To poročilo temelji na znanstvenih ocenah in prispevkih Znanstvenega, tehničnega in gospodarskega odbora za ribištvo (STECF) ter Mednarodnega sveta za raziskovanje morja (ICES). V njem se v celoti upoštevajo stališča in mnenja, ki jih je poslalo 23 držav članic, osem svetovalnih svetov in 37 deležnikov v okviru ciljno usmerjenega spletnega posvetovanja. Podroben opis znanstvenih prispevkov in rezultatov posvetovanja je na voljo v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen temu poročilu.

To poročilo je odgovor na zahtevo iz člena 31(1) Uredbe, hkrati pa je tudi podlaga, na kateri bo SRP prispevala k „akcijskemu načrtu za ohranitev ribolovnih virov in varstvo morskih ekosistemov“ (v nadaljnjem besedilu: akcijski načrt), kot je napovedan v strategiji EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030. V njem bodo navedena področja, na katerih je potrebnih več prizadevanj.

To poročilo je objavljeno le dve leti po začetku veljavnosti Uredbe. Ker je med sprejetjem, izvajanjem in spremljanjem, zbiranjem podatkov ter znanstveno in tehnično oceno preteklo malo časa, ni mogoče v celoti oceniti, ali je Uredba izpolnila svoje cilje na regionalni ravni ali ravni EU. Zato je to prvo poročilo osredotočeno na analizo:

Z Uredbo so bili uvedeni pristopi, temelječi na rezultatih in podprti z „regionalizacijo“. Določila je splošna pravila, ki se uporabljajo za vse vode EU, in omogočila sprejetje tehničnih ukrepov, ki so prilagojeni regionalnim posebnostim ribištva. Ta pristop regionalizacije, ki temelji na rezultatih, je zasnovan v okviru SRP, da bi se odločanje približalo ribičem. Prav tako države članice in ribiški sektor spodbuja, da prevzamejo dejavno vlogo pri njenem oblikovanju in izvajanju.

Namen teh tehničnih ukrepov je prispevati k doseganju ciljev skupne ribiške politike (v nadaljnjem besedilu: SRP) (kot so opredeljeni v Uredbi št. 1380/2013 (v nadaljnjem besedilu: uredba o SRP)) in k doseganju dobrega okoljskega stanja, kot je določeno v okvirni direktivi o morski strategiji ter v ustreznih določbah direktiv o pticah in habitatih . Z ribolovom v skladu z največjim trajnostnim donosom ob ustreznih tehničnih ukrepih se poveča donos ciljnih ribjih staležev, hkrati pa se zmanjšajo nenamerni ulov in prilov ter vplivi na občutljive habitate, bodisi s selektivnostjo glede na velikost (izogibanje majhnim ribam) bodisi s selektivnostjo glede na vrsto (izogibanje določenim vrstam). Ukrepi so bistvenega pomena za učinkovito izvajanje politike EU na področju zavržkov in obveznosti iztovarjanja. Države članice in gospodarski subjekti bi morali dajati prednost izbiri boljšega ribolovnega orodja in tehnik, da se prepreči in čim bolj zmanjša nenamerni ulov.

Upravljanje, ki temelji na rezultatih, v kombinaciji z dejavnim sodelovanjem deležnikov in držav članic zahteva spremljanje in merjenje rezultatov, ki jim sledijo revidirani tehnični ukrepi, oblikovani skozi čas. Prejšnje uredbe niso vključevale meril za merjenje učinka in uspeha izvajanja tehničnih ukrepov. To pomeni, da ni bilo mogoče natančno ugotoviti, kako tehnični ukrepi prispevajo k zgoraj navedenim ciljem.

