[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 4.10.2010

COM(2010) 542 konč.

2010/0271 (COD)

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

Uredba (EU) št. .../2010 Evropskega parlamenta in Sveta o homologaciji in tržnem nadzoru dvo- ali trikolesnih vozil in štirikolesnikov

(Besedilo velja za EGP)

EN

{SEC(2010) 1151} {SEC(2010) 1152}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1. Ozadje predloga

- Razlogi za predlog in njegovi cilji

Izraz „vozila kategorije L“ zajema celo vrsto različnih tipov vozil z dvemi, tremi ali štirimi kolesi, npr. dvo- in trikolesne mopede, dvo- in trikolesna motorna kolesa ter motorna kolesa z bočno prikolico. Primeri štirikolesnih vozil, imenovanih tudi štirikolesniki, so štirikolesa in mini avtomobili.

Zahteve za homologacijo novih vozil kategorije L so trenutno določene v Direktivi 2002/24/ES1 Evropskega parlamenta in Sveta („okvirni direktivi“). Poleg tega vrsta Direktiv iz okvirne direktive vsebuje podrobne tehnične zahteve za vozila kategorije L.

Komisija je opredelila številna ključna vprašanja, povezana s trenutno veljavnimi določbami za homologacijo novih vozil kategorije L, ki jih je treba obravnavati: – zapletenost pravnega okvira; – visoka raven emisij ter naraščajoč delež v skupnih emisijah cestnega prometa, ki se nasploh zmanjšujejo; – funkcionalna varnost vozil v povezavi z zahtevami za homologacijo; – odsotnost pravnega okvira za vozila, opremljena z novimi tehnologijami; – prodaja in registracija nekaterih vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, uvoženih na trg EU, ki ne izpolnjujejo veljavnih zahtev za homologacijo v zvezi s funkcionalno varnostjo vozila in/ali varstvom okolja. |

Obstoječe določbe na področju predloga okvirna direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/24/ES[1] direktive: 93/14/EGS,[2] 93/30/EGS,[3] 93/33/EGS,[4] 93/93/EGS[5] 95/1/ES,[6] 97/24/ES,[7] 2000/7/ES,[8] 2002/51/ES,[9] 2009/62/ES,[10] 2009/67/ES,[11] 2009/78/ES,[12] 2009/79/ES,[13] 2009/80/ES,[14] 2009/139/ES.[15] Zakonodajo o homologaciji obravnava politična pobuda „CARS 21“[16]. V okviru te pobude se od leta 2005 z namenom svetovanja Komisiji o prihodnjih možnostih politike izvaja pregled predpisov in politik v avtomobilskem sektorju. Eden od razlogov za ustanovitev skupine CARS 21 je bila zaskrbljenost zainteresiranih strani avtomobilske industrije, da skupni stroški, ki izhajajo iz predpisov, negativno učinkujejo na konkurenčnost in povzročajo nepotrebno podražitev vozil. Končno poročilo CARS 21[17] v priporočilih ugotavlja, da je treba zaradi zaščite državljanov in okolja večino veljavne zakonodaje ohraniti, vendar je zaradi racionalizacije regulativnega okvira in mednarodne uskladitve zahtev potrebna poenostavitev. Ta poenostavitev je bila načrtovana v delovnem dokumentu Komisije z naslovom „Drugo poročilo o napredku strategije za poenostavitev zakonodajnega okolja“[18]. Vse morebitne pobude morajo biti usklajene s to strategijo. V skladu z evropsko strategijo o kakovosti zraka[19] Evropska unija ves čas poostruje standarde za emisije motornih vozil, zlasti za ogljikovodike, ogljikov monoksid, dušikove okside in trdne delce. Enako bo ravnala tudi pri predlaganem regulativnem okviru za vozila kategorije L. Ukrepi v zvezi s homologacijo v tem pravnem okviru so usklajeni tudi z Evropskim akcijskim načrtom za varnost v cestnem prometu 2011–2020 in Evropsko listino o cestnoprometni varnosti (European Road Safety Charter, ERSC)[20], 2000–2010. Cilj ERSC je bil prepoloviti število smrtnih žrtev do leta 2010. Žal vozniki vozil kategorije L spadajo v skupino ranljivih uporabnikov cest z najvišjo stopnjo umrljivosti in poškodb med vsemi uporabniki cest. Ta predlog vključuje tudi številne določbe Sklepa št. 768/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta o skupnem okviru za trženje proizvodov[21] za okrepitev izvajanja nove uredbe. Te opredeljujejo obveznosti gospodarskih subjektov v dobavni verigi in zadevnih organov tržnega nadzora, zlasti glede nadzora po dajanju na trg in nadzora izdelkov, ki vstopajo na trg Evropske unije. Izpopolnjene so bile tudi zahteve za organe in organizacije, na katere države članice lahko prenesejo nekatere naloge ocenjevanja vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji in prepreči izkrivljanje konkurence, do katerega bi lahko prišlo zaradi različnih zahtev in učinkovitosti teh organizacij tretjih oseb pri preskušanju, nadzoru in ocenjevanju vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, za katere se zahteva homologacija. |

2. POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UčINKA |

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Evropska komisija je začela javno posvetovanje, da bi zbrala mnenja zainteresiranih strani o okvirnih predlogih nove zakonodaje o homologaciji vozil kategorije L. Objavljen je bil posvetovalni dokument[22] z informacijami o ozadju in pozivom za zbiranje mnenj o novem okviru, ki bo nadomestil veljavni zakonodajni okvir. Javno posvetovanje je bilo usmerjeno na skupine, ki bi jih predlog novega pravnega okvira najbolj zadeval, vključno s homologacijskimi organi v državah članicah, proizvajalci, dobavitelji in potrošniki. Dokument je bil objavljen v angleščini, francoščini in nemščini na spletnem mestu, vzpostavljenem posebej v ta namen. Evropska komisija je potrdila prejem odgovorov zainteresiranih strani na posvetovanje in jih tudi javno objavila[23]. |

Posvetovalne metode, glavni ciljni sektorji in splošni profil vprašancev Evropska komisija se je pri pripravi predloga z zainteresiranimi stranmi posvetovala na več načinov: Javno posvetovanje je potekalo na spletu med 22. decembrom 2008 in 27. februarjem 2009, zajeti pa so bili možni sporni vidiki predloga. Vanj so se vključile države članice, proizvajalci vozil kategorije L in proizvajalci sestavnih delov zanje, prevozne organizacije, organizacije, ki predstavljajo uporabnike, druge nevladne organizacije in posamezni državljani. Vsebina osnutka predloga je bila obravnavana na več sejah delovne skupine Evropske komisije za vozila kategorije L (MCWG)[24]. Organizirana so bila tudi številna dvostranska srečanja s posameznimi zainteresiranimi stranmi, ki so lahko brez zadržkov izrazile svoja mnenja in stališča. |

Povzetek odgovorov in njihovo upoštevanje Evropska komisija je prejela 57 odgovorov na spletno posvetovanje. Zainteresirane strani so izpostavile številna vprašanja. Izsledki javnega posvetovanja so bili povzeti v poročilu[25] ter predstavljeni in obravnavani 29. junija 2009 na seji delovne skupine Evropske komisije za vozila kategorije L (MCWG); vse zainteresirane strani so bile povabljene, da predložijo svoje pripombe. Ocena učinka, ki je priložena temu predlogu, zajema izpostavljena vprašanja in obravnava, na kakšen način so upoštevana. |

Ocena učinka Za vsakega od glavnih vidikov predloga so bila analizirana različna mnenja, pri čemer so bile opredeljene morebitne prednosti in slabosti glede gospodarskih, okoljskih, varnostnih in družbenih vidikov. V analizo so bili vključeni kvalitativni in kvantitativni vidiki. V naslednjem koraku so bile primerjane različne možnosti ter opredeljena in opisana izbrana možnost oziroma kombinacija dveh izbranih možnosti. Te izbrane možnosti predstavljajo temelj nove okvirne uredbe. Osnutek poročila je pregledal odbor za oceno učinka in predlogi za izboljšanje so bili kar najbolj vključeni v končno poročilo. Mnenje o poročilu, ki ga je izdal odbor za oceno učinka, se objavi skupaj s tem predlogom, končnim poročilom o oceni učinka in njegovim povzetkom. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA Pravna podlaga Pravna podlaga tega predloga je člen 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Načelo subsidiarnosti Pred vzpostavitvijo EU-homologacije vozil kategorije L so se standardi določali na ravni držav članic. Zakonodaja, ki so jo sprejele države članice, se je pogosto razlikovala in proizvajalci, ki so prodajali vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote na več trgih, so morali svojo proizvodnjo prilagajati zahtevam posamezne države članice, za katero so bili vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote predvideni, ter opraviti preskuse zanje v vsaki zadevni državi članici, kar je bilo zamudno in drago. Različni nacionalni predpisi so tako ovirali trgovino in imeli negativen učinek na vzpostavitev in delovanje notranjega trga. Zaradi vseevropskih vprašanj varnosti ter negativnih zdravstvenih in okoljskih učinkov onesnaževanja zraka je bilo potrebno vzpostaviti direktive na ravni EU. Države članice lahko s posameznimi ukrepi nadzirajo visoke emisije v mestnih okoljih, vendar se globalne emisije ne zaustavijo na mejah države članice. To vseevropsko vprašanje je mogoče rešiti le z usklajenimi ukrepi na ravni EU. Cilj okvirne direktive 2002/24/ES1, ki temelji na členu 95 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, je bil določiti te ukrepe in vzpostaviti notranji trg ob hkratnem zagotavljanju visoke ravni zaščite zdravja, varnosti in okolja. To načelo velja še danes, saj so potrebni ukrepi na ravni Evropske unije, da se prepreči drobljenje notranjega trga in zagotovi enako visoka raven zaščite v vsej Evropi. Nadaljnja dodana vrednost zakonodaje EU je, da bo industrija z usklajenimi pravnimi predpisi lahko izkoristila prednosti ekonomije obsega: tako se lahko npr. vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote izdelajo za celoten evropski trg in jih ni več treba prilagajati za pridobitev nacionalne homologacije v vsaki državi članici. S prilagoditvijo pravnega okvira tehničnemu napredku bodo proizvajalcem zagotovljeni tudi enaki konkurenčni pogoji glede nove tehnologije. Potrošniki bodo lahko izkoristili prednosti nižjih cen vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, ki so zaradi vseevropske konkurence nenehno pod pritiskom. Nenazadnje pa bodo z okrepitvijo ukrepov tržnega nadzora vzpostavljena ista pravila za vse proizvajalce, ki prodajajo ali so pristojni za dajanje vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot na trg EU, in zagotovljeno, da se homologacijske zahteve v zvezi z okoljsko učinkovitostjo in varnostjo vozila tudi dejansko uporabljajo. Načelo sorazmernosti Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti, saj ne presega tistega, kar je nujno za zagotovitev pravilnega delovanja notranjega trga ter hkrati visoke ravni javne varnosti in varstva okolja. Izbira instrumentov Uporaba okvirne uredbe je primerna, ker zagotavlja zahtevano skladnost, hkrati pa ne zahteva prenosa v zakonodajo držav članic. Predlog uporablja „pristop dvojne ravni“, prvotno uveden na zahtevo Evropskega parlamenta in uporabljen pri drugih zakonodajnih aktih s področja EU-homologacije motornih vozil. Ta pristop predvideva pripravo zakonodaje v treh korakih: Evropski parlament in Svet v uredbi, ki temelji na členu 114 PDEU, po rednem zakonodajnem postopku določita temeljne določbe in področje uporabe. Tehnične specifikacije, povezane s temeljnimi določbami, se določijo v treh delegiranih aktih (člen 290), ki se sprejmejo po postopku komitologije: (1) Uredba o zahtevah za okoljsko učinkovitost in zmogljivost pogona: elektromagnetna združljivost; postopki preskušanja okoljske učinkovitosti v povezavi z emisijami izpušnih plinov, emisijami izhlapevanja, emisijami toplogrednih plinov in porabo goriva; največja konstrukcijsko določena vrtilna frekvenca motorja, največji navor in največja neto moč motorja; raven hrupa. (2) Uredba o zahtevah za funkcionalno varnost vozil in povezanih temah: zvočnih opozorilnih napravah; zaviranju, vključno s protiblokirnimi in kombiniranimi zavornimi sistemi; električni varnosti; konstrukcijah za zaščito pred podletom od spredaj in zadaj; zasteklitvi, napravah za brisanje in pranje ter napravah za odleditev in sušenje vetrobranskih stekel; oznakah upravljal ter kontrolnih in opozorilnih svetilk; vgradnji svetlobnih in svetlobno-signalnih naprav; vidljivosti za vozilom; pritrdiščih varnostnih pasov in varnostnih pasovih; pnevmatikah; zaščiti oseb v vozilu, vključno z notranjo opremo, nasloni za glavo in vrati vozila; konstrukcijsko pogojeni omejitvi hitrosti vozila; trdnosti konstrukcije vozila. (3) Uredba o zahtevah za konstrukcijo vozil: ukrepi proti nedovoljenim spremembam vozila; naprave za spenjanje in priključke; naprave za preprečevanje nepooblaščene uporabe; zunanji štrleči deli; posoda za gorivo; ploščadi za tovor; mase in mere; vgrajeni sistemi za diagnostiko; držala in opore za noge; informacije o popravilu in vzdrževanju vozil; prostor za namestitev zadnje registrske tablice; stojala; predpisane oznake. V izvedbenem aktu (člen 291) se določijo upravne določbe, ki zadevajo opisni list, opredelitve certifikata o homologaciji, potrdilo o skladnosti, povezane zahteve za skladnost proizvodnje itd. 4. PRORAčUNSKE POSLEDICE Ta predlog okvirne uredbe v zvezi s prvima dvema korakoma zmanjševanja emisij (Euro 4 in Euro 5 za motorna kolesa ter Euro 3 in Euro 4 za vsa druga vozila kategorije L) ne vpliva na proračun Evropske unije. Tretji korak bo vključeval standard Euro 6 za motorna kolesa in Euro 5 za vsa druga vozila kategorije L (mopedi, trikolesniki in štirikolesniki). Te mejne vrednosti povsem ustrezajo mejnim vrednostim Euro 5 za osebna vozila. Načrtuje se dodatna študija o vplivu na okolje, da se določi kratkoročni učinek korakov Euro 3, Euro 4 in Euro 5 na okolje ter ali je korak Euro 6 kot zastavljeni cilj primeren v danem časovnem okviru. Ta študija bo zaključena v obdobju 2016–2017 in bo financirana iz proračuna Komisije. 5. DODATNE INFORMACIJE Predlagani akt zadeva Evropski gospodarski prostor (EGP) in ga je zato treba razširiti na EGP. |

