POROČILO KOMISIJE

o oceni učinkovitosti Sklepa Sveta 2005/387/PNZ o izmenjavi podatkov, oceni tveganja in nadzoru nad novimi psihoaktivnimi snovmi

Uvod

Nove psihoaktivne snovi[1] z izjemno hitrostjo postajajo vedno bolj dostopne. Hitrost, s katero se pojavljajo, in način, kako se lahko razširjajo, pomenita v skladu s poročilom Evropskega centra za spremljanje drog in zasvojenosti z drogami (EMCDDA) iz leta 2010 izziv za uveljavljene postopke za spremljanje novih psihoakivnih snovi, odzivanje nanje in nadziranje njihove uporabe[2].

Sklep Sveta 2005/387/PNZ o izmenjavi podatkov, oceni tveganja in nadzoru nad novimi psihoaktivnimi snovmi, ki je bil sprejet 10. maja 2005[3] (v nadaljnjem besedilu: Sklep Sveta), vzpostavlja vseevropski sistem za obravnavanje teh novih narkotičnih drog in psihotropnih snovi, ki vstopajo na evropski trg. Obsega izmenjavo informacij (sistem zgodnjega opozarjanja) med državami članicami o teh snoveh, njihovo oceno tveganja ter, če je potrebno, uvedbo nadzornih ukrepov in kazenskih sankcij[4] v EU.

Ta ocena je nadaljevanje priporočila akcijskega načrta EU za boj proti drogam za obdobje 2009–2012[5], ki od Komisije zahteva, da „ oceni učinkovitost “ tega Sklepa Sveta in „ ga po potrebi spremeni “. Komisija je to storila s podporo EMCDDA, svojega znanstvenega odbora in Europola. Države članice so k temu pripomogle prek raziskave (v nadaljnjem besedilu: raziskava)[6].

V oceni je poudarjeno dejstvo, da se je trg za nove psihoaktivne snovi v zadnjih treh letih izredno spremenil: znatno se je povečalo število odkritih snovi, njihovih vrst in razpršenost njihovih distribucijskih poti. V njej je bilo ugotovljeno, da Sklep Komisije ni ustrezen instrument za obravnavanje teh novih izzivov. Komisija zato poziva Evropski parlament in Svet, naj prispevata k razpravi o načinih za krepitev zakonodaje EU. Namen tega so morebitni zakonodajni predlogi Komisije v letu 2012.

NOVE PSIHOAKTIVNE SNOVI V EU: RAZVOJ IN IZZIVI

V zadnjih petih letih so države članice prek mehanizma za izmenjavo informacij[7], vzpostavljenega s Sklepom Sveta, prijavile 115 psihoaktivnih snovi[8]. Medtem ko se število prijavljenih novih snovi med letoma 2005 in 2008 ni spreminjalo in je znašalo med 10 in 15 na leto, pa se je število prijav od leta 2009 precej povečalo.

Številne nove psihoaktivne snovi so pravzaprav različice znotraj posebne skupine kemikalij in so podobne snovem, nadzorovanim na nacionalni ravni. Nekatere so proizvodi, ki vsebujejo zeliščne in sintetične sestavine, ki se v različnih mešanicah pojavljajo v različnih državah članicah. Tak primer je „spice“, mešanica zeliščnih in sintetičnih kanabinoidov, ki posnemajo učinke konoplje[9]. Zaradi njihove raznolikosti in hitrosti, s katero jih razvijajo, da bi nadomestile tiste, ki so pod nadzorom, jih je težko odkriti in urejati s predpisi.

Številne snovi proizvajajo v komercialnih laboratorijih, najverjetneje v Aziji[10], in so običajno cenejše od prepovedanih drog. Kljub njihovemu statusu dovoljenih snovi („dovoljena omamna sredstva“)[11] — zaradi česar bi lahko uživalci verjeli, da so varne — lahko v primerjavi s prepovedanimi drogami, navedenimi na t. i. seznamih h konvencijam Združenih narodov o mamilih in psihotropnih snoveh, pomenijo grožnjo javnemu zdravju. Njihove sestavine in učinki le-teh so pogosto nejasni. Tako so lahko strupene, zasvojevalne in imajo lahko dolgoročne škodljive učinke. Za uporabnike so glavni viri informacij o njihovih morebitnih učinkih in tveganjih spletne strani in sporočila, ki jih na internetu objavijo skupnosti uporabnikov drog. Tržijo in prodajajo se v glavnem prek specializiranih prodajaln, prodajalcev prepovedanih drog in interneta.

