KAZALO

1. Uvod 3

2. Struktura instrumenta za stabilnost 3

3. Obdobje 2007–2009 4

4. Pregled leta 2010 4

5. Odziv na krizne razmere ali razmere porajajoče se krize (člen 3 Uredbe o instrumentu za stabilnost) 5

5.1. Odzivanje na krizne razmere v okviru instrumenta za stabilnost v letu 2010 5

5.2. Kdo je udeležen v ukrepih odzivanja na krizne razmere v okviru instrumenta za stabilnost? 7

6. Ogrožanje javnega reda in miru (člen 4(1) Uredbe o instrumentu za stabilnost) 9

7. Zmanjševanje tveganja zaradi kemičnih, bioloških, radioloških ali jedrskih snovi (člen 4(2) Uredbe o instrumentu za stabilnost) 9

8. Izgradnja zmogljivosti pred in po nastopu krize (člen 4(3) Uredbe o instrumentu za stabilnost) 10

9. Sklepna ugotovitev 11

UVOD

To četrto letno poročilo se predloži Evropskemu parlamentu, Svetu, Ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 23 Uredbe (ES) št. 1717/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. novembra 2006 o vzpostavitvi instrumenta za stabilnost (v nadaljnjem besedilu: Uredba o instrumentu za stabilnost).

Poročilo zajema pregled uporabe in usmerjanja instrumenta za stabilnost v letu 2010 za pomoč v kriznih razmerah in odzivanje na grožnje po svetu. Dopolnjuje ga delovni dokument služb Komisije, v katerem je predstavljena splošna posodobljena slika izvajanja ukrepov v kriznih razmerah, ki še niso rešene, po lokacijah in dolgoročnih programih. Ukrepe v okviru instrumenta za stabilnost izvajajo najrazličnejši izvedbeni organi, vključno z Združenimi narodi ter drugimi mednarodnimi in regionalnimi organi, agencije držav članic EU, nevladne organizacije in drugi akterji civilne družbe.

STRUKTURA INSTRUMENTA ZA STABILNOST

Instrument za stabilnost je ključni instrument zunanje pomoči, ki EU omogoča, da pomaga preprečevati krize ali pojav novih kriznih razmer, se nanje odzivati ter ustvarjati varno in stabilno okolje. V členih 3 in 4 Uredbe o instrumentu za stabilnost[1] so opredeljene vrste dejavnosti, za katere je mogoče črpati sredstva iz tega instrumenta.

V členu 3 je predvidena „pomoč kot odziv na krizne razmere ali razmere porajajoče se krize“, ki se izvaja kot odziv na težke politične in konfliktne razmere, večje naravne nesreče, včasih pa tudi na kompleksne kombinacije obeh scenarijev, kakršne so bile leta 2010 v Pakistanu in na Haitiju. To so lahko „izjemni ukrepi pomoči[2]“ ali „programi vmesnega odziva[3]“, ki so omejeni na primere, ko ni mogoče dovolj hitro ali primerno uporabiti osnovnih instrumentov zunanje pomoči[4], ali ko se pojavi priložnost za preprečitev, blažitev ali rešitev krize. Ukrepi v okviru instrumenta za stabilnost pogosto dopolnjujejo ukrepe skupne varnostne in obrambne politike[5] ter druge ukrepe kot del celovitega odziva EU. Z instrumentom se zagotavljajo tudi nujni prispevki, ki „povezujejo pomoč, obnovo in razvoj[6]“.

V členu 4 je predvideno programsko načrtovanje komponent instrumenta, ki zajemajo dolgoročne ukrepe v okviru instrumenta za stabilnost in se uporabljajo za ukrepanje na treh področjih:

člen 4(1): nadregionalne grožnje zaščiti in varnosti;

člen 4(2): zmanjševanje tveganja v zvezi s kemičnimi, biološkimi, radiološkimi in jedrskimi snovmi ter

člen 4(3): izgradnja zmogljivosti pred in po nastopu krize[7].

OBDOBJE 2007–2009

Do konca leta 2009 se je instrument za stabilnost že dobro uveljavil pri odzivanju na konfliktne in krizne razmere na svetovni ravni. V njegovem okviru so se izvajali ukrepi za odpravljanje varnostnih groženj na nacionalni in regionalni ravni ter za vzpostavljanje zmogljivosti za odzivanje na krizne razmere in preprečevanje konfliktov s pravočasnimi, učinkovitimi in dopolnilnimi intervencijami.

