POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Letno poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu o dejavnostih centralne enote Eurodac v letu 2010

UVOD

Področje uporabe

Uredba Sveta (ES) št. 2725/2000 z dne 11. decembra 2000 o vzpostavitvi sistema „Eurodac“ za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Dublinske konvencije (v nadaljnjem besedilu: Uredba Eurodac)[1] določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži letno poročilo o dejavnostih centralne enote[2]. To osmo letno poročilo vsebuje podatke o upravljanju sistema in njegovi uspešnosti v letu 2010. Ocenjuje rezultate in stroškovno učinkovitost sistema Eurodac ter kakovost storitev njegove centralne enote.

Spremembe pravne ureditve in politik

Komisija je 11. oktobra 2010 sprejela spremenjeni predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi sistema „Eurodac“ za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Uredbe (ES) št. […/…] [o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva][3].

Spremenjeni predlog iz oktobra 2010 je nadomestil predlog, ki ga je Komisija sprejela septembra 2009 in ki je skupaj s priloženim predlogom sklepa Sveta v zvezi z dostopom, ki ga imajo organi kazenskega pregona[4], z začetkom veljavnosti Pogodbe o delovanju Evropske unije in odpravo stebrne strukture postal brezpredmeten. V skladu s sporočilom o posledicah začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe za še nedokončane medinstitucionalne postopke odločanja[5] se taki predlogi formalno umaknejo in nadomestijo jih novi predlogi, ki upoštevajo novi okvir PDEU.

Da bi se dosegel nadaljnji napredek pri pogajanjih o svežnju ukrepov na področju azila in olajšala sklenitev sporazuma o Uredbi Eurodac, je Komisija menila, da bi bilo primerneje, da se predlog sklepa Sveta iz septembra 2009, ki je postal brezpredmeten, ne nadomesti. Zato je Komisija iz predloga za uredbo Eurodac umaknila tudi določbe, ki obravnavajo dostop za namene kazenskega pregona.

Poleg tega je Komisija menila, da bi se s pospešitvijo sprejetja nove uredbe Eurodac omogočila pravočasna ustanovitev agencije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov na področju svobode, varnosti in pravice, saj naj bi bila ta agencija odgovorna za upravljanje sistema Eurodac[6].

Svet in Evropski parlament trenutno razpravljata o spremenjenem predlogu iz oktobra 2010.

CENTRALNA ENOTA EURODAC[7]

Upravljanje sistema

Glede na vse večjo količino podatkov, ki jih je treba upravljati (nekatere kategorije vnosov podatkov je treba hraniti 10 let), zastarelost tehnične platforme (vzpostavljene leta 2001) in nepredvidljive trende obsega vnosov podatkov v sistem Eurodac Komisija nadgrajuje sistem Eurodac. Cilji projekta IT Eurodac plus so bili: a) zamenjati zastarelo infrastrukturo IT, b) povečati splošno zmogljivost in učinkovitost sistema, c) zagotoviti hitrejšo, varnejšo in zanesljivejšo sinhronizacijo med proizvodnim sistemom in sistemom za nemoteno delovanje. V letu 2010 sta bila uspešno končana testiranje začasnega sprejema (PAT) in testiranje operativnega sprejema (OAT).

Testiranje začasnega sprejema je potekalo od marca do avgusta 2010, njegov namen pa je bil preveriti, ali novi sistem v celoti izpolnjuje opredeljene zahteve. Cilj testiranja operativnega sprejema je bil preizkusiti, ali je projekt Eurodac plus v celoti skladen z obstoječimi sistemi IT držav članic, pri njem pa je aktivno sodelovalo šest držav članic (Bolgarija, Estonija, Finska, Nemčija, Slovenija in Združeno kraljestvo). Začelo se je 9. avgusta 2010 in 13. septembra 2010 se je uspešno končalo.

Zadnja faza projekta (testiranje dokončnega sprejema) je tri mesece zapored vključevala vzporedno delovanje starega in novega sistema ter dnevno primerjavo rezultatov. Testiranje dokončnega sprejema se je začelo novembra in končalo februarja 2011.

