Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o žičniških napravah /* COM/2014/0187 final - 2014/0107 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA Splošno ozadje, razlogi za predlog in njegovi cilji Direktiva 2000/9/ES o žičniških napravah za prevoz oseb[1] je bila sprejeta 20. marca 2000 in je začela veljati 3. maja 2002. Direktiva 2000/9/ES zagotavlja visoko raven varnosti žičniških naprav za uporabnike, delavce in tretje osebe. Določa bistvene zahteve, ki jih morajo izpolnjevati žičniške naprave, njihova infrastruktura, podsistemi in varnostni elementi, da bi bili varni. Direktiva 2000/9/ES je tudi primer harmonizacijske zakonodaje Unije, ki zagotavlja prosti pretok na enotnem trgu EU, in sicer podsistemov in varnostnih elementov za žičniške naprave. Harmonizira pogoje za dajanje na trg in uporabo podsistemov in varnostnih elementov, namenjenih za vgradnjo v žičniške naprave. Proizvajalci morajo dokazati, da so njihovi podsistemi ali varnostni elementi konstruirani in proizvedeni v skladu z bistvenimi zahtevami, namestiti oznako CE in zagotoviti navodila za njihovo vgradnjo v žičniško napravo. Direktiva 2000/9/ES temelji na členu 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Pogodba). Direktiva je namenjena popolni harmonizaciji in temelji na načelih „novega pristopa“, po katerih morajo proizvajalci zagotoviti skladnost proizvodov z obveznimi zahtevami glede zmogljivosti in varnosti, določenimi v zakonodajnem instrumentu, ne da bi jim bile pri tem vsiljene posebne tehnične rešitve ali specifikacije. Direktiva 2000/9/ES se uporablja za žičniške naprave za prevoz oseb. Vleka z vrvjo in funkcija prevoza potnikov sta glavni merili, ki določata področje uporabe Direktive 2000/9/ES. Glavne vrste žičniških naprav, zajete v Direktivi 2000/9/ES, so vzpenjače, kabinske žičnice, odklopne sedežnice, fiksne sedežnice, nihajne žičnice, žičnice z dvojnim vpetjem (t. i. funiteli), kombinirane naprave (sestavljene iz več vrst žičnic, kot so kabinske žičnice in sedežnice) in vlečnice. Žičniške naprave so opredeljene kot celoten sistem na kraju delovanja, ki ga sestavljajo infrastruktura, podsistemi in varnostni elementi. Na žičniške naprave in njihovo infrastrukturo neposredno vplivajo značilnosti območja, na katerem so, narava in fizične značilnosti terena, kjer so nameščene, njihovo okolje, atmosferski in meteorološki dejavniki, pa tudi objekti in ovire, ki so morda v njihovi bližini, bodisi na tleh ali v zraku. V tem okviru se za gradnjo in začetek obratovanja žičniških naprav uporabljajo nacionalni postopki odobritve. Direktiva 2000/9/ES določa harmonizirane bistvene zahteve, ki jih morajo izpolnjevati žičniške naprave, medtem ko so države članice še naprej pristojne za urejanje drugih vidikov, kot so namembnost zemljišč, regionalno načrtovanje in varstvo okolja. Za varnostne elemente in podsisteme se uporablja načelo prostega pretoka blaga. Varnostni elementi imajo oznako CE, ki pomeni skladnost z zahtevami Direktive 2000/9/ES, vključno s postopki ugotavljanja skladnosti. Namen tega predloga je, da se v skladu z načrtom Komisije za poenostavitev ciljev Direktiva 2000/9/ES nadomesti z uredbo. Namen predloga je tudi uskladitev Direktive 2000/9/ES s „paketom za proizvode“, sprejetim leta 2008, in zlasti s Sklepom ES št. 768/2008 o novem zakonodajnem okviru (Sklep NLF). Sklep NLF določa skupni okvir za harmonizacijsko zakonodajo EU za proizvode. Okvir je sestavljen iz določb, ki so pogosto uporabljene v zakonodaji EU o proizvodih (npr. opredelitve pojmov, obveznosti gospodarskih subjektov, priglašeni organi, zaščitni mehanizmi itd.). Te skupne določbe so bile okrepljene, da se zagotovita učinkovitejša uporaba in izvrševanje direktiv v praksi. Uvedeni so bili novi elementi, kot so obveznosti uvoznikov, ki so ključni za izboljšanje varnosti proizvodov na trgu. Komisija je že predlagala uskladitev devetih drugih direktiv s Sklepom NLF v okviru „svežnja za uskladitev“, sprejetega 21. novembra 2011. Uskladitev s Sklepom NLF je predlagala tudi za Direktivo 97/23/EC o tlačni opremi[2]. Da se zagotovi skladnost harmonizacijske zakonodaje Unije za industrijske proizvode, je treba v skladu s političnimi zavezami na podlagi Sklepa NLF in v skladu s pravno obveznostjo iz člena 2 Sklepa NLF ta predlog uskladiti z določbami iz Sklepa NLF. Namen predloga je tudi obravnavati nekatere težave, ki so se pojavile pri izvajanju Direktive 2000/9/ES. Natančneje, organi oblasti, priglašeni organi in proizvajalci so imeli različna stališča glede tega, ali določene vrste naprav sodijo v področje uporabe Direktive 2000/9/ES ter morajo biti zato proizvedene in potrjene v skladu z zahtevami in postopki iz Direktive. Stališča so se razlikovala tudi glede tega, ali naj se določena oprema obravnava kot podsistem, infrastruktura ali varnostni element. Poleg tega Direktiva ne določa, katero vrsto postopka ugotavljanja skladnosti je treba uporabljati za podsisteme. Ti različni pristopi so vodili do izkrivljanj trga in različne obravnave gospodarskih subjektov. Proizvajalci in upravljavci zadevnih naprav so morali spremeniti opremo ali pridobiti dodatna potrdila, kar je povzročilo dodatne stroške in zamude pri odobritvah in obratovanju teh naprav. Namen predlagane uredbe je zato povečati pravno jasnost glede področja uporabe Direktive 2000/9/ES in tako izboljšati izvajanje zadevnih pravnih predpisov. Poleg tega Direktiva 2000/9/ES vsebuje določbe o ugotavljanju skladnosti podsistemov. Vendar pa ne določa konkretnega postopka, ki ga morata upoštevati proizvajalec in priglašeni organ. Prav tako proizvajalcem ne nudi postopkov ugotavljanja skladnosti, ki so na voljo za varnostne elemente. Predlagana uredba tako usklajuje postopke ugotavljanja skladnosti, ki so na voljo za podsisteme, s postopki, ki se že uporabljajo za varnostne elemente, na podlagi modulov za ugotavljanje skladnosti, določenih v Sklepu št. 768/2008/ES o skupnem okviru za trženje proizvodov (Sklep NLF). V tem okviru predvideva tudi namestitev oznake CE, ki pomeni skladnost z njenimi določbami, v skladu z obstoječim sistemom za varnostne elemente. Predlog upošteva Uredbo (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o evropski standardizaciji[3]. Predlog prav tako upošteva predlog Komisije z dne 13. februarja 2013 za uredbo o nadzoru trga proizvodov[4], katerega namen je določiti enoten pravni instrument za dejavnosti nadzora trga na področju neživilskih proizvodov, potrošniških ali nepotrošniških proizvodov in proizvodov, ki so ali niso zajeti v harmonizacijski zakonodaji Unije. Ta predlog združuje pravila o nadzoru trga iz Direktive 2001/95/ES o splošni varnosti proizvodov[5], Uredbe (ES) št. 765/2008 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov[6] in sektorske harmonizacijske zakonodaje, da se poveča učinkovitost dejavnosti nadzora trga v Uniji. Predlagana uredba o nadzoru trga proizvodov vsebuje tudi ustrezne določbe o nadzoru trga in zaščitnih klavzulah. Zato je treba določbe v obstoječi sektorski harmonizacijski zakonodaji, ki se navezujejo na nadzor trga in zaščitne klavzule, črtati iz navedene harmonizacijske zakonodaje. Glavni cilj predlagane uredbe o nadzoru trga proizvodov je temeljito poenostaviti okvir Unije za nadzor trga, da bi bolje služil glavnim uporabnikom: organom za nadzor trga in gospodarskim subjektom. Direktiva 2000/9/ES določa postopek zaščitne klavzule za podsisteme in varnostne elemente. V skladu z okvirom, ki naj bi ga vzpostavila predlagana uredba o nadzoru trga proizvodov, ta predlog ne vsebuje določb o nadzoru trga in postopkih zaščitne klavzule za podsisteme in varnostne elemente iz Sklepa NLF. Vendar se, za zagotovitev pravne jasnosti, sklicuje na predlagano uredbo o nadzoru trga proizvodov. Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Ta pobuda je v skladu z Aktom za enotni trg[7], ki poudarja potrebo po ponovni vzpostavitvi zaupanja potrošnikov v kakovost proizvodov na trgu in pomembnost krepitve nadzora trga. Poleg tega podpira politiko Komisije o boljši zakonodaji in poenostavitvi regulativnega okolja. 2. POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI SUBJEKTI IN OCENA UČINKA Posvetovanje z zainteresiranimi subjekti O reviziji Direktive 2000/9/ES se obsežno razpravlja že od leta 2010. Natančneje, o njej se razpravlja v okviru delovne skupine držav članic za žičniške naprave, z nacionalnimi strokovnjaki, odgovornimi za izvajanje Direktive, v okviru stalnega odbora iz Direktive 2000/9/ES, skupine za upravno sodelovanje pri nadzoru trga žičniških naprav in sektorske skupine za žičniške naprave, ki je del evropske skupine za usklajevanje priglašenih organov, pa tudi z industrijo in združenji uporabnikov. Države članice in deležniki, vključno z organizacijami proizvajalcev, priglašenimi organi in predstavniki organov za standardizacijo, so že od samega začetka vključeni v postopek ocene učinka. V okviru stalnega odbora iz Direktive 2000/9/ES so potekale redne razprave o delovanju Direktive in morebitnih težavah, pri katerih bi bile potrebne izboljšave, bodisi z zakonodajnimi ali nezakonodajnimi sredstvi. Poleg tega so bila opravljena tri posebna posvetovanja. Prvo posvetovanje je potekalo v prvi polovici leta 2010 v okviru priprave poročila o izvajanju Direktive 2000/9/ES, kakor je določeno v členu 21(4). Komisija je v svojem prvem poročilu o izvajanju Direktive 2000/9/ES[8] navedla, da je bila Direktiva uspešna pri vzpostavljanju notranjega trga podsistemov in varnostnih elementov z zagotavljanjem enotne in visoke ravni varnosti. Opredelila je tudi nekatera vprašanja, ki jih je treba obravnavati. Vprašanja, ki jih je treba obravnavati, so naslednja: – obseg področja uporabe Direktive 2000/9/ES, zlasti glede novih vrst žičniških naprav; – pomanjkanje ustreznih postopkov ugotavljanja skladnosti za podsisteme, kar je privedlo do različnih razlag in izvajanja ugotavljanja skladnosti podsistemov; – potreba po uskladitvi Direktive 2000/9/ES s Sklepom NLF. Drugo in tretje posvetovanje sta potekala leta 2012 kot del študije o oceni učinka, pri čemer se je prvo nanašalo na obstoječe stanje, drugo pa na možnosti politike. Končno poročilo študije o oceni učinka je bilo uradno predstavljeno in obravnavano na sestankih stalnega odbora, ki sta potekala 25. septembra 2012 in 8. aprila 2013, kjer so imeli države članice in deležniki v sektorju možnost predstaviti številna mnenja, prispevke in dokumente o stališčih v zvezi z možnostmi politike, vključenimi v študijo. Deležniki so aktivno prispevali k opredelitvi težav, ki jih je treba rešiti za izboljšanje delovanja Direktive 2000/9/ES. Večina deležnikov se strinja z opredeljenimi težavami. Precejšnje število sodelujočih v posvetovanju, ki je potekalo v okviru študije o oceni učinka, je imelo težave z opredelitvijo žičniških naprav in razmejitvijo s področjem uporabe Direktive 95/16/ES o dvigalih[9]. Glede na količino zbranih informacij in precej tehnične težave ni bilo organizirano nobeno odprto javno posvetovanje, saj so se ciljno usmerjena strokovna posvetovanja štela za bolj primerna za to precej tehnično pobudo. Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj – ocena učinka Opravljena je bila ocena učinka revizije Direktive 2000/9/ES. Na podlagi zbranih informacij je Komisija v oceni učinka proučila in primerjala tri možnosti. Možnost 1 – brez ukrepanja – brez sprememb obstoječega stanja Ta možnost ne predlaga sprememb Direktive 2000/9/ES. Možnost 2 – posredovanje z nezakonodajnimi ukrepi Možnost 2 obravnava možnost zagotovitve obsežnejših smernic o izvajanju Direktive 2000/9/ES v zvezi z njenim področjem uporabe in predlaganja uporabe posebnih postopkov ugotavljanja skladnosti za oceno podsistemov, večinoma s spremembo priročnika za uporabo Direktive 2000/9/ES. Možnost 3 – posredovanje z zakonodajnimi ukrepi Ta možnost vsebuje spremembe Direktive 2000/9/ES. Ugotovljeno je bilo, da je kombinacija možnosti 2 in 3 prednostna rešitev, ker: – naj bi najbolje rešila težavo, saj bo zagotovila jasnost pri opredelitvah področja uporabe ter skladnost in prilagodljivost postopkov ugotavljanja skladnosti podsistemov in varnostnih elementov; – gospodarskim subjektom in priglašenim organom ne povzroča znatnih stroškov; za tiste, ki že ravnajo odgovorno, niso bili ugotovljeni nobeni gospodarski ali socialni učinki; – bo izboljšala delovanje notranjega trga podsistemov in varnostnih elementov z zagotavljanjem enake obravnave vseh gospodarskih subjektov, predvsem uvoznikov in distributerjev, pa tudi priglašenih organov; – možnost 1 ne zagotavlja odgovorov na vprašanje pravne negotovosti zaradi nekaterih določb Direktive 2000/9/ES in zato ne bo vodila do boljšega izvajanja Direktive. Predlog vključuje: · pojasnitev področja uporabe glede žičniških naprav, namenjenih za prevoz in prosti čas; · uvedbo postopkov ugotavljanja skladnosti podsistemov na podlagi obstoječih modulov za ugotavljanje skladnosti varnostnih elementov, kot so bili usklajeni s Sklepom NLF; · uskladitev s Sklepom NLF. Učinek predloga bo zagotavljal poštene konkurenčne pogoje za gospodarske subjekte ter povečal zaščito varnosti potnikov in drugih uporabnikov, delavcev in tretjih oseb. 3. PRAVNI elementi predloga 3.1 Področje uporabe in opredelitev pojmov Področje uporabe predlagane uredbe ustreza področju uporabe Direktive 2000/9/ES in zajema žičniške naprave, vključno z njihovo infrastrukturo, pa tudi podsisteme in varnostne elemente za žičniške naprave. Predlog pojasnjuje in posodablja obstoječe področje uporabe. Glede na razvoj novih vrst žičniških naprav je zlasti pojasnjeno, da izključitev žičniških naprav, ki se uporabljajo za prosti čas na sejmiščih in v zabaviščnih parkih, ne velja za žičniške naprave, ki imajo dvojno funkcijo, tj. se uporabljajo za prevoz oseb in prostočasne dejavnosti. Predlog ohranja izključitev nekaterih žičniških naprav za kmetijske ali industrijske namene, vendar pojasnjuje, da zajema tudi žičniške naprave, ki so namenjene za oskrbo gorskih zavetišč ali koč in niso namenjene za prevoz oseb. Posodobljena je tudi obstoječa izključitev trajektov, ki obratujejo s pomočjo vrvi, ki velja za vse naprave, ki obratujejo s pomočjo vrvi in pri katerih se uporabniki ali vozila premikajo po vodi, kot so naprave za smučanje na vodi, ki obratujejo s pomočjo vrvi. Izključitve iz Direktive 2000/9/ES, ki se nanašajo na zobate železnice in naprave na verižni pogon, niso ponovno uvedene, saj te naprave ne ustrezajo opredelitvi žičniških naprav. Vključene so splošne opredelitve, ki so posledica uskladitve s Sklepom NLF. 3.2 Obveznosti gospodarskih subjektov Predlog v zvezi s podsistemi in varnostnimi elementi vsebuje značilne določbe za harmonizacijsko zakonodajo Unije za proizvode in določa obveznosti ustreznih gospodarskih subjektov (proizvajalcev, pooblaščenih predstavnikov, uvoznikov in distributerjev) v skladu s Sklepom NLF. 3.3 Harmonizirani standardi Skladnost s harmoniziranimi standardi pomeni domnevo o skladnosti z bistvenimi zahtevami. Uredba (EU) št. 1025/2012 določa horizontalni pravni okvir za evropsko standardizacijo. Uredba med drugim vsebuje določbe o standardizacijskih zahtevah Komisije Evropski organizaciji za standardizacijo, o postopkih za ugovore zoper harmonizirane standarde in o udeležbi deležnikov v postopku standardizacije. Določbe Direktive 2000/9/ES, ki zajemajo enake vidike, v ta predlog zato niso bile vključene zaradi pravne varnosti. 3.4 Ugotavljanje skladnosti Predlog za varnostne elemente ohranja postopke za ugotavljanje skladnosti iz Direktive 2000/9/ES. Vendar pa posodablja ustrezne module v skladu s Sklepom NLF. Zlasti ohranja zahtevo, da priglašeni organ posreduje v fazi konstruiranja in proizvodnje vseh podsistemov in varnostnih elementov. Predlog uvaja postopke ugotavljanja skladnosti za podsisteme na podlagi modulov za ugotavljanje skladnosti iz Sklepa NLF. V tem okviru uvaja oznako CE tudi za podsisteme, saj ni nobenega razloga, da bi bili obravnavani drugače kot varnostni elementi, za katere Direktiva 2000/9/ES že določa namestitev oznake CE, ki pomeni njihovo skladnost z zahtevami Direktive. 3.5 Priglašeni organi Ustrezno delovanje priglašenih organov je ključno za zagotavljanje visoke ravni varovanja zdravja in varnosti ter za zaupanje vseh zainteresiranih strani v sistem novega pristopa. Zato v skladu s Sklepom NLF predlog krepi merila za priglasitev za priglašene organe in uvaja posebne zahteve za priglasitvene organe. 3.6 Izvedbeni akti Predlog pooblašča Komisijo, da po potrebi sprejme izvedbene akte za zagotovitev enotne uporabe te uredbe glede priglašenih organov, ki zahtev za obveščanje ne izpolnjujejo ali jih ne izpolnjujejo več. Navedeni izvedbeni akti bodo sprejeti v skladu z določbami o izvedbenih aktih iz Uredbe (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije. 3.7 Končne določbe Predlagana uredba se bo začela uporabljati dve leti po začetku njene veljavnosti, da se bodo lahko proizvajalci, priglašeni organi in države članice prilagodili novim zahtevam. Vendar pa se mora imenovanje priglašenih organov v skladu z novimi zahtevami in postopkom začeti kmalu po začetku veljavnosti te uredbe. Tako bo lahko do začetka uporabe predlagane uredbe v skladu z novimi pravili imenovano zadostno število priglašenih organov, da se preprečijo težave s kontinuiteto proizvodnje in oskrbo trga. Za potrdila, ki jih priglašeni organi izdajo na podlagi Direktive 2000/9/ES v zvezi s podsistemi in varnostnimi elementi, je predvidena prehodna določba, da se bodo zaloge lahko porabile in da se zagotovi nemoten prehod na nove zahteve. Prehodna določba je predvidena za začetek uporabe žičniških naprav, izdelanih v skladu z Direktivo 2000/9/ES, da se zagotovi nemoten prehod na nove zahteve. Direktiva 2000/9/ES bo razveljavljena, nadomestila pa jo bo predlagana uredba. 3.8 Pristojnost Unije, pravna podlaga, načelo subsidiarnosti in pravna oblika Pravna podlaga Predlog temelji na členu 114 Pogodbe. Načelo subsidiarnosti Načelo subsidiarnosti je pomembno zlasti zaradi novih dodanih določb, katerih cilj je izboljšanje učinkovitega izvrševanja Direktive 2000/9/ES, in sicer določb o obveznostih gospodarskih subjektov, določb o sledljivosti ter določb o ocenjevanju in priglasitvi organov za ugotavljanje skladnosti. Izkušnje z izvrševanjem zakonodaje so pokazale, da so ukrepi, sprejeti na nacionalni ravni, povzročili različne pristope in drugačne obravnave gospodarskih subjektov v Uniji, kar ogroža doseganje cilja Direktive 2000/9/ES. Če se za rešitev teh težav sprejmejo ukrepi na nacionalni ravni, to povzroča ovire za prosti pretok blaga. Poleg tega je ukrepanje na nacionalni ravni omejeno na ozemeljsko pristojnost države članice. Z usklajenim delovanjem na ravni Unije je mogoče veliko bolje doseči zastavljene cilje, kar bo prispevalo zlasti k učinkovitejšemu nadzoru trga. Zato je ustreznejše sprejeti ukrepe na ravni Unije. Sorazmernost V skladu z načelom sorazmernosti predlagane spremembe ne presegajo tistega, kar je potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev. Nove ali spremenjene obveznosti ne povzročajo nepotrebnih bremen in stroškov za industrijo, zlasti za mala in srednje velika podjetja, ali uprave. Če je bilo ugotovljeno, da imajo spremembe negativen vpliv, je analiza učinkov možnosti določila najprimernejši odziv na ugotovljene težave. Številne spremembe prispevajo k večji jasnosti obstoječe direktive brez uvedbe novih zahtev, ki bi povzročale dodatne stroške. Uporabljena zakonodajna tehnika Predlog je v obliki uredbe. Predlagana sprememba iz direktive v uredbo upošteva splošni cilj Komisije za poenostavitev regulativnega okolja in potrebo, da se zagotovi enotno izvajanje predlagane zakonodaje po vsej Uniji. Predlagana uredba temelji na členu 114 Pogodbe in je namenjena zagotavljanju ustreznega delovanja notranjega trga podsistemov in varnostnih elementov, ki so namenjeni za vgradnjo v žičniške naprave, ob ohranjanju obstoječe vloge držav članic glede žičniških naprav. Določa jasna in natančna pravila, ki se bodo začela hkrati uporabljati na enoten način po vsej Uniji. V skladu z načeli popolne harmonizacije države članice v svojih nacionalnih zakonodajah ne smejo naložiti strožjih ali dodatnih zahtev za dajanje podsistemov in varnostnih elementov na trg. Zlasti morajo v vseh državah članicah veljati enake obvezne bistvene zahteve in enaki postopki ugotavljanja skladnosti, ki jih morajo upoštevati proizvajalci. Enako velja za določbe, ki so bile uvedene kot posledica uskladitve s Sklepom NLF. Navedene določbe so jasne in dovolj natančne, da jih lahko zadevni udeleženci uporabljajo neposredno. Obveznosti, predvidene za države članice, kot so obveznosti za ocenjevanje, imenovanje in priglasitev organov za ugotavljanje skladnosti, se ne prenesejo v nacionalno zakonodajo, ampak jih države članice izvajajo s potrebnimi regulativnimi in upravnimi postopki. To se ne bo spremenilo, ko bodo zadevne obveznosti določene v uredbi. Zato države članice pri prenosu direktive v svojo nacionalno zakonodajo nimajo skoraj nobene prožnosti. Z izbiro uredbe pa bodo lahko prihranile stroške, povezane s prenosom direktive. Poleg tega uredba zmanjšuje tveganje za morebitne različne prenose direktive v posameznih državah članicah, kar bi lahko privedlo do različnih ravni varnosti in ustvarilo ovire na notranjem trgu ter s tem ogrozilo učinkovito izvajanje. Sprememba iz direktive v uredbo ne bo povzročila spremembe v regulativnem pristopu. Značilnosti novega pristopa bodo v celoti ohranjene, zlasti prožnost proizvajalcev pri izbiri sredstev za uskladitev z bistvenimi zahtevami ter postopkov za dokazovanje skladnosti podsistemov in varnostnih elementov. Narava pravnega instrumenta ne bo vplivala na obstoječe mehanizme, ki podpirajo izvajanje zakonodaje (postopek standardizacije, delovne skupine, upravno sodelovanje, razvoj smernic itd.). Poleg tega izbira uredbe ne pomeni, da bo postopek odločanja centraliziran. Države članice bodo obdržale pristojnost v zvezi z žičniškimi napravi in izvajanjem harmoniziranih določb, npr. v zvezi z imenovanjem in akreditacijo priglašenih organov, izvajanjem nadzora trga in izvršilnimi ukrepi (npr. kazni). Poleg tega uporaba uredb na področju zakonodaje notranjega trga – ki jo podpirajo tudi deležniki – omogoča zmanjšanje tveganja „čezmernega prenašanja“. Prav tako proizvajalcem omogoča, da neposredno uporabljajo besedilo uredbe, ne da bi jim bilo treba iskati in pregledati 28 zakonov o prenosu. Na podlagi tega se šteje, da je uredba najprimernejša in cenejša rešitev za vse vključene subjekte, saj bo omogočila hitrejšo in skladnejšo uporabo predlagane zakonodaje ter vzpostavila jasno zakonodajno okolje za gospodarske subjekte, ne da bi to državam članicam povzročilo stroške prenosa. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog nima posledic za proračun EU. 5. DODATNE INFORMACIJE Razveljavitev veljavne zakonodaje Zaradi sprejetja predloga bo razveljavljena Direktiva 2000/9/ES. Evropski gospodarski prostor Predlog zadeva EGP in bi ga bilo zato treba razširiti na Evropski gospodarski prostor. 