Bruselj, 20.7.2010

COM(2010)385 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Pregled upravljanja informacij na območju svobode, varnosti in pravice

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Pregled upravljanja informacij na območju svobode, varnosti in pravice

UVOD

Evropska unija ima za seboj dolgo pot, odkar so se voditelji petih evropskih držav v Schengenu leta 1985 sporazumeli o odpravi nadzora na skupnih mejah teh držav. Njihov sporazum je bil leta 1990 podlaga Schengenske konvencije, ki je vsebovala zametke mnogih današnjih politik upravljanja informacij. Odprava mejnih kontrol na notranjih mejah je spodbudila razvoj cele vrste ukrepov na zunanjih mejah, v glavnem v zvezi z izdajo vizumov, usklajevanjem politik azila in priseljevanja ter krepitvijo policijskega, pravosodnega in carinskega sodelovanja v boju proti čezmejnim kaznivim dejanjem. Niti schengensko območje niti notranji trg EU danes ne bi mogla delovati brez čezmejne izmenjave podatkov.

Teroristični napadi v Združenih državah leta 2001 ter bombna napada v Madridu in Londonu leta 2004 in 2005 so bili povod za drugačno dinamiko razvoja evropskih politik upravljanja informacij. Svet in Evropski parlament sta leta 2006 sprejela direktivo o hrambi podatkov, da bi nacionalnim organom omogočila boj proti hudim kaznivim dejanjem s pomočjo hrambe komunikacijskega prometa in lokacij[1]. Svet je nato sprejel švedsko pobudo za poenostavitev čezmejne izmenjave informacij v preiskavah kaznivih dejanj in pri zbiranju kriminalističnih obveščevalnih podatkov. Leta 2008 je potrdil Sklep k Prümski pogodbi za pospešitev izmenjave profilov DNK, prstnih odtisov in podatkov iz nacionalnih registrov vozil v boju proti terorizmu in drugim oblikam kaznivih dejanj. Čezmejno sodelovanje med enotami za finančni nadzor, uradi za odvzem premoženjske koristi in platformami za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih ter uporaba Europola in Eurojusta s strani držav članic so nadaljnja orodja v boju proti hudim kaznivim dejanjem na schengenskem območju.

Neposredno po terorističnih napadih 11. septembra 2001 je vlada Združenih držav uvedla svoj program za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti, da bi preprečila podobne zarote s spremljanjem sumljivih finančnih transakcij. Evropski parlament je pred kratkim dal soglasje k sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike o obdelavi in posredovanju podatkov o finančnih transakcijah iz Evropske unije Združenim državam za namene programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti (Sporazum o TFTP med EU in ZDA)[2]. Tudi izmenjava podatkov iz evidence imen letalskih potnikov (PNR) s tretjimi državami je EU omogočila boj proti terorizmu in drugim oblikam hudih kaznivih dejanj[3]. Komisija je po sklenitvi PNR sporazumov z Združenimi državami, Avstralijo in Kanado pred kratkim ponovno začela zakonodajno delo z namenom vnovične presoje svojega pristopa glede vzpostavitve sistema PNR v EU in izmenjave takšnih podatkov s tretjimi državami.

Zgoraj navedeni ukrepi so na schengenskem območju omogočali prosto gibanje, prispevali k preprečevanju in zatiranju terorističnih napadov in drugih oblik hudih kaznivih dejanj ter krepili razvoj skupne vizumske in azilne politike.

To sporočilo prvikrat predstavlja popoln pregled ukrepov na ravni EU, ki veljajo, se izvajajo ali proučujejo ter urejajo zbiranje, hrambo ali čezmejno izmenjavo osebnih podatkov za namene pregona in upravljanja migracij. Državljani imajo pravico vedeti, kateri njihovi osebni podatki se obdelujejo in izmenjujejo, kdo to počne in v kakšen namen. Ta dokument pregledno odgovarja na navedena vprašanja. Pojasnjuje glavni namen teh pravnih aktov, njihovo strukturo, vrsto osebnih podatkov, ki jih zajemajo, seznam organov z dostopom do takšnih podatkov ter predpise o varstvu podatkov in njihovi hrambi. Vsebuje tudi manjše število primerov, ki kažejo učinke teh pravnih aktov v praksi (glej Prilogo I). Poleg tega določa tudi temeljna načela, ki bi morala podpreti oblikovanje in ocenjevanje pravnih aktov glede upravljanja informacij na območju svobode, varnosti in pravice.

To sporočilo s pregledom ukrepov na ravni EU, ki urejajo upravljanje osebnih podatkov, in s predlogom niza načel za razvoj in oceno takšnih ukrepov prispeva k premišljenemu političnemu dialogu z vsemi zainteresiranimi stranmi. Hkrati zagotavlja prvi odziv na pozive držav članic k razvoju bolj „usklajenega“ pristopa k izmenjavi osebnih podatkov za namene pregona, ki ga je pred kratkim obravnavala strategija upravljanja informacij EU[4], in kot razmislek o morebitni potrebi po razvoju evropskega modela za izmenjavo informacij na podlagi ocene veljavnih ukrepov na področju izmenjave podatkov[5].

Namerno omejevanje je ključni pomislek za večino pravnih aktov, ki jih zajema to sporočilo. Enotni krovni informacijski sistem za izvajanje različnih nalog bi zagotovil najvišjo stopnjo izmenjave informacij. Vendar pa bi oblikovanje takšnega sistema pomenilo hudo in nezakonito omejitev posameznikove pravice do zasebnosti in varstva podatkov ter velik izziv na področju razvoja in delovanja. V praksi se je obseg politik na področju svobode, varnosti in pravice večal, na njihovi podlagi pa so nastali številni informacijski sistemi in instrumenti različnih velikosti, dometov in namenov. Deljena struktura informacijskega upravljanja, kakršna je nastala v zadnjih desetletjih, je ugodnejša za varstvo pravice državljanov do zasebnosti kot pa kakršna koli centralizirana alternativa.

To sporočilo ne zajema ukrepov, ki vključujejo izmenjavo neosebnih podatkov v strateške namene, kot so splošne analize tveganja ali ocene nevarnosti; podrobno tudi ne analizira določb o varstvu podatkov v pravnih aktih v razpravi, saj Komisija trenutno na podlagi člena 16 Pogodbe o delovanju Evropske unije izvaja ločeno oceno novega vsestranskega okvira za varstvo osebnih podatkov v EU. Svet trenutno proučuje osnutek pogajalskih smernic za sporazum med EU in Združenimi državami o varstvu osebnih podatkov pri prenosu in obdelavi za namene preprečevanja, preiskovanja, odkrivanja ali pregona kaznivih dejanj, vključno s terorizmom, v okviru policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah. Navedena pogajanja naj bi oblikovala načine, na katere bi pogodbenici lahko zagotovili visoko raven varstva temeljnih pravic in svoboščin pri prenosu ali obdelavi osebnih podatkov, ne pa dejanske vsebine takšnega prenosa ali obdelave podatkov, zato to sporočilo ne pokriva navedene pobude[6].

PRAVNI AKTI EU, KI UREJAJO ZBIRANJE, HRAMBO ALI IZMENJAVO OSEBNIH PODATKOV ZA NAMENE PREGONA IN MIGRACIJ

Ta točka vsebuje pregled pravnih aktov Evropske unije, ki urejajo zbiranje, hrambo ali čezmejno izmenjavo osebnih podatkov za namene pregona ali upravljanja migracij. Točka 2.1 se osredotoča na ukrepe, ki veljajo, se izvajajo ali proučujejo; točka 2.2 zadeva pobude iz Akcijskega načrta izvajanja stockholmskega programa[7]. Zagotavlja informacije o naslednjih vidikih posameznega pravnega akta:

- ozadje (ali so ukrep predlagale države članice ali Komisija)[8],

- namen zbiranja, hrambe ali izmenjave podatkov,

- struktura (centralizirani informacijski sistem ali decentralizirana izmenjava podatkov),

- vrsta osebnih podatkov,

- organi, ki imajo dostop do podatkov,

- določbe o varstvu podatkov,

- pravila o hrambi podatkov,

- datum začetka izvajanja in

- mehanizem pregleda.

Pravni akti, ki veljajo, se izvajajo ali proučujejo

Pravni akti EU za krepitev delovanja schengenskega območja in carinske unije

Schengenski informacijski sistem (SIS) je posledica želje držav članic po oblikovanju območja brez mejnih kontrol na notranjih mejah in lajšanju gibanja oseb čez njihove zunanje meje[9]. Namen sistema, ki deluje od leta 1995, je ohranjanje javne varnosti, vključno z nacionalno varnostjo, v okviru schengenskega območja in lajšanje gibanja oseb z uporabo informacij, posredovanih prek tega sistema. SIS je centraliziran informacijski sistem, ki ga sestavljajo nacionalni deli v vsaki sodelujoči državi članici in tehnična podpora v Franciji. Države članice lahko razpišejo ukrepe v zvezi z osebami, ki jih je treba prijeti zaradi izročitve; državljani tretjih držav, ki se jim vstop zavrne; pogrešanimi osebami; pričami ali osebami, vabljenimi pred sodišče; osebami in vozili, ki se jih zaradi grožnje, ki jo pomenijo javni ali nacionalni varnosti, izjemoma spremlja; izgubljenimi ali ukradenimi vozili, dokumenti ali orožjem; in sumljivimi bankovci. Podatki, vneseni v SIS, obsegajo imena in vzdevke, telesne značilnosti, kraj in datum rojstva, državljanstvo in podatek o tem, ali je posameznik oborožen in nasilen. Policija, mejna kontrola, carina in pravosodni organi v kazenskem postopku lahko v okviru svojih pristojnosti dostopajo do navedenih podatkov. Organi, pristojni za priseljevanje, in konzularni uradi lahko dostopajo do podatkov v zvezi z državljani tretjih držav s seznama oseb, ki jim je prepovedan vstop, in podatkov o ukrepih v zvezi z izgubljenimi in ukradenimi dokumenti. Europol lahko dostopa do nekaterih vrst podatkov SIS, vključno z ukrepi v zvezi z osebami, ki jih je treba prijeti zaradi izročitve, in ukrepi v zvezi z osebami, ki se jih zaradi grožnje, ki jo pomenijo javni ali nacionalni varnosti, izjemoma spremlja. Eurojust lahko dostopa do ukrepov v zvezi z osebami, ki jih je treba prijeti zaradi izročitve, in ukrepov v zvezi s pričami ali osebami, vabljenimi pred sodišče. Osebni podatki se smejo uporabljati samo za namene posebnih ukrepov, za katere so bili predloženi. Osebni podatki, vneseni v SIS z namenom sledenja osebam, se smejo hraniti le za čas, potreben za uresničevanje namenov, zaradi katerih so bili posredovani, in ne dlje od treh let po njihovem vnosu. Podatke o osebah, ki se jih zaradi grožnje, ki jo pomenijo javni ali nacionalni varnosti, izjemoma spremlja, je treba izbrisati po enem letu. Države članice morajo sprejeti nacionalne predpise, ki zagotavljajo raven varstva podatkov, ki je vsaj enaka ravni iz Konvencije Sveta Evrope o varstvu posameznika glede na avtomatsko obdelavo osebnih podatkov iz leta 1981 in Priporočila Odbora ministrov Sveta Evrope glede določanja uporabe osebnih podatkov v policijskem sektorju iz leta 1987[10]. Čeprav Schengenska konvencija ne vsebuje mehanizma pregleda, lahko pogodbenice predlagajo spremembe navedene konvencije, besedilo sprememb pa morajo potem soglasno potrditi in ratificirati nacionalni parlamenti. SIS v celoti deluje v 22 državah članicah ter v Švici, na Norveškem in v Islandiji. Združeno kraljestvo in Irska sodelujeta v vidikih policijskega sodelovanja Schengenske konvencije in SIS, razen pri ukrepih v zvezi z državljani tretjih držav s seznama oseb, ki jim je prepovedan vstop. Ciper je podpisal Schengensko konvencijo, vendar je še ne izvaja. Lihtenštajn naj bi jo začel izvajati leta 2010, Bolgarija in Romunija pa naj bi jo začeli izvajati leta 2011. Rezultat iskanja v sistemu SIS je „zadetek“, kadar se podatki iskane osebe ali predmeta ujemajo s podatki veljavnega ukrepa. Na podlagi „zadetka“ lahko organi pregona prek omrežja uradov SIRENE zaprosijo za dodatne informacije o subjektih posameznega ukrepa[11].

Ko so se schengenskemu območju pridružile nove države članice, se je velikost podatkovne zbirke SIS ustrezno povečala: med januarjem 2008 in 2010 se je število vseh ukrepov SIS povečalo z 22,9 na 31,6 milijona[12]. Ker so države članice pričakovale takšno povečanje v obsegu podatkov in spremembe potreb uporabnikov, so se leta 2001 odločile, da bodo razvile drugo generacijo schengenskega informacijskega sistema (SIS II), nalogo pa so zaupale Komisiji[13]. Namen SIS II, ki je trenutno še na stopnji razvoja, je zagotavljati visoko raven varnosti na območju svobode, varnosti in pravice s krepitvijo funkcij prve generacije sistema ter lajšanjem gibanja oseb z uporabo informacij, posredovanih prek tega sistema. SIS II bo lahko poleg izvirnih vrst podatkov, ki jih zajema prva generacija sistema, vseboval tudi prstne odtise, fotografije, izvode evropskega naloga za prijetje, določbe o varstvu interesov ljudi, katerih istovetnost se zlorablja, in povezave med različnimi vrstami ukrepov. SIS II bo lahko na primer povezal ukrepe v zvezi z osebo, iskano zaradi ugrabitve, ugrabljenim posameznikom in vozilom, uporabljenim za to kaznivo dejanje. Pravila o pravicah dostopa in hrambi podatkov se ujemajo s pravili prve generacije sistema. Osebni podatki se smejo uporabljati samo za namene posebnih ukrepov, za katere so bili predloženi. Osebni podatki v SIS II se morajo obdelati v skladu s posebnimi določbami temeljnih zakonodajnih aktov, ki urejata ta sistem (Uredbo (ES) št. 1987/2006 in Sklepom Sveta 2007/533/PNZ) in pojasnjujeta načela Direktive 95/46/ES, ter v skladu z Uredbo (ES) št. 45/2001, Konvencijo Sveta Evrope št. 108 in Policijskim priporočilom[14]. SIS II bo uporabljal omrežje Komisije za varen prenos podatkov s-TESTA[15]. Z začetkom delovanja se bo ta sistem uporabljal v vseh državah članicah ter v Švici, Lihtenštajnu, na Norveškem in v Islandiji[16]. Komisija mora Evropskemu parlamentu in Svetu dvakrat letno predložiti poročilo o napredku v zvezi z razvojem SIS II in morebitno migracijo s prve generacije sistema[17].