Vrsto let so specializirane prodajalne, ki so prodajale nove psihoaktivne snovi, obstajale samo v nekaterih državah članicah. V zadnjih dveh letih pa so se začele takšne prodajalne hitro odpirati v več državah, vključno s Poljsko, Irsko in Romunijo. Za urejanje specializiranih prodajaln v EU ni skupnega pristopa. Kljub temu pa lahko nacionalne odločitve glede teh prodajaln vplivajo na politike drugih držav članic[12].

Hitra raziskava EMCDDA iz leta 2010[13] je odkrila 136 spletnih prodajaln, ki prodajajo nove psihoaktivne snovi. Večina teh prodajaln je imela sedež na Nizozemskem, v Združenem kraljestvu in v Nemčiji, vendar je bilo vsaj pet prodajaln najdenih tudi na Poljskem, v Franciji in na Madžarskem.

Nove psihoaktivne snovi so na države članice vplivale na različne načine. Le-te uporabljajo različne zakone za nadzor ali urejanje proizvodnje, prodaje in posesti novih psihoaktivnih snovi, zlasti zakonodajo na področju nadzora drog in zdravil. Lahko uporabijo tudi zakonodajo, ki temelji na več direktivah in uredbah[14] za varnost hrane[15], varstvo potrošnikov, nevarne snovi in proizvode na ravni EU[16]. Vendar se nekatere nove psihoaktivne snovi prodajajo na primer z oznako „ ni namenjeno prehrani ljudi “[17], s čimer se izognejo zakonodaji na področju drog.

CILJI IN PODROčJE UPORABE SKLEPA SVETA

Sklep Sveta z dne 10. maja 2005 je bil sprejet na podlagi prejšnjih členov 29, 31(1)(e) in 34(2)(c)[18] Pogodbe o Evropski uniji (tretji steber). Njegov cilj je bil omogočiti državam članicam, da se z uvedbo nadzornih ukrepov za psihoaktivne snovi po vsej EU učinkovito spopadajo z njihovim pojavljanjem.

Postopek, uveden s Sklepom Sveta za uvedbo nadzornih ukrepov za novo psihoaktivno snov, zajema šest korakov: 1) država članica zagotovi informacije o novi snovi na svojem trgu; 2) Europol in EMCDDA v sodelovanju z Evropsko agencijo za zdravila (EMA) pripravita skupno poročilo in ga predložita Svetu; 3) Svet zaprosi EMCDDA za oceno tveganja; 4) EMCDDA predloži oceno tveganja Svetu in Komisiji; 5) Komisija predstavi Svetu pobudo za nadzorne ukrepe; 6) Svet sprejme odločitev glede uvedbe nadzornih ukrepov za snov in glede obveznosti uvedbe ukrepov na področju kazenskega prava. Ta postopek je bil od leta 2005 uporabljen samo dvakrat. Leta 2007 se je Svet odločil, da uvede nadzorne ukrepe za BZP[19] in leta 2010 za mefedron[20].

Področje uporabe Sklepa Sveta je opredeljeno po analogiji s področjem uporabe sistema za nadzor drog, kot je predviden v konvencijah Združenih narodov o drogah, ki se skuša doseči tudi na ravni EU[21]. Obsega snovi, ki niso na seznamih teh konvencij in lahko pomenijo podobno grožnjo javnemu zdravju. Ne zajema predhodnih sestavin[22] ali snovi, ki se uporabljajo pri proizvodnji zdravil[23]. Namen Sklepa Sveta ni nadomestiti zakonodajo držav članic o novih psihoaktivnih snoveh, ampak obravnavati tiste snovi, ki so ali bi lahko postale težava po vsej EU.

UčINKOVITOST SKLEPA SVETA

V letu 2010 je bilo prijavljeno rekordno število novih snovi (41), kar je več kot tretjina vseh snovi, prijavljenih od leta 2005. To povečanje števila prijav ne ponazarja samo hitrega naraščanja števila snovi, ki so na voljo v EU, ampak tudi izboljšane zmogljivosti poročanja v nekaterih državah članicah. 75 % vseh prvih prijav je bilo iz petih držav članic, od tega je Združeno kraljestvo prijavilo tretjino novih snovi, kar odraža veliko stopnjo zmogljivosti Združenega kraljestva za poročanje in odkrivanje[24].

