SL Uradni list Evropske unije C 115/95

Predhodno poročilo Odbora regij o izvajanju Direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1999/31/ES) na regionalni in lokalni ravni

(2006/C 115/21)

ODBOR REGIJ JE —

ob upoštevanju prošnje Evropske komisije z dne 10. decembra 2004, da pripravi predhodno poročilo o izvajanju Direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1999/31ES) na regionalni in lokalni ravni v skladu s členom 265(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti;

ob upoštevanju protokola o sodelovanju med Evropsko komisijo in Odborom regij iz septembra 2001, ki Odbor regij spodbuja, da „pripravi strateške dokumente za pregled zadev, za katere Komisija meni, da so pomembne“; ta predhodna poročila naj bi podrobneje raziskala težave na področjih, kjer ima Odbor regij ustrezne lokalne informacijske vire;

ob upoštevanju sklepa svojega predsednika z dne 20. januarja 2005, da komisijo za trajnostni razvoj zadolži za pripravo prehodnega poročila o tej temi;

ob upoštevanju Direktive Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih;

ob upoštevanju poročila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o nacionalnih strategijah za zmanjšanje količine biorazgradljivih komunalnih odpadkov, namenjenih za odlagališča, v skladu s členom 5(1) Direktive 1999/31/ES o odlaganju odpadkov na odlagališčih (KOM(2005) 105 končno);

ob upoštevanju Direktive Sveta o odpadkih z dne 15. julija 1975 (75/442/EGS) (Waste Framework Directive), spremenjene z Direktivama 91/156/EGS in 91/692/EGS ter Odločbami 76/431/EGS, 94/3/ES in 96/350/ES;

ob upoštevanju mnenja Odbora regij o sporočilu Komisije z naslovom K tematski strategiji za preprečevanje in recikliranje odpadkov (KOM(2003) 301 končno — CdR 239/2003 (1));

ob upoštevanju rezultatov raziskave o izvajanju Direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih (1999/31 ES) na regionalni in lokalni ravni, ki jo je naročil Odbor regij (2);

ob upoštevanju svojega osnutka predhodnega poročila (CdR 254/2005 rev. 1), ki ga je komisija za trajnostni razvoj sprejela 6. oktobra 2005 (poročevalec: g. Wim van Gelder, kraljevi komisar, provinca Zelandija (NL/EPP));

ker

1) se je v zadnjih desetletjih količina odpadkov v Evropi znatno povečala. Preprečevanje, obdelava in odstranjevanje odpadkov predstavljajo glavne okoljske izzive v EU. Glede na to je šesti okoljski akcijski program EU opredelil preprečevanje in ravnanje z odpadki kot prvo prednostno nalogo;

2) odlaganje odpadkov na odlagališčih, kot način odstranjevanja odpadkov, še vedno prevladuje v mnogih delih EU. Odlagališča z nizkimi okoljskimi standardi pogosto predstavljajo grožnjo za zdravje ljudi in za okolje, saj onesnažujejo zrak, vodo in zemljo ter prispevajo h globalnemu segrevanju z ustvarjanjem toplogrednih plinov;

3) bi po tako imenovani hierarhiji odpadkov, moralo biti odlaganje odpadkov zadnja možnost. Prednost morajo imeti preprečevanje, ponovna uporaba in recikliranje odpadkov;

4) sta bila načelo bližine in cilj samozadostnosti pri odstranjevanju odpadkov na vseh ravneh opredeljena kot temelja evropskih politik ravnanja z odpadki —

na 62. plenarnem zasedanju 16. in 17. novembra 2005 (seja z dne 17. novembra) soglasno sprejel naslednje predhodno poročilo.

