SL Uradni list Evropske unije C 318/24

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o finančnem izobraževanju in odgovorni potrošnji finančnih produktov (mnenje na lastno pobudo)

2011/C 318/04

Poročevalec: Carlos TRIAS PINTÓ

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 20. januarja 2011 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Finančno izobraževanje in odgovorna potrošnja finančnih produktov.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 24. junija 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija 2011 (seja z dne 14. julija) s 142 glasovi za, 6 glasovi proti in 4 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Naraščajoča zapletenost in pomanjkanje preglednosti finančnega sistema sta v zadnjih letih ovirala pravilno razumevanje finančnih produktov.

1.1.1 S tega vidika EESO priznava različne pobude, ki sta jih sprožila Evropska komisija in OECD, da bi odpravila pomanjkljivosti finančnega sistema, ter zato poziva finančno industrijo k ustrezni uporabi nove zakonodaje in k uvedbi samoregulacije, da se zagotovijo ustrezni in pošteni ukrepi, ki bodo popravili napake v preteklem ravnanju nekaterih subjektov ter olajšali dostop do preglednih finančnih produktov, ki bi potrošnikom zagotovili informacije o tem, o čem v resnici sklepajo pogodbo, ter omogočili primerjavo med različnimi ponudbami na trgu.

1.2 Kljub nujno potrebnemu izboljšanju regulacije, nadzora in preglednosti finančnega sistema za izboljšanje varstva potrošnikov in vlagateljev na področju finančnih produktov bodo morali državljani vseskozi razvijati svoje poznavanje finančnega področja, s čimer bi se omogočila odgovorna potrošnja finančnih produktov na podlagi premišljenih in dobro utemeljenih odločitev. Dejansko gre za oblikovanje tvornega trikotnika med finančnim izobraževanjem, regulacijo trgov in varstvom potrošnika.

1.3 Finančno izobraževanje mora biti zasnovano kot celovita politika, ki temelji na sodelovanju vseh zainteresiranih strani:javnih uprav, finančne industrije, podjetij, sindikalnih organizacij, združenj potrošnikov, izobraževalnega sistema in na splošno vseh državljanov kot potrošnikov finančnih produktov. Vseeno bi morali izobraževanje in usposabljanje izvajati organi, pri katerih ni navzkrižja interesov.

1.4 V okviru izobraževalnega sistema, ki evropskega državljana spodbuja k razvoju kritičnega razmišljanja, se mora oseba finančno izobraževati vse življenje. EESO poziva k vključitvi finančnega izobraževanja kot obveznega predmeta v učni načrt izobraževalnega sistema ter nadalje v načrte usposabljanja in preusposabljanja delavcev. Med drugim bi moralo to spodbuditi odgovorno upravljanje finančnih zadev (varčevanje, uporaba kreditnih kartic, najemanje posojil itd.) s poudarkom na družbeno odgovornih finančnih produktih. EESO podpira ukrepe za regulacijo finančnih trgov osnovnih produktov, ki jih izvaja Evropska komisija, katerih cilj je povečati preglednost ter izboljšati kakovost informacij in mehanizme nadzora.

1.5 Finančno izobraževanje, ki bo v celoti dostopno, bo koristilo celotni družbi. Načrti za pridobivanje finančnih znanj morajo biti prednostno usmerjeni v tiste dele prebivalstva, ki so v nevarnosti, da bodo finančno izključeni, sama finančna industrija pa mora aktivno sodelovati v skupnih programih mikrofinanciranja in izobraževanja ter pri lajšanju dostopa do osnovnih finančnih storitev.

1.6 EESO poudarja omejen vpliv sedanjih programov za finančno izobraževanje, prav tako pa opozarja, da je treba poleg opredeljevanja izobraževalnih potreb potrošnikov finančnih produktov in oblikovanja ad hoc predlogov oceniti tudi ustreznost različnih izobraževalnih programov in učinkovitost uporabljenih načinov dostopa, pri čemer morajo sodelovati zainteresirane strani.

1.7 Finančno izobraževanje je dejansko ključni vidik za ohranjanje zaupanja v finančni sistem ter odgovorno potrošnjo finančnih produktov. Zato je v prihodnosti nujno, da najpomembnejše javne in zasebne institucije ter zainteresirane strani združijo moči, da bi finančno izobraževanje podkrepile z ustreznimi strategijami in sredstvi ter odpravile pomanjkanje usklajevanja in sinergij med številnimi obstoječimi pobudami (na mednarodni, evropski in nacionalni ravni).

