1.Uvod

Voditeljice in voditelji držav ali vlad EU so se 11. marca na srečanju v Versaillesu zavezali, da bodo zaradi ruske vojaške agresije proti Ukrajini poskrbeli za „krepitev naših obrambnih zmogljivosti“. Dogovorili so se, da bodo: 1) povečali obrambne izdatke; 2) okrepili sodelovanje s skupnimi projekti; 3) odpravili pomanjkljivosti in izpolnili cilje glede zmogljivosti; 4) spodbujali inovacije, tudi s civilno-vojaškimi sinergijami; ter 5) okrepili in razvili našo obrambno industrijo, vključno z MSP. Poleg tega so pozvali Komisijo „naj v usklajevanju z Evropsko obrambno agencijo do sredine maja predloži analizo vrzeli pri naložbah v obrambo in predlaga vse nadaljnje pobude, potrebne za okrepitev industrijske in tehnološke baze evropske obrambe“. Naloga je bila vključena tudi v strateški kompas za varnost in obrambo, ki ga je marca 2022 sprejel Svet, Evropski svet pa potrdil.

V tem skupnem sporočilu je Evropskemu svetu predstavljena zahtevana analiza, katere cilj je zagotoviti, da bo zaradi povečanih izdatkov držav članic za obrambo nastala veliko močnejša tehnološka in industrijska baza EU za obrambo, kar bo povečalo konvencionalni odvračalni učinek na katere koli morebitne nasprotnike. Zlasti z opiranjem na sporočilo o obrambnem svežnju z dne 15. februarja 2022 državam članicam ponuja nove načine za okrepitev skupnih javnih naročil in sodelovanje z industrijo, da bi s povečanjem svojih proizvodnih zmogljivosti zadostila povečanim potrebam na osnovi konsolidiranega in bolj predvidljivega povpraševanja. V končnem poročilu Konference o prihodnosti Evrope je poudarjeno, da državljani in državljanke menijo, da bi morala EU na področju obrambe odločneje ukrepati.

Takšni ukrepi so ključnega pomena glede na znatne posledice, ki jih ima neizzvana vojaška agresija Rusije proti Ukrajini za evropsko obrambo. Vrnitev vojne v Evropo je poudarila učinke dolgoletnega namenjanja prenizkih sredstev za obrambo, zaradi česar so se v kolektivnih vojaških zalogah nakopičile vrzeli in primanjkljaji, zmanjšale pa so se tudi zmogljivosti za industrijsko proizvodnjo. Poleg izboljšanja teh razmer bo treba s povečanimi obrambnimi izdatki nujno obravnavati tudi kratkoročno potrebo po dopolnitvi in povečanju obrambnih zalog, tudi za nadomestitev vojaške pomoči Ukrajini.

Države članice so napovedale povečanje svojih proračunov za obrambo, ki naj bi se v prihodnjih letih povečali za skoraj 200 milijard EUR. Čeprav je to povečanje nujno, obstaja resno tveganje, da s tem ne bo mogoče nadomestiti obstoječih primanjkljajev, če bodo porabljena sredstva neusklajena. Zato morajo države članice EU ne le več porabiti, temveč tudi skupaj vlagati učinkoviteje in več, kot je navedeno v izjavi iz Versaillesa in strateškem kompasu. Le s sodelovanjem lahko države članice kar najbolje izkoristijo ekonomije obsega in obvladujejo visoke stroške vrhunskih zmogljivosti, hkrati pa se izognejo tekmovanju za omejene dobavne zmogljivosti in preprečijo nepotrebno podvajanje.

Glede na pretekle izkušnje pa kljub temu obstaja tveganje, da se države članice zaradi razlogov, povezanih z industrijo in zanesljivostjo oskrbe, odločijo za nacionalne rešitve ali, če te niso na voljo, zaradi nujnosti prednostno izberejo obstoječe komercialne rešitve zunaj EU namesto možnih rešitev EU, tudi če imajo podoben rok dobave. Obrambna industrija je lahko nagnjena k temu, da prednostno obravnava svojo nacionalno vlado, ne pa baze strank drugje po Evropi. Brez usklajevanja in sodelovanja bi povečane naložbe poglobile razdrobljenost evropskega obrambnega sektorja, omejile možnosti za sodelovanje v celotnem življenjskem ciklu opreme, povečale zunanjo odvisnost in verjetno ovirale interoperabilnost. Kratkoročne nabave bodo v tem pogledu imele dolgoročne posledice, kar bo povzročilo zmanjšanje tržne moči in zamujene priložnosti v naslednjih desetletjih.

