OBVESTILO KOMISIJE

Smernice v zvezi s Sporazumom o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo

Drugi del – Pravice državljanov

(2020/C 173/01)

Te smernice so zgolj informativne in ne dopolnjujejo Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo.

Čeprav jih je pripravilo osebje Evropske komisije, se stališča iz teh smernic ne bi smela razlagati kot uradna stališča Evropske komisije.

Splošni cilj drugega dela Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (v nadaljnjem besedilu: Sporazum) je varstvo pravic državljanov, ki izhajajo iz prava Evropske unije (EU) in jih do konca prehodnega obdobja iz Sporazuma uveljavljajo državljani Evropske unije, ki prebivajo ali delajo v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska (v nadaljnjem besedilu: Združeno kraljestvo), in državljani Združenega kraljestva, ki prebivajo ali delajo v EU, in njihovi družinski člani, ter zagotovitev učinkovitih, izvršljivih in nediskriminatornih jamstev v ta namen.

1. NASLOV I – SPLOSNE DOLOCBE

Členi 9, 10 in 11 Sporazuma skupaj določajo osebno področje uporabe in ozemeljsko veljavnost za namene uporabe naslova II drugega dela Sporazuma o pravicah in obveznostih v zvezi s prebivanjem, dokumenti za prebivanje, delavci in samozaposlenimi osebami ter o poklicnih kvalifikacijah (naslov III o koordinaciji sistemov socialne varnosti ima svoje osebno področje uporabe).

Upravičenci naslova II Sporazuma so državljani EU in državljani Združenega kraljestva, ki so pred koncem prehodnega obdobja uveljavljali pravico do prebivanja ali dela v skladu s pravom Unije in jo po koncu tega obdobja še naprej uveljavljajo, ter njihovi družinski člani.

Pojma državljan EU in državljan Združenega kraljestva sta opredeljena v členu 2(c) in (d) Sporazuma.

Sklici na pravice ali pravila Unije o prostem gibanju v teh smernicah vključujejo pravice iz: členov 21, 45 in 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU); Direktive 2004/38/ES o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (v nadaljnjem besedilu: Direktiva 2004/38/ES) in Uredbe (EU) št. 492/2011 o prostem gibanju delavcev v Uniji (v nadaljnjem besedilu: Uredba (EU) št. 492/2011).

1.1 Člen 9 – Opredelitev pojmov

1.1.1 Člen 9(a): družinski člani

1.1.1.1 Člen 9(a)(i): „ožji“ družinski člani

Pojem „ožji“ družinski člani je opredeljen s sklicevanjem na člen 2(2) Direktive 2004/38/ES. Ta določba se uporablja tudi za družinske člane zaposlenih in samozaposlenih delavcev, vključno z obmejnimi delavci (združene zadeve C-401/15 do C-403/15, Depesme in Kerrou).

Kot velja v skladu s pravom Unije, družinski člani državljanov EU načeloma nimajo neodvisne pravice do prostega gibanja in prebivanja (razen če so državljani EU ali so neodvisno pravico do prebivanja pridobili zaradi svojega razmerja z državljanom EU, ki je vir njihove pravice do prostega gibanja). Podobno družinski člani nimajo pravic po Sporazumu, če te pravice ne izhajajo iz njihovega razmerja z imetnikom pravic, tj. osebo, ki spada na področje uporabe člena 10(1)(a) do (d) Sporazuma.

Edina izjema so družinski člani, ki spadajo na področje uporabe člena 10(1)(f) in ob koncu prehodnega obdobja „neodvisno“ prebivajo v državi gostiteljici, saj njihova pravica do prebivanja v skladu s pravom Unije takrat ni več pogojena s tem, da so še vedno družinski člani državljana EU, ki v državi gostiteljici trenutno uveljavlja pravice iz Pogodbe.

1.1.1.2 Člen 9(a)(ii): skrbniki vzdrževanega državljana EU, ki so državljani tretje države

Sodišče Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) je priznalo, da bi morale pravico do prebivanja v nekaterih primerih imeti tudi druge osebe, zlasti kadar je prisotnost teh oseb dejansko potrebna, da lahko državljani EU uživajo pravico do prebivanja v skladu s pravom Unije.

Najpomembnejši primer je mladoletni mobilni državljan EU, katerega starš ni državljan EU. Medtem ko je pravica državljana EU do prebivanja v pravu Unije jasno določena, starš, ki vzdržuje državljana EU, ne spada na področje uporabe člena 2(2)(d) Direktive 2004/38/ES, ki se nanaša na starše, ki jih vzdržuje državljan EU (tukaj gre za obratni položaj). Sodišče je v zadevi C-200/02, Chen, razsodilo, da ima tak starš pravico do prebivanja v državi gostiteljici, da se podpre pravica do prebivanja mladoletnega otroka, ki je državljan EU.

Člen 9(a)(ii) presega sklicevanje Sodišča na osebo, ki dejansko skrbi za otroka, iz zadeve Chen (v kateri je bilo obravnavano samo prebivališče matere otroka), in je oblikovan bolj odprto, tako da lahko zajema tudi osebe, ki ne skrbijo dejansko za otroka (npr. tudi mladoletne brate in sestre, za katere dejansko skrbijo iste osebe kot za mladoletnega državljana EU).

1.1.2 Člen 9(b): obmejni delavci

Obmejni delavci so osebe, ki so zajete v opredelitvi pojma „delavci“, kot jo je razložilo Sodišče, in hkrati ne prebivajo v državi, kjer delajo, pod pogoji iz člena 13 Sporazuma.

Zajeti so tako zaposleni (člen 45 PDEU) kot samozaposleni (člen 49 PDEU) obmejni delavci (glej zadevo C-363/89, Roux, in smernice za člena 24 in 25).

1.1.2.1 Opredelitev zaposlenega ali samozaposlenega delavca

Niti primarna niti sekundarna zakonodaja Unije ne opredeljujeta pojma „delavec“ ali „samozaposlena oseba“.

V skladu s sodno prakso Sodišča ima pojem „delavec“ za namene svobode gibanja v Uniji poseben pomen (npr. zadeva C-66/85, Lawrie-Blum) in ga je treba razlagati široko (zadeva C-139/85, Kempf).

Pri tem ni mogoče uporabljati različnih nacionalnih opredelitev (npr. opredelitve pojma delavec iz domačega delovnega prava), ki bi bile bolj omejevalne.

Sodišče je zaposlenega „delavca“ opredelilo kot „osebo, ki opravlja dejansko in resnično dejavnost pod nadzorom druge osebe, za katero prejema plačilo, z izjemo dejavnosti tako omejenega obsega, da jih je mogoče opredeliti zgolj kot podrejene in pomožne“ (zadeve C-138/02, Collins, C-456/02, Trojani, ali C-46/12, LN).

Bistvene značilnosti delovnega razmerja so:

— oseba nekaj časa opravlja storitev (glej na primer zadeve C-139/85, Kempf, C-344/87, Bettray, C-171/88, Rinner-Kühn, C-1/97, Birden, in C-102/88, Ruzius-Wilbrink)

— za neko drugo osebo in pod nadzorom te druge osebe (zadeve C-152/73, Sotgiu, C-196/87, Steymann, C-344/87, Bettray, in C-151/04, Nadin),

— v zameno za to pa prejme plačilo (glej na primer zadeve C-196/87, Steymann, C-344/87, Bettray, C-27/91, Hostellerie Le Manoir, in C-270/13, Haralambidis).

Med „delavci“ in „samozaposlenimi osebami“ se razlikuje na podlagi razmerja podrejenosti. Za delo v podrejenem položaju velja, da delodajalec določa izbiro dejavnosti, nadomestilo in delovne pogoje (zadeva C-268/99, Jany).

1.1.3 Člen 9(c): država gostiteljica

Ta določba razlikuje med državljani EU in državljani Združenega kraljestva. Država gostiteljica je pri teh dveh skupinah opredeljena različno.

Za državljane Združenega kraljestva je država gostiteljica država članica EU, kakor je opredeljena v členu 2(b) Sporazuma in v kateri ti državljani v skladu s pravili Unije o prostem gibanju uveljavljajo svojo pravico do prebivanja. Združeno kraljestvo na podlagi Sporazuma ne more postati država gostiteljica za državljane Združenega kraljestva – to pomeni, da državljani Združenega kraljestva, ki so pred koncem prehodnega obdobja prebivali v Združenem kraljestvu v skladu s pravicami, ki jih imajo na podlagi prava Unije (kot upravičenci v skladu s sodno prakso na podlagi sodb Sodišča v zadevah C-34/09, Ruiz Zambrano, ali C-370/90, Singh), kot posamezniki ne postanejo upravičenci Sporazuma.

Za državljane EU je država gostiteljica Združeno kraljestvo, kakor je opredeljeno v členu 3(1) Sporazuma. Državljani EU kot posamezniki ne postanejo upravičenci Sporazuma v nobeni državi članici EU, ne glede na to, ali so državljani te države članice ali ne.

1.1.3.1 „[Uveljavljanje] pravic[e] do prebivanja v skladu s pravom Unije“

Uveljavljanje pravice do prebivanja pomeni, da državljan EU ali državljan Združenega kraljestva pred koncem prehodnega obdobja zakonito prebiva v državi gostiteljici v skladu s pravom Unije o prostem gibanju.

Zajeti so vsi možni položaji, v katerih pravica do prebivanja izhaja iz pravil Unije o prostem gibanju.

To vključuje pravico do prebivanja, ne glede na to, ali je stalna, in ne glede na njeno trajanje (npr. zadostuje, da je oseba prišla v državo gostiteljico en teden pred koncem prehodnega obdobja in v njej prebiva kot iskalec zaposlitve v skladu s členom 45 PDEU) ali na položaj, na podlagi katerega oseba uveljavlja te pravice (kot delavec, samozaposlena oseba, študent, iskalec zaposlitve itd.).

Zadostuje, da se je pravica do prebivanja uveljavljala v skladu s pogoji, ki jih pravo Unije povezuje z njo (zadeva C-162/09, Lassal, ali združeni zadevi C-424/10 in C-425/10, Ziolkowski in Szeja).

Posedovanje dokumenta za prebivanje ni pogoj za zakonito prebivanje v skladu s pravom Unije, saj je pravica do prebivanja na podlagi prava Unije državljanom EU dodeljena neposredno s Pogodbo in ni odvisna od upoštevanja upravnih postopkov (uvodna izjava 11 Direktive 2004/38/ES). Po drugi strani pa posedovanje dokumenta za prebivanje, izdanega v skladu s pravom Unije, samo po sebi ne pomeni, da je prebivanje v skladu s pravom Unije (zadeva C-325/09, Dias).

1.1.3.2 „[P]red koncem prehodnega obdobja in [nadaljnje prebivanje] tam po koncu tega obdobja“

Ta pojma, ki bi ju bilo treba razlagati skupaj, vsebujeta časovni okvir, ki določa, da prebivanje v skladu s pravom Unije izpolnjuje pogoje za namene drugega dela Sporazuma samo, če je ob koncu prehodnega obdobja (31. decembra 2020) „neprekinjeno“.

Pravila o neprekinjenem prebivanju so podrobneje določena v členu 11 Sporazuma.

Pretekla obdobja prebivanja, ki so se končala pred koncem prehodnega obdobja (npr. prebivanje v obdobju 1980–2001), ali obdobja prebivanja, ki se začnejo šele po koncu prehodnega obdobja, ne izpolnjujejo pogojev.

1.1.4 Člen 9(d): država dela

Država dela je pomembna samo za določitev ozemeljske veljavnosti pravic obmejnih delavcev.

Osebe, ki prebivajo v državi, kjer delajo, se ne štejejo za obmejne delavce.

1.1.5 Člen 9(e): pravice do varstva in vzgoje

Izraz „pravice do varstva in vzgoje“ je opredeljen s sklicevanjem na člen 2(9) Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo (uredba Bruselj IIa).

Ta določba zajema pravice do varstva in vzgoje, pridobljene na podlagi sodbe, po samem zakonu ali s pravno veljavnim dogovorom.

1.2 Člen 10 – Osebno področje uporabe

1.2.1 Državljani EU in državljani Združenega kraljestva: odstavek (1)(a) do (d)

Pojma državljani EU in državljani Združenega kraljestva sta opredeljena v členu 2(c) in (d) Sporazuma.

Sodišče je v svoji sodni praksi podalo posebne smernice glede pravic oseb z dvojnim državljanstvom. Ta sodna praksa je pomembna za določitev, v katerih primerih je oseba z dvojnim državljanstvom zajeta v Sporazumu in v katerih primerih dvojno državljanstvo pomeni izključno notranji položaj.

Osebe z državljanstvom dveh držav članic EU (npr. oseba, ki ima češko in slovaško državljanstvo) ali osebe z državljanstvom države članice EU in države zunaj EU (npr. oseba, ki ima češko in japonsko državljanstvo), ki ob koncu prehodnega obdobja prebivajo v Združenem kraljestvu, kot državljani EU jasno spadajo na osebno področje uporabe Sporazuma.

Osebe z dvojnim državljanstvom EU in Združenega kraljestva, ki so državljanstvo pridobile ob rojstvu ali z naturalizacijo, so zajete v Sporazumu, če so pred koncem prehodnega obdobja uveljavljale pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi gostiteljici, katere državljani so (zadeva C-165/16, Lounes). Osebe z dvojnim državljanstvom EU in Združenega kraljestva, ki so državljanstvo pridobile ob rojstvu ali z naturalizacijo, so tudi zajete v Sporazumu, če so pred koncem prehodnega obdobja uveljavljale pravico do prostega gibanja in prebivanja v državi članici, ki ni država njihovega državljanstva (to velja brez poseganja v pravice, ki jih imajo kot mobilni državljani EU v skladu s pravom Unije o prostem gibanju državljanov EU).

Osebe z dvojnim državljanstvom EU in Združenega kraljestva, ki so državljanstvo države gostiteljice pridobile šele po koncu prehodnega obdobja, so zajete v Sporazumu po analogiji z zadevo C-165/16, Lounes.

Osebe z dvojnim državljanstvom EU in Združenega kraljestva, ki niso nikoli uveljavljale pravice do prostega gibanja na podlagi člena 21, 45 ali 49 PDEU (kot v zadevi C-434/09, McCarthy), niso zajete v Sporazumu.

1.2.2 Zunaj področja uporabe

1.2.2.1 Napoteni delavci

Osebe, ki se zanašajo samo na pravice, ki izhajajo iz člena 56 PDEU, niso zajete v Sporazumu (glej tudi smernice o členu 30(1)(e) naslova III Sporazuma).

