DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE

POVZETEK ANALITIČNEGA DOKUMENTA

Spremni dokument

K SPOROČILU KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

K okviru za kakovost pripravništev Druga faza posvetovanja s socialnimi partnerji na ravni EU v skladu s členom 154 PDEU

V tem delovnem dokumentu je povzeta analiza, ki je podlaga za drugo fazo posvetovanja z evropskimi socialnimi partnerji o morebitni pobudi EU za okvir za kakovost pripravništev. Na posvetovanju bodo v skladu s členoma 154 in 155 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) zbrana mnenja evropskih socialnih partnerjev o vsebini morebitne pobude EU na tem področju. To posvetovanje sledi javnemu posvetovanju, opravljenemu med 19. aprilom in 11 julijem 2012, in prvi fazi posvetovanja s socialnimi partnerji o možni usmeritvi pobude EU, opravljeni med 11. septembrom in 23. oktobrom 2012.

1. Opredelitev problema

Trenutno je v EU več kot pet milijonov mladih pod 25. letom brezposelnih: v nekaterih državah članicah brezposelnost mladih presega 50 %. Zaradi tega je izboljšanje dostopa mladih do trga dela in olajšanje prehoda od izobraževanja k zaposlitvi ena od najpomembnejših prednostnih nalog EU. Pripravništva – omejena obdobja delovne prakse v podjetju, javnem organu ali nepridobitni organizaciji, ki študentom ali mladim, ki so nedavno zaključili izobraževanje, pred redno zaposlitvijo omogočijo pridobivanje dragocenih praktičnih delovnih izkušenj – imajo lahko pri tem ključno vlogo. Pripravništva so lahko odskočna deska za produktivnejše poklicne poti, spodbujajo lahko ustvarjanje trajnostnih delovnih mest, znižujejo stopnjo brezposelnosti mladih in prispevajo k povišanju stopnje zaposlenosti, kar je eden od krovnih ciljev strategije Evropa 2020. Vendar je treba upoštevati, da se za pripravništva – v nasprotju z vajeništvi – v večini držav članicah ne uporabljajo pogodbe o zaposlitvi, kar pomeni, da so na splošno slabše zakonsko urejena.

Kljub dejstvu, da pripravništva prinašajo številne koristi tako pripravnikom kot delodajalcem in družbi kot celoti, imajo evropske institucije pomisleke o učinkovitosti in kakovosti pripravništev. Posebna pozornost je namenjena zlasti pripravništvom na odprtem trgu (pri katerih sta pri opredelitvi, organizaciji in spremljanju pripravništva, njegove učne vsebine in drugih pogojev vključena samo pripravnik in organizacija gostiteljica; običajno, vendar ne izključno, so to podiplomska pripravništva), saj so v večini držav izmed vseh vrst pripravništev najslabše pravno urejena. Leta 2010 je Evropski parlament sprejel resolucijo, v kateri je izrecno pozval k boljšim in varnejšim delovnim praksam ter oblikovanju evropske listine kakovosti pripravništva z minimalnimi standardi za zagotovitev njihove izobraževalne vrednosti in preprečitev izkoriščanja. Leta 2011 je Evropska komisija v pobudi Priložnosti za mlade napovedala uvedbo okvira za kakovost pripravništev do konca leta 2012. Junija 2012 je Evropski svet sklenil, da „je ključno obravnavati vprašanje brezposelnosti mladih, zlasti prek pobud Komisije o jamstvih za mlade in kakovostnem okviru za pripravništva.“ Poleg tega so se evropski medsektorski socialni partnerji (BusinessEurope, UEAPME, CEEP in ETUC) dogovorili, da si bodo v okviru okvirnega sporazuma o vključujočih trgih dela iz leta 2010 „prizadevali za večje število in boljšo kakovost pogodb o vajeništvu in pripravništvu“ ter „zagotovili ustrezne delovne pogoje za pomoč in podporo novincem v podjetju“.