2014/0107 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o žičniških napravah (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[10], v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Direktiva 2000/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta[11] o žičniških napravah določa pravila za žičniške naprave, ki so konstruirane, izdelane in obratujejo za prevoz oseb. (2) Direktiva 2000/9/ES temelji na načelih novega pristopa v skladu z Resolucijo Sveta z dne 5. maja 1985 o novem pristopu k tehnični harmonizaciji in standardom[12]. Določa samo bistvene zahteve, ki veljajo za žičniške naprave, tehnične podrobnosti pa v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta[13] o evropski standardizaciji sprejemata Evropski odbor za standardizacijo (CEN) in Evropski odbor za standardizacijo v elektrotehniki (CENELEC). Skladnost s tako določenimi harmoniziranimi standardi, katerih referenčne številke so objavljene v Uradnem listu Evropske unije, zagotavlja domnevo o skladnosti z zahtevami Direktive 2000/9/ES. Izkušnje kažejo, da so ta osnovna načela v tem sektorju učinkovita ter da bi jih bilo treba ohraniti in celo še bolj spodbujati. (3) Izkušnje z izvajanjem Direktive 2000/9/ES so pokazale, da je treba nekatere njene določbe spremeniti z namenom njihove razjasnitve in posodobitve ter zagotovitve pravne varnosti zlasti v zvezi s področjem uporabe in ugotavljanjem skladnosti podsistemov. (4) Sklep št. 768/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta[14] o skupnem okviru za trženje proizvodov določa skupni okvir splošnih načel in referenčne določbe za uporabo v zakonodaji, ki bo harmonizirala pogoje za trženje proizvodov, z namenom zagotoviti skladno podlago za revizije ali preoblikovanje navedene zakonodaje. Direktivo 2000/9/ES bi bilo zato treba prilagoditi navedenemu sklepu. (5) Ker je potrebnih več sprememb Direktive 2000/9/ES, bi jo bilo treba zaradi jasnosti razveljaviti in nadomestiti. Obseg, bistvene zahteve in postopki ugotavljanja skladnosti morajo biti enaki v vseh državah članicah, zato pri prenosu direktive v nacionalno zakonodajo na podlagi načel novega pristopa države članice nimajo skoraj nič prožnosti. Za poenostavitev regulativnega okvira bi bilo treba Direktivo 2000/9/ES nadomestiti z uredbo, ki je ustrezen pravni instrument, saj določa jasna in natančna pravila, ki ne omogočajo različnih prenosov držav članic, in tako zagotavlja enotno izvajanje po vsej Uniji. (6) Uredba (ES) št. 765/2008 Evropskega parlamenta in Sveta[15] o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov določa horizontalne določbe o akreditaciji organov za ugotavljanje skladnosti, nadzoru trga, nadzoru proizvodov iz tretjih držav ter oznaki CE. (7) Uredba (EU) št. […/…] [o nadzoru trga proizvodov][16] določa podrobna pravila o nadzoru trga in nadzoru proizvodov, ki vstopajo v Unijo iz tretjih držav, vključno s podsistemi in varnostnimi elementi. Prav tako določa postopek zaščitne klavzule. Države članice morajo organizirati in izvajati nadzor trga, imenovati organe za nadzor trga ter opredeliti njihove pristojnosti in naloge. Prav tako morajo vzpostaviti splošne in sektorske programe za nadzor trga. (8) Področje uporabe Direktive 2000/9/ES bi bilo treba ohraniti. To uredbo bi bilo treba uporabljati za žičniške naprave za prevoz oseb, ki se uporabljajo v visokogorskih turističnih središčih ali v mestnih sistemih prevoza. Žičniške naprave so večinoma sistemi žičnic, kot so vzpenjače, nihajne žičnice, kabinske žičnice, gondole, sedežnice in vlečnice. Vleka z vrvjo in funkcija prevoza potnikov sta bistveni merili, ki določata žičniške naprave, zajete v tej uredbi. (9) Razvite so bile nove vrste žičniških naprav, ki so namenjene za prevoz in prostočasne dejavnosti. Takšne naprave bi morale biti vključene v to uredbo. (10) Primerno je, da se nekatere žičniške naprave izključijo iz področja uporabe te uredbe, bodisi ker zanje velja druga posebna harmonizacijska zakonodaja Unije bodisi ker se lahko ustrezno urejajo na nacionalni ravni. (11) Za dvigala, ki obratujejo s pomočjo vrvi, bodisi navpična ali poševna, ki se stalno uporabljajo na določenih višinah stavb in konstrukcij, razen postaj, se uporablja posebna zakonodaja Unije in bi morala biti izključena iz področja uporabe te uredbe. (12) Za zagotovitev pravne varnosti bi morala izključitev trajektov, ki obratujejo s pomočjo vrvi, zajemati vse naprave, ki obratujejo s pomočjo vrvi in pri katerih se uporabniki ali vozila premikajo po vodi, kot so naprave za smučanje na vodi, ki obratujejo s pomočjo vrvi. (13) Za zagotovitev, da žičniške naprave in njihova infrastruktura, podsistemi in varnostni elementi jamčijo visoko raven zaščite zdravja in varnosti oseb, je treba določiti pravila za konstruiranje in gradnjo žičniških naprav. (14) Države članice bi morale zagotavljati varnost žičniških naprav v času njihove izdelave, ob začetku obratovanja in med njihovim obratovanjem. (15) Ta uredba ne vpliva na pravico držav članic, da določijo zahteve, ki so po njihovem mnenju potrebne v zvezi z rabo zemljišč in regionalnim načrtovanjem ter za zagotovitev zaščite okolja in zdravja ter varnosti oseb in zlasti delavcev pri uporabi žičniških naprav. (16) Uredba ne vpliva na pravico držav članic, da določijo ustrezne postopke za odobritev načrtovanih žičniških naprav, pregled žičniških naprav pred začetkom obratovanja in njihovo spremljanje med obratovanjem. (17) V tej uredbi bi moralo biti upoštevano dejstvo, da je varnost žičniških naprav enako odvisna od pogojev v okolici, kakovosti dobavljenih industrijskih izdelkov ter od načina njihove montaže, vgradnje na kraju postavitve in nadzora med obratovanjem. Vzroki hudih nesreč so lahko povezani z izbiro kraja postavitve, s samim sistemom prevoza, z objekti ali načinom obratovanja in vzdrževanja sistema. (18) Čeprav ta uredba ne zajema dejanskega obratovanja žičniških naprav, bi morala zagotavljati splošen okvir za zagotovitev, da takšne naprave, ki so na ozemlju držav članic, obratujejo tako, da uporabnikom, obratovalnemu osebju in tretjim osebam nudijo visoko stopnjo zaščite. (19) V primeru žičniških naprav se lahko preverjanje in temeljiti preizkusi tehnoloških inovacij opravijo samo ob izdelavi nove žičniške naprave. V takih okoliščinah mora biti zagotovljen postopek, ki ob zagotavljanju, da so izpolnjene bistvene zahteve, omogoča tudi upoštevanje posebnih pogojev določene žičniške naprave. (20) Države članice bi morale sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev, da žičniške naprave začnejo obratovati samo, če so skladne s to uredbo ter ne ogrožajo zdravja in varnosti oseb ali lastnine, če so pravilno vgrajene, vzdrževane in obratujejo v skladu s predvideno uporabo. (21) Za zagotovitev, da je žičniška naprava varno izdelana in montirana na kraju postavitve, v skladu z varnostno analizo in varnostnim poročilom ter vsemi ustreznimi predpisanimi zahtevami, bi morale države članice določiti postopke za odobritev izdelave načrtovanih žičniških naprav in spremembo takšnih naprav ter za njihov začetek obratovanja. (22) Varnostna analiza za načrtovane žičniške naprave bi morala opredeliti elemente, od katerih je odvisna varnost žičniških naprav. (23) Pri varnostni analizi za načrtovane žičniške naprave bi morale biti upoštevane omejitve v zvezi z obratovanjem žičniških naprav, vendar ne na tak način, da bi ogrožale načelo prostega pretoka blaga za podsisteme in varnostne elemente ali varnost samih žičniških naprav. (24) Cilj te uredbe bi moral biti zagotoviti delovanje notranjega trga podsistemov žičniških naprav in varnostnih elementov za žičniške naprave. Za podsisteme in varnostne elemente, ki izpolnjujejo določbe te uredbe, bi bilo treba uporabljati načelo prostega pretoka blaga. (25) Za podsisteme in varnostne elemente bi moralo biti dovoljeno, da se vgradijo v žičniško napravo, če omogočajo izdelavo žičniških naprav, ki so skladne s to uredbo, ter če ob pravilni namestitvi, vzdrževanju in obratovanju v skladu s predvideno uporabo ne ogrožajo zdravja in varnosti oseb ali lastnine. (26) Bistvene zahteve bi bilo treba razložiti in uporabljati ob upoštevanju stanja tehnike med konstruiranjem in proizvodnjo, pa tudi tehničnih in gospodarskih meril, ki morajo biti združljiva z visoko stopnjo zaščite zdravja in varnosti. (27) Da bi gospodarski subjekti zagotovili visoko raven zaščite javnih interesov, na primer zdravja in varnosti uporabnikov in drugih oseb ter zaščite lastnine, in omogočili pošteno konkurenco na trgu Unije, bi morali biti v zvezi s svojimi vlogami v dobavni verigi odgovorni za skladnost podsistemov in varnostnih elementov z zahtevami iz te uredbe. (28) Za zagotovitev, da so na trgu dostopni samo tisti podsistemi in varnostni elementi, ki so v skladu s to uredbo, bi morali vsi gospodarski subjekti, ki sodelujejo v dobavni in distribucijski verigi, sprejeti ustrezne ukrepe. Treba je zagotoviti jasno in sorazmerno razdelitev obveznosti, ki spadajo k vlogi vsakega izmed gospodarskih subjektov v dobavni in distribucijski verigi. (29) Za izvedbo celotnega postopka ugotavljanja skladnosti je najprimernejši proizvajalec podsistemov in varnostnih elementov, ki natančno pozna postopek konstruiranja in proizvodnje. Ugotavljanje skladnosti bi moralo zato ostati izključno obveznost proizvajalca podsistema ali varnostnega elementa. (30) Da se olajša komunikacija med gospodarskimi subjekti in nacionalnimi organi za nadzor trga, bi morale države članice spodbujati gospodarske subjekte, naj poleg poštnega naslova navedejo še naslov svoje spletne strani. (31) Nujno je treba zagotoviti, da podsistemi in varnostni elementi iz tretjih držav, ki vstopajo na trg Unije, izpolnjujejo zahteve iz te uredbe, zlasti pa, da proizvajalci izvedejo ustrezne postopke za ugotavljanje skladnosti navedenih podsistemov in varnostnih elementov. Zato bi bilo treba določiti, da morajo uvozniki zagotoviti, da podsistemi ali varnostni elementi, ki jih dajejo na trg, izpolnjujejo zahteve iz te uredbe, in da na trg ne dajejo podsistemov in varnostnih elementov, ki ne izpolnjujejo teh zahtev ali pomenijo tveganje. Določiti bi bilo treba tudi, da morajo uvozniki zagotoviti, da so bili opravljeni postopki ugotavljanja skladnosti ter da sta označevanje podsistemov in varnostnih elementov ter dokumentacija, ki jo pripravijo proizvajalci, na voljo pristojnim nadzornim organom za pregled. (32) Ko proizvajalec ali uvoznik da podsistem ali varnostni element na trg, bi moral distributer omogočiti njegovo dostopnost na trgu in delovati skrbno ter s tem zagotoviti, da njegovo ravnanje s podsistemom ali varnostnim elementom nima negativnega vpliva na skladnost izdelka. (33) Pri dajanju podsistema ali varnostnega elementa na trg bi moral vsak uvoznik na podsistemu ali varnostnem elementu navesti svoje ime, registrirano trgovsko ime ali registrirano blagovno znamko in naslov, na katerem je dosegljiv. Izjema so primeri, pri katerih velikost ali narava varnostnega elementa tega ne omogočata. To vključuje primere, kjer bi moral uvoznik odpreti ovitek, da bi lahko na varnostnem elementu navedel svoje ime in naslov. (34) Vsak gospodarski subjekt, ki da podsistem ali varnostni element na trg pod svojim imenom ali blagovno znamko ali spremeni podsistem ali varnostni element na tak način, da to vpliva na izpolnjevanje zahtev iz te uredbe, bi bilo treba šteti za proizvajalca in bi moral prevzeti obveznosti proizvajalca. (35) Distributerji in uvozniki, ki so blizu trga, bi morali biti vključeni v naloge nadzora trga, ki jih izvajajo pristojni nacionalni organi, in bi morali biti pripravljeni na dejavno udeležbo ter navedenim organom zagotoviti vse potrebne informacije v zvezi z zadevnimi podsistemi ali varnostnimi elementi. (36) Zagotavljanje sledljivosti podsistema ali varnostnega elementa skozi celotno dobavno verigo prispeva k bolj preprostemu in bolj učinkovitemu nadzoru trga. Učinkovit sistem sledljivosti organom za nadzor trga olajša izsleditev gospodarskih subjektov, ki so omogočili dostopnost neskladnih podsistemov ali varnostnih elementov na trgu. (37) Ta uredba bi morala biti omejena na navedbo bistvenih zahtev. Da bi olajšali ugotavljanje skladnosti z navedenimi zahtevami, je treba določiti domnevo o skladnosti za žičniške naprave, ki so v skladu s harmoniziranimi standardi, sprejetimi v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012, da se izrazijo natančne tehnične specifikacije navedenih zahtev, zlasti glede konstruiranja, gradnje in obratovanja žičniških naprav. (38) Uredba (EU) št. 1025/2012 določa postopek za pripombe k harmoniziranim standardom, kadar navedeni standardi ne izpolnjujejo zahtev iz te uredbe v celoti. (39) Da bi gospodarski subjekti lahko dokazali, pristojni organi pa zagotovili, da so podsistemi in varnostni elementi, dostopni na trgu, skladni z bistvenimi zahtevami, je treba določiti postopke ugotavljanja skladnosti. Sklep št. 768/2008/ES določa module za postopke ugotavljanja skladnosti, ki vključujejo postopke od najmanj do najbolj strogega, sorazmerno s stopnjo tveganja in stopnjo zahtevane varnosti. Za zagotovitev medsektorske skladnosti in preprečitev ad hoc možnosti bi bilo treba izbrati postopke ugotavljanja skladnosti med navedenimi moduli. (40) Da se zagotovijo informacije, zahtevane v tej uredbi, o skladnosti podsistemov ali varnostnih elementov z zahtevami iz te uredbe in druge ustrezne harmonizacijske zakonodaje Unije, bi morali proizvajalci podsistemov ali varnostnih elementov pripraviti izjavo EU o skladnosti. Podsistemu ali varnostnemu elementu bi morala biti priložena izjava EU o skladnosti. (41) Za zagotovitev učinkovitega dostopa do informacij za namen nadzora trga bi morale biti informacije, ki so potrebne za identifikacijo vseh veljavnih aktov Unije o podsistemu ali varnostnemu elementu, na voljo v enotni izjavi EU o skladnosti. (42) Oznaka CE, ki predstavlja ustreznost podsistema ali varnostnega elementa, je vidna posledica celotnega postopka, ki obsega ugotavljanje skladnosti v širšem pomenu. Splošna načela, ki urejajo oznako CE in njeno povezavo z drugimi oznakami, so določena v Uredbi (ES) št. 765/2008. Pravila o namestitvi oznake CE bi bilo treba določiti v tej uredbi. (43) Da se zagotovi učinkovita zaščita uporabnikov in tretjih oseb, je potrebno