SL Uradni list Evropske unije C 44/28

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o razvoju socialne pomoči

2011/C 44/05

Glavni poročevalec: g. VERBOVEN

Podpredsednica belgijske vlade in ministrica za socialne zadeve in javno zdravje Laurette ONKELINX je s pismom z dne 29. aprila 2010 v imenu prihodnjega belgijskega predsedstva v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosila, da pripravi raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Razvoj socialne pomoči.

Predsedstvo Evropskega ekonomsko-socialnega odbora je 25. maja 2010 strokovno skupino za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo zadolžilo za pripravo dela na tem področju.

Zaradi nujnosti postopka je Evropski ekonomsko-socialni odbor na 464. plenarnem zasedanju 14. in 15. julija 2010 (seja z dne 14. julija) za glavnega poročevalca imenoval Xavierja VERBOVNA ter mnenje sprejel s 66 glasovi za, 3 glasovi proti in 10 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) je zadovoljen, da bo vprašanje razvoja socialne pomoči tema posebne konference v sklopu belgijskega predsedovanja Svetu Evropske unije. EESO priznava, da je socialna zaščita pomembno orodje za prerazporejanje, socialno kohezijo in solidarnost, ki mora biti v središču izgradnje evropskega projekta. Temeljne socialne pravice jamčijo zlasti dostop do ustreznih socialnih dohodkov, ko se uresničijo določena socialna tveganja, do socialne pomoči ali stanovanja za vse, ki nimajo dovolj sredstev. EESO opozarja, da je 30. novembra 2009 sprejel deklaracijo, v kateri Komisijo poziva k izvajanju novega akcijskega programa socialnih ukrepov (1), da bi zagotovili, da se temeljne socialne pravice obravnavajo enako kot pravila o konkurenci in ekonomske svoboščine.

1.2 EESO poudarja vlogo produktivnega dejavnika, ki jo ima socialna politika. Ponovno poudarja, da ustrezno zasnovana socialna politika in politika trga dela prispevata k spodbujanju tako socialne pravičnosti kot tudi ekonomske učinkovitosti in produktivnosti. Bistvo evropskega socialnega modela je dobra usklajenost ekonomske učinkovitosti in socialnega napredka (2). Pripadnost državljanov evropskemu projektu bo odvisna od učinkovitosti politik, ki se izvajajo na različnih področjih. Poleg tega ne gre zanemarjati pomena socialne zaščite kot ekonomskega stabilizatorja tako v času ugodnih kot neugodnih gospodarskih razmer (3).

1.3 Zaradi sedanje gospodarske in socialne krize je bolj kot kdaj koli potrebna ambiciozna evropska strategija do leta 2020. Ta nova strategija – ki jo je opredelila Komisija (4), Evropski svet jo je potrdil 17. junija 2010, Parlament pa bi jo moral formalno sprejeti septembra letos – se nanaša na štiri področja: znanje in inovacije, bolj trajnostno gospodarstvo, višja stopnja zaposlenosti in socialna vključenost. EESO podpira to večdimenzionalno vizijo, katere cilj je podpreti „pametno, trajnostno in vključujočo“ rast, vendar obžaluje, da niso bila upoštevana priporočila iz njegovega mnenja o „Lizbonski strategiji po letu 2010“ glede nekaterih vidikov, kjer so bile ugotovljene vrzeli. Pripraviti bi bilo treba zlasti „smernice z merljivimi cilji za področje enakosti spolov, boja proti delovnim razmeram s pomanjkljivo socialno varnostjo, prehoda na gospodarstvo z nizkimi emisijami CO2, boja proti revščini (tudi oseb, ki so v delovnem razmerju) ter preprečevanja socialne izključenosti (npr. ustrezne podpore v primeru brezposelnosti oz. nezmožnosti za delo ter pri dostopu do javnih storitev)“ (5).

1.4 EESO z zadovoljstvom sprejema dejstvo, da ima strategija Evropa 2020 smernico, ki posebej pokriva socialno vključevanje in boj proti revščini, pri kateri se zavezuje, da se mora vsaj 20 milijonov ljudi nehati spopadati z revščino in izključenostjo (6). Leto 2010 je bilo proglašeno za evropsko leto boja proti revščini, zato je nujno sprejeti potrebne ukrepe, da bi ljudem pomagali iz revščine.