Kakovost storitev in stroškovna učinkovitost

Komisija si je nadvse prizadevala za zagotavljanje visoko kakovostnih storitev državam članicam, ki so končne uporabnice centralne enote Eurodac. Države članice so bile v celoti obveščene o vseh primerih nerazpoložljivosti storitev, ki so bili vedno posledica dejavnosti v zvezi z nadgradnjo sistema Eurodac (Eurodac plus). Leta 2010 je bila centralna enota Eurodac na voljo skupno 99,76 % časa.

Leta 2010 so odhodki za vzdrževanje in delovanje centralne enote znašali 2 115 056,61 EUR. Odhodki so se v primerjavi s prejšnjimi leti povečali (1 221 183,83 EUR leta 2009 in 605 720,67 EUR leta 2008) zaradi posodobitve sistema Eurodac (Eurodac plus). Fiksna cena za izvedbo sistema Eurodac plus znaša 3 055 695,49 EUR, od katerih je bilo 20 % (611 139,10 EUR) plačanih leta 2009, 60 % (1 833 417,29 EUR) leta 2010, preostalih 20 % (611 139,10 EUR) pa bo plačanih leta 2011.

Učinkovita raba obstoječih virov in infrastrukture, ki jih upravlja Komisija (kot je uporaba omrežja S-TESTA[8]), je omogočila nekaj prihrankov. Komisija je (prek programa ISA[9]) zagotovila tudi komunikacijske in varnostne storitve za izmenjavo podatkov med centralno enoto in nacionalnimi enotami. Te stroške, ki bi jih v skladu s členom 21(2) in (3) Uredbe Eurodac prvotno morala nositi vsaka država članica, je na koncu krila Komisija z uporabo skupnih razpoložljivih infrastruktur.

Varstvo in varnost podatkov

S členom 18(2) Uredbe Eurodac je vzpostavljena kategorija vnosov podatkov, ki na zahtevo osebe, katere podatki se hranijo v centralni podatkovni zbirki, omogoča tako imenovana „posebna iskanja“, da bi se zaščitile pravice te osebe, na katero se podatki nanašajo, pri dostopu do njenih podatkov.

Kot je bilo poudarjeno v prejšnjih letnih poročilih, je v prvih letih delovanja sistema Eurodac veliko število „posebnih iskanj“ povzročilo zaskrbljenost, da bi lahko državne uprave zlorabile namen te funkcije.

Leta 2010 je bilo skupno izvedenih 66 takih iskanj, kar je rahlo povečanje v primerjavi z letoma 2009 (42) in 2008 (56). Ta podatek pa kljub temu kaže, da je videti, da obseg posebnih iskanj ostaja na sprejemljivi ravni, zlasti če upoštevamo zadnje povišanje v letu 2007 (195).

Komisija je za boljše spremljanje tega pojava v svoj predlog za spremembo Uredbe Eurodac vključila zahtevo, da države članice pošljejo pristojnemu državnemu nadzornemu organu dvojnik zahteve za dostop do podatkov osebe, na katero se nanašajo podatki.

PODATKI IN UGOTOVITVE

Priloga k temu letnemu poročilu vsebuje razpredelnice z dejanskimi podatki, ki jih je centralna enota pridobila v obdobju od 1. januarja 2010 do 31. decembra 2010. Statistični podatki Eurodac temeljijo na podatkih o (1) prstnih odtisih vseh posameznikov, starih 14 let ali več, ki so vložili prošnjo za azil v državah članicah („kategorija 1“), (2) prstnih odtisih posameznikov, ki so bili prijeti pri nezakonitem prehodu zunanje meje države članice („kategorija 2“), ali (3) osebah, za katere se je ugotovilo, da se nezakonito zadržujejo na ozemlju države članice (če so pristojni organi menili, da je treba preveriti to možnost pred obravnavo prošnje za azil) („kategorija 3“).

Podatki sistema Eurodac o prošnjah za azil niso primerljivi s podatki Eurostata, ki temeljijo na mesečnih statističnih podatkih, ki jih zagotavljajo ministrstva za pravosodje in notranje zadeve. Za razlike je mnogo metodoloških razlogov. Prvič, podatki Eurostata zajemajo vse prosilce za azil, ne glede na njihovo starost. Drugič, zbiranje njihovih podatkov vključuje razlikovanje med osebami, ki prošnjo za azil vložijo v referenčnem mesecu (zaradi česar so lahko vključene tudi večkratne prošnje), in osebami, ki prošnjo za azil vlagajo prvič.

