Komisija se je pri pripravi tega poročila spopadala z vrsto izzivov, povezanih z zbiranjem podatkov. Izzivi se zlasti nanašajo na omejen čas uporabe Direktive, težave pri dostopu do nacionalnih registrov kreditnih posrednikov ter krizo COVID-19, ki je sovpadla z obdobjem, ko so se zbirali podatki za študijo RPA.

To poročilo je bilo pripravljeno v skladu s členom 44 direktive o hipotekarnih kreditih, ki Komisiji nalaga pregled učinkovitosti in primernosti določb za potrošnike in notranji trg, s poudarkom na izkušnjah, pridobljenih pri uporabi Direktive. Podlaga za to poročilo je bila študija, ki jo je Komisija začela o vrednotenju Direktive (v nadaljnjem besedilu: študija RPA). Poleg tega in v skladu s členom 45 direktive o hipotekarnih kreditih se poročilo osredotoča tudi na potrebo po nadzoru kreditnih registrov. Komisija bo izpolnila zahtevo iz člena 45 direktive o hipotekarnih kreditih in pozneje predložila izčrpno poročilo, v katerem bo ocenila širše izzive prezadolženosti pri posameznikih, neposredno povezane s kreditno dejavnostjo, pri čemer bo upoštevala zlasti posledice pandemije COVID-19 za potrošnike.

Države članice so morale določbe direktive o hipotekarnih kreditih prenesti v nacionalno zakonodajo do 21. marca 2016. A le osem držav članic je Direktivo preneslo do roka. Zadnja država članica jo je v nacionalno zakonodajo prenesla junija 2019.

Pričujoče poročilo bo podlaga za naslednje faze, pri čemer bo Komisija opravila oceno na podlagi dodatnega materiala, zbranega v okviru namenskega javnega posvetovanja, in oceno učinka, da bi se odločila o naslednjih (zakonodajnih ali nezakonodajnih) pobudah v zvezi z Direktivo.

2. OCENA UPORABE DIREKTIVE O HIPOTEKARNIH KREDITIH

Cilj direktive o hipotekarnih kreditih je bil vzpostaviti „učinkovit in konkurenčen enotni trg za potrošnike, dajalce kreditov in kreditne posrednike, ki bi z okrepitvijo zaupanja potrošnikov, mobilnosti potrošnikov, čezmejnih dejavnosti dajalcev kreditov in kreditnih posrednikov ter z enakimi konkurenčnimi pogoji zagotovil visoko raven zaščite potrošnikov“. Cilj je bil tudi zagotoviti enake konkurenčne pogoje med dajalci kreditov in spodbujati finančno stabilnost.

V nadaljevanju je navedena ocena, kako je direktiva o hipotekarnih kreditih prispevala k zagotavljanju visoke ravni zaščite potrošnikov, razvoju enotnega trga za hipoteke in spodbujanju finančne stabilnosti.

2.1 Učinek na varstvo potrošnikov

Pri oceni učinka Direktive na raven varstva potrošnikov je treba preveriti, kako je prispevala k povečanju zaupanja potrošnikov in njihovega zadovoljstva s hipotekami ter kakšna je učinkovitost pravil o oglaševanju in predpogodbenih informacij. Ocena je bila zlasti osredotočena na efektivno obrestno mero, vezanje in združevanje, oceno kreditne sposobnosti, znanje in usposobljenost osebja, posojila v tujih valutah, pravico do razmisleka/odstopa, predčasno odplačilo ter zaostala plačila in izvršbo.

Zaupanje potrošnikov in njihovo zadovoljstvo s hipotekami

Rezultati Pregleda stanja potrošniških trgov EU iz leta 2018 kažejo, da se je od začetka veljavnosti direktive o hipotekarnih kreditih zadovoljstvo potrošnikov s hipotekami izboljšalo s 6,6 točke od 10 leta 2014 na 7,3 točke od 10 leta 2018. Podobno se je povečalo zaupanje v trg hipotekarnih kreditov (s 6 točk od 10 leta 2014 na 6,8 točke od 10 leta 2018).

V Pregledu stanja potrošniških trgov EU iz leta 2018 je navedeno, da je izvajanje direktive o hipotekarnih kreditih verjetno prispevalo k boljši oceni trga hipotekarnih kreditov, saj je ta potrošnikom zagotovila podrobne informacije o pogojih odobrene hipoteke in možnosti predčasnega odplačila. Ker pa je veliko držav članic Direktivo v nacionalno zakonodajo preneslo pozno, rezultati Pregleda stanja potrošniških trgov EU iz leta 2018 njenega učinka morda ne odražajo v celoti. Poleg tega rezultati Pregleda stanja potrošniških trgov EU ne omogočajo razlikovanja med potrošniki, ki so hipotekarne kreditne pogodbe sklenili v letih 2017 in 2018, in tistimi, ki so hipotekarne kreditne pogodbe sklenili pred tem.

Učinkovitost pravil o oglaševanju in predpogodbenih informacij

Potrošniki so z vidika dostopa do ustreznih informacij o produktih in storitvah v slabšem položaju kot ponudniki storitev. To pogosto poslabšujejo še vedenjska vprašanja, kot je kognitivna pristranskost, povezana s sistematičnimi napakami pri obdelavi in tolmačenju podatkov, ki vplivajo na odločitve potrošnikov. Namen direktive o hipotekarnih kreditih je bil obravnavati to z zagotovitvijo, da potrošniki prejmejo ustrezne informacije, ki jim omogočijo sprejemanje informiranih odločitev. Določbe o oglaševanju in predpogodbenih informacijah so pri tem ključne.

V zvezi z oglaševanjem sta zlasti člena 10 in 11 Direktive prispevala k preprečevanju nepoštenega in zavajajočega oglaševanja. Po ugotovitvah študije RPA večina potrošnikov verjame, da so oglasi za hipoteke pošteni, jasni in nezavajajoči Vendar obstajajo znaki, da zahteve za oglaševanje morda niso ustrezne za digitalni svet, saj dajalci kreditov v zvezi s spletnim oglaševanjem navajajo težave pri izpolnjevanju zahtev glede informacij.

Direktiva (člen 14) določa, da morajo potrošniki dobiti brezplačne, predpogodbene in prilagojene informacije, zlasti z evropskim standardnim informativnim listom, vključno z efektivno obrestno mero. Ocena kaže, da so imeli potrošniki od tega koristi, zlasti od prejema boljših predpogodbenih informacij v standardizirani obliki z evropskim standardnim informativnim listom in izračunom efektivne obrestne mere. Informacije o efektivni obrestni meri so se izkazale za pomembne, saj so potrošniki lahko primerjali ponudbe, čeprav je iz dokazov razvidno, da le malo potrošnikov v celoti razume pomen efektivne obrestne mere. Poleg tega informacije, zagotovljene v evropskem standardnem informativnem listu, sicer veljajo za pomembne za potrošnike, da ti lahko sprejemajo informirane odločitve, vendar se potrošniki pogosto zdijo preobremenjeni z informacijami, ki jih ne preberejo ali ne razumejo, zato je primerjava med produkti otežena. Zdi se tudi, da evropski standardni informativni list ni vedno predložen pravočasno, zato potrošniki ne morejo primerjati ponudb (npr. informacije prejmejo šele, ko prejmejo končno ponudbo), ter ni primeren za elektronske naprave (npr. pametne telefone) ali zagotavljanje informacij v digitalni obliki. Ugotovitve študije RPA tudi kažejo, da predpogodbene informacije potrošnikom niso vedno na voljo brezplačno.

Obdobje za razmislek in/ali odstopni rok