SL Uradni list Evropske unije C 156/5

Končno poročilo pooblaščenca za zaslišanje v primeru COMP/37.152 – Mavčne plošče

(V skladu s členom 15 Sklepa Komisije (2001/462/ES, ESPJ) z dne 23. maja 2001 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci — UL L 162, 19.06.2001, str. 21)

(2005/C 156/07)

Ugotovitev o možnih kršitvah je bila 20. aprila 2001 poslana naslednjim štirim strankam (Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA, Etex SA, Gyproc Benelux NV), peti stranki (BPB PLC) pa 23. aprila 2001. Strankam je bil sprva dan dvomesečni rok, da se odzovejo na ugotovitev o možnih kršitvah, ki jo je podala Komisija. Kot odgovor na zahtevo stranke BPB z dne 2. maja 2001 je bil rok v primeru BPB podaljšan za dva tedna, in sicer na 9. julij 2001, z obrazložitvijo, da dostop do sodnega spisa ni bil omogočen dovolj zgodaj, in da je bil rok, ki ga je določila Komisija, objektivno prekratek, da bi lahko podjetje pripravilo svojo obrambo. Da bi zagotovil enakost obravnave vseh strank, je pooblaščenec za zaslišanje g. H. Schröter podaljšal rok za vse stranke v postopku.

Zaslišanje je bilo izvedeno 17. julija 2001. Tri stranke, zlasti Lafarge, so izrecno zahtevale, da se zaslišanje preloži na poznejši datum, vendar je pooblaščenec za zaslišanje zahtevo zavrnil v obrazloženem odgovoru z dne 28. junija 2001.

Nekatere stranke so na zaslišanju vnovič ugovarjale zoper odločitev pooblaščenca za zaslišanje o zavrnitvi poznejšega datuma za zaslišanje. Ker se eden od glavnih predstavnikov vodstva ni mogel udeležiti zaslišanja, ni mogel podati nikakršnih dokazov, kar je, zlasti po mnenju Lafarge, predstavljalo kršitev pravice do obrambe. V zvezi s tem je pooblaščenec za zaslišanje odsotni priči dal priložnost, da v pisni obliki poda svoje pripombe glede primera. Družba Lafarge je nato v svojem dopisu z dne 10. avgusta 2001 navedla več kršitev pravice do obrambe.

Lafarge je trdila, da ni bila obravnavana enako, da ni bila ustrezno zaslišana in da ni imela možnosti, da uporabi kontradiktorni postopek. Pooblaščenec za zaslišanje je odgovoril na vse ugovore. Poudaril je, da je od podjetij odvisno, ali bodo svoje ključne priče pripeljali na za to določen datum. Datum zaslišanja je bil sporočen dva meseca vnaprej; v primeru odsotnosti pomembne priče, je bila to osebna odločitev, ki ne more biti opravičilo za odlog zaslišanja.

Pooblaščenec za zaslišanje je od strank tudi zahteval, da predložijo svoja stališča glede pripomb, ki so sledile zaslišanju predstavnika družbe Lafarge in v ta namen določil rok. Pravica do obrambe je bila torej v celoti spoštovana v tej fazi postopka. Stranke so imele dovolj časa za predložitev svojih stališč tako v pisni obliki kakor tudi med zaslišanjem. Načelo kontradiktornega postopka je bilo spoštovano, zlasti ker je bilo zaslišanje dejansko izvedeno.

Med pooblaščencem za zaslišanje in družbo Lafarge je nato potekala tudi izmenjava korespondence. Dne 7. decembra 2001 sem se odzval na trditve družbe Lafarge, ki so se po eni strani nanašale na dostop strank do različnih dokumentov v sodnem spisu, po drugi strani pa na diskriminatorno obravnavo, za katero stranka trdi, da jo je utrpela v primerjavi z drugimi strankami. V mojem obrazloženem odgovoru sem znova potrdil, da ni bilo nikakršnih postopkovnih nepravilnosti. V dopisu z dne 13. februarja 2002 sem družbi Lafarge še enkrat odgovoril, pri čemer sem poudaril, da lahko svoj primer nadalje dokazuje s pritožbo zoper končno odločitev Komisije.

Jasno je, da na določeni točki izmenjave dopisov med odvetniki strank in pooblaščencem za zaslišanje, ki je dolžan zagotoviti, da se spoštuje učinkovito uveljavljanje pravice do zaslišanja, nimajo nikakršnega smisla več, in se lahko v tem primeru vsa nesoglasja za predložijo v sodno reševanje Sodišču prve stopnje.

Dne 27. junija 2002 sem družbi Lafarge poslal pet kaset s posnetki zaslišanja in ji dal dodatna dva tedna, ki sta bila naknadno podaljšana za deset delovnih dni, da predloži kakršna koli nadaljnja stališča. To je bil odziv na trditev družbe Lafarge, da nikoli ni prejela zapisnika ali posnetka zaslišanja. Pregled sodnega spisa je pokazal, da ju zadevna stranka ni nikoli zahtevala. Lafarge je dobila še več časa, da natančneje analizira trakove. Lafarge je tako prejela vse potrebne dokumente in dobila priložnost, da poda vsa stališča, ki so po njenem mnenju umestna.

Poleg tega je Lafarge v svojih dopisih dvakrat trdila, da je od direktorja, g. Tradaceteja, prejela nov ugovor v dopisu z dne 12. junija 2002.

Domnevni ugovor se je nanašal na navedbo datuma, na katerega se šteje, da je Lafarge pristopila k sporazumu, na podlagi pisnih odgovorov drugih strank na ugotovitev o možnih kršitvah. Želel bi poudariti, da je bil odstavek 39 ugotovitve o možnih kršitvah razmeroma nenatančen glede natančnega datuma, saj je kot datum, na katerega je Lafarge postala stranka v sporazumu, določeno obdobje „po srečanju v Londonu“, kar je izraz, ki ga uporablja BPB v svojem odgovoru na ugotovitev o možnih kršitvah. Generalni direktorat za konkurenco je družbo Lafarge obvestil, da kot datum vstopa v kartel namerava šteti sredino leta 1992, in jo zaprosil za pripombe.

Lafarge zato nima prav, da to izmenjavo korespondence tolmači kot nadaljnji ugovor.

V skladu z ustaljeno prakso v protikartelnih primerih, Komisija med potekom preiskave podaja vedno bolj izrecne informacije, in sicer na podlagi odgovorov strank na ugotovitev o možnih kršitvah. Zoževanje datuma sporazuma ne predstavlja dodatnega ugovora in pravice obrambe niso kršene, če se od zadevnega podjetja zahtevajo pripombe o z njim povezanih ugotovitvah.

Nadalje je treba pripomniti, da je določitev sredine leta 1992 kot zadevnega datuma pravzaprav v korist podjetja, kar zadeva oceno trajanja kršitve, saj je datum srečanja, navedenega v členu 38 ugotovitve o možnih kršitvah, začetek leta 1992.

Osnutek sklepa Komisije ne vsebuje nikakršnih nadaljnjih ugovorov v zvezi s podjetji, ki niso opredeljena v ugotovitvi o možnih kršitvah. Nasprotno, ugotovitev, da je bila storjena kršitev, je bila v enem primeru opuščena.

Glede na zgoraj navedeno menim, da je bila v zadevnem primeru pravica strank do zaslišanja spoštovana.