SL Uradni list Evropske unije C 100/114

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo nekaterih javnih naročil gradenj, blaga in storitev na področju obrambe in varnosti

COM(2007) 766 konč. – 2007/0280 (COD)

2009/C 100/18

Svet je 24. januarja 2008 sklenil, da v skladu s členi 47(2), 55 in 95 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o usklajevanju postopkov za oddajo nekaterih javnih naročil gradenj, blaga in storitev na področju obrambe in varnosti

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 1. oktobra 2008. Poročevalec je bil g. OPRAN.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 448. plenarnem zasedanju 21., 22. in 23. oktobra 2008 (seja z dne 23. oktobra) s 46 glasovi za, 5 glasovi proti in 2 vzdržanima glasovoma.

1. Sklepi

1.1 Širok dialog med socialnimi partnerji

1.1.1 Odbor z velikim zadovoljstvom opaža, da so izvedenci iz držav članic, predstavniki obrambne industrije, zainteresirane strani in prvič tudi vodilni predstavniki socialnih partnerjev dejavno sodelovali pri oblikovanju predloga te direktive. Bili so tudi tesno vključeni v pripravo dokumenta, ki ga je Komisija sprejela 5. decembra 2007. Večstranska in dvostranska posvetovanja s predstavniki organizirane civilne družbe EU so zajela vse vidike javnih naročil na področju obrambe (povpraševanje, ponudbo, ureditveni okvir in proizvode).

1.2 Omejitev uporabe člena 296

1.2.1 Odbor je trdno prepričan (1), da rešitev Komisije, ki v celoti spoštuje pristojnosti držav članic na področju obrambe, na inovativen način zagotavlja skladnost s členom 296 Pogodbe (za področje obrambe) in členom 14 sedanje direktive o javnih naročilih (za področje varnosti), hkrati pa državam članicam daje pravico do izključitve naročil na teh dveh področjih, če je to potrebno za zaščito njihovih temeljnih varnostnih interesov. Poleg tega zagotavlja skladnost s sodno prakso Sodišča in upošteva njegovo zahtevo po omejitvi izjem pri javnih naročilih za obrambo od zakonodaje Skupnosti na izredne primere (2).

1.2.2 Predlagana direktiva o javnih naročilih za obrambo naj bi zmanjšala število primerov, ko se države članice sklicujejo na člen 296, saj velja, da sedanji predpisi ES na področju javnih naročil niso prilagojeni posebnim značilnostim orožja, streliva in vojaških sredstev.

1.2.3 Člen 296 ostaja v veljavi, kar pomeni, da se bodo države članice še vedno lahko sklicevale nanj, če bodo ocenile, da gre za tako občutljiva ali tajna naročila, da celo določbe nove direktive niso dovolj za zaščito njihovih varnostnih interesov. Nova direktiva in člen 296 sta torej tesno povezana.

1.2.4 Zaradi skladnosti morata primarna (Pogodba) in sekundarna zakonodaja EU (direktiva) imeti isto področje uporabe, sicer bi nastala pravna negotovost.

1.3 Sedanjo zmedo, ki jo povzroča hkratni obstoj dveh veljavnih „seznamov vojaške opreme“ in dejstvo, da ju naročniki v državah članicah in industrija poljubno uporabljajo, je treba čim prej odpraviti tako, da se izbere skupni seznam, ki bo veljal za vse postopke javnih naročil in poslovne postopke. Najboljša rešitev bi bila sprejetje in uporaba skupnega seznama vojaške opreme za vsa področja uporabe, zajeta v obeh novih direktivah, ki ju predlaga Komisija. Dve najpomembnejši možnosti, ki sta trenutno na voljo, sta:

1.3.1 prva možnost je, da se za vse te dejavnosti še naprej uporablja seznam z dne 15. aprila 1958, predvsem zaradi kontinuitete, saj uporabniki, ki že imajo izkušnje, seznam poznajo in jim je lahko dostopen. Hkrati pa je dobro znano, da je sedanja različica tega seznama preveč splošna in široka, da ni bila od sprejetja pred 50 leti nikoli posodobljena in da ne vključuje v celoti novih tehnologij, ki so potrebne za soočanje z zelo stvarnimi in kompleksnimi grožnjami;

1.3.2 druga možnost je, da se začne uporabljati skupni seznam vojaške opreme EU, ki ga je 19. marca 2007 sprejel Svet in ki je bil posodobljen 10. marca 2008, vključno z opremo, zajeto v Kodeksu ravnanja EU glede izvoza orožja, ki ga je sprejel Svet 7. julija 2000. Isti kodeks bo veljal tudi v povezavi z novo direktivo o prenosih obrambnih proizvodov znotraj Skupnosti.