Sporazum napotenim delavcem ne dodeljuje pravice, da po koncu prehodnega obdobja ostanejo v državi gostiteljici.

1.2.2.2 Pravice državljanov EU: zadeva C-34/09, Ruiz Zambrano

Državljani EU in državljani Združenega kraljestva, katerih pravice v državi gostiteljici ob koncu prehodnega obdobja temeljijo na dejstvu, da so bili državljani Unije, kakor so opredeljeni v členu 20 PDEU, ne spadajo na področje uporabe Sporazuma.

Zato tudi njihovi družinski člani ne spadajo na področje uporabe Sporazuma, zanje pa bodo veljala pravila, ki veljajo v državi gostiteljici.

1.2.2.3 Pravica državljanov EU in državljanov Združenega kraljestva, ki se vrnejo, do združitve družine: zadeva C-370/90, Singh

Državljani EU in državljani Združenega kraljestva, zajeti v sodni praksi na podlagi te sodbe, ne spadajo na področje uporabe Sporazuma. Zato tudi njihovi družinski člani ne spadajo na področje uporabe Sporazuma. Status glede prebivanja družinskih članov državljanov Združenega kraljestva, ki se vrnejo v Združeno kraljestvo, ali državljanov EU, ki se vrnejo v državo članico, katere državljani so, bo urejala zakonodaja Združenega kraljestva oziroma zakonodaja EU.

1.2.3 Člen 10(1) do (4): družinski člani

Člen 10(1) do (4) določa, katere osebe spadajo na področje uporabe Sporazuma zaradi svojih družinskih vezi z imetnikom pravice (oseba, ki spada na področje uporabe katere koli določbe člena 10(1)(a) do (d) Sporazuma).

Sporazum na podlagi Direktive 2004/38/ES razlikuje med dvema kategorijama „družinskih članov“, in sicer med „ožjimi“ družinskimi člani (ki so opredeljeni v členu 9(a) in ustrezajo opredelitvi iz člena 2(2) Direktive 2004/38/ES) in „bolj oddaljenimi“ družinskimi člani (ki spadajo na področje uporabe člena 10(2) do (5) Sporazuma in ustrezajo osebam iz člena 3(2) Direktive 2004/38/ES).

1.2.3.1 Člen 10(1)(e)(i): „ožji“ družinski člani, ki prebivajo v državi gostiteljici

Ta določba zajema „ožje“ družinske člane (opredeljene v členu 9(a) Sporazuma), ki so ob koncu prehodnega obdobja prebivali v državi gostiteljici kot družinski člani državljana EU, ki v državi gostiteljici uveljavlja pravice po pravu Unije do prostega gibanja.

1.2.3.2 Člen 10(1)(e)(ii): „ožji“ družinski člani, ki prebivajo zunaj države gostiteljice

Družinski člani, zajeti v členu 10(1)(e)(ii), se v državo gostiteljico niso preselili pred koncem prehodnega obdobja. Imetniku pravice se lahko v državi gostiteljici pridružijo kadar koli po koncu prehodnega obdobja.

Zadevni družinski člani so ob koncu prehodnega obdobja z imetnikom pravice v sorodstvu v ravni črti (tj. spadajo na področje uporabe člena 2(2) Direktive 2004/38/ES kot zakonec, registrirani partner ali prednik v ravni črti). Potomci v ravni črti, rojeni pred koncem prehodnega obdobja, so prav tako zajeti v členu 10(1)(e)(ii) Sporazuma, medtem ko so potomci v ravni črti, rojeni po koncu prehodnega obdobja, zajeti v členu 10(1)(e)(iii) Sporazuma.

Poleg tega mora zadevni družinski član v času, ko na podlagi Sporazuma zaprosi za dovoljenje za prebivanje v državi gostiteljici, izpolnjevati pogoje iz člena 2(2) Direktive 2004/38/ES.

To na primer pomeni, da bo oseba, ki leta 2025 zaprosi za dovoljenje za vstop kot zakonec imetnika pravice, upravičena na podlagi Sporazuma, če je bila ob koncu prehodnega obdobja poročena z imetnikom pravice in je leta 2025 še vedno poročena z njim.

Otrok imetnika pravice, ki je bil ob koncu prehodnega obdobja mlajši od 21 let, bo imel na podlagi Sporazuma pravico, da se pridruži imetniku pravice, če je v trenutku, ko se želi pridružiti imetniku pravice v državi gostiteljici, še vedno otrok imetnika pravice in še vedno mlajši od 21 let ali vzdrževani družinski član imetnika pravice.

Starš imetnika pravice bo imel na podlagi Sporazuma pravico, da se pridruži imetniku pravice, če je v trenutku, ko se mu želi pridružiti v državi gostiteljici, njegov vzdrževani družinski član.

1.2.3.3 Člen 10(1)(e)(iii): bodoči otroci

Osebe, ki se po koncu prehodnega obdobja rodijo imetniku pravice ali jih ta posvoji, so zaščitene s členom 10(1)(e)(iii) Sporazuma.

Da bi imeli navedeni bodoči otroci pravico, da se pridružijo imetniku pravice v državi gostiteljici, bodo morali v trenutku, ko se mu bodo želeli pridružiti v državi gostiteljici, izpolnjevati pogoje iz člena 2(2)(c) Direktive 2004/38/ES, torej bodo morali biti mlajši od 21 let ali biti vzdrževani družinski člani.

Člen 10(1)(e)(iii) Sporazuma se uporablja v vseh naslednjih primerih:

(a) oba starša sta imetnika pravice: ni formalne zahteve, da imata starša izključne ali skupne pravice do varstva in vzgoje otroka;

(b) eden od staršev je imetnik pravice, drug pa državljan države gostiteljice (npr. en ima poljsko državljanstvo, drug pa državljanstvo Združenega kraljestva, vendar oba prebivata na Poljskem): ni formalne zahteve, da imata starša izključne ali skupne pravice do varstva in vzgoje otroka (ta določba ne zahteva, da starš, ki ni imetnik pravice, prebiva v državi gostiteljici);

(c) eden od staršev je imetnik pravice (ta določba zajema vse položaje, ko je samo en starš otroka imetnik pravice, razen če je starš izgubil pravico do varstva in vzgoje otroka. Zajema družine z dvema staršema, na primer družino otroka, rojenega imetniku pravice, ki se je po koncu prehodnega obdobja poročil z državljanom EU, ki ni upravičenec Sporazuma, in enostarševske družine ali primere, ko starš, ki ni imetnik pravice, ne prebiva v državi gostiteljici ali nima pravice do prebivanja v njej): starš, ki je imetnik pravice, mora imeti izključno ali skupno pravico do varstva in vzgoje otroka.

Otroke, ki so bili rojeni pred koncem prehodnega obdobja, vendar so bili kot otroci priznani (ko je na primer imetnik pravice priznal očetovstvo) šele po koncu prehodnega obdobja, je treba obravnavati na podlagi člena 10(1)(e)(i) ali (ii), odvisno od kraja prebivanja otroka ob koncu prehodnega obdobja.

1.2.3.4 Člen 10(1)(f): družinski člani, ki so pridobili neodvisno pravico do prebivanja v državi gostiteljici

Ta določba zajema „ožje“ družinske člane (opredeljene v členu 9(a) Sporazuma), ki:

(a) so v nekem trenutku pred koncem prehodnega obdobja prebivali v državi gostiteljici kot družinski člani državljana EU, ki je v državi gostiteljici uveljavljal pravice po pravu Unije do prostega gibanja;

(b) so pozneje, vendar pred koncem prehodnega obdobja, na podlagi prava Unije o prostem gibanju pridobili pravico do prebivanja, ki ni več odvisna od tega, da so družinski člani državljana EU, ki v državi gostiteljici uveljavlja pravice po pravu Unije do prostega gibanja (npr. na podlagi člena 13(2) ali člena 16(2) Direktive 2004/38/ES);

(c) ob koncu prehodnega obdobja obdržijo navedeno neodvisno pravico.

Zaradi posebnega položaja oseb, ki spadajo na področje uporabe člena 10(1)(f), v drugem delu Sporazuma ni ponovljena zahteva iz člena 3(1) Direktive 2004/38/ES, da navedeni družinski člani imetnika pravice „spremljajo ali se [mu] pridružijo“ v državi gostiteljici.

1.2.3.5 Člen 10(2): „bolj oddaljeni“ družinski člani, ki že prebivajo v državi gostiteljici

Člen 10(2) Sporazuma zajema „bolj oddaljene“ družinske člane (ki ustrezajo osebam iz člena 3(2) Direktive 2004/38/ES), ki so pred koncem prehodnega obdobja prebivali v državi gostiteljici zaradi svojega razmerja z državljanom EU, ki je tam uveljavljal pravice po pravu Unije do prostega gibanja. Trajanje navedenega prebivanja ni pomembno.

S pravico po pravu Unije do prostega gibanja in prebivanja v državi gostiteljici, ki jo imajo take osebe, se predpostavlja, da jim je država gostiteljica v skladu s svojo nacionalno zakonodajo izdala dokument za prebivanje.

Izdaja dokumenta za prebivanje dokazuje pravico po pravu Unije do prostega gibanja in prebivanja v državi gostiteljici, ki jo imajo take osebe in jo je država gostiteljica priznala v skladu s svojo nacionalno zakonodajo.

1.2.3.6 Člen 10(3): „bolj oddaljeni“ družinski člani, katerih prošnja je v obravnavi

„Bolj oddaljeni“ družinski člani (ki ustrezajo osebam iz člena 3(2) Direktive 2004/38/ES), ki so pred koncem prehodnega obdobja na podlagi člena 3(2) Direktive 2004/38/ES vložili prošnjo, da bi se pridružili imetniku pravice v državi gostiteljici, vendar so njihove prošnje (za vstopni vizum ali dokument za prebivanje) ob koncu prehodnega obdobja še vedno v obravnavi, so zaščiteni enako kot na podlagi pravil Unije o prostem gibanju.

Njihove prošnje bi bilo treba obravnavati v skladu s postopkom iz člena 3(2) Direktive 2004/38/ES. Pozitivna odločitev o prošnji pomeni, da bi bilo treba take osebe obravnavati kot osebe, ki spadajo na področje uporabe člena 10(2) Sporazuma.

1.2.3.7 Člen 10(4): partnerji v trajnem razmerju

Partnerji, ki imajo z imetnikom pravice trajno razmerje (osebe, ki spadajo na področje uporabe člena 3(2)(b) Direktive 2004/38/ES), vendar so ob koncu prehodnega obdobja prebivali zunaj države gostiteljice, so upravičenci Sporazuma.

Ta kategorija zajema vsa druga dolgoročna „trajna“ partnerstva med osebami različnega spola in istospolnimi pari. Zahtevo glede trajnosti razmerja je treba presojati ob upoštevanju cilja Direktive, ki je ohraniti enotnost družine v širšem smislu (glej uvodno izjavo 6 Direktive 2004/38/ES).

Te osebe bi morale biti ob koncu prehodnega obdobja v trajnem razmerju, še vedno pa tudi v trenutku, ko na podlagi Sporazuma zaprosijo za dovoljenje za prebivanje v državi gostiteljici.

Ta določba zajema tudi osebe, ki so bile ob koncu prehodnega obdobja v trajnem razmerju z imetnikom pravice in so v trenutku, ko na podlagi Sporazuma zaprosijo za dovoljenje za prebivanje v državi gostiteljici, poročene z njim.

Njihove prošnje bi bilo treba obravnavati v skladu s postopkom iz člena 3(2) Direktive 2004/38/ES. Pozitivna odločitev o prošnji pomeni, da bi bilo treba take osebe obravnavati kot osebe, ki spadajo na področje uporabe člena 10(2).

1.2.4 Člen 10(5): preučitev s strani države gostiteljice

Država članica bi morala pri obravnavi prošnje za vstop ali prebivanje, ki jo vloži družinski član, ki spada na področje uporabe člena 10(3) in (4) Sporazuma, v skladu z nacionalno zakonodajo temeljito preučiti njegove osebne razmere. Vsako zavrnitev prošnje bi bilo treba v celoti utemeljiti.

1.3 Člen 11 – Neprekinjeno prebivanje

Člen 11 zagotavlja, da se osebe, ki so ob koncu prehodnega obdobja začasno odsotne z ozemlja države gostiteljice, pod pogojem „neprekinjenosti“ še vedno obravnavajo kot zakoniti rezidenti in so zato zaščitene s Sporazumom. To je v skladu s členoma 9 in 10 Sporazuma, ki se nanašata na „pravico do prebivanja v državi gostiteljici“ in ne na „prisotnost v državi gostiteljici“.

Konkretno to pomeni, da oseba, ki že ima stalno pravico do prebivanja, to pravico izgubi, če je odsotna več kot pet let (drugi odstavek člena 11, ki se sklicuje na pravilo o petletnem obdobju iz člena 15(3) Sporazuma). Osebe, ki v državi gostiteljici prebivajo manj kot pet let, so lahko odsotne največ šest mesecev na leto (prvi odstavek člena 11, ki se sklicuje na pravila o neprekinjenem prebivanju iz člena 15(2) Sporazuma, ki temelji na členu 16(3) Direktive 2004/38/ES).

Glej dodatne podrobnosti v členu 15(2) in (3) Sporazuma o pogojih glede neprekinjenosti.

Primer: za državljane EU, ki so v skladu z Direktivo 2004/38/ES pridobili pravico do stalnega prebivanja v državi gostiteljici in so to državo zapustili štiri leta pred koncem prehodnega obdobja, je treba ob koncu prehodnega obdobja šteti, da „uveljavljajo pravico do prebivanja v skladu s pravom Unije“ (tudi če nimajo več pravice do stalnega prebivanja na podlagi Direktive 2004/38/ES), ker niso bili odsotni več kot pet zaporednih let. Upravičeni so do novega statusa glede stalnega prebivanja v državi gostiteljici, če vložijo prošnjo v roku iz prvega pododstavka člena 18(1)(b) Sporazuma.

1.3.1 Pretekla obdobja prebivanja

Pretekla obdobja zakonitega prebivanja v državi gostiteljici, ki jim sledi obdobje odsotnosti, daljše od dovoljenega, se ne upoštevajo.

Za državljana EU, ki je med letoma 1990 in 2010 dvajset let živel v Združenem kraljestvu, nato pa ga je zapustil, se za namene Sporazuma na primer ne šteje, da prebiva v Združenem kraljestvu. Navedeni državljan EU je prostovoljno zapustil Združeno kraljestvo in se od takrat ni vrnil vanj, zato nima obstoječe pravice do prebivanja na podlagi Sporazuma.