Težave, povezane s kakovostjo

Študije in raziskave kažejo, da so težave, povezane z kakovostjo pripravništev, večinoma povezane s pomanjkanjem učne vsebine, neplačilom ali neustreznim plačilom/nadomestilom ter nezadovoljivimi delovnimi pogoji. Dodaten problem, ki je v veliki meri povezan z navedenimi, je nizka raven mobilnost pripravnikov znotraj EU.

Ključni elementi kakovosti iz študije o pripravništvih[1] Kakovostna pripravništva bi morala pripravnikom zagotoviti praktične spretnosti, ki so prilagojene potrebam trga dela in dopolnjujejo njihovo teoretično znanje, pridobljeno s študijem, ter tako povečati njihovo zaposljivost.Temeljiti bi morala na sporazumu med pripravnikom in organizacijo gostiteljico. Sporazum o pripravništvu bi moral zajemati naslednje elemente: • Cilji, vsebina in spremljanje: pripravništvo bi moralo pripravnikom zagotoviti praktične spretnosti, ki dopolnjujejo njihovo teoretično znanje, pridobljeno s študijem. Smernice zahtevajo, da je za izvajanje izobraževalnih vsebin treba za vsakega pripravnika v organizaciji gostiteljici določiti osebnega mentorja. • Trajanje: pripravništva na odprtem trgu praviloma ne bi smela biti daljša od šestih mesecev. Pri tem so izvzeta obvezna poklicna usposabljanja po diplomiranju (npr. za zdravnike, odvetnike, učitelje ipd.), saj za ta pripravništva običajno veljajo strogi predpisi. • Plačilo/nadomestilo stroškov: če imata od pripravništva v smislu prenosa znanja in učenja vzajemno korist tako organizacija gostiteljica kot pripravnik, je morda ustrezno neplačano pripravništvo. Zato bi morala smernica o kakovosti določati samo, da je treba v pisnem sporazumu o pripravništvu jasno opredeliti, ali je zagotovljeno plačilo in nadomestilo ter kako visoko je. • Določbe o socialni varnosti: pripravnik in organizacija gostiteljica se morata dogovoriti o določbah o socialni varnosti. To vključuje zdravstveno zavarovanje in zavarovanje za primer nesreče na delovnem mestu.

Nezadostna učna vsebina lahko pomeni, da organizacija gostiteljica pripravniku ne zagotavlja (dovolj) učnih ur za pojasnitev dela/operacij itd. ali mu ne zagotovi mentorja. To je precej pogosto takrat, ko morajo pripravniki opravljati enolične naloge.

Drugi sklop pomislekov se nanaša na neplačilo ali nizko plačilo nadomestil. Raziskava Evropskega mladinskega foruma kaže, da samo 25 % pripravnikov prejme dovolj visoko nadomestilo, da z njim pokrije življenjske stroške. Neplačevanje pojasnjuje pomisleke o enakosti dostopa in zastavlja vprašanje, ali delodajalci ne izkoriščajo pripravništev kot oblike neplačane zaposlitve, pri kateri bolj „poceni“ pripravniki namesto redno zaposlenih zasedajo delovna mesta začetnikov in druga delovna mesta. Vendar je treba omeniti, da morajo vprašanje plačila/nadomestila rešiti države članice ali socialni partnerji, saj zakonodaja EU Evropski uniji ne zagotavlja pravne podlage za ukrepanje v zvezi s tem (glej tudi oddelek 4 – Pravna podlaga in načelo subsidiarnosti).

Tretji sklop pomislekov se nanaša na delovne pogoje, ki niso povezani s plačilom, npr. dolg delavnik, neprimerni pogoji za delo, nezavarovanost pred zdravstvenimi tveganji in tveganji, povezanimi z delom, nejasnost veljavnih pravnih predpisov, vidiki pravičnosti itd.

Četrti sklop pomislekov glede integracije trga dela EU se nanaša na nizko raven mobilnosti pripravnikov znotraj EU. To ima pomembne negativne posledice na integracijo trgov dela EU ter mladim, ki živijo v državah s slabo ponudbo pripravništev, onemogoča izkoriščanje priložnosti enotnega trga EU.

2. Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi

Javno posvetovanje in posvetovanje z evropskimi socialnimi partnerji

Zainteresirane strani so poslale več kot 250 odzivov na javno posvetovanje. Sindikati, nevladne organizacije, mladinske organizacije, izobraževalne ustanove, agencije, povezane z nadnacionalnimi pripravništvi, in večina posameznikov so se v veliki meri strinjali z analizo Komisije, njeno opredelitvijo glavnih elementov kakovosti pripravništva ter opredelitvijo problema in ciljev ter na splošno podprli pobudo Komisije na tem področju (nekateri so se zavzeli za zavezujoč pravni instrument, drugi pa za nezavezujoča priporočila). Organizacije delodajalcev, gospodarske zbornice in podjetja so se sicer strinjali, da imajo pripravništva pozitivno vlogo pri prehodu od izobraževanja k zaposlitvi in pridobivanju spretnosti, vendar so podvomile, ali so lahko v tem okviru obravnavana vprašanja plačila in socialne varnosti ter ali je potrebna pobuda EU.

Organizacije delodajalcev in države članice so poudarile, da mora biti okvir za kakovost dovolj prožen, da bo upoštevana raznovrstnost nacionalnih sistemov in praks. Nasprotniki ukrepanja EU so trdili, da minimalne zahteve za pripravništva ne bi smele biti določene na ravni EU, saj ta nima pristojnosti na področju plačila. Izraženi so bili tudi pomisleki glede nevarnosti, da bi pravni ali upravni postopki preveč obremenili programe pripravništva, kar bi podjetja lahko odvrnilo od sprejemanja pripravnikov in tako mlade prikrajšalo za dragocene delovne izkušnje. Mnenja glede obsega morebitne pobude so bila prav tako deljena, zlasti glede možnosti omejevanja uporabe samo na pripravništva na odprtem trgu.

Odzivi na prvo fazo posvetovanja z evropskimi socialnimi partnerji so potrdili navedena stališča in niso prispevali novih.

3. Cilji pobude

Splošni cilji pobude so:

(1) olajšati prehod od izobraževanja k zaposlitvi:

visokokakovostna pripravništva prispevajo k izboljšanju zaposljivosti mladih. Pripravništva kot oblika vstopa diplomantov na trg dela bi morala biti odskočna deska za redno zaposlitev, morala bi povečati produktivnost delavcev in zmanjšati število negotovih zaposlitev. Cilj bi moral zato biti povečanje števila kakovostnih pripravništev in zmanjšanje števila primerov, ko so pripravništva slabo pripravljena ali vodijo k izkoriščanju;

(2) spodbujati mobilnost, da se zmanjšajo neskladja na evropskem trgu dela:

glede na neustrezne spretnosti in neskladja med ponudbo in povpraševanjem na trgu bi bilo treba za zmanjšanje strukturne brezposelnosti povečati geografsko mobilnost študentov in delavcev znotraj EU. Pri tem so ključna nadnacionalna pripravništva. Mladi, ki razmišljajo o opravljanju pripravništva v drugi državi članici, bi morali imeti jasne referenčne točke za preverjanje meril kakovosti, da jih od pripravništev ne bi odvrnila negotovost glede upravnih formalnosti, pravnih vprašanj ali pogodbenih obveznosti.

Za izpolnjevanje navedenih splošnih ciljev je bil opredeljen tudi posebni cilj:

izboljšati kakovost pripravništev v EU.

Operativni cilji so:

(1) spodbujati organizacije gostiteljice, da ponudijo pripravništva z visokokakovostnimi učnimi vsebinami in dostojnimi delovnimi pogoji, ki bodo resnična odskočna deska za vstop na trg dela;

(2) povečati preglednost in kakovost informacij o pripravniških mestih.

4. Pravna podlaga in načelo subsidiarnosti

V skladu s členom 153 PDEU Unija podpira in dopolnjuje dejavnosti držav članic med drugim na področju delovnih pogojev, socialne varnosti in socialne zaščite delavcev, vključevanja oseb, ki so izključene s trga dela, in boja proti socialni izključenosti. V skladu z odstavkom 2(b) člena 153 PDEU Evropski parlament in Svet lahko sprejmeta direktive na področju zaposlovanja in socialne politike.

