22.

Glavne spremembe v primerjavi s prvotnim predlogom Evropske komisije je mogoče povzeti na naslednji način: (a) seznam opredelitev pojmov v členu 2 je bil razširjen; nekateri pojmi so bili dodani (npr. „bivalno vozilo“, „furgon“ in „brezemisijsko vozilo“), drugi pa so bili jasneje ali natančneje opredeljeni (npr. „težko vozilo“, „lahko vozilo“ in „bistveno spremenjena cestninska ureditev ali ureditev zaračunavanja pristojbin“); (b) člen 7: spremenjena je bila temeljna določba, ki opredeljuje splošna načela zaračunavanja: — pristojbine za vozila – lahka vozila, težka vozila ali vrste vozil iz teh kategorij – se lahko zaračunavajo neodvisno druga od druge. Kadar pa se pristojbine zaračunavajo za osebne avtomobile, je treba na enaki ali višji ravni zaračunavati pristojbine tudi za lahka gospodarska vozila, — države članice se lahko odločijo za ohranitev obstoječih koncesijskih pogodb, pri čemer do obnovitve pogodb ali do bistvene spremembe cestninske ureditve ali ureditve zaračunavanja pristojbin ne uporabljajo novih pravil o zaračunavanju pristojbin, — države članice lahko v posebnih primerih določijo znižane cestnine ali uporabnine ali izvzetja iz obveznosti plačevanja cestnin ali uporabnin (npr. za brezemisijska vozila z največjo tehnično dovoljeno maso do 4,25 tone), — uporabnine za težka vozila v jedrnem omrežju TEN-T bodo v osmih letih od začetka veljavnosti direktive postopoma ukinjene. Vendar bodo imele države članice, ki uporabljajo skupni sistem uporabnin (kot je pogodba o evrovinjeti), za prilagoditev ali ukinitev tega sistema na voljo dve dodatni leti. Kot odstopanje od splošnega načela postopnega ukinjanja bodo v ustrezno utemeljenih primerih dovoljene izjeme, potem ko bo o shemi uradno obveščena Komisija, — člen (skupaj s členom 7a) zdaj vključuje dve klavzuli o pregledu, ki Komisiji omogočata, da oceni izvajanje in učinkovitost direktive v zvezi z zaračunavanjem pristojbin za lahka vozila ter tehnično in pravno izvedljivost razlikovanja obravnave lahkih gospodarskih vozil. (c) novi člen – člen 7aa – zdaj določa t. i. „kombiniran sistem zaračunavanja pristojbin“. Ta člen določa, da lahko države članice, ki so zaračunavale cestnine na svojem jedrnem omrežju TEN-T ali njegovem delu pred začetkom veljavnosti direktive, vzpostavijo kombiniran sistem zaračunavanja pristojbin za vsa težka vozila ali nekatere tipe težkih vozil. V tem sistemu se morajo uporabnine razlikovati glede na emisije CO2 iz vozila in emisijski razred Euro; (d) v člen 7a so bile vključene manjše prilagoditve glede sorazmernosti uporabnin za osebne avtomobile. Poleg tega je treba v skladu s to določbo uporabo infrastrukture zagotoviti vsaj za en dan, en teden ali 10 dni ali oboje. Vendar lahko države članice omejijo dnevne uporabnine samo za namene tranzita. Kadar države članice določijo drugačne uporabnine za lahka gospodarska vozila in za osebne avtomobile, morajo za lahka gospodarska vozila določiti višje stopnje uporabnin kot za osebne avtomobile; (e) glede internalizacije zunanjih stroškov za težka vozila člena 7ca in 7cb zdaj določata, da bodo pristojbine za zunanje stroške za onesnaževanje zraka za težka vozila postale obvezne po štiriletnem prehodnem obdobju, v katerem se bodo zaračunavale cestnine. Vendar državam članicam ne bo treba zaračunavati pristojbin za zunanje stroške za onesnaževanje zraka, če bi nenamerna posledica tega bilo preusmerjanje prometa in potem ko bodo o tem uradno obvestile Komisijo. To obvezno zaračunavanje pristojbin ne posega v odločitev držav članic, da zaračunavajo pristojbine za zunanje stroške zaradi emisij CO2. Vendar bo lahko Komisija ocenila izvajanje in učinkovitost zaračunavanja pristojbin za zunanje stroške za emisije CO2; (f) v zvezi z neobveznim zaračunavanjem pristojbin: — člen 7da zdaj določa, da se prihodki, ustvarjeni z (neobveznimi) pristojbinami za zastoje, ali njihova enakovredna finančna vrednost uporabi za reševanje težav z zastoji ali za razvoj trajnostnega prevoza in mobilnosti na splošno. Kadar so takšni prihodki dodeljeni splošnemu proračunu, se bo štelo, da so države članice izpolnile obveznost, če izvajajo politike finančne podpore za reševanje problema zastojev ali za razvoj trajnostnega prevoza in mobilnosti na splošno, katere vrednost je enaka prihodkom iz pristojbin za zastoje, ter — člen 7f zdaj določa, da v primeru, ko se dve ali več držav članic odloči za zaračunavanje pribitka v istem koridorju, ta pribitek lahko presega 25 % (ne sme pa presegati 50 %) infrastrukturne pristojbine, samo če se s tem strinjajo vse države članice, ki so del tega koridorja in ki mejijo na države članice, na ozemlju katerih je odsek koridorja, za katerega se bo zaračunaval pribitek; (g) v zvezi z razlikovanjem na podlagi emisij CO2 in okoljske učinkovitosti vozil: — novi člen 7ga v skladu s podnebnimi cilji uvršča CO2 na seznam stroškov, ki se lahko zaračunavajo. Države članice v skladu s to določbo zaračunavajo različne infrastrukturne pristojbine in uporabnine za težka vozila na podlagi emisij CO2. Shema naj bi se najprej uporabljala le za največje tovornjake, vendar bi se nato lahko postopoma razširila tudi na druge tipe težkih vozil in se redno prilagajala tehnološkemu napredku. Države članice bodo poleg tega lahko prednostno obravnavale brezemisijska vozila, da bi spodbudile nakup „najboljših vozil v razredu“. Vendar nova določba vključuje varovalo, da hibridna vozila ne bi imela dvojnih ugodnosti in da se prepreči morebitno prekrivanje z drugimi instrumenti za določanje cen ogljika, ter — člen 7gb zdaj državam članicam omogoča, da razlikujejo cestnine in uporabnine za lahka vozila glede na okoljsko učinkovitost vozila. Vendar bo treba v skladu s to določbo od leta 2026 na cestah, na katerih se zaračunavajo cestnine ali uporabnine, in kadar je to tehnično izvedljivo, razlikovati cestnine in letno stopnjo uporabnin za furgone in minibuse glede na okoljsko učinkovitost vozila; (h) spremembe člena 11 se nanašajo na vrste informacij, ki jih je treba navesti v poročilu, ki ga morajo države članice objaviti v zbirni obliki, ter na pogostost njegove objave (poročilo bo treba pripraviti najpozneje tri leta po začetku veljavnosti direktive in nato vsakih pet let); (i) člen 4 direktive o spremembi določa dveletno obdobje za prenos ter (j) spremembe priloge se nanašajo na najvišje zneske uporabnin, minimalne zahteve pristojbin za zunanje stroške in referenčne vrednosti zanje, minimalne zahteve za zaračunavanje pristojbine za zastoje in referenčne vrednosti zanje ter merila za vrednosti emisij za onesnaževala za lahka vozila.