[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 27.11.2007

COM(2007) 757 konč.

SPOROČILO KOMISIJE

NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV (zahtevano na podlagi Odločbe 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola {SEC(2007)1576}

KAZALO

1. POVZETEK 3

2. DEJANSKI NAPREDEK V OBDOBJU 1990–2005 5

2.1. Trendi emisij toplogrednih plinov 5

2.2. Emisije na prebivalca in intenzivnost toplogrednih plinov v letu 2005 6

2.3. Emisije toplogrednih plinov v letu 2005 v primerjavi z letom 2004 7

2.4. Trendi emisij v glavnih gospodarskih sektorjih 8

3. PREDVIDEN NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV 10

3.1. Predvidevanja držav članic 10

3.1.1. EU-27 10

3.1.2. EU-15 10

3.1.3. EU-12 10

3.1.4. Države kandidatke 11

3.2. Izvajanje Evropskega programa o podnebnih razmerah (ECCP) 13

3.3. Izvajanje sistema EU za trgovanje z emisijami 14

3.3.1. Prvo obdobje trgovanja (od 2005 do 2007) 14

3.3.2. Drugo obdobje trgovanja (od 2008 do 2012) 14

3.3.3. Uporaba mehanizma skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja s strani gospodarskih subjektov 14

3.4. Predvidena uporaba kjotskih mehanizmov z vladne strani 15

3.5. Predvidena uporaba ponorov ogljika 15

1. POVZETEK

V skladu s Kjotskim protokolom se je Evropska skupnost (ES) strinjala, da bo v obdobju 2008–2012 zmanjšala svoje emisije toplogrednih plinov (ETP) za 8 % glede na izhodiščno leto[1]. Na podlagi najnovejših razpoložljivih evidenčnih podatkov iz leta 2005[2] so bile skupne emisije toplogrednih plinov v EU-15 za 2 % manjše kot v izhodiščnem letu[3], brez emisij zaradi rabe zemljišč, sprememb rabe zemljišč in gozdarstva. V letu 2005 so se emisije toplogrednih plinov v EU-15 zmanjšale za 0,8 % v primerjavi z letom 2004, medtem ko je gospodarstvo EU-15 doseglo rast v višini 1,6 %.

Predvidevanja[4], kakor so ponazorjena na Sliki 1, kažejo, da bo Skupnost dosegla svoj kjotski cilj, če bodo države članice čim prej sprejele in izvajale svoje dodatne politike in ukrepe (podrobnosti so na voljo v tabelah 1, 2 in 3 v Prilogi). V zvezi s tem so bile nedavne odločitve o državnih načrtih razdelitve emisijskih kuponov v okviru sistema EU za trgovanje z emisijam (STE) za obdobje 2008–2012 pomemben korak, zaradi katerega se bodo emisije po ocenah zmanjšale za 3,8 % za EU-15 in za 2,6 % za EU-25[5] glede na izhodiščno leto. Ta ocenjena znižanja v projekcijah še niso upoštevana.

Slika 1: Dejanske in predvidene emisije za EU-15

[pic]

Do leta 2010 naj bi po predvidevanjih tri države članice EU-15, Nemčija, Švedska in Združeno kraljestvo, dosegle svoje cilje le z uporabo domačih politik in ukrepov. Razen tega naj bi po predvidevanjih osem držav članic doseglo svoje cilje, če se upoštevajo učinek kjotskega mehanizma, uporabe ponorov ogljika ter dodatnih domačih politik in ukrepov, ki so že v obravnavi. Glede na te analize Danska, Italija in Španija očitno ne bodo mogle doseči svojih kjotskih ciljev. Vendar pa je treba opozoriti, da te analize še ne vključujejo v celoti možnega učinka nedavnih odločitev o državnih načrtih razdelitve emisijskih kuponov za emisije 2008–2012. Poleg tega ne vključujejo učinka dodatnih ukrepov, ki jih je večina od teh držav članic nedavno določila ali so v postopku določitve z namenom doseganja njihovih kjotskih ciljev[6][7]. Vendar pa je treba takšne ukrepe, da bi lahko bili učinkoviti, uvesti hitro.

Leta 2005 so bile skupne emisije toplogrednih plinov v EU-27 brez emisij zaradi rabe zemljišč, sprememb rabe zemljišč in gozdarstva za 11% manjše kot v izhodiščnem letu in za 0,7 % nižje v primerjavi z letom 2004. Gospodarstvo EU-27 je v letu 2005 doseglo rast v višini 1,8 %.

