SL Uradni list Evropske unije C 81/1

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Potencial malih družinskih in tradicionalnih podjetij za spodbujanje razvoja in gospodarske rasti v regijah

(mnenje na lastno pobudo)

(2018/C 081/01)

Poročevalec: Dimitris DIMITRIADIS

Sklep plenarne skupščine 26. 1. 2017 Pravna podlaga člen 29(2) poslovnika mnenje na lastno pobudo Pristojnost strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo Datum sprejetja mnenja strokovne skupine 7. 9. 2017 Datum sprejetja na plenarnem zasedanju 18. 10. 2017 Plenarno zasedanje št. 529 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 199/0/1

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO je v več mnenjih vedno izrazil zadovoljstvo nad politikami EU za podporo malih in srednjih podjetij (1). Vendar pa so mala in srednja podjetja izjemno raznolika skupina, zato si je treba posebej prizadevati, da bi ustrezno obravnavali posamezne podskupine ter še zlasti mala družinska in tradicionalna podjetja.

1.2 Pomen te podskupine podjetij je v tem, da nudijo veliko večino delovnih mest v regijah EU. EESO želi, ob poudarjanju svojih prejšnjih sklepov in navajanju priporočil iz svojih prejšnjih mnenj (2), podrobno preučiti in analizirati izzive, s katerimi se srečujejo mala družinska in tradicionalna podjetja. S tem želi konstruktivno vplivati na oblikovanje politik tako na ravni EU kot na nacionalni in regionalni ravni.

1.3 EESO poziva Evropsko komisijo, naj preuči možnosti za podporo tem podjetjem in njihovo promoviranje, saj predstavljajo ključni dejavnik pri ustvarjanju novih dejavnosti in dohodka na območjih z omejenimi viri. Pri regionalnem razvoju ustvarjajo dodano vrednost, zlasti v manj razvitih regijah, saj so globoko zakoreninjena v lokalnem gospodarstvu, v katerega vlagajo in v njem ohranjajo delovna mesta.

1.4 Odbor meni, da pri mnogih regijah, ki v razvoju še zmeraj zaostajajo, obstaja velik potencial, ki ga je mogoče uresničiti prek lokalnih malih družinskih in tradicionalnih podjetij. To ne bi smel biti izziv le za Evropsko komisijo, temveč tudi za druge akterje, ki bi morali pri tem aktivno sodelovati, med njimi lokalne oblasti in lokalni posredniki, kot so podjetniške organizacije in finančne institucije.

1.5 EESO poziva Komisijo, naj bo pozorna na dejstvo, da so nedavne gospodarske in industrijske spremembe in trendi malim družinskim in tradicionalnim podjetjem škodovali. Postajajo namreč manj konkurenčna in se pri svojih dejavnostih srečujejo z vse večjimi težavami.

1.6 EESO je zaskrbljen, ker se v instrumentih podporne politike ne osredotoča na mala družinska in tradicionalna podjetja, tako da je malo verjetno, da bodo ta imela od njih večjo korist. Na splošno je podpora za mala in srednja podjetja usmerjena v povečanje njihovega obsega raziskav in inovacij ter v zagonska podjetja. EESO ne dvomi v pomen te politike, vendar želi poudariti, da ima od nje korist zelo majhno število malih in srednjih podjetij, med katerimi običajno ni malih družinskih in tradicionalnih podjetij. EESO pozdravlja pobudo Evropske komisije, da bi spremenila opredelitev malih in srednjih podjetij, kot je to predlagal GD GROW in je predvidoma načrtovano za začetek leta 2019 (3).

1.6.1 Sedanja opredelitev malih in srednjih podjetij je že zastarela, zato Odbor meni, da bi bila načrtovana sprememba dobrodošla, saj bi omogočila boljše razumevanje značaja malih in srednjih podjetij in bi za njih lahko oblikovali boljše politike. EESO poziva Evropsko komisijo, naj v postopek posvetovanja vključi oceno o uporabi sedanje opredelitve pri izvajanju političnih ukrepov v zvezi z malimi in srednjimi podjetji na ravni EU ter na nacionalni in regionalni ravni, pri čemer je treba posebno pozornost nameniti malim družinskim in tradicionalnim podjetjem.