1. Stališča Odbora regij

Odbor regij

Splošne ugotovitve

1.1 pozdravlja prošnjo Evropske komisije za poročilo, ker je to prvo te vrste, ki obravnava izvajanje direktive EU o okoljski politiki na regionalni in lokalni ravni, in tako krepi sodelovanje med Komisijo in Odborom regij;

1.2 pozdravlja močno udeležbo regionalnih in lokalnih organov pri raziskavi o izvajanju direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih na regionalni in lokalni ravni, ki kaže pomen te direktive za regionalno in lokalno raven;

1.3 opozarja, da je zaradi različnega demografskega in geografskega položaja, različnih organizacijskih struktur in sistemov za ravnanje z odpadki v državah članicah, njihovih regijah in občinah podoba izvajanja direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih na regionalni in lokalni ravni v EU-25 različna;

1.4 poudarja, da so lokalne in regionalne oblasti v EU-25 pristojne za izvajanje velikega dela okoljske politike EU, v okviru katere ravnanje z odpadki predstavlja enega najpomembnejših elementov. Pristojnosti za dodeljevanje dovoljenj za odlaganje, odobritev načrtov za ureditev odlagališč in postopkov v zvezi z zaprtjem, nadzorom in inšpekcijskimi pregledi imajo največkrat regionalne oblasti, medtem ko lokalne oblasti v glavnem igrajo pomembno vlogo pri lokalizaciji odlagališč in so pristojne za infrastrukturo za zbiranje gospodinjskih odpadkov. Za izvajanje direktive je zato potrebno tesno sodelovanje med vsemi ravnmi vlade;

1.5 poudarja, da odmik od preprostega odstranjevanja odpadkov k bolj trajnostnim politikam, ki se osredotočajo na preprečevanje, ponovno uporabo in recikliranje, zahteva veliko truda ter dodatne človeške in finančne vire znotraj regionalnih in lokalnih oblasti;

1.6 ugotavlja, da se učinki politik ravnanja z odpadki na splošno in zlasti politik o odlaganju odpadkov na odlagališčih najmočneje občutijo na lokalni ravni, in zato zahteva posebno udeležbo lokalnih zainteresiranih strani. Večina regionalnih in lokalnih organov se posvetuje z lokalnim prebivalstvom o načrtovani lokalizaciji odlagališč in o postopkih izdaje dovoljenj. Medtem ko se z nevladnimi organizacijami posvetuje približno polovica organov, pa so lokalni podjetniki le redko vključeni;

Prizadevanja za izvajanje in trenutna stopnja izvajanja

1.7 meni, da so v večini držav članic na nacionalni in/ali regionalni ravni vložili zelo veliko truda v prenos direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih v nacionalno in/ali regionalno zakonodajo. Vendar pa cela vrsta držav članic ni upoštevala roka (3) za določitev nacionalne strategije za zmanjšanje količine biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča, in je tako časovno omejevala dosego ciljev o zmanjšanju;

1.8 ugotavlja, da so odgovori na vprašanja v vprašalniku in dodatne raziskave pokazali velike razlike v stopnji izvajanja direktive v EU. Mnoge države članice in skladno s tem tudi veliko število lokalnih in regionalnih oblasti se srečujejo s težavami pri izpolnjevanju te direktive, medtem ko se druge prilagajajo zahtevam brez večjih težav;

1.9 poudarja, da je bilo po mnenju regionalnih in lokalnih oblasti vloženega ogromno truda za zagotovitev odlagališč, ki ustrezajo tehničnim zahtevam. V številnih državah članicah pa si bo treba za to še naprej prizadevati. Za veliko večino obstoječih odlagališč velja, da že zdaj ustrezajo zahtevam direktive ali da jih bodo posodobili do leta 2007, tista, ki ne bodo ustrezala, pa bodo zaprli;

1.10 ugotavlja, da obstoječa odlagališča v novih državah članicah trenutno na splošno manj ustrezajo zahtevam direktive kot odlagališča v starih državah članicah, v glavnem zato, ker v novih državah članicah ni daljše tradicije reševanja težav z odpadki in ker so bile nacionalne strategije za ravnanje z odpadki šele nedavno uveljavljene;

1.11 obžaluje, da večina lokalnih in regionalnih organov oblasti meni, da niso bili dovolj obveščeni oziroma udeleženi pri posvetovanju v zvezi s procesom prenosa in poznejšega izvajanja v posameznih državah članicah. V starih državah članicah je na splošno višja raven posvetovanja, v novih pa višja raven obveščanja;