Razvoj sistema EURODAC je posledica odprave notranjih meja, zaradi česar je bilo treba določiti jasna pravila v zvezi z obravnavo prošenj za azil. EURODAC je centraliziran sistem za samodejno prepoznavanje prstnih odtisov, v katerem so podatki o prstnih odtisih nekaterih državljanov tretjih držav. Sistem deluje od januarja 2003 z namenom pomagati pri določanju države članice, ki je v skladu z dublinsko uredbo pristojna za obravnavanje določene prošnje za azil[18]. Posameznikom od 14. leta starosti, ki zaprosijo za azil v državi članici, se samodejno odvzamejo prstni odtisi, enako velja za državljane tretje države, prijete v povezavi z nezakonitim prehodom zunanje meje. S primerjavo prstnih odtisov navedenih posameznikov s podatki sistema EURODAC želijo nacionalni organi ugotoviti, kje bi lahko takšna oseba vložila prošnjo za azil ali prvič vstopila v Evropsko unijo. Organi lahko s podatki sistema EURODAC primerjajo tudi prstne odtise državljanov tretjih držav, ki so na ozemlju EU nezakonito. Države članice morajo določiti seznam organov z dostopom do te podatkovne zbirke, kar ponavadi vključuje azilne in migracijske organe, mejne straže in policijo. Države članice vnesejo ustrezne podatke v osrednjo podatkovno zbirko prek nacionalnih točk dostopa. Osebni podatki v sistemu EURODAC se smejo uporabljati le za lažje izvajanje dublinske uredbe; vsakršna druga uporaba je kazniva. Prstni odtisi prosilcev za azil se hranijo 10 let, prstni odtisi nezakonitih migrantov se hranijo dve leti. Podatki prosilcev za azil se izbrišejo, ko postanejo državljani države članice; podatki nezakonitih migrantov se izbrišejo, ko dobijo dovoljenje za prebivanje, postanejo državljani države članice EU ali pa ko zapustijo ozemlje držav članic. Za obdelavo osebnih podatkov v okviru tega instrumenta velja Direktiva 95/46/ES[19]. EURODAC deluje na omrežju Komisije s-TESTA in se uporablja v vseh državah članicah, na Norveškem, v Islandiji in v Švici. Sporazum, ki bo omogočil povezavo Lihtenštajnu, bo kmalu sklenjen. Komisija mora Evropskemu parlamentu in Svetu letno poročati o delovanju centralne enote sistema EURODAC.

Zaradi napadov 11. septembra 2001 so se države članice odločile pospešiti izvajanje skupne vizumske politike z oblikovanjem obrazca za izmenjavo informacij o vizumih za kratkoročno prebivanje[20]. Tudi odprava notranjih meja omogoča lažjo zlorabo vizumskih ureditev držav članic. Vizumski informacijski sistem (VIS) skuša poiskati rešitev za navedeno: njegov namen je pomagati pri izvajanju skupne vizumske politike z lajšanjem obravnav prošenj za vizum in kontrol na zunanjih mejah, obenem pa prispevati k preprečevanju groženj notranji varnosti držav članic[21]. VIS bo centraliziran informacijski sistem, ki ga bodo sestavljali nacionalni deli v vsaki sodelujoči državi članici in tehnična podpora v Franciji. Uporabljal bo sistem za ujemanje biometričnih podatkov za zagotavljanje zanesljivih primerjav prstnih odtisov in preverjanje istovetnosti imetnikov vizumov na zunanjih mejah. Obsegal bo podatke o vlogah za izdajo vizumov, fotografije, prstne odtise, sorodne odločitve vizumskih organov in povezave med povezanimi vlogami. Organi, pristojni za izdajanje vizumov, azil, priseljevanje in mejne kontrole, bodo imeli dostop do te podatkovne zbirke zaradi preverjanja istovetnosti imetnikov vizumov in pristnosti vizumov; policija in Europol jo lahko uporabljata za preprečevanje in zatiranje terorizma ter drugih oblik hudih kaznivih dejanj[22]. Spisi zadev se lahko hranijo pet let. Osebni podatki v sistemu VIS se morajo obdelovati v skladu s posebnimi pravili iz temeljnih pravnih aktov, ki urejata ta sistem (Uredba (ES) št. 767/2008 in Sklep Sveta 2008/633/PNZ) in dopolnjujeta določbe Direktive 95/46/ES, Uredbe (ES) št. 45/2001, Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ, Konvencije Sveta Evrope št. 108, Dodatnega protokola št. 181 k tej konvenciji in Policijskega priporočila[23]. VIS se bo uporabljal v vseh državah članicah (razen v Združenem kraljestvu in na Irskem) ter v Švici, na Norveškem in v Islandiji. Deloval bo na podlagi omrežja Komisije s-TESTA. Komisija bo ocenila delovanje sistema tri leta od začetka njegovega delovanja in vsaka štiri leta po tem.

Svet je leta 2004 na pobudo Španije sprejel direktivo, ki ureja posredovanje podatkov o potnikih (API) organom mejne kontrole s strani letalskih prevoznikov[24]. Namen tega pravnega akta je izboljšanje mejne kontrole in boj proti nezakonitim migracijam. Letalski prevozniki morajo na zahtevo organov mejne kontrole posredovati ime, datum rojstva, državljanstvo, začetno mesto vkrcanja in mejni prehod vstopa na ozemlje držav članic vseh potnikov, ki potujejo v EU iz tretjih držav. Takšni osebni podatki se običajno razberejo iz strojno čitljivega dela potnih listov potnikov in posredujejo organom po zaključeni prijavi potnikov. Po prihodu leta smejo organi in letalski prevozniki podatke API hraniti 24 ur. Sistem API deluje na decentraliziran način s prenosom podatkov med zasebnimi prevozniki in organi javne uprave. Ta pravni akt ne omogoča izmenjave podatkov API med državami članicami; vendar pa lahko organi pregona, ki niso mejne straže, zahtevajo dostop do teh podatkov za namene pregona. Osebne podatke lahko uporabljajo le organi javne uprave za namene mejnih kontrol in boja proti nezakoniti migraciji, obdelovati pa jih morajo v skladu z Direktivo 95/46/ES[25]. Čeprav ta pravni akt velja po vsej EU, pa ga uporablja le majhno število držav članic. Komisija bo pregledala izvajanje te direktive leta 2011.

Pomemben del programa Komisije iz leta 1992, ki je vzpostavil notranji trg, je zadeval odpravo vseh kontrol in formalnosti zaradi prostega pretoka blaga v Skupnosti[26]. Odprava takšnih postopkov na notranjih mejah je povečala tveganje goljufij, zaradi česar so morale države članice vzpostaviti mehanizem medsebojne upravne pomoči v pomoč pri preprečevanju, preiskovanju in pregonu dejanj, ki so v nasprotju s carinsko in kmetijsko zakonodajo, ter tudi carinsko sodelovanje, katerega namen je omogočiti zaznavanje in pregon kršitev nacionalnih carinskih predpisov, zlasti s krepitvijo čezmejne izmenjave informacij. Ob upoštevanju pristojnosti EU v carinski uniji[27] je namen Konvencije Neapelj II o medsebojni pomoči in sodelovanju carinskih uprav omogočiti nacionalnim carinskim upravam preprečevanje in zaznavanje kršitev nacionalnih carinskih predpisov in jim pomagati pri pregonu in kaznovanju kršitev carinskih predpisov Skupnosti in nacionalnih carinskih predpisov[28]. V okviru tega pravnega akta niz osrednjih enot za usklajevanje za pomoč pri preiskavi kaznivih dejanj v zvezi s kršitvami nacionalnih carinskih predpisov in carinskih predpisov Skupnosti pisno zaprosi osrednje enote za usklajevanje v drugih državah članicah. Te enote lahko obdelujejo osebne podatke le za namene Konvencije Neapelj II. Takšne informacije lahko posredujejo nacionalnim carinskim upravam, preiskovalnim in pravosodnim organom, na podlagi predhodnega soglasja države članice, ki pošilja podatke, pa tudi drugim organom. Podatki se lahko hranijo najdlje do takrat, ko je to potrebno za namen, zaradi katerega so bili podatki poslani. Osebni podatki v državi članici prejemnici uživajo vsaj enako stopnjo varstva kot v državi članici pošiljateljici, obdelovati pa se morajo v skladu z določbami Direktive 95/46/ES in Konvencije Sveta Evrope št. 108[29]. Konvencijo Neapelj II so ratificirale vse države članice. Pogodbenice lahko predlagajo spremembe navedene konvencije, besedilo sprememb pa mora potem potrditi Svet ministrov in ga ratificirati države članice.

Konvencija CIS z dopolnjevanjem Konvencije Neapelj II razvija carinski informacijski sistem (CIS) v pomoč pri preprečevanju, preiskovanju in pregonu hudih kršitev nacionalnih predpisov s krepitvijo učinkovitosti sodelovanja med carinskimi upravami držav članic, in sicer s hitrim širjenjem informacij[30].Sistem CIS, s katerim upravlja Komisija, je centraliziran informacijski sistem, ki je prek terminalov dostopen v vsaki državi članici ter pri Komisiji, Europolu in Eurojustu. Obsega osebne podatke glede proizvodov, prevoznih sredstev, podjetij, oseb ter zadržanega, zaseženega ali zarubljenega blaga in denarja. Osebni podatki so imena in vzdevki, čas in kraj rojstva, državljanstvo, spol, telesne značilnosti, osebni dokumenti, naslov, morebitna zgodovina nasilnih dejanj, razlog za vnos podatkov v CIS, predlagani ukrepi in podatki iz registra prevoznih sredstev. V zvezi z zadržanim, zaseženim ali zarubljenim blagom in denarjem se v CIS vnesejo le podatki o istovetnosti osebe in njen naslov. Takšne informacije se lahko uporabljajo le za opažanje, poročanje ali izvajanje posebnega nadzora ali posebnih preverjanj ali za strateške ali operativne analize v zvezi z osebami, osumljenimi kršitev nacionalnih carinskih predpisov. Nacionalni organi na področju carine, davkov, kmetijstva, javnega zdravja in policije ter Europol in Eurojust lahko dostopajo do podatkov CIS[31]. Osebne podatke je treba obdelovati v skladu s posebnimi pravili Konvencije CIS in določbami Direktive 95/46/ES, Uredbe (ES) št. 45/2001, Konvencije Sveta Evrope št. 108 ter Policijskega priporočila[32]. Osebni podatki se lahko iz CIS prepišejo le v druge sisteme obdelave podatkov za obvladovanje tveganja ali operativne analize, do katerih lahko dostopajo le analitiki, ki jih določijo države članice. Osebni podatki, ki se prepišejo iz CIS, se lahko hranijo le, dokler je to potrebno za doseganje namena, zaradi katerega so bili prepisani, in ne dlje od 10 let. CIS vzpostavlja tudi identifikacijsko podatkovno bazo carinskih datotek (FIDE) v pomoč pri preprečevanju, preiskovanju in pregonu hudih kršitev nacionalnih predpisov[33]. FIDE nacionalnim organom, pristojnim za izvajanje carinskih preiskav, omogoča, da pri odprtju preiskovalne datoteke ugotovijo, kateri pristojni organi drugih držav članic so izvedli preiskavo določene osebe ali podjetja. Ti organi lahko v FIDE iz svojih preiskovalnih datotek vnesejo podatke, vključno s podatki o istovetnosti oseb v postopku preiskave, za podjetje v postopku preiskave pa poslovno ime, tržno ime, številko za DDV in naslov. Podatki iz preiskovalnih datotek zadev, v katerih ni bilo zaznane carinske goljufije, se lahko shranijo za največ tri leta; podatki iz preiskovalnih datotek zadev, v katerih je bila zaznana carinska goljufija, se lahko shranijo za največ šest let; podatki iz preiskovalnih datotek zadev, v katerih je bila izdana obsodba ali naložena kazen, pa se lahko hranijo največ 10 let. CIS in FIDE uporabljata komunikacijsko omrežje Komisije, omrežje skupnega sistemskega vmesnika ali varni spletni dostop, ki ga zagotavlja Komisija. CIS uporabljajo vse države članice. Komisija v sodelovanju z državami članicami o delovanju CIS vsako leto poroča Evropskemu parlamentu in Svetu.

