[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 12.3.2010

COM(2010)88 konč.

SPOROČILO EVROPSKE KOMISIJE SVETU

Ocena povezave med konvencijo IMO iz Hong Konga o varni in okolju neškodljivi razgradnji ladij, Baselsko konvencijo in Uredbo EU o pošiljkah odpadkov

SPOROČILO EVROPSKE KOMISIJE SVETU

Ocena povezave med konvencijo IMO iz Hong Konga o varni in okolju neškodljivi razgradnji ladij, Baselsko konvencijo in Uredbo EU o pošiljkah odpadkov

1. Uvod

Po Sporočilu Komisije o Strategiji EU za boljše razstavljanje ladij[1] je Svet 21. oktobra 2009 pozval Komisijo, naj oceni povezavo med Konvencijo IMO iz Hong Konga o varni in okolju neškodljivi razgradnji ladij (konvencija iz Hong Konga), Baselsko konvencijo in Uredbo EU o pošiljkah odpadkov[2] ter o tem poroča Svetu do leta 2010. Temu poročilu pa naj sledijo, če je to potrebno, zakonodajni predlogi v skladu z zadevnimi odločitvami na konferenci podpisnic Baselske konvencije in Konvencije iz Hong Konga.

To sporočilo ocenjuje povezavo med tremi pravnimi instrumenti, kot zahteva Svet v svojih sklepih, pri čemer upošteva pomembnost, ki jo Svet daje zagotavljanju komplementarnosti in skladnosti med različnimi pravnimi določbami v zvezi z recikliranjem ladij. Svet je prav tako omenjal potekajoče ocenjevanje na mednarodni ravni v zvezi s stopnjo nadzora in izvrševanja, ki ju določata Baselska konvencija in Konvencija iz Hong Konga. Ob upoštevanju takšnih odločitev lahko Komisija v drugi fazi preuči ustrezne zakonodajne predloge, vključno z ukrepi za izvajanje Konvencije iz Hong Konga. Pred pripravo predlogov za nove ali spremenjene dele zakonodaje EU[3], je potrebna ocena okoljskih, ekonomskih in socialnih učinkov.

2. Področje uporabe, cilj in veljavnost različnih pravnih instrumenov

2.1 Konvencija iz Hong Konga

Konvencija iz Hong Konga je bila sprejeta 15. maja 2009 ter trenutno čaka na podpis in ratifikacijo s strani posameznih držav, ki so članice IMO. EU ne more postati podpisnica te konvencije, ampak lahko to postanejo le njene države članice.

2.1.1 Cilji

Konvencija iz Hong Konga, ki je pomemben dosežek za mednarodno skupnost, ponuja pristop „od-zibelke-do-groba“; sistem nadzora in izvrševanja skozi celotno življenjsko dobo ladje, od načrtovanja prek gradnje in delovanja do recikliranja. Ta konvencija določa skupno raven obveznih zahtev za zagotavljanje varnega in okolju varnega recikliranja ladij na učinkovit in uspešen način. Da bi dvignila raven standardov v industriji recikliranja ladij, se Konvencija predvsem zanaša na preglede in certificiranje ladij, izdajo dovoljenj obratom za recikliranje ladij in posebne zahteve, kot so obveznost za lastnike ladij, da pripravijo popis nevarnih snovi na krovu njihovih ladij, za obrate za recikliranje ladij, da pripravijo načrt za recikliranje, in za države zastave, da izvedejo končni pregled za izdajo mednarodnega certifikata o pripravljenosti za recikliranje. Pomemben element je omejitev uporabe nevarnih snovi v ladjedelništvu.

2.1.2 Področje uporabe: Katere ladje so zajete?

Konvencija iz Hong Konga velja za večino ladij v zasebni lasti in komercialnih ladij, vendar obstajajo nekatere izjeme.[4] Konvencija ne velja za manjše ladje, tj. manj kot 500 GT, vojne ladje, pomožne ladje mornarice ali druge ladje, ki so v lasti države ali država upravlja z njimi ter se uporabljajo izključno v nekomercialne namene, ali ladje za notranji promet. Vendar Konvencija zahteva, da te ladje delujejo v skladu s Konvencijo, kolikor je to razumno in izvedljivo. Konvencija zajema odrabljene ladje, ki jih opiše kot plovila „z odstranjeno opremo ali v vleki“, čeprav ne omenja „odpadkov“ ali „nevarnih odpadkov“.

