Sreda, 20. oktober 2010

Izboljšanje gospodarskega upravljanja in okvira stabilnosti Unije, zlasti v euroobmočju

P7_TA(2010)0377

Resolucija Evropskega parlamenta s priporočili Komisiji z dne 20. oktobra 2010 o izboljšanju gospodarskega upravljanja in okvira stabilnosti Unije, zlasti v euroobmočju (2010/2099(INI))

2012/C 70 E/04

Evropski parlament,

ob upoštevanju členov 121, 126, 136, 138 in 352 Pogodbe o delovanju Evropske unije ter protokolov (št. 12) o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem in (št. 14) o euroskupini, ki sta priložena k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju sporočil Komisije o okrepitvi usklajevanja ekonomskih politik z dne 12. maja 2010 (KOM(2010)0250) in z dne 30. junija 2010 o usklajevanju gospodarskih politik za stabilnost, rast in delovna mesta – kako izboljšati gospodarsko upravljanje EU (KOM(2010)0367),

ob upoštevanju predloga Komisije z dne 27. aprila 2010 o predlogu sklepa Sveta o smernicah za politike zaposlovanja držav članic: Del II integriranih smernic strategije Evropa 2020 (KOM(2010)0193) in svojega stališča z dne 8. septembra 2010 (1) na to temo,

ob upoštevanju svoje resolucije z dne 18. novembra 2008 o EMU@10: Prvih deset let ekonomske in monetarne unije ter prihodnji izzivi (13) ,

ob upoštevanju poročila Odbora za ekonomske in monetarne zadeve ter mnenj Odbora za proračun, Odbora za zaposlovanje in socialne zadeve, Odbora za notranji trg in varstvo potrošnikov in Odbora za ustavne zadeve (A7-0282/2010),

ker je nedavni gospodarski razvoj jasno pokazal, da usklajevanje gospodarske politike v Uniji, zlasti v euroobmočju, ni bilo dovolj učinkovito in da države članice kljub obveznostim iz Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) svojih gospodarskih politik niso obravnavale kot zadevo skupnega pomena ter jih v skladu z ustreznimi določbami Pogodbe in ob upoštevanju bistvene vloge Komisije pri postopku nadzora niso uskladile znotraj Sveta,

ker niti sedanji okvir gospodarskega upravljanja in nadzora niti regulativni okvir za finančne storitve nista zagotovila dovolj stabilnosti in rasti,

ker je treba ob spoštovanju načela subsidiarnosti in upoštevanju posebnih zahtev euroobmočja ter izkušenj, ki jih je treba potegniti iz nedavne gospodarske krize, okrepiti gospodarsko usklajevanje in nadzor na ravni Unije, ne da bi pri tem škodovali integriteti Evropske unije, obenem pa bi bilo treba zagotoviti enako obravnavanje držav članic,

ker bi bilo treba po vsej Uniji okrepiti gospodarsko usklajevanje, glede na to, da je lahko gospodarska stabilnost Unije odvisna od razmer v eni od njenih držav in da med vsemi državami članicami vlada visoka soodvisnost zaradi notranjega trga, poleg tega pa se moramo pripraviti na razširitev euroobmočja,

ker bi moralo vseh 27 držav članic, kolikor je to mogoče, do največje možne mere slediti predlogom ekonomskega upravljanja, ob zavedanju, da bo za države članice izven euroobmočja ta proces deloma prostovoljen,

Evropski parlament in Svet skupaj opravljata zakonodajno in proračunsko funkcijo na podlagi predlogov Komisije,

ker Lizbonska pogodba spreminja nekdanjo „metodo Skupnosti“, jo prilagaja in krepi ter tako iz nje ustvarja „metodo Unije“, katere bistveni elementi so:

ker bi moralo novo okrepljeno gospodarsko upravljanje v celoti upoštevati in okrepiti evropsko načelo solidarnosti kot osnovni pogoj zmožnosti euroobmočja za odzivanje na nesimetrične pretrese in špekulativne napade,

ker ima politika zaposlovanja osrednjo vlogo pri spodbujanju rasti in konkurenčnosti v evropskem socialno-tržnem gospodarstvu s preprečevanjem makroekonomskih neravnotežij in zagotavljanjem socialne vključenosti in prerazdelitve dohodka,

ker je popolnoma neodvisna ECB nujen pogoj za stabilen euro, nizko inflacijo in ugodne pogoje za financiranje rasti in delovnih mest,

ker je treba posvetiti več pozornosti implicitnim obveznostim in zunajbilančnim operacijam, ki bi utegnile srednje- in dolgoročno povečati javni dolg in zmanjšati preglednost,

ker morajo oblikovalci politike prepoznati skupne gospodarske in socialne izzive, s katerimi se soočajo evropska gospodarstva, in se z njimi usklajeno spoprijeti,

ker bo večja udeležba socialnih partnerjev na nacionalni in evropski ravni pripomogla k boljšemu prevzemanju odgovornosti za izvajanje gospodarskega upravljanja in splošne strategije Evropa 2020,

ker sedanja pravila pakta stabilnosti in rasti v kombinaciji s slabim izvrševanjem niso zadostovala za zagotovitev trdnih fiskalnih in širših makroekonomskih politik; ker je treba fiskalni in makroekonomski okvir EU okrepiti s strožjim izvajanjem preventivnih ukrepov, sankcij in pobud na podlagi pravil,

ker se znanje, kapital in inovacije, v manjši meri pa tudi delo, pogosto stekajo v nekatere regije ter bi bilo treba v skladu s cilji strategije Evropa 2020 dodatno razviti mehanizme finančne solidarnosti EU, zlasti za raziskave, razvoj, usposabljanje ter obstoječe pobude za sodelovanje na področju izobraževanja, pa tudi za zeleno in nizkoogljično gospodarstvo, katerega cilj bo spodbujanje inovacij, teritorialne in socialne kohezije ter gospodarske rasti,

ker se Unija srečuje z ostro konkurenco držav v vzponu, trdne javne finance pa so bistvene za spodbuditev novih priložnosti, inovacij, gospodarske rasti in oblikovanje evropske družbe znanja,