Pravni akti EU za preprečevanje in zatiranje terorizma ter drugih oblik hudih čezmejnih kaznivih dejanj

Teroristični napad marca 2004 v Madridu je bil vzrok za več novih pobud na ravni EU. Na zahtevo Evropskega sveta je Komisija leta 2005 predstavila predlog pravnega akta, ki bi urejal izmenjavo informacij v skladu z načelom dostopnosti[34]. Svet tega predloga ni podprl, je pa leta 2006 sprejel švedsko pobudo za poenostavitev izmenjave informacij in kriminalističnih obveščevalnih podatkov med državami članicami Evropske unije, ki so lahko nujni za preiskavo kaznivega dejanja ali operacijo zbiranja kriminalističnih obveščevalnih podatkov[35]. Ta pravni akt izhaja iz političnega načela „enakovrednega dostopa“, v skladu s katerim pogoji, ki veljajo za čezmejno izmenjavo podatkov, ne smejo biti strožji od pogojev za dostop do podatkov na nacionalni ravni. Švedska pobuda deluje na decentraliziran način in omogoča policijskim, carinskim in katerim koli drugim organom, pristojnim za preiskovanje kaznivih dejanj (razen obveščevalnim službam, ki običajno zbirajo obveščevalne podatke v zvezi z nacionalno ali državno varnostjo), da si izmenjujejo informacije in kriminalistične obveščevalne podatke s pristojnimi organi v drugih državah članicah EU. Države članice morajo določiti nacionalne kontaktne točke, ki obravnavajo nujna zaprosila za informacije. Ta ukrep določa jasne roke za izmenjavo informacij in od držav članic zahteva, da pri zaprosilu za podatke izpolnijo obrazec. Države članice morajo na zaprosilo za informacije in kriminalistične obveščevalne podatke odgovoriti v 8 urah v nujnih zadevah, v enem tednu v nenujnih zadevah in v dveh tednih v vseh drugih zadevah. Za uporabo informacij in kriminalističnih obveščevalnih podatkov, pridobljenih s pomočjo tega instrumenta, veljajo nacionalni predpisi o varstvu podatkov, države članice pa ne smejo različno obravnavati domačih podatkov in podatkov iz drugih držav članic. Vendar pa država članica pošiljateljica določa pogoje za uporabo informacij ali kriminalističnih obveščevalnih podatkov v drugih državah članicah. Osebne podatke je treba obdelovati v skladu z nacionalno zakonodajo o varstvu podatkov, Konvencijo Sveta Evrope št. 108, njenim Dodatnim protokolom št. 181 in Policijskim priporočilom[36]. 12 od 31 podpisnic tega ukrepa (države članice EU, Norveška, Islandija, Švica in Lihtenštajn) je sprejelo nacionalno zakonodajo za njegovo izvajanje; pet držav redno izpolnjuje obrazec zaprosila za informacije; le dve državi pa ga redno uporabljata za izmenjavo informacij[37]. Komisija mora Svetu pred koncem leta 2010 predložiti poročilo o oceni izvajanja.

Sklep k Prümski pogodbi temelji na mednarodni pogodbi, ki so jo leta 2005 sklenile Nemčija, Francija, Španija, države Beneluksa in Avstrija za okrepitev sodelovanja v boju proti terorizmu, čezmejnim kaznivim dejanjem in nezakoniti migraciji. Nemčija je kot odziv na željo več držav članic, da bi pristopile k tej mednarodni pogodbi, leta 2007 med svojim predsedovanjem Svetu predlagala, naj se preoblikuje v instrument EU. Sklep k Prümski pogodbi iz leta 2008, ki se bo začel uporabljati avgusta 2011, določa pravila za čezmejno izmenjavo profilov DNK, prstnih odtisov, podatkov iz registra vozil in informacij o posameznikih, osumljenih načrtovanja terorističnih napadov[38]. Njegov namen je okrepiti preprečevanje kaznivih dejanj, zlasti terorističnih in čezmejnih kaznivih dejanj, in ohranjanje javnega reda v povezavi z večjimi dogodki. Sistem bo deloval na decentraliziran način s povezljivostjo prek nacionalnih kontaktnih točk in bo omogočal izmenjavo podatkov DNK, prstnih odtisov in podatkovnih datotek registra vozil sodelujočih držav. Z uporabo omrežja Komisije s-TESTA bodo kontaktne točke sprejemale in pošiljale zaprosila za čezmejno primerjavo profilov DNK, prstnih odtisov in podatkov iz registrov vozil. Njihova pooblastila za pošiljanje takšnih podatkov končnim uporabnikom ureja nacionalno pravo. Primerjava podatkov bo od avgusta 2011 popolnoma avtomatizirana. Vendar pa morajo države članice, če želijo prejeti pooblastilo za začetek avtomatizirane izmenjave podatkov, prestati strog ocenjevalni postopek (v katerem se ocenjuje zlasti njihovo izpolnjevanje zahtev glede varstva podatkov in tehnične opreme). Osebni podatki se v okviru tega pravnega akta ne smejo izmenjevati, dokler države članice ne zagotovijo ravni varstva, ki je vsaj enaka ravni varstva iz Konvencije Sveta Evrope št. 108, njenega Dodatnega protokola št. 181 in Policijskega priporočila[39]. Svet bo soglasno odločil o izpolnjevanju tega pogoja. Osebni podatki se smejo uporabljati le za namen, za katerega so bili poslani, razen če država članica pošiljateljica soglaša z njihovo uporabo v druge namene. Posamezniki se lahko za uveljavljanje svojih pravic v zvezi z obdelavo osebnih podatkov v okviru tega instrumenta obrnejo na svoje nacionalne nadzornike za varstvo podatkov, imenovane v skladu z Direktivo 95/46/ES. Primerjava profilov DNK in prstnih odtisov bo delovala na podlagi sistema za iskanje zadetkov (anonimno), ko bodo pristojni organi lahko zahtevali osebne podatke osebe, na katero se podatki nanašajo, le če bo izvirno iskanje dalo zadetek. Takšna zaprosila za dodatne informacije bodo običajno posredovana v okviru švedske pobude. Sklep k Prümski pogodbi se izvaja v 27 državah članicah EU, Norveška in Islandija pa sta v postopku pristopa k njemu[40]. Komisija mora Svetu leta 2012 predložiti poročilo o oceni izvajanja.

Kot odziv na bombne napade v Londonu leta 2005 so Velika Britanija, Irska, Švedska in Francija predlagale sprejetje pravnega akta EU, ki bi uskladil nacionalna pravila v zvezi s hrambo podatkov. Direktiva o hrambi podatkov iz leta 2006 ponudnike telefonskih in internetnih storitev obvezuje, da morajo za namene preiskovanja, odkrivanja in pregona hudih kaznivih dejanj hraniti podatke komunikacijskega prometa in lokacij ter informacije o naročnikih (vključno z njihovo telefonsko številko, naslovom IP in identifikatorjem mobilnih naprav)[41]. Direktiva o hrambi podatkov ne ureja ne dostopa ne uporabe podatkov, ki jih hranijo nacionalni organi. Njen obseg uporabe izključuje vsebino elektronskih komunikacij; drugače povedano, prisluškovanje v okviru tega pravnega akta ni mogoče. Ta ukrep državam članicam dopušča, da same opredelijo „hudo kaznivo dejanje“. Države članice določajo tudi, kateri nacionalni organi lahko do takšnih podatkov dostopajo od primera do primera ter kateri postopki in pogoji se uporabljajo za dovolitev dostopa do informacij. Čas hrambe podatkov je od 6 do 24 mesecev. Direktiva 95/46/ES in Direktiva 2002/58/ES urejata varstvo osebnih podatkov v okviru tega pravnega akta[42]. Šest držav članic še ni v celoti preneslo tega ukrepa v nacionalno zakonodajo, ustavni sodišči v Nemčiji in Romuniji pa sta nacionalno zakonodajo, s katero je bil ukrep prenesen, razglasili za neustavno. Nemško ustavno sodišče je menilo, da so pravila, ki urejajo dostop do podatkov in njihovo uporabo, kakor so bila določena z nacionalnim pravom, neustavna[43]. Romunsko ustavno sodišče je menilo, da hramba podatkov sama po sebi krši člen 8 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Evropske konvencije o človekovih pravicah) in je zato neustavna[44]. Komisija trenutno ocenjuje ta pravni akt in mora poročilo o oceni izvajanja predložiti Evropskemu parlamentu in Svetu konec leta 2010.

Tekoče vzpostavljanje evropskega informacijskega sistema kazenskih evidenc (ECRIS) izhaja iz belgijske pobude iz leta 2004, katere namen je bil obsojenim storilcem kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost preprečiti delo z otroki v drugih državah članicah. Države članice so se v preteklosti glede izmenjave informacij o obsodbah svojih državljanov zanašale na Konvencijo Sveta Evrope o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah, vendar pa se je ta sistem izkazal za neučinkovit[45]. Svet je kot prvi ukrep prenove sprejel Sklep Sveta 2005/876/PNZ, na podlagi katerega morajo vse države članice vzpostaviti glavni organ, ki bi drugim državam članicam redno pošiljal obsodbe njihovih državljanov[46]. Ta pravni akt je državam članicam tudi omogočal, da prvič in v skladu z nacionalnim pravom pridobijo podatke o že izdanih obsodbah njihovih državljanov v drugih državah članicah. Takšne informacije so lahko zahtevale z izpolnitvijo standardnega obrazca, ne pa v postopku medsebojne pravne pomoči. Komisija je leta 2006 in 2007 predstavila vsestranski zakonodajni sveženj, ki so ga sestavljali trije pravni akti: Okvirni sklep Sveta 2008/675/PNZ, ki države članice zavezuje, da upoštevajo prejšnje obsodbe v novih kazenskih postopkih; Okvirni sklep Sveta 2009/315/PNZ o organizaciji in vsebini izmenjave informacij iz kazenske evidence med državami članicami in Sklep Sveta 2009/316/PNZ o vzpostavitvi sistema ECRIS kot tehničnega sredstva izmenjave informacij iz kazenske evidence[47]. Namen okvirnih sklepov 2009/315/PNZ in 2009/316/PNZ, ki se morata začeti izvajati do aprila 2012, je določiti načine, na katere mora država članica, ki izda obsodbo, posredovati informacije v zvezi z novo obsodbo državam članicam, katerih državljani so obsojenci, ter obveznosti hrambe in okvir elektronskega sistema izmenjave informacij. ECRIS bo decentraliziran informacijski sistem, ki bo povezoval podatkovne baze kazenskih evidenc držav članic prek omrežja Komisije s-TESTA. Določeni glavni organi si bodo izmenjevali podatke o novih obsodbah državljanov in njihovih kazenskih evidencah. Podatki bodo šifrirani in strukturirani v skladu z vnaprej določenim formatom ter bodo vključevali naslednje: podatke o istovetnosti, obsodbo, kazen in kaznivo dejanje, za katerega je bila oseba obsojena, ter druge informacije (vključno s prstnimi odtisi, če so na voljo). Od aprila 2012 bo treba za tekoče kazenske postopke predložiti izpise iz kazenskih evidenc in jih poslati pravosodnim ali pristojnim upravnim organom, kot so organi, pristojni za varnostno preverjanje oseb v zvezi z zaposlitvijo na občutljivih delovnih mestih ali lastništvom strelnega orožja. Osebni podatki, predloženi za uporabo v kazenskem postopku, se smejo uporabljati le v ta namen; z uporabo v kakršne koli druge namene mora soglašati država članica, ki jih je predložila. Osebne podatke je treba obdelovati v skladu s posebnimi določbami Okvirnega sklepa Sveta 2009/315/PNZ, ki vsebuje pravila Sklepa Sveta 2005/876/PNZ, Okvirnim sklepom Sveta 2008/977/PNZ in Konvencijo Sveta Evrope št. 108[48]. Institucije EU morajo pri uporabi sistema ECRIS pri obdelavi katerih koli osebnih podatkov upoštevati Uredbo (ES) 45/2001[49], na primer za zagotovitev varstva podatkov. Ta zakonodajni sveženj ne vsebuje pravil o hrambi podatkov, saj hrambo informacij v zvezi z obsodbami zaradi kaznivih dejanj ureja nacionalno pravo. Petnajst držav članic trenutno sodeluje v pilotnem projektu, od katerih jih je devet že začelo z elektronsko izmenjavo informacij iz kazenskih evidenc. Komisija mora Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti dve poročili o oceni izvajanja tega zakonodajnega svežnja. Izvajanje okvirnega sklepa 2008/675/PNZ se bo pregledalo leta 2011; izvajanje okvirnega sklepa 2009/315/PNZ se bo pregledalo leta 2015. Komisija mora od leta 2016 naprej objavljati tudi redna poročila o delovanju ECRIS.

Svet je na finsko pobudo leta 2000 sprejel pravni akt o organizaciji izmenjave informacij med enotami za finančni nadzor držav članic z namenom boja proti pranju denarja in, pozneje, financiranju teroristov[50]. Enote za finančni nadzor so običajno organizacijske enote organov pregona, pravosodnih organov ali upravnih organov, ki poročajo finančnim organom. Enote za finančni nadzor držav članic EU si morajo medsebojno izmenjevati potrebne finančne podatke ali podatke o pregonu, vključno s podrobnostmi o finančnih transakcijah, razen v primeru, ko bi bilo takšno razkritje nesorazmerno z interesi fizičnih ali pravnih oseb. Informacije, predložene zaradi analiziranja ali preiskovanja pranja denarja ali financiranja teroristov, se lahko uporabijo tudi v preiskavah kaznivih dejanj ali v kazenskem postopku, razen če država članica, ki jih je predložila, takšno uporabo prepove. Pri obdelavi osebnih podatkov je treba upoštevati določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ, Konvencije Sveta Evrope št. 108 in Policijskega priporočila[51]. Leta 2002 je več držav članic ustanovilo FIU.net, decentralizirano omrežno aplikacijo, ki izvaja izmenjavo podatkov med enotami za finančni nadzor in deluje na omrežju Komisije s-TESTA[52]. Dvajset enot za finančni nadzor je članic te pobude. Trenutno se odvijajo pogovori o uporabi varne Europolove aplikacije SIENA za delovanje FIU.net[53]. Svet je po ocenitvi usklajenosti nacionalne zakonodaje držav članic s tem instrumentom v tretji direktivi proti pranju denarja pooblastil enote za finančni nadzor za sprejem, analizo in razširjanje poročil o sumljivih transakcijah v zvezi s pranjem denarja in financiranjem teroristov[54]. Komisija kot del akcijskega načrta za finančne storitve pregleduje izvajanje tretje direktive proti pranju denarja od leta 2009[55].

