SL Uradni list Evropske unije C 57/19

Objava vloge v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

2013/C 57/09

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora.

ENOTNI DOKUMENT

UREDBA SVETA (ES) št. 510/2006

o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (1)

„PRÉS-SALÉS DU MONT-SAINT-MICHEL“

ES št.: FR-PDO-0005-0813-25.06.2010

ZGO ( ) ZOP ( X )

1. Ime:

„Prés-salés du Mont-Saint-Michel“

2. Država članica ali tretja država:

Francija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila:

3.1 Vrsta proizvoda:

Skupina 1.1 Sveže meso (in drobovina)

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz 1. točke:

Meso z označbo porekla „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“ je meso jagnjet, mlajših od 12 mesecev, ki ima posebne značilnosti zaradi paše na slanih morskih močvirjih. Jagnjeta so potomci ovnov pasem „Suffolk“, „Roussin“, „Rouge de l'Ouest“, „Vendéen“, „Cotentin“, „Avranchin“ ali „Charollais“ oziroma ovnov, katerih matere izhajajo s kmetijskih gospodarstev z dovoljenjem za izkoriščanje pašnikov na slanih močvirjih. Samice za razplod se skotijo iz ovc, ki se vzrejajo na slanih morskih močvirjih na tem geografskem območju.

Trupi imajo naslednje značilnosti:

— teža najmanj 14 kg,

— le rahlo zaobljen profil trupa: „raven do rahlo vbočen profil“ in „srednje do močno razvite mišice“ (razredi U, R in O na lestvici EUROP),

— po stopnji zamaščenosti „delno do popolnoma prekriti s tanko plastjo maščobe“ (stopnji 2 in 3 na lestvici EUROP),

— čvrsta zunanja in notranja maščoba bele do smetanasto bele barve, ki je enakomerno razporejena.

Meso se prodaja ohlajeno. Prodaja odmrznjenega in ohlajenega mesa je prepovedana.

3.3 Surovine (samo za predelane proizvode):

—

3.4 Krma (samo za proizvode živalskega izvora):

Prehrana jagnjet in ovac zajema zlasti pašo na slanih močvirjih. Vzreja jagnjet poteka v zaporednih fazah, ki vključujejo fazo po skotitvi, pašo na slanih morskih močvirjih in po potrebi končno fazo.

— V fazi po skotitvi, ki traja najmanj 45 in največ 105 dni, se jagnjeta prehranjujejo zlasti z materinim mlekom, ki ga je mogoče dopolniti z mlekom v prahu in živinsko ali koncentrirano krmo.

— Jagnjeta v fazi paše na slanih morskih močvirjih, ki traja vsaj 70 dni, prebivajo na slanih močvirjih na opredeljenih avtonomnih pašnih območjih, ko so ta preplavljena, pa na nadomestnih zemljiščih. Prehranjujejo se večinoma ali izključno s travo (poleg paše je dovoljene največ 400 g koncentrirane krme na dan, ki se razdeli zvečer).

— V neobvezni končni fazi (za jagnjeta, ki se v fazi paše na slanih morskih močvirjih prehranjujejo le s travo), ki glede na letni čas traja največ 30 ali 40 dni, se jagnje ne pase več na slanih močvirjih, ampak se prehranjuje z živinsko in koncentrirano krmo.

Obdobje paše na morskih močvirjih, vključno s pašo med umikom živali v dneh, ko je slano močvirje preplavljeno zaradi plimovanja, v vsakem primeru traja najmanj polovico časa vzreje živali.

Živinska krma, s katero se živali prehranjujejo v različnih fazah vzreje, je pridelana na opredeljenem geografskem območju, sestavljajo pa jo sveža trava, ki se popase ali shrani kot seno ali delno posušena balirana krma z več kot 50-odstotno vsebnostjo suhe snovi, korenine, gomolji in zelenjava.

Razdeljevanje koruzne silaže je od 1. junija 2013 prepovedano.

Koncentrirano krmo, ki se razdeljuje ovcam oziroma jagnjetom v posameznih fazah vzreje živali, sestavljajo:

— žitno zrnje, proizvodi in stranski proizvodi: ječmen, koruza, pšenica, tritikala in oves,

— semena oljnic, proizvodi in stranski proizvodi: pogača iz soje, sončničnih semen, oljne repice in lana ter sojino zrnje in luščine,

— stročnice: grah, volčji bob in bob,

— gomolji in korenine, proizvodi in stranski proizvodi: pulpa pese,

— živinska krma: lucerna in slama,

— melasa: melasa iz sladkornega trsa,

— dodatki,

— rudninske snovi in vitamini.

