[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj,

COM(2010) 748

2010/xxxx (COD)

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah

(Prenovitev)

{SEC(2010) 1547} {SEC(2010) 1548}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OZADJE PREDLOGA

Splošno ozadje

Ta predlog je prenovitev Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (v nadaljnjem besedilu: uredba Bruselj I).

Uredba Bruselj I je podlaga za pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah v Evropski uniji. Uporablja se za širok izbor zadev, od pogodbenih razmerij do deliktnih in lastninskih zahtevkov. V njej so opredeljena najprimernejša pristojna sodišča za reševanje čezmejnih sporov ter zagotovljeno nemoteno priznavanje in izvrševanje sodnih odločb, izdanih v drugi državi članici. Uredba nadomešča Bruseljsko konvencijo iz leta 1968, ki so jo sklenile tedanje države članice in se je naknadno spreminjala, da bi odražala širitve Unije. Uporablja se v vseh državah članicah, na podlagi ločenega mednarodnega sporazuma pa tudi na Danskem, kjer po Pogodbi o delovanju Evropske unije za pravosodno sodelovanje velja posebna ureditev.

Uredba je začela veljati marca 2002. Komisija je osem let po začetku veljavnosti pregledala njeno dejansko izvajanje in presodila, da je treba pravni akt spremeniti.

Razlogi za predlog in njegovi cilji

Čeprav na splošno velja, da se Uredba dobro izvaja, pa se je na podlagi posvetovanj z zainteresiranimi stranmi ter številnih pravnih in empiričnih študij, ki jih je naročila Komisija, pokazalo, da je v trenutnem izvajanju Uredbe nemalo pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti. Ugotoviti je mogoče štiri glavne pomanjkljivosti:

- Postopek za priznavanje in izvrševanje sodnih odločb v drugi državi članici („eksekvatura“) ostaja ovira pri prostem pretoku sodnih odločb, kar strankam postopka povzroča nepotrebne stroške in zamude ter podjetja in državljane odvrača od tega, da bi v celoti izkoristili možnosti notranjega trga.

- Dostop do sodnega varstva v EU v sporih, v katerih so stranke toženci iz držav zunaj EU, je na splošno nezadosten. Veljavna uredba se z redkimi izjemami uporablja zgolj v zvezi z toženci s stalnim prebivališčem ali sedežem v EU. Sicer se pristojnost določa po nacionalnem pravu. Zaradi raznolikosti nacionalnih zakonodaj imajo podjetja EU pri poslovanju s partnerji iz tretjih držav neenak dostop do pravnega varstva: nekatera nimajo težav s začenjanjem sodnih postopkov v EU, drugim pa je to onemogočeno tudi v okoliščinah, ko ni pristojno nobeno drugo sodišče, ki bi lahko zagotovilo pošteno sojenje. Poleg tega, kadar nacionalna zakonodaja ne zagotavlja dostopa do sodišča v sporih s strankami zunaj EU, ni zagotovljeno izvrševanje obveznega prava EU, ki bi zaščitilo npr. potrošnike, delavce ali trgovske zastopnike.

- Izboljšati je treba učinkovitost izvajanja sporazumov o pristojnosti. Uredba trenutno sodiščem, ki jih stranke določijo s sporazumom o pristojnosti, nalaga, da prekinejo postopek, če je postopek prvo začelo drugo sodišče. To pravilo omogoča tožnikom, ki ravnajo v slabi veri, da odložijo rešitev spora pred dogovorjenim sodiščem, in sicer tako, da zadevo najprej vložijo pri nepristojnem sodišču. Zaradi te možnosti nastajajo dodatni stroški in zamude ter se krnita pravna varnost in predvidljivost rešitev sporov, ki bi ju morali zagotoviti sporazumi o pristojnosti.

- Treba je izboljšati razmerje med arbitražo in pravdo. Arbitraža je izključena iz področja uporabe Uredbe. Vendar lahko stranka z izpodbijanjem arbitražnega sporazuma pred sodiščem dejansko onemogoči arbitražni sporazum in začne neučinkovit vzporeden sodni postopek, ki lahko povzroči obstoj nezdružljivih rešitev spora. S tem lahko nastanejo dodatni stroški in zamude, zmanjša se lahko predvidljivost rešitev sporov, spodbujajo pa se neprimerne pravdne taktike.

V oceni učinka, ki spremlja ta predlog, je predstavljena podrobna analiza težav veljavnega sistema in so navedeni učinki različnih možnih rešitev teh težav.

Glavni cilj prenovitve je nadaljnji razvoj evropskega območja pravice, in sicer z odpravo preostalih ovir, ki preprečujejo prost pretok sodnih odločb v skladu z načelom vzajemnega priznavanja. Kako pomemben je ta cilj, je poudaril Evropski svet v stockholmskem programu iz leta 2009[1]. Natančneje je namen predloga olajšati obravnavo čezmejnih pravd in zagotoviti prost pretok sodnih odločb v Evropski uniji. Na podlagi prenovitve bi moralo biti tudi lažje oblikovati potrebno pravno okolje za okrevanje evropskega gospodarstva.

POSVETOVANJE IN OCENA UčINKA

Pred pripravo predloga je potekalo obsežno posvetovanje z zainteresirano javnostjo, državami članicami, drugimi institucijami in strokovnjaki glede obstoječih težav sedanjega sistema in o možnih rešitvah teh težav. Komisija je 21. aprila 2009 sprejela poročilo o uporabi Uredbe in zeleno knjigo, v kateri je navedla predloge za njen pregled. Prejela je 130 mnenj. Komisija je upoštevala tudi rezultate več študij o različnih vidikih pregleda, zlasti študije iz leta 2007 o praktični uporabi Uredbe[2] in študije iz leta 2006 o subsidiarni pristojnosti[3]. Empirični podatki o učinku različnih možnosti preoblikovanja so bili zbrani še z dvema študijama[4]. Komisija je v letih 2009[5] in 2010[6] soorganizirala dve konferenci na temo prenovitve. Julija 2010 je bilo organizirano srečanje z nacionalnimi strokovnjaki. Ustanovljena je bila ločena skupina strokovnjakov za vprašanje arbitraže, ki se je sestala trikrat, in sicer julija, septembra in oktobra 2010.

Iz postopka posvetovanja je razvidno, da zainteresirane stranke gledajo na glavne elemente reforme, kot je predstavljeno v nadaljevanju. Velika večina zainteresiranih strani in vse države članice v zvezi z vprašanjem odprave eksekvature podpirajo cilj prostega pretoka sodnih odločb v Evropski uniji. Prav tako se večina strinja z odpravo postopka eksekvature za dosego tega cilja. Zelo velika večina zainteresiranih strani je menila, da bi morala odpravo eksekvature spremljati ustrezna jamstva, zlasti za varstvo pravic do obrambe stranke, zoper katero se želi opraviti izvršitev. Mnenja so se razlikovala glede obsega tovrstnih jamstev in kraja, kjer naj bi bila ta jamstva na voljo (država članica izvršitve ali država članica izvora). Posebni pomisleki so bili izraženi glede odprave eksekvature v zadevah obrekovanja in postopkih uveljavljanja kolektivnih pravnih sredstev. Glede izvajanja Uredbe v mednarodnem pravnem redu je prevladalo mnenje, da bi bila večstranska pogajanja na mednarodni ravni najprimernejši okvir za Uredbo. Mnenja glede najboljše alternativne rešitve so se v primeru, da tovrstnega okvira ne bi bilo mogoče zagotoviti, razhajala. Medtem ko je več zainteresiranih strani in držav članic podprlo razširitev uporabe pravil o pristojnosti na tožence iz tretjih držav, zlasti z namenom zagotavljanja dostopa do sodnega varstva pred sodišči v Evropi, pa je večina zainteresiranih strani menila, da bi morala priznavanje in izvrševanje sodnih odločb iz tretjih držav ostati v domeni večstranskega okvira, ki bi zagotavljal vzajemnost na mednarodni ravni. Veliko zainteresiranih strani in držav članic se je strinjalo, da je treba izboljšati učinkovitost izvajanja sporazumov o pristojnosti. Med mnogimi načini za doseganje tega cilja je bilo najpogosteje predlagano, naj se o svoji pristojnosti najprej izreče izbrano sodišče. Tak mehanizem bi se večinoma skladal s sistemom, ki ga je uvedla Haaška konvencija o sporazumih o pristojnosti iz leta 2005, in tako bi bil zagotovljen tudi skladen pristop v Uniji in na mednarodni ravni, če bi se Unija odločila, da bo v prihodnosti pristopila h konvenciji iz leta 2005. Kar zadeva razmerje med Uredbo in arbitražo, je sicer mnogo zainteresiranih strani priznalo, da to ostaja problematično, in se strinjalo z ukrepanjem na tem področju v prihodnosti, vendar pa je več združenj arbitrov izrazilo zaskrbljenost nad učinkom katere koli uredbe na vodilno vlogo evropskih arbitražnih centrov na svetovni ravni. Mnenja so se razlikovala tudi glede najboljšega načina nadaljevanja, tj. bodisi z dejavnim spodbujanjem uporabe arbitražnih sporazumov z izogibanjem vzporednim postopkom in neprimernim pravdnim taktikam bodisi s širšim izključevanjem arbitraže iz področja uporabe Uredbe. Ne glede na to je večina zainteresiranih strani izrazila zadovoljstvo nad izvajanjem Novoyorške konvencije iz leta 1958, katere izvajanja noben ukrep Unije na zadevnem področju ne bi smel v ničemer oslabiti.

Komisija je analizirala stroške in koristi glavnih vidikov predlagane reforme ter svoje ocene učinka, ki spremlja ta predlog.

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

3.1. Povzetek predlaganih ukrepov

Predlagani elementi reforme so naslednji:

- odprava vmesnega postopka za priznavanje in izvrševanje sodnih odločb (eksekvatura), razen za sodne določbe v zadevah obrekovanja in sodnih odločb, izdanih v kolektivnih odškodninskih postopkih;

- razširitev pravil o pristojnosti iz Uredbe na spore, v katerih so stranke toženci iz tretjih držav, vključno z ureditvijo situacij, ko se ista zadeva hkrati obravnava pred sodiščem v EU in zunaj nje;

- povečanje učinkovitosti sporazumov o pristojnosti;

- izboljšanje razmerja med Uredbo in arbitražo;

- izboljšanje usklajevanja postopkov pred sodišči držav članic;

- izboljšanje dostopa do sodnega varstva v nekaterih specifičnih sporih in

- pojasnitev pogojev, pod katerimi je mogoč prosti pretok začasnih ukrepov in ukrepov zavarovanja po vsej EU.

Odprava eksekvature

Sodelovanje v civilnih zadevah se je razvijalo vzporedno z oblikovanjem notranjega trga v Evropi in temelji na predpostavki vzajemnega priznavanja sodnih odločb. Tovrstno vzajemno priznavanje se je postopoma izboljšalo z zmanjševanjem nadzora v zvezi s tujimi sodnimi odločbami v Uniji. Danes sta pravosodno sodelovanje in raven zaupanja med državami članicami dozorela, kar omogoča premik k preprostejšemu, cenejšemu in bolj avtomatiziranemu sistemu pretoka sodnih odločb, ki odpravlja obstoječe formalnosti med državami članicami. Predlog tako odpravlja postopek eksekvature za vse sodne odločbe iz področja uporabe Uredbe, razen za sodne odločbe v zadevah obrekovanja in kolektivnih odškodninskih zadev. Odpravo eksekvature bodo spremljala ustrezna postopkovna jamstva, ki bodo zagotovila ustrezno varstvo pravice toženca do poštenega sojenja in njegovih pravic do obrambe, zajamčenih v členu 47 Listine EU o temeljnih pravicah. Toženec bi imel na voljo tri glavna pravna sredstva, s katerimi bi lahko v izjemnih okoliščinah preprečil, da bi sodna odločba, izdana v eni državi članici, začela veljati v drugi državi članici. V prvi vrsti bi imel možnost izpodbijati sodno odločbo v državi članici izvora, če ne bi bil ustrezno obveščen o poteku postopka v tej državi. S predlogom bi bilo oblikovano izredno pravno sredstvo v državi članici izvršitve, ki bi tožencu omogočalo izpodbijanje sodne odločbe zaradi vseh drugih kršitev postopka pred sodiščem izvora, ki bi lahko kršile njegovo pravico do poštenega sojenja. Tretje pravno sredstvo bi tožencu omogočalo ustavitev izvršitve sodne odločbe, če bi bila ta nezdružljiva z drugo sodno odločbo, ki je bila izdana v državi članici izvršitve, ali v drugi državi ob izpolnitvi nekaterih posebnih pogojev. S temi jamstvi se lahko rešujejo situacije, v katerih se trenutno uporabljajo nekateri predpisani razlogi za zavrnitev, zlasti da se zavarujejo pravice do obrambe, bistvena razlika pa je, da je s tem odpravljen nadzor nad vsebino sodnih odločb drugih držav članic. Tako bo mogoče prihraniti čas in stroške postopka eksekvature , potrebno varstvo tožencev pa pri tem ne bo okrnjeno.

Predlog prav tako vsebuje vrsto standardnih obrazcev, ki so namenjeni olajšanju priznavanja ali izvrševanja tujih sodnih odločb v odsotnosti postopka eksekvature in tudi lažji predložitvi vlog za preizkus po postopku za varstvo pravic do obrambe, opisanem zgoraj. S pomočjo teh obrazcev bodo pristojni organi lažje izvrševali sodne odločbe, zlasti kadar je treba izračunati obresti in stroške. Prav tako zmanjšujejo potrebo po prevodu sodne odločbe in tožencu, ki mora v drugi državi članici vložiti vlogo za preizkus sodne odločbe, to olajšujejo.

