EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 20.7.2020 COM(2020) 326 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Ocena napredka držav članic pri izpolnjevanju nacionalnih ciljev povečanja energijske učinkovitosti do leta 2020 in izvajanju Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti v skladu s členom 24(3) Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti za leto 2019



1.Uvod Komisija je decembra 2019 sprejela sporočilo o evropskem zelenem dogovoru, ki določa pot do podnebne nevtralnosti do leta 2050 in poziva k večjim prizadevanjem za razogljičenje do leta 2030. Glede na to, da 75 % toplogrednih plinov, izpuščenih v ozračje v EU, nastane zaradi oskrbe z energijo in rabe energije, je nadaljnji napredek na področju energijske učinkovitosti bistven za izpolnitev naših zavez glede ogljične nevtralnosti in ambicioznejših podnebnih ciljev v prihodnjem desetletju. Energijska učinkovitost je v zelenem dogovoru prednostna naloga. Za dosego napredka je še pomembnejše izvajanje obstoječe zakonodaje in zavez o energijski učinkovitosti, skupaj z obsežno uporabo načela „energijska učinkovitost na prvem mestu“. Čeprav je pozornost zdaj usmerjena v naslednje desetletje in daljšo časovno perspektivo do leta 2050, je enako pomembno upoštevati napredek pri doseganju ciljev do leta 2020. Ti cilji so izhodišče za vse nadaljnje ambicije. Vse vrzeli in zamude v letu 2020 bi vplivale na načine za dosego ciljev za leti 2030 in 2050. Poleg tega bo imel pomembno vlogo tudi učinek krize zaradi COVID-19. Po ocenah se bo zaradi njega leta 2020 zmanjšalo povpraševanje po energiji, zaradi česar se bodo morda dosegli cilji za leto 2020, pozneje pa naj bi se povpraševanje znova povečalo. Vendar se je treba zavedati, da to zmanjšanje ne bo posledica strukturnih sprememb. Komisija je to poročilo o napredku pripravila v skladu s členom 24(3) Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2018/2002 (v nadaljnjem besedilu: direktiva o energijski učinkovitosti). To poročilo je zadnje v vrsti poročil v taki obliki na podlagi direktive o energijski učinkovitosti, saj bo treba ta pristop uskladiti s členom 35 Uredbe (EU) 2018/1999 o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov (v nadaljnjem besedilu: uredba o upravljanju). To poročilo vsebuje najnovejše informacije o napredku, doseženem do leta 2018, pri doseganju 20-odstotnih ciljev EU glede energijske učinkovitosti do leta 2020. V njem še ni upoštevan morebitni učinek krize zaradi COVID-19 na doseganje cilja za leto 2020. Kot primarni vir podatkov so bili uporabljeni uradni evropski statistični podatki o energiji, pri čemer se je uporabila metodologija za izračun energijskih bilanc, ki se je uporabljala do leta 2018 (da bi se ohranila skladnost s prejšnjimi poročili in metodologijo, uporabljeno za določitev ciljev povečanja energijske učinkovitosti). Poročilo temelji tudi na poročilu o napredku glede energijske učinkovitosti za leto 2018, letnih poročilih, ki so jih države članice predložile leta 2019, in dopolnilni analizi, opravljeni leta 2019 in v začetku leta 2020. Da bi bolje razumeli dejavnike, ki vplivajo na najnovejše energijske trende, je bila uporabljena razčlenitvena analiza, ki sta jo pripravila Skupno raziskovalno središče (JRC) in projekt Odyssee-Mure. 2.Povzetek ugotovitev Poročilo obravnava EU-28 in zajema podatke do leta 2018. Glavne ugotovitve so: ·poraba primarne energije se je leta 2018 glede na leto 2017 zmanjšala za 0,7 %. Poraba končne energije se je na letni ravni povečala za 0,1 %. Kljub temu sta oba kazalnika nad krivuljo, določeno za cilje za leto 2020; ·vremenska nihanja še naprej vplivajo na raven porabe energije. Zaradi toplejše zime leta 2018 se je zmanjšalo povpraševanje po energiji za ogrevanje prostorov, vendar je bil ta učinek izravnan s povečanjem porabe energije v prometnem in industrijskem sektorju. Z vremenskim faktorjem popravljeni podatki kažejo na večje povečanje