Poleg tega centralizirani mehanizem za priznavanje tretjih držav na ravni Unije vključuje obveznost držav članic na podlagi Konvencije STCW, da ocenjujejo sisteme usposabljanja, izobraževanja in izdajanja spričeval tretjih držav, katerih spričevala, izdana pomorščakom, priznavajo. Ocena je pokazala, da je centralizirani mehanizem prispeval k zagotovitvi enakih konkurenčnih pogojev med EU in tretjimi državami, vzporedno s tem pa je pripomogel k bistvenemu znižanju stroškov v primerjavi s stanjem, v katerem bi vsaka država članica posamezno izvajala inšpekcije v tretjih državah.

Ob upoštevanju globalne razsežnosti pomorskega prometa bi bilo treba preprečiti kolizijo med mednarodnimi obveznostmi držav članic in njihovimi obveznostmi na ravni Unije. V zvezi s tem je temeljnega pomena, da se Konvencija STCW po vsej Uniji izvaja usklajeno in da se tako ohranjajo enaki konkurenčni pogoji med državami članicami.

Zakonodaja EU o zahtevah za usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake je bila večinoma oblikovana po vzoru mednarodnih zahtev, in sicer Konvencije STCW. Ker je bila Konvencija STCW že v celoti prenesena v pravo Unije in so vse države članice njene pogodbenice, je treba Direktivo uskladiti z nedavnimi spremembami mednarodnega okvira.

S tem predlogom se zagotavlja, da je veljavna zakonodaja enostavna in jasna, da ne ustvarja nepotrebnega bremena, hkrati pa sledi spremembam političnega in družbenega razvoja na evropski in mednarodni ravni. Predlog je v celoti skladen z Belo knjigo o prihodnosti prometa iz leta 2011, tako da zagotavlja usklajeno izvajanje zahtev Konvencije STCW v Uniji ter varuje enake konkurenčne pogoje med državami članicami in tretjimi državami.

Predlog je v celoti skladen s cilji strategije za pomorski promet iz leta 2018, ki je pozvala k stalnemu usklajevanju evropskega okvira s Konvencijo STCW in vzpostavitvi enakih konkurenčnih pogojev pri izvajanju mednarodnega okvira med EU in tretjimi državami. Odkar je bila z Direktivo 2005/45/ES uvedena shema za vzajemno priznavanje spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice, se poleg tega določbe o priznavanju poklicnih kvalifikacij na podlagi Direktive 2005/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta ne uporabljajo za priznavanje spričeval pomorščakov na podlagi Direktive 2008/106/ES.

Poglavitni cilj te revizije je torej poenostaviti in racionalizirati obstoječi regulativni okvir EU za usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake, da bi se: (i) ohranila skladnost predpisov EU z mednarodnim okvirom; (ii) prenovil centralizirani mehanizem za priznavanje tretjih držav, s čimer bi se povečala njegova učinkovitost in uspešnost; in (iii) povečala pravna jasnost glede vzajemnega priznavanja spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice.

Izvedena je bila ocena, s katero je bilo ugotovljeno, da obe direktivi ustrezata svojemu namenu ter sta v velikem obsegu izpolnili prvotne cilje in pričakovanja. Vendar so bili hkrati ugotovljeni elementi, ki so zavirali uspešnost in učinkovitost zakonodajnega okvira. Namen tega predloga je odpraviti ugotovljena pereča vprašanja.

Cilj Direktive 2005/45/ES je bil spodbujati poklicno mobilnost pomorščakov znotraj EU z olajšanjem vzajemnega priznavanja spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice. Z Direktivo je bil uveden poenostavljen postopek priznavanja spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice. Namen je bil vsem pomorščakom, ki so kvalificirani v državi članici in imajo taka spričevala, zagotoviti, da lahko delajo na ladjah, ki plujejo pod zastavo katere koli države članice.