V predlogu je postopek eksekvature ohranjen za sodne odločbe v zadevah obrekovanja, v katerih posameznik trdi, da so mediji kršili njegovo zasebnost ali osebnostne pravice. Te zadeve so še posebno občutljive in države članice na različne načine zagotavljajo skladnost z različnimi temeljnimi pravicami, ki so lahko prizadete, kot so človekovo dostojanstvo, spoštovanje zasebnega in družinskega življenja, varstvo osebnih podatkov, svoboda izražanja in obveščanja. Zaradi teh razhajanj in neobstoja usklajenega kolizijskega pravila na ravni Unije (glej člen 1(2)(g) Uredbe (ES) št. 864/2007 („Rim II“)[7]) je prezgodaj za predpostavko, da med pravnimi sistemi že obstaja zadostna raven zaupanja, da bi lahko glede te zadeve spremenili trenutno stanje. Zato se zdi boljše začasno ohraniti postopek eksekvature za sodne odločbe v zadevah obrekovanja, dokler ne bodo na tem področju vzpostavljena materialna in/ali kolizijska pravila.

Eksekvatura se ohrani za sodne odločbe v postopkih, ki jih začnejo skupine tožnikov, skupni zastopnik ali organ, ki deluje v javnem interesu, in ki se nanašajo na odškodnino skupini tožnikov zaradi nezakonitih poslovnih praks („kolektivno pravno sredstvo“). Obstoječi mehanizmi za zagotovitev odškodnine skupini oškodovancev zaradi nezakonite poslovne prakse se po EU zelo razlikujejo. Praktično je vsak nacionalni sistem za odškodninske zahtevke edinstven in niti dva nacionalna sistema si na tem področju nista enaka. Nekateri postopki se uporabljajo zgolj v zelo specifičnih sektorjih (npr. povračilo izgub zaradi kapitalskih naložb v Nemčiji ali škode zaradi protikonkurenčnih praks v Združenem kraljestvu); področje uporabe drugih pa je širše (npr. španski postopki v zvezi s kolektivnimi pravnimi sredstvi). Druga razlika se nanaša na pravni interes v odškodninskih postopkih: nekatere države članice so za začetek postopka na nekaterih področjih pooblastile organe javne uprave (npr. varuha človekovih pravic na Finskem), v drugih imajo pravni interes zasebne organizacije, kot so potrošniška združenja (npr. v Bolgariji), ali posamezniki v imenu skupine (npr. na Portugalskem). V številnih državah članicah se pravni interes določa s kombinacijo več pravil. Nadaljnja razlika se nanaša na vrsto oškodovancev, ki lahko uporabijo kolektivno odškodninsko pravno sredstvo. Večina zgoraj navedenih nacionalnih sistemov omogoča uporabo odškodninskega pravnega sredstva za potrošnike, zelo malo pa jih to dovoljuje za druge oškodovance, kot so mala podjetja. Razlikujejo se tudi glede učinka sodne odločbe na člane zadevne skupine: v večini držav članic je sodna odločba zavezujoča samo za tiste, ki so izrecno soglašali s postopkom (tj. so se odločili, da bodo sodelovali v postopku – „opt-in“, npr. Švedska, Italija). V nekaterih državah članicah postane sodna odločba zavezujoča za vse člane skupine, razen če so se odločili, da ne bodo sodelovali – „opt-out“ (Portugalska, Danska, Nizozemska). Poleg tega se sistemi držav članic razlikujejo tudi po trenutku, ko se določijo posamezniki s pravnim interesom za vložitev zahtevka. V nekaterih državah članicah jih je treba določiti ob vložitvi reprezentativne tožbe (npr. Združeno kraljestvo), v drugih pa je to mogoče storiti tudi pozneje (npr. Poljska in Španija). Občutne razlike so tudi glede financiranja kolektivnih odškodninskih tožb, razporeditve prisojenih sredstev in uporabe alternativnih mehanizmov za reševanje sporov. Zaradi teh velikih razhajanj v tem trenutku še ni mogoče predpostaviti, da že obstaja zadostna raven zaupanja. Zato bo Komisija opravila javno posvetovanje o evropskem pristopu h kolektivnim pravnim sredstvom, da bi ugotovila, katere oblike kolektivnih pravnih sredstev bi bilo mogoče uvesti v pravni sistem EU in pravne sisteme 27 držav članic EU. Javno posvetovanje med drugim omogoča ugotavljanje, kako učinkovita so pravila evropskega materialnega in procesnega civilnega prava v zvezi s kolektivnimi pravnimi sredstvi in sodnimi odločbami, ki so izvršljive v vsej EU. Pred izidom tega posvetovanja je prezgodaj, da bi lahko glede zadev v zvezi s kolektivnimi odškodninskimi pravnimi sredstvi spremenili trenutno stanje z odpravo postopka eksekvature za sodne odločbe, izdane v kolektivnih postopkih. Če bo posledica posvetovanja sprejetje ukrepov usklajevanja ali približevanja zakonodaj na tem področju, bi bilo treba veljavnost določb predloženega osnutka uredbe o odpravi eksekvature dosledno razširiti tudi na takšne postopke. Takšna razširitev ne bi posegala v možnost Komisije, da glede na dokaze v zvezi z učinkovitostjo in sprejemljivostjo takšnega razvoja evropskega pravosodnega reda predlaga odpravo predhodnih ukrepov v kolektivnih odškodninskih postopkih, celo če takšnih ukrepov usklajevanja ali približevanja ne bi bilo.

Boljše izvajanje Uredbe v mednarodnem pravnem redu

Predlaganih je več sprememb za boljše izvajanje Uredbe v mednarodnem pravnem redu.

- Predlog širi pravila Uredbe o pristojnosti na tožence iz tretjih držav. Ta sprememba bo na splošno povečala možnosti podjetij in državljanov, da tožijo tožence iz tretjih držav v EU, ker bodo v teh primerih veljala posebna pravila o določitvi pristojnosti, npr. določitev pristojnosti po kraju izpolnitve obveznosti. Natančneje, sprememba bo zagotovila tudi uporabo zaščitnih pravil o pristojnosti, ki so na voljo potrošnikom, delavcem in zavarovancem v primeru stalnega prebivališča ali sedeža toženca zunaj EU.

- Predlog nadalje usklajuje pravila o subsidiarni pristojnosti in določa dve novi navezni okoliščini za spore v zvezi s toženci, ki imajo stalno prebivališče ali sedež zunaj EU. V prvi vrsti predlog določa možnost vložitve tožbe zoper toženca, ki ima stalno prebivališče ali sedež zunaj EU, na kraju, kjer se nahaja premično premoženje v njegovi lasti, če njegova vrednost ni nesorazmerna z vrednostjo zahtevka in če je spor v zadostni meri povezan z državo članico sodišča, ki vodi postopek. Poleg tega bodo lahko sodišča države članice izvajala pristojnost, če ne bo drugega sodišča, ki bi zagotavljajo pravico do poštenega sojenja in če bo spor v zadostni meri povezan z zadevno državo članico („ forum necessitatis “). Usklajevanje subsidiarne pristojnosti državljanom in podjetjem zagotavlja enakovreden dostop do sodišč v Uniji in s tem enake pogoje za podjetja na notranjem trgu. Usklajena pravila odtehtajo odpravo veljavnih nacionalnih pravil. Prvič, navezna okoliščina kraja, kjer se nahaja premoženje toženca, je protiutež nenavzočnosti toženca v Uniji. Takšno pravilo trenutno velja v precejšnjem številu držav članic, njegova prednost pa je zagotavljanje možnosti izvršitve sodne odločbe v državi, v kateri je bila izdana. Drugič, navezna okoliščina nujnosti zagotavlja pravico do poštenega sojenja za tožnike iz EU, kar je posebnega pomena za podjetja EU, ki vlagajo v države z nerazvitimi pravnimi sistemi.

- Predlog uvaja diskrecijsko pravilo litispendence za spore v isti zadevi med istima strankama, ki jih obravnavajo sodišča v EU in v tretji državi. Sodišče države članice lahko izjemoma prekine postopek, če je sodišče zunaj EU prvo začelo postopek in se pričakuje, da bo odločilo v razumnem roku, odločbo pa bo mogoče priznati in izvršiti v navedeni državi članici. Ta sprememba je namenjena izogibanju vzporednim postopkom v EU in zunaj nje.

Večja učinkovitost sporazumov o pristojnosti

V predlogu sta dve spremembi za večjo učinkovitost sporazumov o pristojnosti.

Če sta stranki določili posamezno sodišče ali sodišča za reševanje njunega spora, daje predlog prednost sodišču, določenem v sporazumu o pristojnosti, da odloči o svoji pristojnosti, ne glede na to, ali je prvo začelo postopek ali ne. Vsako drugo sodišče mora prekiniti postopek, dokler se izbrano sodišče ni izreklo za pristojno – ali v primeru neveljavnega sporazuma – za nepristojno. Ta sprememba bo povečala učinkovitost sporazumov o pristojnosti in odpravila spodbude za neprimerno pravdanje pred nepristojnimi sodišči.

Poleg tega predlog uvaja usklajeno kolizijsko pravilo o vsebinski veljavnosti sporazumov o pristojnosti ter tako zagotavlja podobno odločitev v zadevi ne glede na sodišče, pred katerim teče postopek.

Obe spremembi odražata rešitve iz Haaške konvencije o sporazumih o pristojnosti iz leta 2005 ter tako Evropski uniji omogočata lažji morebitni pristop k tej konvenciji.

Boljše razmerje med Uredbo in arbitražo

V predlogu je tudi posebno pravilo o razmerju med arbitražo in sodnim postopkom. Sodišče, pred katerim teče postopek v sporu, zavezuje k prekinitvi postopka, če se njegova pristojnost izpodbija na podlagi arbitražnega sporazuma in pred arbitražnim sodiščem že teče postopek v zadevi, ali če se je v državi članici sedeža arbitraže že začel sodni postopek zvezi z arbitražnim sporazumom. Ta sprememba bo povečala učinkovitost arbitražnih sporazumov v Evropi, preprečila vzporedne sodne in arbitražne postopke ter odpravila spodbude za neprimerne pravdne taktike.

Boljše usklajevanje pravnih postopkov pred sodišči držav članic

Namen dodatnega niza sprememb je izboljšati usklajevanje sodnih postopkov v državah članicah. Te spremembe so:

- Namen predloga je izboljšati splošno pravilo o litispendenci z določitvijo roka, v katerem se mora sodišče, ki je prvo začelo postopek, izreči o svoji pristojnosti. Poleg tega sprememba določa izmenjavo informacij med sodišči, pred katerimi teče postopek v isti zadevi.

- Predlog lajša združitev sorodnih pravd z odpravo zahteve, da mora biti združitev možna po nacionalnem pravu.

- Kar zadeva začasne ukrep in ukrepe zavarovanja, predlog določa prosti pretok navedenih ukrepov, ki jih je izdalo stvarno pristojno sodišče v zadevi, pod določenimi pogoji, vključno z ukrepi, ki so bili izdani ex parte . Nasprotno predlog preprečuje prosti pretok začasnih ukrepov, ki jih je izdalo sodišče, ki ni stvarno pristojno. Glede na velike razlike v nacionalnih zakonodajah na tem področju bi moral biti učinek navedenih ukrepov omejen na ozemlje države članice, v kateri so bili izdani, s čimer bi preprečili tveganje zlonamerne izbire najugodnejšega sodišča (t.i. forum-shopping). Poleg tega predlog v primeru, ko pred enim sodiščem teče postopek o vsebini zadeve, od drugega sodišča pa se zahteva izdaja začasnega ukrepa, določa, da morata sodišči sodelovati zaradi zagotovitve, da se pri izdaji začasnega ukrepa upoštevajo vse okoliščine zadeve.

Boljši dostop do sodnega varstva

Končni niz sprememb izboljšuje izvajanje pravil o pristojnosti v praksi. Mednje spadajo:

- oblikovanje navezne okoliščine kraja, kjer se nahaja premično premoženje, za zahtevke v zvezi s stvarnimi pravicami;

- možnost delavcev, da na področju delovnega prava tožijo večje število tožencev v skladu s členom 6(1). Ta možnost je obstajala na podlagi Bruseljske konvencije iz leta 1968. Ponovna vključitev pravila v Uredbo bo koristila delavcem, ki želijo tožiti skupne delodajalce s sedežem v več državah članicah (glej okoliščine zadeve C-462/06). Obnovitev možnosti združitve pravd zoper več tožencev v tem okviru bo v glavnem koristila delavcem. Zdi se, da obratnih primerov, tj., ko bi delodajalec želel združitev pravd zoper več delavcev, v praksi v zadevah individualnih pogodb o zaposlitvi ni;

- možnost sklepanja sporazumov o pristojnosti za spore v zvezi z najemom nepremičnin za poslovno uporabo; in

- obvezna poučitev toženca, ki vstopi v postopek, o pravnih posledicah neizpodbijanja pristojnosti sodišča.

3.2. Pravna podlaga

Ta predlog spreminja Uredbo št. 44/2001, ki je temeljila na členu 61(c) in členu 67(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti. Z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe, je ustrezna pravna podlaga člen 81(2)(a), (c) in (e) Pogodbe o delovanju Evropske unije.

Naslov V tretjega dela Pogodbe o delovanju Evropske unije ne velja za Dansko na podlagi Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbama. Vendar pa so pravila Uredbe št. 44/2001 veljala tudi za Dansko na podlagi Sporazuma med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko z dne 19. oktobra 2005 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Ta sporazum vsebuje tudi mehanizem, ki Danski omogoča uporabo pravnih aktov, ki spreminjajo Uredbo št. 44/2001.

Naslov V ne velja niti za Združeno kraljestvo in Irsko, razen če se ti dve državi odločita drugače v skladu z ustreznimi določbami protokola o njunem stališču glede območja svobode, varnosti in pravice.

