Razmerje med lažnimi klici in skupnim številom klicev v sili se med državami članicami še vedno znatno razlikuje in na Malti dosega 76 %. Nekatere države članice ne dovoljujejo klicev s telefonov brez kartice SIM, da bi se zmanjšalo tveganje za lažne klice, ki bi lahko obremenili sistem centrov za obveščanje. Dostop do služb za pomoč v sili prek telefonov brez kartice SIM je sicer obvezen v večini držav članic (20) .

Vse večja razširjenost mobilnih telefonov, zlasti pametnih, kaže na to, kako pomembno je zagotoviti dostop do služb za pomoč v sili na poti, zlasti v okviru migracije na klice prek omrežja LTE (VoLTE – Voice over Long Term Evolution) in klice prek brezžičnega omrežja (VoWiFi – Voice over Wi-Fi). Pomeni tudi, da bi zaradi vse večje količine podatkov in funkcij, ki jih omogočata omrežje in mobilni telefon končnega uporabnika, komunikacije v sili lahko postale učinkovitejše (npr. lokacija kličočega, besedilo in video za končne uporabnike invalide, navpična lokacija (os z) in drugi kontekstualni podatki).

Klici z mobilnih telefonov so močno presegali število klicev s stacionarnih telefonov. V povprečju je bilo 78 %v klicev leta 2021 opravljenih z mobilnih telefonov. Delež uporabe mobilnih telefonov za komunikacijo v sili pa se med državami članicami zelo razlikuje in se giblje od 42 % v Luksemburgu in 63 % v Nemčiji do 96 % na Cipru in 99 % na Češkem.

V državah, v katerih ima vsaka služba za pomoč v sili lasten center za obveščanje, bi bilo treba zagotoviti, da se klici na številko „112“ učinkovito preusmerijo in obravnavajo v najustreznejši službi za pomoč v sili v skladu s členom 109(3) in prejšnjim členom 26 direktive o univerzalnih storitvah. Z najsodobnejšim izvajanjem nacionalnih sistemov centrov za obveščanje je mogoče zagotoviti medsebojno povezano in presežno obravnavo klicev na številko „112“ in klicev na nacionalne številke, hkrati pa zagotoviti dostop do vseh zadevnih služb za pomoč v sili. Ti sistemi bi morali uporabljati funkcijo preusmerjanja, prilagojeno migraciji na paketno komutirane komunikacije, ki zagotavlja, da vse komunikacije v sili – klice ter besedilna in video sporočila, vključno s tistimi, ki izvirajo od ponudnikov elektronskih komunikacijskih storitev, neodvisnih od omrežja – obravnava najustreznejši center za obveščanje.

„112“ je edina številka za klic v sili na Danskem, v Estoniji, na Finskem, Malti, Nizozemskem, Portugalskem, v Romuniji in na Švedskem. Kljub temu je bilo v teh državah opravljenih le 23 % vseh klicev na številko „112“ v EU. Velika večina klicev na številko „112“ se opravi v državah članicah, v katerih so še vedno v uporabi nacionalne številke. V teh državah članicah je uporaba enotne evropske številke za klic v sili zelo različna, od 5 % na Irskem do 97 % v Bolgariji.

Leta 2021 se je število klicev na enotno evropsko številko za klic v sili „112“ povečalo za 3 % na 153 milijonov v primerjavi z letom 2019. Medtem je skupno število klicev v sili, vključno s klici na nacionalne številke za klic v sili, kjer se te še uporabljajo, ostalo nespremenjeno, in sicer 270 milijonov. Klici na številko „112“ so leta 2021 predstavljali 56 % vseh klicev v sili.

Države članice so bile pozvane, naj razvijejo orodja za spremljanje več kazalnikov, da bi zagotovile točne podatke o delovanju svojih sistemov za komunikacije v sili. Če države članice v poročilu niso omenjene v zvezi s kvalitativno ali kvantitativno oceno, to pomeni, da ustrezni podatki službam Komisije niso bili predloženi.