Precejšnje število ukrepov v okviru instrumenta za stabilnost je bilo v skladu s členom 3 Uredbe o instrumentu za stabilnost oblikovanih tako, da bi dopolnjevali humanitarno pomoč in bi se okrepila povezava med pomočjo, obnovo in razvojem ali da bi se omogočilo izpolnjevanje političnih ciljev misij v okviru skupne varnostne in obrambne politike. Za 100 posameznih ukrepov v 48 državah po vsem svetu je bilo namenjenih 350 milijonov EUR. Ukrepi so pokrili široko geografsko območje: okoli 25 % jih je bilo izvedenih v Afriki, 20 % v Aziji, 18 % na Bližnjem vzhodu, 15 % na zahodnem Balkanu in v Vzhodni Evropi, 11 % v Latinski Ameriki in 11 % v Osrednji Aziji in na južnem Kavkazu.

Komisija je ob upoštevanju člena 4 sprejela novi večletni okvirni program za obdobje 2009–2011 v vrednosti približno 225 milijonov EUR na treh prednostnih področjih: (i) podpora mednarodnim prizadevanjem za preprečevanje širjenja orožja za množično uničevanje z nadzorom nad kemičnimi, biološkimi, radiološkimi in jedrskimi snovmi in dejavniki, nadzorom nad blagom za dvojno rabo ter preusmeritvijo znanja strokovnjakov za orožje v miroljubne dejavnosti; (ii) boj proti nezakoniti trgovini, terorizmu in organiziranemu kriminalu ter (iii) ukrepi za okrepitev mednarodne in regionalne zmogljivosti za analiziranje in preprečevanje groženj stabilnosti in človekovemu razvoju ter odzivanje nanje.

PREGLED LETA 2010

Skupni proračun instrumenta za stabilnost je v letu 2010 znašal 213 559 000 EUR, kar je 15-odstotno povečanje glede na leto 2009. Od tega je bilo 21 milijonov EUR porabljenih za nadregionalne grožnje (člen 4(1) Uredbe), 41 milijonov EUR za zmanjševanje tveganja zaradi kemičnih, bioloških, radioloških ali jedrskih snovi (člen 4(2) Uredbe) in 20 milijonov EUR za izgradnjo zmogljivosti pred in po nastopu krize (člen 4(3) Uredbe). Z razliko v višini 131 559 000 EUR so se krili odzivi na krizne razmere ali razmere porajajoče se krize (člen 3 Uredbe). Za vsa ta sredstva so bile prevzete obveznosti.

Svet je bil o načrtovanju pomoči EU in napredovanju izvajanja tekočih ukrepov obveščen prek rednih obvestil Političnemu in varnostnemu odboru. Za namene demokratičnega nadzora nad instrumentom za stabilnost je bila ustanovljena delovna skupina za konflikte, varnost in razvoj v okviru Odbora Evropskega parlamenta za zunanje zadeve, ki se je sestala štirikrat. Evropska komisija je septembra skupaj z Evropskim parlamentom organizirala fotografsko razstavo o instrumentu za stabilnost, na kateri so bila prikazana prizadevanja za preprečevanje konfliktov v 11 državah.

S pogledom, uprtim v prihodnost, so se na seminarju na visoki ravni o uporabi instrumenta za stabilnost za reševanje dolgotrajnih varnostnih groženj, ki je potekal 2. in 3. decembra 2010, začele razprave o strateškem dokumentu o instrumentu za stabilnost 2012–2013. Seminarja se je udeležilo veliko različnih zainteresiranih strani iz civilne družbe, držav članic EU in institucij.

ODZIVANJE NA KRIZNE RAZMERE ALI RAZMERE PORAJAJOčE SE KRIZE (čLEN 3 UREDBE O INSTRUMENTU ZA STABILNOST)

Odzivanje na krizne razmere v okviru instrumenta za stabilnost v letu 2010

V nadaljevanju so na kratko opisani nekateri programi, ki ponazarjajo širino uporabe instrumenta v letu 2010 in veliko raznolikost problematike, ki se je reševala s pomočjo instrumenta za stabilnost. Podrobnosti vseh programov v okviru instrumenta za stabilnost, ki so se izvajali v letu 2010, so navedene v priloženemu delovnem dokumentu služb Komisije. Vsi programi v letu 2010 so bili izjemni ukrepi pomoči. Izvajal se ni noben program vmesnega odziva. Ukrepi so se leta 2010 izvajali po vsem svetu in na vseh celinah, razen Avstralije in Antarktike: 19,3 milijona EUR v Afriki, 17,8 milijona EUR na Bližnjem vzhodu, 550 000 EUR v Vzhodni Evropi in na zahodnem Balkanu, 39 milijonov EUR v južni in zahodni Aziji, 8,7 milijona EUR v jugovzhodni Aziji, 17,1 milijona EUR v osrednji Aziji in na južnem Kavkazu ter 29,1 milijona EUR v Latinski Ameriki[8].

