Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o indeksih, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah /* COM/2013/0641 final - 2013/0314 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA 1.1. Splošno ozadje, razlogi za predlog in njegovi cilji Indeks je merilo, običajno cene ali količine, ki se občasno določi na podlagi reprezentativnega sklopa osnovnih podatkov. Kadar se indeks uporabi kot referenčna cena za finančni instrument ali pogodbo, postane referenčna vrednost. Trenutno je na voljo veliko referenčnih vrednosti, izračunanih na podlagi različnih metodologij, ki jih uporabljajo različni izdajatelji, od javnih subjektov do neodvisnih namenskih izdajateljev referenčnih vrednosti. Poravnave, ki jih je več pristojnih organov sklenilo z več bankami v zvezi z manipulacijo referenčnih obrestnih mer LIBOR in EURIBOR, so pokazale, kako pomembne in hkrati ranljive so referenčne vrednosti. Poleg tega obtožbe o poskusih manipulacije s presojami cen primarnih proizvodov, ki so jih opravljale agencije za sporočanje cen primarnih proizvodov, preiskujejo pristojni organi, Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO) pa je izvedlo pregled presoj cen nafte, ki so jih opravile te agencije. Celovitost referenčnih vrednosti je bistvena za oblikovanje cen številnih finančnih instrumentov, kot so zamenjave obrestnih mer ter komercialne in nekomercialne pogodbe, na primer hipoteke. Manipulacija referenčnih vrednosti lahko povzroči bistvene izgube za nekatere vlagatelje, ki imajo v lasti finančne instrumente, katerih vrednost se določi s sklicevanjem na referenčno vrednost. Pošiljanje napačnih signalov o stanju osnovnega trga lahko izkrivi realno gospodarstvo. Na splošno velja, da zaskrbljenost zaradi tveganj manipulacije referenčnih vrednosti izpodbija zaupanje v trge. Referenčne vrednosti so podvržene manipulacijam v primeru navzkrižij interesov in diskrecijske pravice v postopku določanja referenčnih vrednosti, pri tem pa niso na voljo ustrezno upravljanje in kontrole. Prvi odziv Komisije na domnevno manipulacijo obrestnih mer LIBOR in EURIBOR je bil popravek obstoječih predlogov za uredbo o zlorabi trga in direktivo o kazenskih sankcijah za zlorabo trga, s čimer bi pojasnili, da so vse manipulacije referenčnih vrednosti jasno in nedvoumno nezakonite, pri čemer zanje veljajo upravne ali kazenske sankcije. Vendar se zgolj s spremembo sistema sankcij ne bosta izboljšala način priprave in uporaba referenčnih vrednosti, saj se s sankcijami ne odpravi tveganje manipulacij, ki nastaja zaradi neustreznega upravljanja postopka izračuna referenčnih vrednosti v primeru navzkrižij interesov in diskrecijske pravice. Poleg tega je treba za zaščito vlagateljev in potrošnikov uvesti trdne in zanesljive referenčne vrednosti, ki ustrezajo svojemu namenu. Zaradi navedenih pomislekov ima ta predlog uredbe štiri glavne cilje, s katerimi naj bi izboljšali okvir za zagotavljanje referenčnih vrednosti, prispevanje podatkov v zvezi z njimi in uporabo referenčnih vrednosti: – izboljšati upravljanje in kontrole postopka izračuna referenčnih vrednosti ter zlasti zagotoviti, da se upravljavci izogibajo navzkrižjem interesov ali jih vsaj ustrezno obravnavajo; – izboljšati kakovost vhodnih podatkov in metodologij, ki jih uporabljajo upravljavci referenčnih vrednosti, ter zlasti zagotoviti, da se pri določanju referenčnih vrednosti uporabljajo zadostni in ustrezni podatki; – zagotoviti, da so za vse, ki prispevajo podatke za izračun referenčnih vrednosti, vzpostavljene ustrezne kontrole, zlasti da se preprečijo navzkrižja interesov, in da so tudi za njihovo prispevanje podatkov za izračun referenčnih vrednosti vzpostavljene ustrezne kontrole. Po potrebi bi moral biti ustrezen pristojni organ pooblaščen, da subjekte, ki prispevajo podatke pooblasti za nadaljnje prispevanje podatkov za izračun referenčnih vrednosti, in – zagotoviti ustrezno varstvo potrošnikov in vlagateljev, ki uporabljajo referenčne vrednosti, z večjo preglednostjo, zagotavljanjem ustreznih pravic do pravnega varstva in po potrebi z oceno ustreznosti. 1.2. Veljavne določbe na področju, na katerega se nanaša predlog Zakonodaja Unije trenutno obravnava nekatere vidike uporabe referenčnih vrednosti: – V členih 2(3)(d) in 8(1)(d) predloga uredbe o zlorabi trga[1] ter predlogu direktive o kazenskih sankcijah za zlorabo trga[2] (o uredbi o zlorabi trga sta Evropski parlament in Svet dosegla politični dogovor junija 2013) je pojasnjeno, da je vsakršna manipulacija referenčnih vrednosti jasno in nedvoumno nezakonita ter zanjo veljajo upravne ali kazenske sankcije. – Uredba o celovitosti in preglednosti energetskega trga[3] določa, da je manipulacija referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo za veleprodajne energetske proizvode, nezakonita. – Direktiva o trgih finančnih instrumentov[4] določa, da je s katerimi koli finančnimi instrumenti, uvrščenimi v trgovanje na organiziranem trgu, mogoče trgovati na pošten, pravilen in učinkovit način. Izvedbena uredba[5] navedene direktive določa tudi, da morata biti cena ali drugo merilo vrednosti osnovnega instrumenta zanesljiva in na voljo javnosti. – Člen 30 predloga uredbe Evropske komisije o trgih finančnih instrumentov[6] (o katerem trenutno razpravljata Evropski parlament in Svet) vsebuje določbo, ki določa neizključujoče izdajanje dovoljenj za referenčne vrednosti za namene kliringa in trgovanja. – Direktiva o prospektu in njena izvedbena uredba[7] določata, da bi moral izdajatelj, kadar prospekt vsebuje sklicevanje na indeks, določiti vrsto osnovnega instrumenta in navesti podrobnosti o tem, kje so na voljo informacije o osnovnem instrumentu, kje so na voljo informacije o pretekli in prihodnji uspešnosti osnovnega instrumenta ter o njegovi nestanovitnosti in ime indeksa. Če je zadevni indeks pripravil izdajatelj, mora ta vključiti tudi opis indeksa. Če indeksa ni pripravil izdajatelj, mora ta pojasniti, kje so na voljo informacije o indeksu, kadar je osnovni instrument obrestna mera, pa mora izdajatelj zagotoviti opis obrestne mere. – Direktiva o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP)[8] določa, da lahko skladi KNPVP vsebujejo le največji delež instrumentov, ki jih izda isti organ v njihovem portfelju. Države članice lahko dvignejo omejitve, ki veljajo za višino celotnega portfelja, ki ga lahko vsebuje KNPVP, na največ 20 % za naložbe v delnice ali dolžniške vrednostne papirje, ki jih izda isti organ, kadar gre za indeks, ki ga želi KNPVP posnemati, če je sestava indeksa dovolj raznolika, da je indeks dovolj reprezentativen odraz trga, na katerega se nanaša, in da je ustrezno objavljen. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA 2.1. Posvetovanja Trimesečno javno posvetovanje se je začelo 3. septembra in končalo 29. novembra 2012. Ponudniki, izdajatelji referenčnih vrednosti in uporabniki, med katerimi so borze, banke, vlagatelji, potrošniške skupine, trgovinski in javni organi, so vložili 84 prispevkov. Zainteresirane strani so priznale slabosti pri oblikovanju in uporabi referenčnih vrednosti ter na splošno podprle ukrepanje na ravni EU. Sodelujoči so poudarili tudi potrebo po mednarodnem usklajevanju in previdnem določanju področja uporabe morebitnih pobud. Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA) ter Evropski bančni organ (EBA) sta skupaj raziskala pomanjkljivosti pri določanju obrestne mere EURIBOR s strani Združenja evropskih bank (EBF-EURIBOR) in sta 11. januarja 2013 začela posvetovanje o načelih pri postopkih določanja referenčnih vrednosti v EU[9]. V dopisu z dne 7. marca 2013 so EBA, ESMA in Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) oblikovali nasvete o vsebini predlagane zakonodaje glede na navedeno delo. Službe Komisije so 13. februarja 2013 sodelovale pri odprti obravnavi navedenih načel za postopke določanja referenčnih vrednosti v ESMA in EBA[10]. Službe Komisije so sodelovale tudi na javni obravnavi o odpravi kulture tržnih manipulacij – globalno ukrepanje po LIBOR/EURIBOR, ki jo je 29. septembra 2012 pripravil Evropski parlament. 2.2. Ocena učinka Komisija je v skladu s politiko „boljše priprave zakonodaje“ ocenila učinek alternativnih možnosti politike. Možnosti politike so zajemale možnost omejevanja pobud za manipulacije, čim večje zmanjšanje diskrecijske pravice in zagotovitev, da referenčne vrednosti temeljijo na zadostnih, zanesljivih in reprezentativnih podatkih, zagotovitev odpravljanja tveganj z notranjim upravljanjem in kontrolo, zagotovitev učinkovitega nadzora nad referenčnimi vrednostmi ter večjo preglednost in varstvo vlagateljev. Vsaka možnost politike je bila ocenjena na podlagi naslednjih meril: vpliv na zainteresirane strani, uspešnost in učinkovitost. Zlasti pomembne so naslednje temeljne pravice iz Listine o temeljnih pravicah: spoštovanje zasebnega in družinskega življenja, varstvo osebnih podatkov, svoboda izražanja in obveščanje. Omejitve teh pravic in svoboščin so dovoljene na podlagi člena 52 Listine. Zgoraj opredeljeni cilji so skladni z obveznostmi EU glede spoštovanja temeljnih pravic. Vendar mora biti vsaka omejitev izvajanja teh pravic in svoboščin določena z zakonom ter mora spoštovati bistvo teh pravic in svoboščin. Na podlagi načela sorazmernosti se lahko omejitve določijo le, če so potrebne in dejansko izpolnjujejo cilje v splošnem interesu Unije oziroma izpolnjujejo potrebo po zaščiti pravic in svoboščin drugih ljudi. Pri referenčnih vrednostih je cilj splošnega interesa, ki utemeljuje nekatere omejitve temeljnih pravic, cilj zagotavljanja celovitosti trga. Potreba po zaščiti pravice do lastnine (člen 17 Listine) prav tako utemeljuje nekatere omejitve temeljnih pravic, saj imajo vlagatelji pravico poznati vrednost svoje lastnine (npr. posojil, izvedenih finančnih instrumentov), ki je zaščitena pred izgubo zaradi tržnih izkrivljanj. Pravica do svobode izražanja in svobode obveščanja določa spoštovanje svobode medijev. To uredbo je treba razlagati in uporabljati v skladu s to temeljno pravico. Zato za osebe, ki zgolj objavljajo ali navajajo referenčno vrednost v novinarske namene, vendar ne nadzirajo zagotavljanja te referenčne vrednosti, ne bi smele veljati zahteve, ki veljajo za upravljavce v skladu s to uredbo. Zato to novinarjem pušča proste roke pri novinarskem poročanju o finančnih trgih in trgih primarnih proizvodov. V skladu s tem so bile funkcije upravljavca referenčne vrednosti natančno opredeljene za zagotovitev, da zajemajo zagotavljanje referenčne vrednosti ne pa tudi novinarskih dejavnosti. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA 3.1. Pravna podlaga Predlog temelji na členu 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). 