Čeprav se predvideva, da se bodo emisije med letoma 2005 in 2010 v večini držav članic EU-12 povečale, pa 9 od teh držav, ki imajo kjotski cilj in niso del emisijske skupnosti EU-15, predvideva, da bodo dosegle ali celo presegle kjotske cilje zgolj z obstoječimi domačimi politikami in ukrepi Slovenija predvideva, da bo svoj kjotski cilj dosegla z načrtovanimi dodatnimi politikami in ukrepi, uporabo kjotskih mehanizmov ter ponorov ogljika.

Evropski svet je spomladi 2007 sprejel neodvisno zavezo EU, da do leta 2020 zmanjša emisije toplogrednih plinov za vsaj 20 % v primerjavi z ravnijo leta 1990, tudi če za to ne bi bil dosežen noben mednarodni dogovor. EU bi bila pripravljena povečati to zmanjšanje na 30 % pod pogojem, če bi resnično prišlo do takšnega dogovora. Slika 2 ponazarja znatno vrzel med predvidevanji držav članic za 2020 in cilji EU za 2020, ki od EU zahtevajo, da po letu 2012 izbere mnogo bolj strmo pot zmanjševanja emisij v primerjavi z obdobjem 1990–2012. To poudarja potrebo po tem, da EU in države članice čim prej sprejmejo potrebno zakonodajo za izvajanje novih politik in ukrepov, določenih v paketu o podnebnih spremembah in energiji. Komisija bo do konca leta 2007 predložila zakonodajne predloge, vključno s pregledom sistema EU za trgovanje z emisijam, posodobljenimi cilji, ukrepi za zmanjševanje emisij za sektorje izven sistema EU za trgovanje z emisijami, regulativnim okvirom za zajem in geološko skladiščenje ogljika, CO2 in vozila.

Slika 2: Dejanske in predvidene emisije za EU-27

[pic]

2. DEJANSKI NAPREDEK V OBDOBJU 1990–2005

2.1. Trendi emisij toplogrednih plinov

Na skupni trend emisij toplogrednih plinov v ES najbolj vplivata dve največji onesnaževalki, Nemčija in Združeno kraljestvo, ki sta odgovorni za približno eno tretjino skupnih emisij toplogrednih plinov v EU-27. Ti dve državi članici sta v primerjavi z letom 1990 dosegli 340 milijonov ton ekvivalenta CO2 skupnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov.

Glavna razloga za pozitiven trend v Nemčiji sta čedalje večja učinkovitost elektrarn in toplarn ter gospodarsko prestrukturiranje petih novih dežel (Länder) po nemški združitvi. Zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v Združenem kraljestvu je v prvi vrsti posledica liberalizacije energetskih trgov, nadomestitve nafte in premoga s plinom v proizvodnji energije ter ukrepov za zmanjševanje emisij N2O v proizvodnji adipinske kisline.

Italija in Francija sta vsaka z 11 % tretja in četrta največja onesnaževalka. V Italiji so bile emisije toplogrednih plinov leta 2005 približno za 12 % večje kot leta 1990. V Italiji so se emisije toplogrednih plinov od leta 1990 povečale zlasti zaradi cestnega prometa, proizvodnje električne in toplotne energije ter rafinerij nafte. V Franciji so bile emisije leta 2005 približno za 2 % večje kot leta 1990. V Franciji so se emisije N2O zaradi proizvodnje adipinske kisline zelo zmanjšale, vendar so se v letih od 1990 do 2005 zaradi gostejšega cestnega prometa bistveno povečale emisije CO2.

Španija in Poljska sta s približno 9 % in 8 % skupnih emisij toplogrednih plinov v EU-27 peta in šesta največja onesnaževalka v EU-27. V Španiji so se v letih od 1990 do 2005 emisije povečale za 53 %. Emisije so se povečale predvsem zaradi cestnega prometa, proizvodnje električne in toplotne energije ter proizvodne industrije, kar je v veliki meri posledica znatne rasti prebivalstva in gospodarskega razvoja. Na Poljskem so se v letih od 1990 do 2005 emisije toplogrednih plinov zmanjšale za 18 % (za –32 % v primerjavi z letom 1988, ki je v primeru Poljske izhodiščno leto). Glavna dejavnika za zmanjšanje emisij na Poljskem – in v drugih državah članicah vzhodne Evrope – sta bila zmanjšanje energetsko neučinkovite težke industrije ter splošno prestrukturiranje gospodarstva v poznih osemdesetih in zgodnjih devetdesetih letih 20. stoletja. Opazna izjema je bil promet, zlasti cestni promet, zaradi katerega so se emisije povečale.