Haiti: EU se je lahko hitro odzvala na uničujoče posledice potresa, ki je 12. januarja 2010 prizadel Haiti, in sicer med drugim z uporabo instrumenta za stabilnost. Evropska komisija in države članice EU so bistveno prispevale k pripravi ocene potreb za ukrepanje po naravni nesreči, za kar so se uporabila sredstva instrumenta za stabilnost. Ocena je bila pripravljena v sodelovanju z ZN in Svetovno banko kot del priprav na donatorsko konferenco v New Yorku, na kateri je imela visoka predstavnica in podpredsednica Catherine Ashton pooblastilo, da predstavi skupni prispevek EU v višini 1,2 milijarde EUR za okrevanje po naravni nesreči. Pri tem je bil prispevek iz instrumenta za stabilnost k programu Združenih narodov za razvoj „gotovina za delo“ 5 milijonov EUR. S tem denarjem se je zagotovila pomoč pri prvotnem odstranjevanju ruševin in za hiter ponovni zagon mikrogospodarstva v številnih neformalnih dislociranih taboriščih. V okviru instrumenta za stabilnost je bil v drugi polovici leta vzpostavljen tudi program v vrednosti 14,5 milijona EUR za okrepitev zmogljivosti haitskih služb civilne zaščite za pripravljenost na naravne nesreče. Ta program se izvaja v partnerstvu s službami civilne zaščite petih držav članic EU in v tesnem sodelovanju na terenu z Generalnim direktoratom za humanitarno pomoč in civilno zaščito.

Poleg tega se z instrumentom za stabilnost v političnem okviru financira strateško svetovanje na visoki ravni haitskemu vodstvu, in sicer prek misij enakovrednih sogovornikov (peer-to-peer), ki jih vodijo nekdanji svetovni voditelji in se nanašajo na problematiko uspešne obnove države. Nadaljnjih 5 milijonov EUR je bilo namenjenih podpori ključnih predsedniških volitev v letu 2010, s čimer se je dopolnilo delo misije strokovnjakov EU za volitve, ki se financira v okviru Evropskega instrumenta za demokracijo in človekove pravice. Skupna sredstva iz instrumenta za stabilnost za vse te programe so v letu 2010 presegla 25 milijonov EUR.

Pakistan: V Pakistanu se je pokazala vsestranskost instrumenta za stabilnost. Zaporedno sta se uporabila dva ukrepa v primeru izrednih razmer, in sicer (1) ob politični krizi v severozahodni regiji, ki meji na Afganistan, pri čemer se je financirala ocena potreb za ukrepanje po konfliktu, in nato še 15 milijonov EUR vreden paket za obnovo po konfliktu, (2) tri mesece pozneje pa je bil vzpostavljen 18 milijonov EUR vreden program za zgodnjo obnovo, ki je dopolnjeval prispevek EU za humanitarno pomoč po doslej največjih poplavah.

Sudan : Ob pripravah na referendum o samoodločbi južnega Sudana januarja 2011 so se z instrumentom za stabilnost financirali pomoč pri organizaciji referendumskega postopka, vodenje pogajanj med severom in jugom o poreferendumski ureditvi ter tudi zagotovitev koristi, ki jih prinaša mir, z zagotavljanjem osnovnih storitev prebivalstvu južnega Sudana. S to pomočjo se je zapolnila vrzel v financiranju, dokler v drugi polovici leta 2011 te naloge ne prevzame Evropski razvojni sklad.