1.3.2 Pretekla obdobja prebivanja, ki jim sledita daljša odsotnost in nato vrnitev v državo gostiteljico pred koncem prehodnega obdobja

Za osebo, ki je bila v preteklosti odsotna več kot pet let, vendar se v državo gostiteljico vrne pred koncem prehodnega obdobja, se začnejo obdobja zakonitega prebivanja ob vrnitvi v državo gostiteljico pred koncem prehodnega obdobja šteti znova.

1.4 Člen 12 – Prepoved diskriminacije

Člen 12 Sporazuma v celoti temelji na členu 18 PDEU in zagotavlja, da je diskriminacija na podlagi državljanstva prepovedana, če:

(a) spada na področje uporabe drugega dela Sporazuma, vendar brez poseganja v posebne določbe iz drugega dela (kot je člen 23(2)), in

(b) so diskriminirani upravičenci Sporazuma.

To vključuje na primer pravico študentov do enakih šolnin, kot jih plačujejo državljani države gostiteljice.

2. NASLOV II – PRAVICE IN OBVEZNOSTI

POGLAVJE 1 – PRAVICE V ZVEZI S PREBIVANJEM, DOKUMENTI ZA PREBIVANJE

2.1 Člen 13 – Pravice do prebivanja

2.1.1 Področje uporabe

Člen 13(1) do (3) določa glavne vsebinske pogoje, na katerih temelji pravica do prebivanja državljanov EU, državljanov Združenega kraljestva in njihovih družinskih članov v državi gostiteljici, ne glede na njihovo državljanstvo.

Ti pogoji za pridobitev pravic do prebivanja so v bistvu ponovitev pogojev, ki jih pravila Unije o prostem gibanju določajo v zvezi s pravicami do prebivanja.

Zahteve, ki jih je treba izpolniti pred pridobitvijo dovoljenja za stalno prebivanje, kot so tiste iz člena 7 Direktive 2004/38/ES, ne bi smele veljati za državljane EU, državljane Združenega kraljestva in njihove družinske člane, ki so pred koncem prehodnega obdobja pridobili pravico do stalnega prebivanja, ne glede na njihovo državljanstvo.

Pri uporabi veljavnih pravil ni diskrecijske pravice, razen v korist zadevne osebe (glej tudi člen 38 Sporazuma).

2.2 Člen 14 – Pravica do izstopa in vstopa

2.2.1 Člen 14(1): vstop in izstop z veljavno nacionalno osebno izkaznico ali potnim listom

V skladu s členoma 4(1) in 5(1) Direktive 2004/38/ES imajo vsi državljani EU pravico, da zapustijo eno državo članico in vstopijo v drugo, ne glede na to, ali so državljani teh držav članic ali prebivajo v eni od njiju.

Pravica upravičencev Sporazuma, da so odsotni, kot je določeno v členu 15 Sporazuma, in pravica do nadaljevanja dela kot obmejni delavec, kot je določeno v členih 24 in 25 Sporazuma, pomenita pravico, da zapustijo državo gostiteljico oziroma državo dela in se vrnejo vanjo.

Tako kot Direktiva 2004/38/ES člen 14(1) Sporazuma za uveljavljanje pravic do vstopa in izstopa zahteva veljaven potni list ali nacionalno osebno izkaznico. Na podlagi domače zakonodaje ni mogoče določiti drugih pogojev (npr. pogoj, da mora imeti potovalni dokument določeno prihodnje obdobje veljavnosti). Kadar je mogoče pravico do vstopa ali izstopa dokazati z različnimi potovalnimi dokumenti, se upravičenec Sporazuma sam odloči, katerega bo predložil.

Kar zadeva uporabo nacionalnih osebnih izkaznic kot potovalnih dokumentov, se lahko države gostiteljice v skladu s členom 14(1) odločijo, da se nacionalne osebne izkaznice po petih letih po koncu prehodnega obdobja sprejmejo le, če je v njih vgrajen čip, skladen s standardi Mednarodne organizacije civilnega letalstva, ki se uporabljajo v zvezi z biometrično identifikacijo (v skladu s standardi ICAO iz dokumenta 9303).

To odločitev je treba ustrezno in pravočasno objaviti v skladu s členom 37 Sporazuma, da lahko upravičenci Sporazuma zaprosijo za skladno nacionalno osebno izkaznico ali veljavni potni list.

2.2.2 Člen 14(2): imetniki dokumentov, izdanih na podlagi Sporazuma

Državljani EU, državljani Združenega kraljestva, njihovi družinski člani in druge osebe, ki prebivajo v državi gostiteljici v skladu s Sporazumom, bodo imeli pod pogoji iz člena 14(1) Sporazuma pravico prestopiti meje države gostiteljice, če bodo predložili dokaz, da so upravičenci Sporazuma.

Imetniki dokumentov, izdanih v skladu s členoma 18 in 26 Sporazuma, bodo zato izvzeti iz vseh zahtev glede izstopnega ali vstopnega vizuma ali enakovredne formalnosti (v smislu člena 4(2) in drugega odstavka člena 5(1) Direktive 2004/38/ES; npr. elektronska avtorizacija potovanja).

2.2.3 Člen 14(3): vstopni vizumi in pristojbine za prošnje za dovoljenje za prebivanje, vložene iz tujine

V členu 14(3) Sporazuma so ponovljene ugodnosti v zvezi z vstopnimi vizumi, ki jih Direktiva 2004/38/ES zagotavlja družinskim članom mobilnih državljanov EU na podlagi priznavanja dejstva, da bi bilo treba pravico državljanov EU do prostega gibanja in prebivanja zagotoviti tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo, če naj bi se uresničevala v objektivnih pogojih svobode in dostojanstva (glej uvodno izjavo 5 Direktive 2004/38/ES).

Medtem ko bi bilo treba kratkoročne vstopne vizume, zajete v členu 14(3), izdati brezplačno, Sporazum državi gostiteljici ne preprečuje, da družinskim članom zagotovi dodatno možnost, da iz tujine vložijo prošnjo za nov status glede prebivanja, ki ga je treba pridobiti v skladu s členom 18. V tem primeru se upravičenec Sporazuma odloči, ali bo zaprosil za vstopni vizum ali dokument za prebivanje. V takem primeru se lahko za prošnjo zaračuna pristojbina za izdajo dokumentov za prebivanje, ki dokazujejo status glede prebivanja.

2.3 Člen 15 – Pravica do stalnega prebivanja

2.3.1 Člen 15(1): upravičenost

Člen 15 Sporazuma temelji na členu 16 Direktive 2004/38/ES glede upravičenosti do pridobitve pravice do stalnega prebivališča.

Osebe, ki niso upravičene do pridobitve pravice do stalnega prebivališča na podlagi Direktive 2004/38/ES, niso upravičene do pridobitve statusa glede stalnega prebivanja na podlagi Sporazuma. Posledice tega so:

(a) prebivanje, ki je v skladu s pravili Unije o prostem gibanju, vendar ne izpolnjuje pogojev iz Direktive 2004/38/ES (upoštevati je treba, da se člen 13 Sporazuma sklicuje na Direktivo 2004/38/ES), se ne upošteva za namene pravice do stalnega prebivanja (zadeva C-529/11, Alarape in Tijani);

(b) če ima oseba veljaven dokument za prebivanje, to še ne pomeni, da je njeno prebivanje za namene pridobitve pravice do stalnega prebivanja zakonito (zadeva C-325/09, Dias);

(c) v primeru obdobja prestajanja zaporne kazni pred pridobitvijo pravice do stalnega prebivanja se pretekla obdobja prebivanja ne upoštevajo več, petletno neprekinjeno obdobje prebivanja pa začne teči znova (zadeva C-378/12, Onuekwere).

Enako so osebe, ki so upravičene do pridobitve pravice do stalnega prebivališča na podlagi Direktive 2004/38/ES, upravičene do pridobitve statusa glede stalnega prebivanja na podlagi Sporazuma. Posledice tega so:

(a) zakonito prebivanje pomeni prebivanje v skladu s pogoji iz Direktive 2004/38/ES (združeni zadevi C-424/10 in C-425/10, Ziolkowski in Szeja) in njenih predhodnic (zadeva C-162/09, Lassal);

(b) ni treba, da je obdobje prebivanja, ki izpolnjuje pogoje, tik pred trenutkom, ko se vloži prošnja za dodelitev pravice do stalnega prebivanja (zadeva C-162/09, Lassal);

(c) v nekaterih okoliščinah se lahko upošteva prebivanje osebe pred pristopom njene države k EU (združeni zadevi C-424/10 in C-425/10, Ziolkowski in Szeja).

Sklic na obdobja dela v skladu s pravili Unije o prostem gibanju v členu 15(1) in členu 16 Sporazuma se nanaša na obdobja zaposlitve v smislu člena 17 Direktive 2004/38/ES.

2.3.2 Člen 15(2): obdobje prebivanja, krajše od petih let

Kar zadeva neprekinjenost nestalnega prebivanja, je v členu 15(2) Sporazuma navedeno, da se neprekinjeno prebivanje določi v skladu s členom 16(3) in členom 21 Direktive 2004/38/ES.

Medtem ko je člen 16(3) Direktive 2004/38/ES namenjen preverjanju neprekinjenosti zakonitega prebivanja za namene pridobitve pravice do stalnega prebivanja, se ista pravila uporabljajo za prebivanje na podlagi Sporazuma na splošno – upravičenci Sporazuma so lahko nekaj časa odsotni, ne da bi to vplivalo na neprekinjenost njihove pravice do prebivanja v državi gostiteljici.

To pomeni, da naslednje začasne odsotnosti ne vplivajo na neprekinjenost prebivanja:

1. odsotnosti (opomba: množina), ki skupaj ne trajajo več kot šest mesecev na leto;

2. daljše odsotnosti (opomba: množina) zaradi obveznega služenja vojaškega roka (ni časovne omejitve) ali

3. ena odsotnost (opomba: ednina), ki traja največ dvanajst zaporednih mesecev, iz pomembnih razlogov, kot so (opomba: seznam ni izčrpen): (a) nosečnost in rojstvo otroka; (b) resna bolezen; (c) študij ali poklicno usposabljanje ali (d) napotitev v tujino.

Državljani EU, ki so na primer v državo gostiteljico prispeli štiri leta pred koncem prehodnega obdobja in so v njej delali, delodajalec pa jih je osem mesecev pred koncem prehodnega obdobja napotil v tujino (zgornja točka 3(d)), ob koncu prehodnega obdobja obdržijo svojo pravico do prebivanja na podlagi prava Unije o prostem gibanju državljanov EU za namene Sporazuma in so upravičeni do pridobitve novega statusa glede prebivanja v državi gostiteljici, če se vrnejo vanjo, preden obdobje njihove odsotnosti preseže dvanajst zaporednih mesecev.

To pomeni tudi, da se neprekinjeno prebivanje prekine z vsako odločbo o izgonu, zakonito izvršeno zoper zadevno osebo (v bistvu je navedena pravica do prebivanja kot taka razveljavljena z vsako odločbo o izgonu, ustrezno izvršeno zoper zadevno osebo).

V primeru obdobja prestajanja zaporne kazni pred pridobitvijo pravice do stalnega prebivanja se pretekla obdobja prebivanja ne upoštevajo več, petletno neprekinjeno obdobje zakonitega prebivanja pa začne teči znova (zadeva C-378/12, Onuekwere).

2.3.3 Člen 15(3): obdobje prebivanja, daljše od petih let

Člen 15(3) Sporazuma določa, da oseba pravico do stalnega prebivanja izgubi samo, če je iz države gostiteljice odsotna več kot pet zaporednih let (glej smernice o členu 11 v zvezi z upravičenci, ki so ob koncu prehodnega obdobja odsotni).

Oseba lahko pravico do stalnega prebivanja, ki jo ima na podlagi Sporazuma, izgubi tudi zaradi odločbe o izgonu, zakonito sprejete na podlagi člena 20 Sporazuma. Obdobje prestajanja zaporne kazni, ki sledi pridobitvi pravice do stalnega prebivanja, ne vpliva na to pravico (zadeva C-145/09, Tsakouridis).

Pravico do stalnega prebivanja, pridobljeno pred koncem prehodnega obdobja in navedeno v členu 11 Sporazuma, bi bilo treba razumeti kot pravico do stalnega prebivanja v skladu s pravom Unije (člen 16(1) ali (2) Direktive 2004/38/ES), ki določa, ali lahko oseba postane upravičenec Sporazuma (ne bi se smelo razumeti, da se navedena pravica nanaša na pravico do stalnega prebivanja, pridobljeno na podlagi Sporazuma).

Da bi se upošteval posebni okvir Sporazuma (na podlagi katerega ni mogoče preprosto ponovno uveljavljati pravice do prostega gibanja in prebivanja tudi po izgubi prejšnje pravice do stalnega prebivanja), člen 11 Sporazuma presega pravilo o dovoljeni dvoletni odsotnosti v zvezi z izgubo pravice do stalnega prebivanja na podlagi Direktive 2004/38/ES (člen 16(4) Direktive 2004/38/ES), tako da določa najdaljšo dovoljeno odsotnost, ki lahko traja največ pet zaporednih let. To podaljšanje obdobja odsotnosti z dveh na pet let (v primerjavi s pravili iz Direktive 2004/38/ES) zadevnim osebam omogoča, da obdržijo svojo pravico do stalnega prebivanja na podlagi Sporazuma, če se po tem, ko so odsotne največ pet zaporednih let, vrnejo v državo gostiteljico.

Državljani EU, ki so pred koncem prehodnega obdobja pod pogoji iz Sporazuma pridobili pravico do stalnega prebivanja v državi gostiteljici in to državo šest let po koncu prehodnega obdobja zapustijo za štiri leta (npr. zaradi napotitve na delo v tujino), se lahko na primer še vedno vrnejo v državo gostiteljico ter obdržijo svojo pravico do stalnega prebivanja in vse povezane pravice iz Sporazuma.

2.4 Člen 16 – Seštevanje obdobij

Člen 16 Sporazuma dopolnjuje člen 15 z vključitvijo položaja, ko upravičenci Sporazuma pred koncem prehodnega obdobja še niso pridobili pravice do stalnega prebivanja. Obdobje zakonitega prebivanja osebe v skladu s pravili Unije o prostem gibanju pred koncem prehodnega obdobja se bo upoštevalo pri petletnem obdobju prebivanja, potrebnem za pridobitev pravice do stalnega prebivanja. Člen 16 takim upravičencem podeljuje pravico, da pozneje pridobijo status glede stalnega prebivanja (po tem, ko dovolj dolgo zakonito prebivajo v državi gostiteljici).