2.1.3 Področje uporabe: Kateri obrati so vključeni?

Konvencija iz Hong Konga velja za obrate za recikliranje ladij, ki so „opredeljeno območje, to je prostor, odprti prostor ali obrat, ki se uporablja za recikliranje ladij“.[5] Recikliranje ladij je dejavnost razstavljanja ladij, da se pridobijo sestavni deli in materiali za predelavo in ponovno uporabo, vključno s skladiščenjem na kraju samem ter obdelavo delov in materialov na kraju recikliranja. Vmesne dejavnosti, nadaljnja predelava, odstranjevanje ali ravnanje z odpadki v ločenih obratih niso vključeni.[6]

2.1.4 Veljavnost

Vsaka podpisnica zagotovi, da se ladje, ki plujejo pod njeno zastavo ali plujejo pod njeno pristojnostjo, pregledajo in certificirajo v skladu s Konvencijo.[7] Lastnik ladje mora pravočasno in v pisni obliki obvestiti upravo države zastave o svojem namenu za recikliranje ladje, da upravi omogoči pripravo pregleda in certifikacije.[8]

Obrati za recikliranje ladij, ki delujejo pod pristojnostjo podpisnice, izpolnjujejo zahteve Konvencije in imajo dovoljenje v skladu s Konvencijo. Obrati za recikliranje ladij morajo pripraviti načrt obrata za recikliranje ladij. Konvencija vsebuje določbe o izmenjavi informacij med podpisnicami, o inšpekcijah ladij in kršitvah.

Obrate za recikliranje je treba upravljati tako, da se preprečijo negativni vplivi na zdravje ljudi in okolje ter da se zagotovijo varno in okolju varno ravnanje z nevarnimi snovmi, pripravljenost na primere sile in odziv nanje ter varnost delavcev in njihovo usposabljanje. Obrati pripravijo in uporabljajo postopke, pri čemer upoštevajo specifične smernice, ki jih mora pripraviti IMO. Pripravilo se bo vsaj šest smernic za zagotovitev učinkovitega izvajanja in izvrševanja Konvencije po vsem svetu.[9] Prve smernice glede popisa nevarnih materialov so bile sprejete 17. julija 2009[10]. Te smernice o varnem in okolju varnem recikliranju ladij so v zaključni fazi priprave.

2.1.5 Izvrševanje

Podpisnice prepovedo vsako kršitev Konvencije znotraj njihove pristojnosti in določijo sankcije, ki so dovolj resne, da odvrnejo od kršitev Konvencije, kjer koli se te pojavijo. Podpisnice bodo sodelovale pri odkrivanju kršitev in izvrševanju Konvencije.

Ladja v katerem koli pristanišču ali predobalnem terminalu druge podpisnice se lahko pregleda, da se ugotovi, ali je v skladu s Konvencijo. Takšni pregledi so omejeni na preverjanje, ali ima ladja zadevne certifikate, ki se, če so veljavni, sprejmejo. Pregledi so lahko natančnejši, če to zahteva druga podpisnica, ki ima ustrezne dokaze. Prizadevati si je treba, da se prepreči neupravičeno zadržanje ali zadrževanje ladje. V tem primeru je ladja upravičena do odškodnine za izgubo ali škodo, ki ju je utrpela.

Če se ugotovi, da ladja krši Konvencijo, lahko podpisnica, ki izvaja pregled, sprejme ukrepe za opozorilo, zadržanje, odpustitev ali izključitev ladje iz njenega pristanišča. V tem primeru takoj obvesti upravo države zastave zadevne ladje in IMO.