1.5 Svet meni, da je najboljši način odprave izključenosti dostop do trajne, kakovostne in ustrezno plačane zaposlitve. Za oblikovanje vključujočega trga dela (7) bi morali sprejeti ukrepe za strukturno izboljšanje. EESO opozarja, da je bil 9. decembra 2009 v okviru socialnega dialoga sklenjen okvirni sporazum za vključujoč trg dela. Ta okvirni sporazum odraža pripravljenost socialnih partnerjev za spodbujanje vključujočih trgov dela, povečanje potenciala delovne sile v Evropi, povečanje zaposlenosti in izboljšanje kakovosti dela, vključno z usposabljanjem in razvijanjem sposobnosti.

1.6 EESO se strinja s stališčem, ki ga je Evropski parlament izrazil v resoluciji z dne 6. maja 2009 o dejavnem vključevanju oseb, izključenih s trga dela (8), zlasti s prvo uvodno izjavo: „dejavno vključevanje ne sme nadomestiti socialnega vključevanja, saj imajo tudi prikrajšane skupine, ki ne morejo biti udeležene na trgu dela, pravico do dostojnega življenja in polno udeležbo v družbi, zato jim je treba omogočiti minimalen dohodek ter dostopne in cenovno ugodne visokokakovostne socialne storitve, ne glede na posameznikovo zmožnost za udeležbo na trgu dela“.

1.7 EESO opozarja, da je v mnenju z dne 12. julija 1989 o revščini (9) priporočil uvedbo „socialnega minimuma, ki bi revnim omogočal varnost in hkrati bil vzvod za njihovo ponovno vključitev v družbo“. Obžaluje, da to mnenje, kakor tudi priporočilo Sveta z dne 24. junija 1992 o skupnih merilih v zvezi z zadostnimi sredstvi in socialno pomočjo v sistemih socialne zaščite (10) do danes še nista bila ustrezno upoštevana. EESO zato meni, da bi morali postopno uvedbo zajamčenega dohodka in pomoči v okviru socialne zaščite predvideti s pomočjo novega instrumenta, ki bo upošteval nacionalne posebnosti, obenem pa učinkoviteje podpiral politike boja proti revščini v različnih državah članicah. Cilj zmanjšanja revščine, ki je zajet v strategiji Evropa 2020, je s tega vidika pomemben vzvod.

1.8 Glede socialnih nadomestil EESO meni, da trenutno niso vsa predmet posebne pozornosti v okviru odprte metode koordinacije, ki se nanaša na socialno zaščito. Njen cilj je, da z opredeljevanjem ciljev ter s skupnimi kazalniki in izmenjavo dobre prakse reformira sisteme socialne zaščite na področju boja proti revščini in socialni izključenosti, na področju pokojnin, zdravstvene nege in dolgotrajne nege. Iz tega izhaja, da nadomestila za brezposelnost, nesposobnost za delo, porodniški dopust ter nadomestila za invalidne osebe, žrtve nezgode pri delu ali poklicne bolezni v tem pomembnem procesu niso upoštevana. EESO se zavzema za to, da bi se ukrepi odprte metode koordinacije na področju socialne zaščite razširili na vsa nadomestila za dohodke. Priporoča zlasti uvedbo spremljanja, ki bi omogočilo preučiti ustrezno raven dodeljenih nadomestil.

1.9 EESO opozarja, da je treba v okviru posodobitve sistemov socialne zaščite primerno uskladiti spodbude za povečanje ponudbe delovne sile in ukrepe za zagotovitev ustrezne socialne zaščite, pri tem pa zagotoviti učinkovito porabo sredstev na tem področju. Glede prvega vidika želi poudariti, da dohodek ne bi smel biti edini element, ki ga je treba upoštevati. Pomembno vlogo pri tem imajo tudi drugi dejavniki, kot so razpoložljivost, učinkovitost in kakovost storitev varstva otrok ter tudi ukrepov za dostop invalidov, dostop do infrastrukture za zaposlovanje iskalcev zaposlitve, infrastrukture za usposabljanje in izobraževanje ter do javno-zdravstvene infrastrukture (11). EESO znova poudarja svojo željo, da se odprta metoda koordinacije okrepi z izvajanjem merljivih ciljev na področju socialne zaščite, zlasti glede višine nadomestil in zavarovanja, pa tudi glede dostopa do javnih storitev (12). Poleg tega Odbor ugotavlja, da se v okviru odprte metode koordinacije na področju socialne zaščite ne daje posebnega poudarka splošni uporabi aktivnih ukrepov. Odboru za socialno zaščito priporoča, naj pripravi poročilo in v njem preuči, ali so te aktivne politike dejansko rezultat ravnotežja med vrednotami solidarnosti, odgovornosti in kohezije.