preverjanje skladnosti podsistemov in varnostnih elementov z bistvenimi zahtevami, predvidenimi s to uredbo. (44) Da se zagotovi skladnost podsistemov in varnostnih elementov z bistvenimi zahtevami, je treba določiti ustrezne postopke za ugotavljanje skladnosti, ki jih mora upoštevati proizvajalec. Navedene postopke je treba določiti v okviru modulov za ugotavljanje skladnosti iz Sklepa št. 768/2008/ES. (45) Postopki ugotavljanja skladnosti, določeni v tej uredbi, zahtevajo posredovanje organov za ugotavljanje skladnosti, ki jih države članice priglasijo Komisiji. (46) Izkušnje so pokazale, da merila iz Direktive 2000/9/ES, ki jih morajo izpolniti organi za ugotavljanje skladnosti, da bi bili priglašeni Komisiji, ne zadostujejo za zagotovitev enako visoke ravni učinkovitosti teh organov po vsej Uniji. Vendar je bistveno, da vsi organi za ugotavljanje skladnosti svoje funkcije opravljajo na isti ravni in pod pogoji poštene konkurence. To zahteva določitev obveznih zahtev za organe za ugotavljanje skladnosti, ki želijo biti priglašeni kot ponudniki storitev ugotavljanja skladnosti. (47) Za zagotovitev dosledne ravni kakovosti ugotavljanja skladnosti je prav tako treba določiti zahteve za priglasitvene organe in druge organe, vključene v ugotavljanje skladnosti, priglaševanje in spremljanje priglašenih organov. (48) Če organ za ugotavljanje skladnosti dokaže skladnost z merili, določenimi v harmoniziranih standardih, bi se moralo domnevati, da ustreza zadevnim zahtevam iz te uredbe. (49) Sistem iz te uredbe bi bilo treba dopolniti s sistemom akreditacije, določenim v Uredbi (ES) št. 765/2008. Ker je akreditacija pomembno sredstvo za preverjanje usposobljenosti organov za ugotavljanje skladnosti, bi jo bilo treba uporabljati tudi za namene priglasitve. (50) Za zagotovitev potrebne stopnje zaupanja v potrdila o skladnosti bi morali javni nacionalni organi po vsej Uniji pregledno akreditacijo, kot je določena v Uredbi (ES) št. 765/2008, šteti za prednostno sredstvo za dokazovanje tehnične usposobljenosti organov za ugotavljanje skladnosti. Vendar lahko nacionalni organi menijo, da imajo ustrezna sredstva, da to oceno opravijo sami. Da se zagotovi primerna stopnja verodostojnosti ocenjevanja, ki jo opravijo drugi nacionalni organi, bi morali v takih primerih ti organi Komisiji in drugim državam članicam zagotoviti potrebna dokumentarna dokazila, da ocenjeni organi za ugotavljanje skladnosti izpolnjujejo ustrezne zakonske zahteve. (51) Organi za ugotavljanje skladnosti za svoje dejavnosti, povezane z ugotavljanjem skladnosti, pogosto najemajo podizvajalce ali jih prenesejo na hčerinsko podjetje. Za ohranitev zahtevane ravni zaščite za podsisteme in varnostne elemente, ki bodo dani na trg Unije, je za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti bistveno, da podizvajalci in hčerinska podjetja za ugotavljanje skladnosti izpolnjujejo iste zahteve kot priglašeni organi. Zato je pomembno, da ocenjevanje usposobljenosti in delovanja organov, ki bodo priglašeni, ter spremljanje organov, ki so že bili priglašeni, vključuje tudi dejavnosti podizvajalcev in hčerinskih podjetij. (52) Treba je povečati učinkovitost in preglednost priglasitvenega postopka ter ga zlasti prilagoditi novim tehnologijam, da se omogoči uradno obveščanje prek spleta. (53) Glede na to, da lahko organi za ugotavljanje skladnosti svoje storitve ponujajo po vsej Uniji, je primerno drugim državam članicam in Komisiji dati priložnost, da izrazijo nasprotovanje določenemu priglašenemu organu. Zato je treba določiti obdobje, v katerem se lahko pojasnijo vsi dvomi ali pomisleki glede usposobljenosti organov za ugotavljanje skladnosti, preden začnejo delovati kot priglašeni organi. (54) Zavoljo konkurenčnosti je bistveno, da organi za ugotavljanje skladnosti uporabljajo postopke za ugotavljanje skladnosti tako, da s tem gospodarskim subjektom ne ustvarijo nepotrebnega bremena. Iz istega razloga in za zagotovitev enake obravnave gospodarskih subjektov je treba zagotoviti usklajenost tehnične uporabe postopkov ugotavljanja skladnosti. To je najlažje doseči z ustreznim usklajevanjem in sodelovanjem med organi za ugotavljanje skladnosti. (55) Da se zagotovijo enotni pogoji za izvajanje te uredbe, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila. Takšna pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta[17]. (56) Za sprejetje izvedbenih aktov, ki od priglasitvene države članice zahtevajo sprejetje potrebnih korektivnih ukrepov v zvezi s priglašenimi organi, ki ne izpolnjujejo zahtev za njihovo priglasitev ali teh zahtev ne izpolnjujejo več, bi bilo treba uporabiti svetovalni postopek. (57) Treba je določiti prehodno ureditev, ki zagotavlja omogočanje dostopnosti ter dajanje v uporabo podsistemov in varnostnih elementov, ki so že bili dani na trg v skladu z Direktivo 2000/9/ES. (58) Treba je določiti prehodno ureditev, ki omogoča začetek obratovanja žičniških naprav, ki so že bile izdelane v skladu z Direktivo 2000/9/ES. (59) Države članice bi morale sprejeti pravila o kaznih za kršitve te uredbe in zagotoviti, da se izvajajo. Navedene kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. (60) Glede na to, da cilj te uredbe, tj. zagotavljanje, da žičniške naprave izpolnjujejo zahteve, ki jamčijo visoko raven zaščite in varnosti uporabnikov, in zagotavljanje delovanja notranjega trga podsistemov in varnostnih elementov, ne more biti zadostno dosežen samo s strani držav članic in ga je zato zaradi njegovega obsega in učinkov mogoče bolje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenega cilja – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE I SPLOŠNE DOLOČBE Člen 1 Področje urejanja Ta uredba določa pravila o konstruiranju in proizvodnji žičniških naprav za prevoz oseb ter o omogočanju dostopnosti na trgu in prostega pretoka podsistemov in varnostnih elementov za takšne naprave. Člen 2 Področje uporabe (1) Ta uredba se uporablja za žičniške naprave za prevoz oseb ter podsisteme in varnostne elemente za takšne naprave. (2) Ta uredba se ne uporablja za: (a) dvigala v smislu Direktive 95/16/ES Evropskega parlamenta in Sveta[18] o dvigalih; (b) tirne vzpenjače tradicionalne konstrukcije, ki obratujejo z vrvmi; (c) naprave, ki se uporabljajo za kmetijske namene ter oskrbovanje gorskih zavetišč in koč ter se ne uporabljajo za prevoz oseb; (d) nepremično ali prenosno opremo, ki se uporablja na sejmih in/ali v zabaviščnih parkih ter je izključno namenjena za prosti čas in ne kot prevozno sredstvo za prevoz oseb; (e) naprave za rudarstvo ali naprave, postavljene na kraju obratovanja, ki se uporabljajo za industrijske namene: (f) naprave, pri katerih se uporabniki ali vozila premikajo po vodi. Člen 3 Opredelitve pojmov V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1) „žičniška naprava“ pomeni celoten sistem na kraju obratovanja, ki ga sestavljajo infrastruktura in podsistemi za naprave, sestavljene iz več sestavnih delov, konstruirane, izdelane, montirane in dane v obratovanje, da bi z njimi prevažali osebe, pri čemer jih vlečejo vrvi, nameščene vzdolž vozne trase; (2) „podsistem“ pomeni sisteme, kot so navedeni v Prilogi I, ali kombinacijo takšnih sistemov; (3) „infrastruktura“ pomeni načrt poteka proge, sistemske podatke, postajne objekte in objekte ob progi, posebej konstruirane za vsako napravo in postavljene na kraju obratovanja, ki so potrebni za gradnjo in obratovanje naprave, skupaj s temelji; (4) „varnostni element“ pomeni vsak osnovni element, sklop elementov, podsklop ali celotni sklop opreme in vsako enoto, ki se vgradi v podsistem ali žičniško napravo za zagotovitev varnostne funkcije, katere nedelovanje ogroža varnost ali zdravje oseb, uporabnikov, obratovalnega osebja ali tretjih oseb; (5) „obratovalno-tehnične zahteve“ pomenijo vse tehnične določbe in ukrepe, ki vplivajo na konstruiranje in izvedbo ter so potrebni za varno delovanje žičniške naprave; (6) „vzdrževalno-tehnične zahteve“ pomenijo vse tehnične določbe in ukrepe, ki vplivajo na konstruiranje in izvedbo ter so potrebni za vzdrževanje in namenjeni za zagotovitev varnega delovanja naprave; (7) „kabinska žičnica“ pomeni žičniško napravo z vozili, obešenimi na eno ali več vrvi; (8) „vlečnica“ pomeni žičniško napravo, ki uporabnike z ustrezno opremo vleče po pripravljeni progi; (9) „vzpenjača“ pomeni žičniško napravo, pri kateri se vozila premikajo po tirih, ki so na tleh ali podprta s fiksnimi konstrukcijami; (10) „dostopnost naprav na trgu“ pomeni kakršno koli dobavo podsistema ali varnostnega elementa za distribucijo ali uporabo na trgu Unije v okviru trgovske dejavnosti, bodisi v zameno za plačilo bodisi brezplačno; (11) „dajanje na trg“ pomeni, da je podsistem ali varnostni element prvič dostopen na trgu Unije; (12) „začetek obratovanja“ pomeni začetno obratovanje žičniške naprave; (13) „proizvajalec“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki izdeluje podsistem ali varnostni element ali ki je takšen podsistem ali varnostni element konstruirala ali izdelala ter ga trži pod svojim imenom ali blagovno znamko; (14) „pooblaščeni zastopnik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki jo je proizvajalec pisno pooblastil, da v njegovem imenu izvaja določene naloge; (15) „uvoznik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki da podsistem ali varnostni element iz tretje države na trg Unije; (16) „distributer“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo v dobavni verigi, razen proizvajalca ali uvoznika, ki omogoči dostopnost podsistema ali varnostnega elementa na trgu; (17) „gospodarski subjekti“ pomenijo proizvajalca, pooblaščenega zastopnika, uvoznika in distributerja podsistema ali varnostnega elementa; (18) „tehnična specifikacija“ pomeni dokument, ki določa tehnične zahteve, ki jih mora izpolnjevati podsistem ali varnostni element; (19) „harmonizirani standard“ pomeni harmonizirani standard, kot je opredeljen v členu 2(1)(c) Uredbe (EU) št. 1025/2012; (20) „akreditacija“ pomeni akreditacijo, kot je opredeljena v členu 2(10) Uredbe (ES) št. 765/2008; (21) „nacionalni akreditacijski organ“ pomeni nacionalni akreditacijski organ, kot je opredeljen v členu 2(11) Uredbe (ES) št. 765/2008; (22) „ugotavljanje skladnosti“ pomeni postopek ugotavljanja, ali so izpolnjene bistvene zahteve iz te uredbe v zvezi s podsistemom ali varnostnim elementom; (23) „organ za ugotavljanje skladnosti“ pomeni organ, ki izvaja dejavnosti ugotavljanja skladnosti v zvezi s podsistemom ali varnostnim elementom, vključno z umerjanjem, preskušanjem, izdajanjem potrdil in pregledovanjem; (24) „odpoklic“ pomeni vsak ukrep za vrnitev podsistema ali varnostnega elementa, ki je že vgrajen v žičniško napravo; (25) „umik“ pomeni vsak ukrep za preprečitev omogočanja dostopnosti podsistema ali varnostnega elementa iz dobavne verige na trgu; (26) „oznaka CE“ pomeni oznako, s katero proizvajalec izjavlja, da je podsistem ali varnostni element skladen z veljavnimi zahtevami, ki so v harmonizacijski zakonodaji Unije določene glede njegove namestitve; (27) „harmonizacijska zakonodaja Unije“ pomeni vsako zakonodajo Unije, ki harmonizira pogoje za trženje proizvodov. Člen 4 Dostopnost podsistemov in varnostnih elementov na trgu (1) Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev, da se omogoči dostopnost podsistemov in varnostnih elementov na trgu le, če so skladni z zahtevami iz te uredbe. (2) Države članice sprejmejo vse ustrezne ukrepe v skladu s členom 9, da se določijo postopki za zagotovitev, da so podsistemi in varnostni elementi vgrajeni v žičniške naprave le, če omogočajo izdelavo žičniških naprav, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe, ter ob pravilni vgradnji, vzdrževanju in obratovanju v skladu s predvideno uporabo ne ogrožajo zdravja in varnosti oseb ali lastnine. Člen 5 Začetek obratovanja žičniških naprav (1) Države članice sprejmejo vse ustrezne v skladu s členom 9, da se določijo postopki za zagotovitev, da žičniške naprave začnejo obratovati le, če izpolnjujejo zahteve iz te uredbe ter ob pravilni vgradnji, vzdrževanju in obratovanju v skladu s predvideno uporabo ne ogrožajo zdravja in varnosti oseb ali lastnine. (2) Za žičniške naprave, ki so v skladu s harmoniziranimi standardi ali deli harmoniziranih standardov, katerih sklicevanja so bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije, se domneva, da so v skladu z bistvenimi zahtevami, zajetimi v navedenih standardih ali delih teh standardov