1.6.2 EESO meni, da bi morali pri spremembi opredelitve storiti vsaj naslednje: — odpraviti „merilo števila zaposlenih“ (4) kot glavno merilo ter malim in srednjim podjetjem ponuditi možnost, da izberejo dve izmed treh zahtevanih meril, pri čemer je treba uporabiti najsodobnejši pristop iz Direktive 2013/34/EU (5); — izvesti podrobno analizo pragov, ki so določeni v členu 2 priporočila, in jih posodobiti zmeraj, ko je to potrebno, pri čemer jih je prav tako treba uskladiti s tistimi iz Direktive 2013/34/EU; — ponovno oceniti in spremeniti omejitve iz člena 3 priloge k priporočilu.

1.7 EESO meni, da je pomembno mala družinska in tradicionalna podjetja priznati kot posebno podskupino, saj običajno utrpijo največ škode v primeru nedelovanja trga. Zato Odbor priporoča, da se prav za njih oblikujejo posebne podporne politike. Za rešitev najbolj perečih težav morajo te politike vsebovati vsaj: — podporo pri privabljanju delovne sile in njenem usposabljanju; — usposabljanje in prekvalifikacijo direktorjev/lastnikov; — nudenje dostopa do svetovalnih storitev; — izboljšanje dostopa do financiranja; — zagotavljanje obsežnejših informacij in boljšega usposabljanja osebja, zaposlenega v lokalnih združenjih delodajalcev in lokalnih bančnih uradih; — nudenje vseh storitev na enem mestu; — pregled upravnih bremen na lokalni ravni in ravni EU; — zagotavljaje dostopa do več in boljših informacij o regulativnih zahtevah, lokalnem podjetniškem okolju in tržnih priložnostih.

2. Mala družinska in tradicionalna podjetja – ozadje in pomen

2.1 Pri oblikovanju politike EU je sedaj v ospredju več aktualnih sprememb in trendov na področju industrije – digitalizacija, industrija 4.0, hitro spreminjajoči se poslovni modeli, globalizacija, ekonomija delitve in bolj inovativni viri konkurenčne prednosti. Obenem se je treba zavedati, da morajo imeti ljudje možnost, da živijo kjer koli v Evropski uniji, tudi na številnih območjih, ki jih industrija 4.0 ne bo z lahkoto dosegla.

2.2 Čeprav so novi trendi pomembni in je treba podpreti politična prizadevanja za njihovo spodbujanje, je treba znova opozoriti, da trenutno velik delež delovnih mest v Evropski uniji zagotavljajo zelo tradicionalna mala in srednja podjetja (6) ter mala družinska podjetja (7). Večina teh ima dolgo zgodovino ter tradicije, izkušnje in številne pretekle zgodbe o uspehu. Ta skupina podjetij običajno vključuje sledeče podskupine: — mala podjetja, mikropodjetja in samostojni podjetniki; — zelo tradicionalna mala in srednja podjetja, ki zgodovinsko in tradicionalno poslujejo na določenih področjih; — mala in srednja podjetja na oddaljenih območjih – na primer v manjših mestih, na vaseh, v gorskih regijah, na otokih itd.; — mala družinska podjetja; — obrtniška podjetja; — samozaposleni.

2.3 Kot je EESO že dejal, so mala družinska in tradicionalna podjetja steber številnih gospodarstev po svetu, njihov razvoj pa je zelo hiter. So zelo pomembna za lokalni in regionalni razvoj ter igrajo posebno in konstruktivno vlogo v lokalnih skupnostih. Družinska podjetja lažje premostijo težave v obdobju recesije in stagnacije. Za njih je značilno posebno vodstvo, saj si njihovi lastniki zelo prizadevajo za dolgoročen uspeh, v veliki meri zato, ker so od njih odvisni finančni položaj, ugled in prihodnost družine. Za tovrstna vodstva so značilna neobičajna prizadevanja za nadaljnje delovanje podjetja, velik trud pri razvijanju odnosov z zaposlenimi ter ustvarjanje tesnejših vezi s strankami za ohranjanje podjetja. EESO je že pozval Evropsko komisijo k izvajanju aktivne strategije za spodbujanje najboljše prakse med družinskimi podjetji v državah članicah (8).