Kirgizistan: Po ljudski vstaji, s katero je bil strmoglavljen predsednik Kurmambek Bakiev, in nasilnih medetničnih spopadih junija 2010 na jugu države, v katerih je življenje izgubilo več kot 400 oseb, 375 000 oseb pa je bilo razseljenih, je obsežno zgodnje ukrepanje na podlagi instrumenta za stabilnost doseglo izjemne rezultate. Program je prispeval k oblikovanju nove ustave, posvetovanju o njej in njeni razširitvi, financiranju in organizaciji referenduma 27. junija za potrditev te ustave ter parlamentarnih volitev 10. oktobra, pa tudi k prenovi 400 hiš, ki so bile poškodovane ali uničene v junijskih nemirih, do decembra. Poleg tega sta bila ustanovljena neodvisna mednarodna preiskovalna komisija in Urad visokega komisarja Združenih narodov za človekove pravice v Oshu, ki je v prvih 8 mesecih delovanja sprejel več kot 1 500 klicev in od medetničnih nemirov junija 2010 zagotovil več kot 7 000 brezplačnih pravnih svetovanj.

Filipini: Filipinska vlada in Islamska osvobodilna fronta Moro[9] sta EU zaprosili za pomoč v njihovem mirovnem procesu; EU naj bi z aktivno udeležbo v mednarodni nadzorni skupini vodila nadzor nad izpolnjevanjem zavez obeh strani za humanitarne in razvojne dejavnosti ter dejavnosti obnove na jugu države. Odkar je Svet sprejel to prošnjo, se je iz instrumenta za stabilnost financiral politično pomembno intervencijo v vrednosti 3 milijonov EUR za podporo skupine EU, vzporedno pa tudi sredstva za nevladne organizacije, ki spremljajo zaščitne dejavnosti ter podpora procesu političnega dialoga prek mednarodne kontaktne skupine, ki ji predseduje Malezija.

Gruzija: Brez ukrepov v okviru instrumenta za stabilnost med letoma 2008 in 2010 v Gruziji EU ne bi mogla biti prisotna na območjih, ki so jih prizadeli konflikti, zlasti v Abhaziji, ter v državo privesti zainteresiranih strani, kot so lokalne in mednarodne medvladne organizacije, mednarodne organizacije in drugi donatorji. Ukrepi so skladni s strategijo EU za vzhodni Kavkaz in dopolnjujejo humanitarno pomoč EU ter pomoč, ki jo EU po dogodkih iz avgusta 2008 zagotavlja v okviru letnih akcijskih načrtov evropske sosedske politike. Z intervencijami je bilo mogoče prožno in komplementarno odzivanje na različne potrebe lokalnega prebivalstva, obravnavala pa so se med drugim vprašanja zgodnjega okrevanja, ponovne vključitve razseljenih oseb v družbo in gospodarstvo ter političnega dialoga kot tudi ukrepi za krepitev zaupanja. Še posebno uspešen je bil mehanizem za zgodnje odzivanje za krepitev zaupanja, ki je bil ustanovljen leta 2010 ter je financiral in omogočil izvajanje okoli 68 manjših projektov med skupnostmi v Gruziji in Abhaziji. Mehanizem je tesno povezan z misijo skupne varnostne in obrambne politike EU, katere vloga je analizirati in spremljati stabilizacijski proces ter pri tem krepiti vodilno vlogo EU pri zmanjševanju napetosti v regiji.

Kriza zaradi somalskih piratov: Kot del celovitega pristopa EU k reševanju problematike zaradi piratov ob somalski obali je bil v okviru instrumenta za stabilnost in Urada Združenih narodov za droge in kriminal razvit program za podporo sodnim postopkom zoper pirate. Sporazumi s Kenijo se izvajajo od maja 2009, s Sejšeli pa od začetka leta 2010; ti sporazumi dopolnjujejo pomorsko operacijo evropske varnostne in obrambne politike EU-NAVFOR, imenovane operacija Atalanta, katere uspeh je odvisen od sodnih postopkov zoper osumljene pirate v državah te regije. To dokazuje močno povezanost med dejavnostmi v okviru skupne varnostne in obrambne politike ter instrumenta za stabilnost, ponazarja pa tudi hitrost zagotavljanja sredstev iz instrumenta za stabilnost: od končanja misije na Mauritiusu septembra 2010 do oblikovanja programa in sprejetja formalne odločitve[10] za dodelitev 1,08 milijona EUR za podporo sodnim postopkom zoper pirate na Mauritiusu je pretekel le en teden; to je bilo ravno dovolj za srečanje visoke predstavnice in podpredsednice Unije Catherine Ashton ter predsednika vlade Mauritiusa, kar je visoki predstavnici omogočilo, da je potrdila dejansko odobritev sredstev EU za pomoč Mauritiusu, ki je prispevala k pogajanjem za sklenitev sporazuma med EU in Mauritiusom o predaji osumljenih piratov.