2.5 Člen 17 – Status in spremembe

2.5.1 Člen 17(1): sprememba statusa

Prvi del člena 17(1) določa, da lahko državljani EU in državljani Združenega kraljestva, ki imajo pravico do prebivanja v državi gostiteljici v skladu s členom 13(1) Sporazuma, spremenijo svoj status in ostanejo upravičenci Sporazuma.

Sprememba njihovega statusa ne vpliva na njihovo pravico do (stalnega/nestalnega) prebivanja na podlagi Sporazuma (to določa pravo Unije o prostem gibanju državljanov EU, na katerem temelji njihova pravica do prebivanja), če je njihovo prebivanje v skladu s pogoji iz člena 13(1) Sporazuma (in s tem v skladu s pravom Unije o prostem gibanju državljanov EU). Oseba lahko ima tudi več statusov (npr. študent, ki hkrati dela).

Sprememba statusa nima nobenih posledic (kot je izdaja novega dokumenta za prebivanje) in je ni treba sporočiti nacionalnim organom.

Seznam „statusov“ v členu 17(1) (študent, delavec, samozaposlena oseba in gospodarsko neaktivna oseba) je namenjen ponazoritvi in ni izčrpen.

Medtem ko se člen 17(1) uporablja tudi za upravičence Sporazuma, ki so na podlagi Sporazuma pridobili status glede stalnega prebivanja, te osebe v navedeni določbi verjetno ne bodo našle dejanske zaščite, saj njihov status glede prebivanja ni več odvisen od izpolnjevanja pogojev in ne more znova postati odvisen (glej razliko med prebivanjem na podlagi člena 7 Direktive 2004/38/ES in stalnim prebivanjem na podlagi člena 16 ali 17 Direktive 2004/38/ES).

2.5.1.1 Poseben položaj družinskih članov

Družinski člani, ki imajo pravico do prebivanja v državi gostiteljici v skladu s členom 13(2) ali (3) Sporazuma, lahko prav tako spremenijo svoj status in ostanejo upravičenci Sporazuma.

Vendar jim drugi stavek člena 17(1) izrecno preprečuje, da bi postali imetniki pravice (tj. osebe iz člena 10(1)(a) do (d) Sporazuma). To v praksi pomeni, da na podlagi Sporazuma nimajo samostojne pravice, da se jim pridružijo družinski člani.

Ta omejitev velja samo v zvezi z osebami, katerih status glede prebivanja na podlagi Sporazuma izhaja izključno iz dejstva, da so družinski člani imetnikov pravice. Državljani EU in državljani Združenega kraljestva, ki ob koncu prehodnega obdobja prebivajo v državi gostiteljici kot družinski člani in hkrati kot imetniki pravic (npr. 20-letni avstrijski sin avstrijskega delavca, ki prav tako dela v Združenem kraljestvu), niso zajeti v drugem delu člena 17(1) in imajo zato vse pravice, ki jih imajo imetniki pravic.

2.5.2 Člen 17(2): otrok, ki ni več vzdrževani družinski član

Kot v skladu s pravom Unije o prostem gibanju državljanov EU družinski člani upravičencev Sporazuma, katerih status glede prebivanja izhaja iz dejstva, da so vzdrževani družinski člani imetnika pravice, ostanejo zajeti v Sporazumu, tudi ko niso več vzdrževani družinski člani, na primer zaradi uveljavljanja pravic iz člena 22, da se zaposlijo ali samozaposlijo v državi gostiteljici.

Člen 17(2) določa, da ti družinski člani obdržijo enake pravice, tudi ko niso več vzdrževani družinski člani, ne glede na način izgube statusa vzdrževanega družinskega člana.

Podobno družinski člani upravičencev Sporazuma, katerih status glede prebivanja izhaja iz dejstva, da so mlajši od 21 let, ostanejo zajeti v Sporazumu, ko dopolnijo 21 let.

2.6 Člen 18 – Izdajanje dokumentov za prebivanje

Člen 18 odstopa od temeljnih načel pravil Unije o prostem gibanju, saj od države gostiteljice zahteva, da se odloči, ali bo uporabljala konstitutivni (člen 18(1)) ali deklarativni sistem (člen 18(4)) registracije za prebivanje.

V okviru deklarativnega sistema registracije za prebivanje (v skladu z Direktivo 2004/38/ES) se status glede prebivanja upravičencem podeli neposredno na podlagi zakona in ni odvisen od upoštevanja upravnih postopkov. Povedano drugače, „vir“ statusa glede prebivanja in pravic, ki izhajajo iz njega, je izpolnjevanje pogojev, ki jih pravo Unije določa za pravico do prebivanja – za pridobitev statusa ni potreben sklep nacionalnih organov, čeprav se lahko zahteva, da zadevna oseba vloži prošnjo za dokument za prebivanje, ki potrjuje status.

V konstitutivnem sistemu registracije za prebivanje upravičenci pridobijo status glede prebivanja le, če vložijo prošnjo za status in če je prošnji ugodeno. Povedano drugače, „vir“ statusa glede prebivanja in pravic, ki izhajajo iz njega, je sklep nacionalnih organov, s katerim se podeli status.

2.6.1 Prvi pododstavek člena 18(1): konstitutivni status

Člen 18(1) določa, da se lahko država gostiteljica odloči uporabljati konstitutivni sistem registracije za prebivanje.

V skladu z drugim pododstavkom člena 18(1) mora oseba, ki vloži prošnjo, izpolnjevati pogoje iz naslova II drugega dela Sporazuma, da se ji lahko podeli nov status glede prebivanja.

2.6.1.1 Dokument za prebivanje

Če prosilec izpolnjuje pogoje iz naslova II, mora država gostiteljica v skladu s členom 18(1) izdati dokument za prebivanje, ki dokazuje nov status glede prebivanja. Navedeni člen ne določa oblike dokumenta za prebivanje, vendar člen 18(1)(q) zahteva, da dokument za prebivanje vsebuje izjavo, da je bil izdan v skladu s Sporazumom (tako da je mogoče imetnike dokumentov prepoznati kot upravičence Sporazuma).

2.6.1.2 Digitalna ali papirna oblika

Člen 18(1) državi gostiteljici omogoča, da dokument za prebivanje izda v digitalni obliki. To v bistvu pomeni, da je status glede prebivanja evidentiran zlasti v podatkovni zbirki, ki jo upravljajo nacionalni organi, in da so upravičencem Sporazuma omogočeni dostop in preverjanje njihovega statusa ter deljenje statusa z zainteresiranimi stranmi.

2.6.2 Člen 18(1)(a): namen prošnje

Pristojni organi bi morali po oceni izpolnjevanja pogojev iz člena 18(1) odločiti, ali je prosilec upravičen do novega statusa glede prebivanja v skladu s členom 18(1).

2.6.3 Člen 18(1)(b): roki za vložitev prošnje in potrdilo o prošnji

2.6.3.1 Roki

Prošnje za nov status glede prebivanja na podlagi člena 18(1) bi bilo treba vložiti najpozneje do roka, ki ga določi država gostiteljica in ne sme biti krajši od šest mesecev po koncu prehodnega obdobja – razen če se uporablja člen 18(1)(c) (glej v nadaljevanju). Ta rok se bo moral uporabljati za vse upravičence Sporazuma, ki so ob koncu prehodnega obdobja zakonito prebivali v državi gostiteljici, vključno z osebami, ki so takrat začasno odsotne v skladu s členom 15(2) in (3) Sporazuma.

Družinski člani in partnerji v trajnem razmerju, ki se želijo po koncu prehodnega obdobja pridružiti državljanu EU ali državljanu Združenega kraljestva, ki je upravičenec Sporazuma, bi morali za nov status glede prebivanja zaprositi v treh mesecih po svojem prihodu ali v šestih mesecih po koncu prehodnega obdobja, kar koli je pozneje.

2.6.3.2 Potrdilo o prošnji

Potrdilo o prošnji bi bilo treba izdati takoj, ko pristojni organ prejme prošnjo. Navedeno potrdilo je treba razlikovati od novega dokumenta za prebivanje, nacionalni organi pa morajo v skladu s Sporazumom prosilcu pomagati pri izpolnjevanju prošnje, da lahko prejme potrdilo o prošnji.

Ko oseba v roku iz člena 18(1)(b) vloži prošnjo (zadnji pododstavek uvodnega stavka člena 18(1)), bi moral pristojni organ izvesti naslednje ukrepe:

(1) takoj izdati potrdilo o prošnji (zadnji pododstavek člena 18(1)(b));

(2) preveriti, ali je prošnja popolna. Če ni (npr. če istovetnost ni bila dokazana ali če ustrezna pristojbina ni bila plačana, če se ob vložitvi prošnje zahteva plačilo pristojbine), pristojni organ prosilcu pomaga preprečiti morebitne napake ali izpuste v prošnji (člen 18(1)(o)), preden se odloči zavrniti predloženo prošnjo;

(3) če je prošnja popolna, pristojni organ preveri, ali je prosilec upravičen do pravic do prebivanja iz naslova II;

(4) če je prošnja dobro utemeljena, pristojni organ izda nov dokument za prebivanje (člen 18(1)(b)).

Zoper odločitev o zavrnitvi prošnje je v skladu s členom 18(1)(r) mogoče vložiti pravno in, kjer je ustrezno, upravno sredstvo.

Dokler pristojni organ ne sprejme dokončne odločitve v skladu s členom 18(3), se šteje, da ima prosilec pravico do prebivanja na podlagi Sporazuma.

2.6.3.3 Potrdilo o prošnji

Izdaja potrdila o prošnji potrjuje, da:

(a) je bila prošnja uspešno vložena;

(b) je prosilec izpolnil obveznost vložitve prošnje za nov status glede prebivanja;

(c) se za prosilca šteje, da ima vse pravice iz Sporazuma, dokler se ne sprejme dokončna odločitev o prošnji (člen 18(3)).

Člen 18(1)(b) ne usklajuje oblike potrdila o prošnji, ampak zahteva le, da se potrdilo izda (sprejemljiva je tudi digitalna oblika).

2.6.3.4 Prošnje, vložene iz tujine

Prošnje za nov status glede prebivanja se lahko vložijo tudi iz tujine, in sicer jih lahko vložijo na primer osebe, ki so začasno odsotne, vendar se zanje šteje, da zakonito prebivajo v državi gostiteljici (glej smernice o členu 15(2) in (3) Sporazuma).

Prošnje lahko iz tujine vložijo tudi družinski člani, ki še ne prebivajo v državi gostiteljici (glej smernice o členu 10(1)(e)(ii) in (iii) ter 10(1)(3) in (4) Sporazuma).

2.6.4 Člen 18(1)(c): tehnične težave in uradno obveščanje o njih

Člen 18(1)(c) se nanaša na položaj, ko zaradi tehničnih težav v sistemu države gostiteljice za prošnje ni mogoče registrirati prošenj za nov status glede prebivanja.

Če se tehnične težave pojavijo v Združenem kraljestvu, morajo organi Združenega kraljestva o tem uradno obvestiti Unijo v skladu z veljavnimi pravili. Če se tehnične težave pojavijo v državi članici EU, mora Unija (kot pogodbenica Sporazuma) o tem uradno obvestiti Združeno kraljestvo v skladu z veljavnimi pravili. Če se pošlje uradno obvestilo iz tega odstavka, se rok za vložitev prošnje za nov status glede prebivanja samodejno podaljša za eno leto.

Če država gostiteljica pošlje tako uradno obvestilo, ga mora objaviti. Poleg tega mora zadevnim osebam pravočasno dati na voljo ustrezne javne informacije, saj navedene okoliščine vplivajo na njihov pravni položaj v državi gostiteljici.

Člen 18(1)(c) nima učinkov, če se uradno obvestilo ne pošlje, tudi če tehnične težave obstajajo.

V zvezi s tem je zlasti pomemben člen 5 Sporazuma o dobri veri, na primer za oceno, ali so tehnične težave dovolj resne za začetek postopka uradnega obveščanja ali izključno začasne (npr. porazdeljeni napad za zavrnitev storitve (DDoS) na strežnikih, na katerih se izvaja spletni postopek vložitve prošnje, stavka delavcev v javnih službah itd.). V primeru izključno začasnih težav je morda primerneje, da se rok za vložitev prošnje podaljša z nacionalno zakonodajo ali da se prizadetim osebam zagotovi, da bodo njihove zapoznele prošnje sprejete v skladu s členom 18(1)(d).

2.6.5 Člen 18(1)(d): prošnje, vložene po izteku roka

Če se prošnja za nov status glede prebivanja ne vloži v roku, ima lahko to resne posledice v okviru konstitutivnega sistema registracije za prebivanje, ki se uporablja v skladu s členom 18(1). Ena od možnih posledic je, da prosilec ne more pridobiti novega statusa glede prebivanja, do katerega bi bil sicer upravičen.

Člen 18(1)(d) pristojnim organom prepoveduje, da samodejno zavrnejo prošnje, vložene po izteku roka, in od njih zahteva, da take prošnje obdelajo, če obstajajo „utemeljeni razlogi“ za neupoštevanje roka. Take prošnje bi bilo treba obdelati v skladu z drugimi določbami člena 18(1).

Odločitev pristojnih organov, da bodo sprejeli prošnjo, predloženo po izteku roka, ali dovolili predložitev prošnje po izteku roka, bi morala temeljiti na oceni vseh okoliščin in razlogov za neupoštevanje roka.

Preizkus „utemeljenih razlogov“ zagotavlja zaščito, ki „omili“ strogo omejitev glede neupoštevanja roka za predložitev prošenj in zagotavlja, da se zapoznele prošnje sorazmerno obravnavajo.

2.6.6 Člen 18(1)(g): pristojbine za izdajo dokumenta za prebivanje

Za izdajo zadevnega dokumenta za prebivanje se lahko v skladu s členom 25(2) Direktive 2004/38/ES zaračunajo pristojbine.

To pomeni, da navedene pristojbine ne smejo biti višje od pristojbin, ki se zaračunajo državljanom države gostiteljice za izdajo podobnih dokumentov.

2.6.7 Člen 18(1)(h): posedovanje dokumenta za stalno prebivanje

Člen 18(1)(h) se uporablja le, če ima prosilec veljaven dokument za stalno prebivanje, in ne, če ima status glede stalnega prebivanja, vendar ne dokumenta v ta namen. Osebe, ki imajo status glede stalnega prebivanja, nimajo pa dokumenta za stalno prebivanje, bodo morale prošnjo vložiti po standardnem postopku v skladu s členom 18(1).