1.12 pozdravlja dejstvo, da je direktiva o odlaganju odpadkov na odlagališčih imela vlogo pri povečanju prenosa pristojnosti na regionalne in lokalne organe oblasti pri obravnavanju odlagališč v nekaterih državah, zlasti v novih državah članicah, vendar obžaluje, da je te prenose le redko spremljal tudi prenos finančnih sredstev in človeških virov, ki bi izvršili nove naloge. Tako je na regionalne in lokalne oblasti padlo dodatno breme;

1.13 trdi, da se je tudi zaradi izvajanja direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih zmanjšala količina biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča. Večji upad beležijo na območjih, kjer so regionalni in lokalni organi, že preden je začela veljati direktiva o odlaganju odpadkov na odlagališčih, vzpostavili ukrepe za zmanjšanje količine biorazgradljivih odpadkov, kot so kampanje za boljšo ozaveščenost, gradnja infrastrukture za ločeno zbiranje in zakonski instrumenti (npr. uredbe o selektivnem zbiranju);

1.14 poudarja, da direktiva predpisuje le cilje za odvračanje odpadkov od odlaganja na odlagališčih, ne določa pa ciljev za uporabo drugih programov za ravnanje z odpadki, na primer določitev ciljev za recikliranje, kot je to določila direktiva o odpadni električni in elektronski opremi (direktiva WEE);

Pomen odlagališč odpadkov

1.15 ponavlja, da so velika neskladja znotraj EU glede nastajanja in ravnanja z odpadki na splošno in še zlasti glede pomena odlaganja na odlagališčih. Nekatere države članice so uspele ločiti nastajanje odpadkov od gospodarske rasti, občutno zmanjšati količino biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča, in že sedaj izpolniti prihodnje cilje za zmanjšanje, ki so določeni v direktivi. V drugih državah članicah pa nastala količina odpadkov strmo raste, odlaganje na odlagališčih pa še vedno prevladuje;

1.16 poudarja, da je v prihodnosti mogoče pričakovati zmanjšanje pomena odlaganja na odlagališčih po vsej EU, vsaj kar se tiče komunalnih odpadkov. Vendar pa bo kljub pobudam za preprečevanje in recikliranje še vedno obstajala potreba po odstranjevanju nevnetljivih odpadkov in ostankov, ki se jih ne da reciklirati, zato lahko pričakujemo, da bo odlaganje odpadkov na odlagališčih še vedno imelo vlogo v verigi odstranjevanja odpadkov;