Kdo je udeležen v ukrepih odzivanja na krizne razmere v okviru instrumenta za stabilnost?

Priprava ukrepov odzivanja na krizne razmere v okviru instrumenta za stabilnost poteka v tesnem sodelovanju z najrazličnejšimi partnerji: civilno družbo in javnimi upravami, državami članicami, institucijami EU, tretjimi državami in mednarodno skupnostjo. Ključnega pomena so tudi delegacije EU, ki so odgovorne za zgodnje opozarjanje in oblikovanje razvojnih projektov. V letu 2010 so bila pooblastila za izvajanje večine novih ukrepov, vključno z vsemi 13 posebnimi sklepi o financiranju[11] in šestimi ukrepi v okviru mehanizma za strateško svetovanje in mediacijo[12], prenesena[13] na delegacije EU v zadevnih državah. To omogoča hitro sklepanje pogodb z izvedbenimi organi in natančno spremljanje izvajanja teh občutljivih projektov na kraju samem. Tako so ukrepi, ki jih izvajajo delegacije EU, predstavljali 78 % obveznosti in 85 % plačil v okviru instrumenta za stabilnost leta 2010.

Nekatere delegacije, katerih delovna obremenitev v zvezi s programi v okviru instrumenta za stabilnost je še posebej visoka, prejemajo pomoč prek namenskega osebja, ki se financira iz proračunske vrstice instrumenta za stabilnost za upravno poslovodenje. Število oseb, ki so v okviru instrumenta za stabilnost zaposlene na terenu v delegacijah EU se je povečalo na 22. Med njimi je osem regionalnih uradnikov za načrtovanje odzivanja na krizne razmere, ki sedežu pomagajo pri prepoznavanju učinkovitih intervencij, in 14 vodij projektov instrumenta za stabilnost, ki so razdeljeni po delegacijah s precejšnjimi ali kompleksnimi portfelji za instrument za stabilnost.

Kot je razvidno iz spodnjega grafa, je v izvajanje programov instrumenta za stabilnost vključenih veliko različnih partnerjev:

[pic]

Pregled celotnega obdobja 2007–2010 da natančnejšo sliko kot pregled posameznega leta. Od različnih partnerjev so nedržavni akterji izvršili 32 % sredstev proračuna instrumenta za stabilnost, skupina akterjev v okviru ZN pa 37 %. Pomembno vlogo ZN utemeljujejo nestabilne razmere, v katerih deluje instrument za stabilnost, organi ZN pa so pogosto med redkimi, ki so dovolj močno zastopani v državi, da se lahko hitro odzovejo z uporabo svojih trdnih lokalnih mrež. Zaradi enakomerne rasti sektorja partnerskih nevladnih organizacij, ki so vešče na področju preprečevanja konfliktov in vzpostavljanja miru in ki krepijo svoje administrativne zmogljivosti za upravljanje sredstev EU, so nevladne organizacije vse pogosteje pozvane k izvajanju ukrepov v okviru instrumenta za stabilnost. Leta 2010 je sektor nevladnih organizacij izvršil skoraj polovico[14] proračuna, namenjenega pripravljenosti na krize[15].

OGROžANJE JAVNEGA REDA IN MIRU (čLEN 4(1) UREDBE O INSTRUMENTU ZA STABILNOST)

Glavni poudarek programov, oblikovanih za obravnavanje nadregionalnih groženj, je krepitev zmogljivosti, pri čemer so v oblikovanje močno vključene države upravičenke. Navadno se zmogljivosti za zagotavljanje varnosti krepijo na nacionalni, regionalni in navsezadnje tudi nadregionalni ravni. V postopku, ki je prilagojen posameznim državam, se najprej prepoznajo ključne države v regiji, nato pa se z vzpostavitvijo ali okrepitvijo specializiranih medagencijskih enot okrepijo zmogljivosti enot lokalnih organov pregona in varnostnih enot. Potem se vzpostavijo regionalne koordinacijske funkcije in, kadar je mogoče, se za to uporabijo obstoječe strukture, da se spodbudi regionalno in nadregionalno sodelovanje. Spodbuja se tudi izmenjava informacij prek regionalnih informacijskih sistemov. V ukrep so vključena različna področja: reševanje problematike nezakonite trgovine in organiziranega kriminala ob poteh trgovine s kokainom in heroinom, nezakonita trgovina s strelnim orožjem in eksplozivnimi snovmi, krepitev pomorske varnosti in varovanja na ključnih pomorskih poteh ter krepitev zmogljivosti regij, ki so jih prizadela teroristična dejanja.