Svet je na pobudo Avstrije, Belgije in Finske leta 2007 sprejel pravni akt, katerega namen je okrepiti sodelovanje med uradi za odvzem premoženjske koristi pri sledenju in opredeljevanju premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem[56]. Podobno kot enote za finančni nadzor tudi uradi za odvzem premoženjske koristi sodelujejo na decentralizirani podlagi, četudi brez pomoči spletne platforme. Uporabljati morajo švedsko pobudo za izmenjavo informacij, in sicer z navedbo podrobnosti zadevnega premoženja, kot so bančni računi, nepremičnine in vozila, ter podrobnosti o iskanih fizičnih in pravnih osebah, vključno z njihovim imenom, naslovom in datumom rojstva ter podatki o delničarjih ali informacijami o podjetju. Za uporabo informacij, izmenjanih na podlagi tega pravnega akta, veljajo nacionalni predpisi o varstvu podatkov, države članice pa ne smejo različno obravnavati domačih podatkov in podatkov iz drugih držav članic. Osebne podatke morajo obdelovati v skladu z določbami Konvencije Sveta Evrope št. 108, njenega Dodatnega protokola št. 181 in Policijskega priporočila[57]. Do zdaj je urade za odvzem premoženjske koristi ustanovilo več kot dvajset držav članic. Zaradi občutljive narave izmenjanih informacij potekajo pogovori o uporabi Europolove aplikacije SIENA za izmenjavo podatkov med uradi za odvzem premoženjske koristi. V pilotnem projektu, začetem maja 2010, je dvanajst uradov za odvzem premoženjske koristi začelo uporabljati aplikacijo SIENA za izmenjavo informacij, pomembnih za sledenje premoženju. Komisija mora Svetu leta 2010 predložiti poročilo o oceni izvajanja.

Francosko predsedstvo Svetu je leta 2008 pozvalo države članice, naj ustanovijo nacionalne platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih , in Europol, naj ustanovi evropsko platformo za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih, z namenom zbiranja, analiziranja in izmenjave informacij o kaznivih dejanjih, storjenih na spletu.[58] Državljani lahko svojim nacionalnim platformam poročajo o prepovedanih vsebinah ali ravnanju, zaznanem na spletu. Evropska platforma proti kibernetskim kaznivim dejanjem, ki jo upravlja Europol, naj bi delovala kot informacijsko središče, ki bi analiziralo in si z nacionalnimi organi pregona izmenjevalo informacije v zvezi s kibernetskimi kaznivimi dejanji, katerih pregon je v pristojnosti Europola[59]. Do zdaj so skoraj vse države članice ustanovile nacionalne platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih. Europol pripravlja tehnično izvedbo Evropske platforme proti kibernetskim kaznivim dejanjem in bo lahko kmalu uporabil svojo aplikacijo SIENA za krepitev izmenjave podatkov z nacionalnimi platformami. Ker je takšna izmenjava informacij povezana z obdelavo osebnih podatkov s strani Europola, veljajo posebne določbe o varstvu podatkov iz Sklepa o Europolu (Sklep Sveta 2009/371/PNZ), Uredbe (ES) št. 45/2001, Konvencije Sveta Evrope št. 108, njenega Dodatnega protokola št. 181 in Policijskega priporočila[60]. Določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ urejajo izmenjavo osebnih podatkov med državami članicami in Europolom[61]. Ker tega področja ne ureja noben pravni akt, formalnega mehanizma za pregled delovanja platform za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih ni. Vendar pa je Europol že pristojen za to pomembno področje in bo v prihodnosti poročal o dejavnostih Evropske platforme proti kibernetskim kaznivim dejanjem v svojem letnem poročilu, ki ga predloži Svetu v potrditev in Evropskemu parlamentu v seznanitev.

Agencije in organi EU, pristojni pomagati državam članicam pri preprečevanju in zatiranju hudih čezmejnih kaznivih dejanj

Evropski policijski urad (Europol) je bil ustanovljen leta 1995 in začel delovati leta 1999 ter postal agencija EU januarja 2010[62]. Njegov cilj je podpirati države članice pri preprečevanju in zatiranju organiziranega kriminala, terorizma in drugih hujših oblik kaznivih dejanj, ki prizadenejo dve ali več držav članic. Njegove glavne naloge obsegajo zbiranje, hrambo, obdelovanje, analiziranje in izmenjavo informacij ter kriminalističnih obveščevalnih podatkov; pomoč pri preiskavah ter zagotavljanje kriminalističnih obveščevalnih podatkov in analitične podpore državam članicam. Glavni organ za zvezo med Europolom in državami članicami so nacionalne enote Europola, ki Europolu dodelijo uradnike za zvezo. Vodje nacionalnih enot Europola se redno sestajajo z namenom pomagati Europolu v operativnih zadevah, delovanje agencije same pa nadzorujeta njen upravni odbor in direktor. Europolova orodja za upravljanje informacij obsegajo Europolov informacijski sistem, analitične delovne datoteke in aplikacijo SIENA. Europolov informacijski sistem med drugim sestavljajo biometrični identifikatorji, obsodbe za kazniva dejanja in informacije o povezavah organiziranega kriminala, in sicer za osebe, osumljene kaznivih dejanj, za pregon katerih je pristojen Europol. Dostop imajo le nacionalne enote Europola, uradniki za zvezo, pooblaščeno osebje Europola in direktor. Analitične delovne datoteke, odprte za namene pomoči v preiskavah kaznivih dejanj, obsegajo podatke o posameznikih in katere koli druge informacije, za katere se nacionalne enote Europola odločijo, da jih bodo dodale. Dostop je dovoljen uradnikom za zvezo, vendar pa lahko v te datoteke podatke vnašajo le Europolovi analitiki. Indeksni sistem nacionalnim enotam Europola in uradnikom za zvezo omogoča, da preverijo, ali analitična delovna datoteka vsebuje informacije, ki bi lahko zanimale njihove države članice. Europolovo aplikacijo SIENA vedno pogosteje uporabljajo države članice za izmenjavo občutljivih podatkov za namene pregona. Europol lahko za izvajanje svojih nalog obdela informacije in kriminalistične obveščevalne podatke, vključno z osebnimi podatki. Države članice lahko informacije iz podatkovnih datotek Europola uporabljajo le za preprečevanje in zatiranje hudih kaznivih dejanj čezmejne narave. Vsakršna omejitev uporabe informacij s strani države članice pošiljateljice velja tudi za druge uporabnike, ki pridobijo takšne podatke iz podatkovnih datotek Europola. Europol lahko osebne podatke izmenjuje tudi s tretjimi državami, ki so z njim sklenile operativne sporazume in zagotavljajo ustrezno raven varstva podatkov. Europol lahko hrani podatke le tako dolgo, kot je potrebno za izvajanje njegovih nalog. Analitične delovne datoteke se lahko hranijo najdlje tri leta z možnim podaljšanjem za tri leta. Europol mora obdelovati osebne podatke v skladu s posebnimi pravili o varstvu podatkov iz svojega temeljnega pravnega akta (Sklep Sveta 2009/371/PNZ), Uredbo (ES) št. 45/2001, Konvencijo Sveta Evrope št. 108, njenim Dodatnim protokolom št. 181 in Policijskim priporočilom[63]. Določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ veljajo za izmenjavo osebnih podatkov med državami članicami in Europolom[64]. Skupni nadzorni organ, ki ga sestavljajo člani nacionalnih nadzornih organov, spremlja obdelavo osebnih podatkov s strani Europola in Europolovo posredovanje osebnih podatkov tretjim osebam. Evropskemu parlamentu in Svetu redno pošilja poročila. Europol predloži letno poročilo o svojih dejavnostih Svetu v potrditev in Evropskemu parlamentu v seznanitev.

Teroristični napadi dne 11. septembra 2001 so vplivali na več zgoraj opisanih pravnih aktov, spodbudili pa so tudi ustanovitev Urada za evropsko pravosodno sodelovanje (Eurojust)[65] leta 2002. Eurojust je organ EU z nalogo izboljšati usklajevanje preiskav in pregona v državah članicah ter spodbujati sodelovanje med pristojnimi nacionalnimi organi držav članic. Obravnava iste vrste kaznivih dejanj in prekrškov kot Europol. 27 nacionalnih članov Eurojusta, ki sestavljajo kolegij, ima v okviru teh pooblastil in za izvajanje njihovih nalog dostop do osebnih podatkov osumljencev in obsojencev. Taki podatki med drugim obsegajo: podatke o istovetnosti osebe, kontaktne podatke, podatke iz registra vozil, profile DNK, fotografije, prstne odtise ter podatke o prometu, lokaciji in naročniku, ki jih zagotovijo ponudniki telekomunikacijskih storitev. Od držav članic se pričakuje, da bodo takšne informacije dale na voljo Eurojustu, da bi mu omogočile izvajanje njegovih nalog. Vse osebne podatke, povezane z zadevo, je treba vnesti v sistem za avtomatsko upravljanje zadev, ki deluje na omrežju Komisije s-TESTA. Indeksni sistem hrani osebne in neosebne podatke, pomembne za tekoče preiskave. Eurojust lahko obdeluje osebne podatke za izvajanje svojih nalog, vendar pa morajo takšne operacije upoštevati posebna pravila iz Eurojustovega temeljnega pravnega akta (Sklep Sveta 2009/426/PNZ) ter Konvencijo Sveta Evrope št. 108, njen Dodatni protokol št. 181 in Policijsko priporočilo. Določbe Okvirnega sklepa Sveta 2008/977/PNZ veljajo za izmenjavo osebnih podatkov med državami članicami in Eurojustom[66]. Eurojust si lahko izmenjuje podatke z nacionalnimi organi in tretjimi državami, s katerimi je sklenil sporazum, če nacionalni član, ki je predložil podatke, soglaša s takšnim prenosom in če tretja država jamči za ustrezno raven varstva osebnih podatkov. Osebni podatki se lahko hranijo, dokler je to potrebno za doseganje ciljev Eurojusta, vendar pa jih je po koncu zadeve treba izbrisati. Države članice morajo začeti izvajati spremenjeno pravno podlago Eurojusta do junija 2011. Komisija mora do junija 2014 pregledati izmenjavo informacij med nacionalnimi člani Eurojusta in lahko predlaga kakršne koli ustrezne spremembe v zvezi z njo. Eurojust mora do junija 2013 poročati Svetu in Komisiji o izkušnjah z zagotavljanjem dostopa do sistema upravljanja zadev na nacionalni ravni. Države članice lahko na tej podlagi pregledajo nacionalne pravice dostopa. Skupni nadzorni organ, ki ga sestavljajo sodniki, ki jih imenujejo države članice, spremlja Eurojustovo obdelavo osebnih podatkov in letno poroča Svetu. Predsednik kolegija predloži Svetu letno poročilo o dejavnostih Eurojusta, ki ga Svet posreduje Evropskemu parlamentu.

Mednarodni sporazumi za preprečevanje in zatiranje terorizma ter drugih oblik hudih mednarodnih kaznivih dejanj

Zaradi terorističnih napadov 11. septembra 2001 so Združene države sprejele zakonodajo, ki od letalskih prevoznikov, ki izvajajo lete na njihovo ozemlje, z njega ali preko njega, zahteva, naj organom Združenih držav zagotovijo podatke iz evidence imen letalskih potnikov (PNR), shranjene v njihovih sistemih avtomatskih rezervacij. Kmalu zatem sta se tako odločili tudi Kanada in Avstralija. Ker ustrezna zakonodaja EU zahteva predhodno oceno ravni varstva podatkov, ki jo zagotavljajo tretje države, jo je Komisija opravila in sklenila sporazume PNR z navedenimi državami[67]. Sporazum z Združenimi državami je podpisala julija 2007, z Avstralijo junija 2008 in sporazum API/PNR s Kanado oktobra 2005[68]. Sporazuma z Združenimi državami in Avstralijo veljata začasno, sporazum s Kanado pa ostaja v veljavi kljub prenehanju veljavnosti odločbe Komisije o ustreznosti kanadskih standardov varstva podatkov septembra 2009[69]. Evropski parlament je vsebino sporazumov kritiziral in Komisijo pozval, naj začne nova pogajanja o vseh treh sporazumih na podlagi jasnega niza načel[70]. Podatki PNR, poslani dovolj časa pred odhodom leta, pomagajo organom pregona proučiti potnike zaradi morebitnih povezav s terorizmom in drugimi oblikami hudih kaznivih dejanj. V skladu s tem je namen vsakega sporazuma preprečevanje in zatiranje terorizma ter drugih mednarodnih oblik hudih kaznivih dejanj. V zameno za podatke PNR iz EU ministrstvo za domovinsko varnost Združenih držav organoma pregona v EU, Europolu in Eurojustu, posreduje „ključne obveščevalne podatke“, ki izhajajo iz analize PNR. Kanada in Združene države so se v sporazumih zavezale, da bodo sodelovale z EU pri oblikovanju njenega lastnega sistema PNR. Sporazuma z Združenimi državami in Avstralijo vsebujeta 19 vrst podatkov, vključno s podatki o istovetnosti osebe, informacijami o rezervaciji in plačilu ter drugimi informacijami; sporazum s Kanado vsebuje 25 podobnih vrst podatkov. Druge informacije med drugim vključujejo podatke o enosmernih vozovnicah, stanju pripravljenosti in stanju neprijavljenosti na let. Sporazum z Združenimi državami v posebnih okoliščinah dovoljuje tudi uporabo občutljivih informacij. Ministrstvo za domovinsko varnost lahko obdela takšne informacije, če je ogroženo življenje osebe, na katero se osebni podatki nanašajo, ali drugih oseb, a jih mora zbrisati v 30 dneh. Podatki PNR se pošljejo nizu osrednjih enot v okviru ministrstva za domovinsko varnost, kanadski mejni agenciji in avstralski carinski službi, ki lahko takšne podatke prenese drugim nacionalnim organom, pristojnim za pregon ali boj proti terorizmu. V sporazumu z Združenimi državami ministrstvo za domovinsko varnost pričakuje, da raven varstva podatkov, ki jo mora zagotavljati pri obdelavi podatkov PNR iz EU, „ni strožja“ od ravni varstva podatkov, ki jo organi EU zagotavljajo v svojih nacionalnih sistemih PNR. Če to merilo ni izpolnjeno, lahko začasno preneha izvajati določene dele sporazuma. EU meni, da Kanada in Avstralija zagotavljata „ustrezno“ raven varstva podatkov PNR iz EU, če upoštevata pogoje zadevnih sporazumov. V Združenih državah se podatki PNR iz EU hranijo sedem let v aktivni in nadaljnjih osem let v mirujoči podatkovni zbirki. V Avstraliji se vnesejo v aktivno podatkovno zbirko za tri leta in pol ter nato v mirujočo podatkovno zbirko za dve leti. V obeh državah je dostop do mirujočih podatkovnih zbirk mogoč le s posebnim pooblastilom. V Kanadi se podatki hranijo tri leta in pol, informacije pa se anonimizirajo po 72 urah. Vsak sporazum zagotavlja redne preglede, sporazuma s Kanado in Avstralijo pa vsebujeta tudi določbo o odstopu od sporazuma. V EU ima sistem PNR le Združeno kraljestvo. Francija, Danska, Belgija, Švedska in Nizozemska so sprejele vsaj ustrezno zakonodajo ali pa trenutno preskušajo uporabo podatkov PNR v pripravi na vzpostavitev sistemov PNR. Več drugih držav članic razmišlja o uvedbi sistemov PNR, vse države članice pa od primera do primera uporabljajo podatke PNR za namene pregona.