1.8 EESO se zaveda omejenih pristojnosti Evropske komisije na področju izobraževanja, vendar kljub temu trdi, da je finančno izobraževanje širše od izobraževanja kot takega, saj vključuje tudi krepitev vloge državljanov, obravnava socialno izključenost ter spodbuja odgovorno potrošnjo.

1.9 EESO poudarja, da morajo biti potrebe potrošnikov finančnih produktov prednostna tema na dnevnih redih mednarodnih sestankov na visoki ravni, zlasti na vrhu G-20. S tega vidika poziva k ustanovitvi skupine strokovnjakov za finančno zaščito potrošnikov.

2. Finančna kultura in vloga potrošnikov

2.1 Kultura finančne deregulacije in samoregulacije, finančna ustvarjalnost, zapletenost novih instrumentov in nepregledni sistemi niso samo odločilni dejavnik za hudo krizo, s katero se soočamo danes, temveč državljane tudi ovirajo pri razumevanju ključnih elementov delovanja trga, ki je že sam po sebi zapleten in globaliziran ter preplavljen z zelo različnimi finančnimi produkti.

2.2 V tako imenovani družbi znanja, ki mora izkoristiti izobraževalni sistem, ki je sposoben spodbujati kritično razmišljanje svojih državljanov, je finančno izobraževanje strateški instrument, ki mora spremljati novo ureditev finančnega sistema. Za oblikovanje trdnejšega, varnejšega in preglednejšega finančnega sistema je ključnega pomena podpora odgovornih potrošnikov, ki so dejavno vključeni v razvoj pridobivanja finančnih znanj.

2.3 Dejansko postaja vse pomembnejši koncept „odgovorne potrošnje finančnih produktov“, katerega namen je ločiti želje od potreb. Prav tako je vse bolj priljubljeno „odgovorno varčevanje“, ki temelji na dolgoročnosti in podpira družbeno odgovorne produkte (1), to je tiste, ki jamčijo večjo učinkovitost z vidika okolja, družbe in upravljanja podjetij (merila ODU).

2.4 Cilj ne sme biti zgolj prenos znanja in spretnosti (finančno izobraževanje), temveč tudi doseganje sposobnosti presoj, temelječih na informacijah (finančno opismenjevanje), da bodo državljani lahko v praksi sprejemali pravilne odločitve pri upravljanju osebnih financ (pridobivanje finančnih znanj).

2.5 Vsekakor je pomemben delež odločitev v življenju posameznika povezan s finančnim področjem, ki neposredno vpliva na njegovo osebno in družinsko okolje, od iskanja finančnih sredstev za študij do načrtovanja pokojnine za čas upokojitve (2).

2.6 Poleg tega se ob upoštevanju mednarodne gospodarske krize, vedno večjega zanimanja državljanov za trajnost ter samega pristopa gospodarstva k okolju, družbi in upravljanju podjetij (merila ODU) zdi pomembno, da se zagotovi več informacij o tem, kako ta merila vključiti v finančne odločitve končnih potrošnikov.

2.7 Po mnenju EESO je ključno, da finančna kultura v zadostni meri doseže vse kategorije prebivalstva med njihovim celotnim življenjskim obdobjem z namenom, da se ohrani njihovo zaupanje v dobro reguliran finančni sistem ter zagotovita njegov razvoj in stabilnost, kar bo spodbudilo razumno potrošnjo finančnih produktov, ki temelji na premišljenih in dobro utemeljenih odločitvah. Dejansko to vprašanje postaja skupni cilj vlad ter regulativnih in nadzornih organov.

2.8 Tudi finančni subjekti imajo pomembno vlogo. Zato mora družba računati na zavezanost finančne industrije, ki zagotavlja poštenost in preglednost pri opravljanju storitev za stranko, pri čemer jasno ravna v interesu strank.