Dokument za stalno prebivanje vključuje dokumente, izdane na podlagi Direktive 2004/38/ES, in vse podobne nacionalne dokumente v zvezi s priseljevanjem, kot je dovoljenje Združenega kraljestva za stalno prebivanje.

2.6.8 Člen 18(1)(i): nacionalne osebne izkaznice

Državljani EU in državljani Združenega kraljestva, ki želijo dokazati svoje državljanstvo in istovetnost, lahko to storijo s svojimi veljavnimi nacionalnimi osebnimi izkaznicami, tudi če se take osebne izkaznice v skladu s členom 14(1) Sporazuma ne sprejemajo več kot potovalni dokumenti.

Tako kot Direktiva 2004/38/ES člen 18(1)(i) zahteva le, da je potovalni dokument veljaven. Na podlagi domače zakonodaje ni mogoče določiti drugih pogojev (npr. pogoj, da mora imeti potovalni dokument določeno prihodnje obdobje veljavnosti).

2.6.9 Člen 18(1)(j): kopije dokazil

Člen 18(1)(j) nacionalnim organom ne preprečuje, da v posebnih primerih zahtevajo, da se predložijo izvirniki nekaterih dokazil, če obstaja „razumen dvom o pristnosti predloženih dokazil“ in če je ta zahteva objektivno utemeljena.

2.6.10 Člen 18(1)(k) do (m): seznam dokazil

Člen 8(3) in (5) ter člen 10(2) Direktive 2004/38/ES določata izčrpen seznam dokazil (glej tudi uvodno izjavo 14 Direktive 2004/38/ES), glede katerih lahko država članica gostiteljica zahteva, da jih državljani EU in njihovi družinski člani predložijo skupaj s svojo prošnjo za potrdilo o prijavi, ki se izda v skladu s členom 8(2) Direktive 2004/38/ES, ali prošnjo za dovoljenje za prebivanje, ki se izda v skladu s členom 10(1) Direktive 2004/38/ES.

Vendar Direktiva 2004/38/ES ne določa tako izčrpnega seznama dokazil v zvezi z vsemi možnimi primeri (kot so na primer dokumenti za prebivanje, izdani delavcem, ki ohranijo status delavca, ali družinskim članom, ki ohranijo pravico do prebivanja na podlagi člena 12 ali 13 Direktive 2004/38/ES) ali za druge dokumente za prebivanje, izdane v skladu z Direktivo 2004/38/ES (listina, ki potrjuje stalno prebivališče, izdana na podlagi člena 19(1) Direktive 2004/38/ES, ali dovoljenje za stalno prebivanje, izdano na podlagi člena 20 Direktive 2004/38/ES).

V členu 18(1)(k) do (n) Sporazuma je ponovljen pristop Direktive 2004/38/ES v zvezi z dokazili. Kjer Direktiva 2004/38/ES določa izčrpen seznam dokazil, ga določa tudi Sporazum.

Člen 18(1)(k) Sporazuma se uporablja v zvezi z imetniki pravic, ki ob koncu prehodnega obdobja prebivajo v državi gostiteljici. Temelji na členu 8(3) Direktive 2004/38/ES.

Kar zadeva člen 18(1)(k)(iii) Sporazuma, „ustanov[a], ki jo je akreditirala ali jo financira država gostiteljica“ ustreza ustanovi iz prve alinee člena 7(1)(c) Direktive 2004/38/ES.

Člen 18(1)(l) Sporazuma se uporablja v zvezi z družinskimi člani imetnikov pravic (vključno z „bolj oddaljenimi“ družinskimi člani), ki ob koncu prehodnega obdobja že prebivajo v državi gostiteljici. Temelji na členu 8(5) in členu 10(2) Direktive 2004/38/ES in je prilagojen dejstvu, da družinski člani že prebivajo v državi gostiteljici in vanjo ne pridejo iz tujine.

Člen 18(1)(m) Sporazuma se uporablja v zvezi z družinskimi člani imetnikov pravic, ki ob koncu prehodnega obdobja ne prebivajo v državi gostiteljici. Temelji na členu 8(5) in členu 10(2) Direktive 2004/38/ES.

Člen 18(1)(n) Sporazuma je vseobsegajoča določba, ki zajema vse primere, v katerih se odstavki 1(k) do (m) ne uporabljajo. Temelji na načelu iz Direktive 2004/38/ES, v skladu s katerim bi bilo treba preprečiti, da upravne prakse predstavljajo nepotrebno oviro pri uresničevanju pravice do prebivanja. Od upravičencev se lahko zahteva le predložitev dokazov, da izpolnjujejo pogoje, vključno z dokazili o prebivanju, in nič drugega.

Primer: otroci, ki se po koncu prehodnega obdobja rodijo dvema imetnikoma pravice, morajo dokazati le, da so otroci imetnikov pravice. Zato bi morali skupaj s prošnjami predložiti naslednje dokumente:

— veljavni potni list (ali osebno izkaznico, če so državljani EU) za dokazovanje svoje istovetnosti,

— dokazilo o družinskih vezeh s svojimi starši (npr. rojstni list) za dokazovanje svojih družinskih vezi z „virom“ svojih pravic,

— dokazilo, da so njihovi starši imetniki pravic (npr. njihovi dokumenti za prebivanje, izdani v skladu s Sporazumom), za dokazovanje, da sta njihova „vira“ pravic dva imetnika pravic, in

— (če so ob vložitvi prošnje stari več kot 21 let) dokazilo, da so vzdrževani družinski član imetnikov pravice.

Prosilci lahko izbirajo, katero dokazilo bodo predložili – država gostiteljica od njih ne more zahtevati, da predložijo določena dokazila, in ne sme zavrniti sprejetja prošenj, ki so jim priložena druga dokazila.

2.6.11 Člen 18(1)(o): pomoč prosilcem

Člen 18(1)(o) Sporazuma zagotavlja, da pristojni organi prosilcem pomagajo pri pripravi prošnje in zahtevanih dokumentov. Prosilcem je treba omogočiti, da predložijo dodatna dokazila in popravijo pomanjkljivosti, napake ali izpuste v svojih prošnjah (npr. če istovetnost ni bila dokazana ali če ustrezna pristojbina ni bila plačana, kadar se ob vložitvi prošnje zahteva plačilo pristojbine). To je v konstitutivnem sistemu registracije za prebivanje pomembna zaščita, saj prosilci sicer po koncu prehodnega obdobja ne bodo imeli več pravice do ponovne vložitve prošnje na podlagi Sporazuma.

Država gostiteljica bi morala pri uporabi odstavka 1(o) posebno pozornost nameniti ranljivim državljanom (npr. starejšim, digitalno nepismenim osebam ali osebam v oskrbi/ustanovah).

2.6.12 Člen 18(1)(p): preverjanje kazenskih evidenc

V skladu s členom 18(1)(p) lahko država gostiteljica, ki uporablja nov konstitutivni sistem, opravi sistematično preverjanje kazenskih evidenc.

Taka sistematična preverjanja so v Sporazumu sprejeta zaradi njegovega edinstvenega okvira.

Od prosilcev se lahko zahteva, da sami prijavijo pretekle kazenske obsodbe, ki so v času vložitve prošnje še vedno razvidne iz njihove kazenske evidence v skladu z zakonodajo države, v kateri so bili obsojeni. Izbrisane obsodbe ne bi smele biti vključene v navedeno samoprijavo. Država obsodbe je lahko katera koli država na svetu.

Predložitev neresnične izjave sama po sebi ne povzroči ničnosti in razveljavitve pravic na podlagi Sporazuma, lahko pa ima posledice v skladu s pravili o javnem redu ali goljufijah. Dokazno breme v takih primerih nosijo nacionalni organi. Država gostiteljica lahko določi tudi določbe o sorazmernih sankcijah, ki se bodo uporabljale za neresnične izjave.

Člen 18(1)(p) državi gostiteljici ne preprečuje, da sistematično ali drugače preverja svoje podatkovne zbirke kazenskih evidenc.

Zahteva se lahko preverjanje podatkovnih zbirk kazenskih evidenc drugih držav, vendar le, če se to šteje za bistveno in je v skladu s postopkom iz člena 27(3) Direktive 2004/38/ES, ki določa, da se take poizvedbe ne izvajajo rutinsko.

Preverjanje kazenskih evidenc in varnostno preverjanje v skladu s členom 18(1)(p) ustrezata preverjanju zaradi javnega reda ali javne varnosti, opravljenemu v skladu s poglavjem VI Direktive 2004/38/ES za namene omejitve pravic v skladu s členom 20(1) Sporazuma.

Vsi omejevalni ukrepi, sprejeti na podlagi preverjanja kazenskih evidenc in varnostnega preverjanja v skladu s členom 18(1)(p), morajo biti v skladu s pravili iz člena 18(1)(r) ter členov 20 in 21 Sporazuma.

2.6.13 Člen 18(1)(q): izjava o novem dokumentu za prebivanje

Edina zahteva glede oblike v Sporazumu je, da novi dokument za prebivanje vsebuje izjavo, iz katere je razvidno, da je Sporazum pravna podlaga za pravice imetnika dokumenta.

2.6.14 Člen 18(1)(r): pravna in upravna sredstva

Člen 18(1)(r) zagotavlja, da lahko zadevna oseba vsako odločitev, sprejeto za namene prošnje za nov status glede prebivanja v skladu s členom 18(1)(a), izpodbija s pravnimi in upravnimi sredstvi za preverjanje zakonitosti odločitve ter dejstev in okoliščin, na podlagi katerih je bila sprejeta.

2.6.15 Člen 18(2): domnevne pravice do prebivanja

Brez poseganja v omejitve iz člena 20 Sporazuma organi države gostiteljice ali gospodarski ali negospodarski subjekt v državi gostiteljici pred iztekom roka za vložitev prošenj za nov status glede prebivanja iz člena 18(1)(b) ne more uvesti nobenih omejevalnih ukrepov.

2.6.16 Člen 18(3): domnevna pravica do prebivanja do sprejetja dokončne odločitve

Brez poseganja v omejitve iz člena 20 Sporazuma organi države gostiteljice ali gospodarski ali negospodarski subjekt v državi gostiteljici ne more uvesti nobenih omejevalnih ukrepov, dokler se v skladu s členom 18(1)(a) ne sprejme dokončna odločitev glede prošnje.

Ta zaščitna določba zagotavlja, da je status prosilca zaščiten, dokler:

(a) nacionalni organi ne sprejmejo odločitve glede prošnje (zaščita pred upravnimi zamudami);

(b) nacionalna sodišča ne sprejmejo odločitve glede pritožbe (zaščita pred napačnimi odločitvami in sodnimi zaostanki).

2.6.17 Člen 18(4): deklarativni postopek

Člen 18(4) Sporazuma temelji na členu 25(1) Direktive 2004/38/ES, saj državam gostiteljicam omogoča, da še naprej uporabljajo deklarativni sistem, tj. da novi dokument za prebivanje ne določijo kot pogoj za zakonito prebivanje v državi gostiteljici.

Če se država gostiteljica odloči za to možnost, se uporabljajo pravila iz Direktive 2004/38/ES, kot so roki, pristojbine, dokazila in dokumenti za prebivanje, ki jih je treba izdati.

Osebe, upravičene do novega statusa glede prebivanja, bi morale imeti pravico, da ob vložitvi prošnje prejmejo dokument za prebivanje (ki je lahko v digitalni obliki), ki vsebuje izjavo, da je bil izdan v skladu s Sporazumom.

2.7 Člen 19 – Izdajanje dokumentov za prebivanje v prehodnem obdobju

2.7.1 Člen 19(1): prošnje, vložene v prehodnem obdobju

Iz člena 127 Sporazuma izhaja, da se pravila Unije o prostem gibanju še naprej uporabljajo do konca prehodnega obdobja.

Vendar se lahko prošnje za nov sklop dokumenta o pravicah do prebivanja na podlagi člena 18(1) in prošnje za deklarativni dokument za prebivanje na podlagi člena 18(4) vložijo že v prehodnem obdobju (člena 19 in 185 Sporazuma).

Odločitev za tako prostovoljno uporabo sistema za podeljevanje novega statusa glede prebivanja v skladu s členom 18(1) ne vpliva na uporabo pravil Unije o prostem gibanju.

Vložitev prošnje za nov status glede prebivanja v skladu s členom 18(1) Sporazuma v prehodnem obdobju prosilcem ne bo preprečila, da hkrati vložijo vlogo za dokument za prebivanje v skladu z Direktivo 2004/38/ES.

Podobno odločitev o uporabi prostovoljnega sistema države gostiteljice ne odveže obveznosti na podlagi pravil Unije o prostem gibanju, kot je odločanje o nerešenih prošnjah ali obdelava novih prošenj.

2.7.1.1 Odložena pristojnost Sodišča

V skladu s členom 158(1) Sporazuma se osemletno obdobje, v katerem lahko sodišča Združenega kraljestva pri Sodišču vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe v zvezi z odločitvami glede prošenj, vloženih v skladu s členom 18(1) ali (4) ali členom 19, začne na datum začetka uporabe člena 19 (tj. 1. februar 2020).

Medtem ko se lahko upravni postopek prošnje iz člena 18 začne uporabljati prej, druge določbe Sporazuma, na katerih temelji navedeni postopek (kot so določbe v zvezi z osebnim področjem uporabe in ozemeljsko veljavnostjo členov 9 do 11) ali ki se zaradi tega postopka uporabljajo ali začnejo uporabljati (kot so vsa postopkovna jamstva za preprečevanje omejevalnih odločitev ali pogoji za ohranitev novega statusa glede prebivanja), še niso veljavne.

Zato so potrebne določene prilagoditve, brez katerih člen 19 ne bi imel nobenega koristnega učinka. Za te prilagoditve bi se morale države gostiteljice morda odločiti za uporabo prostovoljnega sistema iz člena 19, da bi v nacionalni zakonodaji natančno ponovile vse potrebne določbe iz drugega dela Sporazuma, ki se še ne uporabljajo, s čimer bi jih uveljavile za namene uporabe prostovoljnega sistema.

Člen 131 Sporazuma zagotavlja, da bodo institucije Unije v prehodnem obdobju v zvezi z Združenim kraljestvom ohranile pristojnosti, ki so jim bile dodeljene na podlagi prava Unije, kar zadeva razlago in uporabo člena 19. Tudi Sodišče bo v celoti ohranilo svojo pristojnost.

2.7.2 Člen 19(2): učinek ugoditve prošnji ali zavrnitve prošnje

Za prosilce je morda priporočljiva vložitev prošnje v okviru prostovoljnega konstitutivnega sistema, da tako čim prej dobijo pravno varnost glede svojega statusa, kljub preloženemu začetku veljavnosti odločitve (ker ugodne odločitve v skladu s členom 19(3) ni mogoče preklicati pred koncem prehodnega obdobja).

