ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.1

Glede na okoliščine, navedene v mnenju, EESO sprejema predloga Komisije, v skladu s katerima se začetek veljavnosti MiFID II v celoti prestavi za eno leto s 3. januarja 2017 na 3. januar 2018. Razlog za to naj bi bile številne resne tehnične (vključno z IT) težave in dejstvo, da delni odlog ni možen, saj bi povzročil številne druge probleme, med drugim v zvezi z jasnostjo postopka in pravno varnostjo, ter potencialno izkrivljanje trga in dodatne stroške in naložbe. Kljub vsemu poziva, naj se stori vse, da se začetek izvajanja MiFID II ne bi več prestavljal, in zagotovi, da pravila o zaščiti vlagateljev v praksi ne bodo ogrožena v tem obdobju. Dokler ne bodo začela veljati nova pravila, morajo pravila iz direktive MiFID I po potrebi ostati še naprej veljavna.
2.1

Letalski sektor EU neposredno zaposluje med 1,4 milijona (vir: Steer Davies Gleave – Study on employment and working conditions in air transport and airports (študija o zaposlovanju in delovnih pogojih v sektorju zračnega prometa in na letališčih), končno poročilo, 2015) in 2 milijonoma oseb (vir: Aviation: Benefits Beyond Borders (Letalstvo: čezmejne koristi), poročilo Oxford Economics za ATAG, april 2014) in skupaj podpira med 4,8 milijona in 5,5 milijona delovnih mest (vir: Steer Davies Gleave – Study on employment and working conditions in air transport and airports (študija o zaposlovanju in delovnih pogojih v sektorju zračnega prometa in na letališčih), končno poročilo, 2015). Neposredni prispevek letalskega sektorja k BDP EU znaša 110 milijard EUR, medtem ko njegov skupni učinek, vključno s turizmom, zaradi multiplikacijskega učinka znaša kar 510 milijard EUR (vir: Steer Davies Gleave – Study on employment and working conditions in air transport and airports (študija o zaposlovanju in delovnih pogojih v sektorju zračnega prometa in na letališčih), končno poročilo, 2015). Iz tega je jasno razvidno, da gospodarski potencial letalskega sektorja daleč presega njegov neposredni učinek.
4.3

Odbor odobrava tudi to, da se uredba ne uporablja za evropska mala in srednja podjetja (člen 5). Komisijo želi kljub temu opozoriti, da mala in srednja podjetja potrebujejo posebno pomoč za dostop na čezmejne trge Evropske unije in za dostop do trgov javnih naročil tretjih držav. Ta pristop je skladen s posebno pozornostjo, ki jo Komisija namenja MSP v svojem sporočilu „Trgovina za vse“. Cilj izboljšanja dostopa MSP do javnih naročil je treba določiti zlasti v okviru poglavja MSP v TTIP ter v bodoče trgovinske sporazume, ki bodo vsebovali takšna poglavja. EESO je že izrekel svoje nasprotovanje določitvi kvot za mala in srednja podjetja pri javnih naročilih po vzoru zakona Small Business Act v Združenih državah Amerike, vseeno pa se zavzema za proaktivno politiko, ki podpira sodelovanje malih in srednjih podjetij, s čimer bi jim omogočili dostop do številnih javnih naročil (8). Odbor je prav tako že navedel, da je treba izpopolniti podatkovno bazo Komisije o dostopu do trgov (Market Access Database), da bo zagotavljala zanesljive in dostopne informacije o javnih razpisih ter formalnostih in tehničnih podrobnostih razpisnih pogojev, ki dejansko preprečujejo oddajanje ponudb v tretjih državah, ter zagotavljala baze statističnih podatkov in kazalnike vpliva izkrivljajočih pojavov (9).
1.4

EU in njene države članice bi morale kot ena izmed gonilnih sil pri pripravi agende ZN za trajnostni razvoj do leta 2030 dajati zgled pri prenosu te agende v prakso in oblikovanju okvira upravljanja. Odbor zato pozdravlja namero Komisije, da bo v letu 2016 podala novo pobudo Novi ukrepi za trajnostno prihodnost Evrope zaradi svojega novega in nadvse nujnega pristopa, s katerim želi v Evropi zagotoviti gospodarsko rast ter socialno in okoljsko trajnost po letu 2020 ter celovito udejanjati cilje trajnostnega razvoja v evropski notranji in zunanji politiki (1). Odbor poziva Komisijo, naj to pobudo obravnava prednostno in vključi tudi okvir participativnega upravljanja. To pobudo vidi kot korak, ki je potreben za krepitev koncepta trajnostnega razvoja po vsej Evropi, saj uvaja celovito strategijo za trajnostno Evropo v globaliziranem svetu najmanj do leta 2030, ki bo začrtala izvajanje na nacionalni ravni.
4.3