porabe končne energije v letu 2018 (glej sliko 1); ·zaradi povečevanja dejavnosti se poraba energije še naprej povečuje, nove politike in ukrepi, ki so jih države članice izvedle v letu 2018, pa niso zadostovali za njeno izravnavo; ·ugotovitve iz letnih poročil o energijski učinkovitosti za leto 2019 kažejo, da so nekatere države članice dosegle precej manjše prihranke energije, kot bi v letu 2018 morale, da bi izpolnile zahteve glede kumulativnih prihrankov energije v obdobju 2014–2020. Zmanjšanje porabe primarne energije se lahko razume kot pozitiven razvoj. Če pa se bo zmanjševanje nadaljevalo z enako hitrostjo kot doslej, v običajnih gospodarskih razmerah ne bo zadoščalo za dosego cilja, določenega za leto 2020, saj je počasnejše od povprečnega letnega zmanjševanja linearne krivulje od leta 2005 do cilja za leto 2020 (1 % letno). Glede na omejen čas za izvajanje novih politik se zdi vse manj verjetno, da bi se lahko cilji do leta 2020 dosegli brez močnega vpliva zunanjih dejavnikov, kot je kriza zaradi COVID-19. Kljub temu je še vedno pomembno, da se prizadevanja hitro okrepijo, saj bi vsaka preostala vrzel v realizaciji glede ciljev za leto 2020 ali oživitev povpraševanja po energiji po krizi zaradi COVID-19 pomenila, da bo tudi težje doseči cilje za leto 2030. Da se bolje oceni naraščajoči trend porabe energije in poiščejo možnosti za naprej, je Komisija julija 2018 ustanovila projektno skupino za spodbuditev prizadevanj za dosego ciljev EU glede povečanja energijske učinkovitosti za leto 2020. Države članice so na srečanjih projektne skupine v letu 2019 poudarile, da je treba v celoti izvajati veljavno zakonodajo, bolje mobilizirati financiranje iz strukturnih skladov in Kohezijskega sklada EU ter izvesti dodatne ukrepe, s katerimi bi se hitro zagotovili prihranki. Poleg tega je bilo ugotovljeno, da se je treba posebej osredotočiti na to, da stavbe, na katerih se opravljajo večja obnovitvena dela, dosegajo minimalne standarde energijske učinkovitosti. Vendar pa tako ne bi zagotovili prihrankov energije, ki so potrebni v kratkem času, ampak bi prispevali k cilju za leto 2030. Slika 1: BDP in z vremenskim faktorjem popravljena poraba končne energije (PKE), 2000–2018.

Vir: lastni izračuni na podlagi podatkov Eurostata in Odyssee, podatkovna zbirka AMECO (BDP). 3.Napredek pri doseganju cilja EU glede povečanja energijske učinkovitosti za leto 2020 Poraba končne energije v EU-28 se je s 1 194 Mtoe leta 2005 zmanjšala za 5,8 % na 1 124 Mtoe leta 2018. To je 3,5 % nad ciljem glede porabe končne energije za leto 2020, ki znaša 1 086 Mtoe. Med letoma 2005 in 2018 se je v povprečju zmanjševala za 0,42 % letno, vendar se je od leta 2014 (ko je bilo povpraševanje po ogrevanju precej manjše zaradi izjemno tople zime) do leta 2018 povečala za 5,3 % v primerjavi z letom 2014. Leta 2018 se je v primerjavi s prejšnjim letom povečala za 0,1 %. Leta 2018 je bila poraba energije večja zlasti v prometnem (povečanje za +1,3 % na letni ravni v primerjavi z letom 2017) in industrijskem sektorju (+0,6 %). Nasprotno se je poraba energije zmanjšala v stanovanjskem (–1,6 %) in storitvenem sektorju (–1,4 %). Leta 2018 je bilo 34 % končne energije porabljene v prometnem sektorju, sledili pa so mu industrijski in stanovanjski sektor (oba po 25 %), storitveni sektor (13 %) in drugi sektorji, vključno s kmetijstvom, ribištvom in gozdarstvom (3 %). Poraba primarne energije v EU-28 se je s 1 721 Mtoe leta 2005 zmanjšala za 9,8 % na 1 552 Mtoe leta 2018. To je 4,65 % nad ciljem za leto 2020, ki znaša 1 483 Mtoe. Med letoma 2005 in 2018 se je v povprečju zmanjševala za 0,8 % na leto. Po treh letih povečevanja je bilo leta 2018 zabeleženo 0,7-odstotno zmanjšanje na letni ravni. 