Uspešni vnosi podatkov

„Uspešen vnos podatkov“ je vnos podatkov, ki ga je centralna enota pravilno izvedla, ne da bi bil zavrnjen zaradi težav s potrditvijo podatkov, napakami v prstnih odtisih ali nezadostno kakovostjo[10].

Centralna enota je leta 2010 prejela skupaj 299 459 uspešnih vnosov podatkov, kar je skupno 15,3-odstotno zmanjšanje v primerjavi z letom 2009 (353 561 uspešnih vnosov).

Trend naraščanja števila vnosov podatkov o prosilcih za azil („ kategorija 1 “) iz prejšnjih let se je leta 2010 prekinil, saj se je število prošenj zmanjšalo za 215 463 (9 %) v primerjavi z letom 2009 (236 936) in 2008 (219 557).

Trend glede števila oseb, ki so bile prijete v zvezi z nezakonitim prehodom zunanje meje („ kategorija 2 “), se je gibal podobno kot v letu 2009. Število vnosov podatkov, ki je leta 2008 najprej doseglo 61 945, nato pa leta 2009 padlo na 31 071, je leta 2010 spet padlo na 11 156. Grčija, Italija in Španija so bile tudi tokrat države članice, ki so vnesle največ takih podatkov. Grčija je sicer imela tudi v letu 2010 največ vnosov podatkov, vendar znatno manj (4 486) kot leta 2009 (18 714). Tudi Italija (s 7 300 na 2 485 vnosov) in Španija (s 1 994 na 1 674 vnosov) sta imeli leta 2010 manj vnosov podatkov kot leta 2009, pri čemer je bilo to zmanjšanje pri Italiji še posebej izrazito.

Leta 2010 istih šest držav članic (Češka, Islandija, Latvija, Luksemburg, Norveška in Portugalska) kot prejšnje leto ni poslalo nobenega podatka „kategorije 2“. Kot je bilo pojasnjeno že v poročilu za leto 2009, so razhajanja med številom podatkov kategorije 2, poslanih v sistem Eurodac, in podatki iz drugih statističnih virov o obsegu nezakonitih prehodov meje v državah članicah, ki jih je ponazorila statistika Eurodac, posledica opredelitve iz člena 8(1) Uredbe Eurodac[11]. To vprašanje bo pojasnjeno v okviru tekočega pregleda Uredbe Eurodac.

Skupno število vnosov podatkov „ kategorije 3 “ (podatkov o osebah, prijetih zaradi nezakonitega prebivanja na ozemlju države članice) se je leta 2010 zmanjšalo (72 840) glede na leto 2009 (85 554). Irska je še vedno edina država članica, ki ni poslala nobenih podatkov „kategorije 3“.

Čeprav iskanja po podatkih „kategorije 3“ v skladu z Uredbo Eurodac niso obvezna, Komisija spodbuja države članice, da to možnost uporabijo, preden začnejo postopek vrnitve na podlagi Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav[12]. V primerih iz Uredbe Eurodac[13] bi se lahko s tovrstnim iskanjem ugotovilo, ali je državljan tretje države zaprosil za azil v drugi državi članici, v katero ga je treba vrniti na podlagi Dublinske uredbe.

„Zadetki“

Večkratne prošnje za azil (zadetki „primerjave ujemanja podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1“)

Od skupaj 215 463 prošenj za azil, leta 2010 zabeleženih v sistemu Eurodac, jih je bilo 24,16 % zabeleženih kot „večkratnih prošenj za azil“ (tj. dvakrat ali več), kar pomeni, da so bili v 52 064 primerih prstni odtisi iste osebe že zabeleženi kot podatek „kategorije 1“ v isti ali drugi državi članici. Leta 2009 je bilo teh 55 226 (23,3 %). Vendar praksa nekaterih držav članic, da v skladu z Dublinsko uredbo odvzamejo prstne odtise pri vrnitvi, povzroča izkrivljanje statističnih podatkov o večkratnih prošnjah: ponovni odvzem in ponovno pošiljanje prstnih odtisov prosilca ob prihodu po premestitvi v skladu z Dublinsko uredbo napačno kaže, da je prosilec znova zaprosil za azil. Komisija namerava to težavo rešiti in je v svojem predlogu za spremembo Uredbe Eurodac uvedla zahtevo, da se premestitve ne smejo evidentirati kot nove prošnje za azil.