Predlog za razširitev zunanjega zastopanja euroobmočja sodi v sveženj, s katerim se prenavlja evropski semester ter vzpostavljajo nacionalni odbori za konkurenčnost in Evropski fiskalni odbor. Zlasti zaradi teh ukrepov bosta morala biti EU in euroobmočje zastopana v ustreznih mednarodnih forumih. V tem okviru bi bilo smiselno okrepiti sinergije z OECD, G-7, G-20, Banko za mednarodne poravnave in Svetovno banko. Ti ukrepi se nanašajo na izvajanje in usklajevanje makroekonomskih politik, reformo finančne ureditve in fiskalne preglednosti (pri čemer EU in euroobmočje zastopajo predsedniki Evropskega sveta, Evropske komisije in Euroskupine, predstavniki Evropske komisije in Evropske centralne banke in ministri posameznih držav članic skupin G-7 in G-20), kar je povezano z vzpostavitvijo bančne unije in unije kapitalskih trgov ter drugimi relevantnimi temami. Obstajajo še druge možnosti, na primer Azijska banka za investicije v infrastrukturo (AIIB), v kateri ima svojega predstavnika razmeroma veliko število držav članic.
3.4.1

Znani in že objavljeni rezultati (12) ne potrjujejo, da večina podpira izbrano možnost: potrošniške organizacije odločno nasprotujejo vsakršni uporabi zakonodaje države prodajalca, večina strokovnih organizacij in nekatere univerzitetne organizacije pa to možnost podpirajo. Večina držav članic dvomi, da je potrebna nova zakonodaja na področju prodaje na daljavo (saj sedanja že upošteva spletno prodajo) in zlasti da sta potrebni dve direktivi, saj je težko izluščiti točne in jasno opredeljene smernice. Na prvi pogled objektivna analiza odgovorov, pridobljenih v okviru posvetovanj, pokaže, da so se izvajalci dejavnosti in potrošniki na splošno strinjali z možnostjo 5 – čeprav je to seveda odvisno od vsebine določb vzorčne pogodbe, o kateri se je treba dogovoriti v posameznih sektorjih, ter stopnje uporabe in sprejetosti znaka zaupanja v podjetjih v EU –, zlasti ker bi ta možnost izvajalcem dejavnosti povzročila najmanj stroškov.
SL Uradni list Evropske unije C 32/23

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o uporabi ureditev za blago s poreklom iz nekaterih držav iz skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (AKP), določenih v sporazumih, ki vzpostavljajo ali vodijo k vzpostavitvi sporazumov o gospodarskem partnerstvu (prenovitev)

(COM(2015) 282 final – 2015/0128 (COD))

(2016/C 032/05)

Evropski parlament je 24. junija 2015 sklenil, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o uporabi ureditev za blago s poreklom iz nekaterih držav iz skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (AKP), določenih v sporazumih, ki vzpostavljajo ali vodijo k vzpostavitvi sporazumov o gospodarskem partnerstvu (prenovitev)

(COM(2015) 282 final – 2015/0128 (COD)).

Odbor se v celoti strinja z vsebino predloga in nima nobenih pripomb, zato je na 511. plenarnem zasedanju 6., 7. in 8. oktobra 2015 (seja z dne 8. oktobra) s 70 glasovi za in 6 vzdržanimi glasovi sklenil o tem predlogu podati pozitivno mnenje.
3.3

Namen predloga je tudi pregledati trenutno veljavno energijsko lestvico, uvedeno z Direktivo 2010/30/EU, in sicer iz dveh razlogov: (a) izkazalo se je, da so zaradi uvedbe razredov A+ do A+++ nalepke manj razumljive in ne spodbujajo potrošnikov k nakupu energijsko učinkovitejših izdelkov; (b) višji energijski razredi so za nekatere skupine izdelkov že zasičeni. Zato Komisija predlaga, da se začne znova uporabljati prejšnja energijska lestvica s črkami od A do G, ker naj bi bila bolj razumljiva, in se posledično prevrednotijo nalepke vseh izdelkov, ki so trenutno v prodaji. Razreda A in B bosta ostala prazna, da bi se izognili takojšnji zasičenosti višjih razredov (6). Kot dopolnitev je dodatno predvideno, da se na etiketo uvede barvna lestvica od zelene do rdeče barve, iz katere bo razvidna večja ali manjša energijska učinkovitost izdelkov.
3.6

