Obvestilo o sodelovanju med nacionalnimi sodišči in Komisijo na področju državnih pomoči

(95/C 312/07)

Namen tega obvestila je dajanje navodil glede sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Komisijo na področju državnih pomoči. Obvestilo nikakor ne omejuje pravic, dodeljenih državam članicam, posameznikom ali podjetjem v skladu s pravom Skupnosti. Ne posega v nikakršno razlago prava Skupnosti, ki bi jo lahko podalo Sodišče Evropskih skupnosti ali Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti. Navsezadnje, ne skuša kakor koli posegati v izpolnjevanje dolžnosti nacionalnih sodišč.

I. UVOD

1. Odprava notranjih meja med državami članicami omogoča podjetjem v Skupnosti razširjanje njihovih dejavnosti na celotnem notranjem trgu, potrošnikom pa koristi od večje konkurence. Te prednosti ne smejo ogroziti izkrivljanja konkurence zaradi neupravičeno dodeljene pomoči podjetjem. Dokončno oblikovanje notranjega trga tako ponovno potrjuje pomen izvrševanja konkurenčne politike Skupnosti.

2. Sodišče je izreklo precejšnje število sodb glede razlage in uporabe členov 92 in 93 Pogodbe ES. Sodišče prve stopnje je zdaj pristojno za ukrepe posameznih strank zoper odločitve Komisije o državnih pomočeh in bo tako prispevalo tudi k razvoju sodne prakse na tem področju. Komisija je pristojna za tekočo uporabo pravil konkurence pod nadzorstvom Sodišča prve stopnje in Sodišča Evropskih skupnosti. Nacionalni uradi in sodišča v državah članicah, skupaj s sodišči Skupnosti in Komisijo, prevzemajo svoje naloge in odgovornosti za izvrševanje pravil o državnih pomočeh iz Pogodbe ES v skladu z načeli, opredeljenimi s sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti.

3. Primerna uporaba konkurenčne politike na notranjem trgu lahko zahteva učinkovito sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi sodišči. To obvestilo pojasnjuje, kako Komisija namerava pomagati nacionalnim sodiščem z vzpostavljanjem tesnejšega sodelovanja pri izvajanju členov 92 in 93 v posameznih primerih. Pogosto se izraža zaskrbljenost, ker v primerih državnih pomoči Komisija sprejema odločitve nekaj časa po tem, ko so izkrivljanja konkurence že škodovala interesom tretjih oseb. Medtem ko Komisija ne more vedno nemudoma ukrepati zaradi zavarovanja interesov tretjih oseb v zadevah državnih pomoči, imajo nacionalna sodišča lahko več možnosti, da bi zagotovila obravnavanje in odpravo kršitev iz zadnjega stavka člena 93(3).

[1]

4. Komisija je upravni organ, ki je pristojen za izvajanje in razvoj konkurenčne politike v javnem interesu Skupnosti. Nacionalna sodišča so pristojna za varovanje pravic in izvrševanje dolžnosti, običajno po nalogu posameznikov. Komisija mora proučiti vse obsege pomoči, ki spadajo pod člen 92(1), da bi lahko presodila njihovo združljivost s skupnim trgom. Nacionalna sodišča morajo biti prepričana, da države članice izpolnjujejo njihove procesne obveznosti.

5. Zadnji stavek člena 93(3) (v krepkem tisku v nadaljevanju) ima neposreden učinek na pravni red držav članic.

"Komisija mora biti pravočasno obveščena o vseh načrtih za odobritev ali spremembo pomoči, tako da lahko predloži svoje pripombe nanje. Če meni, da katerikoli od takšnih načrtov ni združljiv s skupnim trgom ob upoštevanju člena 92, nemudoma sproži postopek, ki ga predvideva odstavek 2. Zadevna država članica ne sme uveljaviti predlaganega ukrepa, dokler ni sprejeta dokončna odločitev v tem postopku."

6. Prepoved izvajanja iz zadnjega stavka člena 93(3) se nanaša na vso pomoč, ki je bila izpeljana brez uradnega obvestila [2] in, v primeru uradnega obvestila, velja v predhodnem obdobju in, če Komisija sproži postopek o sporni zadevi, do končne odločitve [3].