Leta 2005 so bile emisije toplogrednih plinov v 11 državah članicah večje kot v izhodiščnem letu, medtem ko so bile emisije v ostalih 14 državah članicah manjše kot v izhodiščnem letu. Spremembe emisij toplogrednih plinov v odstotkih od izhodiščnega leta in 1990 do 2005 se gibajo od –58 % (Latvija) do +64 % (Ciper).

2.2. Emisije na prebivalca in intenzivnost toplogrednih plinov v letu 2005

V EU-27 so se v letih od 1990 do 2005 emisije na prebivalca zmanjšale za 11,7 % (1,4 tone na prebivalca), kar je predvsem posledica močnega znižanja na začetku devetdesetih (Slika 1 v Prilogi). Medtem ko se emisije na prebivalca v EU-27 med obdobjem 2000–2005 niso spremenile, so se v EU-15 rahlo zmanjšale za 1,2 %, vendar pa so se v EU-12 povečale za 3,4 %. Čeprav se količine emisij toplogrednih plinov na prebivalca zbližujejo, se še vedno medsebojno znatno razlikujejo. Razlika med državami članicami z najmanj emisijami na prebivalca (Latvija, Litva, Portugalska in Švedska) ter tistimi z največ (Luksemburg in Estonija) je v trikratnem koeficientu.

V zvezi z intenzivnostjo toplogrednih plinov, ki odraža količino emisij toplogrednih plinov, proizvedeno na enoto BDP, slika 3 ponazarja manjšo odvisnost emisij od gospodarske rasti, ki jo je bilo mogoče v EU-27 spremljati zlasti od leta 1998 naprej. To je zlasti posledica gospodarske rasti predvsem vzhodnoevropskih držav članic v poznih devetdesetih. V EU-27 se je intenzivnost toplogrednih plinov v obdobju med 1990–2005 zmanjšala za okrog 32 %. Vendar pa se posamezne intenzivnosti toplogrednih plinov gospodarstev držav članic lahko zelo razlikujejo in so v nekaterih državah še vedno precej visoke. V vseh novih državah članicah, razen v Latviji, je absolutna intenzivnost toplogrednih plinov v letu 2005 višja od povprečja v EU-27.

Slika 3: Intenzivnost toplogrednih plinov za EU-15 in EU-27, BDP, poraba energije in emisije CO2 za EU-15

[pic]

2.3. Emisije toplogrednih plinov v letu 2005 v primerjavi z letom 2004

V primerjavi z letom 2004 so se v letu 2005 emisije toplogrednih plinov v EU-15 zmanjšale za 0,8 % ali 35,2 milijona ton ekvivalenta CO2, emisije v EU-27 pa so se zmanjšale za 0,7 % ali 37,9 milijona ton.

K zmanjšanju v letu 2005 so v absolutnem smislu največ prispevale Nemčija, Finska, Nizozemska in Romunija. Nemčija je svoje emisije zmanjšala za 2,3 % ali 23,5 milijona ton ekvivalenta CO2, Finska za 14,6 % (11,9 milijona ton), Nizozemska za 2,9 % (6,3 milijona ton) in Romunija za 4 % (6,4 milijona ton). Zmanjšanje so evidentirali tudi Belgija, Češka, Danska, Estonija, Francija, Luksemburg, Slovaška, Švedska in Združeno kraljestvo.

Posledica skupnega zmanjšanja emisij v EU-15 v letu 2005 so bile zlasti nižje emisije CO2 zaradi proizvodnje javne električne in toplotne energije, gospodinjstev in storitev ter cestnega prometa. Emisije CO2 zaradi proizvodnje javne električne in toplotne energije so se zmanjšale za 0,9 % zlasti zaradi zmanjšanja uporabe premoga. Emisije CO2 zaradi gospodinjstev in storitev so se zmanjšale za 1,7 % z znatnim padcem v Nemčiji, Združenem kraljestvu in na Nizozemskem. V Nemčiji in na Nizozemskem je to lahko posledica milejše zime kot ponavadi. Nemčija je tako kot v prejšnjih letih dosegla tudi znatna zmanjšanja emisij metana zaradi ravnanja z odpadki, kar je posledica inovativnih politik in ukrepov. Presenetljivo so se emisije CO2 zaradi cestnega prometa v EU-15 zmanjšale za 0,8 %, predvsem zaradi znatnega padca v Nemčiji.