2.4 V zadnjih letih se številna mala družinska in tradicionalna podjetja soočajo z vedno večjimi težavami pri svojem delovanju, kajti: — nimajo ustreznih orodij, da bi predvidela hitre spremembe v poslovnem okolju in se jim prilagodila; — njihov tradicionalni način dela zaradi spreminjajočih se poslovnih modelov – npr. digitalizacije, učinkovitejših načinov poslovanja, razvoja novih tehnologij – ni več tako konkurenčen, kot je bil; — imajo omejen dostop do virov – npr. finančnih sredstev, informacij, človeškega kapitala, možnosti za širitev na trgu itd.; — soočajo se z organizacijskimi ovirami, kot npr. pomanjkanje časa in kakovostnega in v prihodnost usmerjenega lastništva in vodstva ter pasivnost pri spreminjanju vedenja; — imajo manj pogajalske moči in nimajo veliko možnosti za spreminjanje zunanjih dejavnikov, čeprav so od njih bolj odvisna (9).

2.5 V Evropski uniji je malo manj kot 23 milijonov malih in srednjih podjetij, pri čemer je večji delež teh, v primerjavi s celotnim številom podjetij, v južnih državah članicah EU (10). Poleg tega, da mala in srednja podjetja predstavljajo 99,8 % celotnega števila podjetij v nefinančnem poslovnem sektorju EU (11), zaposlujejo skoraj 67 % vseh zaposlenih in ustvarjajo skoraj 58 % celotne dodane vrednosti v nefinančnem poslovnem sektorju (12). Mikropodjetja, vključno s samozaposlenimi, so daleč najpogostejša med podjetji.

3. Politične smernice in prednostne naloge na ravni EU

3.1 Splošno pravilo je, da je podpora malim in srednjim podjetjem povečini namenjena povečanju njihovega obsega raziskav in inovacij ter razvoja (13). Čeprav sta zmožnost inovacij in zmožnost „prodora v svet“ dva najpomembnejša motorja rasti, so mala in srednja podjetja na teh dveh področjih običajno šibka (14). Pri polovici opredeljenih tipologij instrumentov med zadnjim finančnim obdobjem se cilji skoraj izključno nanašajo na inovacije. To so instrumenti, ki podpirajo tehnološke in netehnološke inovacije, ekološke inovacije, ustanavljanje inovativnih podjetij, raziskovalne in razvojne projekte ter prenos znanja in tehnologije.

3.2 Med obdobjem 2007–2013 (15) je „podpora ESRR za mala in srednja podjetja znašala približno 47,5 milijarde EUR (76,5 % za podporo podjetjem in 16 % vseh skupnih sredstev ESRR za to obdobje)“. Poleg tega je bilo ugotovljeno, da je bilo izmed 18,5 milijona podjetij upravičencev okoli 246 000 malih in srednjih podjetij. Primerjava med številom upravičencev in skupnim številom podjetij jasno kaže, da je ta znesek popolnoma nezadosten in da EU te zelo pomembne skupine podjetij ni uspešno podprla. Evropska komisija tega zelo pomembnega vprašanja ne obravnava zaradi pomanjkanja virov in velike raznolikosti v značilnostih teh podjetij.

3.3 V istem obdobju je bilo uporabljenih sorazmerno veliko število političnih instrumentov, pri čemer so bile med njimi velike razlike, saj so zajemali od enega do 8 000–9 000 upravičencev. Jasno je, da je oblikovanje instrumentov, ki se nanašajo na zelo nizko število upravičencev, neučinkovito. Pri tem se zastavlja vprašanje, ali je smiselno oblikovati tako veliko število instrumentov. Nadalje je treba presoditi njihovo uspešnost in učinkovitost, in sicer je treba morebitni končni učinek primerjati s človeškimi in finančnimi viri, ki so bili potrebni za njihovo oblikovanje. Hkrati so študije primerov izpostavile proces samoizbire ali „mehkega usmerjanja“, pri katerem se je samo oblikovanje določenega političnega instrumenta nanašalo na posebno skupino upravičencev (za katero je bila na splošno značilna večja zmožnost črpanja).