3. Ukrepi na področju finančnega izobraževanja

3.1 Finančno izobraževanje je proces, s katerim potrošniki izboljšujejo razumevanje finančnih produktov ter poznavanje finančnih tveganj in priložnosti trga ter tako sprejemajo ekonomske odločitve na podlagi ustreznih informacij. Finančno izobraževanje, ki je v celoti dostopno, koristi družbi kot celoti, saj zmanjša tveganja finančne izključenosti, potrošnike pa spodbuja k načrtovanju in varčevanju, kar prav tako prispeva k preprečevanju prevelike zadolženosti.

3.2 Za spodbuditev finančne kulture med potrošniki so nadzorni organi, finančni subjekti in drugi akterji civilne družbe pripravili različne spodbude pod naslovom Načrti za finančno izobraževanje.

3.3 To vprašanje ni novo, saj so ga pred tem obravnavali OECD (3), Evropska komisija (4) in ECOFIN (5).

3.4 V zvezi s tem sta najpomembnejši institucionalni pobudi na evropski ravni uvedba obsežnega poglavja o finančnem izobraževanju v okviru načrta izobraževanja na področju potrošnje DOLCETA (Development of On Line Consumer Education Tools for Adults – razvoj spletnih orodij za izobraževanje potrošnikov) in oblikovanje strokovne skupine za finančno izobraževanje (Expert Group on Financial Education (EGFE)), ki jo je oktobra 2008 ustanovila Evropska komisija in ki se od takrat redno sestaja z namenom analizirati različne strategije razvoja programov finančnega izobraževanja, kar spodbuja sodelovanje med javnim in zasebnim sektorjem za boljše izvajanje teh programov.

3.5 Med dejavniki, ki zahtevajo boljše finančno izobraževanje, so zapletenost novih finančnih instrumentov, demografske spremembe (6) in nov evropski zakonodajni okvir (7).

3.6 K temu je treba prav tako dodati, da je finančna kultura prebivalstva na splošno nezadostna. Predpogoj za dosego tega cilja je ozaveščanje državljanov o potrebi po izboljšanju njihove finančne pismenosti. EESO s tega vidika poziva, da se okrepi izvajanje nacionalnih kampanj o obveščanju javnosti v zvezi z financami.

3.7 EESO se zavzema, da se vsem državljanom (otrokom, mladim, starejšim, invalidom ali drugim skupinam) ob upoštevanju ciljev in interesov posamezne skupine zagotovi dejanski dostop do programov na področju pridobivanja finančnih znanj z ustrezno tematiko v vsaki fazi. Sočasno z bistvenimi vsebinami usposabljanja (finančno načrtovanje, varčevanje, zadolževanje, zavarovanja in pokojnine itd.) in posebno metodologijo uporabe je treba zagotoviti učinkovite kanale za njihovo posredovanje pomembnim skupinam prebivalstva: v šolskih ustanovah, na delovnih mestih, v združenjih potrošnikov, na spletnih straneh, v posebnih publikacijah, medijih itd.

3.8 Otroci in mladi so glavna ciljna skupina teh programov, vendar pa je finančno izobraževanje učni program, tj. del šolskega učnega načrta, le v manjšem številu držav (8). EESO poudarja, da dokler bo stanje takšno, želeni cilji na področju pridobivanja finančnih znanj ne bodo doseženi.

3.9 EESO poleg tega poziva Evropsko komisijo in druge institucije, naj izboljšajo obveščanje in ozaveščanje o družbeno odgovornih naložbah v različnih državah članicah, in sicer v okviru njihovih sedanjih pobud za finančno izobraževanje.

3.10 Delujoči programi finančnega izobraževanja v državah, kot so Združeno kraljestvo (Program splošnega svetovanja), Francija (Institut za finančno izobraževanje), Španija (načrt za finančno izobraževanje 2008–2012), Avstrija (Initiative Finanz Wissen) itd., so pravilno zasnovani, vendar je zanje značilno pomanjkanje razširjanja ter dovolj obsežnih strategij izvedbe kot tudi pomanjkljivo znanje državljanov o virih usposabljanja v teh institucijah.

3.11 EESO meni, da je treba okrepiti študije, namenjene oceni ustreznosti izobraževalnih vsebin in uporabljenih načinov dostopa, ter s tem meriti izboljšanje finančnih znanj na dolgi rok, zlasti kar zadeva učinek te discipline na izobraževanje otrok in mladih.

