SL Uradni list Evropske unije C 318/32

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o pravicah intelektualne lastnine v glasbeni industriji (mnenje na lastno pobudo)

2011/C 318/05

Poročevalec: g. GKOFAS

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 17. januarja 2008 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Pravice intelektualne lastnine v glasbeni industriji

(mnenje na lastno pobudo).

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 26. maja 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija 2011 (seja z dne 14. julija) s 119 glasovi za, 51 glasovi proti in 42 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Ozadje

1.1.1 Pravice avtorjev in sorodne pravice izvajalcev na področju glasbe ter varstvo teh pravic do nematerialne lastnine, ki se vedno bolj trži in razširja v obliki digitalnih datotek, so problematika, ki zelo neposredno zadeva civilno družbo.

1.1.2 To mnenje obravnava pet glavnih točk: prva je opredelitev in razmejitev posebnih pravic imetnikov pravic in kolektivnih organizacij, ki upravljajo pravice, na glasbenem področju, a tudi obveznosti, ki izvirajo iz trgovanja s pravicami intelektualne lastnine in sorodnimi pravicami. Druga točka so nadomestila in – natančneje – določitev nadomestila za uporabo pravic intelektualne lastnine in sorodnih pravic s strani tretjih oseb (potrošnikov). Namen tretje točke je ugotoviti, kako je določeno to nadomestilo, kakšen pomen je treba dati pojmu „javnega predvajanja“ in kdaj sploh lahko govorimo o takšnem „javnem predvajanju“. Četrta točka so sankcije, ki jih je treba naložiti uporabnikom za nezakonito izkoriščanje teh pravic. Peta točka pa obravnava strukturo in delovanje agencij za kolektivno upravljanje pravic ali – v nekaterih državah – kolektivnih organizacij, ki zastopajo imetnike pravic.

1.1.3 Odbor izraža zaskrbljenost zaradi neusklajenosti prava Unije s pravom na nacionalni ravni in zaradi razlik med pravnimi sistemi različnih držav članic, saj obstaja nevarnost, da ne bo doseženo potrebno ravnovesje med dostopom državljanov do kulturnih vsebin in vsebin za prosti čas, prostim pretokom blaga in storitev in varstvom pravic intelektualne lastnine.

1.1.4 Izhodišče za pripravo uredbe, ki bi uskladila zakonodaje držav članic, bi moralo biti glasovanje o nekaterih bistvenih „temeljnih načelih“ na ravni Evropske unije o tej tematiki in tudi njihovo sprejemanje, in sicer v skladu z obstoječimi mednarodnimi konvencijami, zlasti Bernsko konvencijo za varstvo književnih in umetniških del, ne da bi se pri tem ogrozile pravice uporabnikov in ob upoštevanju predlogov EESO.

1.1.5 Odbor priporoča, da se zakonodaje držav članic uskladijo v točkah, ki so problematične za skupno življenje državljanov in nanj tudi neposredno vplivajo, da se prepreči, da bi bile zaradi dobesednega, napačnega ali nepopolnega tolmačenja zakonov ogrožene pridobljene in z ustavo zaščitene pravice potrošnikov oz. uporabnikov. Naloga Komisije je obravnavati sporne točke pravnega tolmačenja terminov, ki jih uporabljajo različni zakonodajalci, in Odbor meni, da je njegova naloga te termine predstaviti na pogajanjih za dosego pravičnega rezultata. Zaščita avtorjev in izvajalcev ne bi smela ovirati prostega pretoka del in mora hkrati s spremembo ustreznih določb zagotoviti, da imajo potrošniki prost dostop do elektronskih vsebin in jih lahko prosto uporabljajo, da se ohranijo iste pravice na spletu in drugje ob spoštovanju intelektualne lastnine.

1.1.6 Odbor predlaga, da se uvede enoten zakonodajni okvir za a) podeljevanje licenc za zastopanje imetnikov pravic, b) sklepanje dogovorov za izkoriščanje materialnih avtorskih pravic in c) uporabo arbitraže v primeru sporov ali nesoglasja. Enoten zakonodajni okvir bi uporabnikom vsebin oz. potrošnikom ter avtorjem intelektualne lastnine in drugim imetnikom pravic lahko pomagal rešiti spore glede izkoriščanja nekega „dela“. Zato je treba na nacionalni ravni ustanoviti en sam arbitražni organ za reševanje sporov med imetniki pravic in njihovimi uporabniki vsebin.

