Uvod

Enotni digitalni trg spada med 10 političnih prednostnih nalog Komisije. Cilj strategije za enotni digitalni trg je ustvariti digitalne priložnosti za ljudi in podjetja na trgu z več kot 500 milijoni potrošnikov EU. Dokončanje enotnega digitalnega trga bi evropskemu gospodarstvu lahko prineslo do 415 milijard EUR na leto, ustvarilo nova delovna mesta in preoblikovalo naše javne storitve. V 18 mesecih po sprejetju strategije za enotni digitalni trg je Evropska komisija pripravila napovedane predloge. V vmesnem pregledu strategije je posodobila svojo analizo in se osredotočila na naslednji niz izzivov. Digitalne tehnologije spreminjajo naš svet in imajo pomemben učinek na davčne sisteme. Pripomorejo k izboljševanju njihovega upravljanja ter ponujajo rešitve za zmanjšanje upravnih obremenitev, olajšujejo sodelovanje med davčnimi organi in se borijo proti davčnim utajam. Vendar pa preoblikujejo poslovne modele, pri čemer neopredmetena sredstva igrajo vedno pomembnejšo vlogo, kar vrši pritisk na evropski davčni sistem.

Enotni digitalni trg EU potrebuje sodoben in stabilen davčni okvir, da bi digitalno gospodarstvo spodbujalo inovacije, odpravilo razdrobljenost trga in omogočilo vsem akterjem, da izkoristijo novo tržno dinamiko pod pravičnimi in uravnoteženimi pogoji. To je bistvenega pomena za zagotavljanje varnosti na davčnem področju za poslovne naložbe in preprečevanje nastanka novih davčnih vrzeli na enotnem trgu.

Na področju obdavčevanja imajo oblikovalci politik težave pri iskanju rešitev, ki bi zagotovile pravično in učinkovito obdavčitev ob vse hitrejši digitalni preobrazbi gospodarstva. Mednarodni davčni predpisi so pomanjkljivi, saj so bili prvotno oblikovani za klasična podjetja in so zdaj zastareli. Sedanja davčna pravila niso več ustrezna za današnje razmere, v katerih se podjetja močno opirajo na neopredmetena sredstva, podatke in avtomatizacijo, ki olajšujejo čezmejno spletno trgovanje brez fizične prisotnosti in jih je težko vrednotiti. Ta vprašanja ne zadevajo le digitalnega gospodarstva, temveč potencialno vplivajo na vsa podjetja. Zato so nekatera podjetja prisotna v nekaterih državah, kjer potrošnikom ponujajo storitve in z njimi sklepajo pogodbe, pri čemer v polni meri izkoriščajo infrastrukturo in institucije pravne države, ki so na voljo, obenem pa se za davčne namene ne štejejo kot prisotna. Ta položaj, v katerem uživajo nezaslužene koristi, jim omogoča konkurenčno prednost v primerjavi z uveljavljenimi podjetji.

Čedalje večji izziv, kako zagotoviti pravično obdavčitev digitalnega gospodarstva, zato še vedno ni ustrezno rešen, in sicer zlasti zaradi pomanjkanja mednarodnega soglasja in večrazsežnostne narave problema. Takšno stanje je nevzdržno v vse bolj globaliziranem in digitalno povezanem svetu, v katerem se vedno več dejavnosti seli v digitalni prostor. Neuspešno reševanje teh razmer bo ustvarilo še več priložnosti za izogibanje davkom, manj bo davčnih prihodkov za javne proračune, to pa bo imelo posledice za socialno pravičnost, med drugim z zmanjševanjem socialnih proračunov, in bo zamajalo enake konkurenčne pogoje za podjetja. To ogroža konkurenčnost EU, pravično obdavčitev in vzdržnost proračunov držav članic. Kot je poudaril predsednik Komisije Jean-Claude Juncker v svojem govoru o stanju v Uniji leta 2017, Komisija poziva k pravični obdavčitvi za digitalno industrijo. Na neformalnem zasedanju Sveta ECOFIN v Talinu je predsedstvo ob podpori velikega števila držav članic pozvala Komisijo, naj prouči možnosti in predlaga učinkovite rešitve, z namenom, da bi se dogovorili o nadaljnjih korakih za EU do konca leta.

Ta Komisija že od začetka svojega mandata sprejema ukrepe za zagotovitev načela, da bi vsa podjetja, ki poslujejo v EU, morala plačevati davke tam, kjer se ustvarijo dobički in vrednost. To načelo je bistvenega pomena za pravično in učinkovito obdavčitev na enotnem trgu in ga je mogoče uveljaviti le s skupnimi in usklajenimi ukrepi. Različni nacionalni pristopi znotraj EU lahko povzročijo razdrobljenost enotnega trga, povečanje davčne negotovosti, destabilizacijo enakih konkurenčnih pogojev in nastanek novih vrzeli za davčne zlorabe. Kot je bilo navedeno že v poročilu Komisije maja 2014, je mednarodni davčni okvir potreben reforme, da bo učinkovito zajel vrednost, ustvarjeno z novimi poslovnimi modeli; žal se je bilo po dosedanjih izkušnjah težko dogovarjati o rešitvah na globalni ravni, kot je razvidno iz poročila OECD iz oktobra 2015. Zdaj pa je nastopil čas za ukrepanje. Komisija želi ambiciozno agendo EU za to področje in skupni pristop EU, da se zagotovi učinkovita obdavčitev digitalnega gospodarstva na način, ki bo zagotavljal pravičnost in podpiral rast.