4.Nacionalni cilji Do leta 2018 je 12 državam članicam uspelo zmanjšati ali ohraniti raven porabe končne energije pod svojo hipotetično linearno krivuljo za dosego svojih okvirnih ciljev do leta 2020. Kar zadeva porabo primarne energije, je bilo leta 2018 15 držav članic pod svojimi hipotetičnimi linearnimi krivuljami. Na splošno je bila leta 2018 poraba končne energije 11 držav članic (v primerjavi s 17 leta 2017) manjša od okvirnega cilja glede končne energije za leto 2020. Podobno je leta 2018 le 13 držav članic (v primerjavi s 14 leta 2017) doseglo ali uspelo ohraniti raven porabe primarne energije pod svojim okvirnim ciljem za leto 2020. Leta 2018 ni nobena država članica popravila svojega cilja povečanja energijske učinkovitosti, zaradi česar se nacionalni cilji še vedno ne ujemajo s cilji EU. V zvezi s porabo končne energije seštevek nacionalnih okvirnih ciljev znaša skupaj 1 085 Mtoe, tj. 1 Mtoe manj od cilja, določenega za EU; v zvezi s porabo primarne energije seštevek znaša 1 533 Mtoe, tj. 50 Mtoe več od cilja, določenega za EU. 5.Razvoj v državah članicah in sektorjih Poraba končne energije (PKE 2020–2030) se je med letoma 2005 in 2018 povečala v devetih državah članicah: v Avstriji, na Cipru, v Estoniji, na Finskem, v Latviji, Litvi, na Malti, Poljskem in v Sloveniji. Leta 2018 se je poraba končne energije v primerjavi z letom 2017 povečala v 18 državah članicah, pri čemer so bila največja povečanja ugotovljena na Malti (+6,1 %), Irskem (+4,7 %) in v Latviji (+4,1 %). Največja zmanjšanja so bila ugotovljena v Grčiji (–4,8 %), Avstriji (–2,5 %) in Nemčiji (–1,5 %). Med letoma 2005 in 2018 se je poraba primarne energije (PPE 2020–2030) zmanjšala v vseh državah članicah razen v Estoniji, na Cipru, v Latviji in na Poljskem. Države z največjimi zmanjšanji porabe primarne energije vključujejo Grčijo (–25,7 %), Litvo (–23,4 %) in Združeno kraljestvo (–21,1 %). Poraba primarne energije se je v primerjavi z letom 2017 dodatno zmanjšala v 14 državah članicah, od tega najbolj v Belgiji (–4,6 %), ki ji sledita Avstrija (–3,1 %) in Grčija (–3,0 %). Nasprotno so bila največja povečanja ugotovljena v Estoniji (+9,4 %), Latviji (+5,1 %) in Luksemburgu (+4,0 %). Energijska intenzivnost primarne porabe se je v letu 2018 v primerjavi z letom 2005 zmanjšala v vseh državah članicah. Vendar se je med letoma 2015 in 2018 povečala na Danskem, v Estoniji in Luksemburgu. Slika 2: Sorazmerna sprememba porabe primarne energije, energijske intenzivnosti primarne porabe in BDP, 2015–2018. Vir: Eurostat. Projektna skupina za spodbuditev prizadevanj za dosego ciljev EU glede povečanja energijske učinkovitosti za leto 2020 se je sestala julija 2019. Razprava je bila osredotočena na ocenjevanje napredka na podlagi Eurostatovih ocen porabe energije za leto 2018 in na izmenjavo dobrih praks za zagotovitev nadaljnjih prihrankov energije. Države članice leta 2018 glede na omejen čas do konca leta 2020 niso uvedle veliko novih ukrepov in zdi se, da je bil poudarek bolj na načrtih za leto 2030. Poudarile so tudi, da v tej fazi ni nobene spodbude za vlaganje v tehnične ukrepe in da bi bilo bolje počakati do leta 2021, da se bodo lahko zadevni ukrepi upoštevali v skladu s členom 7 direktive o energijski učinkovitosti. Države članice so v letnih poročilih za leto 2019 kot glavna dejavnika, ki sta spodbudila povečanje porabe energije v letu 2017, opredelile gospodarsko rast in povečanje dejavnosti. Dejavniki, ki so vplivali na zmanjšanje porabe primarne energije in manjše povečanje porabe končne energije na letni ravni v letu 2018, še niso bili analizirani. Kot je bilo navedeno, bi lahko bilo najnovejše povečanje porabe končne energije zlasti posledica povečanj v prometnem in industrijskem sektorju. Poraba energije v stanovanjskem in storitvenem sektorju se je na letni ravni zmanjšala, in sicer delno zaradi toplejšega vremena v letu 2018. Zmanjšanje porabe primarne energije je lahko bolj posledica sprememb v mešanici virov energije (npr. prehod na energijo iz obnovljivih virov) in uvoza (oboje vpliva na izračun, nima pa dejanskega vpliva na trenutno raven porabe) ali izboljšanja učinkovitosti pri pretvorbi energije.