Glavne težave z izvajanjem

1.17 opredeljuje naslednje teme kot glavne težave, s katerimi se srečujejo lokalni in regionalni organi oblasti pri izvajanju direktive: a. izpolnjevanje ciljev za zmanjšanje biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča: za regionalne in lokalne oblasti je to odločilno vprašanje, zlasti v državah članicah, v katerih so bile nacionalne strategije za zmanjšanje biorazgradljivih odpadkov šele nedavno sprejete ali pa sploh še ne. To pogosto ustreza pomanjkanju razvitega trga za ponovno uporabo biorazgradljivih odpadkov v teh državah. Poleg tega je težava tudi v pomanjkanju učinkovitih orodij za zmanjšanje količine biorazgradljivih odpadkov v nacionalnih strategijah; b. zasnova in delovanje odlagališč ter skrb po zaprtju: večina organov oblasti meni, da so zasnova in delovanje odlagališč ter skrb po zaprtju zahtevne naloge oziroma zahtevne v določenih primerih; izgleda, da je skrb po zaprtju odlagališča najbolj težavna. Togost tehničnih zahtev včasih povzroča težave, ker ne dopušča možnosti prilagoditve posebnim geološkim okoliščinam, novim tehnikam ali novemu znanju; c. pomanjkanje finančnih sredstev in človeških virov: prehod od politike, usmerjene predvsem v odlaganje, do bolj trajnostnih pristopov zahteva precejšnja finančna sredstva in človeške vire. Večina regionalnih in lokalnih organov oblasti meni, da je pomanjkanje teh virov velika težava, zlasti v novih državah članicah in posebno pri izvajanju ciljev za biorazgradljive odpadke; d. slaba ozaveščenost javnosti: veliko regionalnih in lokalnih organov oblasti si močno prizadeva izboljšati ozaveščenost ljudi in spodbuditi državljane in podjetja, da sodelujejo v programih ločenega zbiranja odpadkov; e. zapletenost postopkov: kot rezultat direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih so posebno v državah, kjer prej ni bilo jasne politike o odlagališčih, postali postopki za pridobitev dovoljenj zelo zapleteni in dolgotrajni; f. črna odlagališča: odlaganje na odlagališčih je bil pogosto poceni način odstranjevanja odpadkov. Z rastjo odlagališčnih tarif se pogosto veča tudi odlaganje na črno, kar zahteva stroge protiukrepe; g. prevoz odpadkov: kot rezultat direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih, so zaprli mnogo lokalnih odlagališč, nova odlagališča pa so zdaj namenjena širšim območjem. To pogosto vodi k povečanju transporta in s tem stroškov, ima pa tudi negativen vpliv na okolje. Še posebno se čuti v redko naseljenih območjih; h. pomanjkanje enakih konkurenčnih pogojev: zaradi različne časovne razporeditve izvajanja, različnih okoljskih standardov in stroškov odstranjevanja odpadkov ter delno različnih definicij recikliranja še ne obstajajo enaki konkurenčni pogoji med državami članicami (ponekod niti znotraj posamezne države članice). Zaradi tega se pogosto pojavljajo močne finančne spodbude za izvoz odpadkov — zakonit ali nezakonit — v sosednje države, kar je v nasprotju z načelom bližine in ciljem samozadostnosti pri odstranjevanju odpadkov. Poleg tega se vedno več odpadkov prevaža na daljše razdalje; i. nevarnost preveč ozkega pristopa: obstaja nevarnost, da direktiva spodbuja le k zmanjševanju komunalnih odpadkov, zanemarja pa druge kategorije odpadkov, kjer je zmanjšanje tudi izredno pomembno, npr. industrijski odpadki; j. pomanjkanje smernic: spodbujati ločeno zbiranje biorazgradljivih odpadkov in razviti trg za ponovno uporabo takih odpadkov je težko, zato ker za to ni smernic ali referenc;

Stroški in koristi

1.18 ugotavlja, da regionalne in lokalne oblasti poročajo o povečanju stroškov za odlaganje odpadkov na odlagališčih, ki so nastali zaradi izvajanja direktive. Vendar glavno breme ne nosijo v tolikšni meri organi oblasti, kot upravljavci odlagališč, državljani in podjetja, ki jih prizadenejo višji stroški;

1.19 ugotavlja, da je le manjšina lokalnih in regionalnih organov oblasti dobila posebna sredstva, ki delno ali v celoti zadostujejo za poravnavo stroškov izvajanja direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih, in da je bilo za tiste, ki so dobili ta dodatna sredstva, izvajanje direktive v splošnem lažje;

1.20 poudarja pozitiven učinek direktive na okolje: po mnenju velike večine regionalnih in lokalnih organov je imelo izvajanje direktive pozitiven učinek na okolje. Pozitivni učinki se kažejo v zmanjšanju vpliva na površinsko in talno vodo, zemljo, zrak in zdravje ljudi. Poleg tega lahko prispeva še k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov. Organi oblasti, ki ne vidijo pozitivnih učinkov na okolje ali pa le v manjši meri, so ponavadi iz držav članic, kjer je že prej veljala zakonodaja, podobna direktivi;

1.21 poudarja, da je kot rezultat izvajanja direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih pričakovati, da se bodo v prihodnosti zmanjšali celotni stroški čiščenja zemlje in talne vode na odlagališčih;

1.22 poudarja, da večina lokalnih in regionalnih organov oblasti meni, da je izvajanje direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih pripomoglo k spodbujanju naprednejših tehnologij za odlaganje na odlagališčih, v primerjavi s položajem pred izvajanjem, in je zato doseglo okoljske in finančne koristi, npr. zajemanje odlagališčnega plina za proizvodnjo energije. Vendar direktiva ne pušča možnosti za uporabo novih tehnik in tako po začetnih tehnoloških izboljšavah ohranja položaj na mrtvi točki;