Najnovejša znanstvena analiza, ki jo je izvedel STECF, kaže počasno in zelo postopno smer razvoja v ulov večjega deleža večjih rib. Čeprav so eksperimentalne študije pokazale, da je izboljšano selektivnost mogoče doseči z uporabo določenega ribolovnega orodja v nadzorovanih razmerah, se je izkazalo, da je težko vzpostaviti neposredne vzročne zveze med uporabo posameznih predpisov o ribolovnem orodju, spremembami uporabljenega ribolovnega orodja in splošno selektivnostjo ribiških flot glede na velikost. Dovolj podrobni podatki, na podlagi katerih bi bilo mogoče ugotoviti take povezave, niso na voljo. Poleg tega se domneva, da tudi operativni dejavniki (odločitev, kje in kdaj loviti, in natančne podrobnosti namestitve orodja) pomembno vplivajo na selektivnost, kar ni urejeno z regulativnimi obveznostmi.

Uredba, v kateri so obravnavani bolj na rezultatih temelječi pristopi k opredelitvi ukrepov, vključuje ciljne vrednosti za tehnične ukrepe, da se:

·zmanjša nenamerni ulov (zlasti občutljivih vrst),

·optimizirajo vzorci izkoriščanja,

·prispeva k izboljšanim donosom in

·zagotovi, da so vplivi ribolova na habitate morskega dna skladni z okoljsko zakonodajo EU.

Potreba po izboljšanih metodah za merjenje selektivnosti in njenih učinkov postaja vse bolj očitna in nujna. Učinkovitost je mogoče oceniti le na podlagi vidnih rezultatov: boljše zaščite nedoraslih organizmov in drstišč, manjšega naključnega ulova občutljivih morskih vrst, manjših negativnih vplivov na okolje ter pozitivnih prispevkov k okoljski zakonodaji. Namen takih metod merjenja je dvojen: (i) predhodna ocena potencialnih rezultatov na podlagi predlaganih in oblikovanih ukrepov ter (ii) ocena ukrepov glede na rezultate, dosežene s takšnimi ukrepi.

Selektivnost je odvisna od vrste uporabljenega ribolovnega orodja in od načina, kako ga kapitani ribiških plovil in ribiči uporabljajo glede na kraj, sezono, čas dneva, hitrost in druge operativne odločitve. Izboljšanje selektivnosti je odvisno ne le od tega, da se z zakonodajo spremeni struktura ribolovnega orodja, ampak tudi od tega, da se z zakonodajo ribiči spodbudijo k uporabi orodja z boljšimi praksami. To pomeni, da so potrebne izboljšane metode za spremljanje selektivnosti, s katerimi se natančneje izmerijo količine majhnih rib ali občutljivih vrst, ki se ulovijo. Sedanje metode spremljanja so zagotavljale samo podatke, na podlagi katerih je lahko STECF ocenil širše smeri razvoja selektivnosti glede na velikost v segmentih velikih flot. Komisija bo v prihodnjem akcijskem načrtu razmislila o priporočilih za države članice glede dodatnih sredstev za zbiranje informacij, potrebnih za učinkovitost te politike.

4.Prispevek k doseganju okoljskih ciljev EU

Tehnični ukrepi morajo prispevati tudi k doseganju dobrega okoljskega stanja, določenega v okvirni direktivi o morski strategiji. Ukrepi, namenjeni ohranjanju morskih bioloških virov v okviru SRP, ki prispevajo tudi k varstvu morskega okolja, spadajo v izključno pristojnost EU. Skladnost z okoljsko zakonodajo EU se zahteva v SRP, Uredba pa temelji na ciljih, ki so v njej določeni.

Kvantitativni okoljski cilji se oblikujejo v skladu z okvirno direktivo o morski strategiji, vendar je večina okoljskih ciljev še vedno kvalitativnih, na primer „ugodno stanje ohranjenosti“ iz člena 1(e) in člena 2 direktive o habitatih.