Iz člena 19(2) izhaja, da bodo pozitivne in negativne odločitve, sprejete po postopku iz člena 18(1), tj. v okviru konstitutivnega sistema, učinkovale šele po koncu prehodnega obdobja, kar pomeni, da bodo take odločitve veljavne, vendar bodo njihovi pravni učinki preloženi, saj bodo prosilci uživali vzporedne pravice do prostega gibanja.

Podobno je lahko zavrnitev prošnje, vložene po postopku iz člena 18(1), za prosilca opozorilo, da so morda potrebne nekatere spremembe za izpolnjevanje pogojev za nov status glede prebivanja – take spremembe se lahko izvedejo do konca prehodnega obdobja, oseba pa lahko znova vloži prošnjo, kot je določeno v členu 19(4).

Dokument za prebivanje, izdan na podlagi člena 18(4), začne takoj veljati in se uporabljati (ne nazadnje ima le deklarativne učinke). Ne vpliva na vzporedne pravice prosilcev do prostega gibanja. Podobno zavrnitev prošnje v okviru prostovoljnega deklarativnega sistema ne vpliva na vzporedne pravice po pravu Unije do prostega gibanja, ki jih imajo prosilci, čeprav takoj postane veljavna.

2.7.3 Člen 19(3): v prehodnem obdobju ni mogoče preklicati podeljenega statusa glede prebivanja

Člen 19(3) državi gostiteljici preprečuje preklic statusa glede prebivanja, ki ga je pred koncem prehodnega obdobja podelila v okviru prostovoljnega konstitutivnega sistema. Prekliče ga lahko le zaradi javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja ali zlorabe ali goljufije v skladu s pravili iz Direktive 2004/38/ES, ki se uporabljajo vzporedno.

Namen te določbe je prosilcem zagotoviti, da pri zgodnji vložitvi prošnje v prehodnem obdobju ni tveganja, ker prošnje po odobritvi ni mogoče znova pregledati iz upravnih razlogov (tj. tistih, ki se nanašajo na pogoje, povezane s pravico do prebivanja).

V okviru sistema iz člena 18(4) (deklarativni postopek) lahko nacionalni organi prekličejo izdane dokumente za prebivanje ali status glede prebivanja, vendar to samo po sebi ne vpliva na pravico zadevne osebe do prebivanja.

2.7.4 Člen 19(4): ponovne vložitve prošenj

Člen 19(4) zagotavlja, da lahko prosilci, ki se jim pred koncem prehodnega obdobja zavrne podelitev novega statusa glede prebivanja na podlagi člena 18(1), znova vložijo prošnjo v roku iz člena 18(1)(b).

Za pravico do ponovne vložitve prošnje v prehodnem obdobju se uporabljajo pravna in upravna sredstva iz člena 18(1)(r).

2.7.5 Člen 19(5): pravna sredstva

Vsi prosilci imajo vse pravice do pravnih sredstev iz poglavja VI Direktive 2004/38/ES.

2.8 Člen 20 – Omejitve pravice do prebivanja

Člen 20 zajema vse osebe, ki uveljavljajo svoje pravice v skladu z naslovom II drugega dela – to pomeni, da med drugim zajema tudi obmejne delavce, družinske člane ali „bolj oddaljene“ družinske člane.

2.8.1 Kaj je obnašanje?

Člen 20(1) in (2) se uporablja v primeru določenega obnašanja zadevnih oseb. Pojem obnašanje, kot se uporablja v Sporazumu, temelji na poglavju VI Direktive 2004/38/ES (za več podrobnosti glej smernice Komisije za boljši prenos Direktive 2004/38/ES in njeno učinkovitejšo uporabo – COM(2009) 313 final, oddelek 3.2).

2.8.2 Obnašanje pred koncem prehodnega obdobja in po njem

Člen 20(1) in (2) določa dve različni ureditvi, ki urejata način obravnavanja obnašanja, ki predstavlja resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo javnemu redu ali javni varnosti, odvisno od tega, ali je do takega obnašanja prišlo pred koncem prehodnega obdobja ali po njem.

Člen 20(1) določa jasno obveznost („se obravnava“) uporabe poglavja VI Direktive 2004/38/ES za nekatera dejstva, medtem ko člen 20(2) dovoljuje uporabo nacionalnih pravil o priseljevanju za dejstva, ki se pojavijo po koncu prehodnega obdobja.

Člen 20(1) in (2) je torej namenjen ločitvi dejanj, storjenih pred koncem prehodnega obdobja, od dejanj, storjenih po njem. Nacionalna pravila o priseljevanju se ne bi smela niti v celoti niti delno uporabljati za dejanja, ki jih ureja člen 20(1) Sporazuma. Vendar je treba vse odločitve o omejitvi pravice do prebivanja zaradi obnašanja, do katerega pride po koncu prehodnega obdobja, sprejeti v skladu z nacionalno zakonodajo.

2.8.3 Ponavljajoče se obnašanje

V nekaterih okoliščinah je lahko zadevna oseba vključena v ponavljajoče se obnašanje (tj. obnašanje, katerega posamezne sestavine se izvajajo z enim samim namenom, so povezane zaradi enakega ali podobnega načina izvršitve, njihov čas in predmet dejanja pa tesno sovpadata), ki se začne pred koncem prehodnega obdobja in se nadaljuje po njem.

Pri hipotezi ponavljajočega se obnašanja se nacionalni organi, ki so pozvani, naj se po koncu prehodnega obdobja odločijo, ali se lahko za osebo uporabijo omejevalni ukrepi, verjetno med drugim srečujejo z naslednjimi scenariji:

(a) niz dejanj, ki jih je zadevna oseba storila po koncu prehodnega obdobja, sam po sebi zadostuje za sprejetje omejevalnega ukrepa v skladu z nacionalnimi pravili o priseljevanju – v tem primeru se lahko sprejmejo ukrepi na podlagi člena 20(2);

(b) niz dejanj, storjenih po koncu prehodnega obdobja, sam po sebi ne zadostuje za sprejetje ukrepov v skladu z nacionalnimi pravili o priseljevanju – v tem primeru ukrepov na podlagi člena 20(2) ni mogoče sprejeti;

(c) v primeru iz točke (b) lahko nacionalni organi na podlagi člena 20(1) kljub temu preučijo, ali bila na podlagi niza dejanj, storjenih pred koncem prehodnega obdobja, upravičena uvedba omejitev zaradi javnega reda ali javne varnosti. Če je treba s to preučitvijo ugotoviti grožnjo, ki jo predstavlja osebno obnašanje zadevne osebe, se lahko pri njej upoštevajo tudi dejanja, storjena po koncu prehodnega obdobja.

Pri vsakem omejevalnem ukrepu je treba natančno upoštevati okoliščine zadevnega primera.

2.8.4 Člen 20(3) in (4): zloraba pravic ali prošnje, vložene z namenom goljufije ali zlorabe

V skladu s členom 20(3) in (4) lahko država gostiteljica prosilce, ki so zlorabili svoje pravice ali zagrešili goljufijo, da bi pridobili pravice na podlagi Sporazuma, odstrani s svojega ozemlja.

Medtem ko se lahko odstranitev izvrši še pred izrekom pravnomočne sodne odločbe v primeru vloženega pravnega sredstva proti zavrnitvi take prošnje, mora biti skladna s pogoji iz člena 31 Direktive 2004/38/ES.

To pomeni, da se zadevne osebe ne smejo odstraniti iz države gostiteljice, če so se pritožile zoper odločbo o odstranitvi in vložile vlogo za začasno odredbo, ki bi zaustavila izvršbo odločbe o odstranitvi.

Dejanska odstranitev se ne sme izvršiti, dokler ni sprejet sklep o začasni odredbi, razen v enem od naslednjih primerov:

(a) kadar odločba o izgonu temelji na predhodni sodni odločbi;

(b) kadar so zadevne osebe že pred tem predložile vlogo za sodni preskus;

(c) kadar odločba o izgonu temelji na nujnih razlogih javnega reda v skladu s členom 28(3) Direktive 2004/38/ES.

Če nacionalna pravila določajo, da pritožba po zakonu zaustavi izvršitev odločbe o odstranitvi, ni treba vložiti vloge za začasno odredbo, ki bi zaustavila izvršbo odločbe o odstranitvi.

V skladu s členom 31(4) Direktive 2004/38/ES lahko država odstranjenim osebam, ki čakajo na rešitev pritožbenega postopka, prepove prebivanje na svojem ozemlju, ne sme pa jim preprečiti, da osebno podajo svojo obrambo, razen kadar lahko njihova navzočnost povzroči resne motnje javnega reda ali javne varnosti.

2.9 Člen 21 – Jamstva in pravica do pritožbe

Ta določba zajema vse primere, ko je mogoče omejiti ali odreči pravice do prebivanja iz Sporazuma.

Zagotavlja, da se postopkovna jamstva iz poglavja VI Direktive 2004/38/ES v celoti uporabljajo v vseh primerih, tj. v primeru:

(a) zlorabe in goljufije (člen 35 Direktive 2004/38/ES);

(b) ukrepov, sprejetih zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja (poglavje VI Direktive 2004/38/ES) ali v skladu z nacionalno zakonodajo, in

(c) ukrepov, sprejetih iz vseh drugih razlogov (člen 15 Direktive 2004/38/ES), ki med drugim vključujejo primere, ko se prošnja za dokument za prebivanje ne sprejme, kakor je vložena, ko se prošnja zavrne, ker prosilec ne izpolnjuje pogojev, povezanih s pravico do prebivanja, ali odločitve, sprejete na podlagi ugotovitve, da zadevna oseba ne izpolnjuje več pogojev, povezanih s pravico do prebivanja (npr. ko delovno neaktiven državljan EU postane nesorazmerno breme sistema socialne pomoči države gostiteljice).

Zagotavlja tudi, da se materialna jamstva iz poglavja VI Direktive 2004/38/ES v celoti uporabljajo v zvezi z odločitvami o omejitvah, sprejetimi na podlagi obnašanja, do katerega je prišlo pred koncem prehodnega obdobja.

V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v zvezi s splošnimi načeli prava EU morajo biti odločitve o omejitvah, sprejete v skladu z nacionalno zakonodajo, skladne tudi z načelom sorazmernosti in temeljnimi pravicami, kot je pravica do družinskega življenja.

2.10 Člen 22 – Sorodne pravice

Ta določba varuje pravice družinskih članov do pridobitve zaposlitve ali samozaposlitve v državi gostiteljici v skladu s členom 23 Direktive 2004/38/ES, ne glede na njihovo državljanstvo.

To pomeni, da Sporazum ščiti družinske člane, ki pred koncem prehodnega obdobja niso imeli statusa delavca, vendar so ga dobili po njem, in družinske člane, ki so že imeli status delavca v državi gostiteljici ali državi dela (obmejni delavci).

2.11 Člen 23 – Enako obravnavanje

Ta določba temelji na členu 24 Direktive 2004/38/ES, ki določa posebno pravilo o enakem obravnavanju v primerjavi s členom 11 Sporazuma.

Isto pravilo je „razširjeno“ na družinske člane s pravico do (stalnega) prebivanja v državi gostiteljici. Obravnavati jih je treba kot državljane države gostiteljice in ne kot družinske člane državljanov države gostiteljice.

Uporabljajo se enake izjeme kot v členu 24(2) Direktive 2004/38/ES.

Poglavje 2 – Pravice delavcev in samozaposlenih oseb

2.12 Člen 24 – Pravice delavcev

2.12.1 Člen 24(1): pravice

S členom 24(1) Sporazuma so upravičencem Sporazuma, ki so delavci, vključno s tistimi, ki status delavca pridobijo po koncu prehodnega obdobja, podeljene vse pravice delavcev na podlagi prava Unije (glej tudi člen 17(1) in člen 22 Sporazuma). Druge kategorije upravičencev Sporazuma v tem členu niso zajete.

2.12.1.1 Omejitve

Uporabljajo se enake omejitve zaradi javnega reda, javne varnosti in javnega zdravja, kot so določene v členu 45(3) PDEU.

V skladu s členom 45(4) PDEU Sporazum ne zajema zaposlovanja v državni upravi. Zato lahko država gostiteljica ali država dela svojim državljanom pridrži dostop do delovnih mest, ki vključujejo izvajanje javnih pooblastil in varovanje splošnih interesov države, če je ta omejitev v skladu s členom 45(4) PDEU (zadeva C-270/13, Haralambidis).

2.12.1.2 Odstavek 1(a) do (h): neizčrpen seznam pravic

Delavci uživajo vse pravice, ki izhajajo iz člena 45 PDEU in Uredbe (EU) št. 492/2011. Pravice iz člena 24(1) Sporazuma imajo enak obseg in pomen, kot sta opredeljena v členu 45 PDEU in Uredbi (EU) št. 492/2011.

Seznam pravic delavcev iz člena 24(1) Sporazuma ni izčrpen, zato bi zajemal vsak razvoj navedenih pravic na podlagi prihodnjih razlag člena 45 PDEU s strani Sodišča (v primeru Združenega kraljestva bi njegovi sodni in upravni organi „ustrezno upoštevali“ zadevno sodno prakso Sodišča, kot je bila sprejeta po koncu prehodnega obdobja). To pomeni na primer, da poleg točk iz člena 24(1) Sporazuma velja, da delavec obdrži pravico do spremembe zaposlitve in iskanja nove zaposlitve v državi dela v skladu s členom 45 PDEU.

2.12.2 Člen 24(2): pravica otroka delavca, da dokonča izobraževanje

Člen 24(2) Sporazuma varuje pravico otrok delavcev, da dokončajo izobraževanje v državi gostiteljici. Tako lahko otrok, katerega starš je državljan EU ali državljan Združenega kraljestva in je prej delal v državi gostiteljici kot upravičenec Sporazuma o izstopu, še naprej prebiva v državi gostiteljici in tam dokonča izobraževanje, tudi po tem, ko navedeni starš ne prebiva več zakonito v državi gostiteljici (tj. je zapustil državo gostiteljico, umrl ali ne izpolnjuje več pogojev za zakonito prebivanje; glej na primer zadevo C-310/08, Ibrahim, in zadevo C-480/08, Teixeira). Zadevni otrok ima tudi pravico, da ga spremlja dejanski skrbnik, dokler je otrok mladoleten, pa tudi po njegovi polnoletnosti, če potrebuje prisotnost in skrb dejanskega skrbnika, da bi lahko dokončal izobraževanje.