1.4 Člen 296 še vedno velja v posebnih primerih (3)

1.4.1 Odbor se ne strinja z odločitvijo Komisije, da člena 14 sedanje direktive o javnih naročilih (Direktiva 18/2004 – tajna naročila) ne vključi v novo direktivo, temveč da namesto tega navede neposreden sklic na ustrezne člene Pogodbe, ki omenjajo javno varnost (zlasti člena 30 in 296). To lahko pri naročnikih povzroči zmedo glede vprašanja, kaj je in kaj ni ustrezno.

1.4.2 Ker večina javnih naročil za občutljivo obrambno in varnostno opremo vsebuje vsaj nekaj tajnih ali zaupnih podatkov, se je Komisija odločila, da v novo direktivo vključi posebne določbe za varovanje informacij. Izrecna izključitev vseh „tajnih naročil“ in vseh naročil, ki terjajo „posebne varnostne ukrepe“, ne da bi te opredelili, bi lahko močno zmanjšala področje uporabe nove direktive, hkrati pa bi pomenila precejšnje tveganje, da bo takšno zmanjšanje popolnoma spremenilo bistvo predloga.

1.4.3 Odbor po eni strani podpira dvostopenjski pristop Komisije za rešitev tega občutljivega vprašanja, v skladu s katerim

— tajna naročila ne bi smela biti samodejno izključena iz področja uporabe nove direktive,

— vendar jih države članice lahko izključijo, če je to potrebno,

ter meni, da je postopek, ki ga predlaga Komisija, razumna rešitev za vse udeležene strani. Po drugi strani pa Odbor priporoča, da se ustrezni deli člena 14 splošne direktive o javnih naročilih vključijo v direktivo o javnih naročilih za obrambo.

1.5 Pravni okvir za oddajanje javnih naročil

1.5.1 Po oceni Odbora nova direktiva popolnoma ustreza posebnostim postopkov za oddajo javnih naročil (gradenj, blaga in storitev) (4) na področju obrambe in varnosti, ker:

1.5.1.1 so naročila orožja, streliva in vojaških sredstev, ki jih oddajo naročniki, izključena iz področja uporabe Sporazuma o vladnih naročilih (Government Procurement Agreement, GPA), sklenjenega v okviru Svetovne trgovinske organizacije (STO);

1.5.1.2 je v vsaki državi članici en sam naročnik, tj. vlada (5);

1.5.1.3 je na tem področju treba zagotoviti dolgoročno zanesljivost oskrbe (6);

1.5.1.4 je treba državam članicam zagotoviti visoko raven svobode pri izvajanju postopkov javnih naročil.

1.5.2 Glede raziskav in razvoja se Odbor strinja, da tržni mehanizmi in javni razpisi niso vedno realistične možnosti, saj države članice pri razvoju sistemov, ki jih potrebujejo njihove oborožene sile, same opravijo nekaj dela in pogosto vzpostavijo dolgoročne odnose z raziskovalnimi in tehnološkimi ustanovami ter industrijo.

— Ti odnosi so lahko v obliki „razvojne spirale“ ali drugih mehanizmov za zagotovitev kontinuitete in rasti v okviru razvojnega procesa.

— Odbor meni, da sedanje besedilo predloga direktive ne odraža dovolj teh značilnosti in se boji negativnih posledica za države članice in industrijo, če bosta proces razvoja in raziskav ter proizvodni proces umetno ločena.