3.3. Subsidiarnost in sorazmernost

Zgoraj navedeni različni elementi pregleda izvajanja Uredbe izpolnjujejo zahteve subsidiarnosti in sorazmernosti. Kar zadeva subsidiarnost, države članice ne morejo same odpraviti eksekvature , saj je postopek uskladila Uredba Bruselj I in ga je zato mogoče spremeniti samo z uredbo. Enaka razlaga velja za izboljšanje veljavnih pravil o pristojnosti in usklajevanje postopkov med državami članicami. Kar zadeva predlagano uskladitev subsidiarne pristojnosti držav članic, trenutna raznolikost nacionalnih pravil povzroča neenakopravne tržne pogoje za podjetja, ki sklepajo pravne posle s strankami zunaj EU. Enake konkurenčne pogoje lahko zagotovi le zakonodaja na evropski ravni. Končno, kar zadeva razmerje z arbitražo, države članice same ne morejo zagotoviti primernega usklajevanja arbitražnega postopka, ki teče v eni državi članici, s sodnim postopkom, ki teče v drugi državi članici, saj je učinek nacionalne zakonodaje omejen z načelom ozemeljske veljavnosti. Zato so potrebni ukrepi na ravni EU.

Iz ocene učinka, priložene temu predlogu, izhaja, da so koristi vsake predlagane spremembe večje od stroškov zanjo, zato so predlagani ukrepi sorazmerni.

3.4. Učinek na temeljne pravice

Kakor je podrobno določeno v oceni učinka, ki je priložena k temu predlogu, in v skladu s Strategijo za učinkovito izvajanje Listine o temeljnih pravicah v Evropski uniji[8], vsi elementi reforme upoštevajo pravice, določene v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravice do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča, zajamčene v členu 47 Listine. Prav tako zvišujejo raven varstva potrošnikov iz člena 38. Odpravo eksekvature bo spremljalo oblikovanje postopkov posebnega preizkusa, da se tožencu zagotovi učinkovito pravno sredstvo in da sodna odločba, ki ne spoštuje njegove pravice do poštenega sojenja ali pravic obrambe, zanj ne bo veljala. Predvidene spremembe mednarodnega pravnega reda bodo v Evropski uniji izboljšale sodno varstvo za državljane, zlasti šibkejše stranke, in podjetja. Ker ne bo več mogoče zaobiti sporazumov o pristojnosti ali arbitražnih sporazumov, bo tveganje vzporednih postopkov manjše, boljši pa bosta splošna učinkovitost pravosodja in svoboda gospodarske pobude iz člena 16 Listine. Poleg tega nič v tej uredbi ne vpliva na temeljno pravico delavcev in delodajalcev ali njihovih zadevnih organizacij do pogajanj in sklepanja kolektivnih pogodb na ustreznih ravneh, v primeru nasprotja interesov pa do kolektivnih ukrepov za obrambo svojih interesov, vključno s stavko, iz člena 28 Listine.

ê 44/2001

2010/xxxx (COD)

Predlog

UREDBA SVETA (ES) št. 44/2001 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

z dne 22. decembra 2000

o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah

(Prenovitev)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ê 44/2001 (prilagojeno)

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti √ o delovanju Evropske unije Õ in zlasti členova 61(c) √ 67(4) Õ ter člena 67(1) √ 81(2)(a), (c) in (e) Õ Pogodbe,

ê 44/2001

ob upoštevanju predloga Evropske Kkomisije[9],

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta[10],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[11],

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

ò novo

(1) Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[12] je bila večkrat spremenjena[13]. Ker so potrebne dodatne spremembe, bi bilo zaradi jasnosti treba navedeno uredbo prenoviti.

ê 44/2001 uvodna izjava 1 (prilagojeno)

(2) Skupnost √ Unija Õ si je zastavila cilj ohranjati in razvijati območje svobode, varnosti in pravice, v katerem je zagotovljeno prosto gibanje oseb. √ ter lajšati dostop do sodnega varstva, zlasti z načelom vzajemnega priznavanja sodnih in izvensodnih odločb v civilnih zadevah Õ. Za postopno oblikovanje takega območja mora Skupnost √ Unija Õ med drugim sprejeti ukrepe v zvezi s pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah, ki so √ zlasti če so Õ potrebni za nemoteno delovanje √ pravilno delovanje Õ notranjega trga.

ê 44/2001 uvodna izjava 2

ð novo

(3) Določene razlike med nacionalnimi predpisi, ki urejajo pristojnost in priznavanje sodnih odločb, ovirajo nemoteno delovanje notranjega trga. Nujno je potrebno sprejetje določb za poenotenje kolizijskih pravil glede pristojnosti v civilnih in gospodarskih zadevah ter za poenostavitev formalnosti, s ciljem ð zagotavljanje ï hitrega in enostavnega priznanja ter izvršitve sodnih odločb držav članic, ki jih zavezuje ta uredba.

ê 44/2001 uvodna izjava 3 (prilagojeno)

(4) To področje spada v okvir pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah v smislu člena 65 √ 81 Õ Pogodbe √ o delovanju Evropske unije Õ.

ê 44/2001 uvodna izjava 6 (prilagojeno)

(5) Zaradi doseganja cilja prostega pretoka sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba zagotoviti in je primerno, da pravila, ki urejajo pristojnost ter priznanje in izvršitev sodnih odločb, ureja zavezujoč in neposredno uporabljiv pravni akt Skupnosti √ Unije Õ.

ê 44/2001 uvodna izjava 4 (prilagojeno)

(6) √ Ker države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev te uredbe in jih zato lažje doseže Unija, lahko Unija sprejme ukrepe Õ v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. √ Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenega cilja. Õ

ê 44/2001 uvodna izjava 5 (prilagojeno)

(7) Države članice so 27. septembra 1968 na podlagi četrte alinee člena 293 Pogodbe √ o ustanovitvi Evropske skupnosti Õ sklenile Bruseljsko konvencijo o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila dopolnjena s konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji (v nadaljnjem besedilu: imenovana „Bruseljska konvencija“)[14]. Države članice in države EfteEFTA so 16. septembra 1988 sklenile Lugansko konvencijo o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ki je vzporedna Bruseljski konvenciji iz leta 1968.

ò novo

(8) Svet je 22. decembra 2000 sprejel Uredbo (ES) št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ki je nadomestila Bruseljsko konvencijo, kar zadeva ozemlje Unije, in sicer za vse države članice, razen Danske. Unija je s Sklepom Sveta 2006/325/ES z dne 27. aprila 2006 z Dansko sklenila sporazum, ki zagotavlja izvajanje določb Uredbe št. 44/2001 na Danskem. Unija, Danska in države Efte so 30. oktobra 2007 sklenile Lugansko konvencijo o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah, ki je spremenila Lugansko konvencijo iz leta 1988[15]. Treba je zagotoviti doslednost razlage teh konvencij in te uredbe.

(9) Komisija je 21. aprila 2009 sprejela Poročilo o izvajanju Uredbe (ES) št. 44/2001[16]. Iz poročila izhaja, da je na splošno izvajanje Uredbe zadovoljivo, da pa bi bilo treba izboljšati izvajanje nekaterih določb Uredbe ter še bolj olajšati prosti pretok sodnih odločb in dostop do sodnega varstva.

ê 44/2001 uvodna izjava 7 (prilagojeno)

(10) Področje uporabe te uredbe bi moralo zajemati vse glavne civilne in gospodarske zadeve, razen točno opredeljenih zadev. √ Glede na sprejetje Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah bi bilo treba te zadeve izključiti iz področja uporabe te uredbe. Õ

ò novo

(11) Ta uredba ne velja za arbitražo, razen kadar to izrecno določa. Zlasti ne določa oblike, obstoja, veljavnosti ali učinkov arbitražnih sporazumov, pristojnosti arbitrov, postopka pred arbitražnim sodiščem ter veljavnosti, razveljavitve, priznanja in izvršitve arbitražnih odločb.

ê 44/2001 uvodna izjava 8

Med postopki, za katere se uporablja ta uredba, in ozemljem držav članic, ki jih ta uredba zavezuje, mora obstajati vez. Zato bi se morala skupna pravila o pristojnosti praviloma uporabljati, če ima toženec stalno prebivališče v eni od teh držav članic.

ê 44/2001 uvodna izjava 9

Za toženca, ki nima stalnega prebivališča v državi članici, se praviloma uporabljajo nacionalni predpisi o pristojnosti, ki se uporabljajo na ozemlju države članice, v kateri se nahaja sodišče, pred katerim teče postopek, in za toženca s stalnim prebivališčem v državi članici, ki je ne veže ta uredba, se mora še naprej uporabljati Bruseljska konvencija.

ê 44/2001 uvodna izjava 10

Zaradi zagotovitve prostega pretoka sodnih odločb morajo biti sodne odločbe, izdane v državi članici, ki jo veže ta uredba, priznane in izvršene v drugi državi članici, ki jo veže ta uredba, tudi v primeru, če ima dolžnik stalno prebivališče v tretji državi.

ê 44/2001 uvodna izjava 11

(12) Pravila o pristojnosti morajo biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču ali sedežu toženca, pri čemer mora taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta pravde ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti je treba stalno prebivališčesedež pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept.

ê 44/2001 uvodna izjava 12

ð novo

(13) Poleg stalnega prebivališča ali sedeža toženca mora obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki je v interesu ustreznosti sodnega varstva. ð Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost, saj bi se izognili možnosti, da bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče predvideti. To je pomembno zlasti v sporih v zvezi z nepogodbenimi obveznostmi, ki izvirajo iz kršitev zasebnosti in osebnostnih pravic, vključno z obrekovanjem. ï

ê 44/2001 uvodna izjava 13

(14) Šibkejša stranka mora biti v zvezi z zavarovanjem, potrošniškimi pogodbami in zaposlitvijo zaščitena s pravili o pristojnosti, ki so za varstvo njenih pravic ugodnejša od splošnih pravil.

ê 44/2001 uvodna izjava 14

(15) Razen pri zavarovalnih pogodbah, potrošniških pogodbah ali pogodbah o zaposlitvi, kjer je avtonomija glede določitve pristojnih sodišč dovoljena samo v omejenoem obsegu, je treba, ob upoštevanju izključnih pristojnosti, določenih v tej uredbi, spoštovati avtonomijo pogodbenih strank.

ò novo

(16) V podporo interesom tožnika in toženca ter pravičnemu sojenju v Uniji dejstvo, da ima toženec stalno prebivališče ali sedež v tretji državi, ne bi smelo več biti razlog, da se nekatera pravila Unije o pristojnosti ne uporabijo, in prav tako ne bi bilo več treba predvideti napotitve na nacionalna pravila o pristojnosti.

(17) S to uredbo bi bilo zato treba uvesti popoln niz pravil o mednarodni pristojnosti sodišč v državah članicah. Veljavna pravila o pristojnosti zagotavljajo tesno povezavo med postopki, za katere velja ta uredba, in ozemljem držav članic, ki opravičuje njihovo razširitev na tožence, kjer koli imajo stalno prebivališče ali sedež. Poleg tega bi bilo treba v tej uredbi opredeliti, v kakšnem primeru lahko sodišče posamezne države članice uveljavlja subsidiarno pristojnost.

ê 44/2001 uvodna izjava 15

(18) V interesu ustreznega sodnega varstva je treba čim bolj zmanjšati možnost sočasnih postopkov in zagotoviti, da v dveh državah članicah niso izdane nezdružljive sodne odločbe. Obstajati mora jasen in učinkovit mehanizem za reševanje primerov litispendence in sorodnih pravd ter za preprečevanje problemov, ki izhajajo iz razlik med državami članicami v zvezi z določitvijo trenutka, ko se zadeva šteje za visečoko se šteje, da postopek teče. Za namene te uredbe je treba ta trenutek opredeliti kot avtonomen koncept.

ò novo

(19) Učinkovitost sporazumov o pristojnosti je treba izboljšati zaradi popolnega upoštevanja volje strank in v izogib neprimerni pravdni taktiki. Ta uredba bi morala zato dati prednost sodišču, določenem v sporazumu o pristojnosti, da odloči o svoji pristojnosti, ne glede na to, ali je prvo začelo postopek ali ne.

(20) Izboljšati bi bilo treba tudi učinkovitost arbitražnih sporazumov, da se v polnosti upošteva volja strank. To bi moralo veljati zlasti, kadar je dogovorjen ali določen sedež arbitražnega sodišča v državi članici. Ta uredba bi zato morala vsebovati posebna pravila zaradi izogibanja vzporednim postopkom in neprimernim pravdnim taktikam v takšnih okoliščinah. Sedež arbitraže bi moral biti sedež, ki ga izbereta stranki, ali sedež, ki ga določi arbitražno sodišče, arbitražna institucija ali kateri koli drug organ, ki sta ga neposredno ali posredno izbrali stranki.

(21) Obstajati bi moral prožen mehanizem, ki bi sodiščem v državah članicah omogočil upoštevanje postopkov, ki tečejo pred sodišči tretjih držav, v obzir pa bi vzel zlasti zakonitost sojenja ter možnost priznanja in izvršitve sodbe tretje države v državi članici.

(22) Treba bi bilo pojasniti pravni institut začasnih ukrepov in ukrepov zavarovanja. Začasni ukrepi in ukrepi zavarovanja bi morali zlasti vsebovati ukrepe zavarovanja, namenjene pridobivanju informacij ali zavarovanju dokazov, ter tako zajemati tudi sklepe o preiskavi in zasegu iz členov 6 in 7 Direktive 2004/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine[17]. Ne bi smeli vključevati ukrepov, ki nimajo narave zavarovanja, kot so ukrepi odreditve zaslišanja priče, ki vlagatelju zahteve omogočajo odločitev o tem, ali bo začel postopek ali ne.

ê 44/2001 uvodna izjava 16

Medsebojno zaupanje v ustreznost sodnega varstva znotraj Skupnosti opravičuje samodejno priznavanje sodnih odločb, izdanih v državi članici, ne da bi bil za to potreben kakršen koli postopek, razen v primerih njihovega izpodbijanja.