Razpredelnica 3 Priloge za vsako državo članico kaže število prošenj za azil, ki se ujemajo s številom prošenj za azil, predhodno evidentiranih v drugi („tuji zadetki“) ali isti državi članici („domači zadetki“)[14].

Leta 2010 je bilo 35 % vseh večkratnih prošenj domačih zadetkov. V številnih državah članicah (Belgija, Bolgarija, Ciper, Češka, Irska, Italija, Poljska, Slovaška, Združeno kraljestvo) ta delež celo presega 50 %. Leta 2009 je bilo 38,8 % domačih zadetkov. Domači zadetki, ki se nanašajo na zadeve, ko oseba, ki je zaprosila za azil v državi članici, vloži novo prošnjo v isti državi članici, dejansko odražajo koncept naknadnih prošenj iz člena 32 Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah[15].

Tuji zadetki navajajo podatke o sekundarnem gibanju prosilcev za azil v EU. Statistični podatki so tako kot v prejšnjih letih potrdili, da sekundarna gibanja ne sledijo nujno „logičnim“ potem med sosednjimi državami članicami. Francija je na primer še naprej prejemala največ tujih zadetkov prosilcev za azil, ki so predhodno zaprosili za azil na Poljskem (2 081). Enak trend lahko opazimo pri Združenem kraljestvu, kjer je najvišje število tujih zadetkov povezano s podatki iz Italije (484). Statistični podatki o tujih zadetkih kažejo, da ne gre za enosmerna gibanja iz držav, ki imajo kopensko zunanjo mejo ali mejijo na Sredozemsko morje, v države članice, ki so bolj na severu. Vendar pa lahko statistične podatke, ki kažejo sekundarne tokove v države, ki imajo kopensko zunanjo mejo ali mejijo na Sredozemsko morje, v veliki meri pripišemo praksi nekaterih držav članic, ki v skladu z Dublinsko uredbo odvzamejo prstne odtise pri vrnitvi.

Zadetki „primerjave ujemanja podatkov ,kategorije 1‘ s podatki ,kategorije 2‘“

Ti zadetki prikazujejo poti, ki jih uporabijo osebe, ki nezakonito vstopijo na ozemlje držav članic, preden zaprosijo za azil. Leta 2010 je tako kot leta 2009 večina zadetkov izvirala iz podatkov, ki sta jih poslali Grčija (6 934) in Italija (3 752). Tudi podatki za Madžarsko (545), Bolgarijo (545), Francijo (530) in Španijo (238) so bili precej visoki. Presenetljivo pa je, da so zadetki za Bolgarijo (96 %) in Francijo (71,9 %) dejansko v glavnem lokalni zadetki.

V primerjavi z letom 2009 se je leta 2010 število primerov oseb, prijetih v zvezi z nezakonitim prehodom meje, ki se pozneje odločijo za vložitev prošnje za azil, rahlo povečalo, in sicer s 65,2 % na 73,4 %. Če primerjamo absolutno število zadetkov, pa opazimo ogromno povečanje: z 20 363 leta 2009 na 11 939 leta 2010.

Večina oseb, ki so nezakonito vstopile v EU preko Grčije (5 930) in so bile nato namenjene naprej, so potovale v Nemčijo (1 478), Francijo (886), Združeno kraljestvo (645) ali na Švedsko (635). Osebe, ki so nezakonito vstopile v EU preko Italije in bile nato namenjene naprej, so potovale zlasti v Švico (1 222), na Švedsko (642) ali v Nemčijo (419). Večina oseb, ki so vstopile preko Španije (238), je potovala v Francijo (98), Belgijo (39) ali Švico (39), večina tistih, ki so bile namenjene naprej, potem ko so jim bili odvzeti prstni odtisi na Madžarskem (545), pa je potovala zlasti v sosednjo Avstrijo (160) ali Nemčijo (82).