Ker vse države članice ne uporabljajo proaktivnega pristopa (v okviru nadzorovanih poskusnih nakupov prek interneta in v specializiranih prodajalnah), je lahko število novih snovi na trgu večje od prijavljenega.

Do danes so bila na podlagi prijav iz držav članic objavljena tri skupna poročila: o m CPP[25] (2006), BZP (2007) in mefedronu (2010). Skupnima poročiloma o BZP in mefedronu je sledila ocena tveganja[26].

Oceni tveganja za BZP in mefedron sta zagotovili argumente za uvedbo nadzornih ukrepov za ti dve snovi. V obeh ocenah tveganja je bilo ugotovljeno, da snovi pomenita tveganje za zdravje in družbo, vendar je bilo potrjeno, da ni veliko znanstvenih dokazov o akutnih in dolgoročnih učinkih na zdravje in smrtne primere ter o vzorcih uživanja in razširjenosti.

Sklep Sveta določa, da se lahko Svet na podlagi ugotovitev ocene tveganja odloči za uvedbo nadzornih ukrepov za snov in za obveznost uvedbe ukrepov na področju kazenskega prava. Pomanjkanje drugih možnosti (tj. ukrepov, ki niso kazenski) odraža mehanizem konvencij ZN o prepovedanih drogah. Po oceni snovi je Komisija v obeh primerih (za BZP in mefedron) predlagala — in Svet je predlog sprejel[27] — da se za snov uvedejo nadzorni ukrepi in da morajo države članice uvesti kazenske sankcije[28]. V primeru BZP je bilo v Sklepu Sveta[29] potrjeno, da ocena tveganja kaže pomanjkanje trdnih dokazov o splošni nevarnosti snovi, vendar je bilo v njem navedeno, da je treba „ glede na previdnostno načelo “ sprejeti ukrepe zaradi njegovega tveganja za zdravje.

REZULTATI RAZISKAVE

Raziskava, izvedena v državah članicah[30], kaže, da je mehanizem izmenjave informacij uporabno orodje za obveščanje držav članic o novih snoveh, odkritih v sosednjih državah. Vendar so številne države poudarile, da bi bilo treba zagotoviti dodatne informacije, zlasti toksikološke ali forenzične. Večina držav članic navaja, da bi bilo treba snovi, za katere po skupnem poročilu ni izvedena ocena tveganja, kljub temu dejavno spremljati.

Znanstveni odbor priznava, da ocene tveganja glede na pomanjkanje informacij o teh novih snoveh same po sebi temeljijo na delnem znanju, in obenem poudarja, da bi bilo treba za podporo postopka ocene tveganja dati na voljo dodatne vire, na primer za izvajanje toksikoloških preskusov. To mnenje je podprlo več držav članic.

Številne države članice so izrazile zaskrbljenost, ker je na podlagi Sklepa Sveta možno obravnavati samo eno psihoaktivno snov naenkrat. Trdijo, da ta pristop preprečuje celosten odziv, saj je lahko takoj, ko se za določeno snov uvedejo nadzorni ukrepi, razvita nova snov, ki se brez težav trži in nadomesti prvo. Prav tako je težko sprejeti ukrepe za droge, ki so sestavljene iz več snovi v različnih kombinacijah, od katerih bi bilo treba proučiti vsako posebej. Zato na ravni EU ni bil sprejet noben ukrep za „spice“.

Številne države članice so poskusile obravnavati več snovi hkrati in sprejele splošni pristop[31], vendar vse ne uporabljajo te metode. Sočasni nadzorni ukrepi za skupino kemijsko povezanih snovi so eden od načinov za obravnavo tega problema, ki terja podrobno razpravo, vendar pa je sočasna ocena različnih snovi v praksi težka in znanstveno manj zanesljiva, saj se učinki in morebitna škoda snovi, vključenih v katero koli generično skupino, zelo razlikujejo. Znanstveni odbor EMCDDA je navedel, da bi bila lahko v oceno tveganja vključena obsežnejša razprava o kemijsko podobnih sestavinah, da bi se zagotovil boljši vpogled v povezane snovi, ki bi lahko prišle na trg.

Raziskava je pokazala, da številne države članice menijo, da je obstoječe pomanjkanje alternativ kazenskemu nadzoru neustrezno, in poudarjajo, da bi bilo treba upoštevati širšo paleto možnosti, zlasti začasne nadzorne ukrepe in ukrepe za obvladovanje tveganja.