1.10 EESO želi poudariti, da lahko imajo predstavniki civilne družbe in socialni partnerji ključno vlogo pri obravnavi vseh vprašanj, povezanih s posodobitvijo sistemov socialne zaščite, ter tudi pri krepitvi odprte metode koordinacije kot demokratičnega procesa.

2. Uvod in okvir

2.1 Socialna zaščita je pomembno orodje prerazporejanja in solidarnosti, organizacija in financiranje tega področja pa sta v pristojnosti držav članic. Vsaka država članica to področje ureja na svoj način, zato se sistemi med seboj zelo razlikujejo. Socialna zaščita je v ospredju evropskega projekta, kot je razvidno iz člena 9 Pogodbe o delovanju Evropske unije (13), člen 34 Listine o temeljnih pravicah (14) pa priznava in spoštuje:

— pravico dostopa do dajatev socialne varnosti in socialnih služb, ki nudijo varstvo v primerih, kot so materinstvo, bolezen, nesreče pri delu, odvisnost ali starost ter v primeru izgube zaposlitve,

— ter pravico do socialne pomoči in pomoči pri pridobitvi stanovanj, ki naj zagotovita dostojno življenje vsem, ki nimajo zadostnih sredstev.

2.2 Socialna zaščita zagotavlja ustrezen dohodek neaktivnim osebam ali v primeru določenih socialnih tveganj, hkrati pa mora imeti tudi dejavno vlogo zagotavljanja varstva pri spreminjanju poklicne poti, zlasti za zagotovitev uspešnega vključevanja na trg dela.

2.3 Med finančno krizo leta 2008 so sistemi socialne zaščite ne samo prispevali k obvarovanju evropskih državljanov pred najhujšimi posledicami finančne krize, ampak so imeli tudi proticiklično vlogo ekonomskega stabilizatorja (15). Ker ni ambicioznih konvergenčnih politik, lahko te sisteme ogrozijo zlasti konkurenčne prakse nekaterih držav članic, ki znižanje socialnih izdatkov uporabljajo kot vzvod za privabljanje naložb tujega kapitala. Ta proces se dejansko že izvaja na področju davkov in plač, zaznati pa ga je že tudi na socialnem področju (16).

2.4 Pred začetkom izvajanja nove strategije Evropa 2020 je treba spomniti, da gospodarska rast in večja stopnja zaposlenosti sami po sebi ne zagotavljata večje socialne kohezije. V zadnjih desetih letih so se neenakosti pogosto povečevale, revščina in socialna izključenost pa še vedno predstavljata eno največjih težav v večini držav EU (17). EESO tako poudarja, da je treba te pojave odpravljati s politiko, ki se ne bi zgolj odzivala na razmere ali bila povezana z nadomestili, ampak bi bila tudi preventivna in proaktivna z zmožnostjo ukrepanja pred pojavom revščine. Pri tem je mišljena predvsem revščina otrok, ki lahko odločilno vpliva na razvoj in nadaljnje življenje posameznikov.