iz Priloge II. (3) Ta uredba ne vpliva na pravico držav članic, da določijo zahteve, ki se jim zdijo potrebne za zagotovitev zaščite oseb in zlasti delavcev pri uporabi zadevnih žičniških naprav, pod pogojem, da to ne pomeni, da so žičniške naprave spremenjene na način, ki ni določen v tej uredbi. Člen 6 Bistvene zahteve Žičniške naprave ter njihova infrastruktura, podsistemi in varnostni elementi izpolnjujejo bistvene zahteve, ki veljajo zanje in so določene v Prilogi II. Člen 7 Prosti pretok podsistemov in varnostnih elementov Države članice ne prepovejo, omejijo ali ovirajo dostopnosti podsistemov in varnostnih elementov, ki so skladni s to uredbo, na trgu. Člen 8 Varnostna analiza in varnostno poročilo za načrtovane žičniške naprave (1) Za vse načrtovane žičniške naprave se opravi varnostna analiza, kot je opredeljena v Prilogi III, ki vključuje vse varnostne vidike žičniške naprave in njenega okolja glede konstrukcije, izdelave in začetka obratovanja ter na podlagi preteklih izkušenj omogoča opredelitev tveganj, ki se lahko pojavijo med obratovanjem žičniške naprave. (2) Varnostna analiza je vključena v varnostno poročilo. Takšno poročilo predlaga ukrepe, ki so predvideni za obravnavanje takšnih tveganj, ter vključuje seznam podsistemov in varnostnih elementov, ki bodo vgrajeni v žičniško napravo. Člen 9 Odobritev žičniških naprav (1) Države članice določijo postopke za odobritev izdelave in začetka obratovanja žičniških naprav, ki so na njihovem ozemlju. (2) Države članice zagotovijo, da se varnostna analiza, varnostno poročilo, izjava EU o skladnosti in drugi dokumenti v zvezi s skladnostjo podsistemov in varnostnih elementov, pa tudi dokumentacija v zvezi z značilnostmi žičniške naprave, predložijo organu, odgovornemu za odobritev žičniške naprave. Dokumentacija v zvezi z žičniško napravo vključuje tudi potrebne pogoje, skupaj z omejitvami o obratovanju, ter vse podrobnosti o nadzoru servisiranja, prilagajanju in vzdrževanju. Kopije teh dokumentov se hranijo pri žičniški napravi. (3) V primeru sprememb pomembnih značilnosti, podsistemov ali varnostnih elementov obstoječih žičniških naprav, za katere država članica zahteva novo odobritev za začetek obratovanja, takšne spremembe in njihovi vplivi na žičniško napravo kot celoto izpolnjujejo bistvene zahteve iz Priloge II. (4) Države članice iz razlogov, povezanih z vidiki, zajetimi v tej uredbi, ne uporabljajo določb iz odstavka 1 za prepoved, omejitev ali oviranje izdelave in začetka obratovanja žičniških naprav, ki so skladne s to uredbo, ter ob pravilni vgradnji v skladu s predvideno uporabo ne predstavljajo tveganja za zdravje in varnost oseb ali za lastnino. (5) Države članice ne uporabljajo določb iz odstavka 1 za prepoved, omejitev ali oviranje prostega pretoka podsistemov in varnostnih elementov, ki so skladni s to uredbo. Člen 10 Obratovanje žičniških naprav (1) Države članice zagotovijo, da žičniška naprava še naprej obratuje le, če izpolnjuje pogoje iz varnostnega poročila. (2) Če država članica ugotovi, da lahko odobrena žičniška naprava, ki se uporablja v skladu s predvideno uporabo, ogrozi zdravje in varnost oseb ter, kjer je primerno, lastnine, mora sprejeti vse ustrezne ukrepe za omejitev pogojev obratovanja žičniške naprave ali za prepoved njenega obratovanja. POGLAVJE II OBVEZNOSTI GOSPODARSKIH SUBJEKTOV, KI UPRAVLJAJO PODSISTEME IN VARNOSTNE ELEMENTE Člen 11 [člen R2 Sklepa št. 768/2008/ES] Obveznosti proizvajalcev (1) Proizvajalci pri dajanju svojih podsistemov ali varnostnih elementov na trg zagotovijo, da so bili konstruirani in proizvedeni v skladu z bistvenimi zahtevami iz Priloge II. (2) Proizvajalci podsistemov ali varnostnih elementov pripravijo tehnično dokumentacijo iz Priloge V ter izvedejo ustrezen postopek ugotavljanja skladnosti iz člena 18 ali za njegovo izvedbo pooblastijo tretjo osebo. Če je bilo s postopkom iz prvega pododstavka že dokazano, da podsistem ali varnostni element izpolnjuje veljavne zahteve, proizvajalci pripravijo izjavo EU o skladnosti in namestijo oznako CE. (3) Proizvajalci hranijo tehnično dokumentacijo in izjavo EU o skladnosti za obdobje 30 let po tem, ko je bil podsistem ali varnostni element dan na trg. (4) Proizvajalci zagotovijo, da se izvajajo postopki za ohranjanje skladnosti serijske proizvodnje v skladu s to uredbo. Ustrezno se upoštevajo spremembe pri konstruiranju podsistemov ali varnostnih elementov ali značilnosti ter spremembe harmoniziranih standardov ali drugih tehničnih specifikacij, v skladu s katerimi je dana izjava o skladnosti podsistema ali varnostnega elementa. Če je to potrebno zaradi tveganj, ki jih predstavlja podsistem ali varnostni element, proizvajalci zaradi varovanja zdravja in varnosti uporabnikov pregledajo vzorce podsistemov ali varnostnih elementov, dostopnih na trgu, raziskujejo ter po potrebi vodijo knjigo pritožb in register neustreznih podsistemov ali varnostnih elementov in odpoklicev takšnih podsistemov ali varnostnih elementov ter o vsem tovrstnem spremljanju obveščajo distributerje. (5) Proizvajalci zagotovijo, da so njihovi podsistemi ali varnostni elementi označeni s številko tipa, serijsko ali zaporedno številko ali katerim koli drugim elementom, na podlagi katerega jih je mogoče identificirati. Kadar velikost ali narava varnostnega elementa tega ne dopušča, proizvajalci zagotovijo, da so podatki navedeni na embalaži ali v navodilih, priloženih varnostnemu elementu. (6) Proizvajalci na podsistemu ali varnostnem elementu navedejo ime, registrirano trgovsko ime ali registrirano blagovno znamko in naslov, na katerem so dosegljivi, ali, če to ni mogoče, podatke navedejo na embalaži in v navodilih, priloženih varnostnemu elementu. V naslovu je naveden center za stike, kjer je proizvajalec dosegljiv. Kontaktni podatki so v jeziku, ki ga določi zadevna država članica in ki ga uporabniki in organi za nadzor trga brez težav razumejo. (7) Proizvajalci zagotovijo, da so podsistemu ali varnostnemu elementu priloženi izjava EU o skladnosti ter navodila in varnostne informacije v jeziku, ki ga določi zadevna država članica in ki ga uporabniki brez težav razumejo. Taka navodila in varnostne informacije morajo biti jasni, razumljivi in čitljivi. (8) Proizvajalci, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da podsistem ali varnostni element, ki so ga dali na trg, ni v skladu s to uredbo, nemudoma izvedejo potrebne korektivne ukrepe, da zagotovijo skladnost podsistema ali varnostnega elementa, ali pa ga po potrebi umaknejo ali odpokličejo. Če podsistem ali varnostni element predstavlja tveganje, proizvajalci o tem takoj obvestijo pristojne nacionalne organe države članice, v kateri je ta podsistem ali varnostni element dostopen na trgu, in jim predložijo informacije, zlasti o neskladnosti in kakršnih koli sprejetih korektivnih ukrepih. (9) Proizvajalci na podlagi utemeljene zahteve pristojnega nacionalnega organa navedenemu organu predložijo vse potrebne informacije in dokumentacijo za dokazovanje skladnosti podsistema ali varnostnega elementa s to uredbo, in sicer v jeziku, ki ga navedeni organ brez težav razume. Navedene informacije in dokumentacija se lahko predložijo v papirnati ali elektronski obliki. Z navedenim organom na njegovo zahtevo sodelujejo pri kateri koli dejavnosti, katere cilj je preprečiti tveganje, ki ga povzročajo podsistemi ali varnostni elementi, ki so jih dali na trg. Člen 12 [člen R3 Sklepa št. 768/2008/ES] Pooblaščeni zastopniki (1) Proizvajalec lahko s pisnim pooblastilom določi pooblaščenega zastopnika. Obveznosti iz člena 11(1) in obveznost priprave tehnične dokumentacije niso del pooblastil pooblaščenega zastopnika. (2) Pooblaščeni zastopnik opravlja naloge, določene v pooblastilu, ki ga prejme od proizvajalca. Pooblastilo omogoča pooblaščenemu zastopniku, da opravi vsaj naslednje naloge: (a) za obdobje 30 let po tem, ko je bil podsistem ali varnostni element dan na trg, nacionalnim nadzornim organom omogoča dostop do izjave EU o skladnosti in tehnične dokumentacije; (b) na podlagi utemeljene zahteve pristojnega nacionalnega organa navedenemu organu zagotovi vse informacije in dokumentacijo, potrebne za dokazovanje skladnosti podsistema ali varnostnega elementa; (c) na zahtevo pristojnih nacionalnih organov sodeluje pri vseh dejavnostih, katerih cilj je preprečiti tveganja, ki jih predstavljajo podsistemi ali varnostni elementi, v okviru pooblastil pooblaščenega zastopnika. Člen 13 [člen R4 Sklepa št. 768/2008/ES] Obveznosti uvoznikov (1) Uvozniki dajejo na trg le podsisteme ali varnostne elemente, ki so v skladu z zakonodajo. (2) Preden uvozniki dajo podsistem ali varnostni element na trg, zagotovijo, da je proizvajalec izvedel ustrezen postopek ugotavljanja skladnosti iz člena 18. Zagotovijo, da je proizvajalec pripravil tehnično dokumentacijo, da je podsistemu ali varnostnemu elementu priložena izjava EU o skladnosti, da ima oznako CE, da so mu priložena navodila in varnostne informacije ter da proizvajalec izpolnjuje zahteve iz člena 11(5) oziroma (6). Če uvoznik meni ali ima razlog za domnevo, da podsistem ali varnostni element ni skladen z bistvenimi zahtevami iz Priloge II, da podsistem ali varnostni element na trg šele po tem, ko je usklajen. Če podsistem ali varnostni element pomeni tveganje, uvoznik o tem obvesti proizvajalca in organe za nadzor trga. (3) Uvozniki na podsistemu ali varnostnem elementu navedejo ime, registrirano trgovsko ime ali registrirano blagovno znamko in naslov, na katerem so dosegljivi, ali, če to ni mogoče, podatke navedejo na embalaži in v navodilih, priloženih varnostnemu elementu. Kontaktni podatki so v jeziku, ki ga določi zadevna država članica in ki ga uporabniki in organi za nadzor trga brez težav razumejo. (4) Uvozniki zagotovijo, da so podsistemu ali varnostnemu elementu priložena navodila in varnostne informacije v jeziku, ki ga določi zadevna država članica in ki ga uporabniki brez težav razumejo. (5) Uvozniki zagotovijo, da v času, ko je podsistem ali varnostni element v okviru njihove odgovornosti, pogoji skladiščenja ali prevoza ne ogrožajo skladnosti podsistema ali varnostnega elementa z zahtevami iz Priloge II. (6) Če je to potrebno zaradi tveganj, ki jih predstavlja podsistem ali varnostni element, uvozniki zaradi zaščite zdravja in varnosti uporabnikov na ustrezno utemeljeno zahtevo pristojnih organov pregledajo vzorce podsistemov ali varnostnih elementov, dostopnih na trgu, raziskujejo ter po potrebi vodijo knjigo pritožb in register neustreznih podsistemov ali varnostnih elementov in odpoklicev takšnih podsistemov ali varnostnih elementov ter o vsem tovrstnem spremljanju obveščajo distributerje. (7) Uvozniki, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da podsistem ali varnostni element, ki so ga dali na trg, ni v skladu s to uredbo, nemudoma izvedejo potrebne korektivne ukrepe, da zagotovijo skladnost podsistema ali varnostnega elementa, ali pa ga po potrebi umaknejo ali odpokličejo. Če podsistem ali varnostni element predstavlja tveganje, uvozniki o tem takoj obvestijo pristojne nacionalne organe države članice, v kateri je ta podsistem ali varnostni element dostopen na trgu, in jim predložijo informacije, zlasti o neskladnosti in kakršnih koli sprejetih korektivnih ukrepih. (8) Uvozniki za obdobje 30 let po tem, ko je bil podsistem ali varnostni element dan na trg, omogočajo organom za nadzor trga dostop do izvoda izjave EU o skladnosti in zagotovijo, da je tehnična dokumentacija na zahtevo na voljo navedenim organom. (9) Uvozniki na podlagi utemeljene zahteve pristojnih nacionalnih organov posredujejo vse potrebne informacije in dokumentacijo za dokazovanje skladnosti podsistema ali varnostnega elementa v jeziku, ki ga pristojni nacionalni organ brez težav razume. Navedene informacije in dokumentacija se lahko predložijo v papirnati ali elektronski obliki. Z navedenim organom na njegovo zahtevo sodelujejo pri kateri koli dejavnosti, katere cilj je preprečiti tveganje, ki ga povzročajo podsistemi ali varnostni elementi, ki so jih dali na trg. Člen 14 [člen R5 Sklepa št. 768/2008/ES] Obveznosti distributerjev (1) Distributerji pri omogočanju dostopnosti podsistema ali varnostnega elementa na trgu skrbno upoštevajo zahteve iz te uredbe. (2) Preden distributerji omogočijo dostopnost podsistema ali varnostnega elementa na trgu, preverijo, ali ima podsistem ali varnostni element oznako CE, ali so mu priloženi izjava EU o skladnosti, navodila in