2010/0271 (COD)

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

Uredba (EU) št. .../2010 Evropskega parlamenta in Sveta o homologaciji in tržnem nadzoru dvo- ali trikolesnih vozil in štirikolesnikov

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[26],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[27],

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

1. Notranji trg zajema območje brez notranjih meja, na katerem mora biti zagotovljen prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala. V ta namen je bil z Direktivo 2002/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. marca 2002 o homologaciji dvo- in trikolesnih vozil vzpostavljen obsežen sistem ES-homologacije za tovrstna vozila1. Navedena načela je treba uporabljati tudi za to uredbo ter pripadajoče delegirane in izvedbene akte.

2. Namen sistema ES-homologacije je omogočiti vsaki državi članici, da ugotovi, ali so bila na vsakem tipu vozila opravljena preverjanja, ki jih določajo ta uredba ter pripadajoči delegirani in izvedbeni akti, in ali je proizvajalec vozila pridobil certifikat o homologaciji. Poleg tega proizvajalce obvezuje, da za vsako vozilo, izdelano v skladu s homologacijo, izdajo potrdilo o skladnosti. Vozilo, ki mu je priloženo takšno potrdilo, se lahko proda in registrira za uporabo na celotnem območju Unije.

3. Cilj te uredbe je določiti usklajena pravila za proizvodnjo vozil kategorije L, da se zagotovi delovanje notranjega trga. Vozila kategorije L so dvo-, tri- ali štirikolesna vozila, kot so dvokolesna vozila na motorni pogon, trikolesniki, cestna štirikolesa in mini avtomobili. Poleg tega so njeni cilji poenostavitev veljavnega pravnega okvira, nižji, sorazmernejši delež v skupnih emisijah cestnega prometa, višja skupna raven varnosti, prilagoditev tehničnemu napredku in okrepitev predpisov o tržnem nadzoru.

4. Direktiva 2002/24/ES in pripadajoče posamične direktive so bile večkrat bistveno spremenjene. Zaradi jasnosti, racionalnosti in poenostavitve je treba Direktivo 2002/24/ES in pripadajoče posamične direktive razveljaviti in nadomestiti z eno uredbo ter manjšim številom delegiranih in izvedbenih aktov. Uporaba pravne oblike uredbe bi morala zagotoviti, da se določbe uporabljajo neposredno in jih je za boljše prilagajanje tehničnemu napredku mogoče veliko hitreje in učinkoviteje posodobiti.

5. Za poenostavitev zakonodaje o homologaciji v skladu s priporočili poročila CARS 21: Konkurenčen ureditveni sistem za avtomobilsko industrijo v 21. stoletju[28], je primerno razveljaviti vse posamične direktive, ne da bi se znižala raven zaščite. Zahteve iz navedenih direktiv je treba prenesti v to uredbo ali pripadajoče delegirane akte in jih po potrebi nadomestiti s sklicevanjem na ustrezne pravilnike Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo (UN/ECE), kot so bili vključeni v zakonodajo Unije v skladu s členom 4 Sklepa Sveta 97/836/ES z dne 27. novembra 1997 v pričakovanju pristopa Evropske skupnosti k Sporazumu Gospodarske komisije Združenih narodov za Evropo. Ta sporazum zadeva sprejetje enotnih tehničnih predpisov za kolesna vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki se lahko vgradijo v kolesna vozila in/ali uporabijo na njih, in pogojih za vzajemno priznavanje homologacij, ki so dodeljene na podlagi teh predpisov („Revidiran sporazum iz leta 1958“)[29]. Za zmanjšanje upravnega bremena homologacijskega postopka je treba proizvajalcem vozil omogočiti, da homologacijo v skladu s to uredbo po potrebi pridobijo neposredno s homologacijo glede na ustrezne pravilnike UN/ECE[30] iz prilog k tej uredbi in posamičnih delegiranih aktov.

6. Zato je treba pravilnike UN/ECE in njihove spremembe, h katerim pristopi Evropska unija v skladu s Sklepom 97/836/ES, vključiti v homologacijski postopek EU bodisi kot zahteve za EU-homologacijo vozila bodisi kot alternative obstoječi zakonodaji Unije. Komisijo je treba pooblastiti, da sprejme potrebne spremembe te uredbe ali da sprejme potrebne izvedbene akte, zlasti kadar se Unija odloči vključiti pravilnik UN/ECE v zahteve za EU-homologacijo vozil in nadomestiti obstoječo zakonodajo Unije.

7. Ta uredba bi morala vsebovati bistvene zahteve za varstvo okolja in funkcionalno varnost vozil. Glavni elementi te uredbe temeljijo na izsledkih ocene učinka[31], ki vključuje analizo različnih možnosti z možnimi prednostmi in slabostmi v smislu gospodarskih, okoljskih, varnostnih in družbenih vidikov. V analizo so bili vključeni kvalitativni in kvantitativni vidiki. Po primerjavi različnih možnosti so bile opredeljene izbrane možnosti, ki predstavljajo temelj te uredbe.

8. Vgrajevanje nekaterih sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot potem ko so bila vozila že prodana, registrirana ali se začela uporabljati, ne bi smelo vplivati na doseganje ciljev te uredbe. Zato je treba sprejeti ustrezne ukrepe, da se zagotovi, da homologacijski organ še pred prodajo, registracijo ali začetkom uporabe preveri sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki se lahko vgradijo v vozilo in ki lahko pomembno negativno vplivajo na delovanje sistemov, bistvenih za varstvo okolja ali funkcionalno varnost.

9. Direktiva 95/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 2. februarja 1995 o največji konstrukcijsko določeni hitrosti, največjem navoru in največji nazivni moči motorja dvo- oziroma trikolesnih motornih vozil6 je državam članicam omogočila, da na svojem ozemlju zavrnejo prvo registracijo in vsako nadaljnjo registracijo vozil z največjo neto močjo motorja, ki presega 74 kW. Z več znanstvenimi študijami ni bilo mogoče potrditi pričakovanega razmerja med varnostjo in absolutno omejitvijo moči. Iz navedenega razloga in zaradi odpravljanja notranjih ovir v trgovini te možnosti ne bi smeli ohraniti. Uvesti je treba druge, učinkovitejše varnostne ukrepe za zmanjšanje visokega števila smrtnih žrtev in poškodovanih med vozniki motornih dvokolesnih vozil v prometnih nesrečah v Uniji.

10. Ta uredba določa posebne varnostne in okoljske zahteve. Zato je pomembno določiti določbe, da se v primerih, kadar vozilo pomeni resno tveganje za uporabnike ali okolje, zagotovi, da proizvajalec ali kateri koli drugi gospodarski subjekt v dobavni verigi sprejme učinkovite zaščitne ukrepe, vključno z odpoklicem vozil v smislu člena 20 Uredbe 765/2008/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov[32]. Homologacijski organi bi morali zato oceniti, ali so ti ukrepi zadostni ali ne.

11. Za poenostavitev zakonodaje o homologaciji in pospešitev postopkov je bil v zakonodajo EU o homologaciji vozil uveden nov pristop k urejanju s predpisi, v skladu s katerim zakonodajalec v rednem zakonodajnem postopku določi le temeljna pravila in načela, za določitev predpisov o tehničnih podrobnostih pa pooblasti Komisijo. Zato je treba v tej uredbi določiti le temeljne določbe o funkcionalni varnosti in okoljski učinkovitosti ter pooblastiti Komisijo za določitev tehničnih specifikacij.

12. Tržni nadzor v avtomobilskem sektorju in zlasti v sektorju vozil kategorije L je treba izboljšati s poostritvijo pravnih predpisov o skladnosti proizvodnje in določitvijo obveznosti gospodarskih subjektov v dobavni verigi. Jasno je treba opredeliti zlasti vlogo in obveznosti organov v državah članicah, ki so pristojni za homologacijo in tržni nadzor, ter poostriti zahteve za usposobljenost, obveznosti in zmogljivost tehničnih služb, ki izvajajo homologacijske preskuse. Ugotavljanje skladnosti z zahtevami za homologacijo in skladnost proizvodnje iz zakonodaje, ki se uporablja za avtomobilski sektor, bi moralo ostati glavna naloga homologacijskih organov, naloge tržnega nadzora pa lahko skupaj izvajajo različni nacionalni organi.

13. Za preprečitev zlorab je treba poenostavljeni postopek za vozila, izdelana v majhnih serijah, omejiti na primere zelo omejene proizvodnje. Zato je treba natančno opredeliti pojem majhne serije s številom vozil, ki se prodajo, registrirajo ali začnejo uporabljati.

14. Za zagotovitev pravilnega izvajanja in ustreznega delovanja postopka za spremljanje skladnosti proizvodnje, bi moral pristojni organ ali ustrezno usposobljena tehnična služba, imenovana v ta namen, redno preverjati proizvajalce.

15. Države članice bi morale sprejeti pravila o kaznih, ki veljajo za kršitve določb te uredbe, in zagotoviti, da se ta izvajajo. Navedene kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.

16. V skladu s členom 291 Pogodbe o delovanju Evropske unije se pravila in splošna načela za mehanizme, s katerimi lahko države članice nadzirajo izvajanje izvedbene pristojnosti Komisije, predhodno določijo z uredbami, ki se sprejmejo po rednem zakonodajnem postopku. Do sprejetja takih novih uredb se še naprej uporablja Sklep Sveta 1999/468/ES[33] z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil, razen regulativnega postopka s pregledom, ki se več ne uporablja.

17. Komisijo je treba v skladu s členom 290 PDEU pooblastiti za sprejetje delegiranih aktov o funkcionalni varnosti in okoljski učinkovitosti, preskušanju, dostopu do informacij o popravilu in vzdrževanju ter določitvi tehničnih služb in njihovih posebnih nalog, da se s splošnimi določbami dopolnijo ali spremenijo nekateri nebistveni elementi zakonodajnih aktov. Tako pooblastilo ne sme veljati za spremembe datumov začetka uporabe iz Priloge IV ali mejnih vrednosti emisij iz Priloge VI. Spremembe navedenih datumov ali vrednosti je treba izvesti po rednem zakonodajnem postopku v skladu s členom 114 PDEU.

18. Komisijo je treba pooblastiti, da sprejme izvedbeni akt v skladu s členom 291 Pogodbe in tako določi enotne pogoje za izvajanje te uredbe v zvezi s seznamom informacij, ki jih je treba predložiti pri vložitvi vloge za homologacijo, homologacijskimi postopki, vzorci dodatnih tablic, ki jih namesti proizvajalec, certifikati o EU-homologaciji, seznamom izdanih homologacij, sistemom oštevilčenja EU-homologacij in postopki za zagotovitev skladnosti proizvodnje. V zvezi z navedenimi elementi je treba določiti enotne pogoje za izvajanje v državah članicah, da se z lažjim vzajemnim priznavanjem upravnih odločitev v različnih državah članicah, zlasti homologacij, in dokumentov, ki jih izdajo proizvajalci vozil (zlasti potrdil o skladnosti), zagotovi pravilno delovanje notranjega trga.

19. Ker države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja povsem usklajenega notranjega trga z uvedbo obveznega sistema EU-homologacije vozila kategorije L in ker se ta cilj zaradi obsega predlaganega ukrepa lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti. V skladu z načelom sorazmernosti ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za dosego tega cilja.

20. Razveljaviti je treba naslednje direktive:

21. Direktiva 2009/139/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o predpisanih oznakah za dvo- ali trikolesna motorna vozila[34].

22. Direktiva 2009/80/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o označevanju naprav za upravljanje ter kontrolnih in opozorilnih svetilk za dvo- ali trikolesna motorna vozila[35].

23. Direktiva 2009/79/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o ročajih za potnika na dvokolesnih motornih vozilih (kodificirana različica)[36].