ê 44/2001 uvodna izjava 17

Na podlagi omenjenega načela medsebojnega zaupanja mora biti postopek za izvršljivost sodne odločbe, izdane v eni državi članici, v drugi državi članici učinkovit in hiter. Izvršljivost sodne odločbe mora biti zato razglašena tako rekoč samodejno, zgolj na podlagi povsem formalnega preverjanja predloženih listin, ne da bi sodišče imelo možnost pri tem po uradni dolžnosti uveljavljati kateri koli razlog za neizvršljivost iz te uredbe.

ê 44/2001 uvodna izjava 18

Spoštovanje pravice do obrambe pomeni, da mora imeti dolžnik zoper razglasitev izvršljivosti možnost pravnega sredstva v kontradiktornem postopku, če meni, da obstaja eden izmed razlogov za neizvršljivost. Vlagatelj zahteve mora imeti na voljo pravno sredstvo, če je njegova zahteva za razglasitev izvršljivosti zavrnjena.

ò novo

(23) Medsebojno zaupanje pri sojenju v Uniji in namen skrajšanja trajanja čezmejnih pravd ter zmanjšanja njihovih stroškov upravičujeta odpravo veljavnih predhodnih ukrepov, ki se sprejmejo pred izvršitvijo sodne odločbe v državi članici izvršitve. Posledično bi bilo treba sodbo sodišča posamezne države članice za namen izvršitve obravnavati, kot da je bila izdana v državi članici izvršitve. Vendar bi bilo treba glede na razlike med sistemi držav članic in zlasti glede na občutljivost zadev v zvezi z obrekovanjem in odškodninami iz kolektivnih postopkov veljavne postopke priznavanja ter izvršitve sodnih odločb na tem področju zaenkrat ohraniti, dokler se pravo na tem področju ne razvije. Obseg posebnih določb glede obrekovanja bi moral ustrezati obsegu izključitev teh zadev iz Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti („Rim II“), in bi se morale razlagati na enak način. Veljavnost določb o odpravi predhodnih ukrepov izvršitve bi bilo treba razširiti tudi na sodne odločbe o odškodnini v kolektivnih postopkih v primeru sprejetja ukrepov za usklajevanje ali približevanje procesnih pravil, ki veljajo v takšnih postopkih. Takšna razširitev ne bi posegala v možnost Komisije, da glede na dokaze v zvezi z učinkovitostjo in sprejemljivostjo takšnega razvoja evropskega pravosodnega reda predlaga odpravo predhodnih ukrepov v kolektivnih odškodninskih postopkih, celo če takšnih ukrepov usklajevanja ali približevanja ne bi bilo.

(24) Odpravo predhodnih ukrepov bi morala spremljati potrebna jamstva, namenjena zlasti zagotavljanju polnega spoštovanja pravic obrambe in nepristranskega sodišča, kot je določeno v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. To na stopnji izvršitve zahteva uvedbo izrednih pravnih sredstev v korist tožencu, ki se ni spustil v postopek, ker o tem ni bil obveščen ali zaradi drugih napak v postopku pred sodiščem države članice izvora, kar lahko pomeni kršitev člena 47 Listine.

(25) Odprava predhodnih ukrepov zahteva prilagoditev prostega pretoka začasnih ukrepov in ukrepov zavarovanja. Kadar takšne ukrepe naloži stvarno pristojno sodišče v sporu, je treba zagotoviti njihov prosti pretok. Če pa takšne ukrepe sprejme stvarno nepristojno sodišče, bi bilo treba učinek takšnih ukrepov omejiti na ozemlje države članice, kjer je navedeno sodišče. Poleg tega bi bilo treba dovoliti prosti pretok ukrepov, naloženih ex parte , če bi jih spremljala ustrezna jamstva.

ê 44/2001 uvodna izjava 19 (prilagojeno)

(26) Zagotoviti je treba kontinuiteto med Bruseljsko konvencijo in to uredbo ter v ta namen predpisati prehodne določbe. To velja tudi za razlago Bruseljske konvencije √ in uredb, ki so jo nadomestile, Õ s strani Sodišča Evropsk ihe skupnosti √ Unije Õ in Protokol iz leta 1971 [18] se mora še naprej uporabljati za zadeve, ki so viseče v trenutku začetka veljavnosti te uredbe.

ò novo

(27) Ta uredba bi morala zagotoviti polno upoštevanje temeljnih pravic, kakor so določene v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravice do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča, zajamčene v členu 47 Listine. Nobena določba te uredbe ne vpliva na svobodo izražanja in obveščanja (člen 11), pravico do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja (člen 7) niti na pravico delavcev in delodajalcev ali njihovih organizacij, da se v skladu s pravom Unije ter nacionalnimi zakonodajami in običaji pogajajo in sklepajo kolektivne pogodbe na ustreznih ravneh, v primeru nasprotja interesov pa da uveljavljajo kolektivne ukrepe za obrambo svojih interesov, vključno s stavko (člen 28).

ê 44/2001 uvodna izjava 20 (prilagojeno)

ð novo

(28) Velika BritanijaZdruženo kraljestvo in Irska sta v skladu s členom 3 Protokola o stališču Velike BritanijeZdruženega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, sporočili, da želita sodelovati √ sodelovali Õ pri sprejetju in uporabi te Uuredbe (ES) št. 44/2001.ð V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, [sta Združeno kraljestvo in Irska uradno obvestila, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe] / [Združeno kraljestvo in Irska brez poseganja v člen 4 Protokola ne sodelujeta pri sprejetju te uredbe in ta uredba zanju ni zavezujoča niti se v njiju ne uporablja] ï.

ê 44/2001 uvodna izjava 21 (prilagojeno)

ð novo

(29) Danska v skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski Uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti √ delovanju Evropske unije Õ, ne sodeluje pri sprejetju te uredbe in zato ni vezana z Uredbo in je ne bo uporabljala ð , vendar to ne posega v možnost, da Danska na podlagi člena 3 Sporazuma z dne 19. oktobra 2005 med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[19] uporablja spremembe Uredbe (ES) št. 44/2001 ï.

ê 44/2001 uvodna izjava 22

V odnosih med Dansko in državami članicami, ki jih zavezuje ta uredba, ostaja v veljavi Bruseljska konvencija in se zato med Dansko in državami članicami, ki jih zavezuje ta uredba, še naprej uporabljata tako Konvencija kot Protokol iz leta 1971.

ê 44/2001 uvodna izjava 23 (prilagojeno)

(30) Bruseljska konvencija se še naprej uporablja tudi na ozemljih držav članic, ki spadajo v ozemeljsko področje uporabe navedene konvencije in so v skladu s členom 299 √ 355 Õ Pogodbe √ o delovanju Evropske unije Õ izključena iz te uredbe.

ê 44/2001 uvodna izjava 24 (prilagojeno)

(31) Prav tako zaradi doslednosti ta uredba ne bi smela vplivati na pravila o pristojnosti in priznavanju sodnih odločb, ki jih vsebujejo posebni akti Skupnosti √ Unije Õ.

ê 44/2001 uvodna izjava 25

(32) Zaradi spoštovanja mednarodnih obveznosti, ki so jih prevzele države članice, ta uredba ne sme vplivati na konvencije na posebnih pravnih področjih, katerih podpisnice so države članice.

ê 44/2001 uvodna izjava 26

V temeljnih pravilih te uredbe je treba zagotoviti potrebno prilagodljivost, ki bo omogočala upoštevanje posebnosti procesnih pravil določenih držav članic. Zato bi ta uredba morala vključevati nekatere določbe iz Protokola, priloženega Bruseljski konvenciji.

ê 44/2001 uvodna izjava 27

Ta uredba za prehodno obdobje predvideva določbe, ki upoštevajo posebne razmere v nekaterih državah članicah, kar bo omogočilo nemoten prehod na nekaterih področjih, za katera so veljale posebne določbe Protokola, priloženega Bruseljski konvenciji.

ê 44/2001 uvodna izjava 28 (prilagojeno)

Komisija bo najkasneje pet let po začetku veljavnosti te uredbe predložila poročilo o njeni uporabi in po potrebi predlagala prilagoditve.

ê 44/2001 uvodna izjava 29

Komisija bo morala na podlagi sprememb, ki jih predlaga zadevna država članica, prilagoditi Priloge od I do IV o pravilih glede nacionalne pristojnosti, o sodiščih ali pristojnih organih in razpoložljivih pravnih sredstvih. Spremembe Prilog V in VI je treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil[20],

ò novo

(33) Komisija bi morala biti pristojna za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije zaradi prilagoditve prilog I, II, V, VI in VII.

ê 44/2001 (prilagojeno)

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

POGLAVJE I

PODROČJE UPORABE √ IN OPREDELITVE POJMOV Õ

ê 44/2001

ð novo

Člen 1

1. Ta uredba se uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah, ne glede na naravo sodne oblasti. Zlasti ne zajema davčnih, carinskih ali upravnih zadev.

2. Ta uredba se ne uporablja za:

(a) osebna stanja ali pravno in poslovno sposobnost fizičnih oseb, za premoženjska razmerja iz zakonske zveze, oporoke in dedovanje;

(b) stečaj, postopke v zvezi z likvidacijo plačilno nesposobnih podjetij ali drugih pravnih oseb, postopke prisilne poravnave in podobne postopke;

(c) socialno varnost;

(d) arbitražo ð , razen za primere iz člena 29(4) in člena 33(3)ï ;

ò novo

(e) preživninske obveznosti, ki izhajajo iz družinskih razmerij, starševstva, zakonske zveze ali svaštva.

ê 44/2001

3. V tej uredbi pomeni izraz „država članica“ države članice z izjemo Danske.

Člen 322

VZa namene tej uredbie:

ê 44/2001 (prilagojeno)

√ (a) Õ pomeni „sodna odločba“ pomeni vsako odločbo, ki jo izda sodišče države članice, ne glede na njeno poimenovanje, vključno s sklepom, odredbo, odločbo ali sklepom o izvršbi, kakor tudi z odločitevijo o stroških, ki jo izda sodni uradnik.

ò novo

Za namene Poglavja III izraz „sodna odločba“ vsebuje začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, ki jih odredi sodišče, ki je na podlagi te uredbe stvarno pristojno. Vsebuje tudi ukrepe, odrejene, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče, ki naj bi se izvršili brez predhodne vročitve tožencu, če ima toženec pravico naknadno izpodbijati ukrep na podlagi nacionalnega prava države članice izvora;

(b) „začasni ukrepi in ukrepi zavarovanja“ vsebujejo ukrepe zavarovanja za pridobitev informacij in dokazov;

(c) „sodišče“ vključuje vse organe, za katere država članica določi, da so pristojni za zadeve s področja uporabe te uredbe;

(d) „sodna poravnava“ pomeni poravnavo v preživninskih zadevah, ki jo je potrdilo sodišče, ali je bila sklenjena med postopkom pred sodiščem;

(e) „javna listina“ pomeni listino, ki je bila v državi članici izvora uradno sestavljena ali overjena kot javna listina in katere pristnost:

(i) se nanaša na podpis in vsebino javne listine; ter

(ii) jo je potrdil javni organ ali za to pooblaščen drug organ;

(f) „država članica izvora“ pomeni državo članico, v kateri je bila, izdana sodna odločba, potrjena ali sklenjena sodna poravnava oziroma izdana javna listina;

(g) „država članica izvršitve“ pomeni državo članico, v kateri se zahteva izvršitev sodne odločbe, sodne poravnave ali javne listine;

(h) „sodišče izvora“ pomeni sodišče, ki je izdalo sodno odločbo, ki jo je treba priznati in izvršiti.

ê 44/2001

POGLAVJE II

PRISTOJNOST

ODDELEK 1

SPLOšNE DOLOčBE

ČLEN 23

1. Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo državljanstvo tožene pred sodišči te države članice.

2. Za osebe, ki niso državljani države članice, v kateri imajo stalno prebivališče, se uporabljajo pravila o pristojnosti, ki veljajo za državljane te države.

Člen 34

1. Osebe s stalnim prebivališčem v državi članici so lahko tožene pred sodišči druge države članice samo na podlagi pravil iz, opredeljenih v oddelkovih od 2 do 7 tega poglavja.

2. Zoper te osebe zlasti ni dovoljeno uporabiti nacionalnih pravil o pristojnosti iz Priloge I.

ò novo

2. Osebe, ki nimajo stalnega prebivališča v nobeni državi članici, so lahko tožene pred sodišči države članice samo na podlagi pravil iz oddelkov od 2 do 8 tega poglavja.

ê 44/2001

Člen 4

1. Če toženec nima stalnega prebivališča v državi članici, se, ob upoštevanju členov 22 in 23, pristojnost sodišč vsake države članice določi po pravu te države.

2. Zoper takega toženca se lahko v tej državi vsaka oseba s stalnim prebivališčem v eni izmed držav članic, ne glede na njeno državljanstvo, na enak način kot državljani te države sklicuje na tam veljavna pravila o pristojnosti, zlasti na tista iz Priloge I.