3.4 Iz obsežnega pregleda (16) skupno 670 političnih instrumentov iz 50 operativnih programov, ki so se izvajali v programskem obdobju, je razvidno, da so bili neenakomerno porazdeljeni med posamezne politike. Razvidno je, da je bilo manj kot 30 % vseh političnih instrumentov usmerjenih v potrebe tradicionalnih podjetij. EESO je že izrazil podporo inovativnim in hitro rastočim podjetjem (17). Vendar hkrati obžaluje, da so v primeru malih in srednjih podjetij politični instrumenti nesorazmerno in povečini namenjeni inovacijam. Večina teh podjetij v EU namreč nima in v bližnji prihodnosti tudi ne bo imela zmožnosti za razvoj inovacij, ki za osrednji del njihovega delovanja niti niso potrebne. Res je, da je inovativne izdelke mogoče razviti z zelo nizkimi stroški, hkrati pa imajo veliko možnosti za rast. Vendarle gre pri tovrstni rasti v primeru družinskih in tradicionalnih podjetij, ki imajo popolnoma drugačno filozofijo, vsekakor za izjemo in ne za normo. Določena mera inovacij je mogoča in dobrodošla, pri čemer novosti uvajajo nove generacije, saj so bolj odprtega duha. Vendar so te inovacije povečini le razdrobljene in ne predstavljajo osrednje poslovne dejavnosti teh podjetij (18).

3.5 Mala družinska in tradicionalna podjetja niso v ospredju instrumentov podporne politike, na kar kaže tudi dejstvo, da jim je namenjeno majhno število instrumentov (le 7 % vseh skupnih javnih prispevkov) v posameznih sektorjih, med katerimi je najbolj pogost sektor turizma. To se kaže tudi v dejstvu, da prihaja približno 54 % malih in srednjih podjetij, ki so upravičenci, iz sektorjev proizvodnje ter informacijske in komunikacijske tehnologije (10 %), le 16 % pa iz veleprodaje in maloprodaje ter 6 % iz gostinstva, pri čemer slednji veljajo za tradicionalne sektorje. Položaj je še slabši glede na dejstvo, da je bila v zadnjem programskem obdobju podpora malim in srednjim podjetjem oblikovana v luči globoke gospodarske krize, ob upoštevanju potrebe, da je treba vire z inovacij preusmeriti k bolj splošni rasti.

3.6 Hkrati podatki kažejo, da je v petih letih po začetku krize leta 2008 število malih in srednjih podjetij naraslo, medtem ko sta obseg dodane vrednosti in število zaposlenih padala (19). Iz statističnih podatkov je razvidno, da je v tem obdobju „podjetništvo iz nujnosti“ vodilo pred „podjetništvom zaradi priložnosti“. Ljudje so očitno poskušali najti pot iz krize, podjetja pa so poskušala preživeti, vendar podpora ni bila zadostna ali ustrezna (20).

3.7 Številne nedavne študije so jasno pokazale, da so med potrebami malih in srednjih podjetij v severni in južni Evropi precejšnje razlike, te pa so tudi na nacionalni ravni. To stališče je v celoti podprto tudi v letnem poročilu Evropske komisije o evropskih malih in srednjih podjetjih 2014/2015, v katerem je navedeno, da najnižje vrednosti dosegajo predvsem države južne Evrope. Te države beležijo izjemno nizko stopnjo uspešnosti projektov, med drugim v delu programa Obzorje 2020, namenjenem malim in srednjim podjetjem.

3.8 Dodaten resen izziv pri nudenju učinkovite podpore malim družinskim in tradicionalnim podjetjem je dejstvo, da so politike podpore povečini oblikovane na podlagi velikosti podjetij in ne na podlagi bolj bistvenih značilnosti, ki imajo večji vpliv na njihovo delovanje. Ta pristop je morda zastarel in preveč splošen ter ne upošteva različnih potreb posameznih skupin, kot so mala družinska in tradicionalna podjetja. EESO zato v svojih mnenjih neprestano poudarja potrebo po bolj ciljno usmerjenih in natančneje opredeljenih podpornih politikah za mala in srednja podjetja v Evropi ter po posodobitvi opredelitve malih in srednjih podjetij, da bi ta bolje odražala njihovo raznolikost (21).

3.9 EESO je zaskrbljen nad dejstvom, da je doslej le mali delež podpore ERDF zabeležil učinek (22) in dokazal, da dejansko vpliva na gospodarstvo. Zaradi tega se poraja vprašanje, kolikšen je resnični učinek sredstev, namenjenih za podporo malim in srednjim podjetjem. EESO vztraja, da je treba izvesti dejansko oceno učinka, vključno z analizo podpore, namenjene malim družinskim in tradicionalnim podjetjem.