Glede časovnega okvira sprejemanja odločitev vse države članice poudarjajo, da je za obravnavanje novih psihoaktivnih snovi potrebno hitro ukrepanje. V skladu z raziskavo večina držav članic meni, da je postopek sprejemanja odločitev prepočasen: za BZP je bil nadzor uveden 15 mesecev po objavi skupnega poročila, za mefedron pa 12 mesecev po objavi.

Sedemnajst držav članic bi se strinjalo s pospešenim postopkom / postopkom v izrednih razmerah, zlasti če snov povzroča precejšnjo zaskrbljenost in je potrebnega več časa za izvedbo nadaljnje znanstvene raziskave. Nekatere države članice že uporabljajo ta pristop v izrednih razmerah / pospešeni postopek za omejevanje prodaje novih snovi za določeno obdobje. Ena država članica je predlagala ustanovitev stalnega odbora, da bi se lahko institucije in agencije EU odločale o sprejetju začasnih ukrepov. Druga država članica je priporočila previdnost glede ukrepov v izrednih razmerah, pri čemer je izpostavila tveganje, da prepoved morda ne bo odpravljena, tudi če z oceno tveganja ne bodo zagotovljeni dokazi o škodi, ki jo snov povzroča.

POTREBA PO CELOVITEM PRISTOPU

Čeprav se morda zdi, da nove psihoaktivne snovi ne pomenijo takšne grožnje za javno zdravje kot tradicionalne prepovedane droge[32], pa nam dolžnost varovanja javnega zdravja ne dopušča, da bi bili zadovoljni s sedanjim stanjem. Zato bi bilo treba na ravni EU razviti trden in celovit odziv na veliko pojavnost in vse večjo priljubljenost teh snovi. Ključni izziv pri tem je, da se te snovi proizvajajo in prodajajo v sivem območju, nekje med zakonodajo o nadzoru drog, varnosti hrane, varstvu potrošnikov, zdravilih in kemikalijah. Organi v številnih državah članicah pogosto ne vedo zagotovo, katera zakonodaja bi te snovi najučinkoviteje obravnavala.

Sklep Sveta se lahko obravnava kot orodje, oblikovano za varovanje javnega zdravja, in tudi kot instrument kazenskega sodstva, namenjen obravnavi novih psihoaktivnih snovi v okviru okrepljenega kazenskega pregona in pravosodnega sodelovanja med državami članicami. Kljub temu se je v zadnjih petih letih široko uporabljal, večinoma kot orodje za varovanje javnega zdravja, pri čemer je organom omogočil izmenjavo informacij o novih snoveh ter razumevanje in predvidevanje gibanj na tem hitro spreminjajočem se trgu. Kot instrument kazenskega sodstva je bil uporabljen samo dvakrat: za uvedbo nadzornih ukrepov in posledično kazenskih sankcij za dve snovi.

Številne snovi, ki so jih prijavile države članice, niso bile zaskrbljujoče za celotno EU in so jih države zato obravnavale na nacionalni ravni. Nekateri proizvodi, na primer mešanica „spice“, so povzročili zaskrbljenost v več državah članicah EU, vendar zaradi omejenih možnosti ukrepanja na podlagi Sklepa Sveta glede obravnave takih mešanic snovi niso bili obravnavani na ravni EU. Več drugih snovi, ki so povzročile zaskrbljenost glede javnega zdravja, bi se verjetno lahko obravnavalo na ravni EU, če bi Sklep Sveta poleg nadzornih ukrepov na področju kazenskega pravosodja nudil tudi „blažje“ možnosti za obvladovanje tveganja.

Ker področje uporabe veljavnega Sklepa Sveta odraža konvencije ZN o drogah, omejuje možnosti za obravnavo teh snovi in tako zmanjšuje število snovi, ki bi se lahko učinkovito obravnavale na ravni EU. Čeprav se zdi, da države članice soglašajo, da bi moralo biti kazensko pravo del odzivanja na nove psihoaktivne snovi na ravni EU, pa se zdi, da se večina držav članic strinja, da to ni vedno trajnostna možnost za spopadanje s širjenjem novih psihoaktivnih snovi in da to nikakor ne bi smela biti edina možnost. Države članice se strinjajo, da je končni cilj nadzora zaščita državljanov pred neznanimi tveganji, ki jih te snovi prinašajo.