ker so gospodarska rast in vzdržne javne finance osnovni pogoj za gospodarsko in socialno stabilnost, dolgoročno fiskalno konsolidacijo ter blaginjo,

ker ima politika zaposlovanja osrednjo vlogo pri zagotavljanju delovno intenzivne rasti in konkurenčnosti evropskega gospodarstva, zlasti glede na to, da se prebivalstvo stara,

ker lahko nevzdržnost financ ter čezmeren skupni (javni in zasebni) dolg posamezne države članice vplivata na celotno Unijo; ker si je treba prizadevati za ustrezno ravnovesje med naložbami v trajnostno rast, ki ustvarja delovna mesta, ter preprečevanjem čezmernega primanjkljaja v gospodarskem ciklu v skladu z obveznostmi in smernicami na ravni Unije, pri tem pa upoštevati socialno kohezijo ter interes prihodnjih generacij, zato da bi povrnili zaupanje v evropske javne finance,

ker je treba priznati, da so politike, ki se financirajo iz proračuna EU, vključno s kohezijsko politiko, pomembne za gospodarsko rast in večjo konkurenčnost EU,

ker se je v nedavni gospodarski krizi pokazalo, da so se prevelike makroekonomske razlike in razlike v konkurenčnosti ter fiskalna neravnovesja in neravnovesja med tekočimi računi znotraj euroobmočja, pa tudi širše v Uniji, v letih pred krizo neprekinjeno večale zaradi pomanjkanja okrepljenega gospodarskega usklajevanja in nadzora ter bi se bilo treba celovito spoprijeti z njimi,

ker mora krepitev gospodarskega upravljanja potekati vzporedno s krepitvijo demokratične legitimnosti evropskega upravljanja, kar je treba doseči z odločnejšo in bolj pravočasno udeležbo Evropskega parlamenta in nacionalnih parlamentov v tem procesu, poleg tega pa je potrebno nadaljnje usklajevanje med Evropskim parlamentom in nacionalnimi parlamenti v duhu vzajemnega spoštovanja,

ker so bile odločitve, sprejete spomladi 2010 za ohranitev stabilnosti evra, samo začasne rešitve ter jih bo treba podpreti z ukrepi politike na nacionalni ravni in okrepljenim okvirjem gospodarskega upravljanja na ravni EU, zlasti v državah članicah euroobmočja,

ker mora vsako izboljšanje gospodarskega nadzora in upravljanja temeljiti na točnih in primerljivih statističnih podatkih v zvezi z ustreznimi ekonomskimi politikami in položajem zadevnih držav članic,

ker PDEU daje Uniji večja pooblastila za krepitev gospodarskega upravljanja v Uniji in bi bilo treba v celoti izkoristiti njene določbe, obenem pa dolgoročno ne bi smeli izključiti možnosti, da bi se te v prihodnje spremenile, čeprav bi to lahko bilo občutljive narave,

ker je treba ustvariti in izvajati obsežno sekundarno zakonodajo, da bi dosegli cilje Unije na tem področju; ker je okrepljeno gospodarsko upravljanje za Unijo na podlagi določb PDEU bistveno, ker bi bilo treba v celoti uporabiti metodo Unije in ker bi bilo treba spoštovati vlogo Evropskega parlamenta in Komisije, da bi spodbujali politike, ki se medsebojno krepijo,

ker bi morali vsi zakonodajni predlogi podpreti močne spodbude za trajnostne ekonomske politike, ki krepijo rast, preprečevati moralno tveganje, biti v skladu z drugimi instrumenti in pravili EU in čim bolj povečati prednosti eura kot skupne valute euroobmočja ter povrniti zaupanje v evropsko gospodarstvo in euro,

ker bi bilo treba okrepiti skladnost med kratko-, srednje- in dolgoročnimi potrebami po javnih naložbah in ker je treba te naložbe, zlasti v infrastrukturo, uporabiti učinkovito in jih dodeliti tako, da bodo upoštevani cilji strategije Evropa 2020, zlasti za raziskave in razvoj ter inovacije in izobraževanje, da bi povečali konkurenčnost in izboljšali produktivnost, okrepili produktivnost, ustvarili delovna mesta ter utrdili notranji trg,

ker je treba za spodbujanje gospodarske rasti podjetjem in podjetnikom dejansko omogočiti širjenje, da jim bo 500 milijonov potrošnikov v Uniji zares koristilo; ker je zato treba notranji trg storitev razviti do konca,

ker morajo biti cilji pakta stabilnosti in rasti skladni tako s strategijo Evropa 2020 kot z drugimi kompromisi glede izdatkov za razvojno pomoč, raziskave in razvoj, okolje, izobraževanje in odpravljanje revščine,

ker bi morali v evropski strategiji za fiskalno konsolidacijo v celoti upoštevati posebnosti vsake države članice in se izogibati univerzalnemu modelu za vse, da bi preprečiti širjenje obstoječih konkurenčnih razlik v EU ter da ne bi spodkopavali uspešnosti novega, okrepljenega evropskega gospodarskega upravljanja in ciljev EU 2020 glede novih delovnih mest in trajnostne rasti,

ker Sprememba proračuna št. 5 Evropske unije za finančno leto 2010 zajema potrebne spremembe glede uvedbe nove proračunske postavke 01 04 01 03 v razdelku 1 A za posojila do 60 milijard EUR za garancijo, ki jo Evropska unija zagotavlja v skladu z določbami člena 122(2) PDEU, in uvedbo ustreznega novega člena 8 na strani prihodkov,

poziva Komisijo, naj Parlamentu po posvetovanju z vsemi zainteresiranimi stranmi in na podlagi ustreznih določb PDEU ter z upoštevanjem podrobnih priporočil iz priloge čim prej predloži zakonodajne predloge, da bi izboljšali okvir gospodarskega upravljanja v Uniji, zlasti v euroobmočju; pa tudi na podlagi podrobnih priporočil, kot so določena v prilogi, in sicer v meri, do katere teh priporočil še ni obravnavala v svojih zakonodajnih predlogih z dne 29. septembra 2010 o gospodarskem upravljanju;

poziva Komisijo, naj poleg možnih in nujnih ukrepov, ki jih je treba sprejeti hitro v okviru obstoječih pogodb, začne razpravo o institucionalnem razvoju, ki bi lahko bil nujen za vzpostavitev skladnega in učinkovitega gospodarskega upravljanja;

naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo in podrobna priporočila iz priloge pošlje Komisiji, Evropskemu svetu, Svetu, Evropski centralni banki, predsedniku euroskupine ter parlamentom in vladam držav članic.