1.1.7 Odbor meni, da je ta cilj mogoče doseči z ustanovitvijo enega samega neodvisnega nacionalnega organa, ki bo poleg izvajanja zgoraj navedenih nalog odgovoren tudi za zagotavljanje preglednosti glede izplačevanja nadomestil, ki so bila zbrana prek agencij za kolektivno upravljanje pravic, imetnikom pravic v celoti, v primeru, da do tega ne pride, pri čemer bodo v okviru evropske zakonodaje predvidena varovala, edini manevrski prostor, ki ga bodo imele na voljo države članice, pa bo urejanje ustanovitve, sestave in delovanja tega organa. Ta bo lahko zagotavljal a) strogo izvajanje veljavne zakonodaje Skupnosti in nacionalne zakonodaje v posamezni državi članici za dosego zgoraj navedenega cilja, b) popolno preglednost pri prejemanju in izplačevanju nadomestil za uporabo materialnih avtorskih pravic ter c) boj proti davčnim utajam pri plačilih prispevkov, ki izvirajo iz izkoriščanja del, državi.

1.1.8 EESO meni, da je treba za ohranitev zaupanja imetnikov pravic in uporabnikov ter za olajšanje podeljevanja čezmejnih licenc upravljanje in preglednost kolektivnega upravljanja pravic izboljšati in prilagoditi tehničnemu napredku. Preprostejše, enotnejše in tehnološko nevtralne rešitve za podeljevanje čezmejnih in vseevropskih licenc bodo spodbudile ustvarjalnost ter pomagale avtorjem, ustvarjalcem vsebin in izdajateljem programov, kar bo koristilo evropskim potrošnikom.

1.2 Učinkovitost upravljanja digitalnih pravic

1.2.1 Odbor med drugim podpira spodbujanje in izboljšanje zakonitih ponudb, kot sta Deezer, prvi glasbeni portal, kjer je na voljo brezplačen in zakonit dostop do glasbe, ali Spotify, storitev z zakonito ponudbo predvajanja glasbe prek interneta, ki se samostojno financira z oglaševanjem, in meni, da je treba nadaljevati v takšni smeri vzporedno z razvojem zakonodaje.

1.2.2 Med načrtovanimi ukrepi bi morale biti tudi kampanje izobraževanja in ozaveščanja, zlasti med mladimi.

1.2.3 EESO poziva Komisijo, naj natančneje določi načela iz svojega priporočila z dne 18. maja 2005 o čezmejnem kolektivnem upravljanju avtorskih in sorodnih pravic za zakonite spletne glasbene storitve.

1.2.4 Odbor poziva Komisijo, naj čim prej sprejme predlog okvirne direktive o kolektivnem upravljanju pravic, predvidenem v evropski digitalni agendi.

2. Uvod

2.1 Avtorji in izvajalci svoje dohodke prejemajo na podlagi prihodkov, ki izvirajo iz uporabe njihovih umetniških del po celem svetu. Kolektivne organizacije, ki delujejo na vseh umetniških področjih, so tiste, ki v imenu avtorjev pobirajo prihodke iz uporabe njihovih del po vsem svetu.

2.2 Obseg in pristojnosti teh kolektivnih organizacij se razlikujejo glede na državo članico: nekatere organizacije so majhne, medtem ko so druge celo tako močne, da lahko v nekaterih primerih dosežejo dejanski monopol. Zato se storitve, ki jih ponujajo umetnikom, tudi razlikujejo.

2.3 Tako kot Evropska komisija se lahko upravičeno vprašamo, ali je sedanji sistem glede na svojo kompleksnost tako učinkovit, kot bi moral biti, in ali varuje interese tako imetnikov pravic kot tudi uporabnikov vsebin in državljanov kot končnih potrošnikov.

2.4 Ali ne bi bilo treba preučiti razmer tako, da bi razmišljali dlje kot samo o „enostavni“ tehnični uskladitvi avtorske in sorodnih pravic? Kako izboljšati nacionalno upravljanje avtorskih pravic in odpraviti nevšečnosti zaradi sedanje razdrobljenosti ureditev za plačevanja licenčnine za zasebno kopiranje del, če omenimo zgolj en primer? Kako uskladiti prizadevanja za „boljšo zakonodajo“ in učinkovito čezmejno upravljanje kolektivnih pravic? Na teh področjih je treba sprejeti zakonodajo.