Direktiva 2008/106/ES vsebuje tudi skupen mehanizem EU za priznavanje sistemov izobraževanja, usposabljanja in izdajanja spričeval za pomorščake iz tretjih držav. Poleg tega zahteva, da Komisija ob pomoči Evropske agencije za pomorsko varnost (EMSA) redno preverja, ali države članice in tretje države izpolnjujejo zahteve Direktive 2008/106/ES oziroma Konvencije STCW.

Pomen človeškega elementa za varnost človeškega življenja na morju in zaščito morskega okolja se na ravni Unije priznava od zgodnjih 90. let prejšnjega stoletja. Krepitev izobraževanja, usposabljanja in izdajanja spričeval za pomorščake je štela za posebno pomemben element pri doseganju visoke ravni varnosti. Na ravni EU je bilo to doseženo z določitvijo minimalnih standardov usposabljanja in izobraževanja v Direktivi 2008/106/ES, kakor je bila spremenjena. Ta direktiva na ravni EU združuje mednarodni okvir za zahteve za mednarodno usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje za pomorščake, ki so bile razvite v okviru Mednarodne pomorske organizacije (IMO) in so predpisane z Mednarodno konvencijo o standardih za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov iz leta 1978, kakor je bila spremenjena (Konvencija STCW).

Zaradi tehnične narave predvidenega predloga je bilo opravljeno ciljno posvetovanje. Štiri tedne je tako prek spletne raziskave potekalo posvetovanje z nacionalnimi strokovnjaki za STCW, združenji ladjarjev in sindikati pomorščakov. Organizirana je bila delavnica, na kateri so sodelovali države članice ter evropska združenja ladjarjev in pomorščakov, ki so izmenjevali svoje poglede o predvidenih ukrepih. Povzetek posvetovanja in podrobne povratne informacije o pripombah, podanih med postopkom posvetovanja, so predstavljeni v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen predlogu. Velika večina sodelujočih nacionalnih strokovnjakov in zainteresiranih strani je podprla predvidene ukrepe. Le zainteresirane strani, ki predstavljajo ladjarje, so izrazile nekatere pomisleke o prenovi centraliziranega mehanizma, tako da so med državami članicami odprle razpravo o potrebi po priznavanju novih tretjih držav. Kljub temu so bili njihovi pomisleki upoštevani v končnih ukrepih, da bi se morebitni ukrepi za učinkovitost uravnotežili s potrebo po ohranjanju konkurenčnosti evropskega ladjevja, tako da bi lahko država članica, ki zahteva priznanje, enostransko priznala tretjo državo, dokler se ne sprejme odločitev o njenem priznanju.

·razpoložljivi finančni in človeški viri, ki so vključeni v postopek priznavanja tretjih držav, se ne uporabljajo učinkovito. V postopku se trenutno ne upošteva število poveljnikov ladij in častnikov, ki bi se verjetno lahko zaposlili iz tretjih držav;

(a)Upravni okvir glede priznavanja in postopka ponovne presoje tretjih držav je neuspešen in neučinkovit:

Komisija je v okviru svojega programa ustreznosti in uspešnosti predpisov (v nadaljnjem besedilu: program REFIT) ocenila regulativni okvir EU za minimalno raven zahtev za usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake in za vzajemno priznavanje spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice. Ocena v okviru programa REFIT je pokazala, da je okvir EU v zvezi z usposabljanjem in izdajanjem spričeval za pomorščake večinoma dosegel svoje ključne cilje in ostaja ustrezen. Okvir EU je zlasti prispeval k odpravi ladijskih posadk, ki ne dosegajo standardov in delajo na ladjah, ki plujejo pod zastavo EU, kar je dosegel z izboljšanjem izobraževanja, usposabljanja in izdajanja spričeval za pomorščake, hkrati pa so bili z vzpostavitvijo centraliziranega mehanizma EU doseženi enaki konkurenčni pogoji med pomorščaki, usposobljenimi v Uniji, in pomorščaki, zaposlenimi iz tretjih držav. Hkrati je vzajemno priznavanje spričeval pomorščakov na podlagi Direktive 2005/45/ES spodbudilo mobilnost pomorščakov med plovili, ki plujejo pod zastavo EU.