Vsaka podpisnica vzpostavi mehanizem za zagotavljanje skladnosti svojih obratov za recikliranje, vključno s pripravo in učinkovito uporabo določb o pregledovanju, spremljanju in izvrševanju ter pooblastil glede vstopa in vzorčenja. To lahko vključuje sheme za presojo.[11] Po utemeljenem zahtevku druge podpisnice za preiskavo[12] mora podpisnica začeti preiskavo ladje ali obrata za recikliranje ladij in pripraviti poročilo. To poročilo se pošlje podpisnici, ki ga zahteva, vključno z informacijami o sprejetih ukrepih ali ukrepih, ki jih je treba sprejeti, ter IMO, da lahko sprejmeta ustrezne ukrepe.

Na tej stopnji je težko v celoti oceniti pričakovano raven nadzora in izvrševanja, ki ju bo dosegla Konvencija iz Hong Konga, ko se bo izvajala v celoti. Predviden sistem nadzora in elementi izvrševanja so prilagojeni posebnostim morskega sveta, vendar je dejanska stopnja uspeha odvisna od gospodarskih okoliščin in od tega, kako skrbno bodo države sprejele regulativne in izvršilne ukrepe.

2.2 Baselska konvencija

Konvencija ZN iz Basla o nadzoru uvoza/izvoza nevarnih odpadkov in njihovega odstranjevanja je bila sprejeta leta 1989. Vse posamezne države članice in EU so podpisnice Baselske konvencije.

2.2.1 Cilji

Baselska konvencija je bila sprejeta kot instrument, predvsem za urejanje prehajanja nevarnih odpadkov prek mednarodnih meja. Skupni cilj Konvencije je varovati človekovo zdravje in okolje pred negativnimi učinki, ki lahko nastanejo zaradi proizvodnje nevarnih snovi, ravnanja z njimi, njihovega uvoza/izvoza in odstranjevanja.

2.2.2 Področje uporabe: Katere ladje so zajete?

Konvencija velja za nevarne odpadke in nekatere druge odpadke (mešane odpadke, zbrane od gospodinjstev in odpadke, ki nastanejo pri sežiganju gospodinjskih odpadkov) ter odpadke, ki jih nacionalna zakonodaja opredeljuje kot nevarne odpadke. Velja tudi za razstavljanje ladij, ker ladja, ki se pošlje v razrez, navadno vsebuje nevarne snovi in se zato lahko obravnava kot pošiljka nevarnih odpadkov. Ladja je po Konvenciji lahko opredeljena kot odpadek, hkrati pa je po drugih mednarodnih predpisih lahko opredeljena kot ladja[13]. Baselska konvencija zato velja za vse ladje, ki so v skladu z opredelitvijo Konvencije „odpadek“. Izjeme ne veljajo za nobeno vrsto ladij.

2.2.3 Področje uporabe: Kateri obrati so vključeni?

Vsi obrati v različnih stopnjah ravnanja z odpadki: zbiranje; prevoz; recikliranje; pridobivanje delov in odstranjevanje; vključno s kasnejšim varstvom odlagališč.[14]

2.2.4 Veljavnost

Po Baselski konvenciji so „odpadki“ snovi ali predmeti, ki se odstranjujejo ali so namenjeni odstranjevanju, ali se zahteva njihovo odstranjevanje po določilih nacionalne zakonodaje[15]. Glavne obveznosti podpisnic vključujejo zmanjšanje proizvodnje in uvoza/izvoza nevarnih odpadkov ter zagotavljanje razpoložljivosti ustreznih naprav za odstranjevanje.[16]

Konvencija določa nadzorni sistem s postopkom soglasja po predhodnem obveščanju za uvoz/izvoz nevarnih odpadkov med podpisnicami, pri čemer je potrebno pisno dovoljenje držav izvoza, uvoza in po potrebi tranzita, pogodba med izvoznikom in odstranjevalcem odpadkov ter, če je mogoče, zavarovanje, obveznica ali druga garancija pred uvozom/izvozom nevarnih odpadkov.