2.5 Ker je z vidika civilne družbe stanje kompleksno in občutljivo, Odbor obravnava to temo in preučuje različne možne smeri razmisleka.

2.6 Nepoznavanje, če ne celo brezbrižnost ali sovražnost javnosti, ko gre za pojem pravic intelektualne lastnine, zahtevajo odziv civilne družbe.

2.7 Ureditev, ki velja na področju varstva materialnih pravic avtorjev (pravic, ki niso moralne pravice) in sorodnih pravic izvajalcev in ustvarjalcev na glasbenem področju, ureja več direktiv, npr. direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2006/115/ES z dne 12. decembra 2006, 2006/116/ES z dne 12. decembra 2006 in 2001/29/ES z dne 22. maja 2001, katerih glavni cilj je bil v okviru zdrave konkurence olajšati prosti pretok blaga in idej ter vzpostaviti ravnovesje in se boriti proti piratstvu. Celotna uskladitev avtorskih in sorodnih pravic temelji na visoki ravni varstva, saj so takšne pravice najpomembnejše za intelektualno ustvarjanje. Zaščita prispeva k ohranjanju in razvoju ustvarjalnosti v interesu avtorjev, izvajalcev, ustvarjalcev, potrošnikov, uporabnikov vsebin, kulture, industrije in javnosti na splošno. Zato je bila intelektualna lastnina priznana kot sestavni del pravice do lastnine in zaščitena v okviru Evropske listine temeljnih pravic, saj je za ustvarjalno in umetniško delo avtorjev, umetnikov in izvajalcev nujno potreben primeren dohodek kot osnova za nadaljnje ustvarjalno in umetniško delo in je možnost zagotovitve tega dohodka in povračila investicij mogoče učinkovito zagotoviti le z ustreznim pravnim varstvom imetnikov pravic.

2.8 V nekaterih državah obstaja zelo represivna zakonodaja, ki prepoveduje vsakršno obliko kopiranja in izmenjave datotek, zaščitenih s pravico intelektualne lastnine, tako za zasebno in omejeno uporabo kot tudi za komercialne namene (1).

2.9 Evropski potrošniki, katerih organizacije so obsodile njihovo izključenost iz pogajanj o teh vprašanjih kot izraz netransparentnosti in nedemokratičnosti, so opozorili, da se pod pretvezo boja proti piratstvu ne sme vzpostaviti policijskega nadzora nad vsemi izmenjavami in komuniciranjem prek interneta, saj bi to negativno vplivalo na pravico do zasebnosti pri korespondenci in informacijah, ki krožijo po njem. EESO želi biti obveščen tudi o razpravah in predlogih, ki se trenutno obravnavajo, ter o njih izraziti svoje mnenje.

3. Posebne ugotovitve

3.1 Intelektualna lastnina: podrobnosti in razlikovanja

3.1.1 Zelo pomembno je razlikovati med pojmoma avtorskih pravic in sorodnih pravic izvajalcev ter jih dobro razumeti. Oba sta del širšega pojma, ki bi ga lahko opredelili in poimenovali „intelektualna lastnina“. Pojem intelektualne lastnine je bil določen na mednarodni ravni s konvencijo z dne 14. julija 1967 o ustanovitvi Svetovne organizacije za intelektualno lastnino, pozneje pa je bil vključen v zakonodajo Skupnosti, zlasti z Direktivo 2006/115/ES, zaradi česar je postal ustaljen pojem v pravnem redu Skupnosti.

3.1.2 Odbor meni, da morajo avtorji ali izvajalci, če naj nadaljujejo z ustvarjalnim in umetniškim delom, za uporabo svojega dela prejeti primerno nagrado, prav tako pa tudi producenti, da lahko to delo financirajo. V proizvodnjo izdelkov, kot so tonski nosilci, filmi ali multimedijski izdelki, ter opravljanje storitev, kot so storitve na zahtevo, je treba precej investirati. Zadostno pravno varstvo pravic intelektualne lastnine je nujno, da bi zagotovili takšno nagrajevanje in zadovoljive donose na te investicije.