Med državami članicami v EU-15 je Španija v letu 2005 zabeležila največje povečanje emisij v absolutnem smislu, in sicer za 3,6 % ali 15,4 milijona ton ekvivalenta CO2. To je predvsem zaradi 17 % povečanja v proizvodnji energije v elektrarnah na fosilna goriva, ki ga je spremljal 33 % padec pridobivanja električne energije v hidroelektrarnah zaradi znižanih rečnih pretokov.

Poljska je med državami članicami v EU-12 doživela največje povečanje emisij v absolutnem smislu, in sicer za 0,6 % ali 2,3 milijona ton ekvivalenta CO2. To je v večji meri posledica 1 % povečanja nezajetih emisij CH4 zaradi energije in dvigov ravni emisij CH4 in N2O zaradi kmetijskega sektorja, in sicer za 5 % in 4,5 %. Emisije so se v letu 2005 povečale tudi v Avstriji, Bolgariji, Grčiji, na Madžarskem, Irskem, v Italiji, Latviji, Litvi, na Malti, Portugalskem in v Sloveniji.

2.4. Trendi emisij v glavnih gospodarskih sektorjih

Najpomembnejše povečanje emisij je bilo v energetskem sektorju, kakor je poudarjeno na Sliki 4, v katerem je v letu 2005 nastalo 80 % skupnih emisij v EU-15, kar je 3 % povečanje emisij energije toplogrednih plinov glede na izhodiščno leto. Energetski sektor vključuje tudi promet, zaradi katerega nastane 26 % emisij tega sektorja. Zaradi kmetijstva nastane 9 % skupnih emisij toplogrednih plinov, zaradi industrijskih postopkov 8 % in zaradi odpadkov 3 %.

V letih med 1990 in 2005 so se v absolutnem smislu najbolj povečale emisije CO2 zaradi cestnega prometa glede na emisije povezane z energijo, medtem ko so se emisije CO2 zaradi proizvodne industrije znatno zmanjšale. Povečanje v energetskem sektorju se je izravnalo z zmanjšanjem vseh drugih vrst virov (nadaljnje podrobnosti so na voljo v Prilogi Delovnega dokumenta služb Komisije). Povzeto so se emisije v primerjavi z letom 1990 zaradi:

- industrijskih postopkov zmanjšale za 16 % kot posledica nižje proizvodnje dušikove kisline, manjših emisij zaradi železa in jekla ter kot posledica sprememb v predelavi,

- kmetijstva zmanjšale za 11 % kot posledica manjšega števila goveda ter manjše uporabe gnojil in gnoja,

- odpadkov zmanjšale za 38 % kot posledica manjših emisij CH4 zaradi urejenih deponij.

Slika 4: Spremembe v emisijah toplogrednih plinov v EU-15 glede na sektor in delež sektorjev za EU-27 v letu 2005[pic][pic]

Vir: EGP

3. PREDVIDEN NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV[8]

3.1. Predvidevanja držav članic

3.1.1. EU-27

Do leta 2010 naj bi bile po predvidevanjih skupne emisije toplogrednih plinov v EU-27 približno za 10,7 % manjše kot v izhodiščnem letu (glej tabeli 2 in 3 v Prilogi). To predvidevanje temelji na lastnih ocenah držav članic ob upoštevanju vseh obstoječih domačih politik in ukrepov. Predvidene vrednosti naj bi se ob upoštevanju kjotskih mehanizmov in ponorov ogljika zmanjšale za 13,2 %, če pa bi se dodatne domače politike in ukrepi, ki so v obravnavi, pravočasno izvajale in prispevale po predvidevanjih, pa za 16,7 %.