Nova agenda bo dopolnila že doseženi znatni napredek pri izboljševanju okvira za davek od dohodkov pravnih oseb v preteklih letih, tako na ravni EU kot tudi na mednarodni ravni. Znotraj EU so se države članice dogovorile o sklopu ambicioznih novih pravil za preprečevanje agresivnega davčnega načrtovanja in povečanje davčne preglednosti ter okrepile svoje mednarodno stališče o dobrem davčnem upravljanju v okviru zunanje strategije za učinkovito obdavčenje. Na področju nadzora nad državno pomočjo je Komisija izvedla splošno poizvedbo glede praks izdajanja davčnih stališč držav članic in preiskuje davčna stališča in sheme, ki nekaterim podjetjem omogočajo ugodnejšo davčno obravnavo. Komisija je v več primerih odredila vračilo pomoči. Na področju davka na dodano vrednost (DDV) Komisija prav tako odločno obravnava izzive, ki jih prinaša digitalno gospodarstvo, s svojim predlogom o e-trgovanju. Napredujejo pogajanja o skupni konsolidirani osnovi za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB), ki jo je Komisija ponovno sprožila leta 2016. Ko bo sprejeta, bo CCCTB nudila konkurenčen, pravičen in trden okvir za obdavčitev podjetij na enotnem trgu.

Podjetja so danes bolj digitalizirana kot kdaj koli prej

Delujemo v globaliziranem svetu brez meja. Povečano porabo spremljata okrepljena trgovina in vedno večji obseg trgovanja. Hkrati je trgovina vse bolj mednarodna. Rast digitalnega gospodarstva prinaša korenite spremembe v vsakdanjem življenju in poslovne modele, ki ne vplivajo samo na tradicionalne gospodarske, politične, upravne, izvršilne in poslovne modele, temveč tudi na davčno in carinsko upravo.

Digitalizacija je olajšala in pospešila čezmejno trgovino. Razvoj poslovnih modelov pomeni, da podjetja danes delujejo bistveno drugače, kot so delovala v času oblikovanja mednarodnih davčnih in carinskih predpisov; danes na primer za prodajo blaga in storitev na trgu ni potrebna fizična prisotnost, kar pomeni, da je morda težko določiti davčno osnovo v državi, pod katere jurisdikcijo je trg, ali poreklo blaga za carinske namene. Z enim klikom lahko naročamo izdelke z vsega sveta. To pomeni nov tržni doseg, na splošno nižje cene in nove priložnosti. Za obstoječe poslovne modele je to motnja, spletne platforme pa se učinkoviteje odzivajo na povpraševanje. Pomembno je, da posledica ni le povečanje trgovine, ampak tudi razdrobljenost trgovine, saj se vključujejo nove stranke, ki niso vedno seznanjene z davčnimi in carinskimi obveznostmi, ali pa morda znajo strukturirati svoje dejavnosti tako, da te obveznosti obidejo.

Digitalizacija spreminja naravo izmenjave, tako da briše meje med blagom in storitvami s preoblikovanjem izdelkov v njihovo digitalno predstavitev, kot so e-knjige, ali z uporabo najmanjše možne količine materiala, na primer s tiskanjem v tehniki 3D. Gospodarstvo je vedno bolj digitalizirano, zato se bodo z nastankom novih poslovnih modelov obstoječi poslovni modeli morali prilagoditi tej novi realnosti. Nekatere izmed glavnih značilnosti novih poslovnih modelov so sposobnost opravljanja dejavnosti na daljavo, nestanovitnost na trgu (npr. hitra pridobitev in izguba tržnega deleža), trend k monopolu ali oligopolu ter mrežni učinki.