Neuradni predhodni podatki o porabi električne energije za leto 2019 delno nakazujejo predviden razvoj za zadnje leto. V letu 2019 se je poraba električne energije v EU na letni ravni zmanjšala za 2 %, s čimer se je povpraševanje vrnilo na ravni iz leta 2015, BDP pa se je v navedenem letu povečal za 1,4 %. Zdi se, da je pri tem imelo vlogo vreme. Poletni vročinski valovi leta 2019, z najvišjimi temperaturami nad 40 °C v severni Evropi, so zaradi uporabe klimatskih naprav povzročili povečanje porabe električne energije. Vendar se je v toplih zimskih mesecih na začetku in koncu leta 2019 poraba energije zmanjšala, kar je na splošno več kot izravnalo veliko povpraševanje po energiji tistega poletja. Poleg tega je premik od industrijske proizvodnje kot vira rasti BDP vplival tudi na porabo električne energije – industrijska proizvodnja se je v letih 2018 in 2019 zmanjšala, zlasti v jeklarskem sektorju. Razčlenitvena analiza bo omogočila bolj kvantitativno analizo različnih dejavnikov, ki so vplivali na spremenjeno porabo energije. Analiza JRC za obdobje 2005–2017 kaže, da so bila izboljšanja energijske intenzivnosti glavni dejavnik zmanjšanja porabe energije v proizvodnih sektorjih (industrija, storitve in kmetijstvo). Ta učinek so okrepile strukturne spremembe. Vendar se je zaradi večje produktivnosti dela (bruto dodana vrednost na opravljeno uro) in učinka zaposlovanja poraba energije povečala. V istem obdobju se je poraba energije tudi zmanjšala zaradi izboljšanja energijske učinkovitost in posrednih učinkov vremena. Polovica teh učinkov je bila izravnana z učinkom bogastva in povečanjem prebivalstva, zaradi česar se je poraba povečala. V potniškem in tovornem prometu se je izboljšanje energijske intenzivnosti več kot izravnalo s povečanjem dejavnosti, zaradi česar se je poraba energije med letoma 2005 in 2017 povečala. Analiza Odyssee-Mure za obdobje 2005-2017 potrjuje, da so bili prihranki energije zelo pomembni za zmanjšanje porabe končne energije. Strukturni in podnebni učinki so prav tako privedli do dodatnih prihrankov energije. Ti vplivi so bili večinoma izravnani s povečanjem dejavnosti, v manjšem obsegu pa tudi s spremembami življenjskega sloga in drugimi učinki. Poraba primarne energije se je zmanjšala zlasti zaradi sprememb v porabi v elektroenergetskem sektorju (spremembe porabe električne energije, toplotnega izkoristka mešanice virov električne energije), pa tudi zaradi vplivov sprememb v porabi končne energije in v manjšem obsegu zaradi sprememb v porabi drugih energijskih pretvorb. 5.1.Industrijski sektor Absolutna poraba končne energije v industriji (izračunana po stari metodologiji energijskih bilanc) v EU-28 se je s 332 Mtoe v letu 2005 zmanjšala na 285 Mtoe v letu 2018 (–14 %). Vendar se je v tem obdobju poraba energije v nekaterih državah v industriji povečala, in sicer na Madžarskem (+43 %), v Latviji (+29 %), na Poljskem (+14 %), Malti (+11 %), v Nemčiji (+6 %), Litvi, Belgiji, Avstriji in na Slovaškem (za manj kot 5 % v posamezni državi). Leta 2018 se je v primerjavi z letom 2017 poraba končne energije v industriji v EU povečala za 0,6 %, v šestih državah članicah pa je bilo ugotovljeno zmanjšanje. Države, v katerih se je najbolj povečala, so bile Latvija (+14,0 %), Slovenija (+7,3 %) in Estonija (+6,6 %). Bruto dodana vrednost industrijske proizvodnje se je v triletnem obdobju med letoma 2015 in 2018 povečala za 8 % (4 % leta 2018 na letni ravni). Vendar se je to povečanje dejavnosti le delno izrazilo v spremembah porabe energije, ki se je od leta 2015 povečala za 2,3 %. Kar zadeva energijsko intenzivnost, je v obdobju 2005–2018 