ODDELEK 2

POSEBNA PRISTOJNOST

ČLEN 5

ê 44/2001 (prilagojeno)

Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici √ Pristojna so naslednja sodišča Õ :

1. (a) v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pred sodiščema v kraju izpolnitve zadevne obveznosti;

ê 44/2001

(b) za namene te določbe in razen, če ni drugače dogovorjeno, je kraj izpolnitve zadevne obveznosti:

- v primeru prodaje blaga kraj v državi članici, kamor je bilo v skladu s pogodbo blago dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno,

- v primeru opravljanja storitev kraj v državi članici, kjer so bile v skladu s pogodbo storitve opravljene ali bi morale biti opravljene;

(c) če se ne uporabi pododstavek točka (b), potem se uporabi pododstavek točka (a);

2. v preživninskih zadevah pred sodišči v kraju, kjer ima preživninski upravičenec stalno prebivališče ali običajno prebivališče, ali, v primeru povezave zadeve s postopkom v zvezi z osebnim stanjem osebe, pred sodiščem, ki je v skladu z lastnim pravom tega sodišča, pristojno za te postopke, razen če ta pristojnost ne temelji izključno na državljanstvu ene od strank;

ê 44/2001 (prilagojeno)

32. v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodiščia kraja, kjer je prišlo ali kjer grozi lahko pride do škodniega dogodeka;

ò novo

3. kar zadeva stvarne pravice ali posest nepremičnin, sodišča kraja, kjer se nahaja nepremičnina;

ê 44/2001 (prilagojeno)

4. če gre za civilno tožbo za odškodnino ali za vrnitev v prejšnje stanje, ki temelji na dejanju, zaradi katerega je bil sproženzačet kazenski postopek, pred sodiščem, kjer je bil sproženzačet ta postopek, če to sodišče po lastnem pravu lahko odloča v civilnopravnih zahtevkih;

5. če gre za spor, ki izhaja iz poslovanja podružnice, agencije ali druge poslovne enote, pred sodiščia v kraju, v katerem se nahaja ta podružnica, agencijapredstavništvo ali poslovna enota;

6. kot ustanovitelj, upravitelj ali upravičenec trusta, oblikovanega na podlagi zakona ali pisne pogodbe, ali ustno in s pisnim dokazilom, pred sodiščia države članice, v kateri se ta trust nahaja;

7. če gre za spor v zvezi z izplačilom nagrade za reševanje tovora, pred sodiščem, podv pristojnostjoi katerega je bil predmetni tovor:

ê 44/2001

(a) zadržan zaradi zavarovanja plačila; ali

(b) bi lahko bil zadržan, vendar je bila dana varščina ali drugo jamstvo,

ob upoštevanju, da se ta določba uporablja samo v primeru, če se zatrjuje, da ima toženec pravice na tovoru, ali da je imel te pravice v času reševanja.

Člen 6

ê 44/2001 (prilagojeno)

Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena tudi:

1. če √ ima stalno prebivališče v državi članici in Õ je ena od več toženih oseb, tudi pred sodiščem kraja, kjer ima ena od njih stalno prebivališče, če so tožbeni zahtevki med seboj tako tesno povezani, da jih je smotrno obravnavati in o njih odločati skupaj, da bi se s tem izognili tveganju nezdružljivosti sodnih odločb, ki bi lahko bile posledica ločenih postopkov;

ê 44/2001

2. v tožbi glede garancij ali v drugih intervencijskih tožbah, pred sodiščem, kjer teče prvotni postopek, razen če je bil ta postopek začet samo z namenom, izvzeti to osebo iz pristojnosti sodišča, ki bi bilo pristojno v tej zadevi;

3. če gre za nasprotno tožbo, ki izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na kateremih je temeljila prvotna tožba, pred sodiščem, kjer je v teku prvotni postopek;

4. v zadevah v zvezi s pogodbo, če se tožba lahko povezuje s tožbo zoper istega toženca v zvezi s stvarnimi pravicami na nepremičninah, pred sodiščem v državi članici, v kateri se nahaja nepremičnina.

Člen 7

Če je na podlagi te uredbe sodišče države članice pristojno v tožbah v zvezi z odgovornostjo zaradi uporabe ali obratovanja ladje, je to sodišče ali katero koli nadomestno sodišče, določeno z notranjim pravom te države članice, pristojno tudi za odločanje v sporih o omejitvi te odgovornosti.

Oddelek 3

PRISTOJNOST V ZADEVAH V ZVEZI Z ZAVAROVANJEM

ČLEN 8

Brez poseganja v člen 4 in točko 5 člena 5 je pristojnost v zadevah v zvezi z zavarovanjem določena v tem oddelku.

Člen 9

ê 44/2001 (prilagojeno)

1. Zavarovalnica s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena:

ê 44/2001

(a) pred sodišči države članice, kjer ima stalno prebivališčesedež; ali

(b) v drugi državi članici v primeru tožb, ki jih vložijo zavarovalec, zavarovanec ali upravičenec iz zavarovanja, pred sodiščem kraja, kjer ima stalno prebivališče tožnik;

(c) če gre za sozavarovalnico, pred sodišči v državi članici, v kateri je začet postopek zoper vodilno zavarovalnico.

2. Za zavarovalnico, ki nima stalnega prebivališčasedeža v državi članici, temveč ima v eni od držav članic podružnico, predstavništvo ali drugo poslovno enoto, se v sporih, ki izhajajo iz poslovanja podružnice, predstavništva ali poslovne enote, šteje, da ima stalno prebivališčesedež v tej državi članici.

Člen 10

Glede zavarovanja odgovornosti ali zavarovanja nepremičnin je zavarovalnica lahko tožena tudi pred sodiščem v kraju, kjer je prišlo do škodnega dogodka. Enako velja, če premičnine in nepremičnine krije ista zavarovalna polica in jih je prizadel isti dogodek.

Člen 11

1. Glede zavarovanja odgovornosti je možno, če to dovoljuje pravo sodišča, zavarovalnico pozvati, da se udeleži postopka, ki ga je oškodovanec sprožilzačel zoper zavarovanca.

2. Členi 8, 9 in 10 se uporabljajo za tožbe, ki jih je oškodovanec vložil neposredno zoper zavarovalnico, če so take neposredne tožbe dopustne.

3. Če pravo, ki ureja te neposredne tožbe, določa, da se zavarovalca ali zavarovanca lahko toži z isto tožbo, je zanju pristojno isto sodišče.

Člen 12

1. Brez poseganja v člen 11(3) lahko zavarovalnica sprožizačne postopek samo pred sodišči države članice, v kateri ima toženec stalno prebivališče ali sedež, ne glede na to, ali je toženec zavarovalec, zavarovanec ali upravičenec iz zavarovanja.

2. Določbe tega oddelka ne vplivajo na pravico do vložitve nasprotne tožbe predi sodiščemu, kjer je v skladu s tem oddelkom v teku prvotni postopek.

Člen 13

Odstopanje od določb tega oddelka je mogoče samo po dogovoru:

1. ki je sklenjen potem, ko je prišlo do spora; ali

2. ki omogoča zavarovalcu, zavarovancu ali upravičencu iz zavarovanja, da sprožizačne postopek pred drugimi sodišči kot tistimi, določenimi v tem oddelku; ali

3. ki je sklenjen med zavarovalcem in zavarovalnico, ki imata oba v času sklenitve pogodbe stalno prebivališče ali običajno prebivališče ali sedež v isti državi članici, in ki določa pristojnost sodišč te države, in sicer celo v primeru, dače pride do škodnega dogodka v tujini, pod pogojem, da ta dogovor ni v nasprotju s pravom zadevne države; ali

4. ki je sklenjen z zavarovalcem, ki nima stalnega prebivališča v državi članici, razen če je zavarovanje obvezno ali se nanaša na nepremičnine v državi članici; ali

5. ki se nanaša na zavarovalno pogodbo, ki krije enega ali več zavarovalnih primerov iz člena 14.

Člen 14

Člen 13(5) se nanaša na naslednje zavarovalne primere:

1. vsako izgubo ali poškodovanje:

(a) morskih plovil, naprav ob obali ali na odprtem morju, ali zrakoplovov, ki je posledica nevarnosti v zvezi z njihovo uporabo v gospodarske namene;

(b) blaga v tranzitu, razen potniške prtljage, kadar tranzit pomeni ali vključuje prevoz s temi plovili ali zrakoplovi;

2. vsako odgovornost, razen za telesno poškodbo potnikov ali izgubo ali poškodovanje njihove prtljage:

(a) ki izvira iz uporabe ali delovanja plovil, naprav ali zrakoplovov iz točke 1(a), razen če v primeru slednjega pravo države članice, v kateri je registriran ta zrakoplov, ne prepoveduje dogovorov o pristojnosti v zvezi z zavarovanji teh zavarovalnih primerov;

(b) za izgubo ali poškodovanje, ki ga povzroči blago v tranzitu iz točke 1(b);

3. vsako finančno izgubo, povezano z uporabo ali delovanjem plovil, naprav ali zrakoplovov iz točke 1(a), zlasti izgubo tovora ali čartersko izgubo;

4. vsak zavarovalni primer ali interes, povezan s katerim koli zavarovalnim primerom iz točk od 1 do 3;

ê 44/2001 (prilagojeno)

5. ne glede na točke od 1 do 4 vse „velike nevarnosti“, opredeljene v Direktivi Sveta 73/239/EGS[21] Direktivi 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta[22], kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 88/357/EGS[23] in Direktivo Sveta 90/618/EGS[24], in z morebitnimi nadaljnjimi spremembami.

ê 44/2001

ð novo

ODDELEK 4

PRISTOJNOST ZA POTROšNIšKE POGODBE

ČLEN 15

1. V zadevah v zvezi s pogodbami, ki jih sklene oseba – potrošnik – za namen, za katerega se šteje, da je izven njegove poklicne ali pridobitne dejavnosti, se pristojnost določi v skladu s tem oddelkom brez poseganja v člen 4 in v točko 5 člena 5:

(a) če gre za pogodbo o prodaji blaga na obroke; ali

(b) če gre za pogodbo o posojilu z obročnim odplačevanjem ali za kakršno koli drugo obliko posojila za financiranje prodaje blaga; ali

(c) v vseh drugih primerih, če je bila pogodba sklenjena z osebo, ki opravlja gospodarsko ali poklicno dejavnost v državi članici, v kateri ima potrošnik stalno prebivališče, ali če na kakršen koli način usmerja to svojo dejavnost v to državo članico ali v več držav, vključno s to državo članico, pogodba pa spada v okvir te dejavnosti.

2. Če potrošnik sklene pogodbo s stranko, ki nima stalnega prebivališča ali sedeža v državi članici, vendar pa ima v eni od držav članic podružnico, predstavništvo ali drugo poslovno enoto, se v sporih, ki izhajajo iz poslovanja te podružnice, predstavništva ali poslovne enote, šteje, da ima ta stranka stalno prebivališče ali sedež v tej državi.

3. Ta oddelek se ne uporablja za pogodbe o prevozu, razen za pogodbe, po katerih cena vključuje kombinacijo prevoza in namestitve.

Člen 16

1. Potrošnik lahko sprožizačne postopek zoper drugo pogodbeno stranko bodisi pred sodišči v državi članici, v kateri ima ta stranka stalno prebivališče ali sedež, alibodisi pred sodišči kraja, kjer ima potrošnik stalno prebivališče.

2. Druga pogodbena stranka lahko sprožizačne postopek zoper potrošnika samo pred sodišči države članice, v kateri ima potrošnik stalno prebivališče.

3. Ta člen ne vpliva na pravico do vložitve nasprotne tožbe predi sodiščemu, kjer je v skladu s tem oddelkom v teku prvotni postopek.

Člen 17

Odstopanje od določb tega oddelka je mogoče samo po dogovoru:

1. ki je sklenjen potem, ko je prišlo do spora; ali

2. ki omogoča potrošniku, da sprožizačne postopek pred sodišči, ki niso navedena v tem oddelku; ali

3. ki je sklenjen med potrošnikom in drugo pogodbeno stranko, ki imata oba v času sklenitve pogodbe stalno prebivališče ali običajno prebivališče ali sedež v isti državi članici, in ki določa pristojnost sodišč te države članice, čepod pogojem, da ta dogovor ni v nasprotju s pravom zadevne države članice.

Oddelek 5

PRISTOJNOST ZA INDIVIDUALNE POGODBE O ZAPOSLITVI

ČLEN 18

1. V zadevah v zvezi z individualnimi pogodbami o zaposlitvi se pristojnost določa v skladu s tem oddelkom brez poseganja v člen 4 in v točko 5 člena 5 ð in člen 6(1) ï.

2. Če delavec sklene individualno pogodbo o zaposlitvi z delodajalcem, ki nima stalnega prebivališčasedeža v državi članici, vendar pa ima v eni od držav članic podružnico, predstavništvo ali drugo poslovno enoto, se v sporih, ki izhajajo iz poslovanja te podružnice, predstavništva ali poslovne enote, šteje, da ima delodajalec stalno prebivališčesedež v tej državi članici.

Člen 19

ê 44/2001 (prilagojeno)

Delodajalec s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožen:

ê 44/2001

1. pred sodišči države članice, kjer ima stalno prebivališčesedež; ali

2. v drugi državi članici:

ê 44/2001 (prilagojeno)

(a) pred sodišči v kraju, kjer √ ali odkoder Õ delavec običajno opravlja svoje delo, ali pred sodišči v kraju, kjer je nazadnje opravljal svoje delo; ali

ê 44/2001

(b) če delavec običajno ne opravlja ali ni opravljal svojega dela v eni in isti državi, pred sodišči v kraju, kjer se nahaja ali se je nahajala poslovna enota, ki je zaposlila delavca.

Člen 20

1. Delodajalec lahko sprožizačne postopek samo pred sodišči države članice, kjer ima delavec stalno prebivališče.

2. Določbe tega oddelka ne vplivajo na pravico do vložitve nasprotne tožbe predi sodiščemu, kjer je v skladu s tem oddelkom v teku prvotni postopek.

Člen 21

Odstopanje od določb tega oddelka je mogoče samo po dogovoru o pristojnosti:

1. ki je sklenjen potem, ko je prišlo do spora; ali

2. ki omogoča delavcu, da sprožizačne postopek pred sodišči, ki niso navedena v tem oddelku.