7. Sodišče bo, seveda, moralo oceniti, ali "predlagani ukrepi" predstavljajo državno pomoč v smislu člena 92(1) [4] pred sprejetjem odločitve v skladu z zadnjim stavkom člena 93(3). Odločitve Komisije in Sodišča posvečajo precej pozornosti temu pomembnemu vprašanju. Zato je za koncept državne pomoči potrebna široka razlaga, tako da bo zajemala ne le subvencije, temveč tudi davčne ugodnosti in naložbe javnih sredstev, ki so nastale v okoliščinah, v katerih bi zasebni sektor odklonil pomoč [5]. Pomoč mora biti dodeljena s strani "države", kar obsega vse stopnje, oblike in način izražanja javne oblasti [6]. Pomoč mora dati prednost določenim podjetjem ali proizvodnji določenega blaga: namen tega je razločevanje državne pomoči, za katero se uporablja člen 92(1) od splošnih ukrepov, za katere se ne uporablja [7]. Na primer, ukrepi, ki nimajo niti za cilj niti kot posledico dajanje prednosti določenim podjetjem ali proizvodnji določenega blaga, ali ki se uporabljajo za osebe v skladu z objektivnimi merili ne glede na lokacijo, sektor ali podjetje, v katerem je upravičenec lahko zaposlen, ne štejejo za državno pomoč.

8. Edino Komisija lahko odloči, da je državna pomoč "združljiva s skupnim trgom", t.j. odobrena.

9. Pri uporabi člena 92(1) nacionalna sodišča lahko posredujejo predhodna vprašanja Sodišču Evropskih skupnosti v skladu s členom 177 Pogodbe ES in v določenih okoliščinah morajo tako ravnati. Prav tako morajo zahtevati pomoč od Komisije tako, da jo zaprosijo za "pravne ali gospodarske informacije" po analogiji s sodbo Sodišča v primeru Delimitis [8] glede člena 85 Pogodbe ES.

10. Vloga nacionalnega sodišča je varovanje pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi neposrednega učinka prepovedi iz zadnjega odstavka člena 93(3). Sodišče bi moralo uporabiti vse primerne mehanizme in sredstva vse ustrezne določbe nacionalne zakonodaje za dosego neposrednega učinka te obveznosti, ki ga Pogodba nalaga državam članicam [9]. Nacionalno sodišče mora v primeru, ki sodi v njeno pristojnost, uporabiti pravo Skupnosti v celoti in zaščititi pravice, ki jih to pravo dodeljuje posameznikom; zato mora razveljaviti kakršno koli določbo nacionalne zakonodaje, ki bi lahko z njim v nasprotju, bodisi po predpisih Skupnosti ali po njih [10]. Sodnik lahko, kot je primerno in v skladu z veljavnimi predpisi nacionalne zakonodaje ter z nastajajočo sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti [11] dodeli začasno pomoč, na primer, z naročilom zamrznitve ali vračila nelegalno vplačanih sredstev, ter dodeli odškodnino strankam, katerih interesi so bili oškodovani.

11. Sodišče Evropskih skupnosti je smatralo, da bi bila popolna učinkovitost predpisov Skupnosti prizadeta in zaščita pravic, ki iz njih izhajajo, oslabljena, če posamezniki ne bi mogli dobiti pomoči, kadar so njihove pravice kršene zaradi kršitve prava Skupnosti, za katero je lahko država članica odgovorna [12]; načelo, po katerem mora država odgovarjati zaradi izgube in škode, ki je bila povzročena posameznikom zaradi kršitev prava Skupnosti, za katere je država lahko odgovorna, je del sistema Pogodbe [13]; nacionalno sodišče, ki, v primeru, ki se nanaša na pravo Skupnosti, smatra, da je edina ovira, ki mu preprečuje odobravanje začasne pomoči, predpis nacionalne zakonodaje, mora to pravilo razveljaviti [14].