Druga možnost je, da v skladu s členom 292 PDEU Svet sprejme priporočila na predlog Komisije. Po zakonodaji o zdravju in varnosti pri delu pripravniki in vajenci spadajo v področje uporabe direktiv na podlagi okvirne direktive iz leta 1989, ki temelji na členu 153 PDEU.

Vendar bi bilo treba upoštevati, da se določbe člena 153 PDEU ne uporabljajo za plačila (odstavek 5 člen 153 PDEU). Zato je treba težave, povezane z nizkim plačilom pripravnikov, obravnavati na drugi ravni, in sicer na ravni držav članic in socialnih partnerjev.

Mobilnost v oblikah izobraževanja in usposabljanja je glavni cilj izobraževalne politike EU in sestavni del prostega gibanja ljudi v skladu s členom 45 PDEU – temeljne svoboščine, zaščitene s Pogodbo.

Subsidiarnost

Na splošno velika raznovrstnost razmer v državah članicah ali različne socialne preference dajejo prednost decentraliziranim rešitvam, ki jih je mogoče prilagoditi nacionalnim ali celo lokalnim potrebam in izbiram.Vendar v primeru pripravništev razlike med institucijami trga dela nimajo tako pomembne naloge, saj je narava izraženih pritožb in pomislekov povsod zelo podobna, težave s kakovostjo pripravništev pa so pogoste tudi v tistih državah članicah, kjer je položaj mladih na trgu dela bolj ugoden.

Poleg tega bi rešitev na ravni EU prinesla več operativnih prednosti.

(1) Do zdaj sprejete ali predlagane smernice za kakovost so na splošno zelo podobne, ne glede na to, katera organizacija jih je pripravila. To kaže, da standardov kakovosti večinoma ni treba prilagajati lokalnim razmeram.

(2) Rešitev na ravni EU bi imela jasne koristi za mobilnost pripravnikov znotraj EU. Mladi bi se lažje odločali za opravljanje pripravništva v drugi državi, če bi si na podlagi standardov ali usklajenih pravil lahko oblikovali jasno predstavo o tem, kaj lahko v drugi državi pričakujejo. Večja mobilnost pripravnikov bi z boljšim usklajevanjem in trajnostnim ustvarjanjem delovnih mest prispevala k bolj integriranemu trgu dela EU.

(3) Izkušnje kažejo, da je zaradi težav pri usklajevanju opredelitev mednarodno sprejetih standardov kakovosti lahko hitrejša, če jo usklajujejo in podpirajo nadnacionalne institucije. EU je za to najprimernejša, saj ne kaže na spontano vzpostavitev mednarodnih standardov kakovosti.

S takšno pobudo bi EU lahko konkretno podprla države članice pri izvajanju smernice za zaposlovanje št. 8 iz strategije Evropa 2020. Operativne smernice za države članice, ki jih je mogoče takoj izvesti na nacionalni ravni, so zlasti koristne zaradi resnosti krize in preteklih zamud pri reševanju težav s pripravništvi. Hkrati so povsem v skladu z evropskim semestrom.

Kljub pogostim pozivom h kakovostnim pripravništvom je bilo ukrepanje držav članic neenotno, ureditveni okvir pa na splošno ostaja razdrobljen in nezadovoljiv.

Tradicionalni pristop evropske strategije zaposlovanja bi se lahko uporabil za spodbujanje držav članic k reformi sistemov, vendar bi povzročil večje razlike v novem okviru kakor instrumenti, kot so priporočila ali zakonodaja o vsebini sistemov pripravništva. To pa bi imelo zlasti pri odpravljanju obstoječih ovir za mobilnost pripravnikov nasprotni učinek.

Poleg tega se zdi, da je rešitev na ravni EU pogoj za razširitev portala EURES na vajeništva in pripravništva, kakor je zahteval Evropski svet. To je potrebno za preprečitev tveganja, da se podpora prek portala EURES nameni nizkokakovostnim pripravništvom, ki ne zagotavljajo lažjega prehoda od izobraževanja k zaposlitvi.