3.1.2. EU-15

Skupna predvidevanja, ki temeljijo na obstoječih domačih politikah in ukrepih, kažejo, da bodo do leta 2010 emisije toplogrednih plinov v EU-15 le za 4 % manjše kot v izhodiščnem letu. Če se upošteva

- vladna uporaba kjotskih mehanizmov, ki naj bi po pričakovanjih prispevala k dodatnemu zmanjšanju emisij za 2,5 %, in

- popolna odstranitev emisij (39,1 milijona ton ekvivalenta CO2 na leto) zaradi dejavnosti iz člena 3.3 in 3.4 v EU-15, ki ustreza 0,9 % zmanjšanju,

je za EU-15 predvideno zmanjšanje emisij za 7,4 %. Da bi EU-15 lahko dosegla svoje kjotske cilje je nujno, da se dodatni ukrepi, ki jih načrtujejo Skupnost in države članice, začnejo izvajati čim prej. V primeru, da bi bili ti ukrepi uspešni v skladu s pričakovanji, bi se lahko emisije toplogrednih plinov skupno zmanjšale do 11,4 % glede na ravni izhodiščnega leta, kar pomeni, da bi EU presegla svoje kjotske cilje.

Poleg tega se ocenjuje, da bi nedavne odločitve o državnih načrtih razdelitve emisijskih kuponov za drugo obdobje trgovanja v okviru sistema EU za trgovanje z emisijam po ocenah prispevale 3,4 % kjotskega cilja EU-15, kar še ni bilo popolnoma upoštevano pri predvidevanjih držav članic.

3.1.3. EU-12

Skupne emisije iz drugih 12 držav članic naj bi se po predvidevanjih po letu 2005 povečale, vendar bodo do leta 2010 še vedno 29 % pod ravnijo svojega izhodiščnega leta. Z dodatnimi ukrepi pa se bodo emisije po predvidevanjih še nadalje zmanjšale za 2 %. Slovenija je edina država članice EU-12, ki namerava vlagati v kjotske mehanizme in vključiti ponore ogljika.

3.1.4. Države kandidatke

Leta 2005 je Hrvaška nameravala doseči kjotske cilje. Vendar pa predvidevanja kažejo, da Hrvaška najbrž ne bo mogla doseči svojih ciljev, če se bo zanašala zgolj na svoje domače ukrepe. Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija je leta 2005 ratificirala Kjotski protokol, vendar pa kot država, ki ni navedena v Prilogi I, nima nikakršnih obveznosti glede zmanjšanja emisij. Turčija je pogodbenica Priloge I k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja, vendar nima nikakršnih obveznosti glede zmanjšanja emisij v okviru Priloge B Kjotskega protokola. Turčija še ni ratificirala Kjotskega protokola.

V letih med 1990 in 2005 so se emisije toplogrednih plinov na prebivalca[9] v Turčiji in na Hrvaškem povečale. Vendar pa je 4,4 tone emisij na leto na prebivalca v Turčiji manj kot polovica povprečnih emisij na prebivalca v EU-27. V obeh državah se je zmanjšala raven emisij na BDP, kar kaže na zmanjšanje odvisnosti gospodarske rasti od porabe virov.

Slika 5: Relativno odstopanje med predvidevanji toplogrednih plinov za leto 2010 in ustreznimi cilji za leto 2010 na podlagi „obstoječih“ in „dodatnih“ domačih politik in ukrepov, vključno z uporabo kjotskih mehanizmov in ponorov ogljika

(Negativni predznak (–) ponazarja preseganje kjotskega cilja, pozitivni predznak (+) pa nedoseganje)

[pic]

3.2. Izvajanje Evropskega programa o podnebnih razmerah (ECCP)

Junija 2001 je Evropski program o podnebnih spremembah (ECCP) določil številne skupne in usklajene politike ter ukrepe (CCPM) za vso EU (Tabela 4 v Prilogi). Razen redkih izjem se večina teh politik in ukrepov izvaja v skladu z ECCP I.

Ocena politik in ukrepov po vsej EU-27 je pokazala, da bo sistem EU za trgovanje z emisijami, vključno z uporabo projektno zasnovanih mehanizmov, znatno prispeval k doseganju kjotskih obveznosti. Druge skupne in usklajene politike ter ukrepi, ki so zelo razširjeni in se od njih pričakuje, da prispevajo k znatnim prihrankom emisij toplogrednih plinov, so Direktiva o RES-E (povezana s spodbujanjem električne energije iz obnovljivih virov energije), direktive o energetski učinkovitosti stavb, Direktiva o biogorivih, spodbujanje hkratne proizvodnje elektrike in toplote ter obdavčitev energije.