4. Novo finančno vedenje potrošnikov

4.1 Demografski, socialno-kulturni in tehnološki dejavniki iz okolja ustvarjajo novo finančno vedenje potrošnikov. Konkretneje to pomeni, da potrošniki zahtevajo proizvode po meri, bolj profesionalno obravnavo, več podatkov, več informacij o predmetu njihovih naložb (9) ter da zavzamejo kritičen pristop.

4.2 Posledično se tesen odnos, ki ga imajo stranke s svojimi finančnimi subjekti, postopoma krha: delajo z različnimi subjekti, želijo bližino podružnice ali poslujejo prek elektronskega bančništva, zahtevajo učinkovite storitve in donosnost vloženih sredstev.

4.3 Ključ za uspeh pri zagotavljanju zvestobe strank je pravilno upravljanje informacij, da se analizirajo njihove potrošniške navade in v skladu z opredelitvijo njihovega profila zagotovijo ustrezne informacije. Ob upoštevanju zgoraj navedenega mora potrošnik primerjati informacije, ki jih prejme, ter dobro analizirati storitve, o katerih sklepa pogodbo.

4.4 Združenja potrošnikov priporočajo, da se v odnosih s finančnimi subjekti sprejmejo določena pravila (posamezniku prilagojen pristop, kakovost storitev, stopnja specializacije za določene produkte), preden posameznik začne iskati čim večjo donosnost. S tega vidika bo finančno izobraževanje potrošniku pomagalo prepoznati nevarnost neverodostojnih finančnih institucij.

5. Spodbuditev preglednosti za izboljšanje varstva in ponovno pridobitev zaupanja

5.1 Ukrepi na področju finančnega izobraževanja morajo dopolnjevati obsežno regulacijo finančnih trgov in učinkovito izboljšanje potrošnika finančnih produktov. Kljub prej navedenemu pa finančna regulacija državljana ne odvezuje obveznosti glede razvoja njegovih finančnih znanj v celotnem življenjskem obdobju.

5.2 Preglednost je nujen instrument v odnosih z uporabnikom ter temeljno sredstvo za ponovno pridobitev zaupanja potrošnikov v sektor finančnih storitev.

5.3 Preglednost informacij se doseže prek uvedbe pobud, kot so poročila in objave, odgovorno svetovanje, informativne brošure, standardni podatki in priročniki, novi načini posvetovanja, predstavitve finančnih produktov in storitev itd. Drobni tisk, nepravične pogoje v pogodbah in zavajajoče oglaševanje bi bilo treba odpraviti.

5.4 Na splošno so za stranke finančni subjekti vir zaskrbljenosti, kar je posledica pomanjkanja komunikacije, meril glede sprejema strank pri podružnici („front office“) in samih dokumentov, ki so za nepoučene pogosto nerazumljivi. Kot odgovor na te razmere morajo finančni subjekti zaposlovati kvalificirano osebje, ki bo obveščalo svoje stranke, vzpostavljalo stike in uporabljalo razumljiv jezik.

5.5 Pri trženju finančnih produktov in storitev zahteve glede informacij vključujejo obveznost dejanskega obveščanja potrošnika o pogodbenih pogojih in njihovih pomembnih posledicah, in sicer dovolj zgodaj pred sprejetjem ponudbe.

5.6 Zlasti je treba opredeliti tveganja, povezana s posamezno transakcijo, in poskusiti vzpostaviti ravnovesje med prevzemanjem teh tveganj, saj je v zadnjem času mogoče opaziti vse pogostejši prenos tveganj s finančnega produkta na potrošnika. V primeru elektronskega bančništva je treba zagotoviti popoln dostop do najpomembnejših informacij.

5.7 Konkretno Direktiva 2007/64/ES o plačilnih storitvah določa boljši dostop do informacij. Direktiva o trgih finančnih instrumentov (10) pa določa informacije, ki so potrebne za zagotavljanje naložbenih storitev in ki se uporabljajo za vse načine sklepanja pogodb, tj. pred sklenitvijo pogodbe, ob sklenitvi pogodbe in po sklenitvi pogodbe. Poleg tega od finančnih subjektov zahteva, da povečajo zaščito vlagateljev in svojim strankam ponudijo primernejše produkte glede na njihove različne profile tveganja in socialno-kulturne profile.