Dajanje izdelkov iz tjulnjev na trg je dovoljeno samo, če so tjulnje ulovili Eskimi in druge avtohtone skupnosti, ter če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) lov je v tej skupnosti tradicija; (b) lov prispeva k preživljanju skupnosti in se ne izvaja predvsem v komercialne namene; (c) lov se izvaja na način, ki v največji možni meri zmanjšuje bolečino, stisko, strah ali druge oblike trpljenja živali, ter ob upoštevanju tradicionalnega načina življenja in potreb skupnosti za preživljanje.
2.2

Znotraj tega manevrskega prostora se ukrepi EU, ki se nanašajo na zdravstvene sisteme držav članic, omejujejo na vprašanja javnega zdravstva, na katero se nanaša navedeni člen. Vendar pa lahko Komisija pri opravljanju svoje vloge pri podpori, financiranju in usklajevanju prizadevanj prinese veliko dodano vrednost drugim vidikom, ki so povezani z zdravstvenim varstvom ter državam omogočajo nadaljnje utrjevanje in izboljševanje nacionalnih zdravstvenih sistemov. Ti zdravstveni sistemi temeljijo na vrsti evropskih vrednot, kot so univerzalnost, dostop do kakovostne pomoči, enakost in solidarnost, kot je to opredelil tudi Svet Evropske unije junija 2006 (1). Ministri držav članic za zdravje so podali izjavo, v kateri ugotavljajo, da so zdravstveni sistemi bistveni del evropske socialne infrastrukture.
3.8.4

Pri oblikovanju agende za mesta je treba upoštevati raznolikost evropskih mrež mest in veliko raznovrstnost mest, to pa pomeni različne pristope: — celostni razvoj mest, v okviru katerega so politike za razvoj mest in orodja, ki so na voljo, dovolj prožni, da jih je mogoče učinkovito uporabiti ob različnih pogojih in ob upoštevanju specifičnih socialnih, gospodarskih in okoljskih okoliščin mest, s tem pa zagotoviti optimalne sinergije med politikami, — diferencirana politika, ki se uporablja za celotno mrežo mest in katere cilj je razumevanje različnih procesov sodelovanja med evropskimi mesti ter resnični vpliv na te procese.
5.4.2

izboljšanju dostopa do posojil: povečati vlogo EIB pri dostopu podjetij do posojil in prehodu na krožno gospodarstvo z izboljševanjem mehanizma za financiranje naravnega kapitala (Natural Capital Financing Facility (NCFF)); ustvarjanje posebnih sistemov jamstev za mikro in mala podjetja po vsej EU, da bi lažje in hitreje dostopala do posojil, mikrokreditov, tveganega kapitala ter mehanizma zasebnega financiranja energetske učinkovitosti (Private Finance for Energy Efficiency (PF4EE));
3.2

Za to regijo so značilne številne posebnosti, po katerih se strategija EUSALP razlikuje od makroregionalnih strategij za Baltsko regijo, Podonavje in Jadransko-jonsko regijo in ki jim je treba nameniti posebno pozornost: dejstvo, da nekatere skupnosti spadajo med najbolj razvite na svetu, imajo konkurenčno gospodarstvo in visoko kakovost življenja ter so družbeno in politično stabilne; gospodarske in družbene razlike med podeželjem, ravninami in mesti; naravne danosti in edinstveni ekosistemi; kulturna dediščina, ki je bistvenega pomena za socialno kohezijo in razvoj Alp; velika koncentracija prometnih poti, ki je postala problem zaradi prometnih zamaškov in z vidika varstva okolja.
2.6

Pet let kasneje Odbor žal ugotavlja, da ni prišlo do bistvenih sprememb. Še vedno ostajajo problemi, ker ni dostopa do spletnih podatkov, ali pa je ta dostop pomanjkljiv, poleg tega pa so podatki nepopolni in nekompatibilni. Zato skrbniki platform o mobilnosti in nenazadnje tudi posamezni uporabniki ne morejo neposredno in ustrezno dobiti vpogleda v načrtovanje, obliko, trajanje in stroške potovanja, kadar želijo potovati znotraj EU in pri tem optimalno izkoristiti različne vrste prevoza.
1.6