3.1.3 Odbor poziva k poenotenju nekaterih vidikov avtorskih pravic in posebnih sorodnih pravic. Pri tem poenotenju je treba upoštevati različna poročila o izvajanju direktiv ter sodno prakso Sodišča Evropske unije na tem področju.

3.1.4 EESO izraža zadovoljstvo nad sprejetjem nedavnega predloga Direktive o nekaterih dovoljenih uporabah „osirotelih del“ (COM(2011) 289 konč.), svoje stališče o vsebini predloga pa bo v kratkem podal v mnenju.

3.2 Plačila

3.2.1 Plačila avtorjem, ki so imetniki pravice intelektualne lastnine (v materialnem smislu) na glasbenem področju, je verjetno ena od točk, ki večini držav članic v pogodbenih razmerjih med agencijami za kolektivno upravljanje pravic in uporabniki povzroča posebne težave in ki je bila v večji meri rešena na podlagi sodne prakse Sodišča Evropske unije.

3.2.2 Odbor meni, da je treba nujno priporočiti tako uporabo načela enakosti vseh državljanov pred zakonom kot tudi načelo sorazmernosti, da se zagotovijo tako intelektualna lastnina avtorjev in drugih imetnikov pravic kot tudi pravice uporabnikov vsebin in končnih potrošnikov. Dandanes so pravice intelektualne lastnine v Evropi že zaščitene z „internetnimi pogodbami“ Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO), ki so jih EU in države članice ratificirale decembra 2009, kar načeloma zagotavlja poenotenje veljavne zakonodaje, čeprav so različne države članice ob ratifikaciji izrazile dvom o potrebi enotnega pristopa na ravni Skupnosti. V skladu s temi pogodbami je treba zatreti kopiranje in ponarejanje v komercialne namene, kakor je predvideno v direktivi o avtorski in sorodnih pravicah v informacijski družbi.

3.3 Opredelitev nadomestila in javnega predvajanja

3.3.1 Posebno pozornost je treba nameniti določitvi, kdaj je nadomestilo za uporabo glasbe treba plačati, oziroma kdaj je predvajanje javno in kdaj je dovoljeno govoriti o izkoriščanju in ne o uporabi.

3.3.2 Odbor meni, da je treba strogo razločevati med izkoriščanjem v komercialne namene in zasebno uporabo, ko gre za namen te uporabe, a tudi za sankcije, povezane s tem. V praksi cene kolektivnih organizacij za upravljanje pravic, dogovorjene s predstavniškimi združenji različnih kategorij uporabnikov, že upoštevajo različno uporabo glasbe v javnih ustanovah, tako da se cena, ki jo plačajo ustanove, v katerih ima glasba ključno vlogo, kot so diskoteke, razlikuje od cene, ki jo plačajo tiste, v katerih ima glasba samo dodatno ali postransko vlogo, kot so frizerski saloni ali veleblagovnice.

3.3.3 Odbor meni, da je plačilo za tako imenovano „sekundarno uporabo“, kot je določena v Bernski konvenciji, v celoti upravičeno, saj so lastniki organizacij za distribucijo ter televizijskih ali radijskih oddaj sekundarni uporabniki del, vključenih v primarne oddaje, na podlagi katerih se takšna dela in storitve „posredujejo javnosti“ na navedenih lokacijah.

3.3.4 Treba je reformirati sedanji sistem nadomestil za pravice intelektualne lastnine v smislu plačila v zameno za reproduciranje za zasebno uporabo, da se poveča preglednost pri izračunu „pravičnega nadomestila“, pobiranja in plačila nadomestil. Nadomestila morajo odsevati resnično finančno škodo, ki jo imetniki pravic utrpijo zaradi kopij za zasebno uporabo, in temeljiti na njej.

3.3.5 Za olajšanje podeljevanja čezmejnih licenc je treba ohraniti pogodbeno svobodo imetnikov pravic. Imetniki pravic ne bi smeli biti zavezani izdajanju licenc za celotno območje EU in pogodbenemu določanju višine licenčnin.

3.3.6 Odbor se zavzema za spodbujanje bolj inovativnih modelov poslovanja, ki omogočajo dostop do vsebin na različne načine (free, premium, freemium), in sicer glede na možnosti ponudbe in pričakovanja ter ravnanje končnih uporabnikov, s čimer se bo doseglo pravično ravnovesje med nadomestili za imetnike pravic ter dostopom potrošnikov in splošne javnosti do vsebin.