5.8 Drug instrument za zaščito pravic potrošnikov je Direktiva Skupnosti 2008/48/ES o potrošniških kreditnih pogodbah, v kateri je določeno načelo „odgovornega posojanja“, pri čemer posojilodajalec prevzema obveznost svetovanja in ocene sedanje in prihodnje kreditne sposobnosti potrošnika v skladu z informacijami, ki mu jih zagotovijo slednji, in na podlagi pregleda zbirk podatkov.

5.9 Z vidika prihodnosti bo pomemben instrument Skupnosti za krepitev zaupanja državljanov Akt o enotnem trgu (11), ki vključuje poglavje o načrtu ukrepov za varstvo potrošnikov maloprodajnih finančnih produktov, pri čemer bo posebna pozornost namenjena preglednosti bančnih stroškov in trenutno pomanjkljivi zaščiti potrošnikov hipotekarnih kreditov.

6. Spodbujanje najboljših bančnih praks

6.1 Finančna deregulacija v zadnjih desetletjih je privedla do medsebojne povezanosti bančnega in finančnega trga, kar je povečalo tveganje pomanjkanja zaščite pravic strank komercialnih bank.

6.2 Tako so potrošniki trdili, da pri trženju finančnih produktov primanjkuje informacij, zlasti kadar gre za zapletene, novo oblikovane produkte.

6.3 Evropska komisija (12) kot temeljne težave potrošnika pri njegovih odnosih z banko opredeljuje naslednje: pomanjkanje informacij pred sklenitvijo pogodbe, nezanesljivo svetovanje, pomanjkanje preglednosti pri bančnih provizijah in težave pri zamenjavi subjekta, s katerim se posluje.

6.4 Evropska komisija je za odpravo teh pomanjkljivosti za področje bančne industrije uvedla pobudo o samoregulaciji, da se izboljšajo dostop do informacij, razumevanje in primerljivost bančnih provizij. EESO pozdravlja ta pomemben projekt usklajevanja, ki bi moral privesti do bolj standardiziranega sistema, ki bo olajšal primerjavo med različnimi ponudbami. Prav tako poudarja potrebo po upoštevanju organizacij potrošnikov, da se omogoči uspeh tega procesa.

6.5 Po drugi strani pa je očitna nepripravljenost finančnih institucij, da bi svojim strankam ponudile druge produkte, ki niso njihovi, kadar so ti manj donosni. Prav tako je med napakami poslovanja s kolektivnimi naložbami uvajanje novih produktov, ne glede na povpraševanje, ki bi lahko za te produkte obstajalo.

6.6 Če povzamemo, neskladnost med potrebami in produktom, za katerega je bila sklenjena pogodba, je realnost, ki temelji na modelu upravljanja, v okviru katerega ponudba spodbuja povpraševanje, pri tem pa se izkorišča vse večje pomanjkanje znanja glede na neskladje med informacijami prodajalcev in kupcev finančnih produktov. EESO v zvezi s tem predlaga določitev strogih „kodeksov ravnanja“, ki bi bili zavezujoči za osebje finančnih subjektov, kar bi ublažilo možno navzkrižje interesov med svetovanjem in trženjem. Finančne institucije bi morale nositi dokazno breme glede spoštovanja kodeksa ravnanja.

6.7 Zato morajo finančni posredniki (ne samo banke, temveč tudi zavarovalni zastopniki, borzni posredniki itd.) poleg natančne uporabe veljavnih predpisov sprejeti „boljše prakse“ za zaščito potrošnikov finančnih storitev, in sicer prek ukrepov za izboljšanje kakovosti informacij (jasnost, natančnost, prilagojenost na potrebe stranke, razumljivost in primerljivost), politik za spodbujanje finančnega izobraževanja varčevalcev in vlagateljev, strokovnega svetovanja (zanesljivo in pošteno), ki uporabnikom olajša izbiro, ter neodvisnega organa, ki bi branil in ščitil pravice in interese kupcev finančnih produktov (ombudsman).

6.8 Za utrditev tega novega scenarija EESO poudarja potrebo po izboljšanju usposobljenosti finančnih posrednikov, da bi lahko izvajali to nujno pedagoško delo. Finančni posredniki se soočajo z dvojnim izzivom: na eni strani morajo bolje poznati produkte, ki jih tržijo, na drugi strani pa morajo znati učinkovito prenesti informacije na uporabnike.