Načelo okolju varnega ravnanja z nevarnimi odpadki je osrednji cilj, ki velja za vse obrate, ki se ukvarjajo s pridobivanjem delov odpadkov ali njihovim odstranjevanjem.[17] Obrati za recikliranje ladij imajo dovoljenje v skladu z načeli okolju varnega ravnanja iz Konvencije, ki so nadalje opredeljena s sklopom tehničnih smernic. V skladu s tehničnimi smernicami Baselske konvencije o razstavljanju ladij „nasedanje“ ni sprejemljivo, ker so za zadrževanje ladje v vseh fazah postopka razgradnje predpisana nepropustna tla.[18]

Nezakonit promet z nevarnimi odpadki ali drugimi odpadki je kriminal in vsaka podpisnica mora sprejeti ustrezne pravne, upravne in druge ukrepe za izvajanje in izvrševanje določb Konvencije.[19]

Nadzorni sistem Konvencije vključuje tudi prepovedi uvoza, ki so jih določile nekatere podpisnice, obveznosti letnega poročanja in komunikacije ter postopek za reševanje sporov.

Baselska prepoved iz leta 1995 prepoveduje vsak uvoz/izvoz nevarnih odpadkov iz držav OECD, EU in Lihtenštajna v druge države.[20] Ta prepoved še ni začela veljati, čeprav se izvaja v EU.

2.2.5 Izvrševanje

Nezakonit promet je treba preprečiti z nacionalno/domačo zakonodajo, sodelovanjem med podpisnicami in obveščanjem sekretariata Baselske konvencije.[21]

Mehanizem Konvencije za spodbujanje izvajanja in skladnosti[22] spodbuja izvajanje in skladnost s 15-članskim odborom. Je nekonflikten, pregleden in nezavezujoč.

Medtem ko sistem Baselske konvencije za izvrševanje deluje razmeroma dobro za večino nevarnih odpadkov, se uporablja za razmeroma malo odrabljenih ladij ter ga je težko izvajati pri večini svetovnih trgovskih flot. Posebni izzivi za sistem se pokažejo v praksi, ko ladja postane odpadek in je treba ugotoviti, katera država je država izvoza po Baselski konvenciji.

2.3 Uredba EU o pošiljkah odpadkov

2.3.1 Cilji

Uredba EU o pošiljkah odpadkov si prizadeva zagotoviti varstvo okolja med pošiljanjem odpadkov.[23] Izvaja Baselsko konvencijo na ravni EU ter baselsko prepoved s prepovedjo kakršnega koli izvoza odpadkov za odstranjevanje, ne glede na to ali so nevarni ali ne, razen v države EFTA. Nobene izjeme niso mogoče. Vsi odpadki, ki se pošiljajo med EU in tretjimi državami ter znotraj EU, se upravljajo na način, ki ne ogroža človeškega življenja ter na okolju varen način skozi celotno obdobje pošiljanja ter med pridobivanjem delov in odstranjevanjem. Zahteve okvirne direktive EU o odpadkih in druge zakonodaje EU, na primer o zdravju in varnosti delavcev ali v zvezi s posebnim ravnanjem z nekaterimi materiali, kot je azbest, se upoštevajo.[24]

2.3.2 Področje uporabe: Katere ladje so zajete?

Uredba velja za vse ladje, ki so „odpadek“ po opredelitvi iz okvirne direktive EU o odpadkih, tj. kadar imetnik zavrže ladjo ali jo namerava ali mora zavreči.[25]

2.3.3 Področje uporabe: Kateri obrati so vključeni?

Zakonodaja EU o odpadkih zajema ravnanje z odpadki na vseh stopnjah ter vse vrste obratov, vključno z vmesnimi dejavnostmi, skozi celotno obdobje pošiljanja.

2.3.4 Veljavnost

Če odrabljena ladja vsebuje nevarne snovi, naštete v Prilogi V k Uredbi (npr. azbest ali PCB), kar je zelo pogosto, zanjo velja prepoved izvoza. Nenevarne odrabljene ladje se lahko izvozijo v obrate, v katerih se izvaja okolju varno ravnanje z odpadki.[26] Obrati za recikliranje v ciljnih državah morajo delovati v skladu s standardi za zdravje ljudi in varstvo okolja, ki večinoma ustrezajo standardom, ki jih določa Evropska unija.