Vsa živinska krma in polovica koncentrirane krme se pridelata na opredeljenem geografskem območju.

Ovce na kmetijskem gospodarstvu je dovoljeno krmiti le z gensko nespremenjenimi rastlinami, stranskimi proizvodi in krmo. V krmi, ki se uporablja pri vzreji živali za pridobivanje mesa „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“, razen mlečnih proizvodov ne sme biti nobenega proizvoda živalskega izvora.

3.5 Posebni proizvodni postopki, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju:

Kotenje, vzreja in zakol.

3.6 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn.:

—

3.7 Posebna pravila za označevanje:

Meso z označbo porekla „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“ se identificira in označi na trupu po fazi odstranjevanja odvečne vode, in sicer z neodstranljivo oznako na glavnih kosih, torej na plečetih, rebrih in stegnih, na katerih se z neizbrisnim črnilom navede „Prés-salés MSM“.

Trup in njegovi odrezki imajo vse do končnega distributerja oznako, na kateri so navedeni vsaj:

— ime označbe,

— navedba „AOP“ („ZOP“) ali „appellation d'origine protégée“ („zaščitena označba porekla“),

— simbol „ZOP“ Evropske unije,

— ime rejca,

— številka vzrejališča,

— nacionalna identifikacijska številka jagnjeta,

— datum zakola,

— kraj in številka zakola ter

— navedba „čas zorenja na kosti med datumom zakola jagnjeta in datumom prodaje na drobno končnemu potrošniku je najmanj štiri polne dni“.

4. Kratka opredelitev geografskega območja:

Geografsko območje, na katerem potekajo kotitev, vzreja in zakol jagnjet, zajema 42 spodaj navedenih kantonov; šest od njih jih ne spada na geografsko območje v celoti, ampak tja spadajo le njihovi deli, ki ležijo v departmajih Manche in Ille-et-Vilaine.

Departma Manche: vse občine v kantonih Avranches, Barneville-Carteret, Beaumont-Hague, Bréhal, Bricquebec, Cherbourg-Octeville, Cherbourg-Octeville-Sud-Ouest, Coutances, Ducey, Equeurdreville-Hainneville, Granville, La Haye-Pesnel, Isigny-le-Buat, Jullouville, Lessay, Montmartin-sur-Mer, Les Pieux, Pontorson, Saint-Hilaire-du-Harcouët, Saint-James, Saint-Malo-de-la-Lande, Saint-Ovin, Saint-Sauveur-le-Vicomte, Sartilly, Tourlaville in Valognes, Vesly; občine v kantonu La Haye-du-Puits razen občin Appeville, Coigny, Cretteville, Houtteville, Prétot-Sainte-Suzanne in Vindefontaine; v kantonu Saint-Sauveur-Lendelin občini Muneville-le-Bingard in La Ronde-Haye.

Departma Ille-et-Vilaine: vse občine v kantonih Antrain, Dol-de-Bretagne, Fougères-Nord, Fougères-Sud, Louvigné-du-Désert, Pleine-Fougère, Saint-Aubin-du-Cormier in Saint-Brice-en-Coglès; v kantonu Cancale občine La Fresnaie, Hirel in Saint-Benoit-des-Ondes; v kantonu Saint-Aubin d'Aubigné občine Andouillé-Neuville, Gahard, Romazy, Saint-Aubin-d'Aubigné, Sens-de-Bretagne in Vieux-Vy-sur-Couesnon; v kantonih Vitré-Est in Vitré-Ouest občine Balazé, Châtillon-en-Vendelais, Montautour, Princé, Saint-M'Hervé in Vitré.

5. Povezanost z geografskim območjem:

5.1 Posebnosti geografskega območja:

Naravni dejavniki, ki prispevajo k povezanosti

Geografsko območje obkroža zaliv med Normandijo in Bretanjo ter tako zajema obalni del departmajev Manche in Ille-et-Vilaine. Njegovi posebnosti sta obsežen obalni pas ter močan vpliv morja in oceana na tamkajšnje podnebje. Na tem geografskem območju morje redno poplavlja travnike, zato so se izoblikovala slana močvirja (v francoščini poimenovana tudi „herbus“), ki živalim zagotavljajo večji del krme. Slana močvirja so v zgornjem delu območja plimovanja. Izoblikovala so se lokalno v samem zalivu Mont-Saint-Michel in v estuarijih na zahodu polotoka Cotentin, kjer se v zavetju pred valovanjem morja in močnimi tokovi nalagajo fine usedline. Slano močvirje leži na morskem glenu, ki ga sestavljata zelo fino blato in pesek, bogata z apnencem. To območje je prepredeno z globokimi kanali, ki se cepijo v sekundarne kanale in tako tvorijo zelo gosto mrežo, ki slano močvirje deli na več funkcionalnih enot in prav toliko ovir, ki jih morajo ovce premagovati pri paši.