3.4 Sankcije in kazni

3.4.1 Odbor je prepričan, da je varstvo pravic intelektualne lastnine dejanski izziv bistvenega pomena za gospodarski in kulturni razvoj Unije, zlasti glede na nove gospodarske in tehnološke dosežke, da bi zagotovili ustvarjalni in umetniški trud avtorjev in izvajalcev. Zato so določene sankcije, ki so učinkovite, odvračilne in sorazmerne, v skladu s sodno prakso Sodišča.

3.4.2 Odbor meni, da bi bilo treba uporabo številnih del intelektualne lastnine, ki je dovoljena zgolj kot izjema k izključnim pravicam upravičencev in z omejitvami za uporabnike, določiti kot pozitivno in splošno pravico državljanov; poleg tega omejitve za njihovo uporabo niso niti popolnoma jasne niti dobro določene z zakonom in potrošniki morajo sami ugotavljati, kaj je v skladu z veljavno zakonodajo sploh dovoljeno.

Sodno varstvo intelektualne lastnine je ključno jamstvo za zagotavljanje družbenega, kulturnega, ekonomskega in političnega reda razvitih držav.

EESO nasprotuje sodnemu postopku proti uporabnikom, katerih namen ni ustvarjanje dobička.

3.4.3 Inštitut za pravo na področju informacij Univerze v Amsterdamu je za Generalni direktorat za notranji trg Evropske Komisije izvedel študijo o izvajanju Direktive 2001/29/ES o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi ter o njenem vplivu na zakonodajo v državah članicah. (2) V poglavjih, ki so vključena v drugi del in se nanašajo na uporabo besedila v drugih državah članicah EU, je razvidno, da se na tem področju zgolj v šestih državah od vseh 26 preučenih izvršujejo kazni z odvzemom prostosti.

3.4.4 Odbor poziva in predlaga, da se člen 8 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 4, v kateri bo navedeno, da bo v okviru zakonske zaščite pred kršitvami pravic in obveznosti, omenjenih v tej direktivi, uporaba vsebin s strani uporabnikov oz. potrošnikov, za katere odgovorni za njihovo javno predvajanje niso vnaprej plačali pristojbin za pravice intelektualne lastnine, dekriminalizirana. Predvajanje v javnosti bo obravnavano zgolj v okviru civilne odgovornosti in sankcij, ki iz nje izvirajo, tj. zgolj z denarnim nadomestilom, enakim nadomestilu za materialne avtorske pravice avtorjev in imetnikov sorodnih pravic. Kazenske sankcije za kršitve pravic intelektualne lastnine se bodo smele uporabljati samo v jasno določenih primerih kršitev pravil trga, storjenih v okviru organiziranega kriminala in nezakonite uporabe pravic intelektualne lastnine v komercialne namene. Izvršilni ukrepi morajo v vsakem primeru spoštovati temeljne pravice potrošnikov.

3.5 Struktura in delovanje agencij za kolektivno upravljanje pravic

3.5.1 Treba je poudariti, da obravnavani direktivi sploh ne zagotavljata zaščite uporabnikov oz. potrošnikov, njihova usoda pa je odvisna od ukrepov, ki ji sprejmejo kolektivne organizacije, ki delujejo brez pravega nadzora. Odbor zahteva, da pravni okvir prizna, zaščiti in zagotovi pravice državljanov in potrošnikov ter tudi enakost pred zakonom za vse državljane v zvezi s to zaščito uporabnikov in potrošnikov v odnosu do avtorjev in imetnikov pravic v skladu z veljavno zakonodajo o intelektualni lastnini, zlasti v skladu s priporočilom Komisije z dne 18. maja 2005.

3.5.2 Odbor poziva, da se člen 5 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 5, v kateri bi bilo treba navesti, da kolektivne organizacije, ki se jim podeli dovoljenje, s katerim so pooblaščene obračunavati nadomestila in zastopati imetnike pravic, tako kot agencije za kolektivno upravljanje pravic ne bodo mogle delovati kot komercialna podjetja, temveč bodo morale biti subjekti nepridobitne narave, ki bodo imeli strukturo združenja in jih bodo sestavljali imetniki pravic intelektualne lastnine in sorodnih pravic.