(1) Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0309.

(2) UL L 118, 12.5.2010, str. 1.

(3) UL L 53, 23.2.2002, str. 1.

(4) UL L 209, 2.8.1997, str. 1.

(5) UL L 209, 2.8.1997, str. 6.

(6) UL L 332, 31.12.1993, str. 7.

(7) UL C 236, 2.8.1997, str. 1.

(8) UL C 236, 2.8.1997, str. 3.

(9) Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0230.

(10) Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0224.

(11) Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0072.

(12) Sprejeta besedila, P7_TA(2010)0053.

(13) UL C 16 E, 22.1.2010, str. 8.

(14) „Nova strategija za enotni trg – v službi evropskega gospodarstva in družbe“ – poročilo prof. Maria Montija z dne 9. maja 2010.

Sreda, 20. oktober 2010

PRILOGA

PODROBNA PRIPOROČILA K VSEBINI ZAHTEVANEGA PREDLOGA

Priporočilo št. 1: Oblikovanje skladnega in preglednega okvira za večstranski nadzor nad makroekonomskim razvojem v Uniji in državah članicah ter poostritev fiskalnega nadzora

Zakonodajni akt mora biti v obliki uredb(e) o večstranskem nadzoru nad gospodarskimi politikami in razvojem na podlagi člena 121(6) PDEU o spremembi Uredbe (ES) št. 1466/97 o preventivnih ukrepih pakta stabilnosti in rasti ter o njeni dopolnitvi z novo uredbo, katere cilj bo oblikovanje na pravilih temelječega in preglednega nadzornega okvira za čezmerna makroekonomska neravnovesja in učinke prelivanja ter za razvoj konkurenčnosti. Zakonodajni akt bi moral:

— zagotoviti letno razpravo med Evropskim parlamentom, Komisijo in Svetom ter predstavniki nacionalnih parlamentov o programih stabilnosti in konvergenčnih programih in programih nacionalnih reform ter o oceni nacionalnega gospodarskega razvoja v okviru evropskega semestra,

— opredeliti obseg večstranskega nadzora na podlagi instrumentov PDEU ter ocen Komisije (člen 121, zlasti odstavka 5 in 6, ter člen 148) za vključitev rasti in njenega gospodarskega vpliva na zaposlovanje v pravni okvir obstoječih instrumentov, da bi preprečili prevelika makroekonomska neravnovesja in nevzdržnost fiskalnih in drugih politik ter obravnavali finančno stabilnost (t.j. izogibanje finančnim balonom, ki so posledica prekomernega pritoka posojil), vprašanje dolgoročnih naložb in trajnostne rasti, da bi dosegli cilje strategije Evropa 2020 ter razvoj drugih pomembnih dogodkov; redne sistemske ocene tveganja evropskega organa za sistemska tveganja bi morale biti sestavni del letnega postopka nadzora,

— ustvariti razširjeni okvir analitičnega nadzora (vključno s preglednico stanja s posebnimi sprožitvenimi vrednostmi za zgodnje opozarjanje) s primernimi metodološkimi orodji in preglednostjo za učinkovit večstranski nadzor, temelječ na gospodarskih kazalcih (realnih in nominalnih), ki lahko vplivajo na konkurenčni položaj in/ali prekomerna neravnovesja; ti ključni kazalci so lahko: realni efektivni menjalni tečaj, tekoči račun, produktivnost (vključno s produktivnostjo virov in skupno faktorsko produktivnostjo), stroški dela na enoto, rast posojil in gibanje cen premoženja (tudi finančnih sredstev in nepremičninskih trgov), stopnja rasti in naložb, stopnja brezposelnosti, neto tuje pozicije, razvoj davčne osnove, revščina in socialna kohezija ter kazalci zunanjih okoljskih stroškov; treba bi bilo določiti opozorilni prag za kazalce, vključene v preglednico stanja, vse spremembe v teh kazalcih pa bi morala spremljati kvalitativna ocena Komisije;

— izvajati poglobljene preglede za posamezne države, če bi omenjena preglednica stanja in zgoraj navedena povezana kvantitativna ocena pokazali, da je to potrebno, poleg tega poglobljenega pregleda za posamezne države, imajo države članice odgovornost, da določijo nacionalne politike, ki so usmerjene v reševanje (preprečevanje in popravljanje) makroekonomskih neravnovesij, poleg tega, da je treba upoštevati posebna priporočila Komisije in razsežnost Unije, ki jo imajo te nacionalne politike, zlasti za države v euroobmočju. Prilagoditve je treba nasloviti tako na države s čezmernim primanjkljajem kot na tiste s čezmernim presežkom, pri tem pa upoštevati posebne razmere v vsaki državi, na primer demografijo, raven zasebnega zadolževanja, razvoj plač v primerjavi s produktivnostjo dela, zaposlovanje – zlasti mladih – in bilanco tekočih računov,

— Komisijo pooblastiti za razvoj ustreznih analitičnih orodij in strokovnega znanja za preučitev vzrokov za stalne razhajajoče se trende v euroobmočju, vključno z vplivom skupnih politik na različne ekonomske sisteme v njem,