12. Ta načela veljajo tudi v primeru kršitve pravil o konkurenci Skupnosti. Posamezniki in podjetja morajo imeti dostop do postopkovnih pravil in pravnih sredstev, ki jih določa nacionalna zakonodaja, pod enakimi pogoji, ki bi veljali v primeru vpletenosti primerljive kršitve nacionalne zakonodaje. Ta enakost obravnave zadeva ne le dokončno ugotavljanje kršitve neposredno veljavnega prava Skupnosti, temveč obsega tudi vsa pravna sredstva, ki lahko prispevajo k učinkoviti pravni zaščiti.

III. OMEJENE PRISTOJNOSTI KOMISIJE

13. Uporaba prava o konkurenci Skupnosti s strani nacionalnih sodišč pomeni precejšnje ugodnosti za posameznike in podjetja. Komisija ne more dodeliti odškodnine zaradi izgube, ki je posledica kršitve člena 93(3). Takšne zahtevke je mogoče uveljavljati samo pred nacionalnimi sodišči. Nacionalna sodišča običajno lahko sprejmejo začasne ukrepe in ukažejo takojšnje prenehanje s kršitvami. Pred nacionalnimi sodišči je mogoče kombinirati zahtevek v skladu s pravom Skupnosti z zahtevkom v skladu nacionalne zakonodaje. To pa ni mogoče v postopku pred Komisijo. Poleg tega, sodišča lahko dosodi kritje stroškov uspešnemu tožniku. To pa ni nikoli mogoče v upravnem postopku pred Komisijo.

IV. UPORABA ČLENA 93(3)

14. Od držav članic se zahteva, da uradno sporočijo Komisiji vse načrte za odobritev pomoči, ali da spremenijo že odobrene načrte za odobritev pomoči. To prav tako velja za pomoč, ki izpolnjuje pogoje za avtomatično odobritev v skladu s členom 92(2), ker Komisija mora ugotoviti, ali so izpolnjeni predpisani pogoji. Edina izjema od obveznosti uradnega obvestila je pomoč, ki je klasificirana kot de minimis, ker nima bistvenega vpliva na trgovinsko menjavo med državami članicami in tako ne sodi v člen 92(1) [15].

15. Komisija prejme uradno obvestilo o splošnih sistemih ali programih pomoči kakor tudi o načrtih za odobritev pomoči posameznim podjetjem. Ko Komisija odobri program, uradno obvestilo posameznih dodelitev pomoči v okviru programa običajno ni potrebna. Vendar je v nekaterih oznakah pomoči ali okvirjih za posamezne panoge ali posamezne vrste pomoči potrebno posamično uradno obvestilo vseh dodeljenih pomoči ali pomoči nad določenim zneskom. Posamično uradno obvestilo se lahko zahteva tudi v nekaterih primerih s pogoji odobritve določenega programa s strani Komisije. Države članice morajo priglasiti pomoč, ki jo želijo dodeliti zunaj okvira odobrenega programa. Priglasitev je potrebna glede na načrtovane ukrepe, vključno z načrti za finančne prenose iz javnih skladov na podjetja v javnem ali zasebnem sektorju, ki lahko vsebujejo pomoč v smislu člena 92(1).

16. Prvo vprašanje, ki ga nacionalna sodišča morajo upoštevati v postopku v skladu z zadnjim odstavkom člena 93(3), je, ali ukrep predstavlja novo ali obstoječo pomoč v smislu člena 92(1). Drugo vprašanje, na katero je treba odgovoriti, je, ali je bil ukrep priglašen bodisi posamično bodisi v okviru programa, in, če je tako, ali je Komisija imela dovolj časa za odločitev [16].

17. Glede na programe pomoči, Sodišče Evropskih skupnosti meni, da je obdobje dveh mesecev "primerno obdobje", po katerem zadevna država članica lahko izvede priglašeni ukrep na podlagi predhodnega obvestila [17]. Komisija je to obdobje prostovoljno skrajšala na 30 delovnih dni za posamezne primere in na 20 dni v skladu s "pospešenim" postopkom. Obdobja se pričnejo s trenutkom, ko se Komisija prepriča, ali ji informacije, ki jih je zagotovila država članica, zadostujejo za sprejem odločitve [18].