Fazi izmenjave informacij in ocene tveganja sta državam članicam omogočili, da so si izmenjale informacije, ter jim zagotovili ustrezne in pravočasne povratne informacije o gibanju in razvoju na tem hitro razvijajočem se trgu. Ocena tveganja zagotavlja nujno združevanje raziskav v celotni EU, ki pa jih je treba okrepiti, da bodo odločitve temeljile na dokazih. Raziskava je pokazala, da bi bilo treba za obravnavanje notranjih omejitev pri ocenjevanju novih snovi, o katerih ni veliko informacij, dati na voljo sredstva, zlasti za podporo toksikoloških, forenzičnih in farmakoloških analiz.

Glede vprašanja sprejemanja odločitev je v raziskavi jasno navedeno, da je hiter odziv EU bistvenega pomena. Po mnenju nekaterih držav članic bi bilo ukrepanje lahko hitrejše z uporabo instrumentov, ki se dobro obnesejo na področju varnosti hrane in proizvodov ter nevarnih kemikalij. V nekaterih primerih bi to lahko bili vmesni ukrepi, ki bi se izvajali do odločitve glede kazenskih nadzornih ukrepov. Ti sistemi vsebujejo mehanizem za obveščanje in izmenjavo informacij, pa tudi postopke v izrednih razmerah v primeru neposredne nevarnosti za zdravje (vključno z začasnimi prepovedmi). Imajo tudi sisteme razvrščanja, ki organom omogočajo, da se odzovejo sorazmerno s tveganjem ocenjenega proizvoda. Taki mehanizmi bi lahko državam članicam nudili večjo prožnost pri odločanju o najustreznejšem načinu za obravnavanje določenih snovi in jim hkrati omogočali, da ukrepajo hitreje.

SKLEPNE UGOTOVITVE — PRIHODNJI UKREPI

Sklep Sveta o novih psihoaktivnih snoveh je zagotovo uporaben instrument za obravnavanje novih snovi na ravni EU, zlasti ker omogoča izmenjavo informacij med državami članicami (sistem zgodnjega obveščanja). Vendar se na podlagi te ocene zdi, da ima Sklep, kadar gre za uvedbo nadzornih ukrepov za te snovi v celotni Evropi, tri velike pomanjkljivosti, in sicer:

- ne more obvladovati velikega povečanja števila novih psihoaktivnih snovi na trgu, ker snovi obravnava posamično in v okviru dolgotrajnega postopka;

- je reaktiven, saj so snovi, za katere so uvedeni nadzorni ukrepi, hitro nadomeščene z novimi, ki imajo podobne učinke, pogosto z manjšimi spremembami njihove kemične sestave;

- ne ponuja alternativ nadzornim ukrepom.

Komisija bo zato na podlagi nadaljnje ocene učinka proučila potrebo po učinkovitejšem pravnem instrumentu. Proučila bo, kako bi lahko uskladila potrebo po hitrem odzivu in okrepljeni oceni tveganja snovi. Proučila bo ukrepe za razširitev podpore zbiranju toksikoloških in forenzičnih informacij.

Komisija meni, da je potreben celovit odziv na ravni EU, ki bi zapolnil vrzeli med nadzorom drog in drugimi vrstami zakonodaje, vključno z zakonodajo o varnosti hrane ali proizvodov. Poleg nadzornih ukrepov na področju kazenskega pravosodja bi bilo treba oceniti tudi druge možnosti za obvladovanje tveganja, da bo odzivanje na pojavljanje snovi, ki povzročajo zaskrbljenost, na ravni EU hitrejše.

Komisija bo za boljše razumevanje hitro razvijajočega se trga za nove psihoaktivne snovi proučila načine za spremljanje snovi, za katere ni izvedena ocena tveganja, vendar povzročajo zaskrbljenost[33], in snovi, za katere so uvedeni nadzorni ukrepi.

Morebitni zakonodajni predlogi glede novih psihoaktivnih snovi bi morali biti zasnovani na temeljiti in celoviti analizi ter razpravi. Zato sta Evropski parlament in Svet pozvana, da se pridružita razpravi o tem, kako bi bila lahko zakonodaja EU na tem področju učinkovitejša. Jeseni bo Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predstavila glavne cilje in možnosti za spremembo Sklepa Sveta 2005/387/PNZ.