Povratne informacije s posvetovanj potrjujejo, da je potreben čas za uskladitev z Uredbo (ki konsolidira in nadomešča več kot 30 predhodnih uredb) in prehod s predpisovalnih pravil na regionalno prilagojene ukrepe na podlagi procesa regionalizacije. Večina držav članic, svetovalni sveti, deležniki in STECF so potrdili, da je še prezgodaj za merjenje učinka Uredbe. Večina NVO meni, da Uredba do zdaj ni prispevala k ciljem in ciljnim vrednostim Uredbe ter ni preprečila negativnih vplivov ribolova na okolje. Ti deležniki tudi tu zagovarjajo pristop, temelječ na rezultatih, ki je nadalje usklajen s cilji evropskega zelenega dogovora in strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030.

Ribolov pomeni enega od ključnih pritiskov na ekosisteme in občutljive vrste, vpliva pa tudi na morska dna. Z nedavno revizijo Evropskega računskega sodišča je bilo ugotovljeno, da izguba habitatov in morske raznovrstnosti ostaja izziv. Komisija se strinja z Računskim sodiščem, da so potrebni nadaljnji ukrepi, in meni, da je oblikovanje ustreznih tehničnih ukrepov na podlagi Uredbe ključnega pomena za dosego tega.

V tem poročilu občutljive vrste vključujejo vrste, zavarovane z zakonodajo EU in mednarodnimi sporazumi, ki so zavezujoči za EU, kot so delfini, pliskavke, morske ptice, morski psi ter nekatere vrste rib in želv, ki jim neposredno grozi izumrtje. Številne velike, počasi rastoče ribe in druge živali so na velikih delih svojega nekdanjega območja razširjenosti že izumrle, spet druge pa so kritično ogrožene. Ribolov lahko pomeni veliko grožnjo tem vrstam, ki jo lahko v nekaterih primerih pomagajo ublažiti tehnični ukrepi. Obstaja veliko dokazov o naključnem ulovu naslednjih vrst. Morske ptice se na primer lahko ulovijo in utopijo pri ribolovu s parangalom ali obalnimi zabodnimi mrežami. Pristaniške rjave pliskavke in delfini se prav tako lahko ulovijo v zabodne mreže in tudi v (pelagično) vlečno orodje. Želve se ulovijo v zabodne mreže ali se nataknejo na površinske parangale, globokomorski morski psi se ulovijo v parangale in zabodne mreže, večji pelagični morski psi pa se ulovijo pri ribolovu tunov s parangalom. Mladiči velikih morskih psov in raž se zaradi svoje velikosti ulovijo v pridnene vlečne mreže.

Nekateri očitni primeri, ki jim grozi izumrtje, so znani, vendar splošno znanje o naključnem ulovu občutljivih vrst ni dovolj za pravilno oceno vplivov takega ulova. STECF je ugotovil, da obalne mirujoče mreže (zabodne mreže in trislojne mreže) najbolj in najširše vplivajo na občutljive vrste, pregledal metode za zmanjšanje tega naključnega ulova in opredelil vrsto možnih ukrepov, kot so sezonska obdobja prepovedi ribolova, uporaba zvočnih odvračalnih naprav in vrvi za odganjanje ptic. Z Uredbo se ohranja prepoved visečih mrež in omejuje uporaba drugih vrst orodja z znanim negativnim vplivom na okolje, pri čemer se izhaja iz ukrepov, ki jih je nekdaj določala razveljavljena uredba o kitih in delfinih , vključno z obveznostmi spremljanja, katerih namen je bil dopolniti celovitejše zbiranje podatkov na podlagi prejšnjega okvira za zbiranje podatkov (pri čemer so podatki o prilovu del precej obsežnejšega celovitega zbiranja podatkov). To ciljno usmerjeno spremljanje kitov in delfinov se je izkazalo za težavno in obstajajo jasni pomisleki o njegovi učinkovitosti. Količina prilova ostaja večinoma neznana.

Uredba določa tudi okvir za izvajanje akcijskega načrta za zmanjšanje naključnega ulova morskih ptic v ribolovno orodje in možnosti, da države članice sprejmejo ukrepe za svoje vode ali v regionalnem okviru ter tako učinkovito prispevajo k ciljem in ciljnim vrednostim iz Uredbe.