Digitalizacija svetovnega gospodarstva poteka hitro in v velikem obsegu ter prežema skoraj vsa področja družbe. V Evropi je skoraj tretjina rasti celotne industrijske proizvodnje posledica uvajanja digitalnih tehnologij. Leta 2006 je bilo samo eno tehnološko podjetje med dvajseterico najboljših, kar je predstavljalo samo 7 % tržne kapitalizacije. Leta 2017 je bilo med vodilnimi 20 podjetji po tržni kapitalizaciji 9 tehnoloških podjetij, na katera je odpadlo 54 % skupne tržne kapitalizacije vodilne dvajseterice. Med letoma 2008 in 2016 so se prihodki vodilnih petih spletnih trgovcev na drobno v povprečju povečali za 32 % letno. V istem obdobju so prihodki v celotnem sektorju trgovine na drobno v EU porasli v povprečju za 1 % na leto. Z novo generacijo informacijskih tehnologij, kot so internet stvari, umetne inteligenca, robotika in virtualna resničnost, bo hitro sledil nadaljnji napredek. Digitalne rešitve se uporabljajo čedalje pogosteje in odpirajo nove priložnosti za državljane, podjetja, vlagatelje in javne uprave. Bistveno je, da podjetja EU izkoristijo te priložnosti, da ostanejo konkurenčna, in da lahko zagonska podjetja EU hitro rastejo, pri čemer izkoristijo rešitve računalništva v oblaku, velepodatkov, robotike in širokopasovnih povezav visokih hitrosti. Izziv pri tem je, da Evropa hitro izkoristi vse te digitalne priložnosti za zagotavljanje evropske konkurenčnosti, pri tem pa zagotovi pravično obdavčitev.

Digitalizacija vpliva na vsa podjetja, vendar v različni meri. Izziv za davčno politiko predstavljata raznolikost poslovnih modelov, ki jih omogoča tehnologija, in izkoriščanje velikih količin podatkov. Potrošniki lahko kupujejo blago in storitve povsod po svetu prek spleta namesto v lokalnih trgovinah. Novim generacijam potrošnikov več pomeni takojšen dostop kot lastništvo. Digitalne platforme, ki ne potrebujejo veliko sredstev, povezujejo proste zmogljivosti in povpraševanje ter omogočajo velike količine sodelovalnih transakcij, za katere se v naslednjem desetletju napoveduje rast za 35 % na leto. Precejšnji del vrednosti vseh vrst podjetij danes izvira iz neopredmetenih sredstev, informacij in podatkov. Ena sama značilnost, ki bi opredeljevala nove načine poslovanja v digitalnem prostoru, ne obstaja in različni vidiki takšnega poslovanja so pogosto združeni v enem in istem podjetju. Zaradi te raznolikosti je potrebno določiti obseg različnih vrst digitalnih dejavnosti in storitev, ki bodo zajete v morebitnih rešitvah. V nadaljevanju sledi neizčrpni seznam, v katerem so navedeni nekateri novi načini poslovanja v digitalnem gospodarstvu, pri katerih se poraja vprašanje kraja in predmeta obdavčitve. Te nove paradigme terjajo nove odzive politike.

Primeri novih načinov poslovanja ·Model spletnih trgovcev na drobno, pri katerem spletne platforme prodajajo blago ali povezujejo kupce in prodajalce v zameno za plačilo za transakcijo ali posredniško provizijo. Primeri takih podjetij so Amazon, Zalando in Alibaba. ·Model družbenih medijev, pri katerem imajo lastniki omrežij prihodke od oglaševanja, ki poteka s pošiljanjem ciljno usmerjenih marketinških sporočil potrošnikom. Primeri takih podjetij so Facebook, Xing in Qzone. ·Naročniški model, pri katerem platforme zaračunavajo naročnino za stalni dostop do digitalnih storitev (npr. glasbe ali video vsebin). Primeri takih podjetij so Netflix, Spotify in iQiyi. ·Model sodelovalnih platform, pri katerem digitalne platforme povezujejo proste zmogljivosti in povpraševanje, uporabljajo mehanizme ugleda kot temelj potrošnje in posameznikom omogočajo, da delijo „dostop“ do sredstev namesto njihovega lastništva. Platforme zaračunavajo fiksno ali variabilno provizijo za vsako transakcijo. Primeri takih podjetij so Airbnb, Blablacar in Didi Chuxing.

EU potrebuje sodoben davčni okvir za izkoriščanje digitalnih priložnosti in hkratno zagotavljanje pravične obdavčitve. Enaki konkurenčni pogoji so osnovni pogoj, da se vsem podjetjem omogočijo inovacije, razvoj in rast za podporo višjih ravni produktivnosti, zaposlovanja in blaginje. Vendar pa se stopnja digitalizacije od sektorja do sektorja razlikuje, zlasti v primerjavi med visokotehnološkimi in bolj tradicionalnimi področji, pa tudi med državami članicami in regijami. Obstajajo tudi znatne razlike med velikimi podjetji in MSP. V povprečju za domače digitalizirane poslovne modele velja dejanska davčna stopnja v višini le 8,5 %, ki ne dosega niti polovice stopnje, ki velja za tradicionalne poslovne modele (glej diagram spodaj). To je predvsem posledica značilnosti digitaliziranih poslovnih modelov, ki so močno odvisni od neopredmetenih sredstev in imajo koristi od davčnih spodbud. Čezmejna digitalizirana podjetja imajo koristi od prav tako nizke davčne obremenitve, celo brez upoštevanja agresivnega čezmejnega davčnega načrtovanja, ki lahko davčno obremenitev zniža tako rekoč na ničlo.

Vir: Digitalni davčni indeks (Digital Tax Index), PWC in ZEW, 2017.