7. Spodbujanje finančne vključenosti

7.1 EESO se zaveda, da je treba finančno vključenost povezati s polno socialno vključenostjo oseb. Očitno je, da jamstva glede zaposlenosti, socialne zaščite itd. povečujejo uspešnost pobud na področju finančnega izobraževanja.

7.2 Različne študije (13) ugotavljajo pomanjkljivo raven finančne izobraženosti ter njeno povezavo z ravnjo kulture in socialno-ekonomskim statusom. Tako imajo številne osebe težave pri upravljanju svojega finančnega položaja ter poznavanju tveganj, ki jih prinašajo njihove naložbe. Prav tako je bilo ugotovljeno, da zelo malo teh oseb razmišlja o kriznem načrtu ob nepredvidljivih dogodkih, če bi se njihove osebne razmere spremenile zaradi nenadnih okoliščin (brezposelnost, nezgode, ločitve, smrt partnerja itd.).

7.3 V številnih državah je samo 30 % odraslega prebivalstva sposobnega izračunati navadne obresti, komaj 44 % pa ima osnovno znanje o delovanju pokojninskega sistema (14).

7.4 Revščina ogroža približno 80 milijonov evropskih državljanov, tj. 16 % celotnega prebivalstva. Evropska unija je leta 2010 med cilje Evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti uvrstila spodbujanje družbene podpore za politike vključevanja, s poudarkom na kolektivni in individualni odgovornosti.

7.5 Finančna vključenost podpira procese socialnega vključevanja. Zato je pomembno spodbujati pobude, ki podpirajo finančno vključenost skupin, ki so v nevarnosti, da bodo izključene (ženske, brezposelni, invalidi, starejše osebe, finančno prikrajšane osebe itd.), in sicer z vidika splošnega dostopa ter razvoja finančnih produktov in storitev, ki so prilagojeni tem skupinam.

7.6 V trenutnih družbeno-gospodarskih razmerah je nujno poudariti finančno izobraževanje, usmerjeno v načrtovanje upokojitve, saj prihaja do čedalje večjega prehoda na javne pokojninske sisteme na podlagi prispevkov, uspeh teh sistemov pa je odvisen od vplačanih prispevkov (earnings-related benefits). Prav tako morajo za krepitev vloge delavk vključevanje na trg dela spremljati posebni programi pridobivanja finančnih znanj.

7.7 Vsekakor morajo biti ukrepi za izboljšanje finančne kulture potrošnikov prednostno usmerjeni na tiste skupine prebivalstva, ki so najbolj ranljive in so v nevarnosti, da bodo finančno izključene ali utrpele posledice zlorabe nekaterih špekulativnih dejanj.

7.8 EESO poudarja, da morajo finančni subjekti med svoje naloge uvrstiti olajšanje dostopa do bančnih storitev za finančno prikrajšane osebe, da se prepreči njihova finančna izključenost. Tako je treba „programe za dodeljevanje mikro kreditov“ (15) v celoti vključiti v kreditno ponudbo, ki jo zagotavljajo finančni subjekti. Brezposelni, mladi, ki končujejo študij in ki potrebujejo jamstvo, podjetniki, priseljenci, invalidi itd. (16) so upravičeni do mikro kreditov, zato jim je treba zagotoviti dostop do njih.

7.9 Skupen ukrep mikrofinanciranja in izobraževanja v primerjavi z drugimi izključnimi pobudami na področju mikro financ v okviru nekaterih programov daje odlične rezultate, saj izobraževanje prinaša konkurenčne prednosti.

8. Obeti finančnega izobraževanja

8.1 EESO se v celoti zaveda omejenih pristojnosti Evropske komisije na področju izobraževanja (17), vendar kljub temu trdi, da je finančno izobraževanje širše od izobraževanja kot takega, saj vključuje tudi krepitev vloge državljanov, obravnava socialno izključenost ter spodbuja odgovorno potrošnjo.

8.2 EESO poziva Komisijo, naj resno preuči možnost razvoja zakonodajnih ukrepov, ki bodo države članice zavezali k učinkovitemu spodbujanju finančnega izobraževanja.