2.5 Na področju socialne zaščite na splošno in bolj specifično na področju socialne pomoči se danes soočamo s štirimi glavnimi izzivi:

— s posledicami krize s povečanjem socialnih izdatkov zaradi izgube številnih delovnih mest, kar obremenjuje javne finance. Da bi preprečili dolgotrajno brezposelnost, je treba nadalje izboljšati in posodobiti sisteme socialne zaščite, da bi vzpostavili aktiven in varen okvir za zagotavljanje dostopa do kakovostnih delovnih mest in vrnitve na trg dela, hkrati pa zagotovili trajnost teh sistemov;

— s pojavom staranja prebivalstva, ki bo imel resne posledice na področju pokojnin in zdravstvene oskrbe. Z medgeneracijsko solidarnostjo je treba zagotavljati ustrezno raven pokojnin in namenjati sredstva za potrebe, povezane s tem pojavom, zlasti pomoč za odvisne osebe;

— z nesprejemljivim naraščanjem revščine in neenakosti. Cilji zmanjšanja revščine, opredeljeni v novi strategiji Evropa 2020, so ambiciozni. Od držav članic se zahtevajo usklajena prizadevanja na številnih področjih političnega delovanja v sodelovanju s socialnimi partnerji in civilno družbo;

— s potrebo po večji blaginji in socialni koheziji evropskih državljanov. V zadnjih letih so se povečala pričakovanja državljanov, ki si želijo učinkovitih in naprednih novih socialnih politik, ki bi bile hkrati tudi trajnostne z gospodarskega vidika.

3. Zadostna nadomestila za dohodke

3.1 Socialna pomoč naj bi zajamčila dohodek v času brezposelnosti, po upokojitvi, v času bolezni ali zaradi invalidnosti, zato ima glavno mesto v sistemih socialne zaščite. Ne glede na to, kako se financirajo, načela, na katerih temeljijo (sistem zavarovanja ali splošnega dostopa) in na način dodeljevanja, je namen vseh socialnih nadomestil zagotoviti stabilen in ustrezen dohodek, če se ta socialna tveganja uresničijo. Zato imajo pomembno vlogo zagotavljanja varnosti tako za posameznika kot za celotno družbo. Ne bi smela veljati za obremenitev, ampak za produktivno naložbo, od katere imamo dobiček vsi.

3.2 Veliki pretresi, ki so jih evropska gospodarstva in družbe doživeli zaradi globalizacije, tehnoloških sprememb, pojava staranja prebivalstva in – pred kratkim – gospodarske krize, ki se je začela leta 2008, so sprožili globoke spremembe sistemov socialne zaščite na splošno, zlasti pa nadomestil za dohodke. S t. i. politikami posodabljanja, ki trajajo že dvajset let, se želi v bistvu utrditi javne finance različnih držav članic in zagotoviti gospodarsko rast, predvsem z visoko stopnjo zaposlenosti. Zato so socialna nadomestila dobila glavno vlogo pri spodbujanju k večjemu sodelovanju na trgu dela.

3.3 Odbor se zaveda, da je raven zaščite, ki jo nudijo ta nadomestila, močno odvisna od javnega financiranja, ki pa je trenutno pod hudim pritiskom zaradi posledic gospodarske krize in izzivov staranja prebivalstva. Želi pa opozoriti, da „zavrača ukrepe, ki bi lahko ogrozili solidarnost, na kateri sloni socialno varstvo in ki je za Evropo tako pomembna“ (18). Dodeljevanje nadomestil, ki delno ohranjajo življenjski standard, je bistveno, če želimo zajamčiti boljšo razdelitev dobrin in dohodka ter socialno kohezijo. Podobno želi Odbor poudariti pomen mehanizmov, s katerimi se ta nadomestila prilagajajo spremembam življenjske ravni. Zato Odbor tudi ocenjuje, da je treba v okviru odprte metode koordinacije uvesti spremljanje, ki bi omogočilo preučiti ustrezno raven dodeljenih nadomestil.

3.4 EESO poziva k izvajanju novega akcijskega programa socialnih ukrepov, ki bi moral temeljiti na pozitivnem sodelovanju med državami, da bi se borili proti skušnjavam „‚tekm[e] za najnižjo raven‘ glede socialnih pravic, socialnega varstva in delovnih razmer“. (19)

3.5 Brezposelnost: okrepiti socialno zaščito kot naložbo v korist tako gospodarske konkurenčnosti kot socialne vključenosti

3.5.1 Zavarovanje za primer brezposelnosti je pomembna socialna prednost, saj je njegov namen zaščita vseh delavcev pred posledicami odpustitve ali prestrukturiranja. Njegov cilj je zagotoviti zadostno in stabilno raven sredstev, ki je prvi pogoj za zaščito poklicne mobilnosti in s tem tudi vrnitve med zaposlene (20).