2.12.3 Člen 24(3): obmejni delavci

Obmejni delavci lahko še naprej delajo v državi dela, če so v njej delali do konca prehodnega obdobja.

Če so nehali delati pred koncem prehodnega obdobja, lahko ohranijo status delavca v državi dela, če izpolnjujejo katerega koli od pogojev iz člena 7(3)(a), (b), (c) ali (d) Direktive 2004/38/ES, vendar jim prebivališča ni treba prenesti v državo dela. To jim omogoča, da uživajo ustrezne pravice iz člena 24(1)(a) do (h) Sporazuma.

Obmejni delavci ohranijo status v državi dela, če:

(a) so začasno nezmožni za delo zaradi bolezni ali nezgode;

(b) so ustrezno prijavljeni kot neprostovoljno brezposelni, potem ko so bili zaposleni več kot eno leto, in so prijavljeni kot iskalci zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje;

(c) so ustrezno prijavljeni kot neprostovoljno brezposelni, potem ko se jim je iztekla pogodba o zaposlitvi za določen čas, krajši od enega leta, ali potem, ko so postali neprostovoljno brezposelni v prvih dvanajstih mesecih in so se prijavili kot iskalci zaposlitve pri ustreznem zavodu za zaposlovanje (v tem primeru ohranijo status delavca za najmanj šest mesecev), ali

(d) se vključijo v poklicno usposabljanje (pri osebah, ki so neprostovoljno brezposelne, mora biti usposabljanje povezano s prejšnjo zaposlitvijo).

V skladu s sodno prakso Sodišča (zadeva C-507/12, Saint Prix) seznam okoliščin, v katerih se lahko ohrani status delavca, ni izčrpen.

2.13 Člen 25 – Pravice samozaposlenih oseb

2.13.1 Člen 25(1): pravice

Pravice iz člena 25(1) se podelijo vsem upravičencem Sporazuma, ki so samozaposlene osebe – ne samo tistim, ki so samozaposlene osebe ob koncu prehodnega obdobja, ampak tudi tistim, ki spremenijo status (glej tudi člen 17(1), ki določa pravico osebe, da postane samozaposlena).

V skladu s sodno prakso Sodišča (npr. zadeva 63/86, Komisija proti Italiji) lahko samozaposlene osebe, ki spadajo na področje uporabe člena 49 PDEU, uživajo pravice iz Uredbe (EU) št. 492/2011, ki se uporabljajo po analogiji. To pomeni na primer, da člena 24(1)(d) Sporazuma ni mogoče uporabljati v zvezi z odpustom, saj samozaposlena oseba po opredelitvi ni podrejena delodajalcu in je ni mogoče odpustiti.

Pravice iz člena 25(1) Sporazuma se podelijo tudi samozaposlenim obmejnim delavcem. Naslednji kategoriji se razlikujeta: (i) oseba, ki prebiva v državi A in opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba v državi B, ter (ii) oseba, ki prebiva v državi A in opravlja dejavnost kot samozaposlena oseba v državi A, hkrati pa opravlja storitve tudi v državah B in C – bodisi v okviru priložnostnega opravljanja storitev bodisi prek sekundarne poslovne enote. Prva kategorija ustreza kategoriji samozaposlenih obmejnih delavcev, medtem ko druga ne.

V zvezi s tem je treba opozoriti, da odprtje pisarne v državi, ki ni država stalnega prebivališča, z namenom opravljanja storitev v njej ne pomeni nujno ustanovitve podjetja v državi, kjer se navedene storitve opravljajo. Za zadevno dejavnost se lahko še vedno šteje, da spada na področje uporabe pravil o svobodi opravljanja storitev in ne o svobodi ustanavljanja. Zato oseba, ki ima pisarno v državi dela, ne bo vedno veljala za samozaposlenega obmejnega delavca (1).

Člen 4(4) Sporazuma zagotavlja, da se pojem samozaposlene osebe razlaga enako, kot Sodišče v ustrezni sodni praksi razlaga člen 49 PDEU.

2.13.1.1 Omejitve

Za pravice iz člena 25(1) Sporazuma veljajo enake omejitve, kot so določene v členih 51 in 52 PDEU.

Zato lahko za te pravice veljajo omejitve, upravičene na podlagi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja (člen 52 PDEU), država dela pa lahko diskriminira samozaposlene osebe v zvezi z dejavnostmi, ki so povezane, četudi občasno, z izvajanjem javne oblasti (člen 51 PDEU).

2.13.1.2 Člen 25(1)(a): pravica začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravica do ustanovitve in vodenja podjetja

Sporazum varuje pravico začeti in opravljati dejavnost kot samozaposlena oseba ter pravico do ustanovitve in vodenja podjetja v skladu s členom 49 PDEU pod pogoji, ki jih je država gostiteljica določila za svoje državljane.

Vendar se ne bi smelo razumeti, da ta sporazum državljanom Združenega kraljestva omogoča, da se za opravljanje storitev v drugih državah članicah EU ali ustanovitev sedeža v drugih državah članicah EU sklicujejo na pravo Unije.

2.13.1.3 Člen 25(1)(b): sklicevanje na neizčrpen seznam pravic iz člena 24(1)

Samozaposleni delavci v državi dela uživajo vse ustrezne pravice, ki izhajajo iz člena 45 PDEU in Uredbe (EU) št. 492/2011.

2.13.2 Člen 25(2): pravica otroka samozaposlenega delavca, da dokonča izobraževanje

Člen 25(2) ščiti otroke, katerih starš, ki je državljan EU ali Združenega kraljestva, je bil delavec, vendar ne prebiva več zakonito v državi gostiteljici otroka v skladu s členom 24(2) Sporazuma, in sicer v obsegu, ki ga določa pravo EU, kot ga razlaga Sodišče (zadeva C-147/11, Czop in Punakova).

2.13.3 Člen 25(3): pravice samozaposlenih obmejnih delavcev in omejitve teh pravic

Samozaposleni obmejni delavci imajo v skladu s členom 24(3) Sporazuma enake pravice kot zaposleni obmejni delavci, pri čemer veljajo enaki pridržki glede ustreznosti, kot so opisani v smernicah o členu 25(1) (npr. odpuščanje).

2.14 Člen 26 – Izdaja dokumenta o pravicah obmejnih delavcev

V skladu s členom 26 mora država dela obmejnim delavcem, zajetim v Sporazumu, izdati potrdilo o njihovem statusu, če zaprosijo zanj. Hkrati državi dela omogoča, da od obmejnih delavcev, zajetih v Sporazumu, zahteva, da zaprosijo za tako potrdilo.

V nasprotju z dokumentom za prebivanje, izdanim v skladu s členom 18(1) Sporazuma, se s tem potrdilom ne podeli nov status glede prebivanja, ampak prizna že obstoječa pravica do opravljanja gospodarske dejavnosti v državi dela, ki še naprej obstaja.

Ker obmejni delavci redno zapuščajo državo dela in ponovno vstopajo vanjo, je bistveno, da se jim čim prej izda potrdilo o njihovem statusu, da jim po koncu prehodnega obdobja ne bo onemogočeno uveljavljanje pravic in da lahko zlahka dokažejo te pravice (zlasti tiste iz člena 14 Sporazuma, povezane s prehodom meje).

Obmejni delavci, ki na dan vložitve prošnje niso zaposleni, imajo pravico do izdaje potrdila, če ohranijo svoj status delavca v skladu s členom 24(3) ali členom 25(3) Sporazuma (navedeni določbi se sklicujeta na člen 7(3) Direktive 2004/38/ES).

Poglavje 3 – Poklicne kvalifikacije

Poglavje 3 naslova II drugega dela Sporazuma obravnava primere oseb, ki so zajete v Sporazumu in so jim bile v državi gostiteljici ali državi dela priznane poklicne kvalifikacije ali so ob koncu prehodnega obdobja v postopku priznavanja poklicnih kvalifikacij.

Sporazum navedenim osebam zagotavlja:

(a) veljavnost in učinkovitost nacionalnih sklepov o priznanju poklicnih kvalifikacij, ki so jih pridobile v Združenem kraljestvu ali EU (nadaljnja veljavnost sklepov), in

(b) ustrezno pravico do opravljanja in nadaljnjega opravljanja zadevnega poklica in dejavnosti v državi gostiteljici ali državi dela (za obmejne delavce).

Nasprotno pa to poglavje državljanom Združenega kraljestva, ki spadajo na osebno področje uporabe Sporazuma, ne zagotavlja ali podeljuje nobene pravice na notranjem trgu v zvezi z zagotavljanjem storitev državam članicam EU, ki niso njihova država gostiteljica ali država dela.

Sporazum državljanom Združenega kraljestva, ki spadajo na osebno področje uporabe Sporazuma, ne zagotavlja pravice do sklicevanja na pravo Unije za pridobitev dodatnih priznanj njihovih poklicnih kvalifikacij po koncu prehodnega obdobja, in sicer niti v državi gostiteljici ali državi dela niti v drugi državi članici EU.

Sporazum ne ureja obravnavanja poklicnih kvalifikacij, ki so bile pred koncem prehodnega obdobja pridobljene v Združenem kraljestvu ali EU, vendar jih druga stran pred navedenim datumom ni priznala ali ni začela postopka priznanja v zvezi z njimi.

2.15 Člen 27 – Priznane poklicne kvalifikacije

2.15.1 Splošni pristop

V členu 27 so opisani vrsta sklepov o priznanju, ki v skladu s Sporazumom še naprej veljajo, države, v katerih ti sklepi še naprej veljajo (država gostiteljica ali država dela), osebe, upravičene do priznanja nadaljnje veljavnosti sklepov (osebe, zajete v Sporazumu), in učinki nadaljnje veljavnosti sklepov v zadevnih državah.

Kateri sklepi še naprej veljajo?

Člen 27 Sporazuma v bistvu zajema sklepe o priznanju, ki so bili sprejeti v skladu s štirimi posebnimi pravnimi instrumenti EU, in sicer direktivo o poklicnih kvalifikacijah (Direktiva 2005/36/ES), direktivo o pravici do ustanavljanja za odvetnike (Direktiva 98/5/ES), direktivo o zakonitih revizorjih (Direktiva 2006/43/ES) in direktivo o strupenih proizvodih (Direktiva 74/556/EGS).

2.15.2 Člen 27(1)(a) in 27(2): priznanje v skladu z direktivo o poklicnih kvalifikacijah:

Sporazum zajema vse tri vrste priznanja za namene ustanavljanja iz naslova III Direktive 2005/36/ES:

(a) priznanje v okviru splošnega sistema (člen 10 in naslednji Direktive 2005/36/ES);

(b) priznanje na podlagi poklicnih izkušenj (člen 16 in naslednji Direktive 2005/36/ES) in

(c) priznanje na podlagi usklajevanja minimalnih pogojev usposobljenosti (člen 21 in naslednji Direktive 2005/36/ES).

Te vrste priznanja vključujejo naslednje:

— v skladu s členom 27(2)(a) Sporazuma: priznanje poklicnih kvalifikacij, ki so bile pridobljene v tretji državi in so zajete v členu 3(3) Direktive 2005/36/ES. To je priznanje poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v tretji državi, s strani države članice EU ali Združenega kraljestva, pri čemer so bile te kvalifikacije prej že priznane v drugi državi članici EU ali Združenem kraljestvu v skladu s členom 2(2) Direktive 2005/36/ES in so izenačene z domačimi kvalifikacijami (pridobljenimi v EU ali Združenem kraljestvu), ker je imetnik po prvem priznanju v državi članici EU ali Združenem kraljestvu pridobil triletne poklicne izkušnje v zadevnem poklicu v državi (državi članici EU ali Združenem kraljestvu), ki jih je prva priznala. Sporazum torej ne zajema prvega priznanja kvalifikacij iz tretje države v državi članici EU ali Združenem kraljestvu, ampak le poznejša priznanja, če so izpolnjeni pogoji iz člena 3(3) Direktive 2005/36/ES;

— v skladu s členom 27(2)(b): odločitve o odobritvi delnega dostopa na podlagi člena 4f Direktive 2005/36/ES;

— v skladu s členom 27(2)(c): sklepi o priznanju za namene ustanovitve, pridobljeni na podlagi elektronskega postopka za izdajo evropske poklicne izkaznice. Postopki priznanja za izdajo evropske poklicne izkaznice so trenutno na voljo za medicinske sestre za splošno nego, farmacevte, fizioterapevte, gorske vodnike in nepremičninske posrednike. Opozoriti je treba, da Sporazum zagotavlja le stalno veljavnost in učinek samega sklepa o priznanju; ne zagotavlja stalnega dostopa do osnovnega elektronskega omrežja (modul IMI za evropsko poklicno izkaznico) zadevnih organov in strokovnjakov (glej člena 8 in 29 Sporazuma). Vendar dostop strokovnjakov do spletnega vmesnika evropske poklicne izkaznice za informativne namene ne bo oviran.

Poseben učinek nadaljnje veljavnosti, ki jo Sporazum zagotavlja za sklepe o priznanju, zajete v Direktivi 2005/36/ES, je, da se bosta vsaka zahteva glede znanja jezika in/ali odobritev s strani skladov za zdravstveno zavarovanje, ki ju morda zahteva država gostiteljica, še naprej upoštevali ob hkratnem spoštovanju ustreznih določb Direktive 2005/36/ES, in sicer njenih členov 53 in 55.

2.15.3 Člen 27(1)(b): priznanje v skladu z direktivo o pravici do ustanavljanja za odvetnike

Na podlagi Sporazuma se osebam, ki spadajo na njegovo osebno področje uporabe, prizna nadaljnja veljavnost odločb, s katerimi so bili odvetniki iz EU ali Združenega kraljestva sprejeti v poklic odvetnika v državi gostiteljici ali državi dela v skladu s členom 10(1) in (3) Direktive 98/5/ES (ki olajšuje trajno opravljanje poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena).

Zaradi učinka nadaljnje veljavnosti se v zvezi z državljani EU in državljani Združenega kraljestva opustijo vse lokalne zahteve glede državljanstva, ki bi lahko v državi gostiteljici ali državi dela omejile dostop do poklica odvetnika.

Učinek nadaljnje veljavnosti je omejen na državo gostiteljico ali državo dela.

Zato Sporazum za odvetnike, ki so državljani Združenega kraljestva in so morda izkoristili te določbe v kateri koli državi članici EU, ne predvideva uporabe dveh ustreznih direktiv prava Unije, tj. direktiv 77/246/EGS in 98/5/ES, zunaj zadevne države gostiteljice ali države dela.