Za dosego ugotovljenih ciljev se direktiva šteje za najprimernejšo obliko. Direktiva določa skupna načela in usklajeno raven varnosti ter zagotavlja izvrševanje pravil, vendar izbiro pravnih in tehničnih postopkov prepušča posamezni državi članici. Predlagani ukrepi so zlasti povezani z minimalnimi zahtevami za usposabljanje za pomorščake in šteje se, da Direktiva državam članicam omogoča potrebno svobodo, da v svoje sisteme usposabljanja uvedejo strožje zahteve, če menijo, da je to primerno.

Ob upoštevanju najnovejšega pravnega razvoja in sprememb Konvencije STCW predlog za uskladitev obstoječih zahtev Unije z mednarodnimi zahtevami, povečanje učinkovitosti centraliziranega mehanizma za priznavanje tretjih držav in pojasnitev opredelitve spričeval pomorščakov, ki jih države članice medsebojno priznavajo, šteje za edino sorazmerno in skladno možnost. Tak predlog zagotavlja, da sedanja visoka raven varnosti ni ogrožena, ter omogoča boljše izkoriščanje razpoložljivih virov.

V enakem smislu se bodo s preklicem priznanj tretjih držav, ki vsaj pet let niso zagotovile nobenega poveljnika ladje ali častnika ladjevju EU, sprostila sredstva za priznanje novih tretjih držav, ki imajo več možnosti za zagotovitev delovne sile evropskim plovilom. Zaradi pomanjkanja razpoložljivih podatkov in pravne narave sprememb elementi za poenostavitev niso bili količinsko opredeljeni.

Glavni element, povezan z večjo učinkovitostjo, je prenova centraliziranega mehanizma za priznavanje sistemov tretjih držav za izobraževanje in izdajanje spričeval za pomorščake. Z uvedbo razprave med državami članicami o potrebi po priznanju nove tretje države bo celoten proces postal preglednejši glede potrebe po izvršitvi takega priznanja. Tako bi se razpoložljivi človeški in finančni viri uporabljali razumneje in učinkoviteje, saj bo potekal temeljit premislek o stroških, ki bi nastali s priznanjem, v primerjavi s konkurenčno prednostjo, ki bi jo ladjevje EU imelo z zaposlovanjem pomorščakov iz ustrezne tretje države.

Ker gre za spremembo veljavnega zakonodajnega akta, ki spada v okvir programa Komisije za ustreznost in uspešnost predpisov (REFIT), je Komisija preučila možnosti za poenostavitev in zmanjšanje bremen.

Vendar je predlogu kljub temu priložen delovni dokument služb Komisije, v katerem je pojasnjena utemeljitev predlaganih rešitev s tehničnega in pravnega vidika ter so povzeta mnenja zainteresiranih strani, s katerimi je med pripravo te pobude potekalo posvetovanje.

Ta predlog predstavlja takojšnje ukrepanje po oceni v okviru programa REFIT, v kateri so bila opredeljena vprašanja v zvezi s potrebo po uskladitvi z mednarodnim okvirom, povečanjem učinkovitosti centraliziranega mehanizma za priznavanje tretjih držav in potrebo po pravni jasnosti glede priznavanja spričeval pomorščakov. Ne pričakuje se, da bi predvideni ukrepi imeli znatne učinke (tj. razen pravne jasnosti, varnosti ali enostavnosti), bistveno drugačne rešitve pa niso na voljo. Skladno s smernicami Komisije za boljše pravno urejanje ni bila izvedena celovita ocena učinka.

Rezultati delavnice in razprav z nacionalnimi strokovnjaki ter mnenja drugih ustreznih zainteresiranih strani so sporočeni v delovnem dokumentu služb, ki je priložen predlogu.

Člen 21 je spremenjen, da se časovni presledek za ponovno presojo na podlagi prednostnih meril podaljša do deset let. Tretje države, ki zagotavljajo omejeno število pomorščakov ladjevju EU in predstavljajo manjše tveganje za varnost, bi bilo treba ponovno presoditi v daljših časovnih presledkih v primerjavi s tretjimi državami, ki zagotavljajo največ delovne sile.