3.10 ESRR ni edini vir podpore za mala družinska in tradicionalna podjetja. Podporo malim in srednjim podjetjem nudijo tudi drugi viri, kot so Evropski sklad za pomorstvo in ribištvo (EMFF) (23), Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) (24) ali Evropski socialni sklad (ESS) (25). Uporabljati jih je mogoče ločeno ali s pomočjo teritorialnih instrumentov (lokalnega razvoja, ki ga vodi skupnost, in celostnih teritorialnih naložb). Vendar pa niso namenjena malim družinskim in tradicionalnim podjetjem, za katera gre zelo nizek delež njihovih sredstev. Po navedbah predstavnikov malih družinskih in tradicionalnih podjetij se njihovih potreb ne razume dobro in nanje ni ustreznega odgovora.

3.10.1 To je mogoče pojasniti z dejstvom, da so tvorci politik in uprave na ravni EU ter na nacionalni in lokalni ravni na nekaterih področjih oblikovanja politike preveč okoreli ter ne upoštevajo stališč podjetij in socialnih partnerjev, da bi lahko bolje razumeli resnične potrebe malih in zelo malih podjetij.

3.10.2 Krivde seveda ne gre pripisati le upravam, temveč tudi posredniškim organizacijam, ki niso uspešno posredovale informacij o resničnih potrebah malih in srednjih podjetij. Dober primer tega je, da so, kot kaže, med malimi in srednjimi podjetji najbolj priljubljena nepovratna sredstva, medtem ko se v razpravi o politiki vse bolj poudarjajo lastniško financiranje, vračljiva podpora in neposredna pomoč.

3.10.3 Prav tako se zdi, da so partnerstva med podjetji in raziskovalnimi centri ter uporaba posrednikov za pomoč malim in srednjim podjetjem manj razširjeni, kot je bilo načrtovano, kljub temu da je tem vidikom namenjeno veliko pozornosti. Deloma se razloge za to pripisuje krizi, vendar bi lahko tvorci politik za pomoč lokalnemu gospodarstvu v težkem položaju v času gospodarske recesije izbrali bolj „tradicionalne“ instrumente politike.

3.10.4 Predvsem mala družinska in tradicionalna podjetja skoraj nimajo možnosti uporabe različnih specifičnih finančnih instrumentov, saj jih je težko izvajati, prav tako pa nimajo izkušenj in znanja.

4. Obravnavati je treba velike razlike med malimi in srednjimi podjetji

4.1 Delež izvoza v prometu je v malih podjetjih praviloma nižji kot v srednjih in velikih podjetjih, iz česar je mogoče sklepati, da obstaja sorazmerje med velikostjo podjetij in njihovimi izvoznimi zmožnostmi.

4.2 Za mala in srednja podjetja ter zagonska podjetja je resna težava dostop do financiranja. EESO je v informativnem poročilu opozoril na dejstvo, da dejavnosti malih in srednjih podjetij že od leta 2008 omejuje pomanjkanje ustreznega financiranja (26). Čeprav so se razmere nedavno izboljšale, je napredek počasnejši pri manjših podjetjih, pri čemer se spet pokaže pomen velikosti podjetij za njihove potrebe in uspešnost. Nadalje se mala in srednja podjetja pri svojem financiranju opirajo predvsem na bančna posojila, vendar pa jim bančni sistem ni ustrezno prikrojen, še zlasti ne malim družinskim in tradicionalnim podjetjem.

4.3 Finančna pomoč v zadnjem času je bila večinoma osredotočena na zagonska podjetja, ki predstavljajo zelo majhen delež malih in srednjih podjetij v EU. Pereča potreba po kapitalu za financiranje podjetij v fazi širitve pa medtem še ni bila ustrezno obravnavana, kar velja tudi za veliko večino tradicionalnih podjetij, ki potrebujejo sredstva že za samo financiranje svojega rednega poslovanja, ki ga je prizadela nedavna kriza. Poroča se o bančnih zlomih, ko nekatera mala podjetja nehajo poslovati, ker imajo preprosto težave z likvidnostjo.