— oblikovati skupna pravila za učinkovito uporabo širših smernic ekonomskih politik skupaj s smernicami za zaposlovanje kot ključno orodje za ekonomsko svetovanje, nadzorovanje in posebna priporočila za posamezne države članice, pri tem pa upoštevati strategijo Evropa 2020 ob upoštevanju zbliževanja in razhajanja med državami članicami in njihovih konkurenčnih prednosti, vključno z demagoškimi razmerami, da bi okrepili odpornosti gospodarstva na zunanje pretrese in vpliv, ki ga lahko ima odločitev ene države članice na druge, zlasti v euroobmočju,

— vzpostaviti mehanizem na nacionalni ravni za oceno izvajanja prednostnih nalog strategije EU 2020 ter za doseganje ustreznih nacionalnih ciljev, vključenih v nacionalni program reform, da bi podprli letno oceno institucij EU,

— določiti postopke, da bi lahko Komisija izdajala zgodnja opozorila in že na zgodnji stopnji državam članicam neposredno dajala nasvete glede politik; kadar obstaja trajno makroekonomsko ravnovesje, bi morali s preglednim in objektivnim postopkom omogočiti, da se lahko države članice postavijo v „položaj prekomernega neravnovesja“, s čimer bi sprožili strožji nadzor,

— določiti „evropski semester“ za primerjavo in oceno predlogov proračunov držav članic (glavni elementi in predpostavke), po razpravi nacionalnih parlamentov, da bi bolje ocenili izvajanje in prihodnjo izvršitev programov stabilnosti in konvergenčnih programov ter programov nacionalnih reform. Proračunska pravila EU in nacionalna proračunska pravila je treba spoštovati. Države članice bi morale svoje programe stabilnosti in konvergenčne programe ter programe nacionalnih reform Komisiji predložiti aprila, po ustreznem sodelovanju nacionalnih parlamentov in ob upoštevanju pravil in sklepov na ravni EU, Evropski parlament pa lahko določi sistematičen način za podpiranje javnih razprav in povečevanje ozaveščenosti, prepoznavnosti in odgovornosti teh postopkov ter to, kako institucije EU izvajajo dogovorjena pravila,

— določiti „evropski semester“ za obravnavanje morebitnih učinkov prelivanja nacionalnih fiskalnih politik, pa tudi za zgodnje odkrivanje prekomernih proračunskih primanjkljajev in zagotavljanje skladnosti med ukrepi na ravni EU in na nacionalni ravni v okviru integriranih smernic, kot tudi za izpolnitev kvantitativnih in kvalitativnih ciljev, na primer rast in zaposlovanje, kar bi vsem zadevnim stranem omogočilo dejanski in pravočasen prispevek, vključno z nacionalnimi parlamenti in Evropskim parlamentom ter s posvetovanji s socialnimi partnerji,

— zagotoviti, da o letnih priporočilih glede politike pred razpravami v Evropskem svetu razpravlja Evropski parlament,

— zagotoviti, da bodo glavne predpostavke in kazalci, uporabljeni pri osnovnih napovedih za pripravo nacionalnih programov stabilnosti in konvergenčnih programov ter programov nacionalnih reform, pripravljeni odločno in dosledno, zlasti znotraj euroobmočja; prilagoditi tritirni pristop, ki bi zajemal negativni, osnovni in pozitivni makroekonomski scenarij, pri tem pa upoštevati tudi negotovo mednarodno ekonomsko okolje. Metodologije za izračun glavnega proračunskega agregata bi bilo treba dodatno uskladiti, da bi olajšali primerjavo med državami članicami,

— v programe stabilnosti in konvergenčne programe ter programe nacionalnih reform uvesti močnejšo zavezo za spoštovanje srednjeročnega fiskalnega cilja (MTFO), ki bo upoštevala sedanje ravni dolga in implicitne obveznosti držav članic, zlasti v zvezi s starajočim se prebivalstvom,

— vzpostaviti močnejšo povezavo med programi stabilnosti, konvergenčnimi programi in programi nacionalnih reform ter nacionalnimi letnimi in večletnimi proračunskimi okviri, ob spoštovanju nacionalnih pravil in postopkov,

— uvesti trdnejšo oceno programov stabilnosti in konvergenčnih programov z vidika njihovih medsebojnih povezav z drugimi cilji držav članic in cilji Unije pred sprejetjem politik, predvidenih za te programe na nacionalni ravni,

— uvesti močno udeležbo nacionalnih parlamentov in posvetovanje s socialnimi parterji pred uradno predstavitvijo programov stabilnosti in konvergenčnih programov ter programov nacionalnih reform na ravni EU v dogovorjenem roku, na primer z letno razpravo, ki bi potekala med nacionalnimi parlamenti in Evropskim parlamentom, in sicer o integriranih smernicah ter v njihovih zadevnih proračunskih usmeritvah;

— vzpostaviti bolj sistematično naknadno primerjavo med načrtovano fiskalno usmeritvijo ter usmeritvijo glede rasti in zaposlovanja, ki ju navedejo države članice v svojih programih stabilnosti in konvergenčnih programih in programih nacionalnih reform, ter dejanskim izidom, pri čemer je treba preveriti bistvena odstopanja med načrtovanimi in dejanskimi zneski, ter sprejeti nadaljnje ukrepe,

— zagotoviti, da se letna priporočila glede politik in opozorila Komisije v zvezi s tem, koliko države članice izpolnjujejo cilje strategije EU 2020, upoštevajo ter da se razvije sistem nagrajevanja in kazni, da bi zagotovili, da bodo države članice spoštovale te cilje,

— zagotoviti večjo odgovornost in preglednost v odnosu do Parlamenta glede ocene na ravni EU o programih stabilnosti in konvergenčnih programih ter programih nacionalnih reform, da se povečata javna ozaveščenost in skupni pritisk,

— pod okriljem Komisije vzpostaviti neodvisen, sistematičen in trden postopek ocenjevanja glede programov stabilnosti in konvergenčnih programov ter programov nacionalnih reform, da bi dosegi preglednejši pristop in povečali neodvisno ocenjevanje,