skoraj vsem državam članicam uspelo izboljšati učinkovitost svoje industrije, zaradi česar se je energijska intenzivnost v EU-28 skupno zmanjšala za 22 %. Energijska intenzivnost industrijskega sektorja se je povečala le na Madžarskem (+20 %), v Latviji (+20 %) in Grčiji (+1 %). Vendar so bila v Romuniji, Estoniji, na Irskem in v Bolgariji ugotovljena največja izboljšanja (50 % ali več). Kar zadeva letni razvoj v primerjavi z letom 2017, je bilo leta 2018 povečanje energijske intenzivnosti v industriji ugotovljeno v devetih državah članicah (v Latviji za +6,8 %, na Finskem za +3,5 %, v Romuniji za +2,6 %, Belgiji za +1,6 %, Franciji za +1,3 %, Španiji za +1 %, na Madžarskem za +0,8 %, Hrvaškem za +0,6 % in v Bolgariji za +0,1 %), vse druge države članice pa so svojo učinkovitost še naprej izboljševale. 5.2.Stanovanjski sektor Poraba končne energije v stanovanjskem sektorju (izračunana po stari metodologiji energijskih bilanc) se je močno zmanjšala za približno 10,4 %, in sicer s 310 Mtoe leta 2005 na 278 Mtoe leta 2018 (vendar le za 4,6 % po uporabi vremenskega korekcijskega faktorja). Kljub temu se je poraba energije med letoma 2015 in 2018 povečala za 0,1 % (z zmanjšanjem za –1,6 % na letni ravni v letu 2018). To triletno povečanje je bilo do neke mere posledica hladnejšega zimskega vremena v letih 2016 in 2017 (kar je bilo delno izravnano s toplejšo zimo leta 2018), saj poraba energije za ogrevanje prostorov predstavlja približno dve tretjini porabe energije v stanovanjskem sektorju. Z vremenskim faktorjem popravljena poraba energije za ogrevanje se od leta 2010 počasi zmanjšuje. Leta 2018 je bilo število stopinjskih dni ogrevanja za 3 % manjše kot leta 2017, poraba energije v stanovanjskem sektorju pa se je povečala za 0,5 % na letni ravni (na podlagi ocen). Čeprav je delež porabe energije za hlajenje stanovanjskih prostorov še vedno dokaj omejen, se v nekaterih državah hitro povečuje. Države članice so v svojih letnih poročilih opredelile več dejavnikov, ki so vplivali na njihovo porabo energije v letu 2017: ·povečanje prebivalstva ali števila gospodinjstev; ·povečanje razpoložljivega dohodka gospodinjstev; ·gospodarska rast; ·poslabšanje zimskih podnebnih razmer in ·poslabšanje poletnih podnebnih razmer. Zaradi prvih treh dejavnikov, ki bi jih bilo mogoče pripisati učinku bogastva, se je poraba energije leta 2018 verjetno še naprej povečevala. Vendar je njihov vpliv več kot izravnal vremenski dejavnik, zaradi katerega se je leta 2018 poraba energije v stanovanjskem sektorju na letni ravni zmanjšala (–1,6 %).

V obdobju 2005–2018 se je intenzivnost stanovanjskega sektorja z vidika porabe energije na prebivalca v EU-28 zmanjšala za 13,5 % (in za 1 % leta 2018 v primerjavi z letom 2017). Vendar učinkovitost ni bila enaka v vseh državah članicah. V petih državah se je od leta 2005 poslabšala: v Litvi, Bolgariji (obe +16,5 %), Estoniji (+9 %), Romuniji (+6 %) in na Malti (+1,7 %). Po drugi strani so intenzivnost najbolj zmanjšali Grčija (–29,5 %), Luksemburg (–27,4 %), Belgija (–26 %), Združeno kraljestvo (–22 %), Irska (–20,5 %) in Slovaška (–20 %). Naraščajoči trend porabe energije je morda povezan s povprečno stopnjo energijske prenove, ki je še vedno zelo nizka: je le približno 1-odstotna, v državah članicah pa se giblje med 0,4 % in 1,2 %. Tudi v državah članicah z razmeroma visokimi stopnjami večina prihrankov izvira iz manjših ali srednjih prenov, medtem ko je število večjih prenov še vedno zelo majhno. To predstavlja dodatno tveganje za učinek ujetosti, saj obnovljene stavbe še več let ne bodo ponovno obnovljene. 