1.6 „Kupuj evropske izdelke“ – odločitev posamezne države članice

1.6.1 Glede predloga, da se je treba izogniti načelu „kupuj evropske izdelke“ ali „prednost imajo evropski izdelki“ ali klavzuli o „vzajemnosti“, Odbor meni, da je pristop Komisije za države članice sprejemljiv, če upoštevamo naslednje vidike:

1.6.1.1 direktiva bo določila pravila za oddajo javnih naročil obrambne opreme, vendar ne, katero opremo naj bi se naročilo. O tem odločajo stranke, tj. države članice;

1.6.1.2 odločitev o tem, ali bodo na razpisu lahko sodelovali tudi ponudniki iz tretjih držav, v skladu s Sporazumom o vladnih naročilih ostaja v pristojnosti posameznih držav članic;

1.6.1.3 naročniki bodo še vedno lahko sami odločali o tem, ali bo razpis odprt izključno za podjetja iz EU ali tudi za podjetja iz tretjih držav.

1.6.2 Odbor meni, da navedba „prednosti evropskih izdelkov“ ne pomeni protekcionizma, temveč je potreben korak pri ponovnem uravnoteženju mednarodnega industrijskega in tehnološkega sodelovanja na področju obrambe, zlasti v odnosu z Združenimi državami.

1.7 Trgovanje s tretjimi državami

1.7.1 Glede trgovanja z obrambnimi proizvodi s tretjimi državami Odbor meni, da nova direktiva ne bo spremenila sedanjega stanja, kar pomeni pravo rešitev.

1.7.2 To področje bodo še naprej na splošno urejala pravila Svetovne trgovinske organizacije in zlasti Sporazum o vladnih naročilih.

1.8 Vzpostavitev evropskega trga za obrambno opremo (European Defence Equipments Market – EDEM)

1.8.1 Po mnenju Odbora nova direktiva pomeni velik korak k vzpostavitvi težko pričakovanega evropskega trga za obrambno opremo, in sicer iz naslednjih razlogov:

1.8.1.1 vključitev obrambnih proizvodov na notranji trg bo izboljšala konkurenčnost evropskega trga za obrambno opremo;

1.8.1.2 uvedba preglednih in konkurenčnih pravil na področju javnih naročil, ki bodo veljala v vsej Uniji, je odločilna za uspešno vzpostavitev evropskega trga za obrambno opremo. To bo povečalo odprtost obrambnih trgov med državami članicami v korist vseh – oboroženih sil, davkoplačevalcev in industrije.

1.9 Kompenzacijska politika (7)

1.9.1 Komisija se je izognila konkretnim in neposrednim predlogom za kompenzacije, saj meni, da so te neproduktivne in izkrivljajo tržne mehanizme, vendar hkrati priznava, da so stališča glede tega vprašanja različna.

1.9.2 Dejansko imajo države članice in industrija različne izkušnje s tem instrumentom in različna mnenja o njem. Evropska obrambna agencija (EDA) sedaj proučuje načine za izvajanje kompenzacij, da bi te, dokler obstajajo, koristile razvoju industrijskih in tehnoloških temeljev obrambnega sektorja (European Defence Technological and Industrial Base, EDTIB), hkrati pa priznava, da na dobro delujočem evropskem trgu za obrambno opremo niso več potrebne.

2. Predlogi

2.1 Odbor izrecno priporoča, da vse pobude EU na področju obrambe in varnosti sprejema najvišja politična raven: Evropski svet, visoki predstavnik za skupno zunanjo in varnostno politiko ter usmerjevalni odbor Evropske obrambne agencije v sestavi ministrov (EDA-SBMF).

2.2 Odbor meni, da bi morale evropske institucije svojo podporo osredotočiti na naslednje glavne cilje obrambne industrije:

2.2.1 krepitev zmogljivosti in konkurenčnosti industrijskih in tehnoloških temeljev obrambnega sektorja Evrope na svetovnem trgu, da se zagotovi zgodnja opredelitev dejanskih glavnih industrijskih in vojaških ciljev, tako za večja podjetja kot MSP;

2.2.2 izboljšanje mednarodne prepoznavnosti glavnih programov tega pomembnega industrijskega sektorja;

2.2.3 podpora sedanjih in prihodnjih naložb za razvoj inovativnih tehnologij;

2.2.4 zagotavljanje delovnih mest v obrambni industriji v vsej EU, saj je ohranjanje človeških virov, tj. profesionalnega osebja, usposobljenega za delo v tem sektorju, eden glavnih pogojev za trajnostno rast sektorja ter razvoj in uporabo najsodobnejših tehnologij;