Člen 12 in Priloga I vključujeta nove spremembe Konvencije STCW v zvezi z novimi zahtevami za usposabljanje in kvalifikacije pomorščakov, ki delajo potniških ladjah in ladjah, ki spadajo na področje uporabe Kodeksa IGF in Polarnega kodeksa.

Člen 1 je spremenjen, da se omogočijo nove opredelitve v zvezi z novim pravilom V/3 in pravilom V/4, uvedenima v Prilogi k Direktivi 2008/106/ES. Poleg tega se je nova opredelitev „države članice gostiteljice“ po uvedbi novega člena 5b in za pojasnitev uporabe trenutnega člena 8 štela za potrebno.

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o spremembi Direktive 2008/106/ES o minimalni ravni izobraževanja pomorščakov in o razveljavitvi Direktive 2005/45/ES

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 100(2) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora,

ob upoštevanju mnenja Odbora regij,

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Za ohranitev visoke ravni varnosti v pomorskem prometu in preprečevanja onesnaževanja morja je bistveno, da se izboljša raven znanja in veščin pomorščakov Unije, tako da se razvije usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake v skladu z mednarodnimi pravili.

(2)Usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake na mednarodni ravni ureja Konvencija o standardih za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov (v nadaljnjem besedilu: Konvencija STCW) Mednarodne pomorske organizacije (IMO) iz leta 1978, ki je bila revidirana leta 2010. Nadaljnje spremembe Konvencije STCW so bile sprejete leta 2015 o zahtevah za usposabljanje in kvalifikacije pomorščakov, ki delajo na ladjah, za katere velja mednarodni kodeks za varnost ladij, ki uporabljajo pline ali druga goriva z nizkim vnetiščem (Kodeks IGF). Leta 2016 so bile sprejete tudi spremembe Konvencije STCW v zvezi z usposabljanjem in kvalifikacijami pomorščakov, ki delajo na potniških ladjah in ladjah, ki plujejo v polarnih vodah.

(3)Z Direktivo 2008/106/ES Evropskega parlamenta in Sveta se Konvencija STCW vključuje v pravo Unije. Vse države članice so pogodbenice Konvencije STCW, zato je treba doseči usklajeno izvajanje njihovih mednarodnih zavez s prilagajanjem pravil Unije o usposabljanju in izdajanju spričeval za pomorščake Konvenciji STCW. Zato bi bilo treba spremeniti več določb Direktive 2008/106/ES, da bi izražale najnovejše spremembe Konvencije STCW v zvezi z usposabljanjem in kvalifikacijami pomorščakov, ki delajo na ladjah, ki spadajo na področje uporabe Kodeksa IGF, potniških ladjah in ladjah, ki plujejo v polarnih vodah.

(4)Da bi se upošteval razvoj na mednarodni ravni in zagotovila pravočasna prilagoditev pravil Unije takšnemu razvoju, bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastila za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi z vključevanjem sprememb Konvencije STCW, tako da se posodobijo tehnične zahteve za usposabljanje in izdajanje spričeval za pomorščake. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, tudi na ravni strokovnjakov, in da se navedena posvetovanja izvedejo v skladu z načeli iz Medinstitucionalnega sporazuma z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje. Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov morata Evropski parlament in Svet zlasti prejeti vse dokumente hkrati s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se lahko sistematično udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov.

(5)Direktiva 2008/106/ES vsebuje tudi centralizirani mehanizem za priznavanje spričeval pomorščakov, ki jih izdajo tretje države. Ocena v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov (v nadaljnjem besedilu: program REFIT) je pokazala, da so bili od uvedbe centraliziranega mehanizma doseženi pomembni prihranki stroškov za države članice. Vendar je ocena hkrati pokazala, da je bilo v zvezi z nekaterimi priznanimi tretjimi državami nato le zelo omejeno število pomorščakov zaposlenih na plovilih Unije. Da bi zato učinkoviteje uporabili razpoložljive človeške in finančne vire, bi moral postopek za priznavanje tretjih držav temeljiti na analizi potrebe po takšnem priznanju, vključno z oceno števila poveljnikov ladij in častnikov, ki izvirajo iz te države in bi se lahko zaposlili na plovilih Unije.