— določiti posebne postopke in zahtevo za države članice, zlasti za tiste v euroobmočju, da obvestijo druga drugo in Komisijo, preden sprejmejo odločitve o gospodarski politiki s pričakovanimi znatnimi učinki prelivanja, ki bi lahko ogrozile nemoteno delovanje notranjega trga ter ekonomsko in monetarno unijo,

— določiti zahtevo za države članice, da zagotovijo dodatne informacije Komisiji, če se pojavi velika zaskrbljenost, da bodo izvedene politike ogrozile rast v vsej Uniji ali pravilno delovanje notranjega trga ali ekonomsko in monetarno unijo ali cilje, določene na ravni Unije, in sicer v strategiji Evropa 2020,

— upoštevati oceno evropskega organa za sistemska tveganja v večstranskem nadzornem okviru, zlasti glede finančne stabilnosti, testov izrednih situacij, možnih učinkov prelivanja navzven ali navznoter ter kopičenja čezmernega zasebnega dolga,

— vzpostaviti zanesljiv in pregleden okvir za nadzor, sestavljen iz dveh stebrov – gospodarske politike in politike zaposlovanja – na podlagi členov 121 in 148 PDEU. V okviru stebra za zaposlovanje kot dela spremenjene in okrepljene evropske strategije zaposlovanja bi moral tak okvir omogočiti oceno ustreznosti politik na tem področju glede na smernice za politike zaposlovanja, zato da bi ob upoštevanju evropske razsežnosti in učinkov prelivanja omogočili oblikovanje pravih napotkov ter njihovo vključitev v oblikovanje domače politike. Poleg tega bi bilo treba dati pravočasna priporočila preventivnega značaja, da bi obravnavali glavne slabosti in izzive, s katerimi se srečujejo države članice na področju politik zaposlovanja in trgov dela,

— okrepiti vlogo Odbora za zaposlovanje, kot je določeno v členu 150 PDEU, zlasti pri obravnavanju vprašanj o čezmejnem zaposlovanju, in vlogo odbora za socialno varnost, kot je določeno v njenem členu 160.

— zagotoviti, da bodo v vseh proračunskih ocenah pri strukturnih reformah, ki jih izvajajo države članice, izrecno upoštevane zlasti pokojninske, zdravstvene in socialne reforme, namenjene reševanju vprašanj, povezanih z demografskim razvojem, pa tudi reforme na področju pomoči, izobraževanja in raziskav, ob enakem upoštevanju trajnosti in ustreznosti. Hkrati je treba oceniti vpliv teh reform na zaposlovanje in tudi socialni vpliv, zlasti na ranljive družbene skupine, tako da nobena pravila ne bi smela biti sprejeta pred presojo njihovih posledic na zaposlovanje in socialno zaščito v državah članicah,

— uporabiti horizontalne socialne določbe Lizbonske pogodbe, ob upoštevanju socialnih pravic in ciljev, pri opredelitvi novih politik EU,

— zagotoviti, da bo Evropski parlament ustrezno vključen v nadzorni cikel gospodarske politike in politike zaposlovanja ter oceno njunega družbenega vpliva. V tem okviru je treba čas in postopek sprejetja integriranih smernic, zlasti smernic za politike zaposlovanja, zastaviti tako, da bo imel Evropski parlament dovolj časa za izpolnitev svoje posvetovalne vloge v skladu s členom 148(2) PDEU,

— vzpostaviti zanesljiv in pregleden okvir nadzora in ocenjevanja smernic za politiko zaposlovanja na podlagi glavnih ciljev EU, ki jim morajo slediti ustrezni podcilji, kazalci in preglednice stanja, ob upoštevanju posebnosti posameznih držav članic v skladu z različnimi izhodišči vsake države,

— pozvati sestave Sveta EPSCO in Sveta ECOFIN ter njune delovne skupine, naj okrepijo svoje sodelovanje, med drugim tudi s pripravo skupnih dvoletnih srečanj, da bi zagotovili resnično povezanost svojih politik.

Priporočilo št. 2: Krepitev pravil pakta stabilnosti in rasti

Zakonodajni akt, ki bo sprejet (med drugim na podlagi člena 126 PDEU), bi moral biti namenjen krepitvi preventivnih ukrepov pakta stabilnosti in rasti ter vključevati ekonomsko in politično bolj smiselne sankcije in spodbude, pri tem pa upoštevati strukturo nacionalnega deficita in zadolževanja (tudi implicitne obveznosti), gospodarski cikel, da bi se izognili prociklični proračunski politiki, pa tudi naravo javnih prihodkov in izdatkov, potrebnih za strukturne reforme, ki krepijo rast; vse države članice bi si morale prizadevati za doseganje napredka, tiste z večjim zaostankom pa bi morale na splošno več prispevati k izpolnjevanju ciljev glede stanja dolga in primanjkljaja. Pri ocenjevanju neravnovesij med tekočimi računi bi bilo tudi treba upoštevati demagoški razvoj. Zakonodajni akt bi moral:

— vključiti merilo „zadolževanja“ („trajnosti vidik“) v vsak korak postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem in oblikovati postopek za nadziranje čezmernega primanjkljaja na podlagi ravni bruto dolga. Postopek za nadziranje čezmernega primanjkljaja bi zahteval podrobna redna poročila o dinamiki dolga in primanjkljaja ter njuni medsebojni povezanosti in razvoju, pri tem pa je treba upoštevati tudi posebne razmere v posameznih državah članicah in omogočiti različne časovne razporede za vsako državo članico, da bo dosegla ciljne vrednosti, določene v paktu stabilnosti in rasti; Komisija se mora v sklopu postopka za nadziranje čezmernega primanjkljaja posvetovati z evropskimi in zadevnimi nacionalnimi socialnimi partnerji,

— izraziteje upoštevati profil dolga (vključno z zapadlostjo) ter raven in dinamiko zadolževanja (ocena vzdržnosti javnih financ) pri hitrosti konvergence na poti do vključitve srednjeročnega fiskalnega cilja, specifičnega za državo članico, v programe stabilnosti in konvergenčne programe,