Rastje, prilagojeno slanim tlom in poplavljanju, sestavljajo t. i. slanoljubne rastline. Med njimi je kar nekaj takih, na primer obmorska slanovka (Puccinellia maritima), obmorska triroglja (Triglochin maritima) ali navadni labodovec (Halimione portulacoides), ki še zlasti po zamrznitvi živalim zelo teknejo in tako tvorijo glavni del prehrane jagnjet „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“.

Človeški dejavniki, ki prispevajo k povezanosti

Dokazi o vzreji jagnjet v zalivu Mont Saint-Michel segajo v 10. stoletje, ko so imeli menihi iz opatije Mont Saint-Michel pravico do izbire najlepšega jagnjeta iz vsake črede (t. i. pravica „brebiage“). Dokumenti iz istega obdobja kažejo, da je ovčereja potekala tudi v regiji z značilnimi zatoki na polotoku Cotentin, kar je razvidno iz listine o ustanovitvi opatije v Lessayju, ki vsebuje tudi podatek o tem, da sta ji bili podarjeni dve ovčji staji, v letu 1181 pa je desetina te opatije med drugim vključevala dve tretjini ovčje volne (Listina Henrika II. Plantageneta).

Do prve polovice 20. stoletja so – razen na polderjih v regiji Mont Saint-Michel, kjer so se na slanih močvirjih pod budnim očesom pastirjev pasle sorazmerno velike črede – ovce vodili na pašo v skupinah, ki so štele od dve do štiri živali, zvezane skupaj. V drugi polovici 20. stoletja so se izoblikovala bolj specializirana vzrejališča z ovčjimi stajami.

Da so lahko rejci kljubovali naravnim omejitvam okolja, so živali za razplod vselej izbirali po posebnih merilih, med katerimi je bila pri samicah najpomembnejša njena materinska zmožnost, na splošno pa sposobnost živali, da se selijo po močvirnem terenu, in rast jagnjet, prilagojena rastnemu obdobju rastlinstva slanih močvirij. Tako samice izhajajo iz črede, samci, ki se kupujejo drugje, pa so izbrani iz pasem, ki so dobro prilagojene življenjskim razmeram na slanem močvirju in pri katerih je mišična rast sorazmerno počasnejša.

K razvoju vzreje jagnjet na slanih travnikih sta pripomogla tudi postavitev ovčjih staj in gospodarjenje s travniki na zemeljskem pasu v bližini morskih močvirij. Oboje je nujno potrebno, saj živalim nudi zavetje ob kotitvi in med plimo, ko morska voda preplavi obmorske travnike.

Rejci so se velikim razlikam v rasti posameznih živali v čredi in spremenljivim podnebnim razmeram prilagodili z izoblikovanjem dopolnilnih strategij, prilagojenih legi teh krajev. Če so zavetja za živali blizu obale, je mogoče dopolnilno krmo razdeliti zvečer po paši. Če so nekoliko dlje, se lahko rejci odločijo le za končno fazo pred zakolom. Dopolnilna krma se večinoma pridela na opredeljenem območju, deloma pa lahko tudi zunaj njega, kar zlasti velja za živila, bogata z dušikom.

Navedena posebna vzreja, ki je posledica lokalnih stikov med rejci, mesarji in klavci, je omogočila stalen izbor klavnic v bližini, v katerih so se ohranjali načini, znanja in veščine v zvezi z zakolom ovac. Posebno znanje in veščine v zvezi z zakolom so razvidni zlasti iz kratkega obdobja, ki v ugodnih razmerah preteče med prihodom v klavnico ter posebno skrbnim zakolom, razkosavanjem in odstranjevanjem drobovja, pri čemer se ohrani podkožna maščoba, hkrati pa je trup zaščiten pred vsakršno umazanijo. S predpisi so urejene tudi zahteve glede odstranjevanja odvečne vode in zorenja. Po navedenih postopkih se presodi skladnost trupov, zlasti na podlagi kakovosti maščobe in videza trupov.