5. Možnosti za ukrepanje EU

Na tej stopnji ni bil zavrnjen noben ukrep ali možnost niti se razmislek ni omejil na določene oblike pripravništva, saj se je upoštevala avtonomnost socialnih partnerjev Ukrepi bi se lahko glede na obliko pripravništva sprejeli na različnih ravneh in bi vključevali različne akterje in orodja. EU bi na primer lahko:

· izboljšala preglednost ureditev pripravništva z dostopnejšimi informaciji,

· spodbujala prostovoljno ukrepanje zainteresiranih strani (organizacij gostiteljic, socialnih partnerjev itd.) za boljšo kakovost pripravništev, na primer z uvedbo znakov kakovosti,

· začela z ukrepi v okviru evropske strategije zaposlovanja, da bi države članice spodbudila k izboljšanju kakovosti pripravništev,

· uvedla nezavezujoče instrumente (priporočila ali smernice) ali

· uvedla zavezujoče predpise.

Področje uporabe in ukrepi

Nezmožnost trga, da zagotovi kakovost, je mogoče obravnavati na dva načina – bodisi s povečanjem kakovosti in razpoložljivosti informacij na trgu ali z določitvijo standardov kakovosti. Oba pristopa bi lahko izboljšala učinkovitost pripravništev pri zagotavljanju lažjega prehoda od izobraževanja k zaposlitvi. V nadaljevanju je preučenih več ukrepov, ki temeljijo na prvem ali drugem pristopu.

Zdi se, da bi morale biti pobude usmerjene predvsem na pripravništva na odprtem trgu, vendar je možnosti več: področje uporabe ukrepov se lahko omeji samo na nadnacionalna pripravništva ali na pripravništva, daljša od treh mesecev.

Socialni partnerji lahko razmislijo o enem ali več spodaj opisanih ukrepov ter zahtevajo različno raven vključenosti institucij EU. Več teh ukrepov se lahko med seboj povezuje. Analiza učinkov je na tej stopnji zgolj okvirna in bo nadaljnje razvita v prihodnji oceni učinka.

i) Brez pobude na ravni EU (izhodiščni scenarij)

Opis: Komisija si bo še naprej prizadevala za izboljšanje mobilnosti in prehodov mladih na trg dela brez posebnega instrumenta/orodja, ki bi se osredotočil na pripravništva. Študija o pripravništvih je prvi pregled ureditev na področju pripravništev v državah članicah in je podlaga za večjo preglednost teh ureditev.

Razprava: možno je, da bo sprejetih še več nacionalnih pobud za izboljšanje kakovosti pripravništev, vendar obstaja realna nevarnost, da se bo skupni delež nizkokakovostnih pripravništev povečal: podjetja bodo zaradi krize morda upočasnila zaposlovanje novih uslužbencev, kar je eden od glavnih razlogov za zagotavljanje visokokakovostnih pripravništev, novi udeleženci na trgu dela pa bodo temu primerno zmanjšali svoja pričakovanja.

ii) Oblikovanje informacijskega spletišča

Opis: oblikovanje spletišča s pregledom pripravništev (z redno posodobljenimi informacijami o pogojih pripravništev in pravnem okviru v vsaki državi članici ) bi bil neregulativen pristop za večjo razpoložljivost splošnih informacij o pripravništvih. Drznejša možnost bi bila, da bi spletišče pripravnikom omogočalo, da sporočijo povratne informacije o svojih izkušnjah z organizacijo gostiteljico, s čimer bi se splošne informacije spletišča dopolnile s specifičnimi.

Razprava: dobro zasnovano, uporabnikom prijazno spletišče bi omogočilo lažji dostop do informacij o nacionalnih zakonodajah na področju pripravništva in o razpoložljivosti različnih oblik pripravništev v državah članicah. To bi lahko pripravnikom zmanjšalo stroške iskanja, izboljšalo usklajevanje in pozitivno vplivalo na povečanje števila kandidatov za nadnacionalna pripravništva.