3.5.2 Zavarovanje za primer brezposelnosti se ne sme omejiti na dodeljevanje nadomestil, ampak mora biti povezano tudi z ustreznimi in dinamičnimi podpornimi ukrepi za iskanje kakovostne zaposlitve. Te aktivne politike morajo zajamčiti osebi prilagojeno spremljanje ter dostop do usposabljanja za pridobivanje kvalifikacij (21). Pomembno vlogo pa imajo tudi drugi dejavniki, kot so razpoložljivost, učinkovitost in kakovost storitev varstva otrok ter tudi ukrepov za dostop invalidov in dostop do izobraževalne in javno-zdravstvene infrastrukture (22). Javni organi morajo zagotoviti izvajanje teh elementov, ki so nujni za spreminjanje poklicne poti brez zapletov.

3.5.3 Po drugi strani pa je EESO mnenja, da je za oblikovanje dejansko vključujočega trga dela treba sprejeti ukrepe za strukturno izboljšanje (23). Glede tega je treba opozoriti, da je bil 9. decembra 2009 v okviru socialnega dialoga sklenjen okvirni sporazum za vključujoč trg dela. Ta okvirni sporazum odraža pripravljenost socialnih partnerjev za spodbujanje vključujočih trgov dela, povečanje potenciala delovne sile v Evropi, povečanje zaposlenosti in izboljšanje kakovosti dela, vključno z usposabljanjem in razvijanjem sposobnosti.

3.5.4 Odbor meni, da je treba doseči konvergenco, da bi se delo izplačalo in bo zaposlitev dejansko postala finančno privlačnejša izbira. Z izvajanjem usklajenih politik na socialnem, plačnem in davčnem področju je treba doseči, da ljudje z nizkimi dohodki in kvalifikacijami dobijo delo, ki se izplača, in se tako rešijo revščine in brezposelnosti (24).

3.5.5 Nadomestilo za brezposelnost, ki je povezano z dinamičnimi politikami trga dela, omogoča stabilizacijo gospodarstva in spodbujanje aktivnega prilagajanja spremembam z izboljšanjem sposobnosti in učinkovitimi pobudami na področju iskanja zaposlitve in preusposabljanja (25). Kljub temu je treba paziti na to, da so aktivne politike, ki trenutno potekajo v vseh državah članicah, dejansko rezultat ravnotežja med vrednotami solidarnosti, odgovornosti in kohezije ter da ne prinašajo nevarnosti glede neenakosti, razlikovanja med kategorijami in omejevanja na nestandardne oblike zaposlitve, z nizkimi kvalifikacijami in/ali nizkim plačilom. Poleg tega je še naprej potrebna previdnost glede ukrepov, katerih namen je zaostriti merila za upravičenost, zlasti v času gospodarske krize, ko je povpraševanje po delovni sili majhno. Obstaja namreč nevarnost, da se izključene osebe znajdejo v še bolj negotovem položaju, kar je pomembna ovira pri (ponovnem) vključevanju na trg dela. Te politike izključevanja bi lahko imele za stranski učinek selitev v druge sektorje socialne zaščite, kot sta socialna pomoč ali nezmožnost za delo, kar ni zaželeno.

3.6 Pokojnine: zadostne pokojnine v času staranja prebivalstva

3.6.1 V času, ko v Evropi narašča število upokojencev in delež aktivnega prebivalstva upada, je Evropska unija države članice spodbudila, naj se za ohranitev zadostnih in vzdržnih pokojnin lotijo reform svojih pokojninskih sistemov. Te reforme temeljijo na naslednjih načelih: spodbujanje k daljšemu delu, promoviranje dodatnih pokojnin, tesnejša povezava med socialnimi prispevki in nadomestili, upoštevanje daljšanja življenjske dobe pri izračunu nadomestil, zadostno financiranje minimalne pokojnine, upoštevanje obdobij nege pri pokojninskih pravicah ter samodejni ali napol samodejni mehanizmi revizije.