3.2. Subsidiarnost in sorazmernost Predlog Komisije za ureditev referenčnih vrednosti je skladen z načelom subsidiarnosti, kot je to določeno v členu 5(3) Pogodbe o Evropski uniji (PEU), ki določa, da Unija ukrepa le, če in v kolikor države članice same ciljev predlaganih ukrepov ne morejo zadovoljivo doseči in jih je torej zaradi obsega ali učinkov predlaganih ukrepov lažje doseči na ravni Unije. Medtem ko so številne referenčne vrednosti nacionalne, je panoga, ki določa referenčne vrednosti, kot celota mednarodna z vidika njihove priprave in uporabe. Čeprav lahko ukrepanje na nacionalni ravni v zvezi z nacionalnimi indeksi prispeva k zagotavljanju, da je vsako posredovanje sorazmerno glede na zadevni problem na nacionalni ravni, lahko to privede do preveč različnih pravil, ki na enotnem trgu ustvarjajo neenake pogoje za vse udeležence ter vodijo v nedosleden in neusklajen pristop. Z referenčnimi vrednostmi se določajo cene najrazličnejših čezmejnih transakcij, zlasti na trgu medbančnih posojil in pri izvedenih finančnih instrumentih. Različna nacionalna pravila bi ovirala priložnost za pripravo čezmejnih referenčnih vrednosti in s tem tudi ovirala tovrstne čezmejne transakcije. Skupina G20 in Odbor za finančno stabilnost priznavata ta problem, pri čemer je Odbor za finančno stabilnost pooblastil Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO) za pripravo globalnega sklopa načel, ki bi veljala za finančne referenčne vrednosti. Pobuda EU bo pomagala okrepiti enoten trg z vzpostavitvijo enotnega okvira za zanesljive referenčne vrednosti, ki se v različnih državah članicah pravilno uporabljajo. Medtem ko v večini držav članic oblikovanje referenčnih vrednosti na nacionalni ravni ni regulirano, sta dve državi članici že sprejeli nacionalno zakonodajo o referenčnih obrestnih merah v svojih nacionalnih valutah. Poleg tega je združenje IOSCO nedavno sprejelo načela o referenčnih vrednostih, ki jih morajo uvesti njegovi člani. Vendar ta načela zagotavljajo prilagodljivost glede področja uporabe in načinov njihovega izvajanja ter nekaterih pogojev. Ker usklajen evropski okvir za referenčne vrednosti ni na voljo, bodo nekatere države članice verjetno sprejele zakonodajo na nacionalni ravni, ki bo neenotna. V tem trenutku se na primer zdi, da je področje uporabe zakonodaje ene države članice tako obsežno kot področje uporabe zakonodaje združenja IOSCO, medtem ko zakonodaja druge države članice, ki je uvedla pravila glede referenčnih vrednosti, zajema le referenčne obrestne mere. Ti različni pristopi bi lahko privedli do razdrobljenosti notranjega trga, saj bi za upravljavce in uporabnike referenčnih vrednosti v različnih državah članicah veljala različna pravila. Brez zakonodajnega okvira Unije bi bili posamezni nacionalni ukrepi tudi neučinkoviti, ker države članice niso obvezane oziroma se jih ne spodbuja, naj med seboj sodelujejo, če takšnega sodelovanja ni, pa obstaja možnost za regulativno arbitražo. Nekateri vidiki varstva vlagateljev na tem področju so na splošno zajeti v direktivi o trgih finančnih instrumentov. Zlasti je treba omeniti zahtevo iz direktive o trgih finančnih instrumentov, da podjetja izvedejo presojo ustreznosti. S tem preskusom se ugotovi, ali ima stranka dovolj izkušenj in znanja, da razume tveganja, ki so povezana s specifičnimi vrstami ponujenih ali zahtevanih produktov ali investicijskih storitev. Tako se zagotovi zadostno varstvo vlagateljev. Glede varstva potrošnikov direktiva o potrošniških kreditih vključuje pravila o razkrivanju ustreznih informacij, direktiva o hipotekarnih kreditih, ki naj bi bila kmalu sprejeta, pa vključuje tudi zahtevo o priporočanju ustreznih kreditnih pogodb. Vendar navedena pravila EU o varstvu potrošnikov ne obravnavajo posebnega vprašanja ustreznosti referenčnih vrednosti v finančnih pogodbah. Poleg tega bi lahko imeli potrošniki zaradi neenake pogajalske moči in uporabe običajnih pogojev omejeno izbiro glede uporabe referenčne vrednosti. Potrošniki nimajo potrebnega znanja ali izkušenj, da bi lahko ustrezno ocenili ustreznost referenčne vrednosti. Zato bi moral ta predlog dopolnjevati veljavno zakonodajo EU na tem področju z zagotavljanjem, da so za oceno ustreznosti referenčnih vrednosti pri pogodbah z malimi vlagatelji odgovorni posojilodajalci ali upniki. Tako bodo zagotovljena tudi usklajena pravila EU o varstvu potrošnikov v zvezi z uporabo referenčnih vrednosti za sklicevanje v finančnih pogodbah. Da se omogoči uporaba čezmejnih referenčnih vrednosti, je namesto razdrobljenega nacionalnega pristopa potreben tudi skupni regulativni okvir za potrošnike in upnike v zvezi s finančnimi pogodbami. Zaradi pritožb potrošnikov in sporov v zvezi z uporabo neprimernih referenčnih vrednosti v več državah članicah je verjetno, da bodo na nacionalni ravni sprejeti različni ukrepi za varstvo potrošnikov. To bi lahko vodilo k razdrobljenosti notranjega trga. Predlagana uredba je tudi sorazmerna, kot se zahteva v členu 5(4) PEU. Usmerjena je zgolj na indekse, ki se uporabljajo za sklicevanje v finančnih instrumentih ali finančnih pogodbah, kot so hipoteke, kajti to so referenčne vrednosti, ki imajo lahko v primeru manipulacij neposreden in določen ekonomski učinek. Hkrati predlagana uredba vsebuje določbe, ki njene zahteve prilagajajo različnim sektorjem in različnim vrstam referenčnih vrednosti, kot so primarni proizvodi, medbančna obrestna mera in referenčne vrednosti, ki uporabljajo izmenjane podatke. Ker je velika večina obveznosti uvedenih za upravljavce referenčne vrednosti, je zagotovljen sorazmeren pristop. Veliko upravljavcev referenčnih vrednosti že izpolnjuje vsaj nekaj od teh zahtev, kar pomeni, da se upravno breme ne bi smelo nesorazmerno povečati. Poleg tega se postopki notranjega upravljanja in kontrole zahtevajo le od nadzorovanih ponudnikov, kar pomeni, da vpliv na nenadzorovane ponudnike, ki prispevajo podatke za izračun referenčnih vrednosti, na primer neregistrirane trgovce, ne bo znaten. Poleg tega so vsi pomembni deli te uredbe usklajeni z mednarodno sprejetimi načeli IOSCO o finančnih referenčnih vrednostih, objavljenimi 17. julija 2013, o čemer so potekala obsežna posvetovanja z zainteresiranimi stranmi. To bo omejilo stroške prilagoditve. Zato se z vidika načel subsidiarnosti in sorazmernosti zdi primerno ukrepati na ravni EU. 3.3. Izbira instrumenta Uredba je najprimernejši pravni instrument za uvedbo enotnih pravil v zvezi z zagotavljanjem referenčnih vrednosti, prispevanjem vhodnih podatkov za izračun referenčnih vrednosti in uporabo referenčnih vrednosti v Uniji. Določbe tega predloga določajo nekatere zahteve za upravljavce, ponudnike in uporabnike referenčnih vrednosti. Zaradi čezmejne narave številnih referenčnih vrednosti se pojavlja potreba po čim večji uskladitvi teh zahtev. Ker ureditev referenčnih vrednosti vključuje ukrepe, ki določajo natančne zahteve v zvezi s podatki in metodologijami, bi lahko tudi majhne razlike v uporabljenem pristopu povzročile znatne ovire pri čezmejnem zagotavljanju referenčnih vrednosti. Uredba, ki se uporablja neposredno, zaradi česar nacionalna zakonodaja ni potrebna, bo omejila možnost, da bi pristojni organi na nacionalni ravni sprejemali različne ukrepe, ter bo zagotovila enoten pristop in večjo pravno varnost po vsej EU. 3.4. Podrobna obrazložitev predloga 3.4.1. Področje uporabe (člen 2) Predlagana uredba velja za vse objavljene referenčne vrednosti, ki se uporabljajo za sklicevanje v finančnem instrumentu, s katerim se trguje na organiziranih mestih trgovanja ali ki je uvrščen v trgovanje na teh mestih, ali na finančne pogodbe (kot so hipoteke), in za referenčne vrednosti, s katerimi se meri uspešnost investicijskega sklada. Kadar obstaja diskrecijska pravica v postopku izračuna referenčnih vrednosti, pri tem pa niso vzpostavljeni primerno upravljanje in kontrole, obstaja tveganje za manipulacijo. Zato je treba za indekse, ki vključujejo diskrecijsko pravico, uporabljati regulativne ukrepe. Čeprav se stopnja diskrecijske pravice razlikuje, vsi indeksi vključujejo določeno stopnjo diskrecijske pravice. Zato morajo biti v področje uporabe vključene vse referenčne vrednosti, ne glede na metodo izračuna ali vrsto prispevkov. Področje uporabe mora vključevati vse indekse, vključno z objavljenimi, ker bi lahko dvomi o njihovi točnosti in zanesljivosti povzročili več škode pri širši populaciji kot indeksi, ki niso javni. Kadar se referenčne vrednosti uporabijo kot referenčna cena za finančni instrument ali pogodbo, pomeni vsaka manipulacija ekonomsko izgubo. Če ponudnik uporablja tudi finančni instrument, ki se sklicuje nanjo, nastaneta notranje navzkrižje interesov in spodbuda za manipulacijo. Kadar se referenčne vrednosti uporabljajo za merjenje uspešnosti finančnih instrumentov, so lahko izpostavljene navzkrižju interesov, pri čemer vlagatelji zaradi njihove manipulacije ne bodo sprejemali najboljših odločitev glede naložb. Zato se je pomembno usmeriti na vse referenčne vrednosti, ki določajo ceno finančnega instrumenta ali pogodbe s potrošnikom ali ki merijo uspešnost investicijskih skladov. Na referenčne vrednosti, ki se splošno uporabljajo, lahko znatno vpliva celo manjša manipulacija, vendar se ranljivost in pomembnost referenčne vrednosti sčasoma spreminjata. Z omejitvijo področja uporabe s sklicevanjem na pomembne ali ranljive indekse se ne bi obravnavala tveganja, ki jih lahko v prihodnosti predstavlja katera koli referenčna vrednost. Glede na te pomisleke ter za zagotovitev jasne in celovite uporabe Uredbe področje uporabe prav tako ni odvisno od narave vhodnih podatkov, t.j. ali so vhodni podatki ekonomsko (npr. cena delnice) ali neekonomsko (npr. vremenski parameter) število ali vrednost. Razlog za to je, da je način določanja vrednosti finančnega instrumenta, finančne pogodbe ali meritve uspešnosti investicijskega sklada na podlagi izhodne vrednosti ključna sestavina pri določanju področja uporabe. Ko se v tem smislu vrednost uporabi za sklicevanje v finančni pogodbi ali instrumentu, postane njena prejšnja neekonomska narava nepomembna. Glede upravljavcev referenčnih vrednosti so lahko vsi upravljavci izpostavljeni navzkrižju interesov, uveljavijo diskrecijsko pravico in imajo lahko vzpostavljene neustrezne sisteme upravljanja in kontrole. Zato morajo biti zajeti v ustrezni uredbi. Ker upravljavci referenčnih vrednosti nadzirajo postopek izračuna referenčnih vrednosti, zanje velja zahteva po pridobitvi dovoljenja, saj je nadzor najučinkovitejši način za zagotavljanje celovitosti referenčnih vrednosti. Tudi ponudniki, ki prispevajo podatke za izračun referenčnih vrednosti, pri čemer so lahko izpostavljeni navzkrižju interesov, uveljavljajo diskrecijsko pravico in so lahko vir manipulacije. Prispevanje podatkov za izračun referenčnih vrednosti je prostovoljno. Če morajo ponudniki zaradi katere koli pobude znatno spremeniti svoje poslovne modele, lahko nehajo prispevati podatke za izračun zadevne referenčne vrednosti. Vendar se ne pričakuje, da bi pri subjektih, za katere že veljata ureditev in nadzor (t.i. nadzorovani ponudniki), zahteva po dobrih sistemih upravljanja in kontrole povzročila znatne stroške ali nesorazmerno upravno breme. Zato je v področje uporabe te uredbe ustrezno vključiti vse nadzorovane ponudnike. Za ponudnike, za katere ne veljata ureditev in nadzor (nenadzorovani ponudniki), bi lahko dovoljenje ali siceršnja obveznost upoštevanja pravil pomenila precejšnje stroške in upravno breme. Upravni organi bi bili neučinkoviti tudi pri nadzoru podjetij, glede katerih nimajo strokovnega znanja. Uvedba nadzora nad zdaj nenadzorovanimi subjekti in osebami bi zato pomenila znatne stroške in prinesla minimalne koristi. Kljub temu so nekateri deli te uredbe, kot je potreba po zagotovitvi točnih in zanesljivih vhodnih podatkov, posredno pomembni za vse ponudnike, ker zanje še naprej velja uredba o zlorabi trga in bodo pogodbeno zavezani izpolnjevanju zahtev iz kodeksa ravnanja upravljavca v skladu s to uredbo. Iz področja uporabe predloga so izvzete centralne banke, ki so članice Evropskega sistema centralnih bank. V nekaterih primerih lahko oseba pripravi indeks, vendar pri tem ni seznanjena, da je ta indeks referenčna vrednost, ker se na primer uporablja kot sklic v finančnem instrumentu brez vednosti pripravljavca. Uredba zato zagotavlja mehanizem za obveščanje pripravljavcev, da je njihov indeks postal ali lahko postane referenčna vrednost, pri čemer jim omogoča, da zavrnejo uporabo indeksa kot referenčne vrednosti. Če pripravljavec s tem soglaša, bo zanj v zvezi z navedeno referenčno vrednostjo veljala predlagana uredba. Če s tem ne soglaša, se indeks ne sme uporabiti kot referenčna vrednost in zanj ne veljajo zahteve glede upravljavca iz te uredbe. 3.4.2. Upravljanje in kontrola upravljavcev (člena 5 in 6) Predlog zagotavlja preprečevanje navzkrižij interesov ter učinkovito upravljanje in kontrolo. Upravljanje in kontrola sta obravnavana v zahtevah o upravljanju in kontroli, Priloga pa vsebuje podrobnejše zahteve. 3.4.3. Vhodni podatki in metodologija (člen 7) Predlog določa tri zahteve, ki so podrobneje opredeljene v Prilogi ter zadevajo vhodne podatke in metodologijo, ki se uporabljajo pri pripravi referenčnih vrednosti, da se zmanjša diskrecijska pravica ter okrepita celovitost in zanesljivost: – vhodni podatki morajo biti zadostni in točni, da predstavljajo dejansko tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo, – vhodne podatke je treba pridobiti od zanesljive in reprezentativne skupine oziroma vzorca ponudnikov in – upravljavec mora uporabljati trdno in zanesljivo metodologijo za določanje referenčnih vrednosti. 3.4.4. Zahteve glede ponudnikov (člena 9 in 11) Upravljavec mora pripraviti kodeks ravnanja za ponudnike, ki jasno določa njihove obveznosti in odgovornosti pri zagotavljanju vhodnih podatkov za določanje referenčnih vrednosti. Kadar so ponudniki že regulirani subjekti, se morajo tudi izogibati navzkrižjem interesov in izvajati ustrezne kontrole. 