24. Direktiva 2009/78/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o stojalih za dvokolesna motorna vozila[37].

25. Direktiva 2009/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vgradnji svetlobnih in svetlobno-signalnih naprav na dvo- ali trikolesna motorna vozila[38].

26. Direktiva 2009/62/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o prostoru za pritrditev zadnje registrske tablice pri dvo- oziroma trikolesnih motornih vozilih[39].

27. Direktiva 2002/51/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. julija 2002 o znižanju ravni emisij onesnaževal iz dvo- in trikolesnih motornih vozil in spremembi Direktive 97/24/ES[40].

28. Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2002/24/ES z dne 18. marca 2002 o homologaciji dvo- in trikolesnih motornih vozil in o razveljavitvi Direktive Sveta 92/61/EGS[41].

29. Direktiva 2000/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o merilnikih hitrosti dvo- ali trikolesnih motornih vozil in spremembi Direktive Sveta 92/61/EGS o homologaciji dvo- ali trikolesnih motornih vozil[42].

30. Direktiva 97/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 1997 o določenih sestavnih delih in značilnostih dvo- ali trikolesnih motornih vozil[43].

31. Direktiva 95/1/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 2. februarja 1995 o največji konstrukcijsko določeni hitrosti, največjem navoru in največji nazivni moči motorja dvo- oziroma trikolesnih motornih vozil[44].

32. Direktiva Sveta 93/93/EGS z dne 29. oktobra 1993 o masah in merah dvo- ali trikolesnih motornih vozil[45].

33. Direktiva Sveta 93/33/EGS z dne 14. junija 1993 o varnostnih napravah za preprečevanje nedovoljene uporabe dvo- oziroma trikolesnih motornih vozil[46].

34. Direktiva Sveta 93/30/EGS z dne 14. junija 1993 o zvočnih opozorilnih napravah dvo- ali trikolesnih motornih vozil[47].

35. Direktiva Sveta 93/14/EGS z dne 5. aprila 1993 o zavornih sistemih dvo- ali trikolesnih motornih vozil[48] –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

POGLAVJE I PREDMET, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE

Člen 1 Predmet

36. Ta uredba določa upravne in tehnične zahteve za homologacijo in tržni nadzor vseh novih vozil iz člena 2(1).

37. Ta uredba vzpostavlja tudi zahteve za prodajo in začetek uporabe sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, namenjenih za vozila, ki so homologirana v skladu s to uredbo.

38. Ta uredba ne posega v uporabo veljavne zakonodaje Unije o funkcionalni varnosti vozil in okoljski učinkovitosti.

Člen 2 Področje uporabe

39. Ta uredba se uporablja za homologacijo in posamično odobritev vseh novih dvo- ali trikolesnih vozil in štirikolesnikov, kot so opisani v členu 4 in Prilogi I (v nadaljnjem besedilu: vozila kategorije L), ki so namenjeni za uporabo na javnih cestah, vključno z vozili, ki so zasnovana in izdelana v več stopnjah, ter za homologacijo in posamično odobritev sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, zasnovanih in izdelanih za taka vozila.

40. Ta uredba se ne uporablja za naslednja vozila:

(a) vozila, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost ne presega 6 km/h;

(b) vozila, namenjena izključno za telesno prizadete osebe;

(c) vozila, ki jih upravljajo izključno pešci;

(d) vozila, namenjena izključno za cestno in terensko tekmovalno uporabo;

(e) vozila, namenjena izključno za oborožene sile, organe za vzdrževanje javnega reda, službe civilne zaščite, gasilske brigade ali organe za javna dela;

(f) kmetijska ali gozdarska vozila iz Direktive 2003/37/ES Evropskega parlamenta in Sveta[49], stroje iz direktiv 2006/42/ES[50] in 97/68/ES Evropskega parlamenta in Sveta[51] ter motorna vozila iz Direktive 2007/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta[52];

(g) vozila, namenjena predvsem za terensko uporabo in zasnovana za uporabo na netlakovanih površinah;

(h) kolesa z dodatnim pogonom, opremljena s pomožnim električnim motorjem z največjo trajno nazivno močjo 0,25 kW, katerega izhodna moč se prekine, če kolesar preneha poganjati pedala, sicer pa se progresivno zmanjšuje in končno prekine, ko vozilo doseže hitrost 25 km/h;

(i) samouravnoteževalne naprave;

(j) vozila, ki niso opremljena z najmanj enim sedežem.

Člen 3 Opredelitve

V tej uredbi in aktih iz Priloge II, razen če ni drugače določeno:

41. „homologacija“ pomeni postopek, s katerim homologacijski organ potrdi, da tip vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote izpolnjujejo ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve;

42. „certifikat o homologaciji“ pomeni dokument, s katerim homologacijski organ uradno potrjuje, da je tip vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote homologiran;

43. „homologacija celotnega vozila“ pomeni homologacijo, s katero homologacijski organ potrdi, da celotno vozilo izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve;

44. „EU-homologacija“ pomeni postopek, s katerim homologacijski organ potrdi, da tip vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve te uredbe;

45. „certifikat o EU-homologaciji“ pomeni certifikat, ki temelji na vzorcu iz izvedbenega akta te uredbe, ali obrazec sporočila, ki je priložen ustreznemu enakovrednemu pravilniku UN/ECE iz delegiranega akta;

46. „homologacija sistema“ pomeni homologacijo, s katero homologacijski organ potrdi, da sistem, vgrajen v vozilo določenega tipa, izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve;

47. „homologacija samostojne tehnične enote“ pomeni homologacijo, s katero homologacijski organ potrdi, da samostojna tehnična enota izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve v povezavi z enim ali več določenimi tipi vozil;

48. „homologacija sestavnega dela“ pomeni homologacijo, s katero homologacijski organ potrdi, da sestavni del izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve neodvisno od vozila;

49. „nacionalna homologacija“ pomeni homologacijski postopek, določen v nacionalni zakonodaji države članice; veljavnost take homologacije je omejena na ozemlje navedene države članice;

50. „certifikat o posamični odobritvi“ pomeni dokument, s katerim homologacijski organ uradno potrjuje, da je določeno vozilo posamično odobreno;

51. „potrdilo o skladnosti“ pomeni dokument, ki temelji na vzorcu iz izvedbenega akta in s katerim proizvajalec vozila potrjuje, da vozilo ob izdelavi ustreza tipu vozila, homologiranemu v skladu s to uredbo;

52. „osnovno vozilo“ pomeni vsako vozilo, ki ga zajema ta uredba in se uporablja na začetni stopnji večstopenjskega homologacijskega postopka;

53. „nedodelano vozilo“ pomeni vsako vozilo, pri katerem je potrebna najmanj ena nadaljnja stopnja dodelave, da bi bile izpolnjene ustrezne tehnične zahteve te uredbe;

54. „dodelano vozilo“ pomeni vozilo ob koncu postopka večstopenjske homologacije, ki izpolnjuje ustrezne tehnične zahteve te uredbe;

55. „dokončano vozilo“ pomeni vsako vozilo, ki ga ni treba dodelati, da bi izpolnjevalo ustrezne tehnične zahteve te uredbe;

56. „sistem“ pomeni skupek naprav, ki v vozilu skupaj opravljajo eno ali več določenih funkcij in za katerega veljajo zahteve iz te uredbe ali pripadajočih delegiranih ali izvedbenih aktov;

57. „sestavni del“ pomeni napravo, za katero veljajo zahteve te uredbe ali pripadajočih delegiranih ali izvedbenih aktov, ki naj bi postala del vozila in je lahko homologirana neodvisno od vozila v skladu s to uredbo ali pripadajočimi delegiranimi ali izvedbenimi akti;

58. „samostojna tehnična enota“ pomeni kombinacijo naprav, za katero veljajo zahteve te uredbe ali pripadajočih delegiranih ali izvedbenih aktov, ki naj bi postala del vozila in je lahko homologirana ločeno v skladu s to uredbo ali pripadajočimi delegiranimi ali izvedbenimi akti;

59. „funkcionalna varnost“ pomeni odsotnost nesprejemljivega tveganja telesnih poškodb ali škodljivih posledic za zdravje ljudi zaradi nepravilnega delovanja mehanskih, hidravličnih, pnevmatskih, električnih in/ali elektronskih sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot;

60. „naprava za uravnavanje onesnaževanja“ pomeni tiste dele vozila, ki uravnavajo in/ali zmanjšujejo emisije iz izpušnih cevi in/ali emisije izhlapevanja;

61. „sedež“ pomeni prostor, ki ga proizvajalec opredeli kot mesto, na katero se lahko namesti preskusna lutka, ki po merah ustreza 50 % prebivalstva;

62. „motor na kompresijski vžig“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, ki deluje po načelih dizelskega postopka zgorevanja in se skrajšano imenuje „motor CI“;

63. „motor na prisilni vžig“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, ki deluje po načelih Ottovega postopka zgorevanja in se skrajšano imenuje „motor PI“;

64. „hibridno vozilo“ pomeni motorno vozilo z vsaj dvema različnima energijskima pretvornikoma in dvema različnima (vgrajenima) sistemoma za shranjevanje energije za pogon vozila;

65. „hibridno električno vozilo“ pomeni hibridno vozilo, ki za namene pogona pridobiva energijo iz obeh virov shranjene energije v vozilu:

(a) goriva,

(b) naprave za shranjevanje električne energije;

66. „pogon“ pomeni motor z notranjim zgorevanjem, elektromotor, hibridno aplikacijo ali kombinacijo teh ali drugih tipov motorjev;

67. „odklopna naprava“ pomeni vsak del vozila, ki zaznava temperaturo, hitrost vozila, vrtilno frekvenco in/ali obremenitev motorja, uporabljeno prestavo, podtlak v polnilnem zbiralniku ali kateri koli drug parameter z namenom aktiviranja, prilagajanja, zakasnitve ali prekinitve delovanja katerega koli dela sistema za uravnavanje emisij in naknadno obdelavo izpušnih plinov, ki zmanjšuje učinkovitost sistema za uravnavanje emisij pod pogoji, pričakovanimi pri običajnem delovanju vozila in pri običajni uporabi;

68. „vzdržljivost“ pomeni lastnost sestavnih delov in sistemov, ki zagotavlja, da se veljavne mejne vrednosti emisij dosegajo tudi po številu prevoženih kilometrov iz Priloge VII in da je funkcionalna varnost vozila zajamčena v vsej življenjski dobi vozila, če se vozilo uporablja pod običajnimi ali predvidenimi pogoji;

69. „delovna prostornina motorja“ pomeni:

(a) pri motorjih s premočrtnim gibanjem bata nazivno delovno prostornino,

(b) pri motorjih z vrtljivim batom (Wanklovih motorjih) dvojno nazivno delovno prostornino;

70. „emisije izhlapevanja“ pomenijo hlape ogljikovodikov iz sistema za shranjevanje in dovod goriva motornega vozila, pri katerih gre za emisije ogljikovodikov, ki niso emisije iz izpušne cevi;

71. „preskus SHED“ pomeni preskus vozila v neprepustni komori za določitev izhlapevanja, pri katerem se v skladu z delegiranim aktom izvede poseben preskus emisij izhlapevanja;

72. „sistem za plinasta goriva“ pomeni sistem, ki ga sestavljajo rezervoar za shranjevanje plinastega goriva, sistem za dovod goriva ter sestavni deli za doziranje in uravnavanje goriva, ki je nameščen na motor in mu omogoča enogorivno, dvogorivno ali večgorivno delovanje na utekočinjeni naftni plin, stisnjeni zemeljski plin ali vodik;

73. „onesnaževalo“ pomeni emisije izpušnih plinov ogljikovega monoksida (CO), dušikovih oksidov (NOx), izraženih z enakovredno vrednostjo dušikovega dioksida (NO2), trdnih delcev (PM) in ogljikovodikov (HC) v naslednjih razmerjih:

(a) C1H1,85 za bencin,

(b) C1H1,86 za dizelsko gorivo;

74. „emisije iz izpušne cevi“ pomenijo emisije onesnaževal iz izpušne cevi vozila;

75. „trdni delci“ pomenijo sestavne dele izpušnega plina, ki se iz razredčenih izpušnih plinov izločijo pri največji temperaturi 325 K (52 °C) s filtri, opisanimi v preskusnem postopku za ugotavljanje povprečnih emisij iz izpušne cevi v skladu z delegiranim aktom;

76. „svetovni preskusni cikel za motorna kolesa“ pomeni laboratorijski preskusni cikel WMTC, usklajen na svetovni ravni, kot je opredeljen v globalnem tehničnem pravilniku UN/ECE št. 2;

77. „proizvajalec“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki homologacijskemu organu odgovarja za vse vidike homologacije ali postopka pridobitve dovoljenja, za skladnost proizvodnje in za tržni nadzor proizvedenih vozil, sistemov, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, ne glede na to, ali je neposredno vključena v vse stopnje izdelave vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ki je predmet homologacijskega postopka;

78. „zastopnik proizvajalca“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki jo proizvajalec ustrezno imenuje, da ga zastopa pri homologacijskem organu in ukrepa v njegovem imenu glede zadev, zajetih v tej uredbi;

79. „uvoznik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki proda ali registrira vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto iz tretje države ali odgovarja za njihov začetek uporabe na trgu Unije;