Poleg teh ključnih politik in ukrepov so nadaljnje skupne in usklajene politike ter ukrepi, ki naj bi prav tako predvidoma prispevali k pomembnim zmanjšanjem po vsej EU, in sicer Direktiva o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja (IPPC), Direktiva o zahtevanih izkoristkih novih toplovodnih kotlov, Uredba o fluoriranih plinih, Direktiva o emisijah HFC zaradi klimatskih naprav v motornih vozilih ter Direktiva o odlagališčih odpadkov. Skupne in usklajene politike ter ukrepi, ki so še zlasti pomembni za EU-12, vključujejo direktive o odpadkih, velikih kurilnih napravah in shemi neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike.

Skupno najpomembnejše politike, kakor so opredeljene zgoraj, po ocenah zagotavljajo do 89 % skupnih prihrankov, ki jih lahko pripišemo skupnim in usklajenim politikam ter ukrepom v EU-27.

Evropski program o podnebnih razmerah II je bil uveden oktobra 2005 s konferenco zainteresiranih strani v Bruslju. Poudarek ECCP II je bil na pregledu ECCP I in na proučevanju novih političnih področij, kot so prilagoditve, letalstvo, CO2 in vozila, zajetje in skladiščenje ogljika ter sistem EU za trgovanje z emisijam. Delovne skupine ECCP II so se srečevale v letih 2006 in 2007. Kot rezultat tega je Komisija predlagala številne ukrepe:

- letalstvo: zakonodajni predlog, ki letalstvo vključuje v sistem EU za trgovanje z emisijam (december 2006),

- Direktiva o kakovosti goriv: zakonodajni predlog (januar 2007),

- CO2 in vozila: sporočilo (februarja 2007) in zakonodajni predlog (konec 2007 – začetek 2008),

- vplivi in prilagoditve: Zelena knjiga o prilagajanju (junij 2007),

- zajem in geološko skladiščenje ogljika: zakonodajni predlog o zajemu in geološki sekvestraciji ogljika (konec 2007),

- pregled sistema EU za trgovanje z emisijam: zakonodajni predlog (konec 2007).

Prvi trije predlogi bi lahko v primeru pravočasnega sprejema prispevali k doseganju kjotskega cilja EU.

Komisija bo poleg ukrepov, ki se bodo izvajali v okviru ECCP, v okviru nedavno predlagane pomorske politike[10] posebno pozornost namenila zmanjševanju toplogrednih plinov zaradi ladijskega prevoza.

3.3. Izvajanje sistema EU za trgovanje z emisijami

Leto 2005 je prvo leto, za katerega so dosegljivi preverjeni podatki o emisijah CO2 iz obratov, ki jih zajema sistem EU za trgovanje z emisijami. Sistem EU za trgovanje z emisijami je v letu 2005 zajemal okrog 50 % skupnih emisij CO2 v EU-25 in okrog 40 % emisij toplogrednih plinov v EU-25, kar ustreza 2 milijardama ton.

Ker za leta pred tem neodvisno preverjeni podatki o emisijah niso na voljo, je težko ovrednotiti celotni učinek uvedbe sistema EU za trgovanje z emisijami na emisije. Vendar pa predhodna akademska raziskava kaže, da so se emisije v letu 2005 najbrž znižale v primerjavi z ravnijo pred začetkom uporabe sistema EU za trgovanje z emisijami.

3.3.1. Prvo obdobje trgovanja (od 2005 do 2007)

Tabela 5 v Prilogi prikazuje pregled nad zajetimi sektorji in obrati med prvim obdobjem trgovanja, ki temelji na preverjenih poročilih o emisijah za leti 2005 in 2006. V prvih dveh letih sistema za trgovanje z emisijami je sodelovalo povprečno 10 800 obratov, katerih emisija je predstavljala približno 2 020 milijona ton CO2 na leto. Ti obrati so prejeli pravice do emisij v višini okrog 2 080 milijonov ton CO2 na leto. Dve tretjini vseh obratov se uvršča med kurilne naprave, ki so odgovorne za 72 % vseh emisij. V 5 državah članicah (v Avstriji, na Irskem, v Italiji, Španiji in Združenem kraljestvu) se bile preverjene emisije višje od dodeljenih kuponov (tabela 6 v Prilogi).