Zbiranje podatkov je temeljilo na posebnih vprašanjih, ki se uporabljajo za oceno ravni izvajanja zahtev prava EU in izboljšanja nacionalnih sistemov centrov za obveščanje. Obdobje poročanja za kvantitativne podatke (npr. število klicev v sili na številko „112“) je od 1. januarja 2021 do 31. decembra 2021. Pri ocenjevanju razpoložljivosti sistemov (npr. uporabe rešitve za določanje lokacije kličočega, aplikacije itd.) se v poročilu upoštevajo najnovejše razpoložljive informacije. Države članice in opazovalci v odboru COCOM iz držav kandidatk in držav EGP so bili 4. aprila pozvani, naj svoje odgovore predložijo do 31. maja 2022.

V skladu s členom 109(4) EZEK mora Komisija do 21. decembra 2020 in nato vsaki dve leti Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o učinkovitosti izvajanja enotne evropske številke za klic v sili „112“. Prvo tako poročilo je bilo objavljeno 21. decembra 2020.

To poročilo vsebuje pregled učinkovitosti izvajanja enotne evropske številke za klic v sili „112“ v skladu s členom 109(4) Evropskega zakonika o elektronskih komunikacijah (EZEK). Poročilo temelji na odgovorih držav članic in Norveške na vprašalnik , predložen Odboru za komunikacije (COCOM) , o izvajanju komunikacij v sili in evropske številke za klic v sili „112“. To zbiranje podatkov je bilo petnajsto zbiranje podatkov te vrste, ki ga službe Komisije izvajajo od leta 2007.

Gostujoči končni uporabniki, ki obiščejo druge države članice, so v sili lahko v ranljivejšem položaju, saj morda ne bodo mogli natančno opisati svoje lokacije. Čeprav se napredno določanje lokacije mobilne naprave uporablja v 22 državah članicah ter na Islandiji in Norveškem, je le šest držav članic potrdilo, da je lokacijo mogoče pridobiti tudi iz mobilnih naprav gostujočih končnih uporabnikov.

14 držav članic in Norveška, zlasti kjer se izvaja rešitev naprednega določanja lokacije mobilne naprave , so poročale o razpoložljivosti lokacije kličočega, pridobljene iz mobilnih naprav. Tudi tam, kjer je nacionalni sistem centrov za obveščanje nadgrajen za sprejem naprednega določanja lokacije mobilne naprave, v znatnem številu klicev še vedno ni izkoriščena prednost tega zelo natančnega določanja lokacije. Države članice bi lahko poleg določanja lokacije končnega uporabnika pri klicih na številko „112“ omogočile napredno določanje lokacije mobilne naprave tudi za komunikacijo v sili s sporočili SMS.

V večini držav članic poročevalk informacije o lokaciji kličočega iz omrežja niso na voljo pri manj kot 3 % klicev. O višjih stopnjah neuspešnega določanja lokacije kličočega so poročale Nizozemska (3 %), Estonija (4 %), Portugalska (5 %), Irska (5,5 %), Italija (9,4 %), Španija (12,3 %), Hrvaška (13,8 %) in Latvija (21 %).

Medtem ko vedenje končnih uporabnikov in težave z omrežjem vplivajo tako na odzivni čas kot na delež opuščenih klicev, so organizacija in zmogljivosti nacionalnega sistema centrov za obveščanje odločilnega pomena za učinkovito obravnavo klicev v sili in komunikacijo v sili z alternativnimi načini dostopa. Da bi izkoristili tehnološki razvoj, se v več državah članicah EU uvajajo omrežja medsebojno povezanih centrov za obveščanje, ki temeljijo izključno na internetnem protokolu, da se zagotovi učinkovita raba virov in, kar je najpomembneje, da se vsi klici v sili obravnavajo učinkovito.