3.4.5. Sektorske zahteve (členi 10 in 12–14) Da se zagotovi sorazmernost in zagotovi, da je predlog ustrezno prilagojen različnim vrstam referenčnih vrednosti in sektorjem, vsebujeta prilogi II in III podrobnejše določbe o referenčnih vrednostih za primarne proizvode in referenčnih vrednostih za obrestne mere. Dodatne zahteve veljajo za ključne referenčne vrednosti, vključno s pooblastilom ustreznemu pristojnemu organu, da odobri prispevke. Referenčne vrednosti, katerih vhodne podatke zagotavljajo organizirana mesta trgovanja, so prav tako izvzete iz nekaterih obveznosti, da se prepreči dvojno urejanje. 3.4.6. Preglednost in varstvo potrošnikov (členi 15–18) Varstvo vlagateljev je okrepljeno z določbami o preglednosti. Upravljavci morajo zagotoviti izjavo, v kateri je navedeno, kaj se meri z referenčno vrednostjo in katere so pomanjkljivosti te referenčne vrednosti, obenem pa morajo objaviti osnovne podatke, ki uporabnikom omogočajo izbiro najprimernejše in najustreznejše referenčne vrednosti. V tej izjavi mora biti poleg tega navedeno, da morajo uporabniki urediti vse potrebno za primere, ko upravljavec preneha zagotavljati referenčno vrednost. Nazadnje je določeno tudi, da morajo banke oceniti ustreznost pri delu s strankami v finančnih pogodbah, kot so posojila, zavarovana s hipoteko. 3.4.7. Nadzor in postopek izdaje dovoljenj upravljavcem (členi 22–37) Za dejavnost zagotavljanja referenčnih vrednosti sta potrebna predhodna pridobitev dovoljenja in stalen nadzor. Predlog določa pogoje in postopke za upravljavce referenčnih vrednosti s sedežem v Uniji, v skladu s katerimi morajo pridobiti dovoljenje ustreznega pristojnega organa. V predlogu je predviden mehanizem za zagotavljanje učinkovitega izvrševanja Uredbe. Pristojnim organom podeljuje potrebna pooblastila za zagotovitev, da upravljavci spoštujejo Uredbo. Kar zadeva ključne referenčne vrednosti, je treba ustanoviti kolegije nadzornikov, da se okrepi izmenjava informacij ter zagotovita enotna izdaja dovoljenj in nadzor. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog ima posledice za proračun Skupnosti. Posebne proračunske posledice predloga so povezane z nalogo ESMA, opredeljeno v oceni finančnih posledic zakonodajnega predloga, ki je priložena temu predlogu. Nove naloge bodo izvajali človeški viri, razpoložljivi v okviru proračunskega postopka letne dodelitve virov, in sicer ob upoštevanju proračunskih omejitev, ki veljajo za vse organe EU in so v skladu s finančnimi programi za agencije. Viri, ki jih agencija potrebuje za nove naloge, bodo skladni in združljivi z načrtovanjem človeških virov in financiranja za ESMA, določenim v nedavnem sporočilu Evropskemu parlamentu in Svetu z naslovom „Načrtovanje človeških in finančnih virov za decentralizirane agencije v obdobju 2014–2020“ (COM(2013)519). V oceni finančnih posledic, ki je priložena temu predlogu, so ocenjene tudi posebne proračunske posledice za Komisijo. Povzetek glavnih proračunskih posledic predloga: a) Osebje GD MARKT: 1 član osebja razreda AD (zaposlen za polni delovni čas) za pripravo delegiranih aktov ter oceno, spremljanje izvajanja in morebitni pregled pobude. Skupni stroški so ocenjeni na 0,141 milijona EUR na leto. b) ESMA: (i) Stroški za zaposlene: dva začasna uslužbenca za sodelovanje in posredovanje v kolegijih nadzornikov za ključne referenčne vrednosti, ki Komisiji nudita tehnično svetovanje v zvezi z izvajanjem te uredbe, usklajujeta oblikovanje dogovorov o sodelovanju s tretjimi državami, oblikujeta smernice za spodbujanje konvergence in medsektorske usklajenosti sistemov sankcij ter vodita register obvestil o uporabi referenčnih vrednosti in seznam registriranih upravljavcev referenčnih vrednosti. Skupni letni stroški teh 2 začasnih uslužbencev bi znašali 0,326 milijona EUR, pri čemer bi Komisija na letni ravni prispevala 40 % (0,130 milijona EUR), države članice pa 60 % (0,196 milijona EUR). (ii) Operativni in infrastrukturni stroški: za ESMA je ocenjen začetni strošek v višini 0,25 milijona EUR, pri čemer bo Komisija leta 2015 prispevala 40 % (0,1 milijona EUR), države članice pa 60 % (0,15 milijona EUR). Ta strošek je povezan zlasti z informacijskimi sistemi, ki ESMA omogočajo izpolnjevanje naslednjih zahtev: – vodenje seznama upravljavcev, registriranih v skladu s to uredbo, in podjetij iz tretjih držav, ki določajo referenčne vrednosti v Uniji, – prejemanje obvestil o uporabi referenčne vrednosti v finančnem instrumentu ali finančni pogodbi v Uniji ter vodenje evidence in zagotavljanje, da so upravljavci seznanjeni z njeno uporabo. ESMA bo moral pripraviti tudi poročilo o uporabi te uredbe do 1. januarja 2018, pri čemer bo skupni strošek znašal 0,3 milijona EUR, h kateremu bo Komisija prispevala 40 % (0,12 milijona EUR), države članice pa 60 % (0,18 milijona EUR) leta 2017. 2013/0314 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o indeksih, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[11], ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Oblikovanje cen številnih finančnih instrumentov in finančnih pogodb je odvisno od točnosti in celovitosti referenčnih vrednosti. Primeri manipulacij referenčnih obrestnih mer, kot sta LIBOR in EURIBOR, ter navedbe, da so bile manipulacijam podvržene referenčne vrednosti za energijo, nafto in devizno poslovanje, so pokazali, da so referenčne vrednosti, katerih postopki določanja imajo nekatere skupne lastnosti, kot so izpostavljenost navzkrižju interesov, uporaba diskrecijske pravice in šibko upravljanje, lahko podvržene manipulacijam. Napake oziroma dvomi v zvezi s točnostjo in celovitostjo indeksov, uporabljenih kot referenčne vrednosti, lahko ogrozijo zaupanje v trge, potrošnikom in vlagateljem povzročijo izgube ter izkrivljajo realno gospodarstvo. Zato je treba zagotoviti točnost, trdnost in celovitost referenčnih vrednosti ter postopkov njihovega določanja. (2) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov[12] vsebuje nekatere zahteve glede zanesljivosti referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo pri določanju cen uvrščenih finančnih dokumentov. Direktiva 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje[13], vsebuje nekatere zahteve o referenčnih vrednostih, ki jih uporabljajo izdajatelji. Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP)[14] vsebuje nekatere zahteve o uporabi referenčnih vrednosti v okviru investicijskih skladov KNPVP. Uredba (EU) št. 1227/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o celovitosti veleprodajnega energetskega trga[15] vsebuje nekatere določbe, ki prepovedujejo manipulacije referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo pri veleprodajnih energetskih proizvodih. Vendar ti zakonodajni akti obsegajo le nekatere vidike nekaterih referenčnih vrednosti in ne obravnavajo vseh pomanjkljivosti v postopku priprave vseh referenčnih vrednosti. (3) Referenčne vrednosti so bistvene za določanje cen čezmejnih transakcij ter tako omogočajo učinkovito delovanje notranjega trga najrazličnejših finančnih instrumentov in storitev. Številne referenčne vrednosti, ki se uporabljajo kot referenčne stopnje v finančnih pogodbah, zlasti hipotekah, so pripravljene v eni državi članici, vendar jih uporabljajo kreditne institucije in potrošniki v drugih državah članicah. Hkrati te kreditne institucije pogosto zagotovijo varovanje pred tveganjem ali pridobivajo finančna sredstva za zagotavljanje teh finančnih pogodb na čezmejnem medbančnem trgu. Čeprav sta nacionalno zakonodajo o referenčnih vrednostih sprejeli le dve državi članici, se v njunih pravnih okvirih o referenčnih vrednostih že kažejo razlike v zvezi z vidiki, kot je področje uporabe. Poleg tega je Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO) nedavno sprejelo načela o referenčnih vrednostih in glede na to, da ta načela zagotavljajo določeno stopnjo prilagodljivosti glede njihovega natančnega področja uporabe, načinov izvajanja in nekaterih pogojev, bodo države članice verjetno sprejele zakonodajo na nacionalni ravni, ki bi povzročila različno izvajanje teh načel. (4) Ti različni pristopi bi lahko privedli do razdrobljenosti notranjega trga, saj bi za upravljavce in uporabnike referenčnih vrednosti v različnih državah članicah veljala različna pravila in referenčnih vrednosti, pripravljenih v eni državi članici, morda ne bi bilo mogoče uporabljati v drugih državah članicah. Brez usklajenega okvira za zagotavljanje točnosti in celovitosti referenčnih vrednosti, ki se uporabljajo v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah v Uniji, bodo torej razlike v zakonodaji držav članic verjetno ovirale nemoteno delovanje notranjega trga za zagotavljanje referenčnih vrednosti. (5) Pravila EU o varstvu potrošnikov ne obravnavajo posebnega vprašanja ustreznosti referenčnih vrednosti v finančnih pogodbah. Zaradi pritožb potrošnikov in sporov v zvezi z uporabo neprimernih referenčnih vrednosti v več državah bodo verjetno na nacionalni ravni sprejeti različni ukrepi za varstvo potrošnikov, ki bodo temeljili na upravičenih pomislekih glede varstva potrošnikov, kar bi lahko povzročilo razdrobljenost notranjega trga zaradi različnih pogojev konkurence, povezanih z različnimi ravnmi varstva potrošnikov. (6) Zato je za zagotovitev ustreznega delovanja notranjega trga in izboljšanje pogojev njegovega delovanja, zlasti kar zadeva finančne trge, ter zagotovitev visoke ravni varstva potrošnikov in vlagateljev primerno določiti regulativni okvir za referenčne vrednosti na ravni Unije. (7) Ustrezno in potrebno je, da so ta pravila zapisana v zakonodajni obliki uredbe, s čimer se zagotovi, da se določbe, ki neposredno nalagajo obveznosti osebam, ki sodelujejo pri pripravi in uporabi referenčnih vrednosti ter prispevanju podatkov zanje, uporabljajo na enoten način po vsej Uniji. Ker pravni okvir za zagotavljanje referenčnih vrednosti nujno vključuje ukrepe, ki določajo natančne zahteve v zvezi z vsemi različnimi vidiki, povezanimi z zagotavljanjem referenčnih vrednosti, bi lahko tudi majhne razlike v uporabljenem pristopu v zvezi z enim od teh vidikov povzročile znatne ovire pri čezmejnem zagotavljanju referenčnih vrednosti. Zato bi morala uporaba uredbe, ki velja neposredno, zaradi česar nacionalna zakonodaja ni potrebna, omejiti možnost, da bi bili na nacionalni ravni sprejeti različni ukrepi, zagotoviti enoten pristop in večjo pravno varnost ter preprečiti pojav znatnih ovir pri čezmejnem zagotavljanju referenčnih vrednosti. (8) Področje uporabe te uredbe bi moralo biti čim širše, da se ustvari preventivni regulativni okvir. Priprava referenčnih vrednosti zajema diskrecijsko pravico pri njihovem določanju in je predmet nekaterih vrst navzkrižja interesov, kar pomeni, da obstajajo priložnosti in spodbude za manipulacijo teh referenčnih vrednosti. Ti dejavniki tveganja so skupni vsem referenčnim vrednostim in za vse referenčne vrednosti bi morale veljati zahteve glede ustreznega upravljanja in kontrol. Ker se ranljivost in pomen referenčne vrednosti sčasoma spreminjata, se z omejitvijo področja uporabe glede na sklicevanje na pomembne ali ranljive indekse ne bi obravnavala tveganja, ki jih lahko v prihodnosti predstavlja katera koli referenčna vrednost. Zlasti referenčne vrednosti, ki se zdaj ne uporabljajo na splošno, se bodo morda v prihodnosti uporabljale tako, da bo celo manjša manipulacija v zvezi z njimi imela precejšen vpliv. (9) Ključni element področja uporabe te uredbe bi moral biti, ali izračunana referenčna vrednost določa vrednost finančnega instrumenta ali finančne pogodbe oziroma meri uspešnost investicijskega sklada. Področje uporabe tako ne bi smelo biti odvisno od narave vhodnih podatkov. Zato bi bilo treba vključiti referenčne vrednosti, izračunane iz ekonomskih vhodnih podatkov, kot so cene delnic, in neekonomske številke ali vrednosti, kot so vremenski podatki. Okvir bi moral obsegati referenčne vrednosti, ki so podvržene navedenim tveganjem, hkrati pa bi moral zagotoviti tudi sorazmeren odziv na tveganja, ki jih predstavljajo različne referenčne vrednosti. Ta uredba bi zato morala zajemati vse referenčne vrednosti, ki se uporabljajo za oblikovanje cen finančnih instrumentov, ki kotirajo na organiziranih mestih trgovanja ali s katerimi se na teh mestih trguje. (10) Številni potrošniki so pogodbene stranke v finančnih