3.6.2 Nevarnost revščine je zlasti velika med starejšimi od 65 let (v povprečju 20 % v 27 državah Evropske unije in 17 % pri celotnem prebivalstvu), še posebej za ženske (pri teh je stopnja nevarnosti 22 %). To prinaša problem, ali je raven starostnih pokojnin ustrezna v razmerju do dohodka, ki ga prejema ostalo prebivalstvo. Namen starostne pokojnine je upokojencem priskrbeti zagotovljen dohodek kot nadomestilo tistega, ki so ga prejemali med aktivnim življenjem, pri čemer se upošteva raven minulega življenjskega obdobja. V prihodnje bi bilo treba sprejeti potrebne ukrepe za zmanjšanje razlik med dohodki upokojencev, moških in žensk, povezanimi z različnimi pokojninskimi prispevki, obenem pa tudi delavcem, ki so zaposleni v nestandardnih oblikah dela ali ki so imeli nestandardno poklicno pot, zajamčiti ustrezno starostno zavarovanje. Ločevanje, ki na trgu dela še obstaja med moškimi in ženskami, ima velike posledice za nastanek pridobljenih pravic in s tem tudi za upokojitvene možnosti žensk (26). Odbor želi tudi poudariti, da ima lahko splošna razširjenost sistema minimalne pokojnine veliko vlogo v boju proti revščini starejših. EESO vztraja, da morata Odbor za socialno zaščito in odprta metoda koordinacije temu posvetiti posebno pozornost.

3.6.3 Državni pokojninski sistemi so glavni vir starostnih pokojnin. Zato je nujno storiti vse, da se zagotovi njihova trajnost in finančna vzdržnost. EESO meni, da so najboljše jamstvo za zadostno financiranje teh javnih sistemov visoka stopnja zaposlenosti, pa tudi ukrepi dodatnega financiranja, ki jih izvajajo nekatere države članice. Ti sistemi temeljijo na načelu solidarnosti ter pletejo vezi med generacijami in znotraj generacij, ki pripomorejo k zagotavljanju socialne kohezije. Med drugim omogočajo, da se zagotovijo pokojninske pravice za čas brezposelnosti in prekinitve dela zaradi bolezni ali iz družinskih razlogov. Njihova finančna stabilnost se je potrdila med finančno krizo leta 2008.

3.6.4 V dopolnilo tem državnim pokojninskim sistemom so se razvili sistemi dodatnega pokojninskega zavarovanja. Ti lahko upokojencem nudijo dodatni dohodek in bi se zato morali razširiti na vse zaposlene. Vendar pa ne smejo postati alternativna rešitev problema vzdržnosti državnih pokojninskih sistemov ali teh – kar je še pomembnejše – postaviti pod vprašaj. Oblikovanje in vzpostavitev teh dopolnilnih sistemov bi morala v dobro upokojencev in tistih, ki vanje še vplačujejo, izpolnjevati določene zahteve, zlasti pa soditi v evropski regulativni okvir, razvit skupaj s socialnimi partnerji. Ne bi smeli biti zgolj naložbeni skladi za zagotavljanje osebne pokojnine, ampak bi morali tudi poskrbeti za pokritje dosmrtne rente in zagotoviti dohodek za obdobja bolezni, brezposelnosti ali odsotnosti z dela iz družinskih razlogov. Dostop do teh dopolnilnih sistemov bi moral biti zajamčen vsem zaposlenim v sektorju ali podjetju. Spoštovati bi bilo treba načelo enake obravnave moških in žensk, socialni partnerji pa bi morali biti vključeni v pogajanja o njihovi vzpostavitvi in v nadzor upravljanja. Nazadnje, treba je poskrbeti za to, da se spodbujajo naložbe, ki imajo pozitiven učinek na zaposlovanje, in odvračati od čisto spekulativnih investicij.

3.7 Nezmožnost za delo: pomembno področje varnosti za bolne ali invalidne delavce

3.7.1 Tretja kategorija nadomestil za dohodek – poleg nadomestil za primer brezposelnosti in pokojnin – so nadomestila za primer nezmožnosti za delo, invalidnosti, nezgode pri delu ali poklicne bolezni. V zvezi s tem se postavlja tako vprašanje zadostnega nadomestnega dohodka, kot tudi vprašanje vrnitve na trg dela ali dostopa do zaposlitve. EESO želi ponoviti stališče, ki ga je izrazil v svojem mnenju o socialnem vključevanju (27). Dohodek je nujen, vendar ne vedno zadosten pogoj za neodvisno življenje. Kljub predpisom na tem področju se vključevanju teh ljudi v delovno življenje pogosto pripisuje premajhen pomen. V praksi sta svetovanje in podpora pri iskanju dela ali vrnitvi na delovno mesto pogosto zapletena in neprimerna.