— v sklopu postopka za nadziranje čezmernega primanjkljaja vzpostaviti jasen in usklajen okvir za merjenje in spremljanje dinamike zadolževanja, vključno z implicitnimi in pogojnimi obveznostmi, kot so pokojninske obveznosti in državna jamstva (najsi gre med drugim za glavnico, obresti ali dohodkovne tokove), v naložbah javno-zasebnih partnerstev, ter stroškov takih naložb skozi leta za državni proračun,

— vzpostaviti časovni okvir, specifičen za posamezno državo, za postopek fiskalne konsolidacije, ki bo potekala pred letom 2015, da bi uravnali vse ravni javnega dolga z zahtevami, določenimi v paktu stabilnosti in rasti,

— vzpostaviti mehanizem za spremljanje, vključno z morebitnimi javnimi opozorili in postopnimi kaznimi in spodbudami za države članice, ki niso dosegle svojega posebnega srednjeročnega fiskalnega cilja ali se mu ne približujejo tako hitro, kot je bilo dogovorjeno, pa tudi morebitne gospodarske spodbude za države, ki so svoj srednjeročni fiskalni cilj dosegle hitreje, kot je bilo pričakovano,

— vzpostaviti najmanjša pravila in smernice za nacionalne proračunske postopke (tj. letni in večletni finančni okviri), da bi izpolnili obveznosti iz člena 3 protokola (št. 12) o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Ti nacionalni okviri bi morali vključevati dovolj informacij tako o strani izdatkov kot o strani prihodkov pri načrtovanih proračunskih dejanjih, da bi omogočili razumno razpravo in natančen pregled proračunskih načrtov na nacionalni ravni in na ravni EU; poleg tega je potrebno nadaljnje delo pri primerljivosti nacionalnih proračunov, kar zadeva njihove kategorije odhodkov in prihodke ter politične prednostne naloge, ki jih odražajo,

— spodbujati vzpostavitev mehanizmov proračunskega nadzora za zgodnje opozarjanje na nacionalni ravni,

— uvesti vnaprej določene in preprečevalne ukrepe v euroobmočju, ki se določijo v okviru jasnih pristojnosti Komisije, tako za preventivne kot za korektivne ukrepe pakta stabilnosti in rasti, da bi olajšali ukrepe zgodnjega opozarjanja in jih progresivno uporabljali,

— uvesti in izvajati take kazni in pobude za države euroobmočja, pri tem pa upoštevati zelo tesne mesebojne povezave z gospodarstvi zunaj euroobmočja, zlasti tistimi, za katere se pričakuje, da se mu bodo pridružila, kot del novega večstranskega okvira nadzora in okrepljenih instrumentov pakta stabilnosti in rasti, zlasti močnejše usmerjenosti srednjeročnih fiskalnih ciljev,

— uvesti potrebne spremembe v notranjem postopku odločanja Komisije, ob ustreznem upoštevanju sedanjih načel, določenih v PDEU, da bi zagotovili učinkovito in hitro izvedbo mehanizmov kazni v okviru njenih jasnih pristojnosti, zlasti za države članice v euroobmočju,

— zagotoviti, da Komisija odločitev o tem, ali države članice izpolnjujejo pakt stabilnosti in rasti, sprejme bolj neodvisno od Sveta, zato da se bodo načela tega pakta spoštovala v celoti.

Priporočilo št. 3: krepitev gospodarskega upravljanja euroskupine v euroobmočju in Evropski uniji kot celoti

Glede na to, kako pomembno je, da vse države članice Evropske unije sodelujejo pri doseganju ekonomske konvergence, pa tudi ob priznavanju, da so države v euroobmočju v drugačnem položaju od ostalih držav članic, saj nimajo na voljo mehanizma deviznih tečajev, če je treba prilagoditi relativne cene, in glede na to, da si delijo odgovornost za delovanje evropske monetarne unije kot celote, bi morala nova pravila, ki temeljijo na drugih priporočilih v tej resoluciji in členu 136 PDEU ter njenem Protokolu (št. 14) o euroskupini, imeti naslednje cilje:

— vzpostaviti poseben okvir za euroobmočje za krepitev spremljanja pretiranih makroekonomskih razlik, gospodarske rasti, ravni brezposelnosti, cenovne konkurenčnosti, realnih deviznih tečajev, rasti posojil in sedanjih razvojnih dosežkov zadevnih držav članic,

— vzpostaviti zakonit okvir za povečanje usklajenosti med vsemi državami članicami EU, da bi spremljali in spodbudili ekonomsko konvergenco in razpravljali o morebitnih makroekonomskih neravnovesjih v Uniji,

— povečati pomen letnih poročil o nadzoru euroobmočja, ki temeljijo na četrtletnih tematskih poročilih več držav in ki se osredotočajo na eni strani na morebitni učinek prelivanja zaradi globalnega ekonomskega razvoja in politik ter okoliščin, ki še posebej vplivajo na nekatere države članice v euroobmočju in na drugi strani učenke, ki jih utegnejo imeti gospodarske odločitve, ki jih sprejme euroskupina, na države in regije zunaj euroobmočja; posebno pozornost bi bilo treba nameniti določitvi politik, ki ustvarjajo pozitive učinke prelivanja, zlasti med upadom gospodarske rasti, ter torej podpirati trajnostno rast v vsem euroobmočju,

— okrepiti sekretariat predsednika euroskupine,

— predlaga, naj bo komisar, zadolžen za gospodarske in monetarne zadeve, tudi podpredsednik Komisije, njegova naloga pa bi bila zagotoviti doslednost gospodarskih dejavnosti Unije, pri tem pa nadzorovati, kako Komisija izvaja svoje ekonomske in monetarne odgovornosti ter odgovornosti ter usklajuje druge vidike gospodarske dejavnosti Unije,

— povečati preglednost in odgovornost sprejemanja odločitev euroskupine, in sicer z vzpostavitvijo rednega dialoga s predsednikom euroskupine v pristojnem odboru v Parlamentu, ter s hitro objavo odločitev euroskupine na njeni spletni strani; zagotoviti, da imajo države članice, ki niso članice euroobmočja, vsaj tiste, ki imajo obveznost sprejetja skupne valute, dostop do razprave v euroskupini.