1.23 poudarja, da izvajanje direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih lahko pomaga pri ustvarjanju novih delovnih mest v sektorju odpadkov, če prispeva k raznovrstnosti programov za ravnanje z odpadki;

1.24 ugotavlja, da velika večina regionalnih in lokalnih organov trdi, da prispevek, ki so ga zbrali upravljavci odlagališč, v celoti pokriva stroške odlaganja in tako izpolnjuje zahteve direktive; svari, da odlagališča, ki ne izpolnjujejo zahtev in omogočajo poceni odstranjevanje odpadkov, verjetno spodbujajo izvažanje odpadkov. Poleg tega nizke odlagališčne tarife ne spodbujajo dovolj bolj trajnostnega odstranjevanja odpadkov;

1.25 ugotavlja, da lahko usmerjanje trga (odstranjevanja) odpadkov z uporabo finančnih instrumentov, kot so dajatve na odlaganje ali druge spodbude, pospeši bolj zaželene načine odstranjevanja odpadkov s pomočjo alternativnejših rešitev;

1.26 ugotavlja, da v večini držav članic obstaja dajatev na odlaganje na odlagališčih in da so višine dajatev zelo različne. Vendar v več kot tretjini regionalnih in lokalnih organov niso uveljavili dajatve na odlaganje oziroma druge finančne spodbude, z namenom da bi zmanjšali količino biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča. V večini držav članic, v katerih je uveljavljena dajatev na odlaganje, je le-ta nakazana nazaj v splošni davčni sklad, v nekaterih primerih pa v posebne okoljske sklade, predvidene na primer za spodbujanje preprečevanja odpadkov in financiranje programov za recikliranje;

Dejavniki uspeha

1.27 ugotavlja, da lahko naslednje dejavnike uspeha opredelimo kot nujno potrebne za uspešno izvajanje direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih: a. proaktivni odnos: jasno je, da so se nekateri elementi prihodnje direktive v nekaj državah članicah začeli izvajati že v prvi polovici zadnjega desetletja, če ne še prej. Zaradi tega proaktivnega odnosa so se mnoge regionalne in lokalne oblasti relativno lahko uskladile z zahtevami v določenem roku, po tem ko je bila direktiva prenesena v nacionalno ali regionalno zakonodajo; b. umestitev izvajanja direktive v širši kontekst: izvajanje direktive se ne sme šteti za osamljen ukrep politike. Odstranjevanje odpadkov je del upravljanja materialnih virov in ga je treba umestiti v ta kontekst na ravni politike. Zato je pomembno razvijati integrirane nacionalne, regionalne in lokalne strategije, ki so povezane z drugimi programi ravnanja z odpadki, pa tudi z drugimi političnimi področji, npr. politiko preskrbe in učinkovitosti virov; c. regionalnim in lokalnim oblastem je treba dati sredstva za izpolnitev svojih obveznosti: zasnova novih programov za recikliranje in drugih alternativnih programov ravnanja z odpadki, kampanj za izboljšanje ozaveščenosti, posodabljanje odlagališč itd. zahtevajo znanje in človeške vire ter finančna sredstva znotraj regionalnih in lokalnih oblasti. Prenos sredstev z višje upravne ravni ali možnost, da organi oblasti predstavijo finančne mehanizme, je zato pogosto prvi pogoj za izpolnitev ciljev direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih; d. sodelovanje vseh upravnih ravni in izmenjava informacij: nalogo prenosa direktive v prakso so skoraj v vseh državah članicah izvedle različne ravni vlade v tesnem sodelovanju, kar je za dobro izvajanje zelo pomembno. To vključuje izmenjavo znanja o tem, kako izpolniti nove, strožje zahteve za gradnjo odlagališč, obratovanje, zaprtje in skrb po zaprtju ter kako vpeljati alternativne programe za ravnanje z odpadki. Poleg tega mora politika ravnanja z odpadki pogosto premagati administrativne meje sosednjih občin in regij, na primer ko se uvaja skupne obrate za obdelavo odpadkov ali programe za recikliranje; e. finančne spodbude: ker podjetja v glavnem delujejo v skladu z gospodarsko logiko, je pomembno dajati spodbude za zmanjšanje količine odpadkov, namenjenih za odlagališča, s tem da se odlaganje odpadkov podraži, npr. z dajatvijo na odlaganje; f. podpora alternativ: da bi omejili odlaganje odpadkov na odlagališča, morajo imeti imetniki odpadkov na voljo druge načine obdelave odpadkov, ki so se ekonomsko sposobni obdržati. Zato je treba spodbujati te alternative, predvsem tam, kjer še ne obstajajo ali se uporabljajo nezadostno. Da bi se izognili povečanju prevoza odpadkov, je treba spodbujati rešitve na lokalni ravni, kot so domače kompostiranje ali obrati za obdelavo odpadkov na posesti podjetij; g. boj proti črnim odlagališčem: naraščajoči stroški ravnanja z odpadki lahko privedejo do pogostejšega odlaganja odpadkov na črno. S kombinacijo ukrepov lahko preprečimo ali poskušamo preprečiti nezakonito odlaganje odpadkov. Ti ukrepi vsaj v prehodnem obdobju zahtevajo dodatne človeške vire; h. izboljševanje ozaveščenosti javnosti in posvetovanje z zainteresiranimi stranmi: aktivna udeležba državljanov in podjetij je nepogrešljiva za zmanjševanje količine odpadkov, ki se proizvedejo in odlagajo na odlagališčih. Zato je nujno potrebno organizirati komunikacijske kampanje in posvetovanja z zainteresiranimi stranmi ter zagotoviti učinkovito infrastrukturo;