V letu 2010 je bilo ukrepom na zgoraj navedenih področjih namenjenih 21,5 milijona EUR, skupno pa je bilo izvedenih za 7 milijonov EUR plačil. V navedenem letu je bilo več kot 100 strokovnjakov prek Evropskega socialnega sklada[16] zaposlenih iz specialističnih javnih ali poljavnih organizacij v državah članicah EU. Ti so se združili, da bi dali na voljo svoje posebno in strokovno znanje in izkušnje ter bi s tehničnim znanjem pomagali pri prepoznavanju in podrobnem načrtovanju ukrepov v okviru instrumenta za stabilnost, med drugim tudi letnega akcijskega programa za leto 2011, ter pri pripravi poti za celovito izvajanje ukrepov iz prejšnjih letnih akcijskih programov.

ZMANJšEVANJE TVEGANJA ZARADI KEMIčNIH, BIOLOšKIH, RADIOLOšKIH ALI JEDRSKIH SNOVI (čLEN 4(2) UREDBE O INSTRUMENTU ZA STABILNOST)

V preteklosti so se dejavnosti na večini področij osredotočale na države nekdanje Sovjetske zveze. V letu 2010 si je EU prizadevala razširiti geografski obseg programa. Ukrepi so obsegali sredozemsko območje, Bližnji vzhod, jugovzhodno Azijo, Osrednjo Azijo, južni Kavkaz in Afriko. Skupno število na novo vključenih držav poleg držav nekdanje Sovjetske zveze je približno 40.

Namen programa je izboljšanje varnostne kulture z razširjanjem najboljših praks in večanjem splošne ravni ozaveščenosti o varnosti in varovanju. Pred letom 2010 so bila različna področja krita ločeno[17]. Od leta 2010 „centri odličnosti“, vzpostavljeni v okviru instrumenta, zagotavljajo enotno in celovito platformo za ukrepanje na vseh teh področjih.

IZGRADNJA ZMOGLJIVOSTI PRED IN PO NASTOPU KRIZE (čLEN 4(3) UREDBE O INSTRUMENTU ZA STABILNOST)

Leta 2010 se je letni akcijski program za dejavnosti „partnerstva za izgradnjo miru“[18] v okviru instrumenta za stabilnost še naprej izvajal in nadalje razvijal sklope dejavnosti, ki jih je podpiral v preteklih letih. Program, ki se je začel izvajati aprila 2010, je zajemal zlasti naslednje dejavnosti:

i) krepitev splošnih zmogljivosti nedržavnih akterjev za odzivanje na krizne razmere ter omogočanje dialoga med civilno družbo in institucijami EU glede vprašanj vzpostavitve miru;

ii) sodelovanje z mednarodnimi organizacijami, zlasti skupino akterjev v okviru ZN, glede vrste tematskih vprašanj (med drugim o naravnih virih in konfliktih, zmanjševanju tveganj naravnih nesreč ter razorožitvi, demobilizaciji in ponovnem vključevanju) ter

iii) sodelovanje z relevantnimi organi držav članic EU pri usposabljanju policije in civilnih strokovnjakov za udeležbo v stabilizacijskih misijah.

Med letom se je nadaljevalo izvajanje dejavnosti, financiranih v okviru prejšnjih letnih akcijskih programov, na tematskih področjih, kot so ocenjevanje potreb po konfliktih in nesrečah, izboljšanje podatkov o pomoči po konfliktih, mediacija in dialog ter reforma varnostnega sektorja v partnerstvu z agencijami ZN in Svetovno banko. Skupaj z Afriško unijo in Ligo arabskih držav so se vzpostavili posebni ukrepi za krepitev njihove zmogljivosti za zgodnje opozarjanje.