Pri doseganju tega cilja, ki ga morajo izvrševati in izvajati vse zainteresirane strani, je po mnenju EESO treba sprejeti odločne ukrepe, ki bodo vključevali: — uvedbo zahtev za znižanje emisij metana leta 2020 in živega srebra v letih 2020, 2025 in 2030; — strožje zgornje meje emisij za srednje kurilne naprave; — zavrnitev neobveznih odstopanj iz direktive o industrijskih emisijah, če lahko pomenijo konkretno nevarnost za zdravje; — posebne ukrepe za zmanjšanje emisij amoniaka in metana v kmetijskem sektorju; — odločnejše ukrepe v zvezi z emisijami iz prometa, vključno s sistemi za merjenje „v resničnem življenju“ in izvajanjem s tem povezanih preizkusov leta 2014, ob uvedbi standarda Euro 6; — odločno izvajanje standardov Mednarodne pomorske organizacije v zvezi z NOx in SO2 za ladje do leta 2016, kakor je bilo dogovorjeno leta 2008, na vseh evropskih morskih območjih kot območjih nadzora nad emisijami; — ukrepe za sprejetje strožjih standardov za delce PM za nove gospodinjske aparate; — zasnovo in načrtovanje strojev in naprav, ki so okolju prijazni; — polno spoštovanje življenjskega kroga proizvodov; — srednje- in dolgoročno načrtovanje in preprečevanje podvajanja ukrepov; — podporo izobraževanju in usposabljanju potrošnikov, zaposlenih in mladih o ohranjanju in razvoju zdravih delovnih, prostočasnih in bivalnih pogojev; — spodbujanje raziskav in naložb, kar zadeva inovativne tržne aplikacije (najboljše razpoložljive tehnologije), trajnostno rast ter zdrava in trajna delovna mesta; — mednarodno razsežnost ukrepov na področju okoljske trajnosti; — zagotavljanje skladnosti med to novo strategijo ter drugimi politikami in cilji EU.
Obstajata socialni in civilni dialog. Ni ju mogoče združiti, obenem pa tudi ne moreta biti povsem zaprta drug za drugega. Dvostranski socialni dialog se prek kolektivnih pogajanj na vseh ravneh osredotoča na plače, zaposlovanje, organizacijo dela, zdravje, varnost ipd. Civilni dialog je del procesa reševanja družbenih težav, povezanih z najrazličnejšimi področji, kot so okolje, potrošnja, družinska politika, diskriminacija, boj proti revščini in človekove pravice. Socialni partnerji so že razširili svoje področje delovanja v okviru bolj odprtega pristopa, ki je državljanom blizu, kar je razvidno iz njihovega sporazuma o vključujočem trgu dela iz marca 2010 (18) in dejavnosti, ki jih posebej z evropskimi združenji in nevladnimi organizacijami izvajajo na področjih varovanja okolja, varstva potrošnikov in invalidov, boja za pravice žensk in enakost moških in žensk, boja proti revščini, delovanja v prid socialnemu vključevanju itd.

Zaradi te kompleksnosti in raznolikosti akterjev je treba okrepiti sedanje povezave med socialnim in civilnim dialogom, da bi v okviru pristojnosti in odgovornosti vseh udeleženih strani omogočili sinergije in dopolnjevanje delovanja.
4.13

Po mnenju EESO se je treba pri sklepanju sporazumov o prosti trgovini obvezno opreti na pretekle izkušnje, ki so jih države članice Evropske unije pridobile na dolgi poti, ki se je začela leta 1993 in še ni končana, do vzpostavitve pravega enotnega trga z industrijskimi proizvodi, ki v celoti upošteva političen ter s tem demokratičen, odprt in pregleden značaj postopka določanja tehničnih standardov za te proizvode. EESO zato poziva Komisijo, naj med pogajanji, ki trenutno potekajo, vzpostavi enako odprt, demokratičen in pregleden institucionalni okvir za pet faz postopka standardizacije, omenjenih v točki 3.6, in za nadzor skladnosti. Kadar so standardi za proizvode, predpisi in sklepi, ki ščitijo javni interes, ter sankcije za njihovo nespoštovanje v skladu z zakonodajo EU in sporazumi STO, jih ne bi smeli obravnavati kot netarifne ovire in jih zato kritizirati.
4.2.8.3