Ker zakonodaja sama ne bo zagotovila popolnega odgovora na zapleten izziv, ki ga pomenijo nove psihoaktivne snovi, Komisija poziva države članice, da pospešijo svoja prizadevanja za izboljšanje učinkovitosti programov za obveščanje o drogah preprečevanje njihove uporabe[34], pri čemer bi bilo treba upoštevati vse večjo priljubljenost novih psihoaktivnih snovi.

[1] V skladu z opredelitvami Sklepa Sveta (člen 3) „nova psihoaktivna snov“ pomeni narkotično drogo ali novo psihotropno drogo v čisti obliki ali v pripravku; „nova narkotična droga“ pomeni snov v čisti obliki ali v pripravku, ki je ni na seznamih Enotne konvencije Združenih narodov o mamilih iz leta 1961 in ki lahko predstavlja podobno nevarnost za javno zdravje kot snovi, naštete v seznamih I, II ali IV; „nova psihotropna droga“ pomeni snov v čisti obliki ali v pripravku, ki je ni na seznamih Konvencije Združenih narodov o psihotropnih snoveh iz leta 1971 in ki lahko predstavlja podobno nevarnost za javno zdravje kot snovi, naštete v seznamih I, II, III ali IV.

[2] Letno poročilo EMCDDA-Europol za leto 2010 o izvajanju Sklepa Sveta 2005/387/PNZ, str. 15.

[3] UL L 127, 20.5.2005, str. 32–37.

[4] Države članice morajo sprejeti potrebne ukrepe na podlagi svojih obveznosti iz Konvencije Združenih narodov o psihotropnih snoveh iz leta 1971 in Enotne konvencije Združenih narodov o mamilih iz leta 1961 (člen 9 Sklepa Sveta). Te obveznosti so navedene v členu 3 Konvencije Združenih narodov zoper nezakonit promet mamil in psihotropnih snovi iz leta 1988: Vsaka podpisnica bo sprejela potrebne ukrepe, da se določijo kot kazniva dejanja po njenem zakonu, če so naklepni, tile prekrški: proizvodnja, predelava, razdeljevanje, prodaja, dobava, transport, uvoz ali izvoz, posest ali nakup kateregakoli mamila ali katerekoli psihotropne snovi.

[5] UL C 326, 20.12.2008, str. 7–25. Ukrep 69.

[6] Za povzetek poročila o ugotovitvah raziskave glej Prilogo (oddelek 7).

[7] Glej Prilogo (oddelka 4 in 7) za členitev prijavljenih snovi, vrst in gibanj.

[8] Sistem zgodnjega obveščanja EMCDDA/Europol, v katerem sodelujejo vse države članice

[9] Ta mešanica se je v Evropi prvič pojavila leta 2006 in postala priljubljena leta 2008. Nobena od sestavin mešanice ni postala samostojna droga; www.emcdda.europa.eu/publications/thematic-papers/spice.

[10] Zlasti na Kitajskem in v Indiji.

[11] „Dovoljena omamna sredstva“ je krovni izraz za mednarodno pravno neurejene psihoaktivne sestavine ali proizvode, ki jih vsebujejo, posebej razvite tako, da oponašajo učinke znanih (uveljavljenih) drog, pogosto z namenom izogibanja obstoječemu nadzoru drog. Izraz obsega številne sintetične in rastlinske snovi in proizvode, vključno s „kemikalijami, ki se uporabljajo v raziskavah“, „poživili za zabave“, „zeliščnimi poživili“ itd., ki se običajno prodajajo preko interneta ali v posebnih kavarnah / specializiranih prodajalnah ter se oglašujejo z agresivnimi in naprednimi tržnimi strategijami, v nekaterih primerih pa so sestavine, ki jih vsebujejo, namerno napačno navedene in se ne ujemajo z dejansko sestavo. Za trg „dovoljenih omamnih sredstev“ je značilna hitrost, s katero se dobavitelji izogibajo nadzoru drog z nudenjem novih alternativ prepovedanim izdelkom.

[12] Tako so na primer trgovci zaradi nedavnih preiskav, ki so jih poljski organi izvedli v več kot 1 300 specializiranih prodajalnah v državi, odprli podobne prodajalne v sosednji Češki.

[13] EMCDDA, Letno poročilo o stanju na področju problematike drog v Evropi za leto 2010; str. 92–93.

[14] Za pregled teh instrumentov EU glej Prilogo (oddelek 5).