Države članice in organizacije gostiteljice pri tem ukrepu ne bi imele stroškov usklajevanja, nekaj proračunskih sredstev pa bi bilo treba nameniti za delovanje spletišča.

To orodje obravnava del problema pomanjkanja informacij, tj. pomanjkanje splošnih informacij o standardih, vendar ne zagotavlja informacij o kakovosti posameznih razpoložljivih pripravniških mest. Učinek tega ukrepa na kakovost pripravništev bi bil sicer pozitiven, vendar majhen. Možnost, da pripravniki ocenijo svojo pripravniško izkušnjo, pa bi pomenila precej močno spodbudo za organizacije gostiteljice, da izboljšajo kakovost svojih pripravništev, saj bi se njihov ugled povečal, če bi bili pogoji za pripravništva, ki jih zagotavljajo, ocenjeni kot visokokakovostni.

iii) Znak kakovosti pripravništev

Opis: v sodelovanju s socialnimi partnerji bi lahko pripravili sklop načel kakovosti za pripravništva, ki bi določal minimalne smernice za kakovost v zvezi z obliko in učno vsebino pripravništev (glej elemente kakovosti iz študije o pripravništvih). Podjetja, izobraževalne ustanove, zavodi za zaposlovanje in/ali drugi ustrezni akterji bi se prostovoljno zavezali k spoštovanju smernic za pripravnike ter se v zameno lahko predstavljali kot „pošteni do pripravnikov“ ali podobno. Znak kakovosti pripravništev bi prav tako lahko vključeval zavezo organizacije gostiteljice, da bo zagotovila plačilo in socialno varnost. Poleg tega je znak kakovosti mogoče uvesti posebej za pripravništva v nekaterih sektorjih.

Za čim manjše stroške usklajevanja bi organizacijam, ki izpolnjujejo načela kakovosti, znak kakovosti lahko podelili brez predhodnega pregleda ali preverjanja. Določeno število upravičenih pritožb bi lahko povzročilo odvzem znaka. Tako bi lahko podeljevanje znaka kakovosti upravljala zadevna podjetja ali majhna zunanja pisarna.

Razprava: z zagotavljanjem merila za kakovost lahko ta rešitev spodbuja in usmerja organizacije gostiteljice, hkrati pa je za njih sprejemljiva zaradi prostovoljnega izvajanja. Daje dobro podlago za sprejetje, saj je eden izmed vzrokov, da se organizacije odločajo za pripravništva tudi izboljšanje ugleda, ki bi se z znakom kakovosti še okrepil. Ta možnost bi lahko spodbujala tudi nadnacionalna pripravništva.

Glede na prostovoljno izvajanje se zdi, da bo obremenitev glede usklajevanja za podjetja sprejemljiva. Vendar pa obstaja tveganje, da bo za znak kakovosti zaprosilo le malo organizacij, zlasti ker je povpraševanje po pripravništvih trenutno večje od ponudbe. Poleg tega bi za znak kakovosti verjetno večinoma zaprosile tiste organizacije, ki že ponujajo visokokakovostna pripravništva.

iv) Evropski okvir za kakovost pripravništev

Opis: ta ukrep bi vključeval sporazum socialnih partnerjev ali predlog Komisije o elementih kakovosti, ki bi jih morale države članice prenesti v nacionalne zakonodaje in/ali nacionalni pravni sistem. Okvir za kakovost bi lahko vključeval elemente, naštete v študiji o pripravništvih, in bi pripravnikom zagotovil jasne podatke o ciljih, vsebini in spremljanju, trajanju, nadomestilu in določbah o socialni varnosti.

Razprava: prednost tega pristopa je, da bi bil okvir za kakovost enak v vseh državah članicah. Tako bi se odpravil negativen učinek raznovrstnosti predpisov o razvoju mednarodne mobilnosti.