pogodbah, zlasti v potrošniških kreditnih pogodbah, zavarovanih s hipotekami, ki se sklicujejo na referenčne vrednosti, podvržene istim tveganjem. Ta uredba bi zato morala zajemati indekse ali referenčne stopnje iz [Direktive 2013/…/EU Evropskega parlamenta in Sveta o potrošniških kreditnih pogodbah za stanovanjske nepremičnine in o spremembi Direktive 2008/48/ES]. (11) Številni naložbeni indeksi vključujejo pomembna navzkrižja interesov in se uporabljajo za merjenje uspešnosti skladov, kot je sklad KNPVP. Nekatere od teh referenčnih vrednosti so objavljene, druge pa so na voljo javnosti ali delu javnosti brezplačno ali proti plačilu, pri čemer lahko manipulacija z njimi škodljivo vpliva na vlagatelje. Ta uredba bi zato morala obsegati indekse ali referenčne stopnje, s katerimi se meri uspešnost investicijskega sklada. (12) Vsi upravljavci referenčnih vrednosti so lahko predmet navzkrižja interesov, uveljavljajo diskrecijsko pravico in imajo neustrezne sisteme upravljanja in kontrole. Ker upravljavci nadzorujejo postopek izračuna referenčnih vrednosti, sta zahteva po pridobitvi dovoljenja in nadzor upravljavcev najučinkovitejši način za zagotavljanje celovitosti referenčnih vrednosti. (13) Ponudniki, ki prispevajo podatke za izračun referenčnih vrednosti, so izpostavljeni možnemu navzkrižju interesov, uveljavljajo diskrecijsko pravico in so lahko vir manipulacije. Prispevanje podatkov za izračun referenčnih vrednosti je prostovoljno. Če morajo ponudniki v skladu s katero koli pobudo znatno spremeniti svoje poslovne modele, lahko nehajo prispevati podatke. Vendar se ne pričakuje, da bi pri subjektih, za katere že veljata ureditev in nadzor, zahteva po dobrih sistemih upravljanja in kontrole vodila do znatnih stroškov ali nesorazmernega upravnega bremena. Zato ta uredba uvaja nekatere obveznosti za nadzorovane ponudnike. (14) Upravljavec je fizična ali pravna oseba, ki nadzira zagotavljanje referenčne vrednosti, zlasti upravlja referenčno vrednost, zbira in analizira vhodne podatke, določa referenčno vrednost in v nekaterih primerih objavlja referenčno vrednost. Vendar za osebe, ki zgolj objavljajo ali navajajo referenčno vrednost v novinarske namene in ne nadzirajo zagotavljanja te referenčne vrednosti, ne bi smele veljati zahteve, ki veljajo za upravljavce v skladu s to uredbo. (15) Indeks se izračuna z uporabo enačbe ali kake druge metodologije na podlagi osnovnih vrednosti. Pri oblikovanju te enačbe, izračunu ali določanju vhodnih podatkov se uporablja diskrecijska pravica. Ta diskrecijska pravica ustvarja tveganje manipulacije, zato bi morale biti vse referenčne vrednosti s to značilnostjo zajete v tej uredbi. Kadar se za sklicevanje v finančnem instrumentu uporablja enotna cena ali vrednost, na primer kadar je cena enotnega vrednostnega papirja referenčna cena za neko opcijo, se račun ne izvede, poleg tega ni vhodnih podatkov ali diskrecijske pravice. Zato enotne cene ali referenčne cene enotnih vrednosti ne štejejo kot referenčne vrednosti za namene te uredbe. Referenčne cene ali poravnalne cene, ki jih pripravijo centralne nasprotne stranke, ne štejejo za referenčne vrednosti, ker se uporabljajo za določanje poravnav, kritij in obvladovanja tveganj ter kot take ne določajo zneska, plačljivega na podlagi finančnega instrumenta ali vrednosti finančnega instrumenta. (16) Referenčne vrednosti, ki jih pripravljajo centralne banke v Uniji, nadzorujejo javni organi ter so skladne z načeli, standardi in postopki, ki zagotavljajo točnost, celovitost in neodvisnost referenčnih vrednosti, kot določa ta uredba. Zato morajo biti te referenčne vrednosti zajete v tej uredbi. Vendar lahko centralne banke tretjih držav prav tako zagotavljajo referenčne vrednosti, ki se uporabljajo v Uniji. Določiti je treba, da so iz obveznosti te uredbe izvzete le centralne banke tretjih držav, ki pripravljajo referenčna merila, za katera veljajo podobni standardi, kot jih določa ta uredba. (17) Pomanjkljivosti v postopku priprave referenčne vrednosti, za katere ni zagotovljenega ustreznega upravljanja, ustvarjajo možnost manipulacije referenčne vrednosti. Kadar so referenčne vrednosti na voljo javnosti, verjetno ne bo mogoče upoštevati celotnega tovrstnega tveganja, zato ne bo mogoče uvesti zadostnih kontrol in upravljanja. Za zagotovitev celovitosti referenčnih vrednosti bi morali upravljavci referenčnih vrednosti ustrezno urediti upravljanje za kontrolo teh navzkrižij interesov in ohranitev zaupanja v celovitost referenčnih vrednosti. Tudi pri učinkovitem upravljanju je večina upravljavcev predmet nekaterih navzkrižij interesov, pri čemer morajo upravljavci morda sprejeti različne presoje in odločitve, ki vplivajo na različne zainteresirane strani. Zato morajo imeti upravljavci neodvisno funkcijo za nadzor izvajanja in učinkovitosti ureditve upravljanja, ki zagotavlja učinkovit nadzor. (18) Manipulacija referenčnih vrednosti ali njihova nezanesljivost lahko škoduje vlagateljem in potrošnikom. Zato bi morala ta uredba določati okvir za hrambo evidenc s strani upravljavcev in ponudnikov ter za zagotavljanje preglednosti o namenu referenčne vrednosti in vhodnih podatkov, kar omogoča učinkovitejšo in bolj pošteno reševanje morebitnih zahtevkov v skladu z nacionalno zakonodajo ali zakonodajo Unije. (19) Za revidiranje in učinkovito izvajanje te uredbe so potrebni naknadna analiza in dokazi, zato morajo upravljavci referenčnih vrednosti dovolj dolgo voditi ustrezno dokumentacijo v zvezi z izračunavanjem referenčne vrednosti. Realnost, ki naj bi jo izmerili z referenčno vrednostjo, in okolje, v katerem se ta meri, se lahko sčasoma spremenita. Zato je treba redno revidirati ali pregledati postopke in metodologijo v zvezi z zagotavljanjem referenčnih vrednostni, da se ugotovijo pomanjkljivosti in morebitne izboljšave. Neuspeh pri zagotavljanju referenčnih vrednosti lahko vpliva tudi na mnoge zainteresirane strani, ki lahko pomagajo ugotoviti navedene pomanjkljivosti. Zato je treba uvesti neodvisen postopek pritožb, da lahko zadevne zainteresirane strani upravljavca referenčnih vrednosti obvestijo o pritožbah in da lahko upravljavec referenčnih vrednosti objektivno oceni upravičenost morebitnih pritožb. (20) Zagotavljanje referenčnih vrednosti pogosto vključuje zunanje izvajanje pomembnih funkcij, kot so izračun referenčne vrednosti, zbiranje vhodnih podatkov in razširjanje referenčne vrednosti. Da se zagotovi učinkovita ureditev upravljanja, je treba zagotoviti, da morebitno tovrstno zunanje izvajanje upravljavca referenčnih vrednosti ne odvezuje nobene obveznosti ali odgovornosti ter da se pri tem ne posega v sposobnost upravljavca za izpolnjevanje teh odgovornosti ali obveznosti ali v sposobnost ustreznega pristojnega organa, da jih nadzoruje. (21) Upravljavec referenčnih vrednosti je glavni prejemnik vhodnih podatkov ter lahko redno ocenjuje njihovo celovitost in točnost. Zato mora imeti upravljavec referenčnih vrednosti vzpostavljeno ustrezno kontrolo, da lahko oceni točnost vhodnih podatkov in v primeru sumljivih podatkov o tem obvesti ustrezen pristojni organ. (22) Uslužbenci upravljavca lahko ugotovijo morebitne kršitve te uredbe ali morebitne pomanjkljivosti, ki bi lahko privedle do manipulacije ali poskusov manipulacije. Ta uredba bi zato morala zagotoviti primerne postopke, da lahko uslužbenci na zaupen način opozorijo upravljavce o morebitnih kršitvah te uredbe. (23) Vsaka diskrecijska pravica, ki se lahko uveljavlja pri zagotavljanju vhodnih podatkov, pomeni priložnost za manipulacijo referenčne vrednosti. Če vhodni podatki temeljijo na transakcijah, je diskrecijska pravica omejena, zmanjša pa se tudi možnost manipulacije s podatki. Upravljavci referenčnih vrednosti bi zato praviloma morali uporabljati dejanske vhodne podatke o transakcijah, če je to mogoče, kadar so podatki o transakciji nezadostni za zagotavljanje celovitosti in točnosti referenčnih vrednosti, pa se lahko uporabijo tudi drugi podatki. (24) Točnost in zanesljivost referenčne vrednosti pri merjenju gospodarskega stanja, ki naj bi se merilo, je odvisna od uporabljene metodologije in vhodnih podatkov. Zato je treba sprejeti metodologijo, s katero se zagotovita zanesljivost in točnost referenčne vrednosti. (25) Da se zagotovi stalna točnost referenčne vrednosti, bodo morda potrebne spremembe metodologije, vendar vsaka sprememba metodologije vpliva na uporabnike in zainteresirane strani v zvezi z referenčno vrednostjo. Zato je treba določiti postopke za spremembo metodologije določanja referenčnih vrednosti, vključno s potrebo po posvetovanju, da lahko uporabniki in zainteresirane strani sprejmejo potrebne ukrepe ob takšnih spremembah oziroma upravljavca obvestijo, kadar imajo pripombe v zvezi s spremembami. (26) Celovitost in točnost referenčnih vrednosti sta odvisni od celovitosti in točnosti vhodnih podatkov, ki jih zagotovijo ponudniki. Bistveno je, da so obveznosti ponudnikov glede vhodnih podatkov jasno določene, zanesljive ter skladne s kontrolo in metodologijo upravljavca referenčnih vrednosti. Zato mora upravljavec referenčnih vrednosti pripraviti kodeks ravnanja, v katerem je poleg teh zahtev izrecno navedeno tudi, da je zadevni kodeks ravnanja zavezujoč za ponudnike. (27) Veliko referenčnih vrednosti je določenih na podlagi vhodnih podatkov, ki jih zagotavljajo organizirana mesta trgovanja, energijske borze in dražbe pravic do emisij toplogrednih plinov. Ta mesta trgovanja so urejena in nadzorovana, kar zagotavlja celovitost vhodnih podatkov, zahteve glede upravljanja in postopke za priglasitev kršitev. Zato so te referenčne vrednosti izvzete iz nekaterih obveznosti, da se prepreči dvojno urejanje in ker njihov nadzor zagotavlja celovitost uporabljenih vhodnih podatkov. (28) Pri ponudnikih lahko pride do navzkrižja interesov, poleg tega lahko ponudniki pri določanju vhodnih podatkov uveljavljajo diskrecijsko pravico. Zato morajo za ponudnike veljati ureditve upravljanja, da se zagotovi upravljanje zadevnih navzkrižij interesov ter da so vhodni podatki točni, skladni z zahtevami upravljavca in preverljivi. (29) Različne vrste referenčnih vrednosti in različni sektorji referenčnih vrednosti imajo različne značilnosti in ranljivosti ter so izpostavljeni različnim tveganjem. Določbe te uredbe bi bilo zato treba nadalje podrobno opredeliti za posamezne sektorje in tipe referenčnih vrednosti. Medbančne referenčne obrestne mere so referenčne vrednosti, ki imajo pomembno vlogo pri širjenju monetarne politike, zato je treba določiti, kako bi te določbe veljale za navedene referenčne vrednosti v tej uredbi. Referenčne vrednosti za primarne proizvode se splošno uporabljajo in imajo značilnosti posameznega sektorja, zato je treba določiti, kako bi te določbe veljale za navedene referenčne vrednosti v tej uredbi. (30) Neuspeh nekaterih ključnih referenčnih vrednosti lahko bistveno vpliva na finančno stabilnost, urejenost trgov ali vlagatelje, zato je treba uvesti dodatne zahteve, da se zagotovita celovitost in trdnost teh ključnih referenčnih vrednosti. Tak vpliv ima referenčna vrednost, ki se sklicuje na znatno vrednost finančnih instrumentov. Zato mora Komisija določiti tiste referenčne vrednosti, ki se sklicujejo na finančne instrumente nad določeno mejo in bi jih bilo treba obravnavati kot ključne referenčne vrednosti. (31) Ponudniki, ki ne prispevajo več podatkov, lahko ogrozijo kredibilnost ključnih referenčnih vrednosti. Za odpravo te pomanjkljivosti je zato treba vključiti pooblastilo ustreznemu pristojnemu organu, ki mora zahtevati obvezno prispevanje podatkov za izračun ključnih referenčnih vrednosti. (32) Da lahko uporabniki referenčnih vrednosti ustrezno izberejo referenčne vrednosti in razumejo tveganja, povezana z njimi, morajo vedeti, kaj se meri s posameznimi referenčnimi vrednostmi in katere so njihove pomanjkljivosti. Upravljavec referenčnih vrednosti bi zato moral objaviti izjavo z navedbo teh elementov in vhodne podatke, ki so se uporabili za določanje referenčne vrednosti. (33) Potrošniki lahko sklepajo finančne pogodbe, zlasti hipoteke in potrošniške posojilne pogodbe, ki vsebujejo sklicevanje na referenčno vrednost, vendar lahko imajo zaradi neenake pogajalske moči in uporabe običajnih pogojev omejeno izbiro glede uporabljene referenčne vrednosti. Zato je treba zagotoviti, da so za oceno ustreznosti takšne referenčne