnega poročila, izvršni organi hranijo statistične podatke o posameznih pritožbah glede na zadevo in zadevne družbe. Takšni podatki so na zahtevo na voljo Komisiji ali nacionalnim preiskovalnim organom do tri leta od datuma nastanka dogodka.

Člen 29

Sodelovanje med izvršnimi organi

Nacionalni izvršni organi, imenovani v skladu s členom 27(1), si izmenjujejo informacije o svojem delu, načelih odločanja in praksah za dosledno varstvo potnikov po vsej Skupnosti. Pri tem jih podpira Komisija.

Člen 30

Kazni

Države članice določijo predpise o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve te uredbe, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Predpisane kazni , ki lahko vključujejo naročilo plačila odškodnine zadevnemu potniku, morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice o teh določbah obvestijo Komisijo in ji nemudoma sporočijo vse naknadne spremembe, ki vplivajo nanje.

Poglavje VII

Končne določbe

Člen 31

Poročilo

Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu najpozneje do … (10) predloži poročilo o njenem izvajanju in njenih učinkih. Poročilu se po potrebi priložijo zakonodajni predlogi o podrobnejšem nadaljnjem izvajanju določb te uredbe ali o njeni spremembi.

Člen 32

Sprememba Uredbe (ES) št. 2006/2004

Prilogi k Uredbi (ES) št. 2006/2004 se doda naslednja točka:

„18. Uredba (ES) št. … Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov) (UL L …).“

Člen 33

Začetek veljavnosti

1. Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

2. Uporablja se od … (11).

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V ║ Za Evropski parlament Predsednik Za Svet Predsednik

(1) UL C. …

(2) UL C. …

(3) Stališče Evropskega parlamenta z dne 23. aprila 2009.

(4) UL L 226, 10.9.2003, str. 4.

(5) UL L 158, 23.6.1990, str. 59.

(6) UL L 281, 23.11.1995, str. 31.

(7) UL L 364, 9.12.2004, str. 1.

(8) UL L 74, 20.3.1992, str. 1.

(9) UL L 8, 11.1.1984, str. 17.

(10) UL : tri leta po začetku veljavnosti te uredbe.

(11) UL: dve leti po začetku veljavnosti te uredbe.

Četrtek, 23. aprila 2009

PRILOGA I Pomoč, ki je zagotovljena invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo a) Pomoč na postajah Pomoč in ureditve, ki so potrebne, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo omogoči: — da sporočijo svoj prihod na postajo in zaprosijo za pomoč na za to določenih točkah; — da se premaknejo z določene točke do blagajne, v čakalnico ali na območje za vkrcavanje. b) Pomoč na vozilu Pomoč in ureditve, ki so potrebne, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo omogoči: — vkrcanje na avtobus s pomočjo dvigal, invalidskih vozičkov ali druge ustrezne opreme, — natovarjanje njihove prtljage; — prevzem njihove prtljage; — izkrcanje iz vozila; — odhod na stranišče, če je to mogoče ; — spremstvo priznanega psa vodnika na avtobusu , kolikor je to mogoče ; — dostop do sedežev; — zagotovitev bistvenih informacij o potovanju v dostopni obliki; — vkrcavanje/izkrcavanje med postanki med potovanjem, če je to izvedljivo