[15] Nekatere nove psihoaktivne snovi se lahko obravnavajo kot hrana, saj se vsaka snov, ki je namenjena peroralnemu zaužitju, šteje za hrano in je predmet zakonodaje o varnosti hrane (člen 2 Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane).

[16] Posest za osebno rabo v skladu z zakonodajo za zdravila ni kaznivo dejanja, v skladu z zakoni za nadzor drog pa pogosto je. Zakonodaja za varnost hrane in varstvo potrošnikov zahteva, da proizvajalci dokažejo varnost svojih proizvodov.

[17] Mefedron, za katerega so bili 2. decembra 2010 uvedeni nadzorni ukrepi v celotni EU (UL L 322, 20.12.2010, str. 44), se je tržil kot „gnojilo“, drugi proizvodi pa se na primer tržijo kot „solne kopeli“ ali „osvežilci zraka“.

[18] Ti členi obravnavajo policijsko in pravosodno sodelovanju v kazenskih zadevah in sprejetje ukrepov za določitev minimalnih predpisov o elementih kaznivih dejanj in kaznih na področju nedovoljenega prometa s prepovedanimi drogami. Lizbonska pogodba izpodbija ratio legis Sklepa Sveta, saj je razveljavila prejšnji člen 34(2)(c) Pogodbe, na podlagi katerega bi bilo mogoče sprejeti odločitev, da se za snov uvedejo nadzorni ukrepi. Odločitev, da se za mefedron uvedejo nadzorni ukrepi, bi bila lahko sprejeta samo v skladu z načelom ohranjanja pravnega reda tretjega stebra.

[19] 1-benzilpiperazin.

[20] 4-metilmetkatinon.

[21] Člen 3(b) in (c).

[22] Kemikalije, ki se uporabljajo pri proizvodnji drog.

[23] Člen 7(3).

[24] Glej Prilogo (oddelek 4).

[25] 1-(3-klorofenil)piperazin.

[26] m CPP ni bil ocenjen, ker se snov uporablja pri proizvodnji zdravil. Prav tako ga ni bilo mogoče spremljati preko sistema farmakovigilance[27]. Čeprav Sklep Sveta ne predvideva spremljanja snovi, za katere ni bila izvedena ocena tveganja, poročila kažejo, da je bil m CPP še naprej prisoten na trgu kot tak ali v tabletah ekstazija. Sistem farmakovigilance je postopek spremljanja varnosti zdravil in ukrepanja za zmanjšanje njihovih tveganj ter povečanje njihovih koristi. Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila; UL L 136, 30.4.2004, str. 1–32.

[28] Države članice morajo sprejeti nacionalne ukrepe, da v enem letu izvedejo ustrezne odločitve Sveta (člen 9(1)).

[29] COM(2007) 430 konč., 17.7.2007; COM(2010) 583 konč.; 2010/0293 (NLE), 20.10.2010.

[30] UL L 63, 7.3.2008, str. 45 – uvodna izjava (8).

[31] Za povzetek poročila o ugotovitvah raziskave glej Prilogo (oddelek 7).

[32] Sočasna ocena in/ali nadzor skupine kemijsko povezanih sestavin.

[33] V poročilih o oceni tveganja za BZP in mefedron sta bila opredeljena dva primera smrti, pri katerih naj bi bili ti snovi edini vzrok smrti, čeprav je bilo med tem časom potrjenih več primerov. EMCDDA ocenjuje, da v EU zaradi prevelikega odmerka opiatov in kokaina na leto umre od 7 500 do 8 000 ljudi. 10458/07, CORDROGUE 35, 5.6.2007; 12658/10, CORDROGUE 67, 29.7.2010. EMCDDA 2010 Letno poročilo o stanju na področju problematike drog v Evropi, str. 16.

[34] Npr. m CPP in „spice“.

[35] Razvoj celostnih in inovativnih pristopov za opredelitev, spremljanje in odzivanje na gibanja glede uživanja novih psihoaktivnih snovi je prednostna naloga programa Komisije za preprečevanje uporabe drog in obveščanje o njih. Sklep št. 1150/2007/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. septembra 2007 o vzpostavitvi posebnega programa „Preprečevanje uporabe drog in obveščanje“ za obdobje 2007–2013 v okviru splošnega programa „Temeljne pravice in pravosodje“; UL L 257, 3.10.2007, str. 23.