2.2.5 spodbujanje sektorja z vzpostavitvijo enakih konkurenčnih pogojev za vse, pri čemer je treba odpraviti vmešavanje države v poslovanje podjetij;

2.2.6 podpora pobudam Evropske obrambne agencije, ki mora biti sposobna delovati kot katalizator pri projektih ene ali več držav članic. Evropska obrambna agencija lahko pomaga razširiti krog držav članic, ki sodelujejo pri programih, kot na primer pri projektu prihodnjega evropskega težkega transportnega helikopterja, brezpilotnih letal, programsko podprtih taktičnih radijskih naprav ipd.

2.3 Odbor priporoča Evropskemu svetu, visokemu predstavniku za skupno zunanjo in varnostno politiko ter usmerjevalnemu odboru Evropske obrambne agencije v sestavi ministrov, da ocenijo in izberejo seznam obrambne opreme in proizvodov, ki naj bi jih uporabljale vse države članice, udeležene na evropskem trgu za obrambno opremo ter pri industrijskih in tehnoloških temeljih obrambnega sektorja, ter da s tem končnim seznamom seznanijo javnost. Pri tem lahko izbirajo med naslednjimi možnostmi:

2.3.1 nadaljevanje uporabe seznama iz leta 1958, zlasti zaradi kontinuitete, čeprav je seznam preveč splošen in preširok ter od sprejetja pred 50 leti nikoli ni bil posodobljen;

2.3.2 nadomestitev sedanjega starega seznama, ki se še vedno uporablja, s skupnim seznamom vojaške opreme EU (Common Military List of the EU), ki ga je 19. marca 2007 sprejel Svet in je bil posodobljen 10. marca 2008, vključno z opremo, zajeto v Kodeksu ravnanja EU glede izvoza orožja, ki ga je sprejel Svet 7. julija 2000 in je bil preimenovan v skupni seznam vojaškega blaga EU (EU Common Military List). Isti kodeks EU je bil že sprejet v zvezi z novo direktivo o prenosih obrambnih proizvodov znotraj Skupnosti.

2.3.2.1 Odbor meni, da je možna rešitev združitev posodobljenega seznama iz leta 1958, ki opredeljuje opremo in tehnologijo, za kateri velja odstopanje, s skupnim seznamom vojaškega blaga Evropske unije (European Union Common Military List), kot je naveden v Kodeksu ravnanja Evropske unije glede izvoza orožja.

2.3.3 Po mnenju Odbora bi morala biti Evropska obrambna agencija glavna gonilna sila v tem sektorju in delovati kot forum za medvladne razprave o prihodnosti obrambne industrije, razvoju in raziskavah na področju obrambe ter širitvi industrijskih in tehnoloških temeljev obrambnega sektorja.

2.3.4 Hkrati Odbor priznava pristojnosti Evropske komisije in vidno vlogo, ki jo ima na področju javnih naročil ter pri aktiviranju in krepitvi tehnoloških in industrijskih temeljev obrambnega sektorja. Odbor meni, da bodo izkušnje Evropski komisiji koristile pri njenih prizadevanjih za prestrukturiranje in razvoj obrambne industrije držav članic.

2.3.5 Odbor priznava, da je v procesu razvoja evropske politike na področju obrambne opreme pomembno upoštevati interese in predloge obrambne industrije same. Kljub temu Odbor meni, da bi bilo mogoče dejavnosti Evropske obrambne agencije močno izboljšati, če bi v delo direkcij agencije formalno in tesneje vključili predstavnike obrambne industrije ter nevladne strokovnjake. Ti predstavniki in strokovnjaki (člani organizirane civilne družbe) bi morali biti zastopani v usmerjevalnem odboru agencije, njihov položaj, pravico do govora, glasovalno pravico ipd. pa bi bilo mogoče določiti naknadno.

2.3.6 Glede uporabe Kodeksa ravnanja za javna naročila za obrambo Odbor priznava, da bi morale vse države članice EU in evropske članice NATA imeti možnost udeležbe v programih sodelovanja v okviru svojih finančnih, industrijskih in tehnoloških zmogljivosti ter da bi bilo treba ustrezno upoštevati interese majhnih in srednje velikih držav.