18. Če se je Komisija odločila, da začne postopek, določen v členu 93(2), traja obdobje, v katerem je izvajanje ukrepa pomoči prepovedano, dokler Komisija ne sprejme pozitivne odločitve. Za nepriglašene ukrepe pomoči za postopek odločanja Komisije ne obstaja nikakršen rok, čeprav bo komisija ukrepala kar se da hitro. Pomoč ni mogoče dodeliti pred končno odločitvijo Komisije.

19. Če komisija ni odločila o ukrepu pomoči, je nacionalnim sodiščem pri razlagi prava Skupnosti lahko vedno vodilo sodna praksa Sodišča prve stopnje kakor tudi odločbe Komisije. Komisija je objavila večje število splošnih obvestil, ki so jim v tem pogledu lahko v pomoč [19].

20. Tako bi nacionalna sodišča morala biti sposobna odločiti, ali je sporni ukrep nezakonit v skladu s členom 93(3). Kadar so nacionalna sodišča v dvomih, lahko in v nekaterih primerih morajo zahtevati predhodno odločitev Sodišča Evropskih skupnosti v skladu s členom 77.

21. Kadar nacionalna sodišča izrečejo sodbo, s katero ugotavljajo, da člen 93(3) ni bil izpolnjen, morajo presoditi, da je s spornim ukrepom kršeno pravo Skupnosti in sprejeti primerne ukrepe za zavarovanje pravic posameznikov in podjetij.

V. UČINKI ODLOČITEV KOMISIJE

22. Sodišče Evropskih skupnosti je menilo [20], da je nacionalno sodišče zavezano odločitvi Komisije, ki je naslovljena državi članici v skladu s členom 92(2), kadar upravičenec do pomoči skuša dvomiti o veljavnosti odločitve, o kateri ga je zadevna država članica pisno obvestila in kadar ni vložilo tožbe za razveljavitev odločitve v roku, ki ga določa člen 173 Pogodbe ES.

VI. SODELOVANJE MED NACIONALNIMI SODIŠČI IN KOMISIJO

23. Komisija se zaveda, da so zgoraj navedena načela za uporabo členov 92 in 93 s strani nacionalnih sodišč zapletena in da so včasih lahko premalo razvita, da bi jim omogočila primerno izpolnjevanje njihovih sodnih dolžnosti. Nacionalna sodišča lahko zato zaprosijo za pomoč Komisijo.

24. Člen 5 Pogodbe ES vzpostavlja načelo doslednega in stalnega sodelovanja med institucijami Skupnosti in državami članicami z namenom doseganja ciljev Pogodbe,vključno z izvajanjem člena 3(g), ki določa vzpostavitev sistema, ki zagotavlja, da ne prihaja do izkrivljanja konkurence na notranjem trgu. To načelo vsebuje obveznosti in dolžnosti medsebojne pomoči, tako za države članice kot za institucije Skupnosti. Skladno s členom 5 je Komisija dolžna sodelovati s sodnimi organi držav članic, ki so pristojni zagotoviti uporabo in upoštevanje prava Skupnosti v nacionalnem pravnem redu.

25. Komisija meni, da je takšno sodelovanje bistvenega pomena za zagotavljanje stroge, učinkovite in dosledne uporabe prava Skupnosti o konkurenci. Poleg tega je sodelovanje nacionalnih sodišč pri uporabi prava o konkurenci na področju državnih pomoči potrebno za uveljavitev člena 93(3). Pogodba zavezuje Komisijo k upoštevanju postopka, ki ga določa člen 93(2), preden lahko naroči povračilo pomoči, ki ni združljiva s skupnim trgom [21]. Sodišče je presodilo, da ima člen 93(3) neposredni učinek in da protizakonitost ukrepa pomoči in posledice, ki iz tega izhajajo nikoli ni mogoče potrditi za nazaj s pozitivno odločitvijo Komisije glede ukrepa pomoči. Uporaba pravil o priglasitvi na področju državnih pomoči zato predstavlja bistven člen v verigi možnih tožb s strani posameznikov in podjetij.