Po terorističnih napadih 11. septembra 2001 je ministrstvo za finance Združenih držav razvilo program za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti za ugotavljanje istovetnosti, sledenje in zasledovanje teroristov ter oseb, ki jih finančno podpirajo. Na podlagi programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti je ministrstvo za finance Združenih držav z upravnim pozivom zahtevalo, da mu podružnica belgijskega podjetja v Združenih državah prenese omejene nize podatkov o finančnih sporočilih iz omrežja tega podjetja. To podjetje je januarja 2010 spremenilo svoj organizacijski sistem, ki je za več kot polovico zmanjšal obseg podatkov v pristojnosti Združenih držav, ki se jih lahko zahteva z upravnim pozivom ministrstva za finance. Predsedstvo Sveta Evropske unije in vlada Združenih držav sta novembra 2009 podpisala začasni sporazum o obdelavi in prenosu podatkov o finančnih sporočilih iz EU v Združene države za namene programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti, ki ga Evropski parlament ni potrdil[71]. Na podlagi novega pooblastila se je Evropska komisija z Združenimi državami pogajala o novem osnutku sporazuma in Svetu 18. junija 2010 predložila predlog Sklepa Sveta o sklenitvi Sporazuma med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike o obdelavi in posredovanju podatkov o finančnih transakcijah iz Evropske unije Združenim državam za namene programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti (Sporazum o TFTP med EU in ZDA)[72]. Evropski parlament je dal soglasje k sklenitvi tega sporazuma 8. julija 2010[73]. Zdaj se od Sveta pričakuje sprejetje sklepa Sveta o sklenitvi tega sporazuma, na podlagi katerega bo sporazum začel veljati po izmenjavi pisem med pogodbenicama. Namen Sporazuma o TFTP med EU in ZDA je preprečevanje, preiskovanje, odkrivanje ali pregon terorizma ali njegovega financiranja. Določene ponudnike storitev v zvezi s finančnimi sporočili obvezuje, da ministrstvu za finance Združenih držav na podlagi ocen posebnih geografskih groženj in prilagojenih zaprosil posreduje nize podatkov o finančnih sporočilih, ki med drugim vsebujejo ime, številko transakcijskega računa, naslov in identifikacijsko številko osebe, od katere izvirajo finančne transakcije, in oseb, ki so njihovi prejemniki. Ministrstvo za finance Združenih držav lahko prouči takšne podatke samo za namene programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti in le, če utemeljeno verjame, da je določena oseba povezana s terorizmom ali njegovim financiranjem. Rudarjenje podatkov in prenos podatkov v zvezi s transakcijami v enotnem območju plačil v eurih sta prepovedana. Združene države državam članicam EU, Europolu in Eurojustu zagotavljajo vse „ključne obveščevalne podatke“ v zvezi z morebitnimi terorističnimi zarotami v EU in bodo EU pomagale vzpostaviti njen lastni sistem, ki bo enakovreden programu za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti. Če bo EU vzpostavila tak program, lahko pogodbenici prilagodita pogoje tega sporazuma. Pred posredovanjem katerih koli podatkov mora vsako zaprosilo Združenih držav preveriti Europol z namenom zagotoviti, da izpolnjuje pogoje tega sporazuma. Informacije iz finančnih sporočil se lahko hranijo le, dokler je to potrebno za posebne oblike preiskav ali pregona; drugi podatki se lahko hranijo do pet let. Kadar je to potrebno za preiskovanje, preprečevanje ali pregon terorizma ali njegovega financiranja, lahko ministrstvo za finance Združenih držav organom pregona, organom javne varnosti ali organom za boj proti terorizmu Združenih držav oziroma državam članicam EU, Europolu ali Eurojustu posreduje vse osebne podatke iz sporočil o finančnih transakcijah. S soglasjem zadevne države članice lahko tudi tretjim državam pošlje vse ključne obveščevalne podatke v zvezi z državljani EU in osebami, ki stalno prebivajo v EU. Ali pogodbenici upoštevata stroge omejitve sporazuma glede boja proti terorizmu in druga jamstva, spremljajo neodvisni nadzorniki, vključno z osebo, ki jo imenuje Komisija. Sporazum velja pet let, katera koli pogodbenica pa lahko od njega odstopi ali ga začasno preneha izvajati. Skupina EU za pregled, ki jo vodi Komisija in v kateri so predstavniki dveh organov varstva podatkov ter pravosodni delavec, bo izvajanje tega sporazuma pregledala šest mesecev po začetku njegove veljavnosti, ocenjevala pa bo zlasti, kako pogodbenici izvajata določbe o namernem omejevanju in sorazmernosti ter kako izpolnjujeta svoje obveznosti varstva podatkov. Komisija bo poročilo predložila Evropskemu parlamentu in Svetu.

Pobude na podlagi Akcijskega načrta izvajanja stockholmskega programa

Predlogi zakonodajnih aktov, ki jih predstavi Komisija

Evropski svet je v stockholmskem programu Komisijo pozval, naj predstavi tri predloge, ki imajo neposreden pomen za to sporočilo: PNR sistem EU za preprečevanje, zaznavanje in pregon terorizma ter hudih kaznivih dejanj; sistem vstopa/izstopa in program za registrirane potnike. Evropski svet je poudaril, da bi morala biti sistem vstopa/izstopa in program za registrirane potnike predstavljena brez odlašanja. Komisija je vse tri zahteve vključila v svoj Akcijski načrt izvajanja stockholmskega programa[74]. Sedaj namerava te zahteve izvesti in te instrumente v prihodnosti oceniti na podlagi načel razvoja politik iz točke 4.

Komisija je novembra 2007 predstavila predlog Okvirnega sklepa Sveta o uporabi evidence podatkov o potnikih (PNR) za namene kazenskega pregona[75]. To pobudo je Svet podprl, posledično pa je bila spremenjena zaradi upoštevanja sprememb, ki jih je predlagal Evropski parlament, in pripomb evropskega nadzornika za varstvo podatkov. Z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe predlog ni bil več ustrezen. Kot je navedeno v Akcijskem načrtu izvajanja stockholmskega programa, Komisija sedaj pripravlja sveženj v zvezi z evidenco imen letalskih potnikov , ki ga bo predstavila na začetku leta 2011 in ki ga sestavljajo: sporočilo o zunanji strategiji PNR v EU, ki določa temeljna načela pogajanj o sporazumih s tretjimi državami; pogajalske smernice za ponovna pogajanja o sporazumih PNR z Združenimi državami in Avstralijo ter pogajalske smernice za sklenitev novega sporazuma s Kanado. Komisija pripravlja tudi nov EU predlog PNR.

Komisija je leta 2008 dala več predlogov za razvoj integriranega upravljanja meja z lajšanjem potovanj za državljane tretjih držav sočasno s povečanjem notranje varnosti[76]. Ob upoštevanju dejstva, da so osebe, ki so presegle dovoljeno obdobje bivanja, največja skupina nezakonitih migrantov v EU, je predlagala možnost uvedbe sistema vstopa/izstopa za državljane tretjih držav, ki vstopajo v EU zaradi kratkotrajnega bivanja največ treh mesecev. Ta sistem bi beležil čas in kraj vstopa ter trajanje zakonitega bivanja in bi pristojnim organom pošiljal avtomatska sporočila z navedbo posameznikov, ki so presegli dovoljeno obdobje bivanja. Na podlagi biometričnega preverjanja podatkov bi uporabljal isti sistem za ujemanje biometričnih podatkov in operativno opremo, ki ju uporabljata sistema SIS II in VIS. Komisija trenutno izvaja oceno učinka in bo leta 2011 v skladu z navedbami v Akcijskem načrtu izvajanja stockholmskega programa predstavila predlog zakonodajnega akta.

Program za registrirane potnike je bil tretji predlog, ki ga je morala Komisija proučiti[77]. Ta program bi določenim skupinam rednih potnikov iz tretjih držav omogočil vstop v EU na podlagi ustreznega vnaprejšnjega preverjanja z uporabo poenostavljenih mejnih kontrol na avtomatiziranih prehodih. Program za registrirane potnike bo temeljil tudi na preverjanju istovetnosti z uporabo biometričnih podatkov in omogočil postopen odmik od veljavnega splošnega pristopa mejne kontrole k pristopu kontrole tveganja v zvezi s posameznikom. Komisija je izvedla oceno učinka in bo v skladu z Akcijskim načrtom izvajanja stockholmskega programa leta 2011 predvidoma predstavila predlog zakonodajnega akta.

Pobude, ki naj jih prouči Komisija

Evropski svet je v stockholmskem programu Komisijo pozval, naj prouči tri pobude, ki so pomembne za to sporočilo: možnosti sledenja financiranja teroristov v EU, možnost in smiselnost razvoja evropskega sistema odobritve potovanj ter potrebo po dodani vrednosti uvedbe evropskega indeksnega sistema policijskih evidenc. Komisija je te pobude vključila tudi v svoj akcijski načrt izvajanja stockholmskega programa. Zdaj bo ocenila njihovo izvedljivost in se odločila, ali in kako naj jih izvede na podlagi načel razvoja politik iz točke 4.

Sporazum o TFTP med EU in ZDA poziva Evropsko komisijo, naj izvede študijo glede morebitne uvedbe sistema EU za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti , ki bo enakovreden programu za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti Združenih držav, omogočal pa bo bolj osredotočeno posredovanje podatkov iz EU Združenim državam. Tudi osnutek sklepa Sveta o sklenitvi tega sporazuma poziva Komisijo, naj Evropskemu parlamentu in Svetu najpozneje v enem letu od začetka veljavnosti Sporazuma o TFTP med EU in ZDA predloži pravni in tehnični okvir za pridobivanje podatkov na ozemlju EU[78]. V treh letih od začetka veljavnosti tega sporazuma Komisija predstavi poročilo o napredku na področju razvoja enakovrednega sistema EU. Če tak sistem ne bo vzpostavljen v petih letih od začetka veljavnosti Sporazuma, lahko EU od njega odstopi. Sporazum o TFTP med EU in ZDA tudi zavezuje Združene države k sodelovanju z EU ter zagotavljanju pomoči in svetovanju, če bi se EU odločila za uvedbo takšnega sistema. Brez vplivanja na morebitno odločitev je Komisija začela proučevati varstvo podatkov, vire in praktične posledice tega prizadevanja. Kot je navedeno v Akcijskem načrtu izvajanja stockholmskega programa, bo Komisija leta 2011 predstavila sporočilo o izvedljivosti uvedbe Programa EU za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti.

Komisija je v svojem sporočilu iz leta 2008 o integriranem upravljanju meja predlagala morebitno uvedbo elektronskega sistema odobritve potovanj (ESTA) za državljane tretjih držav, za katere ne veljajo vizumske zahteve[79]. Na podlagi tega programa bi morali upravičeni državljani tretjih držav opraviti elektronsko prijavo in tako že pred začetkom potovanja zagotoviti podatke, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti istovetnost potnika, ter podatke iz potnega lista in podrobnosti v zvezi s potovanjem. V primerjavi z vizumskim postopkom bi sistem ESTA ponudil hitrejšo in enostavnejšo metodo preverjanja, ali oseba izpolnjuje potrebne vstopne pogoje. Komisija trenutno izvaja študijo prednosti, pomanjkljivosti in praktičnih posledic uvedbe sistema ESTA. Kot je navedeno v Akcijskem načrtu izvajanja stockholmskega programa, namerava leta 2011 predstaviti sporočilo o izvedljivosti uvedbe takšnega programa.

Nemčija je med svojim predsedovanjem Svetu leta 2007 začela razpravo o možnosti uvedbe evropskega indeksnega sistema policijskih evidenc (EPRIS)[80]. Sistem EPRIS bi uradnim osebam pregona pomagal poiskati informacije v EU, zlasti v zvezi s povezavami med posamezniki, osumljenimi organiziranega kriminala. Komisija bo Svetu leta 2010 predstavila osnutek mandata za njeno študijo izvedljivosti uvedbe sistema EPRIS. Kot je navedeno v Akcijskem načrtu izvajanja stockholmskega programa, namerava leta 2012 predstaviti sporočilo o izvedljivosti uvedbe takšnega sistema.

ANALIZA VELJAVNIH INSTRUMENTOV IN INSTRUMENTOV, KI SE IZVAJAJO ALI PREUčUJEJO

Prva opažanja, ki jih lahko navedemo na podlagi zgornjega pregleda, so:

Decentralizirana struktura

Od vseh veljavnih instrumentov in instrumentov, ki se izvajajo ali preučujejo, se samo v okviru šestih zbirajo ali shranjujejo osebni podatki na ravni EU, in sicer so to instrumenti SIS (in SIS II), VIS, EURODAC, CIS, Europol in Eurojust. Vsi ostali ukrepi urejajo decentralizirano, čezmejno izmenjavo osebnih podatkov, ki jih na nacionalni ravni zberejo javni organi ali zasebna podjetja, s tretjimi državami ali prenos takšnih podatkov tretjim državam. Večina osebnih podatkov se zbere in shranjuje v nacionalnem okviru; EU si prizadeva, da bi z omogočanjem izmenjave takih podatkov pod določenimi pogoji s partnericami EU in tretjimi državami ustvarila dodano vrednost. Komisija je nedavno Evropskemu parlamentu in Svetu predložila spremenjeni predlog o ustanovitvi agencije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov na področju svobode, varnosti in pravice[81]. Naloga prihodnje Agencije za informacijsko tehnologijo bo operativno upravljanje instrumentov SIS II, VIS in EURODAC, ter vseh prihodnjih sistemov informacijske tehnologije na področju svobode, varnosti in pravosodja, da bodo ti sistemi stalno delovali in bo zagotovljen neprekinjen tok informacij.