Oddelek 6

IZKLJUčNA PRISTOJNOST

ČLEN 22

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

Izključno pristojna so naslednja sodišča, in to ne glede na stalno prebivališče:

1. v postopkih, predmet katerih so stvarne pravice na nepremičninah ali najem/zakup nepremičnin, sodišča držav članic, v katerih se nahaja nepremičnina. √ Vendar pa: Õ

(a) Vendar pa so v postopkih, predmet katerih je najem/zakup nepremičnine za začasno zasebno uporabo za največ šest zaporednih mesecev, pristojna tudi sodišča držav članic, v katerih ima toženec stalno prebivališče, pod pogojem, dače je najemnik/zakupnik fizična oseba in dače imata najemodajalec/zakupodajalec in najemnik/zakupnik stalno prebivališče v isti državi članici ð , in sicer ob sklenitvi pogodbe ali ob začetku postopka ï ;

ò novo

(b) se lahko stranki v pogodbi o najemu nepremičnine za poslovno uporabo dogovorita, da je pristojno sodišče ali da so pristojna sodišča države članice v skladu s členom 23;

ê 44/2001

2. v postopkih, predmet katerih je veljavnost ustanovitve, ničnost ali prenehanje gospodarskih družb ali drugih pravnih oseb ali združenj fizičnih ali pravnih oseb, ali veljavnost odločitev njihovih organov, sodišča držav članic, v katerih ima gospodarska družba, druga pravna oseba ali združenje svoje stalno prebivališčesedež. Za ugotovdoločitev tega stalnega prebivališčasedeža sodišče uporabi svoja pravila mednarodnega zasebnega prava;

3. v postopkih, predmet katerih je veljavnost vpisov v javne knjige, sodišča države članice, kjer se vodi javna knjiga;

ê 44/2001 (prilagojeno)

4. v postopkih v zvezi z registracijo ali veljavnostjo patentov, znamk, modelov ali drugih podobnih pravic, ki jih je treba deponirati ali registrirati, √ ne glede na to, ali je bilo vprašanje postavljeno s tožbo ali z ugovorom[25] Õ, sodišča države članice, v kateri je bila vložena prijava za deponiranje ali registracijo, v kateri se je deponiranje ali registracija izvedla ali se na podlagi pravnega akta Skupnosti √ Unije Õ ali mednarodne konvencije šteje za izvedeno.

ê 44/2001

Brez poseganja v pristojnost Evropskega patentnega urada v skladu s Konvencijo o podeljevanju evropskih patentov, ki je bila podpisana v Münchnu 5. oktobra 1973, imajo sodišča vsake države članice izključno pristojnost, ne glede na stalno prebivališče, v postopkih v zvezi z registracijo ali veljavnostjo katerega koli evropskega patenta, podeljenega za to državo;

5. v postopkih v zvezi z izvršitvijo sodnih odločb sodišča države članice, v kateri je bila sodna odločba izvršena ali naj bi bila izvršena.

Oddelek 7

DOGOVOR O PRISTOJNOSTI

ČLEN 23

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

1. Če so se stranke, od katerih ima vsaj ena svoje stalno prebivališče v državi članici, dogovorile, da mora biti za spore, ki so ali ki bodo mogoče nastali v zvezi z določenim pravnim razmerjem, pristojno določeno sodišče ali sodišča določene države članice, je pristojno to sodišče oz. so pristojna sodišča te države članice ð , razen, če je po pravu navedene države članice vsebina dogovora nična ï. Ta pristojnost je izključna, razen če se stranke niso dogovorile drugače. Dogovor o pristojnosti mora biti sklenjen:

ê 44/2001

(a) v pisni obliki ali potrjen v pisni obliki; ali

(b) v obliki, ki je v skladu s prakso, ki je ustaljena med strankama; ali

(c) v mednarodni trgovini v skladu z mednarodnimi trgovskimi običaji, ki so znani strankam ali bi jim morali biti znani in ki so splošno priznani v mednarodni trgovini inter jih redno upoštevanijo s strani stranke pogodb istega tipa v okviru zadevne panoge.

2. Vsaka komunikacija po elektronskih medijih, ki zagotavlja trajen zapis dogovora, je enakovredna „pisni obliki“.

3. Če tak dogovor sklenejo stranke, od katerih nobena nima stalnega prebivališča v državi članici, sodišča drugih držav članic niso pristojna za njihove spore, razen če izbrano sodišče ali sodišča niso odklonila pristojnosti.

3. Sodišče ali sodišča države članice, ki jim je bila podeljena pristojnost na podlagi akta o ustanovitvi trusta, imajo izključno pristojnost v vseh postopkih zoper ustanovitelja, upravitelja ali upravičenca, če gre za razmerja med temi osebami ali njihove pravice ali obveznosti v okviru trusta.

4. Dogovori ali določbe iz akta o ustanovitvi trusta, ki podeljujejo pristojnost, nimajo pravne veljave, če so v nasprotju s členi 13, 17 ali 21 ali če izključujejo pristojnost sodišč, ki imajo v skladu s členom 22 izključno pristojnost.

Člen 24

1. Poleg pristojnosti, ki izhaja iz drugih določb te uredbe, je pristojno tudi sodišče države članice, pred katerim se toženec spusti v postopek. To pravilo pa ne velja, če se je spustil v postopek, da bi ugovarjal pristojnosti ali če je v skladu s členom 22 izključno pristojno drugo sodišče.

ò novo

2. V zadevah iz oddelkov 3, 4 in 5 tega poglavja mora pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje vsebovati pravni pouk tožencu o njegovi pravici, da ugovarja pristojnosti sodišča, in posledicah vstopa v postopek. Sodišče mora pred začetkom vodenja postopka na podlagi tega člena preveriti, ali je bil tak pravni pouk tožencu zagotovljen.

Oddelek 8

SUBSIDIARNA PRISTOJNOSTI IN FORUM NECESSITATIS

ČLEN 25

Kadar v skladu s členi 2 do 24 ni pristojno nobeno sodišče države članice, je pristojno sodišče države članice, v kateri se nahaja nepremičnina v lasti toženca, če:

(a) vrednost nepremičnine ni nesorazmerna z vrednostjo zahtevka in

(b) je spor v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena.

Člen 26

Kadar v skladu s to uredbo ni pristojno nobeno sodišče države članice, lahko sodišča države članice izjemoma obravnavajo zadevo, če to izhaja iz pravice do poštenega sojenja ali pravice do sodnega varstva, zlasti če:

(a) v tretji državi, s katero je spor tesno povezan, postopka ni mogoče začeti ali izvesti v razumnih okvirih ali če postopek tam ni mogoč; ali

(b) sodne odločbe o zahtevku v tretji državi ne bi bilo mogoče priznati in izvršiti v državi članici sodišča, ki mu je bila zadeva predložena v skladu z zakonodajo te države, sta pa takšno priznanje in izvršitev nujna za zagotovitev uresničitve pravic toženca;

in je spor v zadostni meri povezan z državo članico, v kateri je sodišče, ki mu je bila zadeva predložena.

ê 44/2001

ð novo

ODDELEK 89

PREIZKUS PRISTOJNOSTI IN DOPUSTNOSTI

ČLEN 2527

Če je sodišču države članice predložen zahtevek, katerega glavni predmet je zadeva, za katero so po členu 22 izključno pristojna sodišča druge države članice ð v skladu s to uredbo ni pristojno ï, se to sodišče po uradni dolžnosti izreče za nepristojno.

ê 44/2001 (prilagojeno)

Člen 2628

1. Če je toženec s stalnim prebivališčem v eni od držav članic tožen v drugi državi članici in se ne spusti v postopek, se sodišče po uradni dolžnosti izreče za nepristojno, razen če pristojnost izhaja iz določb te uredbe.

2. Sodišče prekine postopek za toliko časa, dokler se ne ugotovi, da je bilo tožencu omogočeno prejeti pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno, da je lahko pripravil obrambo, ali da so bili storjeni vsi potrebni koraki v tej smeri.

ê 44/2001

ð novo

32. Če je treba v skladu s to uredbo poslati iz ene države članice v drugo državo članico pisanje o začetku postopka ali drugo enakovredno pisanje, se namesto določb iz odstavka 2 uporabi člen 19(1), (2) in (3) Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z 29. maja 2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah[26] Uredbe (ES) št. 1393/2007 Evropskega parlamenta in Sveta[27].

43. V primeru, daČe se določbe Uredbe (ES) št. 1348/2000 1393/2007 ne uporabljajo, se uporabi člen 15 Haaške konvencije o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah z dne 15. novembra 1965, če je treba vročiti pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje v skladu z navedenos to konvencijo.

Oddelek 910

LITISPENDENCA IN SORODNE PRAVDE

ČLEN 2729

1. Če pred sodišči različnih držav članic tečejo postopki z istim zahtevkom med istima strankama, ð brez poseganja v člen 32(2), ï vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, po uradni dolžnosti prekinejo svoje postopke, vse dokler se ne ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek.

ò novo

2. V zadevah iz odstavka 1 se sodišče, ki je prvo začelo postopek, izreče za pristojno v šestih mesecih, razen če to ni mogoče zaradi izjemnih okoliščin. Na zahtevo katerega koli drugega sodišča ki je začelo postopek v sporu, sodišče, ki je prvo začelo postopek, obvesti navedeno sodišče, kdaj je začelo postopek in ali se je izreklo za pristojno za odločanja v sporu, če tega ni storilo, pa ga obvesti, kdaj se bo predvidoma izreklo za pristojno.

ê 44/2001

23. Ko se ugotovi pristojnost sodišča, ki je prvo začelo postopek, se vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, izrečejo za nepristojna v korist tega sodišča.

ò novo

4. Če je dogovorjeni ali določeni sedež arbitraže v državi članici, sodišča druge države članice, katerih pristojnosti se ugovarja na podlagi sporazuma o arbitraži, prekinejo postopke, ko sodišča države članice, v kateri se nahaja sedež arbitraže ali pred katere arbitražnim sodiščem se je začel postopek, kot glavno ali stransko stvar opredelijo obstoj, veljavnost ali učinke navedenega arbitražnega sporazuma.

Ta odstavek sodišču, katerega pristojnosti se ugovarja, ne preprečuje, da se v zgoraj navedenih okoliščinah izreče za nepristojno, če tako določa nacionalno pravo.

Ko so ugotovljeni obstoj, veljavnost ali učinki arbitražnega sporazuma, se sodišče, pred katerim se je začel postopek, izreče za nepristojno.

Ta odstavek ne velja za spore v zvezi z zadevami iz oddelkov 3, 4 in 5 Poglavja II.

ê 44/2001

Člen 2830

1. Če tečejo sorodne pravde pred sodišči različnih držav članic, lahko vsa sodišča, razen tistega, ki je prvo začelo postopek, prekinejo postopek.

ê 44/2001 (prilagojeno)

2. Če tečejo te pravdea √ pred sodiščem, ki je prvo začelo postopek, Õ na prvi stopnji, se lahko vsa druga sodišča, razen tistega, ki je prvo začelo postopek, na zahtevo ene od strank izrečejo za nepristojna, če je sodišče, ki je prvo začelo postopek, pristojno za odločanje v zadevnih postopkih in če zakon dovoljuje združitev pravd.

ê 44/2001

3. Za namene tega člena se šteje, da so pravde sorodne, če so tako tesno povezane med seboj, da se zdita njihova skupna obravnava in odločanje o njih smiselni, da bi se s tem izognili nevarnosti nezdružljivih sodnih odločb, ki bi izhajale iz ločenih postopkov.

ò novo

Člen 31

Če postopek v glavni stvari teče pred sodiščem države članice in se pri sodiščih druge države članice vloži zahteva za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, zadevna sodišča sodelujejo zaradi zagotavljanja ustreznega usklajevanja med postopkom v glavni stvari in postopkom o začasnih ukrepih.

Sodišče, pri katerem je bila vložena zahteva za začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, od drugega sodišča zahteva zlasti informacije o vseh pomembnih okoliščinah zadeve, kot so nujnost zahtevanega ukrepa ali zavrnitev podobnega ukrepa s strani sodišča, ki je prvo začelo postopek o glavni stvari.

ê 44/2001

Člen 2932

1. Če je za odločanje izključno pristojnih več sodišč, se vsa sodišča razen tistega, ki je prvo začelo postopek, izrečejo za nepristojna v korist prvega sodišča.

ò novo

2. Razen sporazumov iz oddelkov 3, 4 in 5 tega poglavja, ko sporazum iz člena 23 podeljuje izključno pristojnost sodišču ali sodiščem države članice, sodišča drugih držav članic niso pristojna za odločanje o sporu, dokler se sodišče ali sodišča, določena v sporazumu, ne izrečejo za nepristojna.

ê 44/2001

Člen 3033

1. Za namene tega oddelka se šteje, da je sodišče začelo postopek:

1.(a) v trenutku, ko je pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje vloženo prina sodišču, čepod pogojem, da tožnik kaspozneje ni opustil dejanj, ki bi jih moral opraviti v zvezi z vročitvijo pisanja tožencu; ali

2.(b) če je treba vročiti pisanje še pred vložitvijo na sodišče, v trenutku, ko ga prejme organ, ki je odgovoren za vročitev, pod pogojem, dače tožnik kaspozneje ni opustil dejanj, ki bi jih moral opraviti v zvezi z vložitvijo pisanja napri sodiščeu.

ò novo

Organ, pristojen za vročitev, iz točke (b) je prvi organ, ki prejme pisanja, ki jih je treba vročiti.

2. Sodišča in organi, ki so pristojni za vročitev, iz odstavka 1 na predpisan način zabeležijo datum in čas vložitve pisanja o začetku postopka, ali prejema pisanj, ki jih je treba vročiti.

3. Za namene tega oddelka se šteje, da je arbitražno sodišče začelo postopek, ko je stranka predlagala arbitra ali ko je stranka zaprosila institucijo, organ ali sodišče za podporo pri oblikovanju arbitražnega sodišča.

Člen 34

1. Ne glede na pravila iz členov 3 do 7 lahko sodišče v državi članici, ki začne postopek, ko pred sodišči tretje države teče postopek v zvezi z istim zahtevkom med istima strankama, prekine postopek, če:

(a) je sodišče tretje države prvo začelo postopek;

(b) se lahko pričakuje, da bo sodišče v tretji državi v razumnem času izdalo sodno odločbo, ki jo bo mogoče priznati in po potrebi izvršiti v navedeni državi članici; in

(c) meni, da je zaradi ustreznega sodnega varstva to potrebno.