5.2 Posebnosti proizvoda:

Za trupe je značilna enakomerno razporejena čvrsta bela maščoba. So delno do popolnoma prekriti s tanko plastjo maščobe, imajo le rahlo zaobljen profil, stegna pa so dokaj vitka. Za meso so značilni enakomerna rožnata barva, dolga vlakna in marmoriranost (prepredenost z mišično maščobo). Po kuhanju ali peki in ves čas žvečenja ostane meso zelo sočno, arome so močne in obstojne v ustih, ni pa čutiti okusa po mastnem ovčjem znoju.

Posebnosti tega mesa se priznavajo že dolgo, kar dokazuje tudi ugotovitev Pierra Thomasa du Fossa, učenjaka in književnika iz Rouena, ki je poleti leta 1691 obiskal kraj Pontorson: „Trava ob morju je kot timijan, ovčetino naredi tako okusno, da bi se zanjo odpovedali jerebicam in fazanom, saj je to meso resnično slastno.“

V novejšem času je bil ta starodavni sloves potrjen zlasti s sodbo, v kateri je višje sodišče v Caenu 24. januarja 1986 pojasnilo, da se ovce, ki se redno pasejo na pašnikih, ki jih v rednih presledkih preplavlja morje, običajno imenujejo ovce slanih travnikov („moutons de prés-salés“), mesu tako vzrejenih živali pa se priznava posebna kakovost.

5.3 Vzročna povezanost geografskega območja s kakovostjo ali značilnostmi proizvoda (pri ZOP) oziroma z določeno kakovostjo, slovesom ali značilnostjo proizvoda (pri ZGO):

Meso z oznako „Prés-salés du Mont-Saint-Michel“ je z območjem proizvodnje povezano z zauživanjem posebnega rastlinja slanih močvirij in fizičnega napora ovac pri iskanju hrane. Fizični napor pomembno prispeva k povezavi z opredeljenim območjem na slanih močvirjih zaliva Mont Saint-Michel, ki ponujajo prostrane površine za gibanje, pa tudi v predelih zatokov na polotoku Cotentin, čeprav je tam tovrstna pokrajina bolj omejena. Slana močvirja imajo namreč dokaj nizko krmilno vrednost, ovce pa so zaradi redkosti posebne trave, s katero se prehranjujejo, prisiljene v dolgotrajno hojo, da se dovolj napasejo. Zato so njihovi trupi le rahlo zaobljeni, meso pa je enakomerno obarvano.

Navedene značilnosti mesa so še izrazitejše zaradi drugih omejitev, povezanih z močvirnim terenom na tem območju, ki je poleg tega prepredeno z mrežo globokih kanalov in izpostavljeno ostrim podnebnim razmeram. Zaradi tako neugodnih razmer živali pogosto ne morejo biti zelo mlade, ko pridejo na slana močvirja, tam pa morajo ostati dovolj dolgo, da je v njihovem mesu polno čutiti vpliv tovrstne posebne prehrane.

Zaradi takih okoliščin vzreje so trupi živali le rahlo zaobljeni, njihova maščoba, ki je ni veliko, je čvrsta, ob okušanju pa ni mogoče zaznati posebnega priokusa po mastnem ovčjem znoju.

Te značilnosti se ohranijo, ker se zakol opravi blizu območja vzreje. Zato je trajanje prevoza omejeno, živalim pa se prihrani stres, zaradi katerega bi se lahko meso spremenilo. Tako se ohranijo organoleptične lastnosti, pridobljene na vzrejališčih. Poleg tega so se zaradi takšnega načina ovčereje v klavnicah na navedenem geografskem območju razvile in ohranile posebne veščine, ki spoštujejo kakovost navedene surovine, na primer ohranitev podkožne maščobe in prepoved tuširanja, hkrati pa je bilo s tem olajšano preverjanje skladnosti trupov.

Zato sladokusci t. i. „jagnjetini slanih travnikov“ priznavajo posebno okusnost, zaradi katere se to meso z več kot stoletnim slovesom prodaja po cenah, ki so od 50 do 100 % višje od prodajne cene običajne jagnjetine.

Sklic na objavo specifikacije:

(člen 5(7) Uredbe (ES) št. 510/2006 (2))

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPresSalesMontSaintMichel.pdf

(1) Nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil.

(2) Prim. opombo 1.