Priporočilo št. 4: Vzpostaviti močen in zanesljiv mehanizem v euroobmočju za preprečevanje prekomernega zadolževanja in za reševanje sporov

Študijo ocene učinka in izvedljivosti, ki ne bi smela trajati več kot eno leto, je treba začeti izvajati pred sprejetjem vsakega zakonodajnega akta (na podlagi členov 122, 125, 329 (okrepljeno sodelovanje) in 352 Pogodbe o delovanju Evropske unije ali kateri koli drugi ustrezni pravni podlagi), katerega cilj je:

— vzpostaviti trajni mehanizem ali organ (Evropski monetarni sklad), po ustreznem pregledu njegovih prednosti in slabosti, kar ne bi smelo trajati več kot eno leto, ki bo nadzornik razvoja na področju javnega dolga in bo dopolnjeval pakt stabilnosti in rasti kot mehanizem v skrajni sili za primere, ko tržno financiranje ni več na voljo za vlado in/ali državo članico, ki ima težave s plačilno bilanco; temeljil bo na obstoječih mehanizmih (Evropski instrument za finančno stabilnost, Evropski mehanizem za finančno stabilizacijo in Evropski instrument pomoči za plačilne bilance) in obsegal jasna pravila, med drugim o naslednjih vidikih: a) merilih za članstvo, na primer izpolnjevanje minimalnih zahtev za nacionalna proračunska pravila/institucije, b) postopkih sprejemanja odločitev in financiranju ter c) pogojih izrednih posojil, d) spremljanju in e) virih in pooblastilih; Takšen mehanizem ne bi smel omejevati pristojnosti proračunskega organa, da določi proračun EU na ustrezni ravni, moral bi preprečevati moralno tveganje in biti v skladu z načeli državne pomoči in posledicami njihovega neupoštevanja. Treba je tudi natančno obravnavati, ali bi se lahko države članice, ki niso v euroobmočju, morda pridružile Evropskemu mehanizmu za finančno stabilizacijo za posamezne primere in po tem, ko bi izpolnile v naprej določena merila,

— obvestiti Evropski parlament o predvidenih posledicah za boniteto EU: a) z oblikovanjem Evropskega mehanizma za finančno stabilizacijo in b) z uporabo celotne ponudbe kreditov,

— zagotoviti dovolj informacij o pravilih za izvajanje Evropskega mehanizma za finančno stabilnost ob upoštevanju omejitev večletnega finančnega okvira; glede na daljnosežne proračunske posledice je treba dodatno premisliti o evropskem mehanizmu za finančno stabilizacijo pred sprejetjem uredbe o večletnem finančnem okviru,

— treba je omogočiti, da bosta obe veji proračunskega organa udeleženi pri odločitvah, ki zadevajo možne učinke tega mehanizma na proračun EU,

— treba je podpreti stališče, da bi se morale vse proračunske potrebe, vezane na ta mehanizem, financirati z ad-hoc revizijo večletnega finančnega okvira, da se pravočasno zagotovi zadostna vključenost proračunskega organa.

Priporočilo št. 5: Revizija proračunskih, finančnih in fiskalnih instrumentov EU

V dvanajstih mesecih se sprejmejo zakonodajni akti oziroma opravil študija izvedljivosti z namenom:

— zagotoviti oceno izvedljivosti v roku enega leta o naravi, tveganju in prednostih tega, da bi dolgoročno vzpostavili sistem, v katerem lahko države članice sodelujejo pri izdaji navadnih evropskih obveznic. Ocena bi morala pokazati različne pravne možnosti in cilje, na primer dolgoročno financiranje evropskih infrastrukturnih in strateških projektov iz projektnih obveznic. Prednosti in slabosti vseh možnosti je treba analizirati, pri tem pa upoštevati možne posledice moralnega tveganja za sodelujoče članice,

— krepiti in posodabljati, ob upoštevanju ciljev strategije Evropa 2020, kohezijsko politiko Unije ob tesnem sodelovanju z Evropsko investicijsko banko (EIB) za zmanjšanje strukturne šibkosti, izravnavo neenakosti v blaginji, okrepitev kupne moči in krepitev konkurenčnosti šibkejših gospodarskih regij, med drugim s spodbujanjem finančnih potreb malih in srednjih podjetij ter njihovega uspešnega sodelovanja na notranjem trgu,

— poudariti pomembnost neodvisnosti Evropske centralne banke kot bistvene za stabilnost finančnega in prostotržnega gospodarstva v Evropski uniji,

— pozvari, naj se jasno ohranja ločevanje med davčnimi in monetarnimi politikami, da ne bi ogrozili neodvisnosti Evropske centralne banke,

— razviti skupna proračunska načela v zvezi s kakovostjo javne porabe (za nacionalne proračune in proračun EU) in niz skupnih politik in instrumentov za podporo strategiji Evropa 2020, obenem pa uravnotežiti cilje proračunske discipline in omogočiti dolgoročno financiranje trajnostnega zaposlovanje in naložb,

— vzpostaviti jasen okvir za obnovljena skupna prizadevanja s proračunskimi sredstvi EU in finančnimi viri EIB za nadaljnje izboljšanje – v naslednjem večletnem finančnem okviru – proračunskih sredstev in koristi od znanja EIB na področju finančnega inženiringa, njenih obveznosti do politik EU in njene osrednje vloge med finančnimi institucijami iz javnega in zasebnega sektorja, ter okrepiti vlogo EIB in kohezijskih skladov, zlasti v času upada gospodarske rasti,

— vzpostaviti skupino na visoki ravni za davčno politiko pod vodstvom Komisije, katere naloga je v enem letu izdelati časovni načrt za strateški in pragmatični pristop EU za vprašanja na področju davčne politike, s poudarkom na boju proti davčnim utajam in davčnim oazam, krepiti izvajanja kodeksa ravnanja za obdavčitev ustvarjenega dohodka, pri tem pa izčrpneje uporabiti postopke proti nepošteni davčni konkurenci, razširiti uporabo samodejne izmenjave informacij, olajšati sprejetje davčnih reform, ki spodbujajo rast in raziskati nove instrumente. Ta skupina na visoki ravni za davčno politiko bi morala preučiti program na področju davčnih zadev v zunanji politiki EU, zlasti v okviru G-20,