2. V času prekinitve stranka, ki je vložila tožbo pri sodišču države članice, ne izgubi pravice do pretrganja prekluzivnih ali zastaralnih rokov, določenih s pravom navedene države članice.

3. Sodišče lahko kadar koli nadaljuje postopek na podlagi zahteve ene od strank ali po uradni dolžnosti, če je izpolnjen eden od navedenih pogojev:

(a) postopek pred sodiščem tretje države je prekinjen ali ustavljen;

(b) sodišče meni, da postopek pred sodiščem tretje države verjetno ne bo končan v razumnem roku;

(c) nadaljevanje postopka je potrebno zaradi ustreznega sodnega varstva.

4. Sodišče ustavi postopek na podlagi zahteve ene od strank ali po uradni dolžnosti, če se je postopek pred sodiščem tretje države končal in je bila v njem izdana sodna odločba, izvršljiva v navedeni državi, ali ki jo je po potrebi mogoče izvršiti v državi članici.

ê 44/2001

Oddelek 1011

ZAčASNI UKREPI IN UKREPI ZAVAROVANJA

ò novo

Člen 35

Če so za odločanje o glavni stvari pristojna sodišča države članice, so ta sodišča pristojna za izdajo začasnih ukrepov in ukrepov zavarovanja, ki jih določa zakonodaja navedene države.

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

Člen 3136

Pri sodiščih države članice se lahko vloži zahteva za začasne ukrepe alin ukrepe zavarovanja, ki jih predvideva pravo te države članice, tudi v primeru, ko so po tej uredbi za odločanje o glavni stvari pristojna sodišča druge države članice ð ali arbitražno sodišče ï.

ê 44/2001 (prilagojeno)

POGLAVJE III

PRIZNANJE √ , IZVRŠLJIVOST Õ IN IZVRŠITEV

Člen 32

Za namene te uredbe pomeni „sodna odločba“ vsako odločbo, ki jo izda sodišče države članice, ne glede na njeno poimenovanje, vključno s sklepom, odredbo, odločbo ali sklepom o izvršbi, kakor tudi odločitev o stroških, ki jo izda sodni uradnik.

ò novo

Člen 37

1. To poglavje ureja priznavanje, izvršljivost in izvrševanje sodnih odločb, ki spadajo na področje uporabe te uredbe.

2. Oddelek 1 velja za vse sodne odločbe, razen za tiste iz odstavka 3.

3. Oddelek 2 velja za sodne odločbe, izdane v drugi državi članici, v postopkih:

(a) o nepogodbenih obveznostih, ki izvirajo iz kršitev zasebnosti in osebnostnih pravic, vključno z obrekovanjem, ter

(b) v zvezi z nadomestilom za škodo, povzročeno z nezakonitim poslovnim ravnanjem večjemu številu oškodovancev, ki jih začne

i. državni organ;

ii. neprofitna organizacija, katere glavni namen in dejavnost je zastopati ali braniti interese skupine fizičnih ali pravnih oseb, in sicer na način, ki ne pomeni komercialnega pravnega svetovanja ali zastopanja pred sodiščem; ali

iii. skupina več kot dvanajst vlagateljev zahtev.

4. Brez poseganja v pristojnost Komisije, da kadar koli predlaga razširitev veljavnosti določb iz Oddelka 1 na sodne odločbe s področja veljavnosti odstavka 3(b) glede na stopnjo usklajenosti nacionalnih zakonodaj in sprememb zakonodaje Unije na tem področju, Komisija tri leta od začetka veljavnosti te uredbe ali prej, če bo predlagala nadaljnje usklajevanje, predloži Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru poročilo o preučitvi nadaljnje potrebe po ohranitvi postopka za priznavanje in izvršitev sodnih odločb, izdanih v zadevah iz odstavka 3(b) tega člena.

Oddelek 1

SODNE ODLOčBE, GLEDE KATERIH NI POTREBNA RAZGLASITEV IZVRšLJIVOSTI

PODODDELEK 1

ODPRAVA EKSEKVATURE

ČLEN 38

1. V skladu z določbami tega poglavja se sodna odločba, izdana v državi članici, prizna v drugi državi članici, ne da bi bilo treba začeti poseben postopek in brez možnosti ugovora njenemu priznanju.

2. Sodna odločba, izdana v eni državi članici, ki je izvršljiva v tej državi, je izvršljiva tudi v drugi državi članici, ne da bi jo bilo treba razglasiti za izvršljivo.

Člen 39

1. Stranka, ki želi v drugi državi članici uveljaviti sodno odločbo, priznano v skladu s členom 38(1), predloži izvod sodne odločbe, ki izpolnjuje pogoje, potrebne za ugotovitev njegove verodostojnosti.

2. Po potrebi lahko sodišče države članice, pred katerim se uveljavlja priznana sodna odločba, od stranke, ki uveljavlja sodno odločbo, zahteva, da predloži potrdilo, ki ga je izdalo sodišče izvora na obrazcu iz Priloge I, in da predloži transliteracijo ali prevod vsebine obrazca v skladu s členom 69.

Sodišče izvora izda takšno potrdilo tudi na zahtevo ene od zainteresiranih strank.

3. Sodišče, pred katerim se uveljavlja priznana sodna odločba, lahko prekine postopek v celoti ali delno, če se sodna odločba izpodbija v državi članici izvora ali v primeru zahteve za preizkus v skladu s členom 45 ali 46.

Pododdelek 2

IZVRšITEV

ČLEN 40

Izvršljiva sodna odločba po samem zakonu vključuje pooblastilo za ukrepe zavarovanja, ki so predpisani z zakonodajo države članice izvršitve.

Člen 41

1. Ob upoštevanju določb tega poglavja postopek izvršitve sodnih odločb, izdanih v drugi državi članici, ureja pravo države članice izvršitve. Sodna odločba, ki je izdana v državi članici in je izvršljiva v državi članici izvršitve, se tam izvrši pod enakimi pogoji kot sodna odločba, izdana v tej državi članici.

2. Ne glede na odstavek 1 se razlogi za zavrnitev ali prekinitev izvršitve v skladu s pravom države članice izvršitve ne upoštevajo, če so povezani s primeri iz členov 43 do 46.

Člen 42

1. Za namene izvršitve sodne odločbe, ki ni navedena v odstavku 2, v drugi državi članici, vlagatelj predloži organom, pristojnim za izvršitev:

(a) izvod sodne odločbe, ki izpolnjuje pogoje, potrebne za potrditev njegove verodostojnosti in

(b) potrdilo na obrazcu iz Priloge I, ki ga je izdalo sodišče izvora in potrjuje izvršljivost sodne odločbe ter po potrebi vsebuje izvleček sodne odločbe in pomembne informacije o vračljivih stroških postopka ter izračun obresti.

2. Za namene izvršitve sodne odločbe o začasnih ukrepih in ukrepih zavarovanja v drugi državi članici, vlagatelj predloži organom, pristojnim za izvršitev:

(a) izvod sodne odločbe, ki izpolnjuje pogoje, potrebne za potrditev njegove verodostojnosti in

(b) potrdilo na obrazcu iz Priloge I, ki ga je izdalo sodišče izvora in vsebuje opis ukrepa ter potrjuje:

(i) da je sodišče stvarno pristojno, in

(ii) če je ukrep odrejen, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče, in naj bi se izvršil brez predhodne vročitve tožencu, da ima toženec pravico izpodbijati ukrep na podlagi nacionalnega prava države članice izvora.

3. Pristojni organ lahko v skladu s členom 69 po potrebi zahteva transliteracijo ali prevod vsebine obrazca iz točke (b) odstavkov 1 in 2 tega člena.

4. Pristojni organi od vlagatelja ne smejo zahtevati prevoda sodne odločbe. Prevod pa se sme zahtevati, če se izpodbija izvršitev sodne odločbe in se zdi prevod potreben.

Člen 43

Pristojni organ v državi članici izvršitve na prošnjo toženca v celoti ali delno zavrne izvršitev sodne odločbe, če:

(a) je nezdružljiva s sodno odločbo, izdano v sporu med istima strankama v državi članici izvršitve;

(b) je nezdružljiva s predhodno sodno odločbo, izdano v drugi državi članici ali v tretji državi glede istega zahtevka med istima strankama, če predhodna sodna odločba izpolnjuje pogoje za priznanje v državi članici izvršitve.

Člen 44

1. V primeru zahteve za preizkus v skladu s členom 45 ali 46 lahko pristojni organ v državi članici izvršitve na zahtevo toženca:

(a) omeji postopek izvršitve na ukrepe zavarovanja;

(b) pogojuje izvršitev s plačilom varščine, ki jo samo določi; ali

(c) v celoti ali delno zadrži izvrševanje sodne odločbe.

2. Pristojni organ na zahtevo toženca prekine izvršitev sodne odločbe, če se izvršljivost te sodne odločbe začasno zadrži v državi članici izvora.

3. Če je ukrep zavarovanja odrejen, ne da bi bil toženec vabljen pred sodišče, in naj bi se izvršil brez predhodne vročitve tožencu, lahko pristojni organ na zahtevo toženca začasno zadrži njegovo izvršitev, če toženec izpodbija ukrep v državi članici izvora.

Pododdelek 3

SKUPNE DOLOčBE

Člen 45

1. Tožena stranka, ki se ne spusti v postopek v državi članici izvora, ima pravico, da zahteva ponoven preizkus sodne odločbe pred pristojnim sodiščem te države članice, če:

(a) ji pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje ni bilo vročeno pravočasno in na način, ki bi ji omogočil pripravo obrambe; ali

(b) ji je bilo zaradi višje sile ali izrednih okoliščin, ki so nastopile brez njene krivde, preprečeno izpodbijanje zahteve;

razen če ni začela postopka za izpodbijanje sodne odločbe, čeprav je to možnost imela.

2. Zahteva se vloži na obrazcu iz Priloge II.

3. Zahteva se lahko vloži neposredno pri sodišču v državi članici izvora, ki je pristojno za preizkus iz tega člena. Zahteva se lahko vloži tudi pri pristojnem sodišču države članice izvršitve, ki brez odlašanja pošlje zahtevo pristojnemu sodišču v državi članici izvora z uporabo komunikacijskih sredstev, kot so bila uradno sporočena v skladu s členom 87(b).

4. Zahteva za preizkus se vloži nemudoma, najpozneje v 45 dneh odkar je bil toženec uspešno seznanjen z vsebino sodne odločbe in se je nanjo lahko odzval. Če toženec zahteva preizkus v postopku izvršitve sodne odločbe, rok začne teči najpozneje z dnem uveljavitve prvega izvršilnega ukrepa, zaradi katerega njegovo premoženje v celoti ali delno postane nerazpoložljivo. Šteje se, da je bila zahteva vložena, ko jo prejme eno od sodišč iz odstavka 3.

5. Če je zahteva za preizkus sodne odločbe očitno neutemeljena, sodišče nemudoma zavrne zahtevo, najpozneje pa v 30 dneh od prejema zahteve. V navedenem primeru sodna odločba ostane v veljavi.

Če sodišče odloči, da je zahteva za preizkus sodne odločbe utemeljena zaradi enega od razlogov iz odstavka 1, je sodna odločba nična in neveljavna. Vendar pa stranka, ki ji je sodno odločbo izdalo sodišče izvora, ne izgubi pravic, ki izhajajo iz pretrganja prekluzivnih ali zastaralnih rokov in jih je pridobila v prejšnjem postopku.

6. Ta določba se uporabi namesto člena 19(4) Uredbe (ES) št. 1393/2007, če je morala država članica v skladu z navedeno uredbo poslati pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje drugi državi članici.

Člen 46

1. V primerih, ki niso navedeni v členu 45, ima stranka pravico zahtevati zavrnitev priznanja ali izvršitve sodne odločbe, če bi bila takšno priznanje ali takšna izvršitev v nasprotju s temeljnimi načeli, ki so podlaga pravice do poštenega sojenja.

2. Zahteva se vloži pri sodišču države članice izvršitve iz Priloge III. Krajevna pristojnost se določi po stalnem prebivališču ali sedežu dolžnika ali po kraju izvršitve.

3. Za postopek vložitve zahteve se uporablja pravo države članice izvršitve.

4. Če je zahteva očitno neutemeljena, sodišče nemudoma zavrne zahtevo, najpozneje pa v 30 dneh od prejema zahteve.

5. Če sodišče odloči, da je zahteva utemeljena, se priznanje ali izvršitev sodne odločbe zavrne.

6. Sodna odločba, izdana v skladu s tem členom, se lahko izpodbija samo s pravnim sredstvom iz Priloge IV.

7. Sodišče, pri katerem je vložena zahteva v skladu s tem členom, lahko prekine postopek, če je bilo zoper sodno odločbo vloženo redno pravno sredstvo v državi članici izvora, ali če se rok za vložitev tega pravnega sredstva še ni iztekel. Če se rok za vložitev takšnega pravnega sredstva še ni iztekel, lahko sodišče določi rok, v katerem je treba vložiti takšno pravno sredstvo.

8. Stranka, ki v postopku ne uspe, na podlagi tega člena nosi stroške postopka, vključno s stroški postopka druge stranke.

ê 44/2001 (prilagojeno)

Oddelek 12

PRIZNANJE √ SODNBE ODLOčBE, ZA KATERE SE ZAčASNO ZAHTEVA RAZGLASITEV IZVRšLJIVOSTI Õ

Člen 3347

1. Sodna odločba, izdana v državi članici v zadevah iz člena 37(3), se v drugih državah članicah prizna, ne da bi bilo potrebno za priznanje začeti kakršen koli poseben postopek.