27 držav je poročalo o klicih, ki so bili sprejeti v centralah centrov za obveščanje, vendar so bili končani, še preden je nanje odgovoril človeški operater. Opuščeni klici so lahko posledica težav v omrežju, čakalne vrste, tehničnih okvar, zmogljivosti za obravnavo klicev, prekinitve kličočega (morda zaradi nenamernega klica) itd. Na nenamerne klice in prekinitve kličočih operaterji sistemov centrov za obveščanje ne morejo vplivati, premajhna zmogljivost za obravnavo klicev pa kaže na neustrezno odgovarjanje na klice na številko „112“ in njihovo obravnavo v nacionalnem sistemu centrov za obveščanje.

Klice eCall iz avtomobilov, ki omogočajo klic v sili na številko „112“, bi bilo treba v primeru nesreče ustrezno preusmeriti na najustreznejši center za obveščanje. 27 držav članic in Norveška so poročale o skupno 421 000 klicih eCall.

Poleg možnosti dostopa do služb za pomoč v sili s klicem na številko „112“ so bile v 18 državah članicah uvedene nacionalne ali regionalne aplikacije za komunikacijo v sili, ki so na voljo vsem končnim uporabnikom . Ti načini dostopa, odvisno od njihove zasnove, končnim uporabnikom omogočajo izmenjavo dodatnih informacij s centrom za obveščanje, zagotavljanje informacij o lokaciji, pridobljenih iz mobilnih naprav, ali besedilno komunikacijo s centrom za obveščanje. Belgija, Ciper, Nemčija in Poljska so potrdili, da je podatkovni promet, ki se ustvari z aplikacijo za nujne primere, brezplačen.

V 16 državah članicah je komunikacija v sili na osnovi sporočil SMS mogoča za vse končne uporabnike . V 11 državah se sporočila SMS v sili pošiljajo na številko „112“. Število sporočil SMS za komunikacijo v sili se močno razlikuje glede na stopnjo spodbujanja tovrstne komunikacije v sili, in sicer od nekaj tisoč do več deset tisoč. 13 držav članic potrjuje, da je pošiljanje sporočil SMS v sili brezplačna storitev.

Velika razširjenost pametnih telefonov pomeni, da je komunikacija v sili učinkovitejša zaradi razpoložljivosti točnih informacij o lokaciji kličočega. Z uredbo o gostovanju se zahteva, da se omogoči dostop do služb za pomoč v sili na podlagi preglednosti na veleprodajni ravni med partnerji gostovanja, in sicer z izmenjavo tehničnih in regulativnih informacij za zagotovitev komunikacije v sili in lokacije kličočega za uporabnike gostovanja.

6. Natančnost in zanesljivost lokacije kličočega

S členom 109(6) EZEK se od držav članic zahteva, da določijo merila za natančnost in zanesljivost informacij o lokaciji kličočega. 18 držav članic in Norveška so poročale o merilih za lokacijo kličočega, določenih v nacionalni zakonodaji. Poleg tega je namen Delegirane uredbe 2019/320 podpreti cilje politike iz EZEK tako, da proizvajalcem pametnih telefonov nalaga, da od 17. marca 2022 zagotovijo, da so v komunikacijah v sili na voljo podatki iz globalnih navigacijskih satelitskih sistemov (GNSS), vsaj iz evropskega sistema Galileo, in podatki, pridobljeni prek brezžičnega omrežja. To omogoča določitev lokacije pametnega telefona in s tem osebe, ki ga ima pri sebi, z ustrezno in učinkovito natančnostjo.

Določanje lokacije iz omrežja

V vseh državah članicah in na Norveškem je lokacija kličočega iz fiksnih omrežij navedena z naslovom priključka ali uličnim/poštnim naslovom/naslovom za izdajo računov kličočega.