— vzpostaviti skupino na visoki ravni za politiko pod vodstvom Komisije, katere naloga bo preučiti morebitne institucionalne spremembe znotraj potekajočih reform gospodarskega upravljanja, vključno z možnostjo ustanovitve Evropske skupne zakladnice, da bi Evropski uniji podelili lastna finančna sredstva v skladu z Lizbonsko pogodbo, s čimer bi se zmanjšala njena odvisnost od nacionalnih nakazil,

— krepiti notranji trg s spodbujanjem e-trgovine in nadnacionalne trgovine, poenostaviti postopek spletnega plačevanja ter uskladiti davčne instrumente, da bi okrepili zaupanje potrošnikov v evropsko gospodarstvo.

Priporočilo št. 6: Ureditev in nadzor finančnega trga z jasno makroekonomsko razsežnostjo

Zakonodajni akt, ki ga je treba še sprejeti, bi moral:

— zagotoviti, da so vse zakonodajne pobude v zvezi s finančnimi storitvami v skladu z makroekonomskimi politikami, da se zagotovita potrebna preglednost in stabilnost trga, posledično pa spodbudita zaupanje v trge in gospodarski razvoj,

— spodbujati različne načine doseganja doslednega izvajanja kapitalskih zahtev drugega stebra kot odziv na specifične prenapihnjene cene premoženja in vprašanja monetarnega nadzora,

— regulirati povezave med finančnimi trgi in makroekonomskimi politikami, da se zagotovijo stabilnost, preglednost in odgovornost ter omejijo pobude za prekomerno tveganje,

— zagotoviti redno ocenjevanje cene premoženja in rast posojil v državah članicah ter njihov vpliv na finančno stabilnost in razvoj v zvezi s tekočimi računi, pa tudi na realne efektivne menjalne tečaje držav članic,

— podeliti evropskim nadzornim organom izključna pooblastila za nadzor velikih čezmejnih finančnih institucij.

Priporočilo št. 7: Izboljšati zanesljivost statistik EU

Zakonodajni akt, ki ga je treba še sprejeti, bi moral:

— zagotoviti strogo izvajanje dogovorjenih političnih obveznosti na področju statistike,

— okrepiti preiskovalna pooblastila Komisije (Eurostat), tudi inšpekcije na kraju samem brez predhodnega opozorila in dostop do vseh računovodskih in proračunskih informacij, vključno s sestanki s posamezniki ali agencijami, ki so s temi informacijami seznanjene, kot so neodvisni ekonomisti, poslovne organizacije in sindikati, da bi se omogočila ocena kakovosti javnih financ; po potrebi mora te ukrepe spremljati povečanje proračuna in človeških virov,

— zahtevati od držav članic, da Komisij (Eurostatu) zagotovijo podatke, ki so skladni s statističnimi načeli, določenimi v Uredbi (ES) št. 223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2009 o evropski statistiki (1),

— zahtevati od držav članic, naj prikažejo, katere podatke, ki so predloženi Komisiji (Eurostatu), podpira neodvisno revizorsko poročilo,

— uvesti finančne in nefinančne sankcije za zagotavljanje statističnih podatkov, ki niso v skladu s statističnimi načeli, določenimi v Uredbi (ES) št. 223/2009,

— preučiti potrebo po bolj usklajenih podatkih, pomembnih za okvir gospodarskega upravljanja, kot je predlagan v tej prilogi. Zlasti pa zagotoviti ustrezen kakovosten okvir za evropsko statistiko, ki je potreben za krepitev analitičnega nadzornega okvira, skupaj s tako imenovano preglednico dosežkov za učinkovito večstransko nadzorovanje v skladu s priporočilom št. 1,

— uskladiti podatke o javnih financah, ki temeljijo na standardnih in mednarodno sprejetih računovodskih metodah,

— zagotoviti skladno in odprto razkritje nekaterih zunajbilančnih obveznosti, zlasti kar zadeva prihodnja plačila, potrebna za javni pokojninski sistem, ter za dolgoročne pogodbe z zasebnimi sektorji za lizing ali zagotavljanje javnih objektov.

Priporočilo št. 8: Izboljšati zunanje zastopanje Unije na področju ekonomskih in monetarnih zadev

Zakonodajni akt (na podlagi člena 138 Pogodbe o delovanju Evropske unije), ki ga je treba sprejeti, bi moral:

— doseči dogovor o euroobmočju/predstavništvu EU v Mednarodnem denarnem skladu in drugih pomembnih finančnih institucijah, kjer je to ustrezno,

— pregledati dogovore za predstavništvo euroobmočja/EU v drugih mednarodnih organih na področju ekonomske, monetarne in finančne stabilnosti,

— v duhu določb PDEU vključiti postopek za celovito obveščanje in sodelovanje Evropskega parlamenta pred sprejetjem odločitev po njenem členu 138,

— uvesti jasno in ciljno mednarodno agendo euroobmočja/EU, ki bo zagotovila na mednarodni ravni enake konkurenčne pogoje pri zakonskem urejanju EU na davčnem področju, področju boja proti goljufijam in finančnem področju ter dnevnega reda za nadzor,

— poleg možnih in nujnih ukrepov, ki jih je treba sprejeti čim prej v obstoječem institucionalnem okviru, začeti razpravo, da bi izpostavili njegovo omejenost in vzpostavili pogoje za reformo Pogodb, s čimer bi omogočili vzpostavitev mehanizmov in struktur, ki so nujni za skladno in učinkovito gospodarsko upravljanje, ter dejansko makroekonomsko konvergenco med državami članicami znotraj in izven euroobmočja.

(1) UL L 87, 31.03.2009, str. 164.