vrednosti za potrošnika še naprej odgovorni posojilodajalci ali upniki, ki so nadzorovani subjekti, ker so bolj sposobni izbrati referenčno vrednost. Vendar Uredba ne bi smela določati obvezne ocene ustreznosti za finančne instrumente, ki se sklicujejo na referenčno vrednost, saj jo že določa direktiva o trgih finančnih instrumentov. (34) V tej uredbi bi bilo treba upoštevati načela za finančne referenčne vrednosti, ki jih je 17. julija 2013 izdalo Mednarodno združenje nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO) (v nadaljnjem besedilu: načela IOSCO) in predstavljajo globalni standard v zvezi z regulativnimi zahtevami za referenčne vrednosti. Zaradi varstva vlagateljev je treba oceniti, da sta nadzor in ureditev v kateri koli tretji državi enakovredna nadzoru in ureditvi referenčnih vrednosti v Uniji, preden se lahko katera koli referenčna vrednost, ki se zagotavlja iz te tretje države, uporablja v Uniji. (35) Upravljavca bi moral pooblastiti in nadzirati pristojni organ države članice, v kateri ima upravljavec sedež. (36) V nekaterih okoliščinah lahko oseba zagotovi indeks, vendar se pri tem ne zaveda, da se ta indeks uporablja kot sklic za finančni instrument. To zlasti velja, kadar imata uporabnik in upravljavec referenčne vrednosti sedeža v različnih državah članicah. Zato morajo pristojni organi, kadar izvedo, da se referenčna vrednost uporablja v finančnem instrumentu, o tem obvestiti osrednji organ za usklajevanje, kot je ESMA, ki mora nato o tem obvestiti upravljavca. (37) Učinkovitost nadzora je zagotovljena na podlagi sklopa učinkovitih orodij ter pooblastil in virov pristojnih organov držav članic. V tej uredbi bi bilo zato treba zlasti določiti minimalen sklop nadzornih in preiskovalnih pooblastil, ki bi jih bilo treba v skladu z nacionalno zakonodajo podeliti pristojnim organom držav članic. Pristojni organi in ESMA morajo pri izvajanju svojih pooblastil na podlagi te uredbe ravnati objektivno in nepristransko ter morajo svoje odločitve sprejemati samostojno. (38) Za namene odkrivanja kršitev te uredbe morajo imeti pristojni organi v skladu z nacionalno zakonodajo možnost dostopa do prostorov fizičnih in pravnih oseb, da lahko zasežejo dokumente. Dostop do teh prostorov je nujen, kadar obstaja utemeljen sum, da obstajajo dokumenti in drugi podatki, povezani s predmetom inšpekcijskega pregleda ali preiskave, ki so lahko pomembni za dokazovanje kršitve te uredbe. Poleg tega je dostop do takih prostorov potreben, kadar: oseba ni izpolnila že predložene zahteve po informacijah ali obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da zahteva po informacijah, če bi bila predložena, ne bi bila izpolnjena ali da bi bili zahtevani dokumenti ali informacije odstranjeni, spremenjeni ali uničeni. Če je potrebno predhodno dovoljenje sodnega organa zadevne države članice, se v skladu z nacionalno zakonodajo takšna pooblastila dostopa do prostorov uporabijo šele po pridobitvi predhodnega dovoljenja sodnih organov. (39) Obstoječe evidence telefonskih pogovorov in podatkovnega prometa nadzorovanih subjektov lahko pomenijo nujen in včasih edini dokaz za odkrivanje in dokazovanje kršitev te uredbe, predvsem v zvezi z upoštevanjem zahtev glede upravljanja in kontrole. Takšni zapisi in evidence lahko pripomorejo k preverjanju identitete osebe, odgovorne za predložitev podatkov, in oseb, pristojnih za njeno odobritev, ter preverjanju, ali se zagotavlja fizično ločevanje zaposlenih. Zato bi morali pristojni organi imeti možnost, da zahtevajo obstoječe evidence telefonskih pogovorov in elektronskih komunikacij ter evidence o podatkovnem prometu, ki jih hranijo nadzorovani subjekti, kadar obstaja utemeljen sum, da so lahko takšne evidence ali zapisi, povezani z vsebino inšpekcijskega pregleda ali preiskave, pomembni za dokazovanje kršitve te uredbe. (40) Nekatere določbe te uredbe veljajo za fizične ali pravne osebe v tretjih državah, ki lahko uporabijo referenčno vrednost ali lahko prispevajo podatke za izračun referenčne vrednosti ali so lahko kakor koli drugače vključene v postopek izračuna referenčnih vrednosti. Pristojni organi bi zato morali skleniti dogovore z nadzornimi organi v tretjih državah. ESMA bi moral usklajevati sklepanje takšnih dogovorov o sodelovanju in izmenjavo informacij, ki so pridobljene od tretjih držav, med pristojnimi organi. (41) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznavata Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU) in Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, pravico do varstva osebnih podatkov, pravico do svobode izražanja in svobode obveščanja, svobodo gospodarske pobude, pravico do lastnine, pravico do varstva potrošnikov, pravico do učinkovitih pravnih sredstev in pravico do obrambe. Zato je treba to uredbo razlagati in uporabljati v skladu s temi pravicami in načeli. (42) V celoti bi bilo treba upoštevati pravico zadevnih oseb do obrambe. Zlasti imajo osebe, ki so v postopku, zagotovljen dostop do ugotovitev, na podlagi katerih so pristojni organi sprejeli odločitev, in pravico, da izrazijo svoje mnenje. (43) Preglednost glede referenčnih vrednosti je potrebna zaradi stabilnosti finančnih trgov in varstva vlagateljev. Vsaka izmenjava ali prenos informacij med pristojnimi organi bi morala biti skladna s pravili o prenosu osebnih podatkov iz Direktive 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov[16]. Vsaka izmenjava ali prenos informacij, ki jo opravi ESMA, bi morala biti skladna s pravili o prenosu osebnih podatkov iz Uredbe (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov[17]. (44) Države članice bi morale ob upoštevanju načel iz sporočila Komisije o okrepitvi sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev in pravnih aktov Unije, sprejetih na podlagi izsledkov navedenega sporočila, določiti pravila glede kazni in administrativnih ukrepov, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe, in zagotoviti njihovo izvajanje. Te kazni in administrativni ukrepi bi morali biti učinkoviti, sorazmerni in odvračilni. (45) Zato bi bilo treba določiti sklop administrativnih ukrepov, sankcij in kazni, da se zagotovi skupen pristop v državah članicah in okrepi njihov odvračilni učinek. Določiti bi bilo treba sankcije, uporabljene v posebnih primerih, in po potrebi upoštevati dejavnike, kot so povračilo morebitne ugotovljene finančne koristi, resnost kršitve in njeno trajanje, morebitne oteževalne ali blažilne dejavnike, potrebo po kaznih za odvračilni učinek in po potrebi vključiti zmanjšanje v zameno za sodelovanje s pristojnim organom. Zlasti lahko dejanski znesek administrativnih kazni, ki se uvedejo v posebnem primeru, v primeru zelo resnih kršitev doseže najvišjo raven, kot jo določa ta uredba, ali višjo raven, kot je določena v nacionalni zakonodaji, medtem ko se lahko bistveno nižje kazni od najvišje ravni uporabijo v primeru manjših kršitev ali v primeru poravnave. Pristojni organ bi moral imeti na voljo možnost, da upravljavcem ali ponudnikom referenčnih vrednosti naloži začasno prepoved opravljanja upravljavskih funkcij. Ta uredba ne bi smela omejevati možnosti držav članic, da določijo višje ravni upravnih sankcij. (46) Za zagotovitev, da imajo odločitve pristojnih organov odvračilni učinek na širšo javnost, jih je običajno treba objaviti. Objava odločitev je tudi pomembno orodje, s katerim pristojni organi obvestijo udeležence na trgu o tem, kakšno vedenje se šteje kot kršitev te uredbe, in spodbujajo splošno dobro vedenje med udeleženci na trgu. Če bi takšna objava lahko povzročila nesorazmerno škodo vpletenim osebam ter ogrozila stabilnost finančnih trgov ali tekočo preiskavo, bi moral pristojni organ sankcije in ukrepe objaviti anonimno ali preložiti objavo. Pristojni organi bi morali imeti možnost, da sankcij ne objavijo, kadar anonimna ali zapoznela objava šteje kot nezadostna za preprečitev ogrožanja stabilnosti finančnih trgov. Pristojnim organom tudi ni treba objaviti ukrepov, ki se štejejo za manjše, če bi bila njihova objava nesorazmerna. (47) Ključne referenčne vrednosti lahko zadevajo ponudnike, upravljavce in uporabnike v več kot eni državi članici. Zato ima lahko prenehanje zagotavljanja referenčne vrednosti ali kateri koli drugi dogodek, ki lahko pomembno ogrozi njeno celovitost, vpliv v več kot eni državi članici, kar pomeni, da zgolj nadzor nad takšno referenčno vrednostjo, ki ga izvaja pristojni organ države članice, v kateri ima sedež, ne bo učinkovit in uspešen v smislu odprave tveganj, ki jih predstavlja ključna referenčna vrednost. Za zagotovitev učinkovite izmenjave nadzornih informacij med pristojnimi organi ter uskladitev njihovih dejavnosti in nadzornih ukrepov je treba ustanoviti kolegije pristojnih organov. Dejavnosti kolegijev bi morale prispevati k usklajeni uporabi pravil iz te uredbe in k zbliževanju nadzornih praks. Pravno zavezujoče posredovanje ESMA je ključni element za doseganje usklajenosti, doslednosti nadzora in zbliževanja nadzornih praks. Referenčne vrednosti se lahko sklicujejo na dolgotrajne finančne instrumente in finančne pogodbe. V nekaterih primerih zagotavljanje takih referenčnih vrednosti morda ne bo več dovoljeno, ko bo začela veljati ta uredba, ker imajo značilnosti, ki jih ni mogoče prilagoditi tako, da bi izpolnjevale zahteve te uredbe. Vendar lahko prepoved nadaljnjega zagotavljanja take referenčne vrednosti privede do prekinitve ali uničenja finančnih instrumentov ali finančnih pogodb, s čimer škodi vlagateljem. Zato je treba zagotoviti možnost za nadaljnje zagotavljanje takih referenčnih vrednosti v prehodnem obdobju. (48) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje te uredbe in dodatno opredelitev tehničnih elementov predloga bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v skladu s členom 290 PDEU glede opredelitve tehničnih elementov opredelitev, zahtev glede upravljanja in kontrole, ki veljajo za upravljavce in nadzorovane ponudnike, zahtev glede vhodnih podatkov in metodologije, kodeksa ravnanja, posebnih zahtev za različne vrste referenčnih vrednosti in sektorjev ter informacij, ki se predložijo v vlogah za izdajo dovoljenj upravljavcem. (49) Komisija bi morala sprejeti osnutek regulativnih tehničnih standardov, ki jih je pripravil ESMA in določajo minimalno vsebino dogovorov o sodelovanju s pristojnimi organi držav članic, in sicer z delegiranimi akti v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010. (50) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila glede nekaterih vidikov te uredbe. Ti vidiki zadevajo ugotavljanje enakovrednosti pravnega okvira, ki velja za centralne banke in ponudnike referenčnih vrednosti iz tretjih držav, ter dejstvo, da je referenčna vrednost ključna. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011[18] o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije. (51) Komisija bi morala imeti tudi pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov, ki jih je pripravil ESMA ter ki določajo postopke in oblike izmenjave informacij med pristojnimi organi in ESMA, in sicer z izvedbenimi akti v skladu s členom 291 PDEU in členom 15 Uredbe (EU) št. 1095/2010. Ker države članice same ne zmorejo v zadostni meri doseči ciljev te uredbe, predvsem določitve doslednega in učinkovitega režima za odpravo pomanjkljivosti, ki jih pomenijo referenčne vrednosti, pri čemer je celovit učinek težav v zvezi z referenčnimi vrednostmi v celoti mogoče zaznati zgolj v okviru Unije, in ker je te cilje zato mogoče bolje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za dosego zadevnih ciljev – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: NASLOV 1 VSEBINA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV Člen 1 Vsebina Ta uredba uvaja skupni okvir za zagotavljanje točnosti in celovitosti indeksov, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v finančnih instrumentih in finančnih pogodbah v Uniji. Tako prispeva k ustreznemu delovanju notranjega trga ob hkratnem doseganju visoke ravni varstva potrošnikov in vlagateljev. Člen 2 Področje uporabe 1. Ta uredba se uporablja za zagotavljanje referenčnih vrednosti, prispevanje vhodnih podatkov za izračun referenčnih vrednosti ter uporabo referenčne vrednosti znotraj Unije. 