8.3 Kar zadeva prihodnost, obstaja široko soglasje med organi in institucijami (najverjetneje so na področju finančnega izobraževanja najpomembnejši International Network on Financial Education (INFE – Mednarodna mreža za finančno izobraževanje), OECD in Expert Group on Financial Education (EGFE – Strokovna skupina za finančno izobraževanje Evropske komisije) o najpomembnejših vsebinah in praksah, ki jih je treba preučiti na področju finančnega izobraževanja. V zvezi s tem se EESO v celoti strinja s temi načeli ter zato poziva vlade in finančne institucije, naj zagotovijo ustrezna sredstva za uresničevanje teh pobud:

— uporaba skupne metodologije za oceno ravni seznanjenosti s finančnimi pojmi in stopnje vključenosti prebivalstva;

— večja vključenost finančnega izobraževanja v učne načrte. Mednarodna metodologija za oceno učinkovitosti in uspešnosti programov v šolah;

— oblikovanje nacionalnih strategij na področju finančnega izobraževanja z ustreznimi sistemi spremljanja in oceno učinka;

— krepitev strategij finančne vključenosti. Krepitev prizadevanj, usmerjenih v posebne skupine prebivalstva (mlade, ženske, priseljence, osebe z nizkimi dohodki);

— zaščita pravic potrošnikov finančnih produktov;

— krepitev sodelovanja med Evropsko komisijo, OECD in nacionalnimi vladami, da se izkoristijo morebitne sinergije in prepreči podvajanje dela;

— organizacija evropskega dneva finančnega izobraževanja, na primer pod okriljem predsedstva Evropske unije;

— spodbujanje organizacije letne konference o finančnem izobraževanju s sodelovanjem priznanih strokovnjakov;

— vzpostavitev sistema javnega priznanja v Evropski uniji (npr. nagrada) za najboljše pobude in najboljše prakse na področju izobraževanja;

— spodbujanje „finančnega vozniškega dovoljenja“;

— redni sestanki med vladami držav članic o tekočih programih finančnega izobraževanja in vključitev teh vprašanj v nacionalne politične programe (na teh sestankih je treba poleg predstavitve ukrepov, ki se izvajajo, analizirati tudi vpliv teh ukrepov).

8.4 EESO k temu dodaja še naslednje predloge, ki združujejo pobude za izboljšanje pridobivanja finančnih znanj državljanov in različne ukrepe za zvišanje ravni varstva končnih potrošnikov finančnih produktov:

— vzpostavitev neodvisnega organa za brezplačno svetovanje potrošnikom finančnih produktov, tudi zato, da se v finančne odločitve potrošnikov vključijo merila z vidika okolja, družbe in upravljanja podjetij: ta organ bi lahko svetoval osebno ali prek telefonske linije;

— ureditev vloge finančnih posrednikov in oseb javnega zaupanja na področju finančnega izobraževanja, da se olajšata večja dostopnost in razumevanje finančnih informacij (18). Pomembno bi bilo vzpostaviti mehanizme nadzora, ki zagotavljajo nepristranskost njihovih ukrepov;

— ustanovitev evropske agencije za varstvo končnih potrošnikov finančnih produktov za nadzor bančnih praks (zlasti dostopnost, preglednost in primerljivost finančnih produktov) in boj proti goljufijam. Takšna institucija mora imeti pooblastila, da nalaga sankcije;

— uvedba obveznosti za finančno industrijo, da uvede informativno gradivo o finančnih produktih, ki bo stranke obveščalo o njihovih pravicah in postopkih za pritožbo v primeru nestrinjanja z določenim predlogom ali odločitvijo finančnega subjekta;

— to informativno gradivo o finančnih produktih (kot v primeru zdravil) mora vključevati opozorila o možnih kontraindikacijah in stranskih učinkih posameznega produkta kot tudi o vidikih, povezanih s pogodbenimi pogoji;

— ustanovitev skupine, podobne EGFE, na ravni posamezne države članice, ki bo pripravila strategijo za finančno izobraževanje, da se okrepijo načrtovani programi ter vanje uravnoteženo vključijo glavni akterji organizirane civilne družbe;

— podpora Evropske komisije (tistim nacionalnim organom držav članic, ki tega še niso izvedle) za opredelitev skladne strategije za finančno izobraževanje, pri čemer bi bilo treba kot merilo uspešnosti uporabiti države, ki so na tem področju najbolj napredovale;