2.4 Po mnenju Odbora bi morala Komisija redno predložiti poročilo o napredku pri izvajanju direktive v posameznih državah in na ravni Skupnosti, da bi tako omogočila statistične ocene in pravilne referenčne vrednosti.

2.5 Odbor meni, da bi bilo treba predlagano direktivo razširiti na celotni Evropski gospodarski prostor (EGP).

3. Splošne informacije

3.1 Sedanje stanje

3.1.1 Mnogo držav članic se je velikokrat sklicevalo na člen 296 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (8) in člen 14 direktive o javnih naročilih (Direktiva 2004/18); tako so bila javna naročila za vojaško in varnostno opremo skoraj samodejno izključena iz zakonodaje Skupnosti. Z drugimi besedami: kar naj bi bilo izjema, v resnici pogosto postane pravilo.

3.1.2 Glede javnih naročil ni resnično primerne evropske zakonodaje za oddajanje občutljivih javnih naročil na področju obrambe in varnosti.

3.1.3 Uporaba neusklajenih standardov ovira sodelovanje pri razvoju in raziskavah, javnem naročanju in proizvodnih programih.

3.1.4 V zvezi s povpraševanjem velja, da se 27 strank – posameznih držav članic – sooča z velikimi težavami pri usklajevanju vojaških zahtev in združevanju svoje kupne moči za skupne projekte javnih naročil.

3.1.5 Ureditveni okvir na ravni EU, ki obsega 27 različnih svežnjev nacionalnih predpisov in postopkov za vsa pomembna področja (izvoz, prenosi, javna naročila ipd.), močno ovira konkurenco in sodelovanje ter povzroča precejšnje dodatne stroške (9).

3.1.6 Vzpostavitev evropskega trga za obrambno opremo je eden glavnih dejavnikov podpore ciljem evropske varnostne in obrambne politike.

3.2 Zbliževanje področij obrambe in varnosti

3.2.1 Odbor pozdravlja pobudo Komisije za vključitev občutljivih javnih naročil na področju nevojaške varnosti v področje uporabe nove direktive in se pri tem opira na naslednje ugotovitve:

3.2.1.1 v današnjem strateškem okolju so grožnje postale nadnacionalne in asimetrične (10). Ločnica med vojaško in nevojaško ter notranjo in zunanjo varnostjo je vedno bolj zabrisana, kar zahteva vsestranski odgovor;

3.2.1.2 vojaške in varnostne sile pogosto tesno sodelujejo in uporabljajo podobno opremo, ki je bila razvita z uporabo enakih tehnologij in izdelana v istih podjetjih;

3.2.1.3 javna naročila nevojaškega blaga na določenih področjih, kot je npr. boj proti terorizmu, so lahko enako občutljiva kot naročila vojaške opreme in zahtevajo enako ali višjo raven varnosti med postopkom oddaje;

3.2.1.4 v primerih, ko imajo javna naročila na področju varnosti in obrambe enake značilnosti, je zanje smiselno uporabiti ista pravila javnega naročanja.

3.2.2 Poleg tega Odbor meni, da je enako obravnavanje vseh evropskih ustanov, ki imajo pristojnosti na področju obrambe, notranje varnosti in obveščevalnih dejavnosti, najboljša rešitev.

3.3 Uvajanje inovativnih rešitev

3.3.1 Za izpolnjevanje edinstvenih zahtev tega sektorja so v novi direktivi predlagani tri konkurenčni postopki in pragmatična pot naprej:

— postopek s pogajanji z objavo obvestila o javnem naročilu (11) je dovoljen brez posebne utemeljitve;

— uporabita se lahko tudi omejeni postopek (12) in konkurenčni dialog (13);

— odprti postopek, ki zajema pošiljanje razpisne dokumentacije vsakemu gospodarskemu subjektu, ki to želi, pa je zaradi zaupnosti in zahtev po varovanju informacij, povezanih s temi naročili, obveljal za neprimernega.

3.3.1.1 Za zaščito občutljivih informacij pred nepooblaščenim dostopom so v postopke vključene posebne določbe za varovanje informacij (14).