Vse države članice so poročale, da lokacijo za klice iz mobilnih omrežij določa ID celice/sektorja, ki zagotavlja visoko zanesljivost podatkov, poslanih operaterju centra za obveščanje. Po poročanju je natančnost od 500 m do 40 km, kar je odvisno od gostote omrežja, tj. ali gre za mestno ali podeželsko območje. Natančnejše rešitve za določanje lokacije, ki temeljijo na mobilnem omrežju, so časovno prehitevanje, čas povratne poti ali ID sektorja. Te metode določanja položaja v nekaterih primerih bistveno izboljšajo natančnost omrežnih lokacij na do 50 metrov.

Rešitve za določanje lokacije, pridobljene iz mobilnih naprav

Kar zadeva rešitve za določanje lokacije, pridobljene iz mobilnih naprav, so države članice poročale o dveh vrstah izvajanja, opisanih v nadaljevanju.

(a) Rešitev z naprednim določanjem lokacije mobilne naprave

Napredno določanje lokacije mobilne naprave lahko izboljša natančnost za do 4 000-krat in zagotovi natančnost do manj kot 100 m . Ta rešitev ne zavrže informacij o lokaciji z ID celice, ki jih zagotavlja omrežje, temveč jih dopolni z informacijami o lokaciji iz GNSS ali brezžičnega omrežja, pridobljenimi iz mobilne naprave. 22 držav članic ter Islandija in Norveška so poročale o uvedbi naprednega določanja lokacije mobilne naprave na svojem ozemlju.

(b) Informacije o lokaciji, pridobljene iz mobilne naprave z aplikacijo za nujne primere

Aplikacije za nujne primere, ki se uporabljajo na nacionalni ali regionalni ravni, omogočajo zagotavljanje informacij o lokaciji kličočega na podlagi zmogljivosti GNSS ali brezžičnega omrežja pametnega telefona, ki so natančnejše od tistih, ki jih zagotavljajo rešitve za določanje lokacije iz omrežja.

Za te aplikacije pa je – v nasprotju s storitvijo naprednega določanja lokacije mobilne naprave – potrebno predhodno dejanje državljanov, saj jih je treba prenesti. Podatke o lokaciji je mogoče prenesti le, če je podatkovna povezava aktivna.

Komisija v okviru delegirane uredbe, ki bo sprejeta do 21. decembra 2022, predlaga ukrepe za določitev parametrov, ki jih morajo upoštevati pristojni regulativni organi pri določanju meril za natančnost in zanesljivost informacij o lokaciji kličočega.

7.Povprečen čas, ki ga operater številke 112 potrebuje za prejem lokacije kličočega

Zaradi izvajanja sistema „push“ ali samodejnega sistema „pull“ so vse države članice poročale o skoraj takojšnjem odzivu (do 10 sekund) za določanje lokacije kličočega iz omrežja.

Zaradi svoje arhitekture se tehnologije za določanje lokacije, pridobljene iz mobilnih naprav, zanašajo na hitrost mobilnih naprav, da iz signalov GNSS ali brezžičnega omrežja pridobijo ustrezne parametre lokacije. Na podlagi poročil 15 držav članic je bilo potrjeno, da se lahko lokacija, pridobljena iz mobilnih naprav, pridobi v časovnem razponu od nekaj trenutkov do 26 sekund.

V skladu s členom 109(6) EZEK morajo države članice zagotoviti, da se informacije o lokaciji kličočega iz omrežja in iz mobilnih naprav nemudoma dajo na voljo najustreznejšemu centru za obveščanje. Komisija v okviru z delegirane uredbe, ki bo sprejeta do 21. decembra 2022, predlaga ukrepe, ki zagotavljajo učinkovito posredovanje kontekstualnih podatkov, vključno z informacijami o lokaciji kličočega.

8.Dostop do služb za pomoč v sili med gostovanjem v EU

Vse države članice so poročale o dostopnosti številke „112“ in informacij o lokaciji kličočega iz omrežja v primeru gostujočih klicev.