1.Uvod

Grški manjši egejski otoki so izredno razdrobljeno otoško ozemlje, ki je odvisno od velikih zemljepisnih in naravnih omejitev. So redko poseljeni ter imajo omejeno število zemljišč, ki se uporabljajo za kmetovanje. Tudi topografija in podnebje manjših egejskih otokov sta omejujoča dejavnika za kmetijsko proizvodnjo.

Nekateri otoki so zelo izolirani od celinske Grčije ter se soočajo s težavami zaradi otoške lege, ki jih dvojno ali celo trojno prizadene. Njihova otoška lega, majhna velikost in oddaljenost od trgov povzročajo dodatne stroške prevoza in tako vplivajo na preskrbo z osnovnimi kmetijskimi proizvodi.

Ob upoštevanju tega posebnega položaja, ki ni primerljiv s celino EU, so manjši egejski otoki upravičeni do posebnih kmetijskih ukrepov v okviru skupne kmetijske politike (v nadaljnjem besedilu: SKP). Poleg podpore v okviru prvega stebra SKP so manjši egejski otoki upravičeni do posebne sheme podpore (sheme za manjše egejske otoke), ki pomaga pospeševati lokalno proizvodnjo in zagotavlja preskrbo z osnovnimi proizvodi. Shema zajema vse egejske otoke razen otokov Evboja in Kreta.

V tem poročilu je ocenjeno izvajanje sheme za manjše egejske otoke med letoma 2015 in 2019. Upoštevajo se zlasti izkušnje Komisije pri izvajanju programa do leta 2019 (proračunsko leto 2020) ter analiza in sklepi študije „Synthesis study of annual implementation reports of POSEI programmes and the programme for the smaller Aegean Islands for 2015-2019“ (sintetična študija letnih poročil o izvajanju programov POSEI in programa za manjše egejske otoke za obdobje 2015–2019), ki jo je izvedla družba Ecorys med januarjem in oktobrom 2021.

Manjši egejski otoki so skupina 7 582 otokov, ki skupaj pokrivajo 210 240 km2 površine območja, ki na severu in zahodu meji na celinsko Grčijo, na jugu na otok Kreto, na vzhodu pa na Turčijo. Njihova skupna površina znaša 9 159 km2, pri čemer je večina otokov manjših od 10 km2. Otoki imajo sredozemsko podnebje, za katero so značilni suha in vroča poletja ter kratke deževne zime. Poleti obstaja nevarnost suše. Topografija otokov je pretežno gorata in hribovita, kar vodi v razdrobljenost. Vsi otoki skupaj imajo 565 125 prebivalcev (leta 2019), pri čemer ima večina otokov manj kot 5 000 stalnih prebivalcev.

2.Manjši egejski otoki: začetki, razvoj in pravni okvir

Začetki posebne sheme za manjše egejske otoke segajo v leto 1993, ko so bile posebne težave, s katerimi se srečujejo kmetijski sektorji na manjših egejskih otokih zaradi njihove oddaljenosti in otoškega značaja, priznane v Uredbi Sveta (EGS) št. 2019/93.

Shema se je od uvedbe leta 1993 nekoliko spremenila. V reformi SKP leta 2003 se je Grčija odločila, da bo od 1. januarja 2006 za vso državo uporabljala shemo enotnega plačila. Osnovna uredba je bila leta 2006 nadomeščena z Uredbo Sveta (ES) št. 1405/2006, s katero se niso spremenili cilji ali posebni ukrepi za manjše egejske otoke. Vendar se je uvedel programski pristop, kar pomeni, da je podpora za manjše egejske otoke opredeljena v letnem programu, ki ga nacionalni organi pripravijo in pošljejo Komisiji v odobritev, upravlja pa ga Grčija.

Po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe je bila Uredba Sveta (ES) št. 1405/2006 nadomeščena z Uredbo (EU) št. 229/2013 Evropskega parlamenta in Sveta, sprejeti pa sta bili Delegirana uredba Komisije (EU) št. 178/2014 in Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 181/2014 .

Shemo za manjše egejske otoke financira Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS). V Uredbi (EU) št. 229/2013 je določena letna zgornja meja programa, ki znaša 23,93 milijona EUR letno. Poleg tega Grčija zagotavlja dodatno nacionalno financiranje v višini 0,547 milijona EUR letno. Finančno izvajanje (plačani zneski v primerjavi z zneski, ki jih je načrtovala Grčija) za programe v obdobju 2015–2019 je predstavljeno v prilogi k temu poročilu.

Čeprav shema za manjše egejske otoke z regulativnega vidika uporablja isti pristop (cilji, struktura in finančno upravljanje) kot shema POSEI (poseben program za rešitev težav, ki izhajajo iz oddaljenosti in otoške lege najbolj oddaljenih regij), se shema za manjše egejske otoke upravlja ločeno od sheme POSEI.

Za razliko od sheme POSEI, ki nadomešča prvi steber SKP (neposredna plačila), shema za manjše egejske otoke obravnava posebne težave, ki prizadenejo te otoke, ter predstavlja dodatno podporo poleg sheme osnovnega plačila, ki zajema egejske otoke in preostali del Grčije v okviru prvega stebra SKP.

Pri reformi SKP za obdobje 2023–2027 sta se sozakonodajalca dogovorila, da bo shema za manjše egejske otoke ostala nespremenjena in tako ne bo vključena v strateške načrte SKP. Sredstva EU za program za manjše egejske otoke se bodo ohranila na trenutni ravni za SKP, s čimer se priznava posebna vloga sheme pri podpori kmetijstva na manjših egejskih otokih.

3.Pravna podlaga poročila

Člen 20(3) Uredbe Sveta (EU) št. 229/2013 določa: „Komisija do 31. decembra 2016 in nato vsakih pet let Evropskemu parlamentu in Svetu predloži splošno poročilo, iz katerega je razviden učinek ukrepov, sprejetih na podlagi te uredbe, vključno s primernimi predlogi, kjer je to ustrezno“.

4.Kmetijstvo na manjših egejskih otokih

Zaradi zemljepisnih značilnosti, podnebnih pogojev ter družbeno-gospodarske strukture manjših egejskih otokov sta tamkajšnja kmetijska dejavnost in proizvodnja v neugodnem položaju. Otoki se soočajo s postopnim opuščanjem zemljišč, ki sčasoma privede do krčenja lokalnih skupnosti, saj se njihova kmetijska zemljišča nahajajo predvsem na deloma manjvrednih ali manjvrednih območjih.

Otoki so razdeljeni na južno egejsko regijo (ki zajema otočji Kikladi in Dodekanez) ter severno egejsko regijo (ki obsega devet naseljenih otokov: Lesbos, Lemnos, Agios, Evstratios, Ios, Psara, Inousses, Samos, Ikaria in Fournoi).