(6)Glede na izkušnje pri uporabi postopka priznavanja tretjih držav je bilo pri oceni v okviru programa REFIT ugotovljeno, da trenutni 18-mesečni časovni okvir ne upošteva zapletenosti procesa, ki vključuje tudi pregled na terenu, ki ga opravi Evropska agencija za pomorsko varnost. Potrebne diplomatske ureditve za načrtovanje in izvedbo takega pregleda zahtevajo več časa. Poleg tega 18-mesečno obdobje ne zadostuje, če mora tretja država izvesti popravne ukrepe in uvesti pravne spremembe svojega sistema, da bo skladen z zahtevami Konvencije STCW. Iz teh razlogov bi bilo treba rok za sprejetje sklepa Komisije podaljšati z 18 na 24 mesecev, kadar pa mora tretja država izvesti večje popravne ukrepe, vključno s spremembami pravnih določb, bi bilo treba rok dodatno podaljšati na 36 mesecev. Poleg tega bi bilo treba ohraniti možnost, da država članica, ki zahteva priznanje, začasno prizna sistem tretje države za standarde za usposabljanje, izdajanje spričeval in ladijsko stražarjenje pomorščakov, da se ohrani prožnost postopka priznavanja.

(7)Da bi se še dodatno povečala učinkovitost centraliziranega sistema za priznavanje tretjih držav, bi bilo treba ponovno presojo tretjih držav, ki ladjevju Unije zagotavljajo majhno število pomorščakov, izvajati v daljših časovnih presledkih, ki bi jih bilo treba povečati na deset let. Vendar bi bilo treba to daljše obdobje ponovne presoje sistema takih tretjih držav združiti s prednostnimi merili, pri katerih so upoštevani pomisleki glede varnosti, s čimer se potreba po učinkovitosti uravnoteži z učinkovitim zaščitnim mehanizmom, če bi se poslabšala kakovost usposabljanja pomorščakov v ustreznih tretjih državah.

(8)Podatki o pomorščakih, zaposlenih iz tretjih držav, so postali razpoložljivi na ravni Unije, odkar države članice sporočajo ustrezne podatke iz svojih nacionalnih registrov v zvezi z izdanimi spričevali in overitvami. Te podatke bi bilo treba uporabiti za statistične namene in oblikovanje politik, pa tudi za izboljšanje učinkovitosti centraliziranega sistema za priznavanje tretjih držav. Na podlagi podatkov, ki jih sporočijo države članice, se priznane tretje države, ki vsaj pet let ladjevju Unije niso zagotovile nobenih pomorščakov, umaknejo s seznama priznanih tretjih držav. Poleg tega pa se ti podatki uporabijo tudi pri dajanju prednosti ponovni presoji priznanih tretjih držav.

(9)Določbe o priznavanju poklicnih kvalifikacij v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES se ne uporabljajo za priznavanje spričeval pomorščakov na podlagi Direktive 2008/106/ES. Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/45/ES je urejala vzajemno priznavanje spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice. Vendar so opredelitve spričeval pomorščakov iz Direktive 2005/45/ES zastarale po spremembah Konvencije STCW leta 2010. Zato bi bilo treba shemo vzajemnega priznavanja spričeval pomorščakov, ki jih izdajo države članice, spremeniti, da bi izražala mednarodne spremembe in nove opredelitve spričeval pomorščakov, vključene v Direktivo 2008/106/ES. Poleg tega bi bilo treba v shemo vzajemnega priznavanja vključiti tudi zdravniška spričevala pomorščakov, izdana v okviru pristojnosti držav članic. Da bi se odpravila dvoumnost in tveganje za neskladja med Direktivo 2005/45/ES in Direktivo 2008/106/ES, bi morala vzajemno priznavanje spričeval pomorščakov urejati Direktiva 2008/106/ES.