5.3.Storitveni sektor V storitvenem sektorju je bilo v obdobju 2005–2018 ugotovljeno manjše povečanje porabe energije (+1,5 %) (izračunano po stari metodologiji energijskih bilanc). To povečanje je delno posledica velike rasti ravni dejavnosti – bruto dodana vrednost storitvenega sektorja se je med letoma 2005 in 2018 povečala za približno 23 %. Razmerje med vse večjo zaposlenostjo in porabo energije v storitvenem sektorju je bolj očitna, saj se je poraba energije povečevala v obdobju razmeroma močne rasti zaposlovanja do leta 2008 ter nato ponovno po letu 2014. Vendar je zmanjšanje porabe energije za 1,4 % v letu 2018, ki ga je spremljalo povečanje bruto dodane vrednosti in zaposlovanja, posledica toplejše zime leta 2018. Energijska intenzivnost končne porabe v storitvenem sektorju se je v obdobju 2005–2018 izboljšala za 17 %. Največje izboljšave so bile ugotovljene na Irskem, Madžarskem, Slovaškem, v Avstriji in Sloveniji. Leta 2018 se je energijska intenzivnost EU v primerjavi z letom 2017 dodatno izboljšala. Poraba energije se je zmanjšala, bruto dodana vrednost sektorja pa se je povečala za 2,3 %. 5.4.Prometni sektor Poraba končne energije v prometnem sektorju (izračunana po stari metodologiji energijskih bilanc) se je s 368 Mtoe leta 2005 povečala za 3,6 % na 381 Mtoe leta 2018. Leta 2018 je porabo energije v tem sektorju v primerjavi z ravnmi iz leta 2005 zmanjšalo le sedem držav članic: Grčija (–14 %), Italija (–12 %), Španija (–7 %) ter v manjšem obsegu Združeno kraljestvo, Luksemburg, Nizozemska in Švedska. Nasprotno se je močno povečala na Poljskem (+87 %), v Litvi, na Malti in v Romuniji (za več kot 50 %). Pozitivni trend se je leta 2018 nadaljeval v 21 državah članicah, največja povečanja na letni ravni pa so bila zabeležena na Malti (+13 %), Madžarskem in v Litvi (v obeh za več kot 7 %) ter na Poljskem (+6 %). Glede na razvoj v letih po sprejetju direktive o energijski učinkovitosti (tj. v obdobju 2013–2018) se je poraba energije v prometnem sektorju povečala za 33 Mtoe, kar pojasni 87 % razlike (38 Mtoe) do cilja EU glede porabe končne energije v letu 2020. Več kot 27 % te razlike bi se lahko pojasnilo samo z letalstvom, ki ima vse večji delež v skupni porabi energije v EU (več kot 5 %). Z drugimi besedami, če bi poraba energije v cestnem in zračnem prometu ostala blizu ravni iz leta 2013, bi bila EU veliko bližje temu, da doseže svoj cilj glede porabe končne energije. Povečanje dejavnosti v prometu in omejeno število vozil na alternativna goriva na trgu sta še naprej glavna dejavnika za povečevanje porabe energije. Drug pomemben dejavnik v zadnjih letih je učinkovitost porabe goriva voznega parka. V letu 2018 so se določene emisije iz novoregistriranih avtomobilov (ki so povezane s porabo energije) po stalnem zmanjševanju v obdobju 2010–2016 povečale drugo leto zapored. Zdi se, da je glavni dejavnik za povečevanje emisij iz novih avtomobilov v letu 2018 vse večji delež novih registracij bencinskih avtomobilov, zlasti športnih terenskih vozil (SUV). Leta 2018 so bili bencinski avtomobili najbolje prodajana vozila v EU, in sicer so predstavljali skoraj 60 % prodaje (povečanje s 53 % leta 2017), vsak tretji prodani novi avtomobil pa je bil športno terensko vozilo. Energijsko učinkovitejši dizelski avtomobili so predstavljali 36 % registracij novih avtomobilov. Kar zadeva letalstvo, se je svetovno povpraševanje po zračnem prevozu od leta 2000 več kot podvojilo. Leta 2018 je EU s 6,7 % zabeležila drugo največje povečanje dohodkov od opravljenih potniških kilometrov (po azijsko-pacifiški regiji) v primerjavi z letom 2017. Opozoriti bi bilo treba, da bi bila rast porabe energije v letalstvu precej večja brez izboljšanja energijske učinkovitosti. Čeprav so prizadevanja politike in industrije v zadnjih letih prinesla konkretne izboljšave (poraba goriva na potnika se je na primer od leta 2005 do leta 2017 zmanjšala za 24 %), se je bolj od teh koristi povečevala rast prometa. 