2.3.5 Izvrševanje

Uredba se neposredno uporablja v državah članicah, ki sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se uredba izvaja, vključno z določitvijo kazni, ki so učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice morajo med drugim zagotoviti preglede ustanov in podjetij v skladu z okvirno direktivo o odpadkih ter preglede na kraju samem za pošiljke odpadkov ali preglede pridobivanja delov ali odstranjevanja. Poleg tega države članice sodelujejo, da bi olajšale preprečevanje in odkrivanje nezakonitih pošiljk. Države članice imenujejo pristojni organ ali organe, ki so odgovorni za izvajanje te uredbe ter določijo stalno osebje, odgovorno za sodelovanje, in glavne točke za fizično kontrolo[27].

Izvajanje Uredbe v praksi je težko, ko ladja postane odpadek zunaj evropskih voda, čeprav so nacionalna sodišča sprejela nekatere odločbe[28]. Nedavni primeri so pokazali tudi negotovost nekaterih nacionalnih organov glede tega, kdaj in kako izvajati predpise o pošiljkah odpadkov v zvezi z domnevnimi odrabljenimi ladjami.

3. Primerjava med področjem uporabe, cilji in veljavnostjo treh instrumentov

Uredba EU o pošiljkah odpadkov in Baselska konvencija že veljata na evropski ravni. Baselska konvencija ima trenutno 172 podpisnic, med katerimi so skoraj vse države članice EU, med podpisnicami pa ni ZDA.

Pripravljenost držav zastave in držav, v katerih se izvaja recikliranje, za ratifikacijo Konvencije iz Hong Konga bo odvisna od političnih, pravnih in gospodarskih spodbud, da se država vključi v Konvencijo ali ne. Za države zastave je morda privlačno postati podpisnica takšne konvencije z jasnim in razmeroma enostavnim sistemom pravil, ki bi zadostila javnemu povpraševanju po varnem in okolju varnem recikliranju ladij, ne da bi pri tem po nepotrebnem obremenila lastnike ladij in uprave. Od držav, v katerih se izvaja recikliranje, se lahko pričakuje, da bodo podprle to konvencijo, če je očitno, da bo večina lastnikov ladij poslala svoje ladje v obrate, ki izpolnjujejo nova pravila, ter če ekonomske koristi presegajo stroške izboljšanja industrije recikliranja. Da bi ta Konvencija začela veljati, bo potrebna ratifikacija tako s strani držav zastave kot s strani držav, v katerih se izvaja recikliranje.

Hongkonška konvencija zajema celotni življenjski cikel ladje s 500 GT in več, pri čemer so izključene vojne ladje ali ladje v državni lasti, vse od njihove gradnje do okolju varnega recikliranja. Uredba EU o pošiljkah odpadkov in Baselska konvencija zajemata vse vrste ladij, kadar se opredelijo kot odpadek in kadar se uvažajo/izvažajo v obrate, ki se upravljajo na okolju varen način.

Hongkonška konvencija ne vsebuje nobenih geografskih omejitev izvoza, dokler imajo obrati dovoljenje in so nameščeni v državi podpisnici Konvencije iz Hong Konga. Njene določbe so naslovljene na države članice, v katerih so registrirane zadevne države, in na države, v katerih se izvaja recikliranje.

Uredba EU o pošiljkah odpadkov določa nekatere geografske omejitve, ker je izvoz v nekatere države prepovedan. Baselska konvencija in Uredba EU o pošiljkah odpadkov prav tako zahtevata, da se obratom za recikliranje izdajo dovoljenja. Njihove določbe so naslovljene na države izvoznice, države uvoznice in, če je to potrebno, države tranzita.