— oblikovanje proračunskega svežnja, povezanega s posamezno nacionalno strategijo za finančno izobraževanje, v okviru katerega se določi, kdo bo financiral načrte finančnega izobraževanja in s kakšnimi s tem povezanimi sredstvi;

— Evropska komisija mora okrepiti sponzoriranje ukrepov na področju finančnega izobraževanja v državah članicah, pri čemer mora izhajati iz opredeljenih dobrih praks;

— spodbujanje širjenja nacionalnih postavk na področju socialne varnosti, tako da se vse delavce enkrat na leto obvesti o pokojninah, do katerih bodo upravičeni ob upokojitvi;

— spodbujanje posebnih finančnih produktov za mlade (od 14. leta dalje, preden postanejo samostojni in se vključijo na trg dela) ter redno obveščanje mladih o značilnostih in delovanju teh produktov;

— spodbujanje industrije igrač k razvoju igrač, ki bodo vključevale finančne pojme za didaktične namene;

— predvajanje krajših televizijskih in radijskih programov, 10 do 15 minut, o osnovnih finančnih vprašanjih (krediti, hipoteke, zavarovanja itd. ter osnovni pojmi, kot je donosnost ali tveganje), oblikovanje multimedijskih pobud in spodbujanje finančnega izobraževanja v okviru socialnih mrež;

— bolje je treba izkoristiti združenja potrošnikov in druge neodvisne organizacije organizirane civilne družbe za razširjanje in uvedbo vladnih pobud na področju finančnega izobraževanja.

8.5 EESO poudarja, da morajo biti potrebe potrošnikov finančnih produktov prednostna tema na dnevnih redih mednarodnih sestankov na visoki ravni, zlasti na vrhu G-20. V zvezi s tem organizacija Consumers International (19) poziva k ustanovitvi skupine strokovnjakov za finančno zaščito potrošnikov, ki bo poročala G-20, da se zagotovi dostop do stabilnih, poštenih in konkurenčnih finančnih storitev.

V Bruslju, 14. julija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Mnenje EESO o družbeno odgovornih finančnih produktih, UL C 21/06 z dne 21.1.2011, str. 33.

(2) Glej dokument Komisije Zelena knjiga – za ustrezne, vzdržne in varne pokojninske sisteme, COM(2010) 365 konč.

(3) Julij 2005. Prav tako je treba poudariti načrt OECD za finančno izobraževanje iz leta 2009.

(4) Evropska komisija je objavila Osem temeljnih načel za kakovostno finančno izobraževanje, COM(2007) 808 konč.

(5) V svojih sklepih iz maja 2008.

(6) Zlasti je pomemben dejavnik podaljšanje življenjske dobe, zaradi česar je treba starejše seznaniti z novimi finančnimi instrumenti, odrasle pa zavezati k boljšemu načrtovanju prihodnosti.

(7) Osnovan na akcijskem načrtu za finančne storitve, ki ga je Evropska komisija uvedla konec 90. let.

(8) Leta 2012 bo v poročilu Pisa prvič ocenjeno finančno znanje dijakov, starih 15 let, iz 19 držav.

(9) V zadnjih letih se je povečalo povpraševanje po družbeno odgovornih finančnih produktih, ki uporabljajo merila družbene odgovornosti pri odločitvah o naložbah.

(10) Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov, UL L 145/1 z dne 30.4.2004.

(11) COM(2011) 206 konč.

(12) Evropska komisija: Zbiranje podatkov o cenah tekočih računov za potrošnike, Bruselj, 2009.

(13) Glej Braunstein & Welch, 2002; Mandell, 2008; FINRA Investor Education Foundation, 2009.

(14) Na podlagi članka ge. Gómez Yubero Financial education: from information to knowledge and informed financial decision-making.

(15) Generalna skupščina Združenih narodov je leto 2005 razglasila za mednarodno leto mikro kreditov.

(16) Kot velja v Franciji, morajo biti mikro krediti poleg podpore podjetništvu instrument za zadovoljitev drugih potreb oseb, ki imajo omejena sredstva.

(17) Člen 165 Pogodbe o delovanju Evropske unije daje državam članicam izključno pristojnost za sprejemanje zakonov na področju izobraževanja.

(18) Brez poseganja v same funkcije usposabljanja, ki ustrezajo izobraževalnemu sistemu.

(19) Predstavlja 220 organizacij potrošnikov iz 115 držav.