3.7.2 Ljudem, ki ne morejo delati, je treba zagotoviti dohodkovno podporo, ki bo dovolj visoka, da bodo lahko dostojno živeli. Zato mora dodeljeno nadomestilo upoštevati ne samo ohranjanje ustrezne življenjske ravni, ampak tudi konkretne stroške, ki jih imajo ti ljudje zaradi bolezni ali invalidnosti. Pri tem imajo bistveno vlogo tudi politike za zagotovitev dostopne in kakovostne zdravstvene oskrbe, kot tudi politike za razvoj infrastrukture in socialnih storitev, ki se uporabljajo v primeru odvisnosti, da bi zajamčili dostojno življenje (npr. storitve oskrbe in pomoči na domu, pomoč tretje osebe itd.).

4. Minimalni dohodek in socialno vključevanje

4.1 EESO je že v mnenju z dne 12. julija 1989 o revščini (28) priporočil uvedbo „socialnega minimuma, ki bi revnim omogočal varnost in hkrati bil vzvod za njihovo ponovno vključitev v družbo“. To mnenje je bilo navedeno v priporočilu Sveta z dne 24. junija 1992 o skupnih merilih v zvezi z zadostnimi sredstvi in socialno pomočjo v sistemih socialne zaščite (29), ki se zavzema za postopno uvajanje zajamčenega dohodka v sistemih socialne zaščite različnih držav članic v roku petih let. Skoraj dvajset let pozneje in v letu, ki ga je Evropska unija posvetila boju proti revščini (2010), ugotavljamo, da so te zahteve in priporočila ostali mrtva črka na papirju. Leta 2008 je Komisija v svojem priporočilu z dne 3. oktobra 2008 o dejavnem vključevanju (30) zapisala, da je priporočilo iz leta 1992 „še vedno referenčni instrument za politiko Skupnosti v zvezi z revščino in socialno izključenostjo in vsekakor ostaja relevanten, čeprav je treba storiti več za to, da bi ga v celoti izvajali“. Evropski parlament je pozneje v svoji resoluciji z dne 6. maja 2009 o dejavnem vključevanju oseb, izključenih s trga dela (31), pozval „države članice, naj izvajajo ustrezno dohodkovno podporo in se s tem bojujejo proti revščini in socialni izključenosti“ ter opozoril „na potrebo po ustreznem znesku minimalnega dohodka na podlagi priporočil 92/441/EGS in 2008/867/ES, ki mora biti pregleden, dostopen vsem in dolgoročen“.

4.2 V skladu s priporočilom Sveta z dne 24. junija 1992 EESO meni, da je treba ta zajamčen dohodek določiti ob upoštevanju življenjskega standarda v vsaki državi članici. Torej je treba primerjati ustrezne kazalnike, kot so na primer povprečni dohodek ali mediana dohodka v državi članici, statistični podatki o porabi gospodinjstev, zakonsko določena minimalna plača, če ta obstaja, ali raven cen. V primeru posebnih potreb bi bilo mogoče minimalni dohodek prilagoditi ali dopolniti. Gre predvsem za stanovanjske dodatke ter politike za zagotavljanje dostopa do kakovostne zdravstvene nege in oskrbe zaradi velike odvisnosti, ki jih že izvajajo različne države članice. Odbor podpira pobudo Parlamenta (32), katere namen je izboljšati izvajanje priporočila Sveta iz leta 1992 in ki navaja, „da bi morala biti socialna pomoč ustrezen minimalen dohodek za dostojno življenje, vsaj nad ravnijo ‚tveganje revščine‘“. Treba pa bo paziti na morebitno medsebojno vplivanje med tem zajamčenim dohodkom – povezanim s podobnimi nakazili, kot je stanovanjski dodatek, ali ne – in drugimi prejemki iz naslova socialne varnosti. Izogniti se je treba temu, da se upravičenci do socialne pomoči znajdejo v še slabšem položaju, kar bi povzročilo očitne neželene učinke.