80. „distributer“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo v dobavni verigi, ki ni proizvajalec ali uvoznik, ki proda ali registrira vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto ali odgovarja za njihov začetek uporabe na trgu Unije;

81. „gospodarski subjekt“ pomeni proizvajalca, zastopnika proizvajalca, uvoznika ali distributerja;

82. „homologacijski organ“ pomeni pristojni organ v državi članici, ki ga je država članica ustanovila ali imenovala in priglasila Komisiji ter je pristojen za vse vidike homologacije vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote oziroma posamične odobritve vozila, za postopek izdaje dovoljenja, za izdajo in po potrebi preklic certifikatov o homologaciji, deluje kot kontaktna točka za homologacijske organe drugih držav članic, imenuje tehnične službe in zagotavlja, da proizvajalec izpolnjuje svoje obveznosti pri skladnosti proizvodnje;

83. „organ tržnega nadzora“ pomeni organ države članice, ki je pristojen za izvajanje tržnega nadzora na svojem ozemlju;

84. „nacionalni organ“ pomeni homologacijski organ, organ tržnega nadzora ali kateri koli drugi organ v državi članici, ki je vključen v homologacijo, registracijo, tržni nadzor ali nadzor uvoza ali je pristojen za navedene dejavnosti za vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki jih zajema ta uredba;

85. „tehnična služba“ pomeni organizacijo ali organ, ki ga homologacijski organ države članice imenuje bodisi za preskuševalni laboratorij za izvajanje preskusov bodisi za organ za presojo skladnosti za opravljanje začetne presoje in drugih preskusov ali kontrolnih pregledov v imenu homologacijskega organa;

86. „samopreskušanje“ pomeni, da proizvajalec, ki je bil imenovan za tehnično službo za presojo skladnosti z nekaterimi zahtevami, izvaja preskuse v lastnih prostorih, evidentira rezultate preskusov in homologacijskemu organu predloži poročilo, vključno z ugotovitvami;

87. „virtualna preskusna metoda“ pomeni računalniške simulacije, vključno z izračuni, ki dokazujejo, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota izpolnjuje tehnične zahteve te uredbe ali pripadajočih delegiranih in izvedbenih aktov, ne da bi bilo treba uporabiti dejansko vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto;

88. „vgrajeni sistem za diagnostiko“ pomeni nadzorni sistem, ki lahko določi verjetno mesto nepravilnega delovanja sestavnega dela ali sistema, v računalniški pomnilnik shranjuje diagnostične kode napak in okoljske informacije, jih na zahtevo univerzalnega diagnostičnega orodja sporoča in voznika z osvetlitvijo indikatorja nepravilnega delovanja na armaturni plošči opozarja na resne napake, ki zadevajo funkcionalno varnost in/ali okoljsko učinkovitost;

89. „informacije o popravilu in vzdrževanju vozila“ pomenijo vse informacije, potrebne za diagnostiko, servisiranje, pregled, periodične preglede, popravilo, ponovno programiranje ali ponastavitev vozila, ki jih proizvajalec zagotovi svojim pooblaščenim trgovcem in serviserjem, vključno z vsemi poznejšimi spremembami in dopolnili takšnih informacij. Te informacije vključujejo vse informacije, potrebne za vgradnjo sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot v vozila;

90. „neodvisni izvajalec“ pomeni podjetja, ki niso pooblaščeni trgovci in serviserji, so pa neposredno ali posredno vključena v popravilo in vzdrževanje motornih vozil;

91. „novo vozilo“ pomeni vozilo, ki:

(a) še ni bilo registrirano ali

(b) je bilo v času vložitve vloge za posamično odobritev registrirano manj kot šest mesecev;

92. „vozilo zaključka serije“ pomeni vsako vozilo iz zaloge, ki ga ni mogoče prodati, registrirati ali začeti uporabljati zaradi začetka veljave novih tehničnih zahtev, v povezavi s katerimi vozilo ni bilo homologirano;

93. „dvokolesnik na motorni pogon“ pomeni dvokolesno vozilo na motorni pogon, vključno s kolesi na motorni pogon, dvokolesnimi mopedi in dvokolesnimi motornimi kolesi, za katero se uporablja kratica „PTW“;

94. „trikolesnik na motorni pogon“ pomeni trikolesno vozilo na motorni pogon, ki izpolnjuje merila za uvrstitev med vozila kategorije L5e;

95. „štirikolesnik“ pomeni štirikolesno vozilo, ki izpolnjuje merila za uvrstitev med vozila kategorije L6e ali L7e;

96. „samouravnoteževalna naprava“ pomeni koncept vozila, ki temelji na vgrajenem nestabilnem ravnotežju in potrebuje dodatni sistem krmiljenja za vzdrževanje ravnotežja ter vključuje enokolesna vozila na motorni pogon ali dvokolesna dvosledna vozila na motorni pogon;

97. „cestno štirikolo“ pomeni štirikolesno vozilo, zasnovano za vožnjo po tlakovanih javnih cestah, ki izpolnjuje merila za lahka cestna štirikolesa, kategorija L6Ae, ali težka cestna štirikolesa, kategorija L7Ae;

98. „priklopno vozilo“ pomeni vozilo brez lastnega pogona, ki je zasnovano in izdelano za vleko z vozilom kategorije L;

99. „dvojno kolo“ pomeni dve kolesi, nameščeni na isti osi, pri čemer sta središči površin stika s podlago med seboj oddaljeni 460 mm ali manj, in se obravnavata kot eno kolo;

100. „registracija“ pomeni upravno dovoljenje za začetek uporabe v cestnem prometu, ki ga vozilo pridobi za nedoločen ali določen čas ali krajše obdobje, kar vključuje identifikacijo vozila in izdajo serijske številke, bolj znane kot registracijska številka;

101. „začetek uporabe“ pomeni prvo uporabo za predvideni namen v Uniji vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ki jih zajema ta uredba;

102. „prodaja“ pomeni vsako prodajo od proizvajalca do trgovca na drobno ali prodajo končnemu uporabniku;

103. „dati na voljo na trgu“ pomeni dobaviti vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto za distribucijo ali uporabo na trgu Unije v okviru trgovske dejavnosti, bodisi proti plačilu bodisi brezplačno;

104. „dati na trg“ pomeni prvič dati na voljo vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto v Uniji;

105. „tip vozila“ pomeni skupino vozil, vključno z variantami in izvedenkami določene kategorije, ki se ne razlikujejo vsaj v naslednjih bistvenih vidikih:

(a) kategoriji ali podkategoriji,

(b) proizvajalcu,

(c) šasiji, okvirju, pomožnem okvirju, podu ali konstrukciji, na katero se pritrdijo glavni sestavni deli,

(d) načelih delovanja pogona,

(e) oznaki tipa, kot jo je določil proizvajalec;

106. „varianta“ pomeni vozilo istega tipa z:

(a) enakimi osnovnimi značilnostmi oblike nadgradnje,

(b) enakim pogon in konfiguracijo pogona,

(c) enakim delovnim ciklom motorja, kadar je del pogona motor z notranjim zgorevanjem,

(d) enakim številom in razvrstitvijo valjev,

(e) enakim tipom menjalnika,

(f) razliko med najnižjo in najvišjo vrednostjo mase vozila v stanju, pripravljenem za vožnjo, ki ne presega 20 % najnižje vrednosti,

(g) razliko med najnižjo in najvišjo vrednostjo največje dovoljene mase, ki ne presega 20 % najnižje vrednosti,

(h) razliko med najnižjo in najvišjo vrednostjo delovne prostornine motorja (pri motorjih z notranjim zgorevanjem), ki ne presega 30 % najnižje vrednosti,

(i) razliko med najnižjo in najvišjo vrednostjo izhodne moči motorja, ki ne presega 30 % najnižje vrednosti;

107. „izvedenka“ pomeni vozilo, sestavljeno iz kombinacije značilnosti, navedenih v opisni dokumentaciji iz člena 27(10).

Člen 4 Kategorije vozil

108. Vozila kategorije L zajemajo dvo-, tri- in štirikolesna vozila na motorni pogon, kot so razvrščena v naslednjih odstavkih in Prilogi I, vključno s kolesi na motorni pogon, dvo- in trikolesnimi mopedi, dvo- in trikolesnimi motornimi kolesi, motornimi kolesi z bočno prikolico, lahkimi in težkimi cestnimi štirikolesi ter lahkimi in težkimi mini avtomobili.

109. V tej uredbi so zajete naslednje kategorije in podkategorije vozil, kot so opisane v Prilogi I:

(a) Vozilo kategorije L1e (lahko dvokolesno vozilo na motorni pogon), z naslednjimi podkategorijami:

(i) vozilo L1Ae (kolo na motorni pogon);

(ii) vozilo L1Be (dvokolesni moped).

(b) Vozilo kategorije L2e (trikolesni moped).

(c) Vozilo kategorije L3e (dvokolesno motorno kolo), z naslednjimi podkategorijami:

(i) moč motorja[53], z naslednjimi podkategorijami:

– vozilo A1 (motorna kolesa z nizko močjo),

– vozilo A2 (motorna kolesa s srednjo močjo),

– vozilo A3 (motorna kolesa z visoko močjo).

(ii) največja konstrukcijsko določena hitrost vozila:

- 130 km ali manj;

- več kot 130 km/h.

(d) Vozilo kategorije L4e (dvokolesno motorno kolo z bočno prikolico).

(e) Vozilo kategorije L5e (trikolesnik na motorni pogon), z naslednjimi podkategorijami:

(i) vozilo podkategorije L5Ae (trikolesnik);

(ii) vozilo podkategorije L5Be (gospodarski trikolesnik), z naslednjimi podkategorijami:

– vozilo L5Be – U: trikolesnik za gospodarsko uporabo, zasnovan izključno za prevoz blaga;

– vozilo L5Be – P: vozilo, zasnovano in uporabljano za prevoz potnikov.

(f) Vozilo kategorije L6e (lahki štirikolesnik), z naslednjimi podkategorijami:

(i) vozilo L6Ae (lahko cestno štirikolo);

(ii) vozilo kategorije L6Be (lahki mini avtomobil), z naslednjimi podkategorijami:

– vozilo L6Be – U: vozilo za gospodarsko uporabo, zasnovano izključno za prevoz blaga;

– vozilo L6Be – P: vozilo, zasnovano in uporabljano za prevoz potnikov.

(g) Vozilo kategorije L7e (težki štirikolesnik), z naslednjimi podkategorijami:

(i) vozilo podkategorije L7Ae (težko cestno štirikolo);

(ii) vozilo podkategorije L7Be (težki mini avtomobil), z naslednjimi podkategorijami:

– vozilo L7Be – U: vozilo za gospodarsko uporabo, zasnovano izključno za prevoz blaga;

– vozilo L7Be – P: vozilo, zasnovano in uporabljano za prevoz potnikov.

110. Vozila kategorije L iz odstavka 2 so glede na pogon vozila nadalje razvrščena v naslednje podkategorije:

(a) pogon na motor z notranjim zgorevanjem:

- motor na kompresijski vžig (CI),

- motor na prisilni vžig (PI);

(b) pogon na motor z zunanjim zgorevanjem, turbinskim motorjem ali motorjem z vrtljivim batom; zaradi skladnosti z zahtevami za okoljsko učinkovitost in funkcionalno varnost se vozilo, opremljeno s takim pogonom, obravnava kot vozilo s PI-motorjem z notranjim zgorevanjem;

(c) pogon na motor na stisnjeni zrak, pri katerem emisije ne vsebujejo višje ravni onesnaževal in/ali inertnih plinov, kot je značilna za zunanji zrak; glede na zahteve za funkcionalno varnost ter shranjevanje in dovod goriva se tako vozilo obravnava kot vozilo na plinasto gorivo;

(d) pogon na elektromotor;

(e) hibridno vozilo, ki združuje katero koli konfiguracijo pogona iz pododstavkov (a), (b), (c) ali (d) ali večkratno kombinacijo teh konfiguracij pogonov, vključno s kombinacijami iz več motorjev z notranjim zgorevanjem in/ali elektromotorjev.

111. Glede razvrstitve vozil kategorije L iz odstavka 2: vozilo, ki ga ni mogoče uvrstiti v določeno kategorijo, ker ne izpolnjuje najmanj enega merila za navedeno kategorijo, se uvrsti v naslednjo kategorijo, katere merila izpolnjuje. To velja za naslednje skupine kategorij in podkategorij:

(a) kategorija L1e s podkategorijama L1Ae in L1Be ter kategorija L3e s podkategorijama L3e – A1, L3e – A2 in L3e – A3;

(b) kategorija L2e in kategorija L5e s podkategorijama L5Ae in L5Be;

(c) kategorija L6e s podkategorijama L6Ae in L6Be ter kategorija L7e s podkategorijama L7Ae in L7Be;

(d) katero koli drugo logično zaporedje kategorij in/ali podkategorij, ki jih predlaga proizvajalec in odobri homologacijski organ.

POGLAVJE II SPLOŠNE OBVEZNOSTI

Člen 5 Splošne obveznosti držav članic in nacionalnih organov

112. Države članice ustanovijo in imenujejo homologacijske organe, pristojne za odobritev vozil, in organe za tržni nadzor, pristojne za tržni nadzor v skladu s to uredbo. Države članice v skladu s členom 68 obvestijo Komisijo o ustanovitvi in imenovanju takih organov.