Omejitev namena

Večina zgoraj analiziranih instrumentov ima enoten cilj: EURODAC krepi delovanje dublinskega sistema; API izboljšuje mejni nadzor; švedska pobuda krepi preiskave kaznivih dejanj in obveščevalne operacije; Konvencija Neapelj II prispeva k preprečevanju, odkrivanju, h kazenskemu pregonu in kaznovanju carinskih goljufij; instrument CIS prispeva k preprečevanju, preiskovanju in pregonu hujših kršitev nacionalne zakonodaje s povečanjem učinkovitosti sodelovanja med nacionalnimi carinskimi upravami; ECRIS, enote za finančni nadzor (FIU) in uradi za odvzem premoženjske koristi (ARO) racionalizirajo čezmejno izmenjavo podatkov na posameznih področjih; sklep k Prümski pogodbi, Direktiva o hrambi podatkov, program za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti (TFTP) in instrument PNR pa se ukvarjajo z bojem proti terorizmu in hudim kaznivim dejanjem. Instrumenti SIS, SIS II in VIS so glavne izjeme v tem smislu: prvotni namen instrumenta VIS je bil olajšati čezmejno izmenjavo podatkov o vizumih, pozneje pa je bil dodan še namen preprečevanja terorizma in hudih kaznivih dejanj ter boja proti njim. Instrumenta SIS in SIS II zagotavljata visoko raven varnosti na območju svobode, varnosti in pravice ter olajšujeta gibanje oseb z uporabo informacij, posredovanih prek teh sistemov. Razen pri omenjenih centraliziranih informacijskih sistemih je omejitev namena ključni dejavnik pri oblikovanju ukrepov za upravljanje informacij na ravni EU.

Morebitna prekrivanja nalog

Enaki osebni podatki se lahko zberejo prek več različnih instrumentov, vendar se lahko uporabijo le za točno določen namen v okviru posameznega instrumenta (razen pri sistemu VIS, SIS in SIS II). Kot primer lahko omenimo, da se lahko posameznikovi podatki o istovetnosti osebe, vključno z njegovim imenom, datumom in krajem rojstva ter državljanstvom, obdelajo prek naslednjih instrumentov: SIS, SIS II, VIS, API, CIS, švedska pobuda, sklep k Prümski pogodbi, ECRIS, enote FIU, uradi ARO, Europol, Eurojust ter sporazumi glede PNR in TFTP. Vendar je takšne podatke pri instrumentu API mogoče obdelati le za namen mejnega nadzora; pri instrumentu CIS pa v zvezi s preprečevanjem, preiskavami in kazenskim pregonom carinskih goljufij; pri švedski pobudi jih je mogoče uporabiti le za preiskave kaznivih dejanj in obveščevalne operacije; v okviru sklepa k Prümski pogodbi le za preprečevanje terorizma in čezmejnega kriminala; pri instrumentu ECRIS le za preverjanje kazenske preteklosti oseb; v enotah FIU le za preiskovanje povezav oseb z organiziranim kriminalom in terorističnimi mrežami; v uradih ARO le za sledenje premoženja; v uradih Europol in Eurojust le za preiskavo in pomoč pri pregonu hudega čezmejnega kriminala; pri instrumentu PNR le za preprečevanje terorizma in drugih oblik hudega mednarodnega kriminala ter boj proti njim; pri programu TFTP pa za ugotavljanje identitete teroristov in njihovih financerjev ter njihovo zasledovanje. Biometrični podatki, kot so prstni odtisi in fotografije, se lahko obdelujejo v okviru instrumentov SIS II, VIS, EURODAC, švedske pobude, sklepa k Prümski pogodbi, ECRIS, Europola in Eurojusta – tudi v tem primeru le za točno določen namen posameznega ukrepa. Sklep k Prümski pogodbi je edini instrument, ki omogoča čezmejno izmenjavo anonimnih profilov DNK (čeprav se lahko takšni podatki pošljejo tudi Europolu in Eurojustu). V okviru ostalih ukrepov se obdelujejo visoko specializirani osebni podatki, ki ustrezajo njihovim specifičnim ciljem: sistemi PNR zadevajo podrobne podatke o rezervacijah letov potnikov; podatkovna baza FIDE ustrezne podatke glede preiskovanja carinskih goljufij; Direktiva o hrambi podatkov zadeva podatke o naslovih IP in identifikatorjih mobilnih naprav; ECRIS zadeva podatke o kazenskih evidencah; v uradih ARO se obdelujejo podatki o zasebnem premoženju in podrobni podatki o podjetjih; podatki o platformah za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih in kaznivih dejanjih na spletu; v Europolu se obdelujejo podatki o povezavah s kriminalnimi mrežami; in v TFTP podatki o finančnih sporočilih. Čezmejna izmenjava informacij in kriminalističnih obveščevalnih podatkov za kazenske preiskave je edini primer, ko gre za pomembnejše prekrivanje nalog. S pravnega vidika bi bila švedska pobuda dovolj, da bi se izmenjale vse vrste informacij, pomembnih za takšne preiskave (pod pogojem, da je izmenjava takšnih osebnih podatkov dovoljena v skladu z nacionalno zakonodajo). Z vidika operacij pa bi bil sklep k Prümski pogodbi primernejši za izmenjavo profilov DNK in podatkov o prstnih odtisih, saj lahko na podlagi sistema „zadetek / brez zadetka“ dobimo takojšnje odgovore, avtomatizirani način izmenjave podatkov pa zagotavlja tudi visoko raven varnosti podatkov[82]. Podobno je lahko za enote FIU, urade ARO in platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih bolj učinkovito, da kontaktirajo neposredno svoje kolege v drugih državah članicah EU, ne da bi izpolnili obrazce za zaprosila za informacije, ki so potrebni na podlagi švedske pobude.

Nadzor nad pravicami dostopa

Pravice dostopa za instrumente, ki so nastali zaradi boja proti terorizmu in hudim kaznivim dejanjem, so običajno omejene na organe pregona v ožjem pomenu, tj. na policijo, organe mejne kontrole in carinske organe. Pravice dostopa za ukrepe, ki so nastali na podlagi schengenskega pravnega reda, se ponavadi dodelijo organom, pristojnim za priseljevanje, pod določenimi pogoji pa tudi policiji, organom mejne kontrole in carinskim organom. Tok informacij pri centraliziranih sistemih SIS in VIS nadzorujejo nacionalni vmesniki, pri decentraliziranih instrumentih, kot so sklep k Prümski pogodbi, švedska pobuda, Konvencija Neapelj II, ECRIS, TFTP, sporazumi PNR, enote FIU, uradi ARO in platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih, pa nacionalne kontaktne točke ali centralne koordinacijske enote.

Različna pravila o hrambi podatkov

Obdobja hrambe podatkov se zelo razlikujejo glede na cilje različnih instrumentov. Sporazum PNR z Združenimi državami določa najdaljše obdobje hrambe podatkov – 15 let, medtem ko je obdobje hrambe pri instrumentu API dolgo le 24 ur in je tako najkrajše. Sporazumi PNR uvajajo zanimivo razlikovanje med podatki v aktivni in pasivni uporabi: po določenem obdobju je treba podatke arhivirati in od takrat naprej je dostop do njih mogoč le s posebnim pooblastilom. Kanadska uporaba podatkov EU iz evidence PNR je dober primer: podatki morajo po 72 urah postati anonimni, pooblaščenim uradnikom pa so na voljo tri leta in pol.

Učinkovito upravljanje identitete

Namen več zgoraj analiziranih ukrepov, vključno s prihajajočim sistemom SIS II in sistemom VIS, je, da se omogoči preverjanje identitete z biometričnimi podatki. Pričakuje se, da naj bi izvajanje sistema SIS II okrepilo varnost na območju svobode, varnosti in pravice, na primer z ugotavljanjem identitete posameznikov, za katere je bil izdan evropski nalog za prijetje, posameznikov, ki jim je treba zavrniti vstop v schengensko območje, ali posameznikov, ki jih iščejo zaradi drugih specifičnih preiskovalnih razlogov (kot so pogrešane osebe ali priče v sodnih zadevah), ne glede na razpoložljivost ali avtentičnost identifikacijskih dokumentov. Izvajanje sistema VIS bi moralo olajšati postopek izdajanja in upravljanja vizumov.

Varnost podatkov na podlagi rešitev EU

Države članice pri izmenjavi občutljivih informacij prek evropskih mej dajejo prednost rešitvam EU. Več instrumentov, ki se razlikujejo po velikosti, strukturi in namenu, za izmenjavo občutljivih informacij uporablja omrežje sporočanja podatkov s-TESTA, ki ga financira Komisija. Med temi instrumenti so centralizirani sistemi SIS II, VIS in EURODAC, decentralizirani instrumenti, kot so sklep k Prümski pogodbi, ECRIS in FIU, ter Europol in Eurojust. Instrumenta CIS in FIDE uporabljata skupno omrežje sporočanja podatkov, omrežje s skupnim sistemskim vmesnikom ali varen dostop do spleta, ki ga zagotavlja Komisija. Orodje Europola za izmenjavo informacij SIENA pa so izbrale nekatere nedavne pobude, pri katerih je treba zagotoviti varen prenos podatkov: potekajo razprave, da bi FIU.net, uradi ARO in platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih temeljile na tem orodju.

Nasprotujoči si mehanizmi pregleda

Zgoraj analizirani instrumenti vsebujejo veliko različnih mehanizmov pregleda. Pri zapletenih informacijskih sistemih, kot so SIS II, VIS in EURODAC, mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti letna ali polletna poročila o delovanju teh sistemov ali njihovem stanju izvajanja. Pri decentraliziranih instrumentih za izmenjavo informacij mora Komisija drugim institucijam predložiti le eno poročilo o oceni izvajanja nekaj let po njihovi izvedbi: Direktivo o hrambi podatkov, švedsko pobudo in ukrepe ARO je treba oceniti leta 2010, sklep k Prümski pogodbi leta 2012, ECRIS pa leta 2016. Pri treh sporazumih PNR je treba izvajati periodične in ad hoc preglede, dva od sporazumov pa vsebujeta tudi samoderogacijsko klavzulo. Europol in Eurojust vsako leto predložita poročilo Svetu, ki ga pošlje v vednost Evropskemu parlamentu. Iz zgoraj navedenega je razvidno, da trenutna struktura upravljanja informacij v EU še ne omogoča sprejetja enotnega ocenjevalnega mehanizma za vse instrumente. Ker obstaja veliko različnih instrumentov, je bistvenega pomena, da se upošteva možni vpliv prihodnje spremembe kakršnega koli instrumenta na področju upravljanja informacij na vse druge ukrepe, ki urejajo zbiranje, hrambo ali izmenjavo osebnih podatkov na področju svobode, varnosti in pravosodja.

NAčELA OBLIKOVANJA POLITIKE

V oddelku 2 je opisanih več pobud, ki jih je v zadnjih letih izvedla, predstavila ali preučila Evropska komisija. Zaradi samega števila novih idej in vse več zakonodaje na področju notranje varnosti in upravljanja migracij je treba opredeliti temeljna načela, ki bi se uporabljala kot merilo za uvedbo in oceno predlogov politik v prihodnjih letih. Ta načela nadgrajujejo splošna načela iz pogodb EU, sodne prakse Sodišča Evropske unije in Evropskega sodišča za človekove pravice ter ustreznih medinstitucionalnih sporazumov med Evropskim parlamentom, Svetom in Evropsko komisijo ter jih skušajo dopolniti. Komisija predlaga, da se na podlagi naslednjih dveh sklopov načel razvijejo in izvedejo nove pobude ter ocenijo obstoječi instrumenti :

Vsebinska načela

Varstvo temeljnih pravic, zlasti pravice do zasebnosti in varstvo podatkov

Varstvo temeljnih pravic posameznika, kakor je opredeljeno v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti spoštovanje pravice do zasebnosti in varstvo osebnih podatkov, bo najpomembnejša naloga za Komisijo, ko bo pripravljala nove predloge, ki vključujejo obdelavo osebnih podatkov na področju notranje varnosti ali upravljanja migracij. V členih 7 in 8 Listine je navedena pravica vsakogar do spoštovanja njegovega „zasebnega in družinskega življenja“ ter do „varstva osebnih podatkov, ki se nanj nanašajo“.[83] Tudi člen 16 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), ki je zavezujoč za dejavnosti držav članic, institucij, agencij in organov Unije, potrjuje pravico vsakogar do „varstva osebnih podatkov, ki se nanašajo nanj“.[84] Komisija si bo pri pripravi novih instrumentov, ki temeljijo na informacijski tehnologiji, prizadevala uporabljati pristop, imenovan „vgrajena zasebnost“. To pomeni vgraditev varstva osebnih podatkov v tehnološko zasnovo predlaganega instrumenta, omejevanje obdelave podatkov na tisto, kar je potrebno za predlagan namen, in dodeljevanje dostopa do podatkov samo tistim, ki morajo biti s temi podatki seznanjeni[85].