Najboljše prakse

1.28 poudarja, da v EU ne manjka primerov najboljših praks, ki se nanašajo na izvajanje direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih. Vključujejo nove tehnike in politične ukrepe, ki so se izkazali za uspešne. Navajamo le nekatere:

a) Kampanja za izboljšanje ozaveščenosti javnosti

Partnerstvo za recikliranje v Devonu (The Devon Authorities Recycling Partnership) je organiziralo in izvedlo kampanjo za izobraževanje in izboljšanje ozaveščenosti o odpadkih po vsej državi, ki je trajala šest mesecev. Po objavi prošnje za podporo je to partnerstvo lokalnih oblasti od ministrstva za okolje, prehrano in kmetijske zadeve (DEFRA) prejelo 1 119 milijonov funtov za kampanjo in analizo le-te.

Cilji kampanje so bili:

— povečati količino recikliranega materiala, zlasti z večjim sodelovanjem v programih za recikliranje, in/ali kakovosti ter količine zbranega materiala,

— zbrati informacije o uporabi sedanjih obratov za recikliranje in ugotoviti, zakaj javnost sodeluje ali ne sodeluje v programih za recikliranje, ki so na voljo, in jo spodbujati k sodelovanju,

— uporabiti zbrane informacije za to, da bo propaganda v prihodnje učinkovita pri izboljševanju ozaveščenosti javnosti.

Kampanja je bila sestavljena iz štirih glavnih delov: analiza ravnanja z odpadki, spremljanje sodelovanja, dejavnost „od vrat do vrat“ in mediji/izobraževanje.

Glavni rezultati kampanje so bili:

— prebivalci so pozitivno naravnani do recikliranja in želijo sodelovati,

— za pomanjkanje sodelovanja ni krivo ravnodušje, ampak v glavnem praktični razlogi, kot so pomanjkanje kontejnerjev na ulicah, prevoznih sredstev in prostora za skladiščenje,

— sortiranje po kontejnerjih je najbolj pogosta oblika recikliranja,

— sortiranje po kontejnerjih se je občutno povečalo, za 33 % v primerjavi z letom prej,

— naraščanje ostankov odpadkov, namenjenih za odlagališča, se je v letu 2002/2003 zmanjšala na 0,88 % v primerjavi s 3,3 % v letu 2001/2002,

— ljudje želijo reciklirati karton in plastiko in v programe za sortiranje po kontejnerjih vključiti te materiale, kjer jih do zdaj še ni bilo,

— oglaševanje prek televizije se je izkazalo za najučinkovitejši način.

b) Boj proti odlaganju na črno

V mestu Pezinok na Slovaškem so zaprtje občinskih odlagališč in višje odlagališčne tarife spodbudili odlaganje odpadkov na črno.