V uradnem obvestilu o homologacijskih organih in organih za tržni nadzor se navedejo ime, naslov, vključno z elektronskim naslovom, in področje pristojnosti.

113. Nacionalni organi dovolijo prodajo, registracijo ter začetek uporabe le tistih vozil, sestavnih delov in samostojnih tehničnih enot, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe.

114. Nacionalni organi ne prepovejo, omejijo ali preprečijo registracije, prodaje, začetka uporabe ali uporabe v cestnem prometu vozil, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot iz razlogov, povezanih z vidiki njihove izdelave in delovanja, ki jih zajema ta uredba, če izpolnjujejo njene zahteve.

115. Države članice v skladu s Poglavjem III Uredbe (ES) št. 765/2008 organizirajo in izvajajo tržni nadzor ter preverjanje vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, ki vstopajo na trg Unije.

Člen 6 Splošne obveznosti homologacijskih organov

116. Homologacijski organi zagotovijo, da proizvajalci, ki vložijo vlogo za homologacijo, izpolnjujejo svoje obveznosti po tej uredbi.

117. Homologacijski organi odobrijo le vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe.

Člen 7 Splošne obveznosti proizvajalcev

118. Proizvajalci zagotovijo, da so vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote pri prodaji ali začetku uporabe izdelani in homologirani v skladu z zahtevami iz te uredbe ter delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih v skladu s to uredbo. Pri večstopenjski homologaciji je vsak proizvajalec odgovoren za homologacijo in skladnost proizvodnje sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, ki jih je dodal na svoji stopnji dodelave vozila. Proizvajalec, ki spremeni sestavne dele ali sisteme, ki so že bili homologirani v prejšnjih stopnjah, je odgovoren za homologacijo in skladnost proizvodnje navedenih sestavnih delov in sistemov.

119. Proizvajalci, ki nedodelano vozilo spremenijo tako, da se zaradi tega uvrsti v drugo kategorijo vozila, zaradi česar se spremenijo zakonske zahteve, ocenjene na predhodni stopnji homologacije, so odgovorni tudi za skladnost s spremenjenimi zahtevami.

120. Za namene homologacije vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, ki jih zajema ta uredba, proizvajalci s sedežem zunaj Unije imenujejo enega samega zastopnika s sedežem v Uniji, ki jih bo zastopal pri homologacijskem organu.

121. Poleg tega imenujejo zastopnika za namene tržnega nadzora, ki je lahko zastopnik iz drugega odstavka ali dodatni zastopnik.

122. Proizvajalci so homologacijskemu organu odgovorni za vse vidike homologacijskega postopka ter za zagotavljanje skladnosti proizvodnje, ne glede na to, ali so neposredno vključeni v vse stopnje izdelave vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote.

123. Proizvajalci zagotovijo, da se izvajajo postopki za zagotavljanje skladnosti serijske proizvodnje. Ustrezno se upoštevajo spremembe zasnove vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote ali značilnosti in spremembe zahtev, ki naj bi jih izpolnjevalo vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota.

124. Poleg predpisane oznake in homologacijskih oznak, nameščenih na vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote v skladu s členom 37, proizvajalci na vozilih, sistemih, sestavnih delih ali samostojnih tehničnih enotah navedejo tudi svoje ime, registrirano blagovno znamko in naslov za stike ali, kadar to pri sistemih, sestavnih delih ali samostojnih tehničnih enotah ni mogoče, na embalaži ali v dokumentu, priloženem sistemu, sestavnemu delu ali samostojni tehnični enoti. V naslovu mora biti naveden center za stike, kjer je proizvajalec dosegljiv.

125. Proizvajalci zagotovijo, da v času, ko odgovarjajo za vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, pogoji skladiščenja ali prevoza ne ogrožajo njihove skladnosti z zahtevami iz te uredbe.

Člen 8 Obveznosti proizvajalcev v zvezi s skladnostjo vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot

126. Proizvajalci, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota, ki so bili prodani ali se začeli uporabljati, niso skladni s to uredbo ali delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi v skladu s to uredbo, nemudoma sprejmejo potrebne korektivne ukrepe, da zagotovijo skladnost vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ali da jih po potrebi umaknejo ali odpokličejo s trga.

127. Če vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota pomeni tveganje, proizvajalci o tem takoj obvestijo organe za tržni nadzor in homologacijske organe države članice, v kateri so bili vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota prodani ali se začeli uporabljati, pri čemer navedejo podrobne informacije, zlasti o neskladnosti in sprejetih korektivnih ukrepih.

128. Proizvajalci hranijo opisno mapo iz člena 25 in potrdila o skladnosti iz člena 36, tako da so homologacijskim organom na voljo za vpogled za obdobje najmanj 10 let.

129. Proizvajalci na podlagi utemeljene zahteve pristojnih nacionalnih organov predložijo vse potrebne informacije in dokumentacijo za dokazovanje skladnosti vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote v enem od uradnih jezikov države članice navedenega organa. Proizvajalci na zahtevo sodelujejo z nacionalnim organom pri vseh ukrepih, katerih cilj je odpraviti tveganja, ki jih predstavljajo njihova vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote, ki so bili prodani, registrirani ali dani v uporabo.

Člen 9 Obveznosti zastopnikov proizvajalcev v zvezi s tržnim nadzorom

Zastopnik proizvajalca opravlja naloge v skladu s pooblastilom, ki ga izda proizvajalec. Pooblastilo zastopniku omogoča, da opravlja vsaj naslednje naloge:

(1) hrani opisno mapo iz člena 25 in potrdila o skladnosti iz člena 36, tako da so homologacijskim organom na voljo za vpogled za obdobje najmanj 10 let;

(2) na podlagi utemeljene zahteve homologacijskega organa navedenemu organu predloži vse informacije in dokumentacijo, potrebne za dokazovanje skladnosti vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote;

(3) na zahtevo organov za tržni nadzor in/ali homologacijskih organov sodeluje pri vseh ukrepih, katerih cilj je odpraviti tveganja, ki jih predstavljajo vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote v okviru njihovih pooblastil.

Člen 10 Splošne obveznosti uvoznikov

130. Uvozniki na trgu Unije prodajo ali registrirajo le vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki so skladni z zakonodajo.

131. Uvozniki pred prodajo, registracijo ali začetkom uporabe vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote zagotovijo, da je bila za vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto pridobljena EU-homologacija. Uvozniki zagotovijo, da opisna dokumentacija izpolnjuje zahteve iz člena 27(10), da so vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote opremljeni z zahtevano homologacijsko oznako, da so jim priloženi zahtevani dokumenti, da izpolnjujejo zahteve iz člena 7(7) in da je proizvajalec izpolnil zahteve iz člena 7(6).

132. Če uvoznik meni ali utemeljeno domneva, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota niso skladni z zahtevami te uredbe in zlasti z ustrezno homologacijo, ne sme prodati ali registrirati vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, dokler se ne vzpostavi skladnost. Če poleg tega meni ali utemeljeno domneva, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota predstavlja tveganje, o tem obvesti proizvajalca, organe za tržni nadzor in homologacijske organe.

133. Uvozniki na vozilu, sistemu, sestavnem delu ali samostojni tehnični enoti navedejo svoje ime, registrirano blagovno znamko in naslov za stike ali, kadar to pri sistemih, sestavnih delih ali samostojnih tehničnih enotah ni mogoče, na embalaži ali v dokumentu, priloženem sistemu, sestavnemu delu ali samostojni tehnični enoti.

134. Uvozniki zagotovijo, da so vozilu, sistemu, sestavnemu delu ali samostojni tehnični enoti priložena zahtevana navodila in informacije, ki se zahtevajo v skladu s členom 59, v uradnih jezikih zadevne države članice.

135. Uvozniki zagotovijo, da v času, ko odgovarjajo za vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, pogoji skladiščenja ali prevoza ne ogrožajo njihove skladnosti z zahtevami iz te uredbe.

136. Če uvoznik glede na tveganje, ki ga predstavlja vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota, meni, da je zaradi zaščite zdravja in varnosti potrošnikov to primerno, razišče morebitne pritožbe, po potrebi vodi evidenco pritožb in odpoklicanih neskladnih vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot ter o tovrstnem spremljanju obvešča distributerje.

Člen 11 Obveznosti uvoznikov v zvezi s skladnostjo vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote

137. Uvozniki, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota, ki so jih prodali, registrirali ali dali v uporabo, niso skladni s to uredbo ali delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi v skladu s to uredbo, nemudoma sprejmejo potrebne korektivne ukrepe, da zagotovijo skladnost vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ali da jih po potrebi umaknejo ali odpokličejo s trga.

138. Če vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota pomeni tveganje, uvozniki o tem takoj obvestijo organe za tržni nadzor in homologacijske organe države članice, v kateri so dali na voljo vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, pri čemer navedejo podrobne informacije, zlasti o neskladnosti in sprejetih korektivnih ukrepih.

139. Uvozniki hranijo izvod potrdila o skladnosti, tako da je organom za tržni nadzor in homologacijskim organom na voljo za vpogled za obdobje 10 let, in zagotovijo, da je tehnična dokumentacija iz člena 27(10) na zahtevo na voljo navedenim organom.

140. Uvozniki na podlagi utemeljene zahteve nacionalnih organov predložijo vse potrebne informacije in dokumentacijo za dokazovanje skladnosti vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote v enem od uradnih jezikov države članice navedenega organa. Uvozniki na zahtevo sodelujejo z navedenim organom pri vseh ukrepih, katerih cilj je odpraviti tveganja, ki jih predstavljajo vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote, ki so jih prodali, registrirali ali dali v uporabo.

Člen 12 Splošne obveznosti distributerjev

141. Distributerji z ustrezno skrbnostjo upoštevajo zahteve, ki veljajo za prodajo, registracijo ali začetek uporabe vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot.

142. Distributerji pred prodajo, registracijo ali začetkom uporabe vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot preverijo, ali so vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote opremljeni z zahtevano predpisano tablico ali homologacijsko oznako, ali so jim priloženi zahtevani dokumenti ter navodila za uporabo in varnostne informacije v uradnih jezikih države članice, v kateri naj bi bili vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote prodani, registrirani ali se začeli uporabljati, ter ali sta proizvajalec in uvoznik izpolnila zahteve iz člena 7(6), člena 7(7) in člena 10(4).

143. Distributerji zagotovijo, da v času, ko odgovarjajo za vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, pogoji skladiščenja ali prevoza ne ogrožajo njihove skladnosti z zahtevami iz te uredbe.

Člen 13 Obveznosti distributerjev v zvezi s skladnostjo vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote

144. Če distributer meni ali utemeljeno domneva, da vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota niso skladni z zahtevami iz te uredbe, ne proda ali registrira vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote in prepreči njihovo uporabo, dokler se ne vzpostavi skladnost.

145. Distributerji, ki menijo ali utemeljeno domnevajo, da vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote, ki so jih prodali, registrirali ali dali v uporabo, niso skladni s to uredbo, zagotovijo, da se sprejmejo potrebni korektivni ukrepi, da se vzpostavi skladnost vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, ali da se po potrebi umaknejo ali odpokličejo s trga.

146. Če vozilo, sistem, sestavni del ali samostojna tehnična enota pomeni tveganje, distributerji o tem takoj obvestijo organe za tržni nadzor države članice, v kateri so prodali, registrirali ali dali v uporabo vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, kot tudi proizvajalca in uvoznika, pri čemer navedejo podrobne informacije, zlasti o neskladnosti in sprejetih korektivnih ukrepih.

147. Distributerji na podlagi utemeljene zahteve nacionalnega organa predložijo vse informacije in dokumentacijo, potrebne za dokazovanje skladnosti vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote. Na zahtevo sodelujejo z navedenim organom pri vseh ukrepih, katerih cilj je odpraviti tveganja, ki jih predstavljajo vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote, ki so jih prodali, registrirali ali dali v uporabo.

Člen 14 Dodatne obveznosti za uvoznike in distributerje

Uvoznik ali distributer se za namene te uredbe obravnava kot proizvajalec in zanj veljajo obveznosti proizvajalca v skladu s členi 7 do 9, če prodaja, registrira ali daje v uporabo vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote pod svojim imenom ali blagovno znamko ali vozila, sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki so že bili prodani, registrirani ali se začeli uporabljati, spremeni tako, da skladnost z veljavnimi zahtevami ni več zagotovljena.

Člen 15 Identifikacija gospodarskih subjektov

Gospodarski subjekt na zahtevo organov za tržni nadzor in homologacijskih organov v obdobju 10 let sporoči:

(1) gospodarske subjekte, ki so mu dobavili vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto;

(2) gospodarske subjekte, ki jim je dobavil vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto.

POGLAVJE III BISTVENE ZAHTEVE

Člen 16 Splošne bistvene zahteve

148. Vozila kategorije L ter sistemi, sestavni deli in samostojne tehnične enote, namenjeni za taka vozila, izpolnjujejo zahteve iz Prilog II do VIII.