Nujnost

Poseganje javnega organa v pravico posameznika do zasebnosti je lahko potrebno v interesu nacionalne in javne varnosti ali preprečevanja kriminala[86]. Sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice določa tri pogoje, na podlagi katerih so take omejitve lahko utemeljene: če so zakonite, če imajo zakonit cilj in če so potrebne v demokratični družbi. Poseganje v pravico do zasebnosti se šteje za potrebno, če rešuje perečo socialno potrebo, če je sorazmerno s ciljem in če so razlogi, ki jih navaja javni organ kot utemeljitev, ustrezni in zadostni[87]. Komisija bo v vseh prihodnjih predlogih politike ocenila predvideni učinek pobude na pravico posameznika do zasebnosti in varstvo osebnih podatkov ter obrazložila, zakaj je tak učinek nujno potreben in zakaj je predlagana rešitev sorazmerna z zakonitim namenom ohranjanja notranje varnosti v Evropski uniji, preprečevanja kriminala ali upravljanja migracije. Spoštovanje pravil o varstvu osebnih podatkov bo na nacionalni ravni in na ravni EU vedno nadzoroval neodvisni organ.

Subsidiarnost

Komisija bo svoje nove predloge skušala utemeljiti z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti v skladu s členom 5 Protokola št. 2, priloženega Pogodbi o Evropski uniji. Vsak nov zakonodajni predlog bo vseboval izjavo s podatki, ki omogočajo oceno njegove skladnosti z načelom subsidiarnosti, kakor je določeno v členu 5 Pogodbe o Evropski uniji. Ta izjava bo vsebovala oceno finančnih, ekonomskih in socialnih učinkov predloga, če gre za direktivo, pa oceno njenih učinkov na pravila, ki jih morajo uveljaviti države članice[88]. Razlogi za ugotovitev, da se lahko cilj EU laže uresniči na ravni EU, se utemeljijo s kvalitativnimi kazalci. Pri zakonodajnih predlogih se upošteva, da so vse obremenitve EU, nacionalnih vlad, regionalnih organov, gospodarskih subjektov in državljanov čim manjše in sorazmerne s ciljem, ki se želi doseči. Pri predlogih, v zvezi s katerimi je treba sprejeti nove mednarodne sporazume, bo izjava preučila pričakovan učinek predloga na odnose z zadevnimi tretjimi državami.

Natančno obvladovanje tveganja

Informacije na področju svobode, varnosti in pravosodja se običajno izmenjujejo z namenom analize varnostnih tveganj, opredelitve trendov pri kriminalnih dejavnostih ali ocene tveganj na zadevnih področjih[89]. Tveganje je pogosto, čeprav ne nujno, povezano s posamezniki, katerih preteklo ravnanje ali vzorci ravnanja kažejo, da obstaja tveganje tudi v prihodnosti. Vendar je treba tveganja podpreti z dokazi in ne smejo biti hipotetična. Preizkusi nujnosti in omejevanje po namenu so ključnega pomena za vse ukrepe upravljanja informacij. Pomembna je tudi priprava profilov tveganj, česar ne smemo zamenjevati z rasnim ali kakršnim koli drugačnim diskriminacijskim profiliranjem, ki ni skladno s temeljnimi pravicami. Takšni profili lahko pomagajo pri ciljno naravnani porabi virov za določene posameznike, da bi se opredelila varnostna tveganja in zaščitile žrtve kaznivih dejanj.

Postopkovna načela [90]

Stroškovna učinkovitost

Na podlagi informacijske tehnologije bi morale javne službe izboljšati storitve in davkoplačevalcem nuditi več glede na vložena sredstva. Zaradi trenutnih gospodarskih razmer si bo Evropska komisija v vseh novih predlogih, zlasti če gre za vzpostavitev ali nadgradnjo informacijskih sistemov, prizadevala, da bodo kar najbolj stroškovno učinkoviti. Takšen pristop bo upošteval že obstoječe rešitve, da bi se kar najbolj zmanjšalo prekrivanje nalog in izboljšale mogoče sinergije. Komisija bo preučila, ali bi bilo mogoče doseči cilje predloga z boljšo uporabo obstoječih instrumentov. Pred predložitvijo predloga o vzpostavitvi novih sistemov bo preučila tudi možnost, da se obstoječim informacijskim sistemom dodajo dodatne naloge.

Oblikovanje politik „od spodaj navzgor“

Razvoj novih pobud mora že od vsega začetka upoštevati prispevke vseh zadevnih zainteresiranih strani, vključno z nacionalnimi organi, pristojnimi za izvajanje pobude, gospodarskimi subjekti in civilno družbo. Za oblikovanje politik, ki upoštevajo interese končnih uporabnikov, so potrebni horizontalni pristop in obsežna posvetovanja[91]. Zato bo Komisija skušala vzpostaviti redne kontakte z nacionalnimi uradniki in izvajalci dejavnosti prek struktur Sveta, upravljavskih odborov in ad hoc skupin.

Jasna določitev odgovornosti

Glede na tehnično zapletenost zbiranja podatkov in projektov izmenjave informacij na področju svobode, varnosti in pravosodja je treba posebno pozornost nameniti prvotni zasnovi struktur upravljanja. Izkušnje projekta SIS II kažejo, da je treba že na začetku oblikovati jasne in natančne celovite cilje, vloge in odgovornosti, sicer lahko pride do velikih prekoračitev stroškov in zamud pri izvajanju. Začetna ocena izvajanja sklepa k Prümski pogodbi kaže, da tudi decentralizirana struktura upravljanja ne more rešiti vseh težav, ker države članice nimajo nobenega vodja projekta, ki bi jim lahko svetoval glede finančnih ali tehničnih vidikov izvajanja. Prihodnja Agencija za informacijsko tehnologijo bo lahko zagotavljala tehnične nasvete skrbnikom informacijskih sistemov na področju svobode, varnosti in pravosodja. Prav tako je lahko platforma za raznovrstno vključevanje zainteresiranih strani v operativno upravljanje in razvoj informacijskih sistemov. Da bi se preprečile prekoračitve stroškov in zamude, ki so posledica spreminjajočih se zahtev, bi se lahko novi informacijski sistemi za področje svobode, varnosti in pravosodja, zlasti če vsebujejo sistem IT velikega obsega, razvijali šele po dokončnem sprejetju pravnih aktov, ki opredeljujejo njihov namen, področje uporabe, naloge in tehnične podrobnosti.

Klavzule ponovnega pregleda in samoderogacijske klavzule

Komisija bo ocenila vsak instrument iz tega sporočila. Ocena bo temeljila na primerjavi z drugimi instrumenti, ki obstajajo na področju upravljanja informacij. Ta primerjava bi morala biti zanesljiv kazalnik, kako se posamezni instrumenti vključujejo v širše področje notranje varnosti in upravljanja migracij. Prihodnji predlogi bodo po potrebi vključevali letno obveznost poročanja, periodične in ad hoc preglede ter samoderogacijsko klavzulo. Obstoječi instrumenti bodo veljali le tako dolgo, dokler bodo izpolnjevali svoj zakonit namen, za katerega so bili zasnovani. V Prilogi II je naveden datum pregleda in mehanizem za vsak instrument, zajet v tem sporočilu.

POT NAPREJ

To sporočilo prvikrat predstavlja jasen in izčrpen povzetek ukrepov na ravni EU, ki se izvajajo, načrtujejo ali proučujejo ter urejajo zbiranje, hrambo ali čezmejno izmenjavo osebnih podatkov za namene pregona in upravljanja migracij.

Državljanom daje pregled, kakšne informacije o njih se zbirajo, shranjujejo ali izmenjujejo, za kakšen namen in kdo izvaja te dejavnosti. Sporočilo je pregledno referenčno orodje za zainteresirane strani, ki si želijo sodelovati v razpravi o prihodnji usmeritvi politike EU na tem področju. Hkrati zagotavlja prvi odziv na poziv Evropskega sveta, naj se razvijejo instrumenti upravljanja informacij na ravni EU v skladu s strategijo upravljanja informacij EU[92] ter se razmisli o potrebi po razvoju evropskega modela za izmenjavo informacij[93].

Nadaljnji ukrep Komisije na podlagi tega sporočila bo predstavitev sporočila o evropskem modelu za izmenjavo informacij leta 2012[94]. Komisija je v ta namen januarja 2010 začela zbirati informacije o pravnih podlagah in praktičnem poteku izmenjave informacij in kriminalističnih obveščevalnih podatkov med državami članicami, rezultate pa namerava predstaviti Svetu in Evropskemu parlamentu leta 2011[95].

To sporočilo prvič navaja vizijo Komisije o splošnih načelih, ki jih namerava upoštevati v prihodnosti pri razvoju instrumentov za zbiranje, hrambo ali izmenjavo podatkov. Ta načela bo uporabila tudi pri ocenjevanju obstoječih instrumentov. Pričakuje se, da se bo s takim načelnim pristopom k razvoju politike in ocenjevanju povečala usklajenost in učinkovitost sedanjih in prihodnjih instrumentov, hkrati pa bodo popolnoma spoštovane temeljne pravice državljanov.

PRILOGA I

Podatki in primeri, navedeni v nadaljevanju, ponazarjajo praktično delovanje ukrepov upravljanja informacij, ki se trenutno izvajajo.

Schengenski informacijski sistem (SIS)

Skupno število ukrepov SIS, vnesenih v centralno podatkovno zbirko SIS (C.SIS)[96] |

Kategorije ukrepov | 2007 | 2008 | 2009 |

Bankovci | 177 327 | 168 982 | 134 255 |

Bianko dokumenti | 390 306 | 360 349 | 341 675 |

Strelno orožje | 314 897 | 332 028 | 348 353 |

Izdani dokumenti | 17 876 227 | 22 216 158 | 25 685 572 |

Vozila | 3 012 856 | 3 618 199 | 3 889 098 |

Iskane osebe (privzeta imena) | 299 473 | 296 815 | 290 452 |

Iskane osebe (pravo ime) | 859 300 | 927 318 | 929 546 |

Od tega: |

osebe, za katere se zaproša za prijetje zaradi izročitve | 19 119 | 24 560 | 28 666 |

državljani tretjih držav s seznama oseb, ki jim je prepovedan vstop | 696 419 | 746 994 | 736 868 |

odrasle pogrešane osebe | 24 594 | 23 931 | 26 707 |

mladoletne pogrešane osebe | 22 907 | 24 628 | 25 612 |

priče ali osebe, vabljene pred sodišče | 64 684 | 72 958 | 78 869 |

osebe, ki se izjemoma spremljajo, da se preprečijo grožnje za javno varnost | 31 568 | 34 149 | 32 571 |

osebe, ki se izjemoma spremljajo, da se preprečijo grožnje za nacionalno varnost | 9 | 98 | 253 |

Skupaj | 22 933 370 | 27 919 849 | 31 618 951 |

EURODAC – Gibanje prosilcev za azil, ki so vložili nove prošnje v isti ali v drugih državah članicah (2008)

Država članica, v kateri je bila prvič vložena prošnja za azil[97] | 2. prošnje skupaj |

Število ukrepov v letu 2009 |

Prejšnje nezakonite dejavnosti (prepovedan vstop za osebo) | 379 |

Izgubljeni, ukradeni ali razveljavljeni potni listi (zasežen dokument) | 56 |

Carinski informacijski sistem (CIS)

Skupno število zadev, vnesenih v podatkovno bazo CIS (2009)[99] |

Ukrep | CIS (na podlagi Konvencije CIS) |

Ustvarjene zadeve | 2 007 |

Odprte zadeve | 274 |

Zadeve, pri katerih je bila opravljena poizvedba | 11 920 |

Izbrisane zadeve | 1 355 |

Švedska pobuda

Primeri uporabe švedske pobude pri preiskavi kaznivih dejanj[100] |

Uboj | V glavnem mestu države članice je leta 2009 prišlo do poskusa uboja. Policija je biološki vzorec vzela s kozarca, iz katerega je pil osumljenec. Sodni izvedenci so iz tega vzorca pridobili DNK in ustvarili profil DNK. Ta profil se ni ujemal z nobenim drugim referenčnim profilom v nacionalni podatkovni bazi DNK. Zato je preiskovalna policijska enota prek kontaktne točke v okviru sklepa k Prümski pogodbi poslala zaprosilo za primerjavo z referenčnimi profili DNK iz drugih držav članic, ki so bile pooblaščene za izmenjavo teh podatkov na podlagi sklepa k Prümski pogodbi ali sporazuma o izvajanju Prümske pogodbe. Na podlagi čezmejne primerjave je bil dobljen „zadetek“. Preiskovalna policijska enota je na podlagi švedske pobude zaprosila za nadaljnje podatke o osumljencu. Zadevna nacionalna kontaktna točka je prejela odgovor od več držav članic v 36 urah, kar je policiji omogočilo, da je ugotovila identiteto osumljenca. |

Posilstvo | Leta 2003 je neznani osumljenec posilil žensko. Policija je zbrala ustrezne vzorce žrtve, vendar se profil DNK, ustvarjen na podlagi vzorca, ni ujemal z nobenim referenčnim profilom v nacionalni podatkovni bazi DNK. Zaprosilo za primerjavo DNK je bilo poslano prek kontaktne točke v okviru sklepa k Prümski pogodbi drugi državi članici, ki je bila pooblaščena za izmenjavo referenčnih profilov DNK na podlagi sklepa k Prümski pogodbi ali sporazuma o izvajanju Prümske pogodbe, in dobljen je bil „zadetek“. Preiskovalna policijska enota je nato zaprosila za nadaljnje informacije o osumljencu v okviru švedske pobude. Zadevna nacionalna kontaktna točka je odgovor prejela v osmih urah, na podlagi katerega je policija ugotovila identiteto osumljenca. |

Sklep k Prümski pogodbi

„Zadetki“ Nemčije, ki jih je pridobila v čezmejni primerjavi profilov DNK, po vrstah kaznivih dejanj (2009)[101] |

Zadetki po vrsti kaznivega dejanja | Avstrija | Španija | Luksemburg | Nizozemska | Slovenija |

Kazniva dejanja zoper javni red in mir | 32 | 4 | 0 | 5 | 2 |

Kazniva dejanja zoper osebno svobodo | 9 | 3 | 5 | 2 | 0 |

Kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost | 40 | 22 | 0 | 31 | 4 |