Zadetki primerjave „ujemanja podatkov kategorije 3 s podatki kategorije 1“

Ti zadetki kažejo, kje so nezakoniti priseljenci prvič zaprosili za azil, preden so odpotovali v drugo državo članico. Vendar pa je treba upoštevati, da vnos podatkov „kategorije 3“ ni obvezen in da vse države članice ne uporabljajo sistematično možnosti za to preverjanje.

Podatki, ki so na voljo, kažejo, da večina oseb, prijetih zaradi nezakonitega prebivanja v državi članici, ki ni država članica, v kateri so zaprosile za azil, konča v le nekaj državah članicah, zlasti v Nemčiji (6 652), Švici (2 542), na Nizozemskem (3 415), v Franciji (2 232) in Avstriji (1 668).

Zamude pri vnosu podatkov

Uredba Eurodac trenutno določa le zelo okviren rok za pošiljanje prstnih odtisov, kar lahko v praksi povzroči znatne zamude. To je pomembno vprašanje, saj lahko zamuda pri pošiljanju da rezultate, ki so v nasprotju z načeli odgovornosti iz Dublinske uredbe. V prejšnjih letnih poročilih so bile poudarjene težave zaradi pretiranih zamud pri pošiljanju prstnih odtisov centralni enoti Eurodac po njihovem odvzemu, v poročilu o oceni pa je bila ta težava označena kot težava pri izvajanju.

V letu 2010 se je trend naraščanja iz prejšnjega leta nadaljeval in povprečne zamude pri prenosu podatkov so se dodatno povečale, tj. zamude pri pošiljanju prstnih odtisov centralni enoti Eurodac po njihovem odvzemu. To povečanje lahko večinoma pripišemo Grčiji, pri kateri se je povprečna zamuda pri prenosu podatkov „kategorije 2“ povečala s 36,35 dneva na 54,99 dneva, kar je največja zamuda za katero koli kategorijo in državo članico. Druge države članice, ki so imele znatne zamude, so Islandija, Malta, Nizozemska, Romunija in Združeno kraljestvo. Komisija mora ponovno poudariti, da lahko zamude pri pošiljanju podatkov privedejo do nepravilne opredelitve zadetkov s strani države članice, in sicer na dva različna scenarija, opisana v prejšnjih letnih poročilih: „napačni zadetki“[16] in „zgrešeni zadetki“[17].

Kljub navedenemu se je skupno število zgrešenih zadetkov, ki so posledica zamude pri pošiljanju prstnih odtisov, med letoma 2009 (1 060) in 2010 (362) zmanjšalo.

Tako kot prejšnje leto je treba opozoriti, da lahko veliko večino zgrešenih zadetkov pripišemo zamudam Grčije pri prenosu, in sicer 353 (97,5 %). Tudi vzorec porazdelitve napačnih zadetkov je bil podoben tistemu iz leta 2009, saj je bilo zaradi zamud Danske pri prenosu 46 zgrešenih zadetkov od skupaj 83. Na podlagi zgornjih rezultatov Komisija ponovno poziva države članice, naj storijo vse potrebno, da bodo v skladu s členoma 4 in 8 Uredbe Eurodac svoje podatke pošiljale takoj.

Kakovost vnosov podatkov

Leta 2010 se je povprečna stopnja zavrnjenih vnosov podatkov[18] za vse države članice s 7,87 % v letu 2009 povečala na 8,92 %. Države članice, v katerih stopnja zavrnjenih vnosov znaša 10 % ali več, so: Malta (19,42 %), Estonija (16,67 %), Portugalska (16,45 %), Francija (13,58 %), Nizozemska (12,33 %), Nemčija (12,24 %), Združeno kraljestvo (11,77 %), Litva (11,74 %), Švedska (10,39 %) in Islandija (10 %). V 12 državah članicah je stopnja zavrnjenih vnosov nadpovprečna.