149. Da se zagotovi visoka raven varnosti in varstva okolja, Komisija v skladu s členi 76, 77 in 78 z delegiranimi akti določi podrobne tehnične zahteve, po potrebi vključno s preskusnimi postopki in mejnimi vrednostmi, samo za zahteve, ki ne zadevajo okoljskih mejnih vrednosti in pragov iz Prilog VI in VII k tej uredbi.

Člen 17 Prepoved uporabe odklopnih naprav

Prepovedana je uporaba odklopnih naprav, ki negativno vplivajo na varnost in elektromagnetno združljivost ter zmanjšujejo učinek vgrajenih sistemov za diagnostiko, zvočne izolacije ali sistemov za nižanje emisij onesnaževal. Del konstrukcije ne velja za odklopno napravo, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:

(1) potreba po napravi je upravičena zaradi zaščite motorja pred okvarami ali poškodbami in zagotavljanja varnega delovanja vozila;

(2) naprava po zagonu motorja ne deluje več;

(3) pogoji delovanja so v precejšnjem obsegu vključeni v preskusne postopke za preverjanje skladnosti vozila s to uredbo ter pripadajočimi delegiranimi in izvedbenimi akti.

Člen 18 Ukrepi v zvezi s spremembami pogonskega sklopa vozil

150. „Izvor in prenos moči“ pomeni sestavne dele in sisteme vozila, ki ustvarjajo moč in jo prenašajo do cestišča, vključno z motorji, sistemi krmiljenja motorjev ali drugimi krmilnimi moduli, napravami za uravnavanje onesnaževanja, menjalniki in njihovim krmiljenjem, pogonsko gredjo, jermenskim pogonom ali verižnim pogonom, diferenciali, končnim prenosom ter pnevmatikami pogonskih koles (polmer).

151. Pri vozilih kategorije L se zaradi preprečevanja nedovoljenih sprememb pogonskega sklopa sprejmejo določeni ukrepi, ki se s tehničnimi zahtevami in specifikacijami določijo v delegiranem aktu, da se:

(a) preprečijo spremembe, ki bi negativno vplivale na varnost, kot je povečanje zmogljivosti vozila z nedovoljenimi spremembami pogonskega sklopa z namenom povečanja največjega navora in/ali moči in/ali največje konstrukcijsko določene hitrosti vozila, kot jih je opredelil proizvajalec vozila pri homologaciji, in/ali

(b) prepreči škoda za okolje.

152. Komisija določi posebne zahteve za ukrepe iz odstavka 2 v delegiranem aktu, sprejetem v skladu s členi 76, 77 in 78.

153. Po spremembi pogonskega sklopa vozilo izpolnjuje tehnične zahteve za izvorno kategorijo ali podkategorijo vozila ali po potrebi novo kategorijo ali podkategorijo vozila, ki so veljale v času prodaje, registracije ali začetka uporabe izvornega vozila, vključno z najnovejšimi spremembami zahtev.

Člen 19 Splošne zahteve za vgrajene sisteme za diagnostiko

154. Štiri leta po datumu iz drugega pododstavka člena 82 morajo biti vsa nova vozila iz podkategorij L1Be, L3e, L5e, L6Ae in L7Ae opremljena s prvo stopnjo vgrajenega sistema za diagnostiko (OBD), ki nadzira in evidentira prekinitve v električnem tokokrogu, kratkostične in odprte električne tokokroge ter racionalnost tokokroga motorja in krmilnih sistemov vozila (OBD I).

155. Šest let po datumu iz drugega pododstavka člena 82 morajo biti vsa nova vozila iz podkategorij L6Be in L7Be opremljena z OBD I.

156. Osem let po datumu iz drugega pododstavka člena 82 morajo biti vsa nova vozila opremljena z OBD I.

157. Po potrditvi s sklepom Komisije, sprejetim v skladu s členom 21(4), morajo biti osem let po datumu iz drugega pododstavka člena 82 vsa nova vozila (pod)kategorij L1Be, L3e, L5e, L6Ae in L7Ae opremljena tudi z drugo stopnjo vgrajenega sistema za diagnostiko (OBD II), ki dodatno k OBD I nadzira ne le popolne odpovedi, temveč tudi slabše delovanje sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot med življenjsko dobo vozila, pod pogojem da je bila njegova stroškovna učinkovitost dokazana v študiji o vplivu na okolje iz člena 21(4) in (5).

158. Podrobni emisijski pragovi OBD so določeni v Prilogi VI(B).

159. Komisiji se podeli pooblastilo za sprejetje delegiranega akta v skladu s členi 76, 77 in 78, v katerem se določijo podrobne tehnične zahteve za vgrajeno diagnostiko, vključno z zahtevami za delovanje OBD in preskusnimi postopki za vidike iz odstavkov 1 do 5, da se zagotovi visoka raven funkcionalne varnosti in varstva okolja ter vsem serviserjem vozil enaki standardizirani pogoji dostopa do informacij o popravilu in vzdrževanju.

Člen 20 Zahteve za funkcionalno varnost vozil

160. Proizvajalci zagotovijo, da so vozila zasnovana, izdelana in sestavljena tako, da je tveganje poškodb potnikov in drugih udeležencev v prometu čim manjše. Funkcionalna varnost vozila mora biti zajamčena za celotno življenjsko dobo vozila, če se vozilo uporablja pri običajnih ali predvidenih pogojih uporabe.

161. Proizvajalci zagotovijo, da so vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote skladni z ustreznimi zahtevami iz Prilog II in VIII ter izpolnjujejo zahteve preskusnih postopkov in zahteve za zmogljivost iz delegiranega akta.

162. Zahteve iz odstavkov 1 in 2 se uporabljajo za vozila, sisteme, sestavne dele in samostojne tehnične enote, če je v tej uredbi določeno, da se uporabljajo za ustrezno kategorijo vozila.

163. Za zagotovitev visoke ravni varnosti Komisija v delegiranem aktu, sprejetem v skladu s členi 76, 77 in 78, določi posebne zahteve za funkcionalno varnost vozil, vključno s preskusnimi postopki in mejnimi vrednostmi.

Člen 21 Zahteve za okoljsko učinkovitost

164. Proizvajalci zagotovijo, da so vozila zasnovana, izdelana in sestavljena tako, da je vpliv na okolje čim manjši. Proizvajalci zagotovijo, da homologirana vozila v skladu s Prilogami V, VI in VII izpolnjujejo okoljske zahteve v celotni življenjski dobi.

165. Proizvajalci zagotovijo, da vozila, sistemi, sestavni deli in samostojne tehnične enote izpolnjujejo zahteve preskusnih postopkov in preskusne zahteve, ki se določijo v delegiranem aktu iz odstavka 12.

166. Proizvajalci zagotovijo, da so izpolnjene homologacijske zahteve za preverjanje izpolnjevanja zahtev trajnosti. Po izbiri proizvajalca se lahko uporabi eden od naslednjih preskusnih postopkov za ugotavljanje trajnosti, da se homologacijskemu organu dokaže trajnost okoljske učinkovitosti homologiranega vozila:

(a) dejansko preskušanje vozil s premagovanjem razdalje iz dela A Priloge VII ter dokazovanje homologacijskemu organu, da vozilo med merjenjem števila prevoženih kilometrov v rednih presledkih in po celotni prevoženi razdalji izpolnjuje okoljske zahteve iz te uredbe ter pripadajočih delegiranih in izvedbenih aktov;

(b) množenje dejavnikov slabšanja iz dela B Priloge VII in rezultati okoljskega preskusa na vozilu, ki je po prvem zagonu po zapustitvi proizvodne linije prevozilo več kot 100 km; rezultati izračuna morajo biti manjši od okoljskih mejnih vrednosti iz dela A Priloge VI in dokazovati naslednje:

- Proizvajalec homologacijskemu organu v tem postopku dokaže okoljsko učinkovitost vozila, ki je po prvem zagonu po zapustitvi proizvodne linije prevozilo več kot 100 km ter je opremljeno s hitro staranimi sistemi in sestavnimi deli.

- Pri uporabi tega postopka proizvajalec homologacijskemu organu predloži dokazilo in dokaže veljavnost korelacije med obema postopkoma za dokazovanje trajnosti iz točk (a) in (b).

- Komisija najpozneje do 1. januarja 2016 izvede obsežno študijo o vplivu na okolje. V študiji se ocenita kakovost zraka in delež onesnaževal, ki ga je mogoče pripisati vozilom kategorije L, ter zajamejo zahteve preskusov I, IV, V, VII in VIII iz Priloge V. V študiji se tudi pregledajo in ocenijo najnovejši znanstveni podatki, izsledki znanstvenih raziskav, uporaba modelov in stroškovna učinkovitost, da se potrdijo datumi uporabe standarda Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa L3e) iz Priloge IV ter okoljske zahteve Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa L3e) iz prilog V, VI(A3), VI(B2), VI(C2) in Priloge VII o številu kilometrov za ugotavljanje trajnosti in faktorjih slabšanja za Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa L3e) ter tako določijo dokončni ukrepi politike.

- Na podlagi izsledkov študije o vplivu na okolje Komisija potrdi:

(a) datume začetka uporabe za raven Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e) iz Priloge IV;

(b) mejne vrednosti emisij Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e) iz Priloge VI(A3) in emisijske pragove OBD iz Priloge VI(B2);

(c) da so vsa nova vozila (pod)kategorij L3e, L5e, L6Ae in L7Ae poleg stopnje OBD I opremljena tudi s stopnjo OBD II na ravni Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e);

(d) da se uvedejo zahteve za preskušanje skladnosti vozil v uporabi na ravni Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e), za katera vozila (pod)kategorije L se to preskušanje skladnosti vozil med uporabo uvede in do kdaj naj postane obvezno za vsa vozila kategorije L. „Preskušanje skladnosti vozil med uporabo“ pomeni preskušanje reprezentativnih vozil na trgu, da se preveri, ali tehnični ukrepi proizvajalcev tudi med življenjsko dobo vozila pri običajnih pogojih uporabe zagotavljajo učinkovito omejevanje emisij iz izpušne cevi in emisij izhlapevanja ter izpolnjevanje zahtev za funkcionalno varnost z doseganjem ustreznih ravni varnosti v skladu s to uredbo;

(e) za katere od (pod)kategorij L1Ae, L1Be, L2e, L5Be, L6Be in L7Be za raven Euro 5 naj velja le preskušanje SHED ali le preskušanje tesnosti posode in vodov za gorivo z mejnimi vrednostmi iz Priloge VI(C2);

(f) število prevoženih kilometrov za ugotavljanje trajnosti za raven Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e) iz Priloge VII(A) in dejavnike slabšanja za raven Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e) iz Priloge VII(B);

(g) izvedljivost, povezane datume uveljavitve in za katere (pod)kategorije naj se uvedejo zahteve za emisije izven pogojev preskusnega cikla nad ravnijo Euro 5 (Euro 6 za motorna kolesa kategorije L3e).

167. Okoljske zahteve preskusov I do VIII iz Priloge V ne veljajo za vozila z izključno električnim pogonom in/ali vozila s pogonom izključno na stisnjeni zrak. Za ta vozila se zahteva izpolnjevanje zahtev za delovanje OBD, kot so določene v delegiranem aktu, da jih je mogoče v primeru okvare učinkovito popraviti.

168. Za vozila na plinasto gorivo se zahteva izpolnjevanje mejnih vrednosti za emisije, kot veljajo za homologacijo, in emisijskih pragov OBD za motorje na prisilni vžig (PI). Zahteva se tudi skladnost s povezanimi preskusnimi postopki in zahtevami iz delegiranega akta iz odstavka 12. Preskusne zahteve SHED za emisije izhlapevanja ne veljajo za enogorivna, dvogorivna ali večgorivna vozila na plinasti pogon in/ali hibridna vozila. Za električna hibridna vozila in/ali vozila na plinasti pogon z delnim pogonom na motor na prisilni vžig, ki za gorivo uporablja bencin, bencinske mešanice ali etanol, se zahteva le izpolnjevanje zahtev za tesnost posode za gorivo in cevi za dovod goriva, kot so določene v delegiranem aktu iz odstavka 12.

169. Preskusne mejne vrednosti in zahteve za emisije izhlapevanja ne veljajo za vozila z motorjem na kompresijski vžig, ki za gorivo uporablja le dizelsko gorivo z nizko hlapljivostjo ali goriva, enakovredna dizelskemu gorivu.

170. Vozila kategorije L4e morajo izpolnjevati okoljske zahteve iz Priloge V za vozila kategorije L3e, pri čemer se po izbiri proizvajalca pri preskusih I, IV, VII in VIII iz Priloge V lahko preskusi samo osnovno vozilo brez bočne prikolice ali celoten sestav.

171. „Nadomestna naprava za uravnavanje onesnaževanja“ pomeni napravo za uravnavanje onesnaževanja ali sestav takih naprav, ki so namenjene za nadomestitev izvorno vgrajene naprave za uravnavanje onesnaževanja in se lahko odobrijo kot samostojne tehnične enote, kakor je opredeljeno v delegiranih in izvedbenih aktih k tej uredbi.

Proizvajalci zagotovijo, da so vse nadomestne naprave za uravnavanje onesnaževanja, ki se prodajo ali začnejo uporabljati v Evropski uniji, homologirane v skladu s to uredbo.

172. Zahteve iz odstavkov 1 do 10 se uporabljajo za vozila, sisteme, sestavne dele in samostojne tehnične enote v skladu s Prilogo II.