3.3.2. Drugo obdobje trgovanja (od 2008 do 2012)

Postopek ocenjevanja za drugi državni načrt razdelitve emisijskih kuponov se je začel leta 2006. Bolgarija in Romunija, ki sta se EU pridružili 1. januarja 2007, sta morali državni načrt razdelitve emisijskih kuponov pripraviti za leto 2007. Po ocenitvi vseh državnih načrtov razdelitve emisijskih kuponov je bila mejna vrednost za EU-25 zmanjšana za približno 7 % v primerjavi s preverjenimi emisijami v 2005/2006 (nadaljnji podatki so na voljo v tabeli 6 v Prilogi). Prihodnja cena pravic v letu 2008 ostaja med 12 EUR in 25 EUR od začetka ocenjevanja drugih državnih načrtov razdelitve emisijskih kuponov julija 2006.

3.3.3. Uporaba mehanizma skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja s strani gospodarskih subjektov

Eden vidik drugega državnega načrta razdelitve emisijskih kuponov je v tem, da je za vsako državo članico določena zgornja meja, do katere lahko gospodarski subjekti uporabljajo na projektih osnovane kredite. Obrati sistema za trgovanje z emisijami iz 27 držav članic lahko v drugem obdobju trgovanja skupno porabijo okrog 278 milijonov enot potrjenega zmanjšanja emisij (CER) ali enot zmanjšanja emisij (ERU) na leto. To ustreza približno 13,4 % odobrene mejne vrednosti.

3.4. Predvidena uporaba kjotskih mehanizmov z vladne strani

Dvajset držav članic je na podlagi vprašalnika v okviru odločitve o mehanizmu EU za spremljanje emisij predložilo informacije, da v letu 2007 nameravajo uporabljati kjotske mehanizme. Preostalih 7 držav članic (Grčijo, Italijo, Latvijo, Luksemburg, Madžarsko, Nemčijo in Poljsko) je vprašanje uporabe kjotskega mehanizma pojasnilo v drugem državnem načrtu razdelitve emisijskih kuponov v okviru Direktive o trgovanju z emisijami (2003/87/ES) (tabela 7 v Prilogi).

10 držav članic iz EU-15 in Slovenija so se odločile, da bodo za doseganje svojih kjotskih ciljev uporabile kjotske mehanizme. Skupaj si 10 držav članic iz EU-15 v prvem ciljnem obdobju v okviru Kjotskega protokola želi pridobiti 107,5 milijona ton ekvivalenta CO2 na leto. To predstavlja približno 2,5 % napredek pri doseganju kjotskega cilja EU-15, ki je -8 %. V Sloveniji je natančni obseg enot za nakup odvisen od dejanskega razvoja emisij toplogrednih plinov, zlasti v prometnem sektorju.

Teh 10 držav članic se je odločilo, da bodo za pridobitev enot preko mehanizma skupnega izvajanja, mehanizma čistega razvoja ali mednarodnega sistema za trgovanje z emisijami investirale okrog 2,9 milijarde EUR. Avstrija, Luksemburg, Nizozemska, Portugalska in Španija so za petletno ciljno obdobje dodelile najvišja proračunska sredstva (319 milijonov EUR, 300 milijonov EUR, 693 milijonov EUR, 354 milijonov EUR in 310 milijonov EUR).

Švedska je sprejela potrebne ukrepe, da bi lahko uporabljala kjotske mehanizme, vendar trenutno tega ne načrtuje. Nemška vlada se je odločila podpreti prototipna sredstva za vzpostavitev trga z ogljikom.

3.5. Predvidena uporaba ponorov ogljika

Države članice lahko razen politik in ukrepov za ugotavljanje različnih virov emisij toplogrednih plinov uporabljajo ponore ogljika (glej tabelo 8 v Prilogi). Informacije, ki so jih predložile države članice EU-15, ponazarjajo, da bo skupna neto sekvestracija med ciljnim obdobjem zaradi pogozdovanja in obnove gozdov iz člena 3.3 Kjotskega protokola okrog 13,5 milijona ton CO2 na leto. Poleg tega naj bi dejavnosti iz člena 3.4 v ciljnem obdobju v EU-15, kakor to ocenjujejo države članice, predvidoma prispevale 17,6 milijona ton CO2 na leto. Ti podatki upoštevajo najvišjo dovoljeno vrednost pri gospodarjenju z gozdovi, vendar ne vključujejo ponorov iz člena 3.3 in 3.4 iz Španije (ki je predložila zgolj skupno oceno za celoten ponor ogljika) in drugih držav članic (tj. Francije, Grčije in Nemčije), ki so sicer predvidele dejavnosti gospodarjenja z gozdovi, vendar še niso predložile ocene o predvidenem ponoru. Skupaj s španskimi skupnimi vrednostmi bodo vse dejavnosti iz člena 3.3 in 3.4 v državah članicah EU-15 v ciljnem obdobju predvidoma zmanjšale emisije za 39,1 milijona ton CO2 na leto, kar ustreza 11 % obveznosti glede zmanjšanja EU-15 v ciljnem obdobju od 342 milijonov ton CO2 na leto glede na emisije v izhodiščnem letu. Slovenija v ciljnem obdobju pričakuje dodatno zmanjšanje za 1,7 milijona ton CO2 na leto.