Stopnja zavrnjenih vnosov ni bila odvisna od tehnologije ali pomanjkljivosti sistema. Vzroki za stopnjo zavrnjenih vnosov se nanašajo predvsem na slabo kakovost posnetkov prstnih odtisov, ki jih predložijo države članice, človeške napake ali napačno konfiguracijo opreme države članice pošiljateljice. Po drugi strani ti podatki v nekaterih primerih vključujejo več poskusov pošiljanja istih prstnih odtisov, potem ko jih je sistem zavrnil zaradi neustrezne kakovosti. Čeprav se Komisija strinja, da so lahko zamude delno posledica začasne nezmožnosti odvzemanja prstnih odtisov (poškodovane prstne konice ali drugo zdravstveno stanje, ki ovira pravočasen odvzem prstnih odtisov), pa znova poudarja težavo na splošno visokih stopenj zavrnitve, na katero je opozarjala že v prejšnjih letnih poročilih, in države članice poziva, naj zagotovijo posebno usposabljanje za nacionalne operaterje sistema Eurodac in pravilno konfigurirajo svojo opremo, da bi tako znižale stopnjo zavrnitve.

SKLEPNE UGOTOVITVE

Centralna enota Eurodac je skozi vse leto 2010 dosegala zadovoljive rezultate v smislu hitrosti, uspešnosti, varnosti in stroškovne učinkovitosti.

Leta 2010 se je obseg vseh vnosov podatkov zmanjšal za 15,3 % (na 299 459 vnosov), in sicer v vseh treh kategorijah. Število vnosov podatkov „kategorije 1“ se je zmanjšalo za 9 % (na 215 463), „kategorije 2“ za 64 % (na 11 156) in „kategorije 3“ za 14,8 % (na 72 840).

Leta 2010 se je povprečna stopnja zavrnjenih vnosov podatkov za vse države članice s 7,87 % v letu 2009 povečala na 8,92 %.

Vztrajne in v nekaterih primerih celo vse številčnejše zamude pri pošiljanju podatkov centralni enoti Eurodac so še vedno zaskrbljujoče.

PRILOGA

Razpredelnica 1: Stanje vsebine podatkovne zbirke centralne enote Eurodac dne 31. 12. 2010

[pic]

Razpredelnica 2: Uspešni vnosi podatkov v centralno enoto Eurodac (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 3: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1 (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 4: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 2 (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 5: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 3 s podatki kategorije 1 (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 6: Zavrnjeni vnosi podatkov v odstotkih (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 7: Povprečni čas med datumom odvzema prstnih odtisov in datumom, ko so bili ti poslani centralni enoti Eurodac (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 8: Napačni zadetki - ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1 (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 9: Razporeditev zadetkov KAT1/KAT2, zgrešenih zaradi zamude pri pošiljanju KAT2 (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 10: Razporeditev zadetkov glede na blokirane podatke (člen 12 Uredbe ES št. 2725/2000) (leto 2010)

[pic]

Razpredelnica 11: Število posebnih iskanj kategorije 9 na državo članico (leto 2010)

[pic]

[1] UL L 316, 15.12.2000, str. 1.

[2] Člen 24(1) Uredbe Eurodac.

[3] COM(2010) 555 konč.

[4] COM(2009) 344 konč.

[5] COM(2009) 665 konč./2.

[6] COM(2010) 96 konč.

[7] Uredba Eurodac predvideva vzpostavitev centralne enote, ki jo upravlja Evropska komisija in zajema sistem za avtomatsko identifikacijo prstnih odtisov (AFIS – automated fingerprint identification system), ki prejema podatke in pošilja odgovore („zadetek / ni zadetkov“) nacionalnim enotam (nacionalnim dostopnim točkam), ki so v vseh državah članicah. V Uredbi Eurodac in njenih izvedbenih pravilih so opredeljene odgovornosti v zvezi z zbiranjem, pošiljanjem in primerjavo prstnih odtisov, načini pošiljanja, statističnimi nalogami centralne enote in standardi, ki se uporabljajo za prenos podatkov.

[8] Omrežje S-TESTA (varne vseevropske telematske storitve med upravami) zagotavlja generično infrastrukturo za izpolnjevanje poslovnih potreb in zahtev po izmenjavi informacij med EU in nacionalnimi upravami.

[9] ISA (interoperabilne rešitve za evropske javne uprave) je nov program za izboljšanje sodelovanja po elektronski poti med javnimi upravami držav članic EU. Je nadgradnja prejšnjih programov IDA II (izmenjava podatkov med upravami) in IDABC (interoperabilno zagotavljanje evropskih e-vladnih storitev javnim upravam, podjetjem in državljanom).

[10] V Razpredelnici 2 iz Priloge so navedeni uspešni vnosi podatkov, razčlenjeni po kategorijah uspešnih vnosov podatkov po državah članicah med 1. januarjem 2010 in 31. decembrom 2010.