2. Ta uredba se ne uporablja za: (a) članice Evropskega sistema centralnih bank (ESCB); (b) centralne banke tretjih držav, katerih pravni okvir po ugotovitvah Komisije zagotavlja načela, standarde in postopke, enakovredne zahtevam glede točnosti, celovitosti in neodvisnosti zagotavljanja referenčnih meril, ki jih določa ta uredba. 3. Komisija pripravi seznam centralnih bank tretjih držav in odstavka 2(b). Navedeni izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom preverjanja iz člena 38(2). Člen 3 Opredelitev pojmov 1. V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1) „indeks“ pomeni katero koli številko: (a) ki je objavljena ali je na voljo javnosti; (b) ki se redno ter v celoti ali delno določa z uporabo enačbe ali katere koli druge metode izračuna ali na podlagi ocene; (c) če ta določitev temelji na vrednosti enega ali več osnovnih sredstev ali cen, vključno z ocenjenimi cenami, ali drugih vrednostih; (2) „referenčna vrednost“ pomeni kateri koli indeks, s sklicevanjem na katerega se določi znesek, ki ga je treba plačati, na podlagi finančnega instrumenta ali finančne pogodbe ali se določi vrednost finančnega instrumenta ali indeksa, ki se uporabi za merjenje uspešnosti investicijskega sklada; (3) „zagotavljanje referenčne vrednosti“ pomeni: (a) upravljanje ureditev za določanje referenčne vrednosti in (b) zbiranje, analiziranje ali obdelavo vhodnih podatkov za namene določanja referenčne vrednosti in (c) določanje referenčne vrednosti z uporabo formule ali druge metode izračuna ali z oceno vhodnih podatkov, predloženih v ta namen; (4) „upravljavec“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki nadzira zagotavljanje referenčne vrednosti; (5) „uporabnik referenčne vrednosti“ pomeni katero koli osebo, ki izdaja ali poseduje finančni instrument oziroma je pogodbena stranka v finančni pogodbi, ki se sklicuje na referenčno vrednost; (6) „prispevanje vhodnih podatkov“ pomeni zagotavljanje vhodnih podatkov upravljavcu ali drugi osebi za namene njihovega posredovanja upravljavcu, pri čemer se ti podatki zahtevajo v povezavi z določanjem zadevne referenčne vrednosti in se zagotavljajo za ta namen; (7) „ponudnik“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki prispeva vhodne podatke; (8) „nadzorovani ponudnik“ pomeni nadzorovani subjekt, ki prispeva vhodne podatke upravljavcu s sedežem v Uniji; (9) „predlagatelj“ pomeni fizično osebo, ki jo zaposli ponudnik za namene prispevanja vhodnih podatkov; (10) „vhodni podatki“ pomenijo podatke v zvezi z vrednostjo enega ali več osnovnih sredstev ali cen, vključno z ocenjenimi cenami, ali drugih vrednosti, ki jih upravljavec uporabi za določitev referenčne vrednosti; (11) „regulirani podatki“ pomenijo vhodne podatke, ki se zagotavljajo neposredno iz mesta trgovanja, kot je opredeljeno v točki (25) člena 2(1) [uredbe o trgih finančnih instrumentov], prek sistema odobrenih objav, kot je opredeljen v točki (18) člena 2(1) [uredbe o trgih finančnih instrumentov], prek sistema odobrenega poročanja, kot je opredeljen v točki (20) člena 2(1) [uredbe o trgih finančnih instrumentov], v skladu z zahtevami glede obveznih podatkov po trgovanju, kot je opredeljeno v točki (j) člena 37(1) Direktive 2009/72/ES[19], ali prek borze zemeljskega plina iz točke (j) člena 41(1) Direktive 2009/73/ES[20] ali prek dražbenega sistema iz člena 26 ali 30 Uredbe (EU) št. 1031/2010 Evropskega parlamenta in Sveta; (12) „ podatki o transakciji“ pomenijo opazovane cene, stopnje, indekse ali vrednosti, ki predstavljajo transakcije med nepovezanimi nasprotnimi strankami na aktivnem trgu, za katere veljajo konkurenčni učinki ponudbe in povpraševanja; (13) „finančni instrument“ pomeni kateri koli instrument s seznama v oddelku C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, za katerega je bila predložena zahteva za sprejetje v trgovanje na mestu trgovanja ali s katerim se trguje na mestu trgovanja; (14) „nadzorovani subjekt“ pomeni naslednje subjekte: (a) kreditne institucije, kot so opredeljene v točki (1) člena 3 Direktive 2013/36/EU[21]; (b) investicijske družbe, kot so opredeljene v točki (1) člena 2(1) [uredbe o trgih finančnih instrumentov]; (c) zavarovalna podjetja, kot so opredeljena v točki (1) člena 13 Direktive 2009/138/ES[22]; (d) pozavarovalnice, kot so opredeljene v točki (1) člena 13 Direktive 2009/138/ES; (e) kolektivne naložbene podjeme za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), kot so opredeljeni v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES[23]; (f) upravitelje alternativnih investicijskih skladov, kot so opredeljeni v točki (b) člena 4(1) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta[24]; (g) centralne nasprotne stranke, kot so opredeljene v točki (1) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta[25]; (h) repozitorije sklenjenih poslov, kot so opredeljeni v točki (2) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta; (i) upravljavca; (15) „finančna pogodba“ pomeni: (a) kreditno pogodbo, kot je opredeljena v točki (c) člena 3 Direktive 2008/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta[26]; (b) kreditno pogodbo, kot je opredeljena v točki 3 člena 3 [Direktive [2013/.../] Evropskega parlamenta in Sveta o kreditnih pogodbah v zvezi s stanovanjskimi nepremičninami]; (16) „investicijski sklad“ pomeni AIS, kot so opredeljeni v točki (a) člena 4(1) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta, ali kolektivne naložbene podjeme, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2009/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta; (17) „uprava“ pomeni upravljavski organ, ki zajema nadzorno in vodstveno funkcijo, pri čemer je to končni organ odločanja in je pooblaščen za določitev strategije, ciljev in splošne usmeritve subjekta; (18) „potrošnik“ pomeni fizično osebo, ki v finančnih pogodbah, zajetih v tej uredbi, deluje za namene zunaj svoje trgovske, poslovne ali poklicne dejavnosti; (19) „medbančna referenčna obrestna mera“ pomeni referenčno vrednost, pri kateri je osnovno sredstvo za namene točke (1)(c) tega člena stopnja, po kateri lahko banke posojajo drugim bankam ali si izposojajo od njih; (20) „referenčna vrednost za primarne proizvode“ pomeni referenčno vrednost, pri kateri je osnovno sredstvo za namene točke (1)(c) tega člena blago v smislu točke (2) člena 2 Uredbe Komisije (ES) št. 1287/2006[27]; pravice do emisij toplogrednih plinov, kot so opredeljene v točki 11 oddelka C Priloge I k [direktivi o trgih finančnih instrumentov], se za namene te uredbe ne štejejo za primarne proizvode; (21) „ključna referenčna vrednost“ pomeni referenčno vrednost, pri kateri je večina ponudnikov, ki prispevajo podatke za njihov izračun, nadzorovanih subjektov in ki se sklicujejo na finančne instrumente s hipotetično vrednostjo vsaj 500 milijard EUR; (22) „s sedežem“ pomeni v zvezi s pravno osebo, državo članico ali tretjo državo, v kateri se nahaja registrirani sedež ali drug uradni naslov te osebe, v zvezi s fizično osebo pa državo članico ali tretjo državo, v kateri je ta oseba rezident za davčne namene. 2. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37, da določi nadaljnje tehnične elemente opredelitev iz odstavka 1, zlasti določitve, kaj pomeni dajanje na voljo javnosti za namene opredelitve indeksa, ter za upoštevanje razvoja trga ali tehnološkega razvoja. Kadar je primerno, Komisija upošteva mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi. Člen 4 Izključitev upravljavcev, ki niso seznanjeni z uporabo svojih referenčnih vrednosti, in upravljavcev, ki uporabe ne dovolijo 1. Ta uredba se ne uporablja za upravljavce v zvezi z referenčno vrednostjo, ki jo ta zagotovi, kadar ta upravitelj ni seznanjen in razumno ni mogel biti seznanjeni, da se referenčna vrednost uporablja za namene iz točke (2) člena 3(1). 2. Kar zadeva to referenčno vrednost, se ta uredba ne uporablja za upravljavce referenčnih vrednosti iz člena 25(3). NASLOV II CELOVITOST IN ZANESLJIVOST REFERENČNIH VREDNOSTI Poglavje 1 Upravljanje in kontrola upravljavcev Člen 5 Zahteve glede upravljanja 1. Za upravljavca veljajo naslednje zahteve glede upravljanja: (a) upravljavec mora imeti zanesljivo ureditev upravljanja, ki vključuje jasno organizacijsko strukturo z natančno opredeljenimi, preglednimi in doslednimi vlogami in odgovornostmi za vse osebe, ki sodelujejo pri zagotavljanju referenčne vrednosti. Upravljavec sprejme vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da na zagotavljanje referenčne vrednosti ne vplivajo nobena obstoječa ali potencialna navzkrižja interesov ter da se diskrecijska pravica ali presoja pri postopku izračuna referenčne vrednosti, kadar se ta zahteva, izvaja neodvisno in pošteno („upravljanje in navzkrižje interesov“); (b) upravljavec uvede funkcijo nadzora, da zagotovi nadzor vseh vidikov zagotavljanja svojih referenčnih vrednosti („nadzor“); (c) upravljavec vzpostavi okvir kontrol, ki zagotavlja, da se referenčna vrednost zagotavlja in objavlja ali da na voljo v skladu s to uredbo („kontrole“); (d) upravljavec vzpostavi okvir odgovornosti, ki obsega evidentiranje, revidiranje in pregledovanje ter pritožne postopke in hkrati zagotavlja dokaze o skladnosti z zahtevami te uredbe („odgovornost“). 2. Upravljavec upošteva zahteve glede upravljanja in kontrole iz oddelka A Priloge 1. 3. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37, v katerih nadalje opredeli zahteve glede upravljanja in kontrol v skladu z oddelkom A Priloge 1. Komisija upošteva naslednje: (a) razvoj referenčnih vrednosti in finančnih trgov glede na mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z zahtevami glede upravljanja referenčnih vrednosti; (b) posebne značilnosti različnih vrst referenčnih vrednosti in upravljavcev; (c) obstoječa ali možna navzkrižja interesov pri zagotavljanju referenčnih vrednosti, ranljivost referenčnih vrednosti za manipulacije ter pomen referenčnih vrednosti za finančno stabilnost, trge in vlagatelje. Člen 6 Zunanje izvajanje 1. Upravljavci funkcij zagotavljanja referenčne vrednosti ne oddajo v zunanje izvajanje tako, da bi bila pri tem pomembno ovirana kontrola zagotavljanja referenčne vrednosti, ki jo izvaja upravljavec, ali sposobnost ustreznega pristojnega organa za nadziranje referenčne vrednosti. 2. V primeru zunanjega izvajanja upravljavec zagotovi izpolnjevanje zahtev glede zunanjega izvajanja iz oddelka B Priloge 1. 3. Če upravljavec funkcije ali ustrezne storitve in dejavnosti v zvezi z zagotavljanjem referenčne vrednosti odda v zunanje izvajanje ponudniku storitev, je še vedno v celoti odgovoren za izvajanje vseh svojih obveznosti na podlagi te uredbe. Poglavje 2 Vhodni podatki in metodologija ter poročanje o kršitvah Člen 7 Vhodni podatki in metodologija 1. Za zagotavljanje referenčne vrednosti veljajo naslednje zahteve glede njegovih vhodnih podatkov in metodologije: (a) vhodni podatki morajo biti zadostni, da lahko točno in zanesljivo predstavljajo tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo („zadostni in točni podatki“). Vhodni podatki so podatki o transakciji. Če dostopni podatki o transakciji ne zadoščajo za točen in zanesljiv prikaz tržnega ali gospodarskega stanja, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo, se lahko uporabljajo tudi vhodni podatki, ki niso podatki o transakciji, če je take podatke mogoče preveriti; (b) upravljavec pridobi vhodne podatke od zanesljive in reprezentativne skupine ali vzorca ponudnikov za zagotovitev, da je referenčna vrednost, ki temelji na teh podatkih, zanesljiva ter predstavlja tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi se merilo z referenčno vrednostjo („reprezentativni ponudniki“); (c) kadar vhodni podatki za referenčno vrednost niso podatki o transakciji in je ponudnik stranka pri več kot 50 % vrednosti transakcij na trgu, ki naj bi se merile z referenčno vrednostjo, upravljavec preveri, ali vhodni podatki predstavljajo trg, za katerega veljajo konkurenčni učinki ponudbe in povpraševanja. Če upravljavec ugotovi, da vhodni podatki ne predstavljajo trga, za katerega veljajo konkurenčni učinki ponudbe in povpraševanja, spremeni vhodne podatke, ponudnike ali metodologijo za zagotovitev, da vhodni podatki predstavljajo trg, za katerega veljajo konkurenčni učinki ponudbe in povpraševanja, ali prenehajo zagotavljati to referenčno vrednost („vpliv na trg“); (d) upravljavec pri določanju referenčne vrednosti uporablja metodologijo, ki je trdna in zanesljiva ter ima jasna pravila, ki določajo, kako in kdaj se lahko pri določanju referenčne vrednosti izvaja diskrecijska pravica („trdna in zanesljiva metodologija“); (e) upravljavec podatke in metodologijo referenčne vrednosti razvije, upravlja in uporablja pregledno („preglednost“). 