6.Direktiva o energijski učinkovitosti – sedanje stanje Komisija v tesnem sodelovanju z državami članicami še naprej spremlja prenos in izvajanje direktive o energijski učinkovitosti. Leta 2018 je zaključila strukturirani dialog (zahteve za pojasnila po EU Pilotu), ki ga je prejšnje leto začela z državami članicami, da bi zagotovila, da so vse obveznosti in zahteve iz direktive o energijski učinkovitosti pravilno preoblikovane v nacionalno zakonodajo in politiko. Po oceni odgovorov v okviru postopkov EU Pilot je Komisija med julijem 2018 in januarjem 2019 začela postopke za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 258 Pogodbe o delovanju EU proti vsem državam članicam zaradi neizpolnjevanja obveznosti iz direktive o energijski učinkovitosti. Ti postopki so napredovali z različno hitrostjo, vendar je bila s pojasnili in zavezami držav članic odpravljena večina pomislekov, ki jih je izrazila Komisija. Kakor določa člen 24 direktive o energijski učinkovitosti, so vse države članice predložile letna poročila za leto 2019. Vendar je bilo ponovno več poročil predloženih z zamudo, slabe kakovosti ali brez nekaterih pomembnih informacij. JRC je ta letna poročila analiziral v ločenem dokumentu. 6.1.Napredek v skladu s členom 7 (obveznost prihrankov energije) Države članice so v skladu s členom 7 poročale o doseženih prihrankih energije za obdobje 2014–2017, da bi izpolnile nacionalno obveznost prihrankov energije za obdobje 2014–2020. Glede na analizo več držav članic tvega, da svoje nacionalne obveznosti prihrankov energije ne bo izpolnilo do decembra 2020. Ob upoštevanju prihrankov energije, doseženih v obdobju 2014–2017, in napovedanih prihrankov energije do leta 2020, ki izhajajo iz izvedenih ukrepov politike, se zdi zelo malo verjetno (manj kot 75-odstotna verjetnost), da bodo Bolgarija, Hrvaška, Litva, Luksemburg, Portugalska, Romunija in Španija izpolnile svojo nacionalno obveznost. Za Češko, Estonijo, Grčijo, Madžarsko, Italijo in Švedsko se zdi malo verjetno (več kot 75-odstotna in manj kot 95-odstotna verjetnost). Po drugi strani je zelo verjetno (več kot 105-odstotna verjetnost), da bodo Avstrija, Ciper, Danska, Finska, Irska, Latvija, Malta, Nizozemska, Poljska, Slovaška in Združeno kraljestvo presegli prihranke energije, zahtevane do 31. decembra 2020. Za Belgijo, Francijo, Nemčijo in Slovenijo se zdi verjetno (več kot 95-odstotna in manj kot 105-odstotna verjetnost), da bodo dosegle svoj nacionalni cilj glede prihrankov energije za leto 2020. Ob primerjavi prihrankov energije, sporočenih za obdobje 2014–2017, in kumulativnih prihrankov energije za obdobje 2014–2017, ki jih je vsaka država članica ocenila na podlagi povprečne letne realizacije, se zdi, da so Bolgarija, Hrvaška, Češka, Grčija, Litva, Luksemburg, Portugalska, Romunija in Španija v letu 2017 dosegle manj kot 80 %. Devet držav je v svojih letnih poročilih za leto 2019 sporočilo, da so uvedle nove ukrepe politike. Poleg tega so nekatere države posodobile svoje ocene pričakovanih in/ali dejanskih prihrankov energije za leti 2014 in 2015. Leta 2019 je bilo v skladu s členom 7 sporočenih skupno 58 novih ukrepov. Od tega jih je 12 (ali 20,7 %) izvedla Madžarska, 11 (19,0 %) Latvija in 10 (17,2 %) Litva, sledijo pa jim Ciper, Združeno kraljestvo in Španija (vsaka država po 10,3 %).