[1] V Odločbi Sveta (2002/358/ES) o odobritvi Kjotskega protokola v imenu EU so različne obveznosti držav članic izražene kot spremembe v odstotkih v primerjavi z izhodiščnim letom. Leta 2006 so bile v Odločbi 2006/944/ES zadevne ravni emisij izražene v tonah ekvivalenta CO2. V zvezi z Odločbo Sveta 2002/358/ES sta se svet ministrov za okolje in Komisija v skupni izjavi dogovorila, da bosta med drugim upoštevala predpostavke iz mnenja Danske v zvezi s sklepi zasedanja Sveta z dne 16.–17. junija 1998 o emisijah v izhodiščnem letu 2006. V letu 2006 je bilo odločeno, da se odločitev o tem sprejme šele po tem, ko bodo vsa začetna poročila Skupnosti in držav članic pregledana v skladu s Kjotskim protokolom.

[2] V skladu z Odločbo EU o mehanizmu za spremljanje (Odločba 280/2004) so vse države članice razen Malte predložile evidenčne podatke o toplogrednih plinih za leto 2003. Vse države članice poročevalke so predložile vse ali skoraj vse tabele enotne oblike poročanja (tj. več kot 90 %) za obdobje 1990–2005.

[3] Za EU-15 je izhodiščno leto za ogljikov dioksid, metan in dušikov oksid leto 1990; za fluorirane pline je 12 držav članic za izhodiščno leto izbralo leto 1995, medtem ko so Avstrija, Francija in Italija izbrale leto 1990. Ker so evidenčni podatki EU-15 vsota evidenčnih podatkov držav članic, je ocena za izhodiščno leto EU-15 za emisije fluoriranih plinov vsota emisij iz leta 1995 za 12 držav članic ter emisij iz leta 1990 za Avstrijo, Francijo in Italijo. Emisije za izhodiščno leto EU-15 prav tako vključujejo emisije zaradi krčenja gozdov za Nizozemsko, Portugalsko in Združeno kraljestvo.

[4] Temeljijo na podatkih držav članic, predloženih do 31. maja.

[5] Zaradi nedavnega pristopa Bolgarije in Romunije k EU priglašene emisije za leto 2005 še niso bile neodvisno preverjene.

[6] Glede na danski državni načrt razdelitve emisijskih kuponov za obdobje 2008–2012 in dodatne informacije, predložene Komisiji, bo Danska svoj cilj dosegla z uvajanjem novih nacionalnih pobud v zvezi s podnebjem in z državnim nakupom kreditov JI/CDM.

[7] Španija je v državnem načrtu razdelitve emisijskih kuponov vzpostavila usklajeno strategijo, ki vključuje identifikacijo dodatnih ukrepov zmanjševanja, ki bi zapolnili vrzel. Del teh ukrepov je vključen v Načrt nujnih ukrepov zoper podnebne spremembe, ki bo izveden v letu 2007.

[8] Ta ocena vsebuje informacije za države članice EU-27, vendar je bolj osredotočena na EU-15. Posodobljena predvidevanja je predložilo 18 držav članic. Informacije o uporabi prožnih mehanizmov v skladu s Kjotskim protokolom je predložilo 20 držav članic. Dejavnosti v zvezi z rabo zemljišč, spremembami rabe zemljišč in gozdarstva („ponor ogljika“) v skladu s členom 3(3) in 3(4) Kjotskega protokola so bila v poročila vključena pri skupno 14 državah članicah.

[9] Trenutno informacije o emisijah toplogrednih plinov za Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo za leto 2005 niso na voljo. Od nekdanje jugoslovanske republike Makedonije kot države, ki ni navedena v Prilogi I in ki nima cilja v okviru Kjotskega protokola, se letno poročanje takšnih informacij ne zahteva.

[10] COM(2007) 575 konč.