varnostne informacije v jeziku, ki ga določi zadevna država članica in ki ga uporabniki brez težav razumejo, ter ali sta proizvajalec in uvoznik izpolnila zahteve iz člena 11(5) in (6) ter člena 13(3). Če distributer meni ali ima razlog za domnevo, da podsistem ali varnostni element ni skladen z bistvenimi zahtevami iz Priloge II, da podsistem ali varnostni element na trg šele po tem, ko je bil usklajen. Če podsistem ali varnostni element predstavlja tveganje, distributer prav tako o tem obvesti proizvajalca ali uvoznika in organe za nadzor trga. (3) Distributerji zagotovijo, da v času, ko je podsistem ali varnostni element v okviru njihove odgovornosti, pogoji skladiščenja ali prevoza ne ogrožajo skladnosti podsistema ali varnostnega elementa z zahtevami iz Priloge II. (4) Distributerji, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da podsistem ali varnostni element, katerega dostopnost na trgu so omogočili, ni v skladu s to uredbo, zagotovijo sprejetje korektivnih ukrepov, s katerimi dosežejo skladnost navedenega podsistema ali varnostnega elementa ali po potrebi umik ali odpoklic podsistema ali varnostnega elementa. Če podsistem ali varnostni element predstavlja tveganje, distributerji o tem takoj obvestijo pristojne nacionalne organe države članice, v kateri je ta podsistem ali varnostni element dostopen na trgu, in jim predložijo informacije, zlasti o neskladnosti in kakršnih koli sprejetih korektivnih ukrepih. (5) Distributerji na podlagi utemeljene zahteve pristojnega nacionalnega organa posredujejo vse potrebne informacije in dokumentacijo za dokazovanje skladnosti podsistema ali varnostnega elementa. Navedene informacije in dokumentacija se lahko predložijo v papirnati ali elektronski obliki. Z navedenim organom na njegovo zahtevo sodelujejo pri kateri koli dejavnosti, katere cilj je preprečiti tveganje, ki ga povzroča podsistem ali varnostni element, za katerega so omogočili dostopnost na trgu. Člen 15 [člen R6 Sklepa št. 768/2008/ES] Primeri, ko se obveznosti proizvajalcev uporabljajo za uvoznike in distributerje Če uvoznik ali distributer da podsistem ali varnostni element na trg pod svojim imenom ali blagovno znamko ali spremeni podsistem ali varnostni element, ki je že bil dan na trg, na način, ki lahko vpliva na izpolnjevanje zahtev iz te uredbe, se za namene te uredbe obravnava kot proizvajalec in zanj veljajo obveznosti proizvajalca iz člena 11. Člen 16 [člen R7 Sklepa št. 768/2008/ES] Identifikacija gospodarskih subjektov Gospodarski subjekti na zahtevo organa za nadzor trga navedejo naslednje: (a) vsak gospodarski subjekt, ki jim je dobavil podsistem ali varnostni element; (b) vsak gospodarski subjekt, kateremu so dobavili podsistem ali varnostni element. Gospodarski subjekti morajo biti zmožni predložiti informacije iz prvega odstavka za obdobje 30 let po tem, ko jim je bil podsistem ali varnostni element dobavljen, in za obdobje 30 let po tem, ko so podsistem ali varnostni element dobavili. POGLAVJE III SKLADNOST PODSISTEMOV IN VARNOSTNIH ELEMENTOV Člen 17 [člen R8 Sklepa št. 768/2008/ES] Domneva o skladnosti Za podsisteme in varnostne elemente, ki so v skladu s harmoniziranimi standardi ali deli harmoniziranih standardov, katerih sklicevanja so bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije, se domneva, da so v skladu z bistvenimi zahtevami, zajetimi v navedenih standardih ali delih standardov iz Priloge II. Člen 18 Ugotavljanje skladnosti (1) Preden se podsistem ali varnostni element da na trg, ga proizvajalec predloži v postopek ugotavljanja skladnosti v skladu z odstavkom 2. (2) Za potrjevanje skladnosti podsistemov in varnostnih elementov se, po izbiri proizvajalca, uporabi kateri koli od naslednjih postopkov ugotavljanja skladnosti: (a) atest EU (modul B – tip proizvodnje) iz Priloge IV, skupaj z enim od naslednjega: (i) skladnostjo s tipom na podlagi zagotavljanja kakovosti proizvodnje (modul D) iz Priloge V; (ii) skladnostjo s tipom na podlagi preverjanja podsistema ali varnostnega elementa (modul F) iz Priloge VI; (b) skladnost na podlagi preverjanja enote (modul G) iz Priloge VII; (c) skladnost na podlagi popolnega zagotavljanja kakovosti (modul H) iz Priloge VIII. (3) Po zaključku postopkov iz odstavka 2 proizvajalec, v skladu s členom 21, na podsistem ali varnostni element, ki izpolnjuje ustrezne zahteve iz te uredbe, namesti oznako CE. (4) Odstavki 1, 2 in 3 se uporabljajo tudi v zvezi s podsistemi in varnostnimi elementi, ki se uporabljajo za lastne namene proizvajalca. (5) Zapisi in korespondenca v zvezi z ugotavljanjem skladnosti so v uradnem jeziku ali jezikih države članice, kjer ima sedež organ, ki izvaja postopke iz odstavka 2, ali v jeziku, ki je za ta organ sprejemljiv. Člen 19 Izjava EU o skladnosti (1) V izjavi EU o skladnosti je za podsistem ali varnostni element navedeno, da je bilo dokazano izpolnjevanje bistvenih zahtev iz Priloge II. (2) Izjava EU o skladnosti ima vzorčno strukturo, določeno v Prilogi X, in vsebuje elemente, opredeljene v ustreznih postopkih ugotavljanja skladnosti iz prilog od IV do VIII, ter se redno posodablja. Priložena je podsistemu ali varnostnemu elementu in se prevede v jezik ali jezike, ki ga/jih zahteva država članica, kjer se podsistem ali varnostni element da na trg ali je dostopen na trgu. (3) Kadar se za podsistem ali varnostni element uporablja več kot en akt Unije, ki zahteva izjavo EU o skladnosti, se pripravi enotna izjava EU o skladnosti v zvezi z vsemi takimi akti Unije. Navedena izjava vsebuje opredelitev zadevnih aktov, vključno s sklicevanjem na objave. (4) Proizvajalec s pripravo izjave EU o skladnosti prevzame odgovornost za to, da podsistem ali varnostni element izpolnjuje zahteve iz te uredbe. Člen 20 [člen R11 Sklepa št. 768/2008/ES] Splošna načela za oznako CE Za oznako CE veljajo splošna načela iz člena 30 Uredbe (ES) št. 765/2008. Člen 21 [člen R12 Sklepa št. 768/2008/ES] Pravila in pogoji za namestitev oznake CE (1) Oznaka CE je vidno, čitljivo in neizbrisno nameščena na podsistem ali varnostni element ali njegovo tablico s podatki. (2) Oznaka CE se namesti, preden je podsistem ali varnostni element dan na trg. (3) Oznaki CE sledi identifikacijska številka priglašenega organa, ki sodeluje v fazi nadzora proizvodnje. (4) Oznaki CE in identifikacijski številki iz odstavka 3 lahko sledi katera koli druga oznaka, ki označuje posebno tveganje ali uporabo. POGLAVJE IV PRIGLASITEV ORGANOV ZA UGOTAVLJANJE SKLADNOSTI Člen 22 [člen R13 Sklepa št. 768/2008/ES] Priglasitev Države članice Komisijo in druge države članice obvestijo o pooblaščenih organih za izvajanje ugotavljanja skladnosti s strani tretjih strank v skladu s členom 18. Člen 23 [člen R14 Sklepa št. 768/2008/ES] Priglasitveni organi (1) Države članice imenujejo priglasitveni organ, ki je pristojen za uvedbo in izvajanje potrebnih postopkov za ocenjevanje in priglasitev organov za ugotavljanje skladnosti ter spremljanje priglašenih organov, vključno s skladnostjo s členom 26. (2) Države članice lahko določijo, da ocenjevanje in spremljanje iz odstavka 1 izvaja nacionalni akreditacijski organ v smislu Uredbe (ES) št. 765/2008 in v skladu z njo. (3) Če priglasitveni organ izda pooblastilo ali drugače zaupa ocenjevanje, priglasitev ali spremljanje iz odstavka 1 organu, ki ni vladni organ, je ta organ pravna oseba in smiselno izpolnjuje zahteve iz člena 26(1) do (6). Poleg tega ima takšen organ ureditev, s katero krije obveznosti, ki izhajajo iz njegovih dejavnosti. (4) Priglasitveni organ prevzame polno odgovornost za naloge, ki jih izvaja organ iz odstavka 3. Člen 24 [člen R15 Sklepa št. 768/2008/ES] Zahteve v zvezi s priglasitvenimi organi (1) Priglasitveni organ je ustanovljen tako, da ne pride do navzkrižja interesov z organi za ugotavljanje skladnosti. (2) Priglasitveni organ je organiziran in deluje tako, da zaščiti objektivnost in nepristranskost svojih dejavnosti. (3) Priglasitveni organ je organiziran tako, da vsako odločitev o priglasitvi organa za ugotavljanje skladnosti sprejmejo pristojne osebe, ki niso tiste, ki so izvedle ocenjevanje. (4) Priglasitveni organ ne ponuja ali izvaja dejavnosti, ki jih izvajajo organi za ugotavljanje skladnosti, ali svetovanja na komercialni ali konkurenčni osnovi. (5) Priglasitveni organ zagotovi zaupnost pridobljenih podatkov. (6) Priglasitveni organ ima na voljo zadostno število strokovnega osebja za pravilno izvajanje svojih nalog. Člen 25 [člen R16 Sklepa št. 768/2008/ES] Obveznost informiranja za priglasitvene organe Države članice obvestijo Komisijo o svojih nacionalnih postopkih za ocenjevanje in priglasitev organov za ugotavljanje skladnosti in spremljanje priglašenih organov ter kakršnih koli spremembah teh informacij. Komisija zagotovi, da so navedene informacije javno dostopne. Člen 26 [člen R17 Sklepa št. 768/2008/ES] Zahteve v zvezi s priglašenimi organi (1) Za namene priglasitve priglašeni organ izpolnjuje zahteve iz odstavkov 2 do 11. (2) Organ za ugotavljanje skladnosti je ustanovljen v skladu z nacionalnim pravom države članice in je pravna oseba. (3) Organ za ugotavljanje skladnosti je organ tretje stranke, neodvisen od organizacije ali podsistema ali varnostnega elementa, ki jo/ga ocenjuje. Organ, ki je del poslovne organizacije ali strokovnih zvez, ki zastopajo podjetja, vključena v konstruiranje, proizvodnjo, montažo, uporabo ali vzdrževanje podsistemov ali varnostnih elementov, ki jih ocenjujejo, se lahko, pod pogojem, da je zagotovljena njegova samostojnost in da ni navzkrižja interesov, šteje kot takšen organ. (4) Organ za ugotavljanje skladnosti, njegovo najvišje vodstvo in osebje, odgovorno za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti, niso načrtovalci, proizvajalci, dobavitelji, monterji, kupci, lastniki, uporabniki ali vzdrževalci podsistemov ali varnostnih elementov, katerih skladnost ocenjujejo, niti zastopniki katerega koli izmed navedenih subjektov. To ne izključuje uporabe ocenjenih podsistemov ali varnostnih elementov, nujnih za postopke organa za ugotavljanje skladnosti, ali uporabe takih podsistemov ali varnostnih elementov v zasebne namene. Organ za ugotavljanje skladnosti, njegovo najvišje vodstvo in osebje, odgovorno za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti, ne smejo neposredno sodelovati pri konstruiranju, proizvodnji ali izdelavi, trženju, namestitvi, uporabi ali vzdrževanju teh podsistemov ali varnostnih elementov niti zastopati strank, ki sodelujejo pri teh dejavnostih. Ne sodelujejo pri nobenih dejavnostih, ki bi lahko bile v nasprotju z njihovo neodvisno presojo ali integriteto v zvezi z dejavnostmi ugotavljanja skladnosti, za katere so priglašeni. To zlasti velja za svetovalne storitve. Organi za ugotavljanje skladnosti zagotovijo, da dejavnosti njihovih hčerinskih družb ali podizvajalcev ne vplivajo na zaupnost, objektivnost ali nepristranskost njihovih dejavnosti ugotavljanja skladnosti. (5) Organi za ugotavljanje skladnosti in njihovo osebje izvajajo dejavnosti ugotavljanja skladnosti z največjo strokovno neoporečnostjo in potrebno tehnično usposobljenostjo na določenem področju, brez pritiskov in spodbud, zlasti finančnih, ki bi lahko vplivali na njihovo presojo ali rezultate njihovih dejavnosti ugotavljanja skladnosti, zlasti kar zadeva osebe ali skupine oseb, za katere so rezultati navedenih dejavnosti pomembni. (6) Organ za ugotavljanje skladnosti je zmožen izvajati vse naloge ugotavljanja skladnosti, ki so takšnemu organu dodeljene v prilogah od IV do VIII in za katere je bil priglašen, bodisi da navedene naloge izvede sam bodisi da so izvedene v njegovem imenu in v okviru njegove odgovornosti. Organ za ugotavljanje skladnosti ima vedno in za vsak postopek ugotavljanja skladnosti ter za vsako vrsto ali kategorijo podsistema ali varnostnega elementa, za katerega je priglašen, na razpolago: (a) osebje s tehničnim znanjem ter zadostnimi in ustreznimi izkušnjami za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti; (b) opise postopkov, glede na katere se izvaja ugotavljanje skladnosti, ki zagotavljajo preglednost in zmožnost reprodukcije teh postopkov. Imeti mora ustrezno politiko in postopke za razlikovanje med nalogami, ki jih izvaja kot priglašeni organ, in drugimi dejavnostmi; (c) postopke za izvajanje dejavnosti, ki ustrezno upoštevajo velikost podjetja, sektor, v katerem deluje, in njegovo strukturo, stopnjo zahtevnosti tehnologije zadevnega podsistema ali varnostnega elementa ter masovno