„Partnerstvo za izgradnjo miru“ se je osredotočilo na okrepitev dialoga z organizacijami civilne družbe o vprašanjih vzpostavitve miru. Marca je bilo organizirano posvetovalno srečanje o EU in Somaliji. Poleg tega je bila vzpostavljena mreža za dialog s civilno družbo[19] za lažji dialog z nedržavnimi akterji, da bi ti lahko prispevali k postopkom oblikovanja politik EU. V letu 2010 sta bila organizirani dve srečanji na ravni politik: „vzpostavitev miru in razmere nestabilnosti“ ter „udeležba žensk v mirovnih procesih“, ki sta sledila 10. obletnici sprejetja Resolucije 1325 Varnostnega sveta ZN[20] o ženskah, miru in varnosti. Napredek pri skupni pobudi EU in ZN o povezavah med naravnimi viri in konflikti ponazarja, kako je delo v letu 2010 okrepilo dialog o politikah v mednarodni skupnosti. Izdelano je bilo informacijsko gradivo na teme, kot so zemlja, ekstraktivne panoge ter pomanjkanje obnovljivih naravnih virov in konflikti. Tečaji usposabljanja so bili skupno organizirani v Bruslju in na akademiji za usposabljanje osebja ZN v Torinu, vanje pa so bili vključeni predstavniki EU, ZN in organizacij civilne družbe.

Znaten napredek je bil dosežen tudi pri uresničevanju skupne deklaracije Evropske komisije, Združenih narodov in Svetovne banke o oceni potreb za ukrepanje po krizah in naravnih nesrečah[21] iz septembra 2008. Z dvema ločenima ukrepoma so se razvili in izvajali skupne metodologije, izvedbena orodja in usposabljanja. V letu 2010 je bilo organiziranih več skupnih usposabljanj in informativnih dogodkov za različne ciljne skupine, vključevali pa so vse od splošnih uvodnih srečanj o ocenah potreb za ukrepanje po krizah in naravnih nesrečah do strokovnih seminarjev na visoki ravni za osebje in izvajalce iz EU, ZN in Svetovne banke. Organizirane so bile tudi strokovne delavnice za izpopolnitev metodologij in razvoj skupnih priročnikov oziroma orodij za panožne strokovnjake, ki se udeležujejo misij za ocene potreb za ukrepanje po krizah in naravnih nesrečah.

Kot del prizadevanj EU na področju okrepitve zmogljivosti za civilno obvladovanje kriznih razmer sta bila objavljena dva razpisa za zbiranje predlogov[22] za zagotavljanje specializiranih programov usposabljanj, namenjenih izboljšanju zmogljivosti ter znanja in izkušenj osebja, ki se udeležuje civilnih misij za obvladovanje kriznih razmer, in policistov, ki bodo najverjetneje sodelovali pri reševanju kriznih razmer. Ti ukrepi se bodo začeli izvajati v letu 2011.

SKLEPNA UGOTOVITEV

Ukrepi v okviru instrumenta za stabilnost, ki so se izvajali v letu 2010 ter so dopolnjevali regionalne in tematske razvojne instrumente EU, humanitarno pomoč in misije skupne varnostne in obrambne politike, so podpirali EU pri ohranjanju miru, preprečevanju konfliktov in krepitvi mednarodne varnosti skladno s členom 21 Pogodbe o Evropski uniji. V četrtem letu izvajanja in ob 59-odstotnem povečanju proračuna (s 139 123 000 EUR v letu 2007 na 213 559 000 EUR v letu 2010) je splošni program instrumenta za stabilnost zdaj dosegel zadostno zrelost in trdnost, da se lahko spopade z novimi izzivi, kot je problematika v Severni Afriki in arabskih državah Bližnjega vzhoda v začetku letu 2011. Ob koncu leta 2010 je bila opravljena zunanja ocena instrumenta za stabilnost, „da bi se preverili do zdaj doseženi rezultati odzivanja na krizne razmere in pripravljenosti nanje v okviru instrumenta za stabilnost ter bi se okrepili pristop instrumenta k prihodnjim ukrepom za odzivanje na krizne razmere in strategije za prihodnje načrtovanje pripravljenosti“. V oceni je bilo ugotovljeno, da je instrument za stabilnost „ edinstven instrument znotraj arhitekture EU za mir, varnost in razvoj. Člena 3 in 4(3) zapolnjujeta veliko vrzel v strateškem načrtovanju, financiranju in zmogljivostih ter EU omogočata, da podpira najrazličnejše pobude za pripravljenost na kritične krizne razmere in odzivanje nanje. Zasnova in upravljanje instrumenta sta omogočila številne dosežke, ki jih je treba priznati in ki pomembno prispevajo k miru in stabilnosti po svetu “. Celotno poročilo je bilo julija 2011 predloženo odboru instrumenta za stabilnost.