173. Za zagotovitev visoke ravni varstva okolja Komisija v skladu s členi 76, 77 in 78 z delegiranim aktom določi podrobne tehnične specifikacije za okoljske zahteve, vključno s preskusnimi postopki za vidike iz odstavkov 2, 3, 4 in 5.

Člen 22 Dodatne okoljske zahteve v zvezi z emisijami toplogrednih plinov in porabo goriva

174. Proizvajalec v ustreznem laboratorijskem preskusnem ciklu določi emisije CO2 (ogljikovega dioksida) in jih sporoči homologacijskemu organu. Poraba goriva se izračuna na podlagi rezultatov laboratorijskih homologacijskih preskusov ali izmeri in sporoči homologacijskemu organu.

175. Rezultat meritve CO2 ter izračunana ali izmerjena poraba goriva se vključita v opisno mapo in navedeta v potrdilu o skladnosti.

Proizvajalec poleg navedbe v potrdilu o skladnosti zagotovi, da se podatki o emisijah CO2 in porabi goriva v primerni obliki predložijo tudi kupcu pri nakupu novega vozila.

176. Komisija v delegiranem aktu, sprejetem v skladu s členi 76, 77 in 78, določi postopke za merjenje CO2 in izračun ali merjenje porabe goriva.

POGLAVJE IV POSTOPKI EU-HOMOLOGACIJE

Člen 23 Postopki za EU-homologacijo

177. Proizvajalec lahko pri vložitvi vloge za homologacijo vozila izbere enega od naslednjih postopkov:

(a) homologacija po delih;

(b) homologacija v enem delu;

(c) večstopenjska homologacija.

Za sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote se uporablja postopek homologacije v enem delu.

178. Pri homologaciji po delih se za sisteme, sestavne dele in samostojne tehnične enote, ki so del vozila, postopoma zbere cel sklop certifikatov o EU-homologaciji, kar na koncu vodi do homologacije celotnega vozila.

179. Pri homologaciji v enem delu se naenkrat opravi homologacija vozila kot celote.

180. Pri večstopenjski homologaciji eden ali več homologacijskih organov potrdi, da glede na stanje dodelave tip nedodelanega ali dodelanega vozila izpolnjuje ustrezne upravne določbe in tehnične zahteve te uredbe.

Večstopenjska homologacija se podeli za tip nedodelanega ali dodelanega vozila, ki je skladen s podatki v opisni mapi in izpolnjuje tehnične zahteve, določene v ustreznih aktih iz Priloge II, ob upoštevanju stopnje dodelave vozila.

Homologacija za končno fazo dodelave se podeli šele potem, ko homologacijski organ preveri, ali homologacija oz. homologacije, izdane za nedodelano vozilo, potrjujejo, da tip vozila, homologiran v končni fazi, izpolnjuje vse tehnične zahteve, ki se za zadevno kategorijo uporabljajo ob izdaji homologacije za dodelano vozilo.

Večstopenjska homologacija iz točke (c) odstavka 1 se uporablja samo za gospodarska vozila podkategorij L5Be – U, L6Be – U in L7Be – U.

181. Izbira homologacijskega postopka ne vpliva na ustrezne zahteve, ki jih mora homologirani tip vozila izpolnjevati ob izdaji homologacije za celotno vozilo.

182. Komisiji je v členu 73 podeljena izvedbena pristojnost za določitev predlog za podrobnosti homologacijskih postopkov.

Člen 24 Vloga za homologacijo

183. Proizvajalec vlogo za homologacijo vloži pri homologacijskem organu.

184. Za posamezen tip vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote se lahko vloži samo ena vloga v samo eni državi članici.

185. Za vsak tip, ki ga je treba homologirati, je treba vložiti ločeno vlogo.

Člen 25 Opisna mapa

186. Vlagatelj homologacijskemu organu predloži opisno mapo.

187. Opisna mapa vključuje naslednje:

(1) opisni list, skladen s predlogo, ki jo določi Komisija v skladu s členom 73;

(2) vse podatke, risbe, fotografije in druge informacije, ki se zahtevajo v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s členom 73;

(3) pri vozilih navedbo postopka, izbranega v skladu s členom 23(1).

188. Opisni list se lahko predloži v papirni ali elektronski obliki.

Člen 26 Posebne zahteve za informacije, ki jih je treba navesti v vlogi za homologacijo glede na izbrani postopek

189. Vlogi za homologacijo po delih se priložita opisna mapa v skladu s členom 25 in celoten sklop certifikatov o homologaciji v skladu z vsakim od ustreznih aktov iz Priloge II.

190. Vlogi za homologacijo v enem delu se priloži opisna mapa v skladu s členom 25 z ustreznimi informacijami v povezavi z akti iz Priloge II.

191. Brez poseganja v odstavke 1 in 2 je treba za namene večstopenjske homologacije predložiti naslednje informacije:

(a) na prvi stopnji tiste dele opisne mape in certifikate o EU-homologaciji, potrebne za dokončano vozilo, ki so pomembni za stopnjo dodelave osnovnega vozila;

(b) na drugi in naslednjih stopnjah tiste dele opisne mape in certifikate o EU-homologaciji, ki so pomembni za trenutno stopnjo izdelave, izvod certifikata o EU-homologaciji vozila, izdanega za prejšnjo stopnjo izdelave, ter podrobne podatke o spremembah ali dopolnilih vozila.

192. Homologacijski organ lahko z obrazloženo zahtevo od proizvajalca zahteva, da predloži vse dodatne informacije, potrebne za odločitev, kateri preskusi se zahtevajo, ali za lažjo izvedbo navedenih preskusov.

POGLAVJE V IZVAJANJE POSTOPKOV EU-HOMOLOGACIJE

Člen 27 Splošne določbe

193. Homologacijski organi podelijo EU-homologacijo, šele potem ko preverijo postopke nadzora skladnosti proizvodnje iz člena 31 in skladnost tipa vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote z ustreznimi zahtevami.

194. EU-homologacije se podelijo v skladu s členi 29, 30, 31 in 32.

195. Če homologacijski organ meni, da tip vozila, sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote kljub skladnosti z zahtevanimi določbami pomeni resno tveganje za varnost ali lahko resno škoduje okolju ali javnemu zdravju, lahko zavrne podelitev EU-homologacije. V takem primeru homologacijskim organom drugih držav članic in Komisiji takoj pošlje podrobno dokumentacijo, v kateri so pojasnjeni razlogi za njegovo odločitev in navedeni dokazi za njegove ugotovitve.

196. Certifikati o EU-homologaciji se oštevilčijo po harmoniziranem sistemu, kot je določen v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s členom 73.

197. Homologacijski organ v enem mesecu pošlje homologacijskim organom drugih držav članic izvod certifikata o EU-homologaciji vozila skupaj s prilogami za vsak tip vozila, za katerega je bila podeljena homologacija. Izvod certifikata je lahko tudi v obliki elektronske datoteke.

198. Homologacijski organ takoj obvesti homologacijske organe drugih držav članic o zavrnitvi ali preklicu vsake homologacije vozila in razlogih za svojo odločitev.

199. Homologacijski organ vsake tri mesece homologacijskim organom drugih držav članic pošlje seznam EU-homologacij, ki jih je za sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote podelil, spremenil, zavrnil ali preklical v predhodnem obdobju.

200. Če homologacijski organ druge države članice tako zahteva, mu homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, v enem mesecu od prejema navedene zahteve pošlje izvod zadevnega zahtevanega certifikata o EU-homologaciji skupaj s prilogami. Izvod certifikata je lahko tudi v obliki elektronske datoteke.

201. Če Komisija tako zahteva, homologacijski organ predloži informacije iz odstavkov 5 do 8 tudi Komisiji.

202. Homologacijski organ pripravi opisno dokumentacijo, ki jo sestavljajo opisna mapa s priloženimi poročili o preskusih in drugimi dokumenti, ki jih opisni mapi priloži tehnična služba ali homologacijski organ med opravljanjem svojih nalog. Opisna dokumentacija vsebuje seznam vsebine opisne dokumentacije, ustrezno oštevilčene ali drugače označene, da se jasno prepoznajo vse strani, oblika navedenega dokumenta pa je taka, da kaže evidenco zaporednih korakov upravljanja EU-homologacije, zlasti datume pregledov in dopolnitev.

Člen 28 Posebne določbe za izdajo EU-homologacije za celotno vozilo

203. Certifikatu o homologaciji se priložijo naslednje priloge:

(a) opisna dokumentacija iz člena 27(10);

(b) rezultati preskusov;

(c) imena in vzorci podpisov oseb, pooblaščenih za podpisovanje potrdil o skladnosti, ter njihov položaj v podjetju.

204. Certifikat o homologaciji se izda na podlagi predloge, določene v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s členom 73.

205. Homologacijski organ za vsak posamezen tip vozila:

(a) izpolni vse ustrezne dele certifikata o EU-homologaciji, vključno s priloženim obrazcem rezultatov preskusov, v skladu s predlogo certifikata o homologaciji;

(b) sestavi seznam opisne dokumentacije;

(c) vlagatelju takoj izda izpolnjen certifikat skupaj s prilogami.

206. Pri EU-homologaciji, pri kateri so bile v skladu s členom 39 uvedene omejitve veljavnosti ali opuščene nekatere določbe te uredbe ali delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih v skladu s to uredbo, se navedene omejitve oziroma opustitve navedejo v certifikatu o EU-homologaciji.

Če proizvajalec izbere postopek homologacije v enem delu, homologacijski organ sestavi seznam zahtev ali aktov, ki se uporabljajo, in navedeni seznam doda k certifikatu o EU-homologaciji.

Člen 29 Posebne določbe, ki zadevajo sisteme, sestavne dele ali samostojne tehnične enote

207. EU-homologacija se podeli za sistem, ki je skladen s podatki v opisni mapi in izpolnjuje tehnične zahteve, določene v ustreznih aktih iz Priloge II.

208. EU-homologacija za sestavni del ali samostojno tehnično enoto se podeli za sestavni del ali samostojno tehnično enoto, ki sta skladna s podatki v opisni mapi in izpolnjujeta tehnične zahteve, določene v ustreznih aktih iz Priloge II.

209. Kadar sestavne dele ali samostojne tehnične enote, ki so ali niso namenjeni za popravilo, servisiranje ali vzdrževanje, zajema tudi homologacija sistema v povezavi z vozilom, se za sestavni del ali samostojno tehnično enoto ne zahteva dodatna homologacija, razen če tako določajo ustrezni akti iz Priloge II.

210. Kadar sestavni del ali samostojna tehnična enota opravlja svojo funkcijo ali ima določeno lastnost le v povezavi z drugimi deli vozila in je zato skladnost z zahtevami mogoče preveriti le, ko sestavni del ali samostojna tehnična enota deluje v povezavi s temi drugimi deli vozila, se področje uporabe EU-homologacije sestavnega dela ali samostojne tehnične enote ustrezno omeji.

V takih primerih se v certifikatu o EU-homologaciji določijo omejitve pri uporabi sestavnega dela ali samostojne tehnične enote in navedejo posebni pogoji za vgradnjo.

Kadar sestavni del ali samostojno tehnično enoto vgradi proizvajalec, je treba skladnost z vsemi ustreznimi omejitvami uporabe ali pogoji za namestitev preveriti tedaj, ko se vozilu podeli homologacija.

Člen 30 Preskusi, zahtevani za EU-homologacijo

211. Skladnost s tehničnimi določbami iz te uredbe in aktov iz Priloge II se dokazuje z ustreznimi preskusi, ki jih izvedejo imenovane tehnične službe.

Preskusni postopki iz prvega pododstavka ter posebna oprema in orodje, ki se zahtevajo za izvedbo navedenih preskusov, se določijo v ustreznih aktih iz Priloge II.

212. Proizvajalec da homologacijskemu organu na voljo toliko vozil, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot, kolikor jih je v skladu z ustreznimi akti iz Priloge II potrebnih za izvedbo zahtevanih preskusov.

213. Zahtevani preskusi se izvedejo na vozilih, sestavnih delih in samostojnih tehničnih enotah, ki predstavljajo tip v postopku homologacije.

Vendar lahko proizvajalec v dogovoru s homologacijskim organom izbere vozilo, sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto, ki združuje številne najneugodnejše lastnosti glede na zahtevano raven delovanja, čeprav ne predstavlja tipa v postopku homologacije. V pomoč pri sprejemanju odločitev se lahko pri izbirnem postopku uporabijo virtualne preskusne metode.

214. Virtualne preskusne metode se lahko v dogovoru s homologacijskim organom na zahtevo proizvajalca uporabijo kot alternativa preskusnim postopkom iz odstavka 1 za zahteve iz delegiranih aktov, sprejetih v skladu s to uredbo.

215. Za virtualne preskusne metode se zahteva izpolnjevanje pogojev iz delegiranih aktov, sprejetih v skladu s to uredbo.

216. Komisija za zagotovitev, da imajo rezultati virtualnega preskušanja enak pomen kot rezultati dejanskega preskušanja, v delegiranem aktu, sprejetem v skladu s členi 76, 77 in 78, določi zahteve, ki se lahko preskusijo z virtualnim preskušanjem, in pogoje za virtualno preskušanje.