2. Upravljavec upošteva zahteve glede vhodnih podatkov in metodologije iz oddelka C Priloge I. 3. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37 v zvezi z ukrepi za podrobnejšo opredelitev kontrol vhodnih podatkov, okoliščin, v katerih podatki o transakciji morda ne bodo zadoščali, in kako je to mogoče pokazati nadzornikom, ter zahtev za razvoj metodologij. Komisija upošteva naslednje: (a) razvoj referenčnih vrednosti in finančnih trgov glede na mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi; (b) posebne značilnosti različnih referenčnih vrednosti in vrste referenčnih vrednosti ter (c) ranljivost referenčnih vrednosti za manipulacije ob upoštevanju uporabljenih metodologij in vhodnih podatkov. Člen 8 Poročanje o kršitvah 1. Upravljavec zagotovi, da so na voljo ustrezni sistemi in učinkovita kontrola za zagotovitev celovitosti vhodnih podatkov za namene odstavka 2. 2. Upravljavec spremlja vhodne podatke in ponudnike, da lahko ugotovi kršitve [uredbe o zlorabi trga] ter vsako ravnanje, pri katerem bi lahko šlo za manipulacije ali poskus manipulacije referenčne vrednosti, ter obvesti ustrezen pristojni organ v skladu s členom 11(2) [uredbe o zlorabi trga] in zagotovi vse potrebne informacije, kadar sumi, da je v zvezi z referenčno vrednostjo prišlo do: (a) bistvene kršitve [uredbe o zlorabi trga]; (b) ravnanja, pri katerem bi lahko šlo za manipulacijo ali poskus manipulacije referenčne vrednosti, ali (c) tajnega dogovora o manipulaciji ali poskusu manipulacije referenčne vrednosti. 3. Upravljavec za vodilne delavce, zaposlene in druge fizične osebe, katerih storitve so mu na voljo ali so pod njegovim nadzorom, uvede postopke za interno poročanje o kršitvah te uredbe prek posebnega samostojnega kanala. Poglavje 3 Kodeks ravnanja in zahteve, ki veljajo za ponudnike Člen 9 Kodeks ravnanja 1. Upravljavec sprejme kodeks ravnanja za vsako referenčno vrednost z jasno navedbo odgovornosti in obveznosti upravljavca in ponudnikov glede zagotavljanja referenčne vrednosti, kar vključuje jasen opis vhodnih podatkov, ki jih je treba zagotoviti, in najmanj elemente iz oddelka D Priloge I. 2. Kodeks ravnanja podpišejo upravljavec in ponudniki ter je pravno zavezujoč za vse podpisnike. 3. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37 glede ukrepov za dodatno podrobno opredelitev pogojev kodeksa ravnanja iz oddelka D Priloge I za različne vrste referenčnih vrednosti ter za upoštevanje razvoja referenčnih vrednosti in finančnih trgov. Komisija upošteva različne značilnosti referenčnih vrednosti in ponudnikov, predvsem v smislu razlik pri vhodnih podatkih in metodologijah, tveganja za manipulacijo vhodnih podatkov in mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi. Člen 10 Regulirani podatki 1. Kadar so vhodni podatki, ki se prispevajo za izračun referenčne vrednosti, regulirani podatki, se člen 7(1)(b), člena 8(1) in 8(2) ter člen 9 ne uporabljajo. 2. Upravljavec sklene sporazum s ponudnikom reguliranih podatkov, ki za ponudnika jasno določa referenčne vrednosti, ki jih upravljavec določa z reguliranimi podatki, in zagotavlja upoštevanje te uredbe. Člen 11 Upravljanje in kontrola 1. Za nadzorovanega ponudnika veljata naslednji zahtevi glede upravljanja in kontrole: (a) nadzorovani ponudnik zagotovi, da na zagotavljanje vhodnih podatkov ne vplivajo nobena obstoječa ali potencialna navzkrižja interesov ter da se diskrecijska pravica, kadar je zahtevana, izvaja neodvisno in pošteno na podlagi ustreznih informacij v skladu s kodeksom ravnanja („navzkrižja interesov“); (b) nadzorovani ponudnik uvede okvir kontrole, s katerim se zagotovijo celovitost, točnost in zanesljivost vhodnih podatkov ter skladnost vhodnih podatkov z določbami te uredbe in kodeksa ravnanja („ustrezna kontrola“). 2. Nadzorovani ponudnik upošteva zahteve glede sistemov in kontrol iz oddelka E Priloge I. 3. Nadzorovani ponudnik v celoti sodeluje z upravljavcem in ustreznim pristojnim organom pri reviziji in nadzoru zagotavljanja referenčne vrednosti ter daje na voljo vse informacije in zapise, ki jih hrani v skladu z oddelkom E Priloge 1. 4. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37 glede ukrepov za podrobno opredelitev zahtev glede sistemov in kontrol iz oddelka E Priloge I za različne vrste referenčnih vrednosti. Komisija upošteva različne značilnosti referenčnih vrednosti in nadzorovanih ponudnikov, predvsem v smislu razlik pri zagotovljenih vhodnih podatkih in uporabljenih metodologijah, tveganja manipulacije vhodnih podatkov in naravo dejavnosti, ki jih izvajajo nadzorovani ponudniki, ter razvoj referenčnih vrednosti in finančnih trgov glede na mednarodno konvergenco nadzorne prakse v zvezi z referenčnimi vrednostmi. NASLOV III SEKTORSKE ZAHTEVE IN KLJUČNE REFERENČNE VREDNOSTI Poglavje 1 Sektorji referenčnih vrednosti Člen 12 Posebne zahteve za različne vrste referenčnih vrednosti in sektorjev 1. Poleg zahtev iz naslova II se za medbančne referenčne obrestne mere uporabljajo tudi posebne zahteve iz Priloge II. 2. Poleg zahtev iz naslova II se za referenčne vrednosti za primarne proizvode uporabljajo tudi posebne zahteve iz Priloge III. 3. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 39 za opredelitev ali prilagoditev naslednjih elementov prilog II in III glede na razvoj trga in tehnološki razvoj ter mednarodni razvoj: (a) obdobje, po katerem se objavijo vhodni podatki (točka 6 Priloge II); (b) postopki za izvolitev in imenovanje ter odgovornosti nadzornega odbora (točke 8, 9 in 10 Priloge II); (c) pogostost revizij (točka 12 Priloge II); (d) postopki, s katerimi se zagotovijo vhodni podatki, ki se opredelijo v kodeksu ravnanja (točka 13 Priloge II); (e) sistemi in kontrole ponudnika (točka 16 Priloge II); (f) zapisi, ki jih mora hraniti ponudnik, in medij, na katerem se hranijo (točki 17 in 18 Priloge II); (g) ugotovitve, ki jih ponudnik v skladu s funkcijo zagotavljanja skladnosti sporoča vodstvu (točka 19 Priloge II); (h) pogostost notranjih pregledov vhodnih podatkov in postopkov (točka 20 Priloge II); (i) pogostost zunanjih pregledov vhodnih podatkov ponudnika (točka 21 Priloge II); (j) merila in postopki za določitev referenčne vrednosti (točka 1(a) Priloge III); (k) elementi, ki se vključijo v metodologijo in opis metodologije (točki 1 in 2 Priloge III); (l) zahteve upravljavca v zvezi s kakovostjo in celovitostjo izračuna referenčne vrednosti ter vsebino opisa, priloženega vsakemu izračunu (točki 5 in 6 Priloge III). Poglavje 2 Ključne referenčne vrednosti Člen 13 Ključne referenčne vrednosti 1. Komisija sprejme seznam referenčnih vrednosti v Uniji, ki so ključne referenčne vrednosti, v skladu z opredelitvijo iz člena 3(21). Navedeni izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom preverjanja iz člena 38(2). 2. Upravljavec ključne referenčne vrednosti v petih delovnih dneh od začetka veljavnosti odločitve, ki zajema seznam ključnih referenčnih vrednosti iz odstavka 1 tega člena, ustreznemu pristojnemu organu pošlje kodeks ravnanja. Ustrezen pristojni organ v 30 dneh preveri, ali je vsebina kodeksa ravnanja skladna z zahtevami te uredbe. Kadar ustrezen pristojni organ odkrije elemente, ki niso skladni z zahtevami te uredbe, o tem obvesti upravljavca. Upravljavec v 30 dneh po takšni zahtevi kodeks ravnanja prilagodi tako, da je skladen z zahtevami te uredbe. Člen 14 Obvezno prispevanje 1. Če ponudniki, pri čemer je zajetih vsaj 20 % ponudnikov, prenehajo prispevati podatke za izračun ključnih referenčnih vrednosti ali je na voljo dovolj dokazov, da bi lahko vsaj 20 % ponudnikov v katerem koli letu prenehalo prispevati podatke, je pristojni organ upravljavca ključne referenčne vrednosti pooblaščen, da: (a) zahteva, da nadzorovani subjekti, izbrani v skladu z odstavkom 2, prispevajo vhodne podatke upravljavcu v skladu z metodologijo, kodeksom ravnanja ali drugimi pravili; (b) določi način in čas, v katerem se prispevajo morebitni vhodni podatki, in (c) spremeni kodeks ravnanja, metodologijo ali druga pravila ključne referenčne vrednosti. 2. V primeru ključne referenčne vrednosti pristojni organi upravljavca določijo nadzorovane subjekte, od katerih se zahteva, da prispevajo podatke v skladu z odstavkom 1, na podlagi naslednjih meril: (a) obseg dejanske in morebitne udeležbe nadzorovanega subjekta na trgu, ki naj bi se merila z referenčno vrednostjo; (b) strokovno znanje in sposobnost nadzorovanega subjekta, da zagotovi vhodne podatke zahtevane kakovosti. 3. Pristojni organ nadzorovanega ponudnika, od katerega se zahteva prispevanje podatkov za izračun referenčne vrednosti na podlagi ukrepov, sprejetih v skladu s točkama (a) in (b) odstavka 1, pristojnemu organu upravljavca pomaga pri izvrševanju takšnih ukrepov. 4. Pristojni organ upravljavca pregleda vsak ukrep, sprejet v skladu z odstavkom 1, eno leto po njegovem sprejetju. Ukrep prekliče, če: (a) presodi, da obstaja verjetnost, da bodo ponudniki še naprej prispevali vhodne podatke vsaj 1 leto, v primeru da bi bilo pooblastilo preklicano, kar se dokaže najmanj s: (1) pisno zavezo ponudnikov upravljavcu in pristojnemu organu, da bodo še naprej prispevali vhodne podatke za izračun ključne referenčne vrednosti vsaj eno leto, če bi bilo pooblastilo obveznega sodelovanja preklicano, (2) pisnim poročilom upravljavca pristojnemu organu, ki bi potrdilo njegovo oceno, da je mogoče zagotoviti nadaljnji obstoj ključne referenčne vrednosti, potem ko bi bilo obvezno sodelovanje preklicano; (b) presodi, da je na voljo sprejemljiva nadomestna referenčna vrednost in da lahko uporabniki ključne referenčne vrednosti to nadomestno referenčno vrednost začnejo uporabljati z minimalnimi stroški, kar se dokaže najmanj s pisnim poročilom upravljavca, v katerem so natančno opredeljeni načini prehoda na nadomestno referenčno vrednost ter sposobnost in stroški, ki jih imajo uporabniki zaradi prehoda na to referenčno vrednost. 5. Če kateri koli ponudnik krši zahteve iz odstavka 1 tega člena, upravljavec o tem obvesti ustrezni pristojni organ, takoj ko je to tehnično mogoče. NASLOV IV PREGLEDNOST IN VARSTVO POTROŠNIKOV Člen 15 Izjava o referenčni vrednosti 1. Upravljavec za vsako referenčno vrednost objavi izjavo o referenčni vrednosti, ki: (a) jasno in nedvoumno določa tržno ali gospodarsko stanje, ki se meri z referenčno vrednostjo, in okoliščine, v katerih lahko takšno merjenje postane nezanesljivo; (b) opisuje ali navaja namene, za katere je primerno uporabiti referenčno vrednost, in okoliščine, v katerih lahko referenčna vrednost postane neustrezna za te namene; (c) določa tehnične specifikacije, v katerih so jasno in nedvoumno navedeni elementi izračuna, v zvezi s katerimi se lahko izvaja diskrecijska pravica, merila, ki se uporabljajo za izvajanje takšne diskrecijske pravice, in subjekti, ki jo izvajajo, ter kako je mogoče takšno diskrecijsko pravico pozneje ovrednotiti; (d) opozarja na možnost, da lahko nekateri dejavniki, vključno z zunanjimi dejavniki, nad katerimi upravljavec nima kontrole, zahtevajo spremembe referenčne vrednosti ali njeno prenehanje, in (e) svetuje, da morajo biti vse finančne pogodbe ali drugi finančni instrumenti, ki vsebujejo sklicevanje na referenčno vrednost, odporni na spremembe referenčne vrednosti ali njeno ukinitev ali kako drugače obravnavati to možnost. 2. Da se zagotovi skladnost z odstavkom 1, upravljavec upošteva podrobne zahteve iz oddelka F Priloge 1. Člen 16 Preglednost vhodnih podatkov 1. Upravljavec objavi vhodne podatke, ki se uporabijo pri določanju referenčne vrednosti, takoj po objavi referenčne vrednosti, razen če bi imela objava resne negativne posledice za ponudnike ali bi negativno vplivala na zanesljivost ali celovitost referenčne vrednosti. V takšnih primerih se lahko objava odloži za obdobje, v katerem se bistveno ublažijo te posledice. Morebitni osebni podatki, ki so del vhodnih podatkov, se ne objavijo. 2. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 37 glede ukrepov za nadaljnjo določitev informacij, ki se razkrijejo v skladu z odstavkom 1, načinov objave in okoliščin, v katerih se lahko objava odloži, ter sredstev, prek katerih se predložijo. Člen 17 Prenehanje referenčne vrednosti 1. Upravljavec objavi postopek glede ukrepov, ki jih mora sprejeti v primeru spremembe ali ukinitve referenčne vrednosti. 