Na kratko, trajno premajhna poraba sredstev in nesodelovanje sta povzročila kritično pomanjkanje obrambnih zmogljivosti, zlasti na naprednejšem koncu spektra in na vseh področjih, pa tudi razdrobljenost povezane industrije v Evropi. Bistveno je, da EU ne ponavlja preteklih napak, ki so privedle do neučinkovitosti, podvajanja in odvisnosti, temveč gradi na obrambnih pobudah EU in orodjih za razvoj zmogljivosti, vzpostavljenih v zadnjih nekaj letih za krepitev sodelovanja držav članic na področju obrambe. Cilj teh pobud – zlasti Evropskega obrambnega sklada – je zmanjšati razdrobljenost evropskega obrambnega trga in izboljšati usklajevanje obrambnih politik, načrtovanja obrambe in razvoja obrambnih zmogljivosti držav članic – zlasti s stalnim strukturnim sodelovanjem, usklajenim letnim pregledom na področju obrambe in načrtom za razvoj zmogljivosti. Poleg tega strateški kompas od leta 2022 poziva k letnim srečanjem obrambnih ministrov glede obrambnih pobud EU, ki obravnavajo razvoj zmogljivosti, ki bi jih organiziral in jim predsedoval visoki predstavnik / podpredsednik Komisije / vodja Evropske obrambne agencije, pri čemer bi v celoti izkoristili obstoječe formate. Vse to so pomembni koraki v pravo smer za odpravo obstoječih pomanjkljivosti, vendar jih je treba glede na nove razmere še okrepiti, zlasti v zvezi s skupnimi naložbami in javnimi naročili obrambnih zmogljivosti. Takšni ukrepi so ključnega pomena za zagotovitev, da lahko Evropa vzpostavi močnejše in bolj interoperabilne obrambne zmogljivosti ter hkrati okrepi tehnološko in industrijsko bazo evropske obrambe, kar je bistvenega pomena za dolgoročno varnost in strateško avtonomijo Evrope.

Splošni cilj je torej vlagati:

·skupaj, z izkoriščanjem ekonomije obsega s skupnimi projekti in skupnimi javnimi naročili. Skupni razvoj in nabava znižujeta cene in preprečujeta, da bi države članice tekmovale za omejene industrijske vire, s čimer bi dodatno zvišale cene ali izrivale manjše ali bolj izpostavljene države članice, ter tako zagotavljata solidarnost. Podobnosti s stanjem v zvezi s cepivi proti COVID-19 v obdobju 2020–2021 so očitne,

·bolje, s podporo državam članicam, da se osredotočijo na opredeljene prednostne naloge EU na področju zmogljivosti. Te so skladne s prednostnimi nalogami zveze NATO in bodo pregledane tudi z vidika politično-strateških smernic iz strateškega kompasa. V tej analizi so poudarjene nekatere pereče vrzeli v zmogljivostih v spremenjenem strateškem okviru, ter

·v Evropo, s spodbujanjem naložb v obrambo, ki krepijo industrijski zagon, dolgoročne industrijske zmogljivosti in gospodarsko rast v Uniji s konkurenčnejšo evropsko obrambno industrijo. Krepitev tehnološke in industrijske baze evropske obrambe je v vse slabšem geostrateškem okolju postala strateško pomembna.

To je koristno tudi za zvezo NATO, ki bo še naprej temelj kolektivne obrambe njenih članic. Pobude EU za spodbujanje sodelovanja na področju obrambe prav tako pomagajo krepiti pravičnejšo čezatlantsko porazdelitev bremen in učinkovitejši evropski prispevek v zvezi NATO. Države članice lahko uporabijo svoj enotni nabor sil na nacionalni ravni ali v okviru EU, zveze NATO, ZN ali katerem koli drugem okviru. Prednostne naloge EU za razvoj zmogljivosti so skladne s prednostnimi nalogami, dogovorjenimi v zvezi NATO, pri čemer je treba upoštevati razliko v naravi in odgovornostih obeh organizacij ter zagotoviti vzajemno krepitev prizadevanj ene in druge. Razvoj obrambnih zmogljivosti je ključni steber okrepljenega dialoga in sodelovanja med EU in zvezo NATO, dogovorjenega v skupnih izjavah iz let 2016 in 2018.

To skupno sporočilo obravnava: (a) obrambne izdatke v EU, (b) vrzeli v zmogljivostih in industriji, ki jih je treba odpraviti, vključno z najnujnejšimi, (c) načine za njihovo odpravo in (d) možnosti za okrepitev virov obrambnih zmogljivosti.

2.Obrambni izdatki v EU in ravni naložbenega primanjkljaja

Kot odziv na nove varnostne grožnje večina držav članic za leto 2022 napoveduje znatno povečanje svojih obrambnih proračunov, v nekaterih primerih celo nad 2 % BDP, s čimer bodo še stopnjevale trend naraščanja, ki se je začel pred nekaj leti. Leta 2020 so države članice za obrambo skupaj porabile več kot 200 milijard EUR, leta 2021 pa naj bi se njihovi skupni izdatki povečali na 220 milijard EUR. Vendar je ta nedavni razvoj dogodkov sledil daljšemu obdobju znatnega zmanjševanja obrambnih izdatkov po gospodarski in finančni krizi v obdobju 2007–2008; s 183 milijard EUR leta 2008 so se zmanjšali na 159 milijard EUR leta 2014, na predkrizno raven pa so se vrnili šele v obdobju 2018–2019 (glej spodnji graf). Med letoma 2009 in 2018 so države članice v primerjavi z letom 2008 zmanjšale sredstva za skupno približno 160 milijard EUR.

To je poleg strukturnega trenda povečevanja stroškov za obrambne sisteme in osredotočenosti na ekspedicijske operacije v nekaterih državah članicah privedlo do izrazitega zmanjšanja skupnega obsega nacionalnih sil, količine opreme in zalog, ki so se zdaj zaradi podpore Ukrajini še zmanjšale. Zato so bile zanemarjene zmogljivosti za vseobsegajoče posege z visoko intenzivnostjo, obstoječe pomanjkljivosti in manjkajoče vrhunske zmogljivosti pa so po potrebi krile zaveznice zveze NATO, ki niso članice EU, zlasti ZDA.