Zato so sprejeli naslednje ukrepe:

— izboljševanje ozaveščenosti javnosti, da se izboljša obveščenost državljanov,

— izboljšanje okoljske vzgoje v šolah,

— ustanovitev okoljske policije in budno spremljanje, kako ljudje ravnajo z odpadki,

— dodelitev več pristojnosti uradnim organom, da lahko kaznujejo tiste, ki kršijo zakon o ravnanju z odpadki,

— povečanje kazni za posamezne osebe in podjetja ter poenostavitev postopkov za sankcioniranje,

— namestitev zbiralnikov za odpadno železo v bližini odlagališč, da bi zmanjšali količino odpadkov na odlagališčih,

— namestitev stiskalnikov plastične embalaže poleg trgovin, ki prodajajo izdelke v plastičnih embalažah,

— državljanom je treba omogočiti tečaje za domače kompostiranje,

— sodelovanje z osnovnimi šolami pri organizaciji zbiranja sestavljene embalaže,

— uvedba plačila za odpadke iz stekla,

— povišanje tarif za komunalne odpadke,

— znižanje tarif za sortirane odpadke.

c) Finančna podpora za projekte za preprečevanje in zmanjšanje količine odpadkov

V italijanski regiji Marche, ki je območje cilja 2, so za izvajanje strategije za preprečevanje in zmanjšanje proizvodnje komunalnih odpadkov uporabili sredstva iz evropskih strukturnih skladov. Ta strategija je bila v glavnem omogočena s financiranjem projektov, ki so se izvajali na lokalni ravni. Ker so občine v veliki meri sodelovale in ker so se pokazali dobri predhodni rezultati, so se v regiji odločili, da nadaljujejo s to shemo financiranja tudi po izteku financiranja iz skladov.

d) Urejanje krajine po zaprtju odlagališč

V precej ravninski Nizozemski odlagališča, ki merijo 30 do 45 metrov v višino, precej izstopajo iz pokrajine. Iz estetskih razlogov je posebna pozornost namenjena urejanju krajine okrog odlagališč. Odlagališča po zaprtju pogosto namenijo rekreacijski dejavnosti, saj je prostor v državi omejen in zato drag. Zato in zaradi boljšega sprejemanja odlagališč v družbi le-ta po zaprtju pogosto prenavljajo.

Na območju Spaarnwoude najdemo tak primer nekdanjega odlagališča. Po zaprtju so ga preuredili v rekreacijsko območje z naslednjimi zmogljivostmi:

— smučarska dvorana,

— stena za plezanje,

— območje za pešačenje,

— steza za gorsko kolesarjenje,

— sankaška steza.

Poleg tega so območje zasadili z drevesi in grmičevjem, da se lepše vključi v okolico.

2. Priporočila

Odbor regij

2.1 priporoča Komisiji, državam članicam in regionalnim ter lokalnim oblastem, da posredujejo opisane dejavnike uspeha in tako zagotovijo boljše izvajanje;

2.2 predlaga, da se ustanovi strokovni center, kjer lahko nacionalne, regionalne in lokalne oblasti, upravljavci odlagališč, nevladne organizacije in druge zainteresirane strani dobijo informacije, nasvete glede posebnih težav (tehničnih in organizacijskih) in izmenjujejo najboljše prakse. Center bi tako prispeval k uporabi priporočil iz tega poročila v praksi. Najbolje bi bilo, da se ta strokovni center kot nova naloga vključi v že obstoječo organizacijo;

2.3 priporoča, da se nove tehnike in napredek v znanju občasno ocenjujejo in posredujejo zainteresiranim stranem;

2.4 priporoča, da se direktiva o odlaganju odpadkov na odlagališčih bolj vključi v evropsko politiko ravnanja z odpadki ter da se bolj kot sektorsko spodbuja integrirano izvajanje;