Razstavljanje ladij za pridobitev materialov in sestavnih delov za predelavo in ponovno uporabo je zajeto v vse tri pravne instrumente. Vendar so poznejša predelava in končna obdelava sestavnih delov in materialov, kot so procesi nadaljnjega pridobivanja delov in recikliranja ter dejavnosti odstranjevanja, zajete le v Baselski konvenciji in Uredbi EU o pošiljkah odpadkov. Zlasti slednja pokriva posebej široko področje s tem, ko zajema obrate, v katerih se izvajajo vmesne dejavnosti in poznejša končna predelava in odstranjevanje.

Sistemi nadzora v skladu s postopki soglasja po predhodnem obveščanju in prepovedmi izvoza iz Baselske konvencije ter Uredbe EU o pošiljkah odpadkov so namenjeni za zagotovitev, da se z odrabljenimi ladjami ravna le na okolju varen način, kot določajo obstoječe smernice iz Baselske konvencije. Uredba EU o pošiljkah odpadkov to še nadgrajuje z izvajanjem baselske prepovedi in prepovedjo vsega izvoza nevarnih odpadkov v države, ki niso države OECD. Konvencija iz Hong Konga zahteva, da podpisnice pripravijo potrebno zakonodajo, predpise in standarde za zagotavljanje, da so obrati za recikliranje načrtovani, zgrajeni in delujejo varno in na okolju varen način. Tehnične smernice o varnem in okolju varnem recikliranju ladij so v zaključni fazi priprave. Njihove tehnične zahteve bodo morale upoštevati vse podpisnice pri izvajanju Konvencije iz Hong Konga. Poleg tega se bodo pripravile smernice za izdajo dovoljenja za obrate za recikliranje ladij.

V okviru Konvencije iz Hong Konga „nasedanje“ ostaja odprto vprašanje, dokler IMO ne sprejme smernic. V skladu s tehničnimi smernicami Baselske konvencije in Uredbo EU o pošiljkah odpadkov „nasedanje“ ni sprejeto kot metoda za razgradnjo, poleg tega je jasno določeno, da so za zadrževanje celotne ladje skozi vse faze razgradnje potrebna nepropustna tla.

Glede izvrševanja je mogoče ugotoviti, da je sistem nadzora in izvrševanja za uvoz/izvoz nevarnih odpadkov na podlagi Baselske konvencije in Uredbe EU o pošiljkah odpadkov strog ter deluje razmeroma dobro za večino nevarnih odpadkov, vendar ga je v praksi težko izvajati za odrabljene ladje.

Praktična učinkovitost mehanizmov Konvencije iz Hong Konga bo odvisna od več dejavnikov, kot so politika izdaje dovoljenja državi, v kateri se izvaja recikliranje, možno sodelovanje tretjih strank pri nadzoru in reviziji v obratih za recikliranje ladij, izvajanje nadzora v državah pristanišča ter obstoj močnih spodbud za skladnost s pravili te nove Konvencije.

4. Naslednji koraki

Na mednarodni ravni nadaljnji postopkovni koraki zahtevajo[29] izvedbo ocene, ali Konvencija iz Hong Konga določa enako raven nadzora in izvrševanja, kot ju določa Baselska konvencija. Sedmo odprto delovno skupino Baselske konvencije, ki se bo sestala od 10. do 15. maja 2010, se je zaprosilo, naj opravi predhodno oceno, ali Konvencija iz Hong Konga, kot je sprejeta, določa enakovredno raven nadzora in izvrševanja, kot jo določa Baselska konvencija, potem ko se razvijejo merila za takšno oceno. Rezultati ocene se bodo nato poslali na 10. konferenco podpisnic Baselske konvencije, ki se bodo sestale oktobra 2011 za konsolidacijo in ukrepanje, če bo to potrebno. Po tej oceni se pričakuje, da bodo podpisnice Baselske konvencije sprejele odločitev, ali se v to konvencijo uvedejo kakršne koli spremembe.