Elemente, opisane v študiji, bi lahko dopolnjeval ukrep za omejitev zaporednih pripravništev in/ali zahteva za registracijo pripravništva. Podobni ukrepi so bili sprejeti v nekaterih državah članicah. Omejitev ponavljanja pripravništev iste osebe v isti organizaciji ali še drznejši ukrep, da morajo organizacije gostiteljice na srednji rok zaposliti določen (omejen) odstotek svojih pripravnikov, bi lahko odpravilo težavo zaporednega opravljanja več pripravništev mladih pred redno zaposlitvijo. Instrumenti, podobni okviru za kakovost, v EU že obstajajo (npr. UK Code of Best Practice for Quality Internship (Kodeks najboljše prakse za kakovostno delovno prakso Združenega kraljestva)).

Na splošno je mogoče pričakovati, da bo okvir za kakovost, potrjen na evropski in nacionalni ravni, prinesel znatno izboljšanje kakovosti in preglednosti pripravništev na srednji rok. Omejitev zaporednih pripravništev bi lahko učinkovito zmanjšala tveganje, da pripravniki nadomeščajo redno zaposleno delovno silo. Poleg tega bi obvezna registracija pripravništev omogočila boljše statistične podatke o pripravništvih in podpirala učinkovito uveljavljanje pravic. Ta možnost bi pomenila določeno tveganje na področju razpoložljivosti pripravniških mest, saj bi nekateri delodajalci v prihodnosti lahko omejili pripravniška mesta, najverjetneje zato, ker bi ugotovili, da njihova dosedanja pripravniška mesta niso bila kakovostna.

Večino stroškov pri tej možnost bi morale prevzeti organizacije gostiteljice, vendar bi bili stroški povezani predvsem z zagotavljanjem ustrezne učne vsebine. Organizacije gostiteljice, ki že zagotavljajo učne vsebine, bi jih morale samo ustrezno formalizirati s pisno navedbo učnih ciljev in nekaterih drugih ključnih značilnosti pripravništva. Zmanjšanje števila pripravništev se lahko znatno omeji, če se poudari, da je dodatna obremenitev za podjetja, ki so skladna z okvirom za kakovost, obvladljiva.

Vendar pomembno vprašanje ostaja učinek na nizkokakovostna pripravništva, saj bi regulativne rešitve lahko imele najmanjši učinek v državah članicah s šibkejšimi mehanizmi izvrševanja. Okvir za kakovost pripravništev lahko prispeva k doseganju zastavljenih ciljev, saj ukrepanje na ravni EU ni nesorazmerno.

6. Končni pregled

Predstavljene možnosti in podmožnosti je mogoče povezovati.

Spodnja preglednica povzema opisane možnosti ukrepanja glede na možne učinke in stroške usklajevanja.

Možnost || Prostovoljno (P)/mehko pravo (MP)/regulativna rešitev (R) || Možni učinek na kakovost pripravništva || Učinek na povpraševanje po pripravniških mestih (N – nacionalnih – NN – nadnacionalnih) || Učinek na stroške usklajevanja za podjetja = učinek na ponudbo pripravniških mest || Učinek na stroške usklajevanja za MSP || Prožna rešitev

Informacijsko spletišče za pripravnike || n.r. || 0 || N: 0 NN: + || 0 || 0 || da

Znak kakovosti || P/MP || 0/+ || N: + NN: ++ || 0 || 0 || precej

Znak kakovosti + nadomestilo || P/MP || 0/+ || N: + NN: ++/+++ || 0/(-) || 0(-) || precej

Okvir za kakovost pripravništev || R || ++ || N: ++ NN: ++/+++ || 0/(-) || -/-- || ne

Okvir za kakovost daljših, nadnacionalnih pripravništev || R || +/++ || N: ++ NN: ++/+++ || 0/(-) || -/-- || ne

Legenda:

0: ni učinka/učinek je zanemarljiv

(+) / (-): rahel pozitiven (negativen), vendar negotov učinek

+ / -: možen pozitiven/negativen učinek

++ / -- : verjeten pozitiven/negativen učinek

+++/--- : zelo verjeten pozitiven/negativen učinek

[1] Študija o celovitem pregledu ureditev na področju pripravništev v državah članicah EU, Evropska Komisija (2012), v nadaljnjem besedilu: študija o pripravništvih.