4.3 EESO opozarja, da je treba minimalni dohodek vzpostaviti v okviru politik aktivnega socialnega vključevanja in dostopa do kakovostnih socialnih storitev. S tega vidika podpira stališče Evropskega parlamenta (33), ki „predlaga, naj države članice poglobljeno razmislijo o politiki minimalne plače ter se spoprimejo z vse večjim številom ‚revnih zaposlenih‘, za tiste, ki so oddaljeni od trga dela, pa naj delo postane uresničljiva možnost“. Odbor želi še poudariti, da se ne sme pozabiti na stanje ljudi, ki na trgu dela ne morejo sodelovati zaradi starosti, zdravstvenih težav ali invalidnosti. Strinja se s stališčem Evropskega parlamenta (34), ki je dal vedeti, da „dejavno vključevanje ne sme nadomestiti socialnega vključevanja“ in da „je treba omogočiti minimalen dohodek ter dostopne in cenovno ugodne visokokakovostne socialne storitve, ne glede na posameznikovo zmožnost za udeležbo na trgu dela“.

4.3.1 EESO meni, da je postopna uvedba zajamčenega dohodka potrebna za dejansko zmanjšanje revščine, ki ga kot cilj znova navaja strategija Evropa 2020, predvideti pa bi jo bilo treba s pomočjo novega instrumenta, ki bo učinkoviteje podpiral politike boja proti revščini v različnih državah članicah.

V Bruslju, 14. julija 2010 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Mnenje EESO, UL C 27, 3.2.2009.

(2) Mnenje EESO, UL C 309, 16.12.2006.

(3) Evropska komisija, Odbor za socialno zaščito, Skupno poročilo o socialni zaščiti in socialni vključenosti 2010, rokopis, februar 2010.

(4) Sporočilo Komisije COM(2010) 2020 konč.

(5) Mnenje EESO, UL C 128/3, 18.5.2010, točka 4.4.

(6) Sklepi Evropskega sveta, 17.6.2010, EUCO 13/10.

(7) Glej opombo 5.

(8) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 6.5.2009, 2008/2335(INI).

(9) Mnenje EESO, UL C 221, 28.8.1989, in UL C 128/15, 18.5.2010.

(10) Priporočilo Sveta, 24.6.1992, 92/441/EGS; UL L 245, 26.8.1992.

(11) Mnenje EESO, UL C 302/86, 7.12.2004.

(12) Mnenje EESO, UL C 128/10, 18.5.2010, in UL C 302/86, 7.12.2004.

(13) Člen 9 PDEU, UL C 115, 9.5.2008.

(14) Listina o temeljnih pravicah, UL C 364, 18.12.2000.

(15) Evropska komisija, Odbor za socialno zaščito, Rast, zaposlovanje in socialni napredek v EU – glavna sporočila, rokopis, september 2009.

(16) Klaus Busch, World Economic Crisis and the Welfare State – Possible solutions to reduce the economic and social imbalances in the world economy, Europe and Germany, International Policy analysis, Friedrich-Ebert-Stiftung, februar 2010.

(17) Glej opombo 15.

(18) Glej opombo 5.

(19) Glej opombo 1.

(20) Florence LEFRESNE, Regard comparatif sur l’indemnisation du chômage: la difficile sécurisation des parcours professionnelles, Chronique internationale de l’IRES – št.o115, november 2008, str. 23 (op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino).

(21) Glej opombo 18.

(22) Glej opombo 11.

(23) Glej opombo 5.

(24) Glej opombo 11.

(25) Glej opombo 2.

(26) Glej opombo 11.

(27) Glej opombo 5.

(28) Mnenje EESO, UL C 221, 28.8.1989, in UL C 128/10, 18.5.2010.

(29) Glej opombo 10.

(30) Priporočilo Komisije z dne 3. oktobra 2008, 2008/867/ES, UL L 307, 18.11.2008.

(31) Glej opombo 8.

(32) Glej opombo 8.

(33) Glej opombo 8.

(34) Glej opombo 8.