Na ravni EU mora EU prispevati k tej mednarodni razpravi o ustrezni ravni nadzora ter sprejeti potrebne nadaljnje ukrepe. Posamezne države članice se močno spodbuja, naj ratificirajo Konvencijo iz Hong Konga kot prednostno nalogo, da bo ta začela čim prej veljati ter bo pripomogla k resnični in učinkoviti spremembi na tem področju. V vsakem primeru je treba omeniti, da države še naprej zavezujejo pravne obveznosti Baselske konvencije in Uredbe EU o pošiljkah odpadkov.

Konvencija IMO | Baselska konvencija | Uredba EU o pošiljkah odpadkov |

Področje uporabe: ladje | Vse odrabljene ladje v zasebni lasti, razen nekaterih manjših ladij (<500 GT), prav tako niso zajete vojne ladje in druge ladje v lasti države. | Vse odrabljene ladje | Vse odrabljene ladje |

Področje uporabe: obrati | Mesto prvega razstavljanja in recikliranja, vendar ne vmesni obrati ali naprave za nadaljnjo obdelavo in odstranjevanje odpadkov. | Vsi obrati za ravnanje z odpadki, vključno z obrati za zbiranje, prevoz ter vmesno in končno predelavo in odstranjevanje. | Vsi obrati za ravnanje z odpadki, vključno z obrati za zbiranje, prevoz ter vmesno in končno predelavo in odstranjevanje. Izrecno krije vmesne dejavnosti. |

Cilji in veljavnost | Nadzor ladij vse od načrtovanja prek gradnje, delovanja in recikliranja. Vendar specifične zahteve za dovoljenje in okolju varno ravnanje z nevarnimi odpadki niso jasne, dokler se ne sprejmejo smernice IMO, ki so trenutno v pripravi. | Postopek soglasja po predhodnem obveščanju (PIC). Načelo okolju varnega ravnanja (ESM) z odpadki velja za vse obrate, v katerih se pridobivajo deli ali odstranjujejo odpadki, in je opredeljeno v smernicah, ki prav tako posebej obravnavajo razstavljanje ladij. Baselske smernice o ESM za razstavljanje ladij ne sprejemajo „nasedanja“ (za zadrževanje celotne ladje so predpisana nepropustna tla). | Postopek PIC. „Baselska prepoved“ se izvaja in prepoveduje izvoz nevarnih odpadkov iz držav OECD v vse obrate v državah, ki niso članice OECD. Nevarnih odpadkov ni dovoljeno izvažati v obrate, v katerih se z odpadki ne ravna na okolju varen način. Uredba EU se izrecno sklicuje na tehnične smernice Baselske konvencije o ESM. |

[1] COM(2008) 767 konč.

[2] Uredba (ES) št. 1013/2006 z dne 14. junija 2006 o pošiljkah odpadkov, UL L 190, 12.7.2006, str. 1.

[3] SEC(2009) 92.

[4] Člena 2(7) in 3.

[5] Člen 2(11).

[6] Člen 2(10).

[7] Člen 5.

[8] Predpis 24.

[9] Glej 4. resolucijo, sprejeto na diplomatski konferenci 15. maja 2009.

[10] Resolucija MEPC.179(59).

[11] Predpis 15.

[12] Člen 9.

[13] Glej Sklep VII/26, sprejet 2002.

[14] Člen 2(2) in Priloga IV

[15] Člen 2(1).

[16] Člen 4.

[17] Člen 2.

[18] Glej Sklep VI/24, sprejet 2002.

[19] Člen 4(3) in (4).

[20] Glej Sklep III/1, sprejet 1995.

[21] Člen 19.

[22] Glej Sklep VI/12, sprejet 2002.

[23] Uredba (ES) št. 1013/2006 z dne 14. junija 2006 o pošiljkah odpadkov, UL L 190, 12.7.2006, str. 1, predvsem uvodni izjavi 1 in 42.

[24] Člen 49(1).

[25] Direktiva 2008/98/ES o odpadkih, UL L 312, 22.11.2008, str. 3.

[26] Člena 2(8) in 49. .

[27] Člen 50.

[28] Glej Sporočilu Komisije o Strategiji EU za boljše razstavljanje ladij COM(2008) 767 konč.

[29] Glej Sklep IX/30, sprejet 2008.