EESO podpira možnost vlaganj institucij v dolgoročne infrastrakturne naložbe, vendar meni, da bi vlaganje v takšne projekte brez kvantitativnih omejitev moralo biti mogoče le, kadar so to finančni instrumenti, s katerimi se trguje na javnem trgu (kot so delnice in obveznice), ali pa finančni posredniki, ki so splošno dostopni na finančnem trgu (npr. različni investicijski skladi, delnice podjetij, ki neposredno vlagajo v dolgoročne projekte, uvrščene na javni trg).
1.13

EESO tudi meni, da morajo biti za učinkovitost postopka na voljo jasni obrazci, ki so razumljivi vsem. Uporaba uradnega jezika države strank, tudi za izvedbo postopka in zlasti glavne obravnave, je eden od bistvenih pogojev. Ta zahteva zaradi možnosti, da ne bosta upoštevana člena 47 in 48 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki govorita o pravici do učinkovitega pravnega sredstva in pravici do obrambe, ne sme biti omejena na prevod obrazcev.
4.2

Predlagane spremembe so potrebne, ustrezne, primerno utemeljene in pravočasne. Potrebne so iz naslednjih razlogov: (a) najprej je treba natančno pojasniti, da se morata Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa šteti za sodišči v smislu Uredbe (EU) št. 1215/2012, da se zagotovita pravna varnost in predvidljivost za tožence, ki so lahko obravnavani na teh sodiščih v državi članici, ki ni država članica iz pravil te uredbe; (b) Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa morata biti sposobna izvajati svojo pristojnost glede tožencev, ki nimajo stalnega prebivališča v državi članici. Poleg tega bi bilo treba v tej uredbi opredeliti, v kakšnem primeru lahko Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa uveljavljata subsidiarno pristojnost. Cilj tega predloga je jasen: omogočiti dostop do sodišč in se izogniti temu, da bi sodišči v enaki zadevi izrekli različni sodni odločbi; (c) pravila Uredbe (EU) št. 1215/2012 o litispendenci in sorodnih pravdah ne smejo veljati zgolj v primerih, ko se sprožijo postopki pred sodišči držav članic, v katerih veljajo navedeni mednarodni sporazumi, oziroma pred sodišči držav članic, v katerih navedeni sporazumi ne veljajo, temveč morajo veljati tudi, če se v prehodnem obdobju iz člena 83(1) Sporazuma o Enotnem sodišču za patente pred Enotnim sodiščem za patente na eni strani in pred nacionalnim sodiščem države članice pogodbenice Sporazuma o Enotnem sodišču za patente na drugi sproži postopek glede določenih vrst sporov, ki se nanašajo na evropske patente, kot je opredeljeno v navedeni določbi; (d) sodne odločbe Enotnega sodišča za patente ali Sodišča Beneluksa se morajo priznavati in izvrševati v državah članicah, ki niso pogodbenice ustreznih mednarodnih sporazumov v skladu z Uredbo (EU) št. 1215/2012; (e) sodne odločbe sodišč držav članic, ki niso pogodbenice ustreznih mednarodnih sporazumov, se morajo še naprej priznavati in izvrševati v drugih državah članicah v skladu z Uredbo (EU) št. 1215/2012.
1.1

Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) pozdravlja predlog direktive o paketnih potovanjih in pomoči pri organizaciji potovanja. Priznava, da so področje uporabe in opredelitve pojmov v direktivi ključni sestavni deli predloga, zato priporoča naslednje: — poslovna potovanja ali kombinacija poslovnega in zasebnega potovanja, ki niso kupljena na podlagi okvirne pogodbe in potekajo v obliki paketnega potovanja ali pomoči pri organizaciji potovanja, naj se jasno vključijo v področje uporabe tega predloga; — tudi občasno organizirane turistične pakete bi bilo treba vključiti v področje uporabe te direktive, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji in ustrezno varstvo potrošnikov. Zato je treba iz uvodne izjave 19 predloga črtati izraz „občasno organizirani turistični paketi“; — v področje uporabe predloga bi bilo treba vključiti paketna potovanja in pomoč pri organizaciji potovanja, ki trajajo manj kot 24 ur. Če je trajanje omejeno, je tveganje za trgovca manjše, stranke pa lahko imajo prav toliko težav kot pri vseh drugih paketnih potovanjih. Poleg tega v nekaterih državah take omejitve ne obstajajo; — podatki za rezervacijo potovanja, kot je navedeno v opredelitvi pomoči pri organizaciji potovanja (člen 3(2)(v)), bi morali biti vsi podatki o stranki, ki se posredujejo, in ne samo podatki s kreditne kartice, kot je navedeno v uvodni izjavi 18 predloga; — stavek v členu 3(2)(b)(v) „najpozneje ob potrditvi rezervacije prve storitve“ bi bilo treba črtati, saj je taka omemba specifičnega časovnega okvira problematična in povzroča zmedo; — izraza „isti postopek rezervacije“ v členu 3(2)(b)(i) in „ločene rezervacije“ v členu 3(5)(a) bi bilo treba črtati.
3.2