2. Nadzorovani subjekti, ki izdajajo ali imajo v lasti finančne instrumente ali so stranke v finančnih pogodbah, ki se sklicujejo na referenčno vrednost, pripravijo zanesljive pisne načrte ukrepov, ki bi jih sprejeli, če bi se referenčna vrednost bistveno spremenila ali se ne bi več pripravljala. Na zahtevo nadzorovani subjekti te načrte predložijo ustreznemu pristojnemu organu. Člen 18 Ocena ustreznosti 1. Kadar namerava nadzorovan subjekt skleniti finančno pogodbo s potrošnikom, ta nadzorovani subjekt najprej pridobi potrebne informacije o znanju in izkušnjah potrošnika glede referenčne vrednosti, njegovem finančnem položaju in njegovih ciljih glede zadevne finančne pogodbe ter izjavo o referenčni vrednosti, izdano v skladu s členom 15, in oceni, ali je zanj primerno, da finančna pogodba vsebuje sklicevanje na zadevno referenčno vrednost. 2. Če nadzorovani subjekt na podlagi ocene iz odstavka 1 meni, da referenčna vrednost za potrošnika ni ustrezna, o tem pisno obvesti potrošnika in navede razloge. NASLOV V UPORABA REFERENČNIH VREDNOSTI, KI JIH DOLOČIJO POOBLAŠČENI UPRAVLJAVCI ALI UPRAVLJAVCI IZ TRETJIH DRŽAV Člen 19 Uporaba zanesljivih referenčnih meril Nadzorovani subjekt lahko uporablja referenčno vrednost v Uniji za sklicevanje v finančnem instrumentu ali finančni pogodbi ali za merjenje uspešnosti investicijskega sklada, če jo zagotavlja upravljavec, pooblaščen v skladu s členom 23, ali upravljavec s sedežem v tretji državi, ki je registriran v skladu s členom 21. Člen 20 Enakovrednost 1. Referenčne vrednosti, ki jih zagotavlja upravljavec s sedežem v tretji državi, lahko uporabijo nadzorovani subjekti v Uniji, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) Komisija je sprejela odločitev o enakovrednosti v skladu z odstavkom 2, s čimer pravni okvir in nadzorno prakso zadevne tretje države priznava za enakovredna zahtevam te uredbe; (b) upravljavec je pooblaščen ali registriran v tej tretji državi ter zanj velja nadzor v zadevni tretji državi; (c) je upravljavec ESMA obvestil, da se strinja, da nadzorovani subjekti v Uniji uporabijo dejansko ali možno referenčno vrednost, ter mu sporočil seznam referenčnih vrednosti, ki se lahko uporabljajo v Uniji, in kateri pristojni organ je odgovoren za njegov nadzor v tretji državi; (d) upravljavec je ustrezno registriran v skladu s členom 21 in (e) vzpostavljeni so sporazumi o sodelovanju iz odstavka 3 tega člena. 2. Komisija lahko sprejme odločitev, ki določa, da je s pravnim okvirom in nadzorno prakso tretje države zagotovljeno, da: (a) upravljavci, ki imajo dovoljenje ali so registrirani v tej tretji državi, izpolnjujejo zavezujoče zahteve, ki so enakovredne zahtevam iz te uredbe, pri čemer se zlasti upošteva, ali pravni in nadzorni okvir tretje države zagotavlja skladnost z načeli IOSCO o finančnih referenčnih vrednostih, ki so bila objavljena 17. julija 2013, in (b) zavezujoče zahteve so predmet stalnega učinkovitega nadzora izvrševanja v tej tretji državi. Navedeni izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom preverjanja iz člena 38(2). 3. ESMA sklene dogovore o sodelovanju s pristojnimi organi tretjih držav, katerih pravni okviri in nadzorne prakse so priznani kot enakovredni v skladu z odstavkom 2. Takšni dogovori določajo vsaj: (a) mehanizem za izmenjavo informacij med ESMA in pristojnimi organi zadevnih tretjih držav, vključno z dostopom do vseh informacij o upravljavcu, pooblaščenem v tej tretji državi, ki ga zahteva ESMA; (b) mehanizem za takojšnje obveščanje ESMA, kadar pristojni organ tretje države meni, da upravljavec, pooblaščen v tej tretji državi, ki ga nadzoruje, krši pogoje iz dovoljenja ali druge nacionalne zakonodaje; (c) postopke v zvezi z usklajevanjem nadzornih dejavnosti, vključno z inšpekcijskimi pregledi na kraju samem. 4. ESMA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov za določitev minimalne vsebine sporazumov o sodelovanju iz odstavka 3 za zagotovitev, da lahko pristojni organi in ESMA izvajajo vsa svoja pooblastila za nadzor na podlagi te uredbe. ESMA predloži te osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do [XXX]. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1095/2010. Člen 21 Registracija 1. ESMA registrira upravljavce, od katerih je prejel obvestilo o soglasju iz člena 20(1)(c). Register je javno dostopen na spletnem mestu ESMA in vsebuje informacije o referenčnih vrednostih, ki jih lahko zagotavljajo ustrezni upravljavci, ter o pristojnem organu, odgovornem za njihov nadzor v tretji državi. 2. ESMA prekliče registracijo upravljavca iz odstavka 1 v registru iz odstavka 1, če: (a) ima ESMA dobro utemeljene razloge na podlagi dokumentiranih dokazov, da upravljavec ravna na način, ki jasno škoduje interesom uporabnikov referenčnih vrednosti ali pravilnemu delovanju trgov, ali (b) ima ESMA dobro utemeljene razloge na podlagi dokumentiranih dokazov, da je upravljavec resno kršil nacionalno zakonodajo ali druge določbe, ki veljajo zanj v tretji državi ter na podlagi katerih je Komisija sprejela odločitev v skladu s členom 20(2). 3. ESMA sprejme odločitev iz odstavka 2 le, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) ESMA zadevo predloži pristojnemu organu tretje države, ta pa ne sprejme ustreznih ukrepov, potrebnih za varstvo vlagateljev in ustrezno delovanje trgov v Uniji, ali ne dokaže, da zadevni upravljavec izpolnjuje zahteve, ki veljajo zanj v tretji državi; (b) ESMA najmanj 30 dni pred preklicem pristojnemu organu tretje države sporoči, da namerava preklicati registracijo upravljavca. 4. ESMA druge pristojne organe takoj obvesti o vseh ukrepih, sprejetih v skladu z odstavkom 2, in svojo odločitev objavi na svojem spletnem mestu. NASLOV VI POSTOPEK IZDAJE DOVOLJENJ UPRAVLJAVCEM IN NADZOR NAD NJIMI Poglavje 1 Izdaja dovoljenj Člen 22 Zahteva za izdajo dovoljenja 1. Upravljavec predloži zahtevo za izdajo dovoljenja za zagotavljanje referenčnih vrednosti, če zagotavlja indekse, ki se uporabljajo za sklicevanje ali so namenjeni uporabi za sklicevanje v finančnih instrumentih ali finančnih pogodbah ali za merjenje uspešnosti investicijskega sklada. 2. Pooblaščeni upravljavec vedno deluje v skladu s pogoji za izdajo dovoljenja in uradno obvesti pristojni organ o vseh pomembnih spremembah pogojev za začetno dovoljenje. Člen 23 Vloga za dovoljenje 1. Upravljavec vlogo za dovoljenje predloži pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež. 2. Vloga za dovoljenje v skladu z odstavkom 1 se predloži: (a) v 30 delovnih dneh po sklenitvi sporazuma z nadzorovanim subjektom o uporabi indeksa, ki ga ta upravljavec zagotovi za sklicevanje v finančnem instrumentu ali finančni pogodbi ali za merjenje uspešnosti investicijskega sklada; (b) v 30 delovnih dneh po soglasju upravljavca v skladu s členom 25(2) o sklicevanju na indeks v finančnem instrumentu iz člena 25(1). 3. Upravljavec, ki predloži vlogo, zagotovi vse potrebne informacije, da pristojnemu organu dokaže, da je upravljavec, ki predloži vlogo, v času izdaje dovoljenja uredil vse potrebno za izpolnjevanje zahtev iz te uredbe. 4. Ustrezni pristojni organ v 15 delovnih dneh od prejetja vloge oceni, ali je vloga popolna, in o tem uradno obvesti vlagatelja vloge. Če je vloga nepopolna, vlagatelj predloži dodatne informacije, ki jih zahteva ustrezni pristojni organ. 5. Ustrezni pristojni organ v 45 delovnih dneh od prejetja popolne vloge pregleda vlogo in sprejme odločitev o izdaji ali zavrnitvi dovoljenja za upravljavca, ki predloži vlogo. Pristojni organ v petih delovnih dneh po sprejetju odločitve o izdaji ali zavrnitvi dovoljenja o tem uradno obvesti zadevnega upravljavca. Če pristojni organ izdajo dovoljenja za upravljavca, ki predloži vlogo, zavrne, pri tem navede razloge za svojo odločitev. 6. Pristojni organ uradno obvesti ESMA o vsaki odločitvi o izdaji dovoljenja upravljavcu, ki je predložil vlogo, ali o zavrnitvi dovoljenja, ESMA pa objavi seznam pooblaščenih upravljavcev v skladu s to uredbo. Ta seznam se posodobi v 7 delovnih dneh po vsakem obvestilu iz tega odstavka. 7. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 39 glede ukrepov za nadaljnjo opredelitev informacij, ki jih je treba zagotoviti v okviru vloge za dovoljenje, pri čemer se upoštevajo načelo sorazmernosti in stroški za upravljavce ter pristojne organe. Člen 24 Dokončen ali začasen odvzem dovoljenja 1. Pristojni organ upravljavcu dokončno ali začasno odvzame dovoljenje, če: (a) se upravljavec izrecno odpove dovoljenju ali če v zadnjih dvanajstih mesecih ni zagotovil nobenih referenčnih vrednosti; (b) upravljavec pridobi dovoljenje z navajanjem lažnih podatkov ali na kakršen koli drug nezakonit način; (c) upravljavec ne izpolnjuje več pogojev, pod katerimi mu je bilo izdano dovoljenje, ali (d) je resno ali večkrat kršil določbe te uredbe. 2. Pristojni organ o svoji odločitvi uradno obvesti ESMA v petih delovnih dneh. Poglavje 2 Uradno obveščanje o referenčnih vrednostih Člen 25 Uradno obvestilo ESMA o uporabi indeksa v finančnem instrumentu 1. Kadar pristojni organ izve, da se indeks uporablja za sklicevanje v finančnem instrumentu ali da je bila predložena zahteva za sprejetje v trgovanje na mestu trgovanja, ki ga nadzira zadevni pristojni organ glede finančnega instrumenta, ki se sklicuje na indeks, zadevni pristojni organ o tem uradno obvesti ESMA v 10 delovnih dneh. 2. ESMA v 10 delovnih dneh od morebitnega uradnega obvestila uradno obvesti zadevnega upravljavca referenčne vrednosti, pri čemer navede vse podrobnosti glede njene uporabe in od upravljavca zahteva, da v 10 delovnih dneh potrdi, da se strinja z uporabo referenčne vrednosti. 3. Brez poseganja v člen 30 [uredbe o trgih finančnih instrumentov], kadar upravljavec ESMA ne potrdi svojega soglasja v roku iz odstavka 2, ESMA o tem uradno obvesti ustrezni pristojni organ, ki zahteva, da mesto trgovanja iz kotacije umakne finančni instrument ali zavrne njegov sprejem v trgovanje v 10 delovnih dneh. 4. ESMA na svojem spletnem mestu objavi seznam vseh uradnih obvestil iz odstavkov 1, 2 in 3. ESMA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za določitev postopkov in obrazcev za izmenjavo informacij iz odstavkov 1 in 2. ESMA predloži osnutke izvedbenih tehničnih standardov iz prvih pododstavkov Komisiji najpozneje [XXXX]. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe št. 1095/2010. Poglavje 3 Sodelovanje pri nadzoru Člen 26 Prenos nalog med pristojnimi organi 1. V skladu s členom 28 Uredbe (EU) št. 1095/2010 lahko pristojni organ prenese svoje naloge v skladu s to uredbo na pristojni organ druge države članice. Prenos nalog ne vpliva na odgovornost pristojnega organa, ki naloge prenese, pri čemer pristojni organi uradno obvestijo ESMA o kakršnem koli predlaganem prenosu 60 dni pred začetkom veljavnosti takega prenosa. 2. Pristojni organ lahko v skladu s to uredbo na ESMA prenese nekatere svoje naloge, če ta s tem soglaša. Prenos nalog ne vpliva na odgovornost pristojnega organa, ki je naloge prenesel. 3. ESMA uradno obvesti države članice o predlaganem prenosu v sedmih dneh. ESMA objavi podrobnosti o kakršnem koli dogovorjenem prenosu v petih delovnih dneh po uradnem obvestilu. Člen 27 Razkrivanje informacij, ki jih predložijo druge države članice 1. Pristojni organ lahko razkrije informacije, ki jih je prejel od drugega pristojnega organa, le, če: (a) je pridobil pisno soglasje tega pristojnega organa in se informacija razkrije zgolj za namene, za katere je ta pristojni organ dal svoje soglasje, ali (b) če je takšno razkritje potrebno zaradi pravnih postopkov. Člen 28 Sodelovanje v primeru zahteve v zvezi z inšpekcijskimi pregledi ali preiskavami na kraju samem 1. Ustrezen pristojni organ lahko zahteva pomoč drugega pristojnega organa v zvezi z inšpekcijskimi pregledi ali preiskavami na kraju samem. 2. Pristojni organ, ki je vložil zahtevo iz odstavka 1, o tem obvesti ESMA. V primeru preiskave ali inšpekcijskega pregleda s čezmejnim učinkom lahko pristojni organi ESMA pozovejo, naj usklajuje inšpekcijski pregled ali preiskavo na kraju samem. 3. Kadar pristojni organ prejme zahtevo od drugega pristojnega organa za izvedbo inšpekcijskega pregleda ali preiskave na kr