2.15.4 Člen 27(1)(c): priznanje v skladu z direktivo o zakonitih revizorjih

Kar zadeva osebe, ki spadajo na osebno področje uporabe Sporazuma, bodo dovoljenja, ki se v državi gostiteljici ali državi dela v skladu s členom 14 Direktive 2006/43/ES podelijo zakonitim revizorjem, ki so na začetku pridobili dovoljenje v EU ali Združenem kraljestvu, še naprej veljala v državi gostiteljici ali državi dela, upravičenci pa bodo imeli še naprej enak dostop do poklica.

2.15.5 Člen 27(1)(d): priznanje v skladu z direktivo o strupenih proizvodih

Kar zadeva osebe, ki spadajo na osebno področje uporabe Sporazuma, dovoljenja za namene ustanovitve, pridobljena v državi gostiteljici ali državi dela v skladu z ustreznimi določbami Direktive 74/556/EGS, še naprej veljajo na podlagi Sporazuma.

2.15.6 Splošni učinki

Učinki nadaljnje veljavnosti, ki jih zagotavlja člen 27, vključujejo izenačitev upravičencev, ki imajo sedež v državi gostiteljici ali državi dela, z državljani te države, kar zadeva dostop do zadevnega poklica in poklicnih dejavnosti ter njihovo opravljanje na ozemlju navedene države.

Vendar ta izenačitev ne zajema podelitve nobene druge pravice na enotnem trgu upravičencem na podlagi prava Unije, kar zadeva opravljanje storitev na ozemljih, ki jih ti posebni učinki nadaljnje veljavnosti ne zajemajo.

2.16 Člen 28 – Postopki za priznanje poklicnih kvalifikacij v teku

2.16.1 Področje uporabe

Člen 28 temelji na členu 27 Sporazuma, kar zadeva njegovo osebno in stvarno področje uporabe, in zajema vse ustrezne vloge za priznanje poklicnih kvalifikacij, ki so bile uradno predložene do konca prehodnega obdobja in v zvezi s katerimi ob koncu tega obdobja še poteka postopek. Vsi taki postopki v teku se bodo nadaljevali in zaključili (vključno z morebitnimi zahtevanimi dopolnilnimi ukrepi) v skladu s pravili in postopki, ki jih določa ustrezna zakonodaja EU, dokler pristojni organ ne sprejme dokončne odločitve.

Omeniti je treba dva posebna vidika:

— člen 28 ne zajema le upravnih postopkov v teku, ampak tudi vse sodne in pritožbene postopke, ki se lahko začnejo po koncu prehodnega obdobja. Določba zajema tudi ustrezne sodne postopke v teku ob koncu prehodnega obdobja;

— kar zadeva nerešene vloge za priznanje kvalifikacij v okviru postopka za izdajo evropske poklicne izkaznice, drugi pododstavek člena 28 potrjuje, da jih je treba zaključiti v skladu z ustreznimi določbami prava Unije.

Če bo po koncu prehodnega obdobja do konca zadevnega postopka za izdajo evropske poklicne izkaznice potreben nadaljnji dostop do ustreznega osnovnega elektronskega omrežja (modula IMI), je v člen 29(2) Sporazuma vključena posebna določba, ki omogoča omejen dostop do modula IMI.

2.16.2 Učinki

Učinki postopkov, ki jih je treba zaključiti v skladu s členom 28, bi morali biti enaki učinkom sklepov o priznanju, ki še naprej veljajo na podlagi člena 27 Sporazuma, kot je pojasnjeno zgoraj.

2.17 Člen 29 – Upravno sodelovanje pri priznavanju poklicnih kvalifikacij

2.17.1 Obveznost sodelovanja med pristojnimi organi

Člen 29(1) zagotavlja, da pristojne organe Združenega kraljestva in držav članic EU še naprej zavezuje splošna obveznost sodelovanja med pregledovanjem vlog v okviru vseh postopkov za priznanje v teku, zajetih v členu 28 Sporazuma.

Ta določba pomeni tudi splošno opustitev vseh nacionalnih določb, ki bi lahko ovirale izmenjavo ustreznih informacij o prosilcih, njihovih poklicnih kvalifikacijah ter splošnem in poklicnem ravnanju s tujimi organi, do priznanja njihovih poklicnih kvalifikacij in vključitve v poklic v državi gostiteljici ali državi dela.

Taka obveznost in opustitev sta potrebni za zagotovitev ustrezne obravnave pomislekov glede javne varnosti v postopku priznavanja.

2.17.2 Omejen dostop do modula IMI po izstopu

Kot je bilo že omenjeno, člen 29(2) določa začasno odstopanje od člena 8 Sporazuma in organom Združenega kraljestva omogoča dostop do modula IMI za evropsko poklicno izkaznico, dokler ga potrebujejo za dokončanje postopkov priznavanja, ki ob koncu prehodnega obdobja še niso zaključeni.

Taka uporaba je omejena na devet mesecev od konca prehodnega obdobja, do takrat pa bodo glede na stroge roke, ki se uporabljajo v zadevnih postopkih, zaključeni vsi taki postopki.

3. Naslov III – Koordinacija sistemov socialne varnosti

V zvezi s koordinacijo sistemov socialne varnosti obstajajo tri kategorije oseb:

1. osebe, za katere se uporabljajo in se bodo na podlagi člena 30 Sporazuma še naprej uporabljala pravila o koordinaciji iz Uredbe (ES) št. 883/2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti in Uredbe (ES) št. 987/2009 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe (ES) št. 883/2004;

2. osebe, za katere se na podlagi člena 32 Sporazuma še naprej uporablja samo del pravil o koordinaciji ali se bo del teh pravil zanje začel uporabljati v prihodnosti zaradi posebnih okoliščin;

3. osebe, ki niso zajete v Sporazumu in za katere se pravila o koordinaciji v odnosih med Združenim kraljestvom in Unijo ne bodo uporabljala.

3.1 Člen 30 – Osebe, za katere se ta naslov uporablja

3.1.1 Splošne opombe

Člen 30 Sporazuma določa osebe, za katere se v celoti uporabljajo pravila o koordinaciji sistemov socialne varnosti:

— v prvem odstavku so navedeni različni zajeti položaji, ko so osebe v čezmejnem socialnem položaju, ki vključuje Združeno kraljestvo in državo članico EU,

— drugi odstavek določa časovni okvir uporabe člena 30(1) za te osebe,

— tretji odstavek vsebuje subsidiarno določbo, v skladu s katero so osebe, ki spadajo na osebno področje uporabe naslova II drugega dela Sporazuma, zajete tudi v naslovu III, tudi če niso več zajete v členu 30(1),

— četrti odstavek določa časovni okvir uporabe člena 30(3) za te osebe,

— v petem odstavku je pojasnjeno, da so družinski člani in preživele osebe v členu 30 zajeti le, če imajo zaradi navedene vloge pravice in obveznosti v skladu z Uredbo (ES) št. 883/2004.

Kot je navedeno v členu 31(2) Sporazuma, je treba pojme, uporabljene pod tem naslovom, razumeti glede na pojme, uporabljene v Uredbi (ES) št. 883/2004.

Člen 30(1) Sporazuma se nanaša na osebe, za katere „velja zakonodaja“ države članice EU ali Združenega kraljestva. Ta položaj je treba določiti v skladu s kolizijskimi pravili iz naslova II Uredbe (ES) št. 883/2004.

Osebno področje uporabe določb o koordinaciji sistemov socialne varnosti je specifično za naslov III drugega dela Sporazuma in ne ustreza nujno osebnemu področju uporabe naslova II. Pojavijo se lahko na primer okoliščine, v katerih osebe, ki ne spadajo na področje uporabe naslova II, kljub temu spadajo na področje uporabe naslova III (npr. osebe, zajete v členu 32 Sporazuma).

Ker se cilja naslovov II in III drugega dela Sporazuma razlikujeta, lahko imajo izrazi, ki se uporabljajo v obeh naslovih drugega dela Sporazuma (npr. „prebivanje“, „obmejni delavec“ ali „napotitev“), različne pomene glede na različna osebna področja uporabe določb prava Unije, ki se v zadevnih naslovih uporabljajo, in njihovo razlago s strani Sodišča.

Pojem „običajno prebivališče“, ki se uporablja v naslovu III drugega dela Sporazuma, je na primer treba razumeti, kot je opredeljen v členu 1(j) Uredbe (ES) št. 883/2004 (kraj, v katerem oseba običajno prebiva) in kot je podrobneje pojasnjen v členu 11 Uredbe (ES) št. 987/2009 (v nadaljnjem besedilu: običajno prebivališče). Več podrobnosti o pojmu „običajno prebivališče“ v smislu pravil o koordinaciji sistemov socialne varnosti je na voljo v Praktičnem vodniku o zakonodaji, ki se uporablja v Evropski uniji (EU), Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) in v Švici, ki ga je odobrila Upravna komisija za koordinacijo sistemov socialne varnosti. Ta pojem iz Uredbe (ES) št. 883/2004 ima drugačen pomen in ga ne bi smeli zamenjevati s pojmom „prebivanje“ v naslovu II drugega dela Sporazuma, ki je izposojen iz poglavja III Direktive 2004/38/ES.

Primer, ko se navedena pojma „prebivališče“ in „prebivanje“, vključena v pravne instrumente EU, ne ujemata, se nanaša na položaj študentov. Za namene pravil o koordinaciji sistemov socialne varnosti študenti načeloma ohranijo običajno prebivališče v izvorni državi članici in začasno prebivajo v državi članici, kjer študirajo. Hkrati imajo študenti pod pogoji iz Direktive 2004/38/ES pravico do prebivanja v državi članici, kjer študirajo.

Drug primer za ponazoritev razmerja med naslovoma II in III drugega dela Sporazuma bi bil hrvaški državljan, ki:

— ob koncu prehodnega obdobja dela in običajno prebiva v Združenem kraljestvu,

— leta 2022 pridobi stalno prebivališče v Združenem kraljestvu na podlagi člena 16 Sporazuma,

— se leta 2025 vrne na Hrvaško, začne tam delati in tja prenese svoje običajno prebivališče,

— hkrati pet let zapored obdrži pravico do stalnega prebivanja v Združenem kraljestvu v skladu z naslovom II drugega dela Sporazuma.

Dokler ta hrvaški državljan obdrži pravico do stalnega prebivanja v Združenem kraljestvu v smislu naslova II drugega dela Sporazuma, bo upravičen do ugodnosti iz določb naslova III, če se vrne v Združeno kraljestvo. Poleg tega bo imel ta državljan, dokler obdrži pravico do stalnega prebivanja v Združenem kraljestvu, pravico, da tja izvozi dajatve iz socialne varnosti (npr. nadomestilo za brezposelnost, če je iskalec zaposlitve), ali pravico do uporabe svoje evropske kartice zdravstvenega zavarovanja v Združenem kraljestvu.

Ločeno od zgoraj navedenih pojmov prebivanja in prebivališča bi bilo treba zakonito pravico do prebivanja državljanov tretjih držav, zajetih v naslovu III drugega dela Sporazuma o izstopu, razumeti kot zakonito prebivanje v skladu s sekundarno zakonodajo Unije ali domačo zakonodajo.

Pri osebah, zajetih v naslovu III Sporazuma, uporaba pravil o koordinaciji iz Uredbe (ES) št. 883/2004 na podlagi naslova III sama po sebi ne pomeni, da imajo pravico do prostega gibanja v državi gostiteljici ali prebivanja v njej. Določa le pravne posledice za socialno zavarovanje v takem položaju. Na podlagi Sporazuma na primer napotitev delavcev v Združeno kraljestvo ali iz njega zaradi opravljanja storitev po koncu prehodnega obdobja ne bo več mogoča.

3.1.2 Člen 30(1): osebno področje uporabe (splošna določba)

3.1.2.1 Člen 30(1)

Člen 30(1) Sporazuma se nanaša na naslednje kategorije oseb:

— državljane EU – državljane držav članic EU,

— državljane Združenega kraljestva – kot so opredeljeni v nacionalni zakonodaji Združenega kraljestva,

— osebe brez državljanstva in begunce, ki imajo običajno prebivališče v državi članici EU ali Združenem kraljestvu,

— državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici EU ali Združenem kraljestvu,

— družinske člane in preživele družinske člane oseb iz zgornjih kategorij.

Te osebe spadajo na področje uporabe naslova III drugega dela Sporazuma, če izpolnjujejo pogoje iz odstavka 1 tega člena:

— točki (a) in (b): državljani EU, za katere ob koncu prehodnega obdobja velja zakonodaja Združenega kraljestva, in obratno (ne glede na običajno prebivališče zadevne osebe). To vključuje vse osebe, za katere v skladu z naslovom II Uredbe (ES) št. 883/2004 velja zakonodaja Združenega kraljestva ali zakonodaja države članice, vključno s primeri iz člena 11(2) navedene uredbe,

— točki (c) in (d): državljani EU, za katere ob koncu prehodnega obdobja velja zakonodaja države članice EU (v enakem pomenu kot v prejšnji alinei) in običajno prebivajo v Združenem kraljestvu, ter obratno,

— točka (e): državljani EU, ki ob koncu prehodnega obdobja v Združenem kraljestvu opravljajo pridobitno dejavnost, vendar zanje v skladu z naslovom II Uredbe (ES) št. 883/2004 velja zakonodaja države članice EU, in obratno. Prejemanje dajatev, navedeno v členu 11(2) Uredbe, je treba obravnavati kot opravljanje pridobitne dejavnosti v ta namen. To velja ne glede na kraj običajnega prebivališča,

— točka (f): begunci in osebe brez državljanstva, ki so v enem od zgoraj navedenih položajev, pri čemer velja dodaten pogoj, da zakonito prebivajo v Združenem kraljestvu ali državi članici EU,

— točka (g): državljani tretjih držav, ki so v enem od zgoraj navedenih položajev, pri čemer velja dodaten pogoj, da (v skladu s sekundarno zakonodajo EU ali domačo zakonodajo) zakonito prebivajo v Združenem kraljestvu ali državi članici EU in so v čezmejnem položaju, ki vključuje državo članico EU in Združeno kraljestvo. To ne velja, če je vključena država članica EU Danska. Državljani tretjih držav, ki so v čezmejnem položaju, ki zadeva dve državi članici EU, ne pa tudi Združenega kraljestva, so zajeti v Uredbi (EU) št. 1231/2010 o razširitvi uporabe uredb (ES) št. 883/2004 in (ES) št. 987/2009 na državljane tretjih držav, za katere se navedeni uredbi ne uporabljata le na podlagi njihovega državljanstva, in niso zajeti v členu 30(1)(g) Sporazuma,

— točke (a) do (g): družinski člani (kot so opredeljeni v