2. Vsaka zainteresirana stranka, ki kot glavni predmet spora uveljavlja priznanje sodne odločbe, lahko v skladu s postopkom iz √ členov 50 do 63 Õ zahteva, da se sodna odločba prizna.

ê 44/2001

3. Če je izid postopka pred sodiščem države članice odvisen od odločitve o priznanju kot o predhodnem vprašanju, lahko o priznanju odloči to sodišče.

ê 44/2001 (prilagojeno)

Člen 3448

Sodna odločba se ne prizna:

1. če bi bilo njeno priznanje v očitnem nasprotju z javnim redom √ ( ordre public ) Õ v državi članici, v kateri se zahteva priznanje;

ê 44/2001

2. če tožencu, ki se ni spustil v postopek, ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravil obrambo, razen če toženec ni začel postopka za izpodbijanje sodne odločbe, čeprav je imel to možnost;

3. če je nezdružljiva s sodno odločbo, izdano v sporu med istima strankama v državi članici, v kateri se zahteva priznanje;

ê 44/2001

4. če je nezdružljiva s predhodno sodno odločbo, izdano v drugi državi članici ali v tretji državi glede istega zahtevka med istima strankama, pod pogojem, da predhodna sodna odločba izpolnjuje pogoje za priznanje v državi članici, v kateri se zahteva priznanje.

ê 44/2001

ð novo

Člen 35

1. Poleg tega se sodna odločba ne prizna, če se ni upoštevalo določb oddelkov 3, 4 ali 6 poglavja II ali v primeru iz člena 72.

2. Pri preverjanju pristojnosti iz prejšnjega odstavka je sodišče ali pristojen organ, pred katerih se zahteva priznanje, vezan na ugotovitve dejstev, na katerih je sodišče v državi članici izvora utemeljilo svojo pristojnost.

3. Brez poseganja v prvi odstavek pristojnosti sodišč države članice izvora ni dovoljeno preverjati. Preizkusa javnega reda iz točke 1 člena 34 ni dovoljeno uporabiti glede pravil o pristojnosti.

Člen 3749

1. Sodišče države članice, v kateri se zahteva priznanje sodne odločbe, izdane v drugi državi članici, lahko prekine postopek, če je bilo zoper sodno odločbo vloženo redno pravno sredstvo ð je izvršljivost sodne odločbe v državi članici izvora začasno zadržana zaradi odločanja o pravnem sredstvu ï.

2. Sodišče države članice, v kateri se zahteva priznanje sodne odločbe, izdane na Irskem ali v Združenem kraljestvu, lahko prekine postopek, če je izvršitev v državi izvora začasno zadržana zaradi odločanja o pravnem sredstvu.

ê 44/2001 (prilagojeno)

ODDELEK 2

IZVRšITEV

ČLEN 3850

1. Sodna odločba, izdana v državi članici in izvršljiva v tej državi članici, se izvrši √ je izvršljiva Õ v drugih državiah članiciah, ko je na zahtevo katere koli od zainteresiranih strank razglašena za izvršljivo v tej državi članici √ v skladu s postopkom iz členov 51 do 63 Õ .

ê 44/2001

2. Vendar se v Združenem kraljestvu taka sodna odločba izvrši v Angliji in Walesu, na Škotskem ali na Severnem Irskem po tem, ko je bila na zahtevo ene od zainteresiranih strank registrirana za izvršitev v zadevnem delu Združenega kraljestva.

Člen 3951

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

1. Zahteva √ za razglasitev izvršljivosti Õ se vloži pri sodišču ali pristojnem organu iz seznama v Prilogi II ð države članice izvršitve, katerega ime ta država članica uradno sporoči Komisiji v skladu s členom 87(d) ï .

ê 44/2001

2. Krajevna pristojnost se določi po stalnem prebivališču ali sedežu dolžnika ali po kraju izvršitve.

Člen 4052

ê 44/2001 (prilagojeno)

1. Za postopek vložitve zahteve √ za razglasitev izvršljivosti Õ se uporablja pravo države članice, v kateri se zahteva izvršitev √ izvršitve Õ .

2. √ Zahtevi se priložijo naslednji dokumenti: Õ

√ (a) izvod sodne odločbe, ki izpolnjuje pogoje, potrebne za potrditev njegove verodostojnosti Õ

√ (b) potrdilo, ki ga je izdalo sodišče ali pristojni organ države članice izvora na obrazcu iz Priloge VI, brez poseganja v člen 53. Õ

ê 44/2001

2. Vlagatelj zahteve mora na območju pristojnosti sodišča, pri katerem je bila vložena zahteva, izbrati naslov za vročitve. Če pa pravo države članice, v kateri se zahteva izvršitev, ne predpisuje tovrstnega naslova, imenuje vlagatelj zahteve pooblaščenca za vročitve.

3. Zahtevi se priložijo listine iz člena 53.

Člen 5553

1. Če potrdilo iz člena 54 52(2)(b) ni predloženo, lahko sodišče ali pristojni organ določi rok za njegovo predložitev, sprejme enakovredno listino ali, če je mnenja, da razpolaga z zadostnimi podatki, stranko oprosti predložitve.

ê 44/2001 (prilagojeno)

2. √ V primeru iz odstavka 1, Õ Čče to zahteva sodišče ali pristojni organ, je treba listine predložiti v prevodu. Prevod mora overiti v eni izmed držav članic za to pooblaščena oseba.

Člen 4154

Sodna odločba se razglasi za izvršljivo √ brez kakršnega koli preizkusa iz člena 48 Õ takoj po izpolnitvi formalnosti iz člena 5352 brez kakršnega koli preizkusa iz členov 34 in 35. Dolžnik v tej fazi postopka nima možnosti podajati kakršnih koli izjav glede zahteve.

Člen 4255

1. O razglasitvi izvršljivosti je treba nemudoma obvestiti vlagatelja zahteve v skladu s postopkom, predpisanim po pravu države članice , v kateri se zahteva izvršitev √ izvršitve Õ .

ê 44/2001

2. Razglasitev izvršljivosti se vroči dolžniku skupaj s sodno odločbo, če mu ta ni bila vročena že prej.

Člen 4356

1. Obe stranki lahko zoper razglasitev izvršljivosti vložita pravno sredstvo.

ê 44/2001

ð novo

2. Pravno sredstvo se vloži pri sodišču iz seznama v Prilogi III ð države članice izvršitve, katerega ime ta država članica uradno sporoči Komisiji v skladu s členom 87(e) ï .

3. Pravno sredstvo se obravnava v kontradiktornem postopku.

4. Če se dolžnik ne spusti v postopek pred sodiščem, ki odloča o pravnem sredstvu, ki ga je vložil vlagatelj, se uporablja člen 26(2) do (4) 28, tudi če dolžnik nima stalnega prebivališča ali sedeža v nobeni od držav članic.

5. Pravno sredstvo zoper razglasitev izvršljivosti je treba vložiti v enem mesecu ð 30 dneh ï po njeni vročitvi. Če dolžnik nima stalnega prebivališča ali sedeža v državi članici, v kateri je bila razglašena izvršljivost, temveč v drugi državi članici, je rok za pravno sredstvo dva meseca ð 45 dni ï in začne teči od dne vročitve njemu osebno ali na njegovem stalnem prebivališču ali sedežu. Tega roka ni dovoljeno podaljšati na račun oddaljenosti.

Člen 4457

Sodna odločbaOdločitev, izdana v zvezi s pravnim sredstvom, se lahko izpodbija samo s pravnim sredstvom iz Priloge IV ð po postopku, o katerem je država članica uradno obvestila Komisijo v skladu s členom 87(f) ï .

Člen 4558

ê 44/2001 (prilagojeno)

1. Sodišče, pri katerem se vloži pravno sredstvo iz člena 4356 ali 4457, zavrne razglasitev izvršljivosti oz. prekliče razglasitev izvršljivosti samo na podlagi enega izmed razlogov iz členova 34 in 3548. Svojo odločitev mora sprejeti brez odlašanja.

2. Pod nobenimi pogoji tuje sodne odločbe ni dovoljeno preverjati glede vsebine.

ò novo

2. Ob upoštevanju člena 56(4) sodišče, ki začne postopek v zvezi s pravnim sredstvom iz člena 56, odloči v 90 dneh od dne, ko se je postopek začel, razen če to ni mogoče zaradi izjemnih okoliščin.

ê 44/2001 (prilagojeno)

√ 3. Sodišče, ki je začelo postopek v zvezi s pravnim sredstvom iz člena 57, odloči brez odlašanja. Õ

ê 44/2001

ð novo

Člen 4659

1. Sodišče, pri katerem je vloženo pravno sredstvo v skladu s členom 4356 ali 4457, lahko na zahtevo dolžnika prekine postopek, če je bilo zoper sodno odločbo vloženo redno pravno sredstvo ð bila izvršljivost sodne odločbe ï v državi članici izvora ð začasno zadržana ï , ali če se rok za to ð zaradi odločanja o ï pravnoem sredstvou še ni iztekel; v slednjem primeru sodišče lahko določi rok za vložitev tega pravnega sredstva.

2. Če je bila sodna odločba izdana na Irskem ali v Združenem kraljestvu, se vsako pravno sredstvo, ki je na razpolago v državi članici izvora, za namene odstavka 1 šteje za redno pravno sredstvo.

2. Sodišče lahko pogojuje izvršbo s plačilom varščine, ki jo samo določi.

Člen 60

ê 44/2001 (prilagojeno)

1. Ko je treba sodno odločbo priznati v skladu s to uredbo √ tem oddelkom Õ , ima vlagatelj zahteve vedno možnost uveljavljati začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja po pravu zaprošene države članice √ izvršitve Õ , ne da bi bilo za to treba razglasiti izvršljivost sodne odločbe v skladu s členom 4154.

2. Razglasitev izvršljivosti √ po samem zakonu Õ vključuje pooblastilo za ukrepe zavarovanja.

ê 44/2001 (prilagojeno)

3. V predpisanem roku za pravno sredstvo iz člena 43(5)56(5) zoper razglasitev izvršljivosti in vse do odločitve o tem pravnem sredstvu zoper dolžnika ni dovoljeno sprejeti nobenega ukrepa izvršbe, razen ukrepov zavarovanja.

Člen 4861

1. Če je tuja sodna odločba odločila o več zahtevkih iz tožbe, pa izvršljivosti ni mogoče razglasiti glede vseh zahtevkov, sodišče ali pristojni organ razglasi izvršljivost glede enega ali več izmed teh zahtevkov.

ê 44/2001

2. Vlagatelj zahteve lahko zahteva, da se razglasitev izvršljivosti omeji na del izreka sodne odločbe.

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

Člen 5062

Če je bila vlagatelju zahteve v državi članici izvora odobrena popolna ali delna brezplačna pravna pomoč ali oprostitev stroškov postopka, je ta upravičen v postopku, predvidenem v tem oddelku, ð vseh postopkih za razglasitev izvršljivosti ï do kar najširše brezplačne pravne pomoči ali oprostitve stroškov postopka, ki ju dopušča pravo zaprošene države članice √ izvršitve Õ .

ê 44/2001 (prilagojeno)

Člen 5263

V državi članici , v kateri se zahteva izvršitev, √ izvršitve Õ v postopku za razglasitev izvršljivosti ni dovoljeno zahtevati nobene takse, pristojbine ali dajatve, izračunane glede na vrednost spornega predmeta.

Oddelek 3

SKUPNE DOLOčBE

ê 44/2001

Člen 64

Pod nobenimi pogoji sodne odločbe, izdane v državi članici, ni dovoljeno preizkusiti glede vsebine v državi članici priznanja, izvršljivosti ali izvršbe.

ò novo

Člen 65

Stranki, ki zahteva priznanje, izvršljivost ali izvršitev sodne odločbe, izdane v drugi državi članici, v državi članici izvršitve ni treba imeti niti poštnega naslova niti pooblaščenca.

Člen 66

Če sodna odločba vsebuje ukrep ali odredbo, ki v državi članici izvršitve ne obstaja, pristojni organ te države članice ukrep ali odredbo, kolikor je najbolj mogoče, prilagodi ukrepu ali odredbi, ki v njeni zakonodaji obstaja in ima enakovredne učinke ter je namenjena izpolnjevanju podobnih ciljev in interesov.

ê 44/2001 (prilagojeno)

ð novo

Člen 4967

Tuja Ssodna odločba √ , izdana v državi članici Õ , ki nalaga plačilo periodične denarne kazni, je izvršljiva v državi članici, v kateri se zahteva izvršiteve √ v skladu z oddelkom 1 oziroma 2. Õ ð Pristojno sodišče ali pristojni organ države članice izvršitve določi ï samo v primeru, če je znesek kazni ð , če tega zneska ï sodišče države članice izvora ð ni ï dokončno določilo.

Člen 5168

Od stranke, ki v eni od držav članic vloži zahtevo za izvršitev sodne odločbe, izdane v drugi državi članici, ni dovoljeno zahtevati nobene oblike varščine ali depozita iz razloga, ker je ta stranka tuj državljan ali ker nima stalnega prebivališča ali ker ne prebiva v državi √ članici Õ , v kateri se zahteva izvršiteve.

ò novo

Člen 69

1. Če se po tej uredbi zahteva transliteracija ali prevod, se besedilo transliterira ali prevede v uradni jezik zadevne države članice, ali če je v tej državi članici več uradnih jezikov, v uradni jezik ali enega od uradnih jezikov sodnega postopka v kraju, v katerem se uveljavlja priznana sodna odločba ali se vlaga zahteva, in sicer v skladu z zakonodajo te države članice.

2. V obrazcih iz členov 39 in 42 se lahko besedilo transliterira ali prevede tudi v kateri koli drug uradni jezik ali uradne jezike institucij Unije, za katere je ta država članica navedla, da so sprejemljivi.

3. Vsak prevod po tej uredbi mora opraviti oseba, ki je za to pooblaščena v eni od držav članic.

ê 44/2001 (prilagojeno)

Člen 53

1. Stranka, ki zahteva