3.5.3 Odbor poziva, da se člen 5 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 6, v kateri bi bilo treba navesti, da kolektivne organizacije oz. agencije za kolektivno upravljanje pravic nadzoruje neodvisni organ na nacionalni ravni (en sam skupen nacionalni organ za upravljanje), ki je lahko tudi organ za izdajo dovoljenj kolektivnim organizacijam za pobiranje nadomestil iz naslova pravic avtorjev ali izvajalcev. Povedano drugače, organ za izdajo dovoljenj je lahko tudi organ za izvajanje nadzora.

3.5.4 Odbor poziva, da se člen 5 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 7, v kateri bi bilo treba navesti, da so avtorji ali izvajalci, ki so imetniki pravic, upravičeni „prepustiti“ materialne pravice, ki jih imajo iz naslova pravic intelektualne lastnine, in svojo pravico posojanja ali dajanja v najem „prenesti“ na več agencij za kolektivno upravljanje pravic (kolektivnih organizacij), ki že obstajajo ali pa so na novo ustanovljene. Če bo v okviru takšne ureditve obstajalo več različnih agencij za kolektivno upravljanje pravic (kolektivnih organizacij), se bo pojavilo tveganje, da a) bo te licenčnine avtorjem več kot enkrat nakazalo več teh agencij za kolektivno upravljanje pravic (kolektivnih organizacij), kar bo povečalo nevarnost, da b) bo uporabnik moral sklepati pogodbe in opravljati transakcije z velikim številom tovrstnih organizacij in ne z eno samo ter da c) bo plačal dvakratno nadomestilo za uporabo istega dela. Organ, ki podeljuje dovoljenja agencijam za kolektivno upravljanje pravic (kolektivnim organizacijam) bo prav tako pristojen in odgovoren, da nadomestila, ki jih bodo te agencije pobrale od uporabnikov, razdeli avtorjem in imetnikom sorodnih pravic. Predlaga se, da se na zadevnih krajih namesti na sodobni tehnologiji zasnovana programska oprema, ki bo omogočila podroben popis podatkov fonogramov (po avtorju, izvajalcu, trajanju itd.) med samim izvajanjem, da bo uporabnik opravil plačilo za uporabo ustreznih avtorskih pravic na tak način, da bo tudi plačila mogoče izvesti sorazmerno. Zgoraj navedeni organ bo odgovoren tudi za preprečevanje večkratnih plačil za nadomestilo za določeno delo v celoti. Države članice, ki nimajo organa za podeljevanje dovoljenj agencijam za kolektivno upravljanje pravic (kolektivnim organizacijam), bodo morale v skladu s svojo zakonodajo predvideti ustanovitev takšnega organa.

3.5.5 Odbor poziva, da se člen 5 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 8, v kateri bi bilo treba navesti, da morajo agencije za kolektivno upravljanje pravic, ki zastopajo avtorje ali izvajalce, sestaviti bilanco in nominalni finančni izkaz o upravljanju in porazdelitvi nadomestil, ki jih bodo pobrale za imetnike pravic, in zagotoviti kakršne koli druge informacije, ki so potrebne za dokazilo, da so bili navedeni „prihodki“ imetnikom pravic tudi izplačani in da so te „dohodke“„prijavili“ in obdavčili davčni organi držav članic. Računovodstvo agencij za upravljanje pravic in dejansko porazdelitev pobranih nadomestil med različne imetnike pravic mora potrditi neodvisen revizor, katerega poročilo mora biti dostopno javnosti; poleg tega morajo te agencije redno nadzorovati pristojni organi, kot sta računsko sodišče ali neodvisen javni organ.

3.5.6 Odbor poziva, da se člen 5 Direktive 2006/115/ES dopolni s točko 9, v kateri bi bilo treba navesti, da v primerih, ko agencije za kolektivno upravljanje pravic nadomestil, ki so jih prejele, upravičencem ne izplačajo, ali pa ne spoštujejo določb iz točk 5 in 7 navedenega člena, jim organ, ki jim podeljuje dovoljenja, najprej naloži izplačilo nadomestil oziroma proti njim, glede na resnost kršitve, začne postopek pred nacionalnim sodiščem.

V Bruslju, 14. julija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Kazni so enake tako v primeru zasebne uporabe ali ponarejanja v komercialne namene.

(2) Študija je bila objavljena februarja 2007.