Večina prihrankov energije (36 %) je bila dosežena prek sistemov obveznosti energijske učinkovitosti, 16 % je bilo doseženih zaradi davkov na energijo ali CO2, 20 % pa zaradi programov financiranja ali davčnih ukrepov. Le majhen delež prihrankov energije (0,02 %) je bil dosežen zaradi shem o označevanju in nacionalnih skladov (glej sliko 3). Vir: lastni izračuni na podlagi nacionalnih letnih poročil za leto 2019. Vir: lastni izračuni na podlagi nacionalnih letnih poročil za leto 2019. 6.2.Napredek v skladu s členom 5 (stavbe, ki jih uporabljajo javni organi, kot zgled) V letu 2018 je bila v primerjavi s predhodnim letom ugotovljena višja stopnja skladnosti z obveznostmi poročanja, vendar šest držav članic še vedno ni predložilo zahtevanih posodobitev v zvezi s členom 5. Od teh Belgija, Malta, Nizozemska in Romunija o svojih dosežkih Komisiji zadnji dve leti niso poročale. Med državami članicami, ki so izbrale privzeti pristop , so leta 2018 štiri dosegle svoje letne cilje z vidika prenovljene tlorisne površine. To so bile Bolgarija, Estonija, Italija in Luksemburg. Med državami članicami, ki so izvedle alternativni pristop, je pet držav članic doseglo svoje letne cilje glede prihrankov energije. To so Avstrija, Irska, Poljska, Slovaška in Združeno kraljestvo. Kar zadeva preostale države, so informacije manjkale ali pa sporočeni podatki niso dosegali ravni, potrebnih za izpolnitev letnega cilja. Poleg letnega napredka je treba proučiti tudi dosežke v obdobju 2014–2018, ob upoštevanju, da se lahko dodatni prihranki, doseženi v enem letu, uporabijo za izpolnitev zahteve v obdobju treh let. Glede na razpoložljive podatke je svoje kumulativne cilje iz člena 5 za obdobje 2014–2018 izpolnilo ali preseglo 16 držav članic. To je znatno izboljšanje v primerjavi z oceno v prejšnjem letu, vendar so potrebna nadaljnja prizadevanja v državah, ki zaostajajo (Češka, Madžarska) ali za katere že nekaj let manjkajo informacije (Bolgarija, Hrvaška, Danska, Estonija, Grčija, Portugalska, Romunija, Slovenija, Malta in Švedska). 6.3.Izdelki Komisija je v zvezi z energijsko učinkovitostjo izdelkov po več letih priprav z deležniki marca in oktobra 2019 sprejela 14 uredb o okoljsko primerni zasnovi in označevanju z energijskimi nalepkami. S temi uredbami se spreminjajo zahteve za sedem skupin izdelkov ((i) hladilnike, (ii) pralne stroje, (iii) pomivalne stroje, (iv) svetlobne vire, (v) elektronske prikazovalnike, (vi) električne motorje in (vii) zunanje napajalnike) in obravnava nova skupina izdelkov (hladilni aparati z neposredno prodajno funkcijo). Glavna sprememba novih pravil za okoljsko primerno zasnovo je potreba po nadaljnjem izboljšanju popravljivosti in možnosti recikliranja naprav. Kar zadeva te uredbe o označevanju z energijskimi nalepkami, bodo lahko potrošniki od 1. marca 2021 z novimi energijskimi nalepkami s kodami QR dobili več (nekomercialnih) informacij. Da bi se pospešil proces za zagotovitev trajnosti in energijske učinkovitosti, bi se lahko s kodo QR med drugim zagotovile informacije o „potnem listu izdelka“, vključno z informacijami o materialih, pa tudi o pripravljenosti za uporabo (plug and play) v pametnem domu (npr. podpora evropskim specifikacijam, kot je SAREF). Teh 14 uredb o označevanju z energijskimi nalepkami skupaj s še dvema uredbama o okoljsko primerni zasnovi sestavlja sveženj o okoljsko primerni zasnovi in označevanju z energijskimi nalepkami, s katerim naj bi se do leta 2030 zagotovil letni prihranek končne energije v višini 167 TWh . 7.Sklepne ugotovitve Trend povečevanja porabe energije, ugotovljen od leta 2014, je bil leta 2018 prekinjen, in sicer delno zaradi toplejših zimskih temperatur. Kljub temu pozitivni razvoj v letu 2018 ni zadoščal za to, da bi EU pred pojavom krize zaradi COVID-19 znova usmerili v dosego ciljev povečanja energijske učinkovitosti do leta 2020. Pokazalo se je, da lahko povečevanje gospodarske dejavnosti, ki je ne spremljajo nove in dodatne politike za energijsko učinkovitost, privede do večjega povpraševanja po energiji. Ko se bo povpraševanje po energiji po krizi zaradi COVID-19 ponovno povečalo, bo to še naprej težava pri doseganju ciljev povečanja energijske učinkovitosti do leta 2030. Vendar se stanje med sektorji razlikuje. Od sprejetja direktive o energijski učinkovitosti leta 2012 so se v prometu kljub izboljšanju učinkovitosti stalno povečevale poraba energije in emisije toplogrednih plinov. V sporočilu Komisije o evropskem zelenem dogovoru je izpostavljeno to vprašanje in navedeno, da namerava Komisija pozneje leta 2020 predstaviti novo strategijo za pametni in trajnostni promet. Sprejeti bodo tudi drugi konkretni ukrepi, kot je pregled direktive o obdavčitvi energije, v okviru katerega se bo natančno proučila vloga obdavčitve v prometnem sektorju, pa tudi sedanje izjeme za letalske in pomorske dejavnosti. Poleg tega je treba še naprej spodbujati uporabo električnih vozil ter ob upoštevanju visoke ravni energijske učinkovitosti železniškega prometa nadaljevati in dodatno okrepiti politiko preusmerjanja potnikov in tovora na železnico.