Kazniva dejanja zoper življenje in telo | 49 | 24 | 0 | 15 | 2 |

Druga kazniva dejanja | 3 005 | 712 | 18 | 1 105 | 71 |

Direktiva o hrambi podatkov

Primeri držav članic, ki odkrivajo zadeve hudih kaznivih dejanj prek hrambe podatkov[102] |

Umor | Policijski organ države članice je odkril skupino morilcev, odgovornih za umor šestih posameznikov zaradi njihove rasne pripadnosti. Storilci kaznivega dejanja so se poskusili izogniti prijetju tako, da so zamenjali svoje SIM kartice, vendar so jih izdali njihovi seznami klicev in identifikatorji mobilnih naprav. |

Uboj | Policijski organ je dokazal vpletenost dveh osumljencev v uboj na podlagi analize podatkov o prometu iz mobilnega telefona žrtve. Detektivi so tako lahko rekonstruirali skupno pot žrtve in obeh osumljencev. |

Vlom | Organi so izsledili storilca kaznivih dejanj, ki je vlomil 17-krat, na podlagi preučitve podatkov o prometu iz njegove anonimne predplačniške SIM kartice. Ko so ugotovili, kdo je njegova punca, so izsledili tudi storilca kaznivih dejanj. |

Goljufija | Preiskovalci so razkrili prevaro, pri kateri je banda, ki je prek spleta oglaševala drage avtomobile za plačilo „v gotovini“, sistematično ropala tiste, ki so prišli po svoja nova vozila. Naslov IP je policiji omogočil, da je izsledila naročnika in prijela storilce kaznivih dejanj. |

Sodelovanje med enotami za finančni nadzor (FIU)

Skupno število zaprosil za informacije s strani nacionalnih enot FIU, vnesenih v FIU.net[103] |

Leto | Zaprosila za informacije | Aktivni uporabniki |

2007 | 3 133 | 12 držav članic |

2008 | 3 084 | 13 držav članic |

2009 | 3 520 | 18 držav članic |

Sodelovanje med uradi za odvzem premoženjske koristi (ARO)

Zaprosila za sledenje premoženja, ki so jih predložile države članice in jih je obravnaval Europol[104] |

Leto | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |

Zaprosila | 5 | 57 | 53 | 133 |

Od tega: |

zadeve, povezane z goljufijami | 29 |

zadeve, povezane s pranjem denarja | 26 |

zadeve, povezane z drogami | 25 |

zadeve, povezane z drugimi kaznivimi dejanji | 18 |

zadeve, povezane z drogami in s pranjem denarja | 19 |

zadeve, povezane z goljufijami in s pranjem denarja | 7 |

zadeve, povezane s kombinacijo več različnih kaznivih dejanj | 9 |

Zadeve, v katerih je šlo za zaplembo premoženja in jih je obravnaval Eurojust (2006–2007)[105] |

Vrste zadev | Zadeve je sprožila |

zadeve, povezane s kaznivimi dejanji zoper okolje | 1 | Nemčija | 27 % |

zadeve, povezane s sodelovanjem v hudodelski združbi | 5 | Nizozemska | 21 % |

zadeve, povezane s preprodajo drog | 15 | Združeno kraljestvo | 15 % |

zadeve, povezane z davčnimi goljufijami | 8 | Finska | 13 % |

zadeve, povezane z goljufijami | 8 | Francija | 8 % |

zadeve, povezane z goljufijami v zvezi z DDV | 1 | Španija | 6 % |

zadeve, povezane s pranjem denarja | 9 | Portugalska | 4 % |

zadeve, povezane s korupcijo | 1 | Švedska | 2 % |

zadeve, povezane s kaznivimi dejanji zoper premoženje | 2 | Danska | 2 % |

zadeve, povezane s preprodajo orožja | 1 | Latvija | 2 % |

zadeve, povezane s ponarejanjem in piratstvom | 2 |

zadeve, povezane z goljufijami s prednakazilom | 2 |

zadeve, povezane s ponarejanjem administrativnih dokumentov | 1 |

zadeve, povezane s kaznivimi dejanji v zvezi z vozili | 1 |

zadeve, povezane s terorizmom | 1 |

zadeve, povezane s ponarejanjem | 2 |

zadeve, povezane s trgovino z ljudmi | 1 |

Platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih

Primeri francoske platforme za obveščanje o kibernetskih kaznivih dejanjih – Pharos – pri preiskovanju kibernetskih kaznivih dejanj[106] |

Otroška pornografija | Uporabnik interneta je obvestil Pharos, da zadevni blog vsebuje fotografije in karikature spolne zlorabe otrok. Urednik bloga, ki se na eni izmed slik pojavlja gol, je otroke na svojem blogu tudi zapeljeval. Preiskovalci so ugotovili, da je glavni osumljenec inštruktor matematike. Preiskava njegovega doma je razkrila 49 videov s slikami otroške pornografije. Preiskava je pokazala tudi, da je pripravljal inštruktorski tečaj pri sebi doma. Tožena stranka je bila nato obsojena na pogojno zaporno kazen. |

Spolna zloraba otrok | Francoska policija je bila opozorjena, da zadevna oseba prek interneta ponuja denar za spolne odnose z otroki. Detektiv pri platformi Pharos, ki se je pretvarjal za mladoletnika, je stopil v stik z osumljencem, ki mu je ponudil gotovino za spolni odnos. Po internetnem pogovoru, ki je sledil, je lahko platforma Pharos ugotovila internetni protokolni naslov, na podlagi katerega je bil posameznik izsleden v mestu, v katerem je bilo že veliko primerov spolne zlorabe otrok. Tožena stranka je bila nato obsojena na pogojno zaporno kazen. |

Europol

Primeri prispevka urada Europol k boju proti čezmejnim hudim kaznivim dejanjem[107] |

Operacija Andromeda | Decembra 2009 je Europol pomagal izvesti obširno čezmejno policijsko operacijo zoper omrežje preprodajalcev drog, ki so imeli kontakte v 42 državah. To omrežje je delovalo v Belgiji in na Norveškem ter je preprodajalo droge iz Peruja prek Nizozemske v Belgijo, Združeno kraljestvo, Italijo in druge države članice. Policijsko sodelovanje je usklajeval Europol, pravosodno sodelovanje pa Eurojust. Udeleženi organi so vzpostavili mobilen urad v Pisi; Europol je imel operativne prostore v Haagu. Europol je navzkrižno primerjal informacije med osumljenci in pripravil poročilo o kriminalni mreži. |

Udeleženci | Italija, Nizozemska, Nemčija, Belgija, Združeno kraljestvo, Litva, Norveška in Eurojust. |

Rezultati | Udeležene policijske enote so zasegle 49 kg kokaina, 10 kg heroina, 6 000 tablet ekstazija, dva kosa strelnega orožja, pet ponarejenih osebnih dokumentov in 43 000 EUR gotovine, prijele pa so 15 oseb. |

Operacija Typhon | Europol je med aprilom 2008 in februarjem 2010 zagotavljal analitično podporo policijskim enotam iz 20 držav, udeleženim v operaciji Typhon. V tej obširni operaciji proti mreži pedofilov, ki je razširjala slike z otroško pornografijo prek avstrijske spletne strani, je Europol opravljal tehnično podporo in analizo kriminalističnih obveščevalnih podatkov na podlagi slik, ki jih je prejel iz Avstrije. Ocenil je zanesljivost podatkov in jih obdelal, nato pa pripravil svoj lastni material s kriminalističnimi obveščevalnimi podatki. Europol je na podlagi navzkrižne primerjave podatkov z informacijami iz svojega analitičnega delovnega dosjeja pripravil 30 poročil s kriminalističnimi obveščevalnimi podatki in na tej osnovi je bilo v več državah sproženih več preiskav. |

Udeleženci | Avstrija, Belgija, Bolgarija, Kanada, Danska, Francija, Nemčija, Madžarska, Italija, Litva, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Poljska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija, Švica in Združeno kraljestvo. |

Rezultati | Udeležene enote so identificirale 286 osumljencev, prijele 118 osumljencev in rešile pet žrtev v štirih državah, ki so bile v tej zadevi žrtve zlorabe. |

Eurojust

Primeri, v katerih je Eurojust usklajeval obsežne čezmejne pravosodne operacije proti hudim kaznivim dejanjem[108] |

Trgovina z ljudmi in financiranje terorizma | Eurojust je maja 2010 usklajeval čezmejno operacijo, pri kateri so prijeli pet članov mreže organiziranega kriminala, dejavne v Afganistanu, Pakistanu, Romuniji, Albaniji in Italiji. Skupina je opremljala afganistanske in pakistanske državljane s ponarejenimi dokumenti in jih prek Irana, Turčije in Grčije prevažala v Italijo. Migrante so po prihodu v Italijo poslali v Nemčijo, Švedsko, Belgijo, Združeno kraljestvo in na Norveško. Dobiček od trgovine je bil namenjen financiranju terorizma. |

Goljufije z bančnimi karticami | Europol in Eurojust sta z usklajevanjem čezmejnega policijskega in pravosodnega sodelovanja prispevala k razkritju mreže goljufij z bančnimi karticami, dejavne na Irskem, v Italiji, na Nizozemskem, v Belgiji in v Romuniji. Ta mreža je ukradla identifikacijske podatke od okoli 15 000 plačilnih kartic in povzročila izgubo v višini 6,5 milijona EUR. Pred to operacijo, na podlagi katere so julija 2009 prijeli 24 oseb, so belgijski, irski, italijanski, nizozemski in romunski sodniki olajšali izdajo evropskih nalogov za prijetje ter zahtevkov za prisluškovanje osumljencem. |

Trgovina z ljudmi in drogami | Po usklajevalnem sestanku, ki ga je Eurojust organiziral marca 2009, so italijanski, nizozemski in kolumbijski organi prijeli 62 oseb, osumljenih trgovine z ljudmi in drogami. Ta mreža je ranljive ženske iz Nigerije prevažala na Nizozemsko ter jih silila v prostitucijo v Italiji, Franciji in Španiji. Z dobički od prostitucije je mreža financirala nakup kokaina v Kolumbiji, kraj njegove porabe pa je bila EU. |

Evidenca imen letalskih potnikov (PNR)

Primeri analize iz evidence PNR, na podlagi katere so bile pridobljene informacije za preiskavo čezmejnih hudih kaznivih dejanj[109] |

Trgovina z otroki | Analiza PNR je razkrila, da so trije otroci brez spremstva potovali iz države članice EU v tretjo državo, pri tem pa tudi ni bilo navedeno, kdo naj bi jih čakal pri prihodu. Policija države članice je o tem po odhodu obvestila organe tretje države, ki so prijeli osebo, ki je sprejela otroke na cilju: to je bil storilec kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, evidentiran v državi članici. |

Trgovina z ljudmi | Analiza PNR je razkrila skupino preprodajalcev z ljudmi, ki vedno potujejo po isti poti. Za prijavo na let znotraj EU uporabljajo lažne dokumente, prave pa za hkratno prijavo na drug let, namenjen v tretjo državo. Ko pridejo v potniško čakalnico, se vkrcajo na let znotraj EU. |

Goljufije s kreditnimi karticami | Več družin je potovalo v državo članico z vozovnicami, kupljenimi z ukradenimi kreditnimi karticami. Preiskava je pokazala, da je hudodelska združba uporabljala te kartice za nakup vozovnic in jih prodajala na prostem trgu prek klicnih centrov na daljavo. Analiza podatkov iz evidence PNR je razkrila povezavo med potniki, kreditnimi karticami in prodajalci. |

Trgovina z drogami | Policijski organ države članice je bil obveščen o tem, da je bil v trgovino z drogami vpleten moški iz tretje države, mejna straža pa nikoli pri njem ni našla ničesar, ko je prihajal v EU. Analiza PNR je razkrila, da je vedno potoval s partnerjem. Ko so pregledali njegovega partnerja, so našli velike količine drog. |

Program za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti (TFTP)

Primeri iz programa za sledenje financiranja terorističnih dejavnosti, pri katerih so bile pridobljene informacije glede preiskave terorističnih zarot[110] |

Teroristična zarota – Barcelona 2008 | Januarja 2008 je bilo deset osumljencev prijetih v Barceloni v zvezi s spodletelim poskusom napada na mestni sistem javnega prevoza. Podatki iz programa TFTP so bili uporabljeni za razkritje povezav osumljencev z Azijo, Afriko in Severno Ameriko. |

Čezatlantska zarota napada s tekočo bombo leta 2006 | Informacije programa TFTP so bile uporabljene pri preiskavi in obsodbi posameznih oseb v zvezi s preprečenim poskusom razstrelitve letal avgusta 2006 na desetih čezatlantskih letih, namenjenih v ZDA in v Kanado iz Združenega kraljestva. |

Bombni napadi v Londonu 2005 | Informacije programa TFTP so bile uporabljene za ugotavljanje novih sledi, s katerimi bi preiskovalci lahko potrdili identiteto osumljencev in razkrili odnose med osebami, odgovornimi za ta napad. |

Bombni napadi v Madridu 2004 | Informacije programa TFTP so bile posredovane več državam članicam EU v pomoč pri njihovih preiskavah, začetih neposredno po tem napadu. |

PRILOGA II

Pregledna razpredelnica veljavnih instrumentov in instrumentov, ki se izvajajo ali preučujejo |

Instrument | Ozadje | Namen | Struktura | Zajeti osebni podatki | Dostop do podatkov | Varstvo podatkov | Hramba podatkov | Napredek pri izvajanju | Pregled | | Schengenski informacijski sistem (SIS) |Pobuda držav članic. |Ohranjanje javne varnosti, vključno z nacionalno varnostjo, v okviru schengenskega območja in lajšanje gibanja oseb z uporabo informacij, posredovanih prek tega sistema. |Centralizirani instrument: N.SIS (nacionalni deli) povezani z vmesnikom s C.SIS (centralni del). |Imena in vzdevki, telesne značilnosti, kraj in datum rojstva, državljanstvo in podatek o tem, ali je posameznik oborožen in nasilen. Ukrepi SIS se nanašajo na več različnih skupin oseb. |Policija, mejna policija, carinski organi, pravosodni