2.5 poziva Komisijo, da omogoči nadaljnji razvoj pobud za recikliranje, zlasti s prihodnjo strategijo o preprečevanju in recikliranju, ter da tam, kjer je to primerno, vključi dodatne ukrepe, še posebej v manjših državah članicah, kjer je ekonomijo obsega težje doseči;

2.6 poziva Komisijo, da si prizadeva za odstranitev pobud za „odpadni turizem“, ki so posledica različnih okoljskih standardov v državah članicah v zvezi z ravnanjem z odpadki/odlaganjem, ter za pospešitev uresničitve enakih konkurenčnih pogojev;

2.7 poziva k boljši uskladitvi med nacionalnimi oblastmi, pristojnimi za dajatve na odlaganje. Z ozirom na to, da so dajatve na splošno precej občutljiva tema politike, ni nujno, da se bo uvedla enotna dajatev na odlaganje na evropski ravni;

2.8 priporoča Komisiji, da budno spremlja izvajanje direktive s pomočjo študij in drugih oblik in tako pomaga nacionalnim, regionalnim in lokalnim oblastem, da izpolnijo zahteve in se izognejo postopkom za ugotavljanje kršitev; to vključuje tudi dodelitev zadostnih človeških virov;

2.9 poziva Komisijo, da preuči, ali je zmanjšanje količine biorazgradljivih odpadkov privedlo do drugih ukrepov, učinkovitejših pri zmanjševanju negativnih vplivov na okolje;

2.10 poziva Komisijo, da pri pregledu direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih vključi več prožnosti v zvezi z: — zahtevami glede zasnove in konstrukcije odlagališč, da se bodo lahko prilagodila na lokalne geološke razmere; to bo mogoče doseči s pomočjo opredelitve cilja (najnižja raven zaščite) in ne sredstev za dosego cilja; — novimi tehnologijami, da se prepreči stanje mirovanja, v katerem ni moč uporabiti novih tehnologij;

2.11 poziva Komisijo, da vključi lokalno in regionalno raven v oblikovanje prihodnje evropske politike o ravnanju z odpadki na splošno in še posebej v zvezi z odlaganjem odpadkov na odlagališčih;

2.12 poziva države članice, da zagotovijo, da njihove nacionalne strategije za zmanjševanje količine biorazgradljivih odpadkov, namenjenih za odlagališča, ne bodo vodile k odvračanju od odlaganja na odlagališčih in usmerjanju k sežiganju, ampak bodo vključevale tudi ukrepe, ki so učinkovitejši pri zmanjševanju negativnih vplivov na okolje;

2.13 poziva države članice, da zagotovijo polno vključenost regionalnih in lokalnih oblasti v ukrepe za prenos zakonodaje EU, saj so pristojne za izvajanje v praksi, kot je tudi v primeru direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih;

2.14 poziva države članice, da zagotovijo, da prenos pristojnosti na regionalne in lokalne vlade spremlja tudi prenos sredstev;

2.15 poziva države članice, da spodbujajo tesno sodelovanje vseh ravni vlade za hitro izvajanje direktive;

2.16 poziva regionalne in lokalne skupnosti, da v polni meri vključijo vse zainteresirane strani zlasti v odločanje v zvezi z odlagališči ter v politiko ravnanj z odpadki na splošno;

2.17 je pripravljen igrati pomembno partnersko vlogo v okviru posvetovanj, ki naj bi spremljali zlasti prihodnje ocene direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih in politike o ravnanju z odpadki na splošno.

V Bruslju, 17. novembra 2005 Predsednik Odbora regij Peter STRAUB

(1) UL C 73, 23.03.2004, str. 63.

(2) Študija z rezultati raziskave bo objavljena konec leta 2005. Pri raziskavi, ki je potekala junija in julija 2005, je sodelovalo skoraj 200 regionalnih organov iz 23 držav članic. Podrobnosti o rezultatih najdete v dodatku (le v angleščini).

(3) 16. julij 2003 za stare države članice, 1. maj 2004 za nove.