ali serijsko naravo proizvodnega postopka. Organ za ugotavljanje skladnosti ima potrebna sredstva za ustrezno izvajanje tehničnih in upravnih nalog, povezanih z nalogami za ugotavljanje skladnosti, ter dostop do vse potrebne opreme ali prostorov. (7) Osebje, odgovorno za izvajanje dejavnosti ugotavljanja skladnosti, ima : (a) dobro tehnično in poklicno usposobljenost, ki zajema vse dejavnosti ugotavljanja skladnosti, za katere je bil organ za ugotavljanje skladnosti priglašen; (b) zadovoljivo znanje o zahtevah glede ocenjevanj, ki jih izvaja, in ustrezna pooblastila za izvedbo teh ocenjevanj; (c) primerno znanje in razumevanje bistvenih zahtev iz Priloge II, veljavnih harmoniziranih standardov ter ustreznih določb harmonizacijske zakonodaje Unije in nacionalne zakonodaje; (d) sposobnost, ki je potrebna za pripravo potrdil, zapisov in poročil, ki dokazujejo, da so bila ocenjevanja izvedena. (8) Zagotovljena je nepristranskost organa za ugotavljanje skladnosti, njegovega najvišjega vodstva in osebja, odgovornega za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti. Plačilo najvišjega vodstva in osebja, odgovornega za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti organa za ugotavljanje skladnosti, ni odvisno od števila izvedenih ocenjevanj ali rezultatov navedenih ocenjevanj. (9) Organ za ugotavljanje skladnosti sklene zavarovanje odgovornosti, razen če odgovornost prevzame država v skladu z nacionalnim pravom ali če je država članica sama neposredno odgovorna za ugotavljanje skladnosti. (10) Osebje organa za ugotavljanje skladnosti je zavezano k poklicni molčečnosti v zvezi z vsemi informacijami, pridobljenimi med izvajanjem nalog v skladu s prilogami od IV do VIII ali katero koli izvedbeno določbo nacionalne zakonodaje, razen pred pristojnimi organi države članice, v kateri izvaja svoje dejavnosti. Lastninske pravice so zaščitene. (11) Organi za ugotavljanje skladnosti sodelujejo pri ustreznih dejavnostih standardizacije in dejavnostih skupine za usklajevanje priglašenega organa, ustanovljene v skladu s to uredbo, ali zagotovijo, da je njihovo osebje, odgovorno za izvajanje nalog ugotavljanja skladnosti, obveščeno o teh dejavnostih, upravne odločbe in dokumente, ki izhajajo iz rezultatov dela navedene skupine, pa uporabljajo kot splošne smernice. Člen 27 [člen R18 Sklepa št. 768/2008/ES] Domneva o skladnosti Če organ za ugotavljanje skladnosti dokaže skladnost z merili, določenimi v ustreznih harmoniziranih standardih ali njihovih delih, na katere so bila objavljena sklicevanja v Uradnem listu Evropske unije, se domneva, da izpolnjuje zahteve iz člena 26, če veljavni harmonizirani standardi zajemajo navedene zahteve. Člen 28 [člen R20 Sklepa št. 768/2008/ES] Hčerinska podjetja in podizvajalci priglašenih organov (1) Če priglašeni organ za določene naloge, povezane z ugotavljanjem skladnosti, sklene pogodbo s podizvajalci ali jih prenese na hčerinsko podjetje, zagotovi, da podizvajalec ali hčerinsko podjetje izpolnjuje zahteve iz člena 26 ter o tem ustrezno obvesti priglasitveni organ. (2) Priglašeni organi za ugotavljanje skladnosti prevzamejo celotno odgovornost za naloge, ki jih izvajajo podizvajalci in hčerinska podjetja ne glede na sedež podjetja. (3) Dejavnosti se lahko prenesejo na podizvajalca ali hčerinsko podjetje samo, če stranka s tem soglaša. (4) Priglašeni organi omogočajo priglasitvenim organom dostop do zadevnih dokumentov v zvezi z ocenjevanjem kvalifikacij podizvajalca ali hčerinskega podjetja ter nalogami, ki jih izvaja v skladu s prilogami od IV do VIII. Člen 29 [člen R22 Sklepa št. 768/2008/ES] Vloga za priglasitev (1) Organ za ugotavljanje skladnosti predloži vlogo za priglasitev priglasitvenemu organu države članice, v kateri ima sedež. (2) Vlogi za priglasitev je priložen opis dejavnosti ugotavljanja skladnosti, modul ali moduli za ugotavljanje skladnosti in podsistem/varnostni element ali podsistemi/varnostni elementi, za katere navedeni organ trdi, da je pristojen, ter potrdilo o akreditaciji, če obstaja, ki ga izda nacionalni akreditacijski organ, ki potrjuje, da organ za ugotavljanje skladnosti izpolnjuje zahteve iz člena 26. (3) Če zadevni organ za ugotavljanje skladnosti ne more predložiti potrdila o akreditaciji, priglasitvenemu organu predloži vso dokumentacijo, potrebno za preverjanje, priznavanje in redno spremljanje njegove skladnosti z zahtevami iz člena 26. Člen 30 [člen R23 Sklepa št. 768/2008/ES] Priglasitveni postopek (1) Priglasitveni organi lahko priglasijo samo tiste organe za ugotavljanje skladnosti, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 26. (2) Komisijo in druge države članice obvestijo z uporabo elektronskega orodja za priglasitev, ki ga je razvila in s katerim upravlja Komisija. (3) Priglasitev vključuje vse podrobnosti o dejavnostih ugotavljanja skladnosti, modul ali module za ugotavljanje skladnosti in zadevni podsistem/varnostni element ali zadevne podsisteme/varnostne elemente ter ustrezno potrdilo o usposobljenosti. (4) Če priglasitev ne temelji na potrdilu o akreditaciji iz člena 29(2), priglasitveni organ Komisiji in drugim državam članicam predloži dokumentacijo, ki potrjuje pristojnost organa za ugotavljanje skladnosti in uvedene ukrepe, s čimer se zagotovi, da bo organ pod rednim nadzorom in da bo še naprej izpolnjeval zahteve iz člena 26. (5) Zadevni organ lahko izvaja dejavnosti priglašenega organa le, če Komisija in druge države članice ne vložijo ugovora v dveh tednih od priglasitve v primeru uporabe potrdila o akreditaciji in v dveh mesecih od priglasitve, kadar ni uporabljena akreditacija. Samo tak organ se šteje za priglašen organ za namene te uredbe. (6) Države članice obvestijo Komisijo in druge države članice o vseh naknadnih spremembah priglasitve. Člen 31 [člen R24 Sklepa št. 768/2008/ES] Identifikacijske številke in seznami priglašenih organov (1) Komisija priglašenemu organu dodeli identifikacijsko številko. Dodeli samo eno tako številko, tudi če je organ priglašen v skladu z različnimi akti Unije. (2) Komisija javno objavi seznam organov, priglašenih v skladu s to uredbo, vključno z identifikacijskimi številkami, ki so jim bile dodeljene, in dejavnostmi, za katere so bili priglašeni. Komisija zagotovi redno posodabljanje navedenega seznama. Člen 32 [člen R25 Sklepa št. 768/2008/ES] Spremembe priglasitev (1) Če priglasitveni organ ugotovi ali je obveščen, da priglašeni organ ne izpolnjuje več zahtev iz člena 26 ali da ne izpolnjuje svojih obveznosti, priglasitveni organ omeji, začasno prekliče ali umakne priglasitev, če je to primerno, v skladu z resnostjo neizpolnjevanja navedenih zahtev ali nespoštovanja navedenih obveznosti. O tem takoj obvesti Komisijo in druge države članice. (2) V primeru omejitve, začasnega preklica ali umika priglasitve ali če je priglašeni organ prenehal z dejavnostjo, priglasitvena država članica sprejme ustrezne ukrepe za zagotovitev, da gradiva in dokumente tega organa bodisi obdela drug priglašen organ ali da so na zahtevo na voljo priglasitvenim organom in organom za nadzor trga. Člen 33 [člen R26 Sklepa št. 768/2008/ES] Spodbijanje pristojnosti priglašenih organov (1) Komisija preišče vse primere, pri katerih obstaja dvom ali pri katerih je bila opozorjena na dvom glede usposobljenosti priglašenega organa ali glede stalnega izpolnjevanja zahtev in odgovornosti priglašenega organa. (2) Priglasitvena država članica Komisiji na zahtevo predloži vse informacije z zvezi s podlago za priglasitev ali ohranjanjem pristojnosti zadevnega priglašenega organa. (3) Komisija zagotovi, da se vse informacije občutljive narave, pridobljene v okviru njenih preiskav, obravnavajo zaupno. (4) Če Komisija ugotovi, da priglašeni organ zahtev za priglasitev ne izpolnjuje ali jih ne izpolnjuje več, sprejme izvedbeni akt, s katerim od priglasitvene države članice zahteva, da sprejme potrebne korektivne ukrepe, po potrebi vključno z umikom priglasitve. Izvedbeni akt iz prvega pododstavka se sprejme v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 39(2). Člen 34 [člen R27 Sklepa št. 768/2008/ES] Operativne obveznosti priglašenih organov (1) Priglašeni organi izvajajo ugotavljanje skladnosti v skladu s postopki ugotavljanja skladnosti iz prilog od IV do VIII. (2) Ugotavljanje skladnosti se izvaja sorazmerno, tako da se prepreči nepotrebna obremenitev gospodarskih subjektov. Organi za ugotavljanje skladnosti pri izvajanju svojih postopkov upoštevajo velikost podjetja, sektor, v katerem deluje in njegovo strukturo, stopnjo zahtevnosti zadevne tehnologije podsistema ali varnostnega elementa ter masovno ali serijsko naravo proizvodnega postopka. Pri tem kljub temu spoštujejo raven strogosti in zaščite, potrebno za skladnost podsistema ali varnostnega elementa z določbami iz te uredbe. (3) Če priglašeni organ ugotovi, da proizvajalec ne izpolnjuje bistvenih zahtev iz Priloge II ali ustreznih harmoniziranih standardov ali drugih tehničnih specifikacij, od navedenega proizvajalca zahteva, da izvede ustrezne korektivne ukrepe, in ne izda potrdila o skladnosti. (4) Če med spremljanjem skladnosti po izdaji potrdila priglašeni organ ugotovi, da podsistem ali varnostni element ni več skladen, od proizvajalca zahteva, da izvede ustrezne korektivne ukrepe, in po potrebi začasno prekliče ali umakne potrdilo. (5) Če korektivni ukrepi niso sprejeti ali nimajo zahtevanega učinka, priglašeni organ po potrebi omeji, začasno prekliče ali umakne vsa potrdila. Člen 35 Pritožba zoper odločitve priglašenih organov Države članice zagotovijo, da je na voljo pritožbeni postopek zoper odločitve priglašenih organov. Člen 36 [člen R28 Sklepa št. 768/2008/ES] Obveznosti informiranja za priglašene organe (1) Priglašeni organi obvestijo priglasitveni organ o: (a) vseh zavrnitvah, omejitvah, začasnih preklicih ali umikih potrdila; (b) vseh okoliščinah, ki vplivajo na področje uporabe priglasitve in pogoje zanjo; (c) vseh zahtevah po informacijah, ki so jih prejeli od organov za nadzor trga v zvezi z dejavnostmi ugotavljanja skladnosti; (d) dejavnostih ugotavljanja skladnosti, izvedenih v okviru njihove priglasitve in o kakršnih koli drugih izvedenih dejavnostih, vključno s čezmejnimi dejavnostmi in sklepanjem pogodb s podizvajalci (na zahtevo priglasitvenega organa). (2) Priglašeni organi drugim organom, ki so priglašeni v okviru te uredbe ter izvajajo podobne dejavnosti ugotavljanja skladnosti in zajemajo enake podsisteme ali varnostne elemente, zagotavljajo zadevne informacije o vprašanjih v zvezi z negativnimi in na zahtevo pozitivnimi rezultati ugotavljanja skladnosti. Člen 37 [člen R29 Sklepa št. 768/2008/ES] Izmenjava izkušenj Komisija omogoči izmenjavo izkušenj med nacionalnimi organi držav članic, ki so pristojni za politiko glede priglasitev. Člen 38 [člen R30 Sklepa št. 768/2008/ES] Usklajevanje priglašenih organov Komisija zagotovi ustrezno usklajevanje in sodelovanje med organi, priglašenimi v okviru te uredbe, ter pravilno delovanje v obliki sektorske skupine ali skupin priglašenih organov. Države članice zagotovijo, da organi, ki jih priglasijo, sodelujejo pri delu navedenih skupin, neposredno ali s pooblaščenimi zastopniki. POGLAVJE V POSTOPEK ODBORA, PREHODNE IN KONČNE DOLOČBE Člen 39 Postopek odbora (1) Komisiji pomaga odbor za žičniške naprave. Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011. (2) Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 4 Uredbe (EU) št. 182/2011. Člen 40 Kazni Države članice določijo pravila o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe s strani gospodarskih subjektov, in sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotavljanje njihovega izvajanja. Taka pravila lahko v primeru resnih kršitev vključujejo kazenskopravne sankcije. Določene kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice obvestijo Komisijo o navedenih določbah najpozneje [3 mesece pred datumom iz člena 43(2)], takoj pa jo obvestijo tudi o vseh nadaljnjih spremembah navedenih določb. Člen 41 Prehodne določbe Države članice ne ovirajo omogočanja dostopnosti na trgu podsistemov ali varnostnih elementov, zajetih v Direktivi 2000/9/ES, ki so skladni z navedeno direktivo in so bili dani na trg pred [datum iz člena 43(2)]. Države članice ne ovirajo začetka obratovanja žičniških naprav, zajetih v Direktivi 2000/9/ES, ki so skladne z navedeno direktivo in so bile dane na trg pred [datum iz člena 43(2)]. Člen 42 Razveljavitev Direktiva 2000/9/ES se razveljavi [datum iz člena 43(2)]. Sklicevanja na razveljavljeno direktivo se razumejo kot sklicevanja na to uredbo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo iz Priloge X. Člen 43 Začetek veljavnosti in uporaba (1) Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. (2) Uporabljati se začne od [dve leti po začetku veljavnosti]. (3) Z odstopanjem od odstavka 2 se členi od 22 do 38 uporabljajo od [šest mesecev po začetku veljavnosti]. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, Za Evropski parlament Za Svet Predsednik Predsednik [1] UL L 106, 3.5.2000, str. 21. [2] COM(2013) 471 final. [3] UL L 316, 14.11.2012. [4] Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o nadzoru trga proizvodov in spremembi direktiv Sveta 89/686/EGS in 93/15/EGS ter direktiv 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 1999/5/ES, 2000/9/ES, 2000/14/ES, 2001/95/ES, 2004/108/ES, 2006/42/ES, 2006/95/ES, 2007/23/ES, 2008/57/ES, 2009/48/ES, 2009/105/ES, 2009/142/ES, 2011/65/EU, Uredbe (EU) št. 305/2011, Uredbe (EU) št. 764/2008 in Uredbe (ES) št. 765/2008 Evropskega parlamenta in Sveta. COM(2013)75 final. [5] UL L 11, 15.1.2002, str. 4. [6] UL L 218, 13.8.2008, str. 30. [7] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij, COM(2011) 206 final. [8] Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu, COM(2011) 123 final, 16.3.2011. [9] UL L 213, 7.9.1995, str. 1. [10] UL C […], […], str. […]. [11] Direktiva 2000/9/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o žičniških napravah za prevoz oseb (UL L 106, 3.5.2000, str. 21). [12] UL C 136, 4.6.1985, str. 1. [13] Uredba (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2012 o evropski standardizaciji, spremembi direktiv Sveta 89/686/EGS in 93/15/EGS ter direktiv 94/9/ES, 94/25/ES, 95/16/ES, 97/23/ES, 98/34/ES, 2004/22/ES, 2007/23/ES, 2009/23/ES in 2009/105/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Sklepa Sveta 87/95/EGS in Sklepa št. 1673/2006/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 316, 14.11.2012, str. 12). [14] Sklep št. 768/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o skupnem okviru za trženje proizvodov in razveljavitvi Sklepa Sveta 93/465/EGS (UL L 218, 13.8.2008, str. 82). [15] Uredba (ES) št. 765/2008 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov ter razveljavitvi Uredbe (EGS), št. 339/93 (UL L 218, 13.8.2008, str. 30). [16] UL L […...]. [17] Uredba (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (UL L 55, 28.2.2011, str. 13). [18] Direktiva 95/16/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 1995 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z dvigali (UL L 213, 7.9.1995, str. 1). PRILOGA I PODSISTEMI Žičniška naprava se deli na infrastrukturo in spodaj navedene podsisteme. Pri vsakem podsistemu je treba v vsakem primeru upoštevati obratovalno-tehnične in vzdrževalno-tehnične zahteve. 1. Vrvi in vrvne zveze 2. Pogoni in zavore 3. Strojna oprema 3.1 Napenjalne naprave 3.2 Pogonska postaja 3.3 Oprema trase žičnic 4. Vozila 4.1 Kabine, sedeži ali vlečne naprave 4.2 Nosilne naprave 4.3 Pogonske naprave 4.4 Prižemke 5. Elektrotehnične naprave 5.1 Krmilne, kontrolne in varnostne naprave 5.2 Komunikacijska in informacijska oprema 5.3 Oprema za zaščito pred strelo 6. Reševalna oprema 6.1 Nepremična reševalna oprema 6.2 Prenosna reševalna oprema PRILOGA II BISTVENE ZAHTEVE 1. Namen Ta priloga določa bistvene zahteve, skupaj z obratovalno-tehničnimi in vzdrževalno-tehničnimi, ki veljajo za konstrukcijo, gradnjo in začetek obratovanja žičniških naprav. 2. Splošne zahteve 2.1 Varnost oseb Varnost uporabnikov, delavcev in tretjih oseb je temeljna zahteva za konstruiranje, gradnjo in obratovanje žičniških naprav. 2.2 Varnostna načela Vse žičniške naprave so konstruirane, obratujejo in se vzdržujejo v skladu z naslednjimi načeli, ki jih je treba uporabiti po navedenem vrstnem redu: – odpraviti ali, če to ni mogoče, zmanjšati tveganja z ustreznimi postopki pri konstruiranju in gradnji; – opredeliti in izvesti vse potrebne ukrepe za zaščito pred tveganji, ki jih ni mogoče odpraviti pri konstruiranju in gradnji; – opredeliti in navesti varnostne ukrepe, ki bi jih bilo treba sprejeti, da bi preprečili tveganja, ki jih ni bilo mogoče v celoti odpraviti z določbami in ukrepi iz prve in druge alinee. 2.3 Upoštevanje zunanjih dejavnikov Žičniške naprave morajo biti konstruirane in zgrajene tako, da omogočajo varno obratovanje z njimi, ob upoštevanju vrste žičniške naprave, naravnih in fizičnih značilnosti terena, na katerem so postavljene, okolice ter atmosferskih in vremenskih dejavnikov, pa tudi možnih objektov in ovir, ki so postavljeni v bližini, bodisi na tleh bodisi v zraku. 2.4 Dimenzije Žičniška naprava, podsistemi in vsi varnostni elementi naprave so dimenzionirani, konstruirani in zgrajeni tako, da z zadovoljivo stopnjo varnosti prenesejo vse obremenitve, ki so možne v predvidenih pogojih, vključno s tistimi, do katerih pride, ko naprava ne obratuje, in zlasti ob upoštevanju zunanjih vplivov, dinamičnih učinkov in pojavov preobremenjenosti ter priznanega najnovejšega tehničnega razvoja, zlasti glede izbire materialov. 2.5 Montaža 2.5.1 Žičniška naprava, podsistemi in vsi varnostni elementi so konstruirani in zgrajeni na način, ki zagotavlja možnost varne montaže in vgradnje. 2.5.2 Varnostni elementi so konstruirani tako, da so napake pri montaži izključene, bodisi kot posledica konstrukcije bodisi z ustreznimi oznakami na samih elementih. 2.6 Neoporečnost žičniške naprave 2.6.1 Varnostni elementi so konstruirani in izdelani ter uporabni na način, ki zagotavlja, da je v vsakem primeru poskrbljeno za neoporečnost pri obratovanju in/ali varnost žičniške naprave, kot je opredeljeno v varnostni analizi v Prilogi III, tako da je verjetnost napake minimalna, varnostni faktor pa ustrezen. 2.6.2 Žičniška naprava je konstruirana in zgrajena na način, ki zagotavlja, da se med obratovanjem vsaka napaka elementa, ki utegne vplivati na varnost, tudi posredno, odpravi z ustreznim, pravočasno sprejetim ukrepom. 2.6.3 Varnostni ukrepi iz točk 2.6.1 in 2.6.2 se uporabljajo v celotnem obdobju med dvema načrtovanima inšpekcijskima pregledoma zadevnega elementa. Časovno obdobje za načrtovani inšpekcijski pregled varnostnih elementov je jasno naveden v priročniku z navodili za uporabo. 2.6.4 Varnostni elementi, ki so vgrajeni v žičniške naprave kot rezervni deli, zadovoljujejo bistvene zahteve te uredbe in pogoje v zvezi z brezhibnim vzajemnim delovanjem z drugimi deli žičniških naprav. 2.6.5 Ukrepi se sprejmejo za zagotovitev, da učinki ognja v žičniški napravi ne ogrožajo varnosti oseb, ki se prevažajo, in delavcev. 2.6.6 Sprejmejo se posebni ukrepi za zaščito žičniških naprav in oseb pred učinki strele. 2.7 Varnostne naprave 2.7.1 Vsaka okvara v žičniški napravi, ki bi lahko privedla do napake, s katero bi bila ogrožena varnost, se, kadar je smotrno, odkrije, prijavi in obdela z varnostno napravo. Enako velja za vsak normalno predvidljiv zunanji dogodek, ki lahko ogroža varnost. 2.7.2 Ob katerem koli času je omogočen ročni izklop naprave. 2.7.3 Ponovni zagon žičniške naprave z varnostno napravo po njenem izklopu ni omogočen, razen če so sprejeti ustrezni ukrepi. 2.8 Vzdrževalno-tehnične zahteve Žičniška naprava je konstruirana in zgrajena tako, da omogoča varno opravljanje rednega in posebnega vzdrževanja ter popravil. 2.9 Obremenjevanje okolja Žičniška naprava je konstruirana in zgrajena tako, da je vsako obremenjevanje okolja s strupenimi plini, emisijami hrupa ali tresljaji znotraj in zunaj naprave v predpisanih mejah. 3. Zahteve glede infrastrukture 3.1 Prostorski načrt, hitrost, razdalja med vozili 3.1.1 Žičniška naprava je konstruirana tako, da obratuje varno, ob upoštevanju značilnosti terena in okolice, atmosferskih in meteoroloških pogojev, vseh možnih objektov in ovir, ki so postavljeni v bližini, bodisi na tleh bodisi v zraku, na način, ki ne obremenjuje okolja in ne ogroža varnosti, pod vsemi obratovalnimi pogoji in pogoji servisiranja ali v primeru operacije reševanja oseb. 3.1.2 Med vozili, vlečnimi napravami, voznimi tiri, vrvmi itd. ter morebitnimi objekti in ovirami v bližini, bodisi na tleh bodisi v zraku, se zagotovi zadostna bočna in navpična razdalja, ob upoštevanju navpičnega, vzdolžnega in bočnega gibanja vrvi in vozil ali vlečnih naprav pod najmanj ugodnimi predvidenimi pogoji obratovanja. 3.1.3 Pri največji razdalji med vozili in tlemi je treba upoštevati naravo naprave, vrsto vozila in postopke reševanja. Če gre za odprte kabine, se upoštevajo tudi nevarnost padca in psihološki vidiki, povezani z razdaljo med vozili in tlemi. 3.1.4 Največja hitrost vozil ali vlečnih naprav, najmanjša razdalja med njimi ter njihove zmogljivosti pospeška in zaviranja se izberejo tako, da sta zagotovljena varnost oseb in varno obratovanje žičniške naprave. 3.2 Postaje in objekti ob progi 3.2.1 Postaje in objekti ob progi so konstruirani, postavljeni in opremljeni tako, da zagotavljajo stabilnost Omogočajo varno vodenje vrvi, vozil in vlečnih naprav ter varno vzdrževanje v vseh pogojih obratovanja. 3.2.2 Območja za vstop v napravo in izstop iz nje so načrtovana tako, da zagotavljajo varnost v prometu vozil, vlečnih naprav in oseb. Gibanje vozil in vlečnih naprav na postajah poteka brez nevarnosti za osebe, ob upoštevanju njihovega aktivnega sodelovanja pri gibanju naprav. 4. Zahteve v zvezi z vrvmi, pogoni in zavorami ter mehanskimi in električnimi napravami 4.1 Vrvi in njihovi nosilci 4.1.1 Vsi ukrepi se sprejmejo v skladu z najnovejšim tehnološkim razvojem: – da se prepreči prelom vrvi ali njihovih priključkov; – da se upoštevajo najmanjše in največje vrednosti njihove obremenitve; – da se zagotovi varna montaža na nosilce in se prepreči iztirjanje; – da se omogoči njihov nadzor. 4.1.2 Ker ni mogoče preprečiti vseh tveganj iztirjanja vrvi, se sprejmejo ukrepi, s katerimi se vrvi zadržijo in žičniške naprave ustavijo, ne da bi bile ob iztirjanju ogrožene osebe. 4.2 Strojne naprave 4.2.1 Pogoni Pogonski sistem žičniške naprave je dovolj učinkovit in zmogljiv ter prilagodljiv različnim sistemom in načinom obratovanja. 4.2.2 Pomožni pogon Žičniška naprava ima pomožni pogon, njegova energetska oskrba pa je neodvisna od energetske oskrbe glavnega pogonskega sistema. Vendar pomožni pogon ni potreben, če varnostna analiza pokaže, da lahko ljudje preprosto, hitro in varno zapustijo vozila in zlasti vlečne naprave, tudi če pomožni pogon ni na voljo. 4.2.3 Zaviranje 4.2.3.1 V nujnih primerih je omogočeno, da se žičniška naprava in/ali vozila v vsakem trenutku ustavijo, tudi pod najbolj neugodnimi pogoji obremenitve in zaviranja pogonskega kolesa med obratovanjem. Pot ustavljanja je tako kratka, kot to zahteva varnost žičniške naprave. 4.2.3.2 Vrednosti zaviranja so določene v ustreznih mejah na način, ki zagotavlja varnost oseb ter zadovoljivo odzivanje vozil, vrvi in drugih delov žičniške naprave. 4.2.3.3 V vseh žičniških napravah sta dva ali več zavornih sistemov, pri čemer vsak omogoča ustavitev žičniške naprave, med seboj pa so usklajeni tako, da samodejno zamenjajo aktivni sistem, če postane njegova učinkovitost neprimerna. Zadnji zavorni sistem vlečne vrvi deluje neposredno na pogonsko kolo. Te določbe ne veljajo za vlečnice. 4.2.3.4 Žičniška naprava je opremljena z učinkovitim vpenjalnim in zaklepnim mehanizmom, ki prepreči prezgodnji ponovni zagon. 4.3 Kontrolne naprave Kontrolne naprave so konstruirane in zgrajene tako, da so varne in zanesljive, da prenesejo normalne obratovalne obremenitve in zunanje vplive, kot so vlaga, skrajne temperature ali elektromagnetne motnje, ter da ne povzročajo nevarnih situacij, niti ob napaki v obratovanju. 4.4 Komunikacijske naprave Zagotovljene so ustrezne naprave za medsebojno komuniciranje osebja ob vsakem času in za obveščanje uporabnikov v nujnih primerih. 5. Vozila in vlečne naprave 5.1 Vozila in/ali vlečne naprave so konstruirani in opremljeni tako, da v predvidenih pogojih obratovanja nihče ne more pasti iz/z njih ali biti ogrožen na kakršenkoli drug način. 5.2 Pritrjevalni deli vozil in vlečnih naprav so dimenzionirani in izdelani tako, da v najbolj neugodnih pogojih: – ne poškodujejo vrvi ali – ne drsijo, razen če drsenje bistveno ne vpliva na varnost vozila, vlečne ali žičniške naprave. 5.3 Vrata vozil (na kabinskih žičnicah, kabinah) so konstruirana in zgrajena tako, da je omogočeno njihovo zapiranje in zaklepanje. Tla in stene vozil so ko