3.3.1.2 Vključitev posebnih klavzul o zanesljivosti oskrbe v postopek bo oboroženim silam zagotovila pravočasne dobave, zlasti v času krize ali oboroženega spopada:

(a) postopek določa skupen sistem ustreznih garancij, ki ga podpira jasna metoda referenčnih vrednosti;

(b) Odbor podpira odločitev Komisije, da bo nova direktiva veljala le za posebna javna naročila na področju varnosti in obrambe, za katera sedanja direktiva o javnih naročilih ni primerna;

(c) pri teh naročilih gre za nakupe vojaške (tj. orožja, streliva in vojaških sredstev) in varnostne opreme, ki je posebej občutljiva in po svojih značilnostih podobna obrambni opremi;

(d) javne nakupe neobčutljive in nevojaške opreme še naprej ureja sedanja direktiva o javnih naročilih (Direktiva 2004/18), tudi če nakup izvede javni naročnik na področju obrambe in varnosti.

3.4 Pravna podlaga osnutka direktive

3.4.1 Načelo prispevkov: treba napraviti konec kršitvam, ki izhajajo iz tega, da ni določb Skupnosti o usklajevanju veljavnih postopkov za oddajo javnih naročil.

3.4.2 Načelo sorazmernosti: če se bodo določbe direktive v celoti upoštevale, bo njihovo izvajanje v nacionalnem pravu vsaki državi članici omogočalo, da upošteva posebnosti in značilnosti svojih občutljivih nakupov na področju obrambe in varnosti.

3.5 Izbira instrumentov

3.5.1 Države članice lahko pri prenosu direktive, če želijo, sprejmejo zakonodajo, ki se uporablja za vsa njihova javna naročila, tudi za občutljive nakupe na področju obrambe in varnosti.

3.5.2 Novi instrument naj bi omogočil visoko raven prilagodljivosti, zagotovil ustrezno raven preglednosti in izboljšal dostop na trg za dobavitelje ter zlasti mala in srednje velika podjetij iz drugih držav.

3.5.3 Za polno učinkovitost je treba direktivo podpreti s standardizacijo in ustrezno ureditvijo za promet s tem blagom znotraj EU.

3.6 Mala in srednje velika podjetja in evropska obrambna industrija

3.6.1 V zvezi s praktičnim izvajanjem Kodeksa ravnanja za javna naročila za obrambo Odbor poudarja bistveno vlogo majhnih in srednje velikih dobaviteljev obrambne opreme in tehnologij, saj pri razvoju nacionalnih in evropskih vojaških zmogljivosti prispevajo k raziskavam in zagotavljajo delovna mesta.

3.7 Vprašanje za konec

3.7.1 Kot pri vseh reformah tudi tukaj obstaja nevarnost, da se načeloma vsi strinjajo, da je treba „nekaj“ narediti, vendar jim ne uspe sprejeti nobenih konkretnih ukrepov ali podpisati dokumenta ali sporazuma, ki bi zagotovil napredek v sektorju.

3.7.2 Glavno vprašanje je: kako dolgo se lahko industrijski in tehnološki temelji evropske obrambe še obdržijo, če bo Evropa še naprej odlašala z reformami, za katere velja, da so neizogibne?

V Bruslju, 23. oktobra 2008 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Odbor v tem mnenju izraža svoje stališče in ugotavlja, 1) da se države, ki tvorijo jedro gospodarskih, industrijskih in tehnoloških zmogljivosti evropske obrambe, zavzemajo za ohranitev odstopanja zaradi nacionalne varnosti na podlagi člena 296 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (PES) in 2) da uporabo člena 296 PES omejuje sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti.

(2) Za javna naročila, oddana na področju obrambe in varnosti, sedaj veljajo določbe Direktive 2004/18/ES, razen izjem, ki jih urejajo členi 30, 45, 46, 55 in 296 Pogodbe. Sodišče Evropskih skupnosti je z ustaljeno sodno prakso odločilo, da mora biti uporaba odstopanj od prava Skupnosti, vključno z odstopanji na podlagi člena 296 Pogodbe, omejena na izredne in jasno opredeljene primere.

(3) Po sklepu Sodišča je ta izjema omejena na izredne in jasno opredeljene primere in ni primerna za širšo razlago.