26. Z vidika teh premislekov, Komisija namerava delati na tesnejšem sodelovanju z nacionalnimi sodišči kot sledi.

27. Komisija je zavezana politiki odprtosti in preglednosti. Komisija vodi svojo politiko, da bi zagotovila zadevnim strankam koristne informacije o uporabi pravil o konkurenci. V ta namen bo še naprej objavljala čimveč informacij o primerih in politiki državnih pomoči. Sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti in Sodišča prve stopnje, splošna besedila o državni pomoči, ki jih je objavila Komisija, odločitve Komisije, letna poročila Komisije o politiki konkurence in mesečni Bilten Evropske unije so nacionalnim sodiščem lahko v pomoč pri proučevanju posameznih primerov.

28. Če ti splošni kazalci ne zadostujejo, nacionalna sodišča, v okviru svojega nacionalnega procesnega prava, lahko zaprosijo Komisijo za informacije procesne narave, kar bi jim omogočilo, da ugotovijo, ali je določen primer v teku pred Komisijo, ali je primer zavezan priglasitvi, ali če je Komisija uradno začela postopek ali sprejela kakršno koli drugo odločitev.

29. Nacionalna sodišča se lahko posvetujejo s Komisijo, kadar uporaba člena 92(1) ali 93(3) povzroča posebne težave. Kar zadeva člen 92(1), se te težave lahko nanašajo zlasti na označevanje ukrepa kot državne pomoči, možno izkrivljanje konkurence, do katerega bi lahko prišlo ter posledice za blagovno menjavo med državami članicami. Sodišča se zato lahko posvetujejo s Komisijo o njeni običajni praksi v zvezi s temi vprašanji. Lahko pridobijo informacije od Komisije o dejanskih podatkov, statističnih podatkih, tržnih raziskavah in ekonomskih analizah. Kadar bo to mogoče, bo Komisija te podatke sporočala ali navedla vire, kjer jih je mogoče dobiti.

30. Komisija se v svojem odgovoru ne bo spuščala v bistvo posameznega primera ali združljivost ukrepa s skupnim trgom. Odgovor Komisije ne bo zavezujoč za sodišče, ki je nanjo naslovilo zahtevo. Komisija bo jasno dala vedeti, da njeno mnenje ni dokončno in da to ne vpliva na pravico sodišča, da od Sodišča Evropskih skupnosti zahteva predhodno odločanje v skladu s členom 177.

31. V interesu samega pravosodja je, da Komisija čimprej odgovori na zahtevke po pravnih in dejanskih informacijah. Vseeno pa Komisija ne more ugoditi takšnim zahtevam, če niso izpolnjeni določeni pogoji. Zahtevani podatki morajo biti na razpolago Komisiji, ki lahko sporoča samo nezaupne podatke.

32. Člen 214 Pogodbe ES zahteva od Komisije, da ne razkriva podatkov, ki so zaupne narave. Poleg tega se dolžnost lojalnega sodelovanja iz člena 5 se nanaša na odnos med sodišči in Komisijo in ne zadeva strank v sporu, ki poteka pred temi sodišči. Komisija je obvezna spoštovati pravno nevtralnost in objektivnost. Zato ne bo ugodila zahtevkom po informacijah, razen če ne prihajajo od nacionalnega sodišča bodisi neposredno bodisi posredno preko strank, ki so jim zadevna sodišča naložila, naj zahtevajo določene informacije.

VII. KONČNE OPOMBE

33. To obvestilo se smiselno uporablja za ustrezna pravila o državni pomoči, kolikor neposredno vplivajo na pravni red držav članic, v:

- Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo in določbe, ki so bile sprejete na podlagi in

- Pogodbo o Evropskem gospodarskem prostoru.

34. To obvestilo se izdaja kot usmeritev in nikakor ne omejuje pravic, dodeljenih državam članicam, posameznikom ali podjetjem v skladu s pravom Skupnosti.

35. To obvestilo ne posega v nikakršno razlago prava Skupnosti, ki bi jo lahko podalo Sodišče Evropskih skupnosti ali Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti.

36. Povzetek odgovorov, ki jih je dala Komisija v skladu s tem obvestilom, bo objavljen enkrat na leto v Poročilu o konkurenčni politiki.