[11] „V skladu z zaščitnimi klavzulami iz Evropske konvencije o človekovih pravicah in Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah vsaka država članica nemudoma odvzame prstne odtise vseh prstov vsakemu tujcu, starejšemu od 14 let, ki so ga pristojni nadzorni organi prijeli zaradi ilegalne imigracije meje te države članice po kopnem, morju ali zraku, ko je prišel iz tretje države, in ki ga niso poslali nazaj .“

[12] UL L 348, 24.12.2008.

[13] V členu 11 je navedeno: „(…) Praviloma obstajajo razlogi za preverjanje, ali je tujec predhodno zaprosil za azil v drugi državi članici, kadar: (a) tujec izjavi, da je vložil prošnjo za azil, vendar ne pove, v kateri državi članici je to storil; (b) tujec ne prosi za azil, vendar nasprotuje temu, da bi ga vrnili v njegovo matično državo, ker trdi, da bi bil tam v nevarnosti; ali (c) poskuša kako drugače preprečiti, da bi ga odstranili, z zavračanjem sodelovanja pri ugotavljanju njegove istovetnosti, zlasti s tem, da ne pokaže svojih osebnih dokumentov ali pa pokaže ponarejene.“

[14] Statistični podatki glede domačih zadetkov, navedeni v razpredelnicah, ne ustrezajo nujno zadetkom, ki jih je prenesla centralna enota in so jih evidentirale države članice. Razlog za to je, da države članice ne uporabijo vedno možnosti, določene v členu 4(4), ki od centralne enote zahteva, da išče ujemanje z njihovimi lastnimi podatki, ki so že shranjeni v osrednji podatkovni zbirki. Celo če države članice ne uporabijo te možnosti, mora centralna enota iz tehničnih razlogov vedno opraviti primerjavo z vsemi podatki (domačimi in tujimi), shranjenimi v centralni enoti. V teh konkretnih primerih bo, četudi obstaja ujemanje z nacionalnimi podatki, centralna enota preprosto odgovorila „ni zadetkov“, ker država članica ni prosila za primerjavo predloženih podatkov s svojimi lastnimi podatki.

[15] UL L 326, 13.12.2005.

[16] Po scenariju t. i. „ napačnega zadetka “ državljan tretje države vloži prošnjo za azil v državi članici A, katere organi mu odvzamejo prstne odtise. Medtem ko ti prstni odtisi čakajo na prenos v centralno enoto (vnos podatkov kategorije 1), je lahko ista oseba že vstopila v drugo državo članico (B) in ponovno zaprosila za azil . Če država članica B pošlje prstne odtise prva, se prstni odtisi, ki jih je poslala država članica A, v osrednji podatkovni zbirki evidentirajo pozneje kot prstni odtisi, ki jih je poslala država članica B. Posledica tega je zadetek iz podatkov, ki jih je poslala država članica B, namesto iz podatkov, ki jih je poslala država članica A. Država članica B bi bila tako določena za odgovorno namesto države članice A, v kateri je bila prošnja za azil vložena najprej.

[17] Po scenariju t. i. „ zgrešenega zadetka “ je državljan tretje države prijet v zvezi z nezakonitim prehodom meje in njegove prstne odtise odvzamejo organi države članice (A), v katero je vstopil. Medtem ko ti prstni odtisi čakajo na prenos v centralno enoto (vnos podatkov kategorije 2), je lahko ista oseba že vstopila v drugo državo članico (B) in vložila prošnjo za azil . V tem primeru ji prstne odtise odvzamejo organi države članice B. V tem primeru ji prstne odtise odvzamejo organi države članice B. Če država članica B pošlje prstne odtise (vnos podatkov kategorije 1) prva, centralna enota najprej evidentira vnos podatkov kategorije 1, zato bi prošnjo obravnavala država članica B namesto države članice A. Če podatki kategorije 2 prispejo pozneje, bo zadetek dejansko zgrešen, saj podatki kategorije 2 še niso na voljo za iskanje.

[18] Vnos podatkov je lahko zavrnjen zaradi težav s potrditvijo podatkov, napak pri prstnih odtisih ali nezadostne kakovosti (glej tudi točko 3.1).