(4) Naročilo se obravnava kot javno naročilo gradenj le, če njegov predmet izrecno vključuje izvedbo dejavnosti, ki spadajo v oddelek 45 Enotnega besednjaka javnih naročil (Common Procurement Vocabulary, CPV).

(5) Razen naročil v nepomembnih količinah, ki jih oddajo zasebna varnostna podjetja in lokalne oblasti.

(6) Zanesljivost oskrbe: posebne določbe v zvezi s pogodbenimi zahtevami in merili za izbor kandidatov so upravičene zaradi posebnih potreb držav članic glede zanesljivosti oskrbe za občutljiva javna naročila na področju obrambe in varnosti.

(7) Gre za postopek, pri katerem se tuj prodajalec obrambne opreme v primeru dobave, katere ocenjena vrednost je višja od zneska, ki ga je določila vlada države naročnice, zaveže k „industrijski koristi“ (industrial benefit), izraženi v minimalnem odstotku dodane vrednosti za državo naročnico (od skupne vrednosti naročila). Kompenzacijska naročila odda prodajalec (offsetor) podjetjem države naročnice; ta morajo biti na visoki tehnološki ravni in lokalnim podjetjem, prejemnikom kompenzacije (offsetee), zagotoviti nove ali dodatne posle. Prodajalec izvede dobavo na podlagi te ekonomske obveznosti v natančno določenem in razumnem obdobju; v nasprotnem primeru bo dolžan plačati kazen. „Industrijska korist“ se šteje za doseženo, ko podjetja, prejemniki kompenzacije (offsetees), izdajo nalog za plačilo naročil v določenem roku.

(8) Člen 296 PES navaja: „1. Določbe te pogodbe ne izključujejo uporabe naslednjih pravil: (a) nobena država članica ni dolžna dajati informacij, za katere meni, da bi bilo njihovo razkritje v nasprotju z bistvenimi interesi njene varnosti; (b) vsaka država članica lahko v zvezi s proizvodnjo orožja, streliva in vojaških sredstev ali trgovino z njimi sprejme ukrepe, za katere meni, da so potrebni za zaščito bistvenih interesov njene varnosti; takšni ukrepi ne smejo negativno vplivati na pogoje konkurence na skupnem trgu glede proizvodov, ki niso izrecno predvideni v vojaške namene. 2. Svet lahko na predlog Komisije soglasno spremeni seznam proizvodov, za katere se uporabljajo določbe odstavka 1(b), ki ga je pripravil 15. aprila 1958“.

(9) Tako so bili npr. dodatni stroški, ki so jih leta 2003 povzročile ovire za prenose znotraj Skupnosti, ocenjeni na 3,16 milijarde EUR. Unisys, Intra-Community Transfers of Defence Products (študija Unisys: Prenosi obrambnih proizvodov znotraj Skupnosti), Evropska komisija, Bruselj, 2005, str. 6.

(10) Sporočilo Evropske komisije K politiki EU na področju obrambne opreme, COM(2003) 113 konč. z dne 11.3.2003; mnenje EESO, UL C 10, str. 1 z dne 10.1.2004, poročevalec g. WILKINSON (op. prev.: dokumenta nista prevedena v slovenščino).

(11) Gre za postopke, kjer se naročniki posvetujejo z gospodarskimi subjekti po lastni izbiri in se z njimi pogajajo o pogojih naročila.

(12) Postopki, v katerih se lahko kateri koli gospodarski subjekt poteguje za sodelovanje, ponudbo pa lahko predložijo samo tisti gospodarski subjekti, ki jih naročnik povabi.

(13) Naročnik lahko omeji število kandidatov v omejenih postopkih in postopkih s pogajanji z objavo obvestila o naročilu ter v konkurenčnem dialogu. Kakršno koli zmanjšanje števila kandidatov je treba izvesti na podlagi objektivnih meril, navedenih v obvestilu o javnem naročilu.

(14) Varovanje informacij: podatki, povezani z občutljivimi javnimi naročili na področju obrambe in varnosti, so pogosto zaupni, kar zahteva zaščitne ukrepe glede (1) samega postopka dodelitve naročila, (2) meril za izbiro kandidatov in (3) pogodbenih zahtev naročnikov.