[1] … Glavna in izključna vloga, ki je bila na Komisijo prenesena s členoma 92 in 93 Pogodbe, t.j. da šteje pomoč za nezdružljivo s skupnim trgom, kjer je primerno, se bistveno razlikuje od vloge nacionalnih sodišč pri zavarovanju pravic, ki jih imajo posamezniki kot posledico neposrednega učinka prepovedi, ki je določena v zadnjem stavku člena 93(3) Pogodbe. Medtem ko mora Komisija proučiti združljivost predlagane pomoči s skupnim trgom, tudi kadar je država članica ravnala v nasprotju s prepovedjo dajanja pomoči, nacionalna sodišča do končne odločitve Komisije zgolj ohranjajo pravice posameznikov, ki se soočajo z morebitno kršitvijo s strani nacionalnih organov prepovedi, ki je določena v zadnjem stavku člena 3(3)."Zadeva C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon zoper Francijo (1991) ZES I-5505, odstavki 9, 10, 11 in 14, na str. 5527 in 5528.

[2] Z izjemo "obstoječe" pomoči. Takšna pomoč se lahko izvaja, dokler Komisija ne odloči, da je nezdružljiva s skupnim trgom: glej zadevo C-387/92, Banco de Crédito Industrial, sedaj Banco Exterior de Espana, zoper Ayuntamiento de Valencia (1994) ZES I-877 in zadeva C-44/93, Namur – Les Assurances du Crédit zoper Office National du Ducroire in Belgija (1994) ZES I-3829.

[3] Zadeva C-354/90, navedena v opombi 1, odstavku 11 na str. 5527.

[4] Glej sodbo Sodišča v zadevi 78/76, Steinlike in Weinlig zoper Nemčijo (1977) ZES 595, odstavek 14: "… nacionalno sodišče ima lahko vzrok za razlago in uporabo koncepta pomoči iz člena 92, da bi ugotovilo, ali naj bi bila državna pomoč, ki je bila sprejeta brez upoštevanja postopka predhodne proučitve, določenega s členom 93(3), predmet tega postopka".

[5] Za najnovejšo formulacijo glej mnenje generalnega pravobranilca Jacoba v združenih zadevah C-278/92, C-279/92 in C-280/92, Španija zoper Komisijo, odstavek 28: "… Državna pomoč se dodeli, kadar država članica da podjetju na voljo sredstva, ki v običajnem poteku dogodkov ne bi bila zagotovljena s strani zasebnega vlagatelja ob uporabi običajnih komercialnih meril in ob neupoštevanju drugih vidikov socialnega, političnega ali človekoljubnega značaja".

[6] Sodišče je v zadevi 290/83, Komisija zoper Francijo (1985) ZES str. 439, menilo, da "… se prepoved iz člena 92 nanaša na vso pomoč, ki jo je dodelila država članica ali ki je bila dodeljena iz državnih sredstev in da ni potrebno nikakršno razločevanje glede na to, ali pomoč dodeljuje neposredno država, ali pa se dodeljuje prek zasebnih ustanov, ki jih je država ustanovila ali določila za izvajanje pomoči" (odstavek 14 na str. 449).

[7] Jasna navedba tega razločevanja je razvidna iz mnenja generalnega pravobranilca Darmona v združenih zadevah C-72 in C-73/91, Sloman Neptun (1993) ZES I-887.

[8] Zadeva C-234/89, Delimitis proti Henninger Bräu (1991) ZES I…-935; obvestilo Komisije o sodelovanju med nacionalnimi sodišči in Komisijo pri uporabi členov 85 in 86 Pogodbe ES (UL C 39, 13.12.1993, str. 6). Glej mnenje generalnega pravobranilca Lenza v zadevi C-44/93, navedeno v opombi 2 (odstavek 106). Prav tako glej zadevo C-2/88, Imm, Zwartveld (1990) ZES I-3365 in I-4405: "Institucije Skupnosti so dolžne iskreno sodelovati s sodnimi organi držav članic, katerih naloga je zagotoviti, da se pravo Skupnosti uporablja in upošteva v nacionalnem pravnem sistemu" (odstavek 1 na str. I-3366 in odstavek 10 na str. 4410 in 4411).