Člen 31 Skladnost proizvodnje

217. Homologacijski organ, ki podeli EU-homologacijo, sprejme potrebne ukrepe, po potrebi v sodelovanju s homologacijskimi organi drugih držav članic, da preveri, ali so bili sprejeti ustrezni ukrepi za zagotovitev skladnosti proizvedenih vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot s homologiranim tipom.

218. Homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, sprejme potrebne ukrepe v zvezi z navedeno homologacijo, po potrebi v sodelovanju s homologacijskimi organi drugih držav članic, da preveri, ali so ukrepi iz odstavka 1 še vedno ustrezni in je proizvodnja vozil, sistemov, sestavnih delov ali samostojnih tehničnih enot še vedno skladna s homologiranim tipom.

219. Homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, lahko na vzorcih iz prostorov proizvajalca, vključno s proizvodnimi obrati, opravi katera koli preverjanja ali preskuse, predpisane za zakonske zahteve, v skladu s katerimi je bila podeljena EU-homologacija, ter tako preveri, ali so vozila, sistemi, sestavni deli ali samostojne tehnične enote skladni s homologiranim tipom. Podrobnosti postopkov preverjanja se določijo v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s členom 73 te uredbe.

220. Če homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, ugotovi, da se ukrepi iz odstavka 1 ne izvajajo, bistveno odstopajo od dogovorjenih ukrepov in nadzornih načrtov, se ne izvajajo več ali niso več ustrezni, čeprav se proizvodnja nadaljuje, navedeni homologacijski organ sprejme potrebne ukrepe, da zagotovi pravilno izvajanje postopka za nadzor skladnosti proizvodnje, ali prekliče homologacijo.

221. Komisiji se v skladu s členom 73 te uredbe podeli pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta, v katerem se določijo podrobnosti v zvezi s skladnostjo proizvodnje.

POGLAVJE VI SPREMEMBE EU-HOMOLOGACIJ

Člen 32 Splošne določbe

222. Proizvajalec takoj obvesti homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, o vsaki spremembi podatkov v opisni dokumentaciji.

Navedeni homologacijski organ odloči, kateri postopek iz člena 33 je treba uporabiti.

Po potrebi lahko homologacijski organ v posvetovanju s proizvajalcem odloči, da je treba podeliti novo EU-homologacijo.

223. Vloga za spremembo EU-homologacije se lahko vloži le pri homologacijskem organu, ki je podelil prvotno EU-homologacijo.

224. Če homologacijski organ ugotovi, da je treba zaradi spremembe ponoviti preglede ali preskuse, o tem obvesti proizvajalca.

Postopki iz člena 33 se uporabljajo le, če homologacijski organ na podlagi navedenih pregledov in preskusov ugotovi, da se zahteve za EU-homologacijo še vedno izpolnjujejo.

Člen 33 Popravki in razširitve EU-homologacij

225. Če so bili podatki v opisni dokumentaciji spremenjeni in pregledov ali preskusov ni bilo treba ponoviti, se spremembe označijo kot „popravek“.

V takih primerih homologacijski organ po potrebi izda popravljeno stran opisne dokumentacije, pri čemer vsako popravljeno stran označi na način, ki jasno kaže naravo spremembe in datum ponovne izdaje. Tej zahtevi ustreza tudi izdaja konsolidirane posodobljene različice opisne dokumentacije z izčrpnim opisom sprememb.

226. Sprememba se označi kot „razširitev“, če so bili podatki v opisni dokumentaciji spremenjeni ter:

(a) so potrebni dodatni pregledi ali preskusi;

(b) so bili spremenjeni kateri koli podatki v certifikatu o EU-homologaciji, razen njegovih prilog;

(c) se začnejo uporabljati nove zahteve v skladu s katerim koli aktom iz Priloge II, ki se uporablja za homologiran tip vozila ali za homologiran sistem, sestavni del ali samostojno tehnično enoto.

V primeru razširitve homologacijski organ izda popravljen certifikat o EU-homologaciji, označen s številko razširitve, ki je za eno večja od številke zadnje podeljene razširitve. Na certifikatu o homologaciji se jasno navedeta razlog razširitve in datum ponovne izdaje.

227. Ob vsaki izdaji popravljenih strani ali konsolidirane posodobljene različice se vedno ustrezno spremeni tudi seznam opisne dokumentacije, ki je priložen certifikatu o homologaciji, tako da je na njem naveden datum zadnje razširitve oziroma spremembe ali datum zadnje konsolidacije posodobljene različice.

Člen 34 Izdaja sprememb in obveščanje

228. Pri razširitvi se ustrezni deli certifikata o EU-homologaciji, njegove priloge in seznam opisne dokumentacije posodobijo. Posodobljen certifikat in njegove priloge se vlagatelju izdajo takoj.

229. Pri popravku homologacijski organ vlagatelju takoj izda popravljene dokumente oziroma konsolidirano posodobljeno različico, vključno s popravljenim seznamom opisne dokumentacije.

230. Homologacijski organ o vseh spremembah EU-homologacij obvesti homologacijske organe drugih držav članic po postopkih iz člena 27.

POGLAVJE VII VELJAVNOST EU-HOMOLOGACIJE

Člen 35 Prenehanje veljavnosti

231. EU-homologacije se izdajo za neomejen čas.

232. EU-homologacija za vozila preneha veljati v katerem koli od naslednjih primerov:

(a) nove zahteve v katerem koli aktu, ki se uporablja za homologirani tip vozila, postanejo obvezne za prodajo, registracijo ali začetek uporabe novih vozil, homologacije pa ni mogoče ustrezno posodobiti;

(b) proizvodnja homologiranega vozila je prostovoljno popolnoma prenehala;

(c) homologaciji poteče veljavnost na podlagi posebne omejitve v skladu s členom 38.

233. Kadar samo ena varianta znotraj tipa ali ena izvedenka znotraj variante ni več veljavna, EU-homologacija za zadevno vozilo preneha veljati samo za to posamezno varianto oziroma izvedenko.

234. Če je proizvodnja določenega tipa vozila popolnoma prenehala, proizvajalec o tem obvesti homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo za navedeno vozilo.

Po prejemu obvestila iz prvega pododstavka homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo za vozilo, v enem mesecu ustrezno obvesti homologacijske organe drugih držav članic.

235. Brez poseganja v odstavek 4 proizvajalec o primerih EU-homologacije za vozilo, ki se ji izteka veljavnost, obvesti homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo.

Homologacijski organ, ki je podelil EU-homologacijo, takoj sporoči vse ustrezne informacije homologacijskim organom drugih držav članic ter tako po potrebi omogoči uporabo člena 39.

V sporočilu iz drugega pododstavka se navedeta zlasti datum proizvodnje in identifikacijska številka zadnjega izdelanega vozila.

POGLAVJE VIII POTRDILO O SKLADNOSTI IN OZNAKE

Člen 36 Potrdilo o skladnosti

236. Proizvajalec kot imetnik homologacije za celotno vozilo izda potrdilo o skladnosti, ki se kot papirni dokument priloži vsakemu vozilu, dokončanemu, nedodelanemu ali dodelanemu, ki je izdelano v skladu s homologiranim tipom vozila.

Tako potrdilo o skladnosti se kupcu izda brezplačno skupaj z vozilom. Njegove izdaje se ne sme pogojevati z izrecno zahtevo ali predložitvijo dodatnih informacij proizvajalcu.

237. Proizvajalec uporabi predlogo potrdila o skladnosti, kot jo je določila Komisija v skladu s členom 73.

238. Razen če s kupcem vozila ni bilo dogovorjeno drugače, se potrdilo o skladnosti sestavi v uradnem jeziku države članice, v kateri se vozilo kupi.

239. Potrdilo o skladnosti se izdela tako, da ga ni mogoče ponarediti. V ta namen se uporablja papir, ki je zaščiten bodisi z barvnimi grafikami ali vodnim znakom v obliki oznake proizvajalca.

240. Potrdilo o skladnosti se v celoti izpolni in ne vsebuje omejitev glede uporabe vozila, razen tistih, ki so določene v izvedbenem aktu v skladu s členom 73.

241. Pri nedodelanem ali dodelanem vozilu proizvajalec na potrdilu o skladnosti izpolni samo tiste podatke, ki so bili dodani ali spremenjeni na trenutni stopnji homologacije, in potrdilu priloži vsa morebitna potrdila o skladnosti, izdana na prejšnji stopnji.

242. Potrdilo o skladnosti, kakor je določeno v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s to uredbo, za vozila, homologirana v skladu s členom 39(2), v naslovu vsebuje besedilo „Za dokončana/dodelana vozila, homologirana v skladu s členom 39 (začasna homologacija).“

243. Potrdilo o skladnosti, kakor je določeno v izvedbenem aktu, sprejetem v skladu s to uredbo, za vozila, homologirana v skladu s členom 41, v naslovu vsebuje besedilo „Za dokončana/dodelana vozila, homologirana v majhnih serijah“, v neposredni bližini naslova pa letnico proizvodnje, ki ji sledi zaporedna številka med 1 in mejno vrednostjo, navedeno v preglednici iz izvedbenega akta, ki za vsako letnico proizvodnje označuje mesto navedenega vozila v proizvodnji za zadevno leto.

244. Brez poseganja v odstavek 1 lahko proizvajalec podatke ali informacije iz potrdila o skladnosti nacionalnim organom pošlje v elektronski obliki.

245. Dvojnik potrdila o skladnosti lahko izda samo proizvajalec. Na sprednji strani vsakega ponovnega izvoda mora biti jasno viden napis „dvojnik“.

Člen 37 Predpisane tablice za vozila in homologacijske oznake za sestavne dele ali samostojne tehnične enote

246. Proizvajalec na vsako vozilo, izdelano v skladu s homologiranim tipom, namesti predpisano tablico, ki jo zahteva ustrezni delegirani ali izvedbeni akt iz Priloge II.

247. Proizvajalec sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ne glede na to, ali je ta del sistema ali ne, vsak sestavni del ali samostojno tehnično enoto, izdelano v skladu s homologiranim tipom, označi s homologacijsko oznako, ki jo zahteva ustrezni delegirani ali izvedbeni akt iz Priloge II.

248. Kadar se za sestavni del ali samostojno tehnično enoto homologacijska oznaka ne zahteva, proizvajalec namesti vsaj svojo blagovno znamko, številko tipa in identifikacijsko številko.

249. Predpisana tablica in oznaka EU-homologacije morata biti v skladu z vzorcem iz izvedbenega akta, določenega v členu 73 in sprejetega v skladu s to uredbo.

POGLAVJE IX IZJEME ZA NOVE TEHNOLOGIJE ALI TEHNIčNE REšITVE

Člen 38 Izjeme za nove tehnologije ali nove tehnične rešitve

250. Proizvajalec lahko vloži vlogo za EU-homologacijo za tip sistema, sestavnega dela ali samostojne tehnične enote, ki vključuje nove tehnologije ali tehnične rešitve, ki so nezdružljivi z enim ali več akti iz Priloge II.

251. Homologacijski organ podeli EU-homologacijo iz odstavka 1, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) v vlogi so navedeni razlogi, zaradi katerih zadevne tehnologije ali tehnične rešitve onemogočajo sistemu, sestavnemu delu ali samostojni tehnični enoti združljivost z enim ali več akti iz Priloge II;

(b) v vlogi so opisani varnostni in okoljski vidiki nove tehnologije ter sprejeti ukrepi, ki zagotavljajo najmanj enakovredno raven varnosti in varstva okolja kot zahteve, pri katerih je zaprošena izjema;

(c) vloga vsebuje opise preskusov in rezultate, ki dokazujejo, da je pogoj iz točke (b) izpolnjen.

252. Za podelitev izjeme za nove tehnologije ali nove tehnološke rešitve je treba pridobiti dovoljenje Komisije, ki se izda s sklepom po postopku iz člena 74(2).

253. Homologacijski organ lahko do pridobitve dovoljenja Komisije za tip vozila, za katerega je zaprošena izjema, podeli začasno homologacijo, veljavno le na ozemlju zadevne države članice. Homologacijski organ o tem takoj obvesti Komisijo in druge države članice z dokumentacijo, ki vsebuje informacije iz odstavka 2.

254. Drugi homologacijski organi se lahko odločijo za sprejem začasne homologacije iz odstavka 4 na svojem ozemlju.

255. Po potrebi Komisija v dovoljenju iz odstavka 3 navede tudi, ali je njegova veljavnost kakor koli omejena. Homologacija je v vsakem primeru veljavna najmanj 36 mesecev.

256. Če se Komisija odloči za zavrnitev dovoljenja, homologacijski organ takoj obvesti imetnika začasne homologacije iz odstavka 4, da bo začasna homologacija v šestih mesecih po datumu zavrnitve Komisije preklicana.

Vendar je vozila, izdelana v skladu z začasno homologacijo, pred njenim prenehanjem veljavnosti dovoljeno registrirati, prodati ali začeti uporabljati v kateri koli državi članici, ki je sprejela začasno homologacijo.

Člen 39 Naknadno potrebna prilagoditev pravnih zahtev

257. Kadar Komisija dovoli podelitev izjeme v skladu s členom 38, po potrebi sprejme potrebne ukrepe za prilagoditev zadevnih delegiranih ali izvedbenih a