Z ustanovitvijo Evropske službe za zunanje delovanje konec leta 2010 in službe Komisije za instrumente zunanje politike bo tesno sodelovanje znotraj Komisije, zlasti med službami, ki upravljajo humanitarno pomoč, razvojno sodelovanje in instrumente zunanje politike, ter z Evropsko službo za zunanje delovanje, delegacijami EU in širšo skupnostjo EU tudi v prihodnje odločilnega pomena za učinkovit prispevek EU in instrumenta za stabilnost k obvladovanju kriznih razmer.

[1] Uredba (ES) št. 1717/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. novembra 2006 o vzpostavitvi instrumenta za stabilnost (UL L 327, 24.11.2006, str. 1).

[2] Največ 18-mesečno trajanje s pospešenimi postopki za sprejetje in izvedbo programov, katerih vrednost ne presega 20 milijonov EUR, za sklepe, kakor je določeno v Uredbi Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti, kakor je bila spremenjena (v nadaljnjem besedilu: finančna uredba), in z Uredbo Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje finančne uredbe (v nadaljnjem besedilu: izvedbena pravila).

[3] Programi, ki temeljijo na izjemnih ukrepih pomoči in so namenjeni vzpostavitvi pogojev za izvajanje politik EU na področju sodelovanja. Zanje ne veljajo iste časovne omejitve kot za izjemne ukrepe pomoči, vendar se sprejemajo po dolgotrajnejših postopkih, med drugim tudi po postopku v odboru.

[4] Instrument za predpristopno pomoč (IPA); Evropski instrument sosedstva in partnerstva (ENPI); instrument za financiranje razvojnega sodelovanja (DCI); Evropski razvojni sklad (EDF), evropski instrument za demokracijo in človekove pravice (EIDHR) itd.

[5] Skupna varnostna in obrambna politika.

[6] LRRD – Linking Relief, Reconstruction, and Development.

[7] Znano tudi kot „partnerstvo za izgradnjo miru“ v okviru instrumenta za stabilnost.

[8] V odstotkih: 14,7 % v Afriki, 13,5 % na Bližnjem Vzhodu, 0,4 % v Evropi, 29,6 % v jugozahodni Aziji, 6,7 % v jugovzhodni Aziji, 13 % v Osrednji Aziji in na južnem Kavkazu, 22,1 % v Latinski Ameriki.

[9] MILF – Moro Islamic Liberation Front.

[10] Hitro odobritev omogoča sprejetje sklepa o financiranju iz instrumenta za stabilnost, s katerim je bil ustanovljen „mehanizem za strateško svetovanje, tehnično pomoč in mediacijo“ (ki je v letu 2010 razpolagal z 20 milijoni EUR), iz katerega bi bilo po odobritvi generalnega direktorja nekdanjega Generalnega direktorata za zunanje zadeve mogoče za vsak ukrep uporabiti zneske do največ 2 milijonov EUR.

[11] Sklep Komisije o porabi sredstev EU.

[12] Mehanizem, ki je sam po sebi sklep o financiranju, v katerem so določeni pogoji, pod katerimi se je mogoče hitreje odločiti o manjših ukrepih posebne vrste.

[13] Pravna in finančna odgovornost za porabo sredstev EU, vključno s pooblastilom za podpis in po potrebi spreminjanje pogodb, se prenese s sedeža Evropske komisije na posamezne delegacije.

[14] 48 %

[15] Člen 4(3) Uredbe o instrumentu za stabilnost.

[16] Sistem pomoči strokovnjakov, ki vključuje strokovnjake iz javnih in poljavnih organizacij po vsej EU. Od leta 2008 so strokovnjaki iz okoli 60 organizacij v 17 državah članicah izvedli več kot 100 misij.

[17] Npr. nadzor nad izvozom blaga z dvojno rabo, nezakonita trgovina, preusmerjanje nekdanjih strokovnjakov za orožje, kultura varnosti in varovanja.

[18] Evropska komisija je letni akcijski program za leto 2010 sprejela 31. marca 2010 (http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/2010_annual_action_programme_en.pdf).

[19] To je upravljal evropski urad za zvezo za izgradnjo miru.

[20] UNSCR1325

[21] PCNA/PDNA.

[22] Pogodba za usposabljanje za civilno obvladovanje kriznih razmer je bila podpisana decembra 2010 z vodilno agencijo iz konzorcija organov za usposabljanje iz 13. držav članic EU.