[9] Kakor je Sodišče Evropskih skupnosti menilo v zadevi C-354/90, navedeno v opombi 1, odstavku 12 na str. 5528: "… to vpliva na veljavnost ukrepov, s katerimi se uveljavlja pomoč, če nacionalni organi ravnajo v nasprotju z zadnjim stavkom člena 93(…3) Pogodbe. Nacionalna sodišča morajo posameznikom, ki se lahko sklicujejo na takšno kršitev, ponuditi določena pričakovanja, da bo upoštevalo vse, kar je potrebno v skladu z njihovo nacionalno zakonodajo, kar zadeva veljavnost ukrepov, s katerimi se pomoč uveljavlja, izterjavo finančne pomoči, odobrene ne glede na to določbo ter možne začasne ukrepe."

[10] Zadeva 106/77, Amministrazione delle Finanze dello Stato proti Simmenthal (1978) ZES 629 (odstavek 21 na str. 644). Glej tudi primer C-213/89, Kraljica proti Ministru za transport, ex parte: Factortame Ltd et al., (1990) ZES I-2433 na str. 2475.

[11] Združene zadeve C-6/90 in C-9/90, Andrea Francovich in drugi proti Italiji (1991) ZES I-5357. Drugi pomembni primeri so teku pred Sodiščem glede pristojnosti nacionalnih sodišč pri uporabi prava Skupnosti: Zadeva C-48/93, Kraljica proti Ministru za transport, ex parte: Factortame Ltd. in drugi (UL C 94, 3.4.1993, str. 13); Zadeva C-46/93, Brasserie Pecheur SA proti Nemčiji (UL C 92, 2.4.1993, str. 4); Zadeva C-312/93, SCS Pterebroeck, Van Campenhout & Cie proti belgijski državi (UL C 189, 13.7.1993, str. 9); Zadeva C-430 in C 431/93, J. Van Schindel in J.N.C. Van Veen proti Stichting Pensioenfonds voor Physiotherapeuten (UL C 338, 15.12.1993, str. 10).

[12] Francovich, navedeno v opombi 11, odstavek 33 na str. 5414.

[13] Francovich, navedeno v opombi 11, odstavek 35 na str. 5414.

[14] Kraljica proti Ministru za transport, ex parte: Factortame Ltd. in drugi, navedeno v opombi 10.

[15] Glej točko 3.2 Smernic Skupnosti o državni pomoči za mala in srednje velika podjetja (UL C 213, 19.8.1992, str. 2) in pismo državam članicam št. IV/D/06878 z dne 23. marca 1993, Pravo o konkurenci v Evropskih skupnostih, Zvezek II.

[16] Zadeva 120/73, Lorenz proti Nemčiji, (1973) ZES 1471.

[17] Zadeva 120/73, Lorenz proti Nemčiji, naveden v opombi 16, odstavek 4 na str. 1481; glej tudi Zadevo 84/42, Nemčija proti Komisiji, (1984) ZES 1451, odstavek 11 na str. 1488.

[18] Komisija je izdala vodič po njenih postopkih v primerih državne pomoči: glej Pravo o konkurenci v Evropskih skupnostih, Zvezek II.

[19] Komisija od časa do časa objavlja in dopolnjuje priročnik s pravili državnih pomočeh (Pravo o konkurenci v Evropskih skupnostih, Zvezek II).

[20] Zadeva C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf GmbH proti Nemčiji, (1994) ZES I-833; glej tudi Primer 77/72 Capolongo proti Maya, (1973) ZES 611.

[21] Komisija je državam članicam sporočila, da "… v ustreznih primerih – potem, ko je zadevnim državam članicam dala možnost pripomb in alternativne dodelitve sanacijske pomoči, kakor določajo smernice Skupnosti – lahko sprejme začasno odločitev, s katero državam članicam nalaga izterjavo vseh denarnih sredstev, ki so bila izplačana in s so bile s tem kršene postopkovne zahteve. Pomoč bi morala biti izterjana v skladu z zahtevami domače zakonodaje; za znesek, ki ga je treba vrniti, bi se obračunavale obresti od časa izplačila pomoči." (Obvestilo Komisije državam članicam, ki dopolnjuje pismo Komisije št. SG(91) D/4577 z dne 4. marca 1991 o postopkih priglaševanja načrtov pomoči in postopkov, ki se uporabljajo, ko je pomoč odobrena v nasprotju s pravili člena 93(3) Pogodbe ES), še neobjavljena.

--------------------------------------------------