Stalni odbor za raziskave in statistiko, ki je znanstveni svetovalni odbor komisije ICCAT, v svojem povzetku poročila iz leta 2012 med drugim navaja (1): 3.2.1 Od leta 1998 veljajo omejitve ulova na enoto območja upravljanja vzhodnega Atlantika in Sredozemskega morja. Komisija je leta 2002 določila celotni dovoljeni ulov za modroplavutega tuna v vzhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju, in sicer 32 000 ton za obdobje 2003–2006 ter 29 500 ton oziroma 28 500 ton za leti 2007 in 2008. Naknadno je določila celotne dovoljene ulove na 22 000 ton za leto 2009, 19 950 ton za leto 2010 in 18 500 ton za leto 2011. Vendar je bil celotni dovoljeni ulov za leto 2010 spremenjen in tako določen na 13 500 ton, prav tako pa je bil določen okvir za prihodnje celotne dovoljene ulove (od 2011 dalje) od 2010 do 2022 na ravneh, ki zadoščajo za obnovo staležev do biomase z največjim trajnostnim donosom z najmanj 60 % verjetnostjo. Celotni dovoljeni ulov za leti 2011 in 2012 je bil določen na 12 900 ton. 3.2.2 Priporočilo ICCAT 10-04 iz leta 2010 je bilo temeljno gonilo obnove staleža modroplavutega tuna, saj je, sočasno z določitvijo dodatnega zmanjšanja celotnega dovoljenega ulova na 12 900 ton za leti 2011 in 2012, odločno vplivalo na zmanjšanje ribolovnih zmogljivosti ter na nadzorne ukrepe, kar je povzročilo občutno zmanjšanje števila ribiških plovil in učinkovit nadzor njihovega ulova. 3.2.3 Čeprav je treba biti previden pri analizi ocen ulova, ki se izvajajo z merjenjem zmogljivosti, stalni odbor za raziskave in statistiko ugotavlja, da je zaradi izvajanja načrta obnove, spremljanja in nadzora izvajanja prišlo do znatnega zmanjšanja ulova v vhodnem Atlantiku in Sredozemskem morju. 3.2.4 Poleg tega povečan obseg staleža ali večja koncentracija mladega modroplavutega tuna v severozahodnem delu Sredozemskega morja, ugotovljena s preiskavami iz zraka, lahko odražata tudi pozitivne rezultate zakonodaje o zvišanju najmanjše velikosti. Na podlagi Priporočila 06-05 sta se povečala donos na prirast v primerjavi s stanjem na začetku leta 2000 kot tudi prirast k biomasi drstitvenega staleža zaradi višje ravni preživetja nedoraslih rib. 3.2.5 Izvajanje najnovejših predpisov in predhodnih priporočil je privedlo do očitnega zmanjšanja stopenj ulova in ravni umrljivosti rib. Vsi podatki o ulovu na enoto napora so kazali naraščajoč trend v zadnjih letih. Odbor meni, da bi ohranitev ulova na ravni sedanjega celotnega dovoljenega ulova (12 900 ton) ali celotnega dovoljenega ulova iz leta 2010 (13 500 ton) v skladu s sedanjim programom upravljanja najverjetneje omogočila zvišanje staleža v navedenem obdobju in je v skladu s ciljem, da se od danes pa do leta 2022 dosežeta umrljivost rib in biomasa, ki ustrezata največjemu trajnostnemu donosu z najmanj 60 % verjetnostjo.
4.5.2

Meni, da je določba člena 13 o posrednih kupcih pomemben način zagotavljanja, da se nadomestilo plača osebi, ki je bila zares oškodovana, in da se znatno izboljšajo možnosti potrošnikov in malih podjetij, da prejmejo nadomestilo za škodo, ki so jo utrpeli.