4.4 Druga resna težava, s katero se soočajo mala in srednja podjetja v nasprotju z velikimi podjetji, je dostop do informacij in novih trgov. Težje jim je tudi zaposliti in obdržati visoko usposobljeno delovno silo ter izpolnjevati naraščajoče zakonske in upravne zahteve. V še toliko slabšem položaju so mala in srednja podjetja v manj razvitih regijah EU, ki v okviru svoje vrednostne verige nimajo možnosti za sodelovanje z večjimi družbami, nimajo toliko priložnosti, da bi sodelovala v konkurenčnih grozdih, ne prejemajo dovolj javnih dobrin, nimajo dostopa do velikega števila zmogljivosti in ustanov za podporo, pogosto pa se soočajo z upadanjem števila strank. Zaradi vseh teh dejavnikov imajo lahko tudi višje stroške pri vključevanju svojih izdelkov na trg.

4.5 Za tradicionalna mala in srednja podjetja ter tista s sedežem v manj razvitih regijah EU zato niso ključnega pomena politični instrumenti, osredotočeni na spodbujanje inovativnosti, dostop do novih trgov, internalizacijo, dostop do kapitalskih trgov itd., temveč tisti, ki prispevajo k izboljšanju podjetij in doseganju boljših rezultatov pri njihovih temeljnih dejavnostih, kot je omogočanje boljšega dostopa do običajnega bančnega financiranja, informacij, usposobljene delovne sile in takojšnjih poslovnih priložnosti (izboljšanje dnevnega poslovanja). Za ta podjetja prav tako kratkoročno ni smiselno spreminjati vedenja, saj je najprej treba spremeniti splošni okvir, v katerem delujejo.

4.6 Medtem ko v nekaterih državah podjetniški inkubatorji nemoteno delujejo, pa so v drugih njihovi pozitivni učinki zelo omejeni. Ključni dejavniki za uspeh so izmenjava operativnih sredstev in podpornih mrež, ki v manj razvitih regijah EU načeloma niso dobro razviti.

4.7 Vse večji pomen proizvodnje na znanju temelječih vsebin kot konkurenčne prednosti ustvarja dodatne razlike med malimi in srednjimi podjetji. Povzroča razkorak med podjetji z visoko rastjo in tistimi, katerih razvoj je otežen zaradi ovir, ki so običajno povezane z njihovo majhnostjo, lokacijo in bazo strank.

4.8 EESO poziva Evropsko komisijo, naj podpre pristop „najprej deluj za male“ ter pri oblikovanju političnih instrumentov malim družinskim in tradicionalnim podjetjem nameni posebno pozornost.

4.9 Pred 30 ali 40 leti je bilo v Evropi veliko regij, ki so zaostajale za drugimi, ker so bile zaradi geografske lege ali po funkcionalnosti odmaknjene od motorjev gospodarske rasti. Nekatere izmed njih so sedaj uspešne zahvaljujoč odprtim, odgovornim in neskorumpiranim lokalnim oblastem, učinkovitem delovanju podjetniških organizacij in vzpostavitvi dobro delujočih lokalnih poslovnih mrež.

5. Izzivi in načini za spopadanje z njimi za učinkovitejše spodbujanje razvoja malih družinskih in tradicionalnih podjetij

5.1 Dostop do financiranja je pereč problem. V primerjavi z večjimi podjetji beležijo mala družinska in tradicionalna podjetja več nihanj pri svojih dobičkih, obstoju in rasti, zaradi česar se srečujejo s posebnimi težavami pri financiranju. Mala in srednja podjetja se običajno soočajo z višjimi obrestnimi merami ter kreditnimi omejitvami, ki so posledica pomanjkanja zavarovanja. Težave pri financiranju se precej razlikujejo med podjetji, ki rastejo počasi, in tistimi, ki se hitro povečujejo.

5.2 Dostop nekaterih skupin malih in srednjih podjetij do tveganega kapitala se je izboljšal s širitvijo skladov tveganega kapitala, trgov zasebnih lastniških vrednostnih papirjev – vključno z neuradnimi trgi in poslovnimi angeli – in množičnega financiranja ter z razvojem unije kapitalskih trgov na splošno. Vendar pa mala družinska in tradicionalna podjetja od teh trendov verjetno ne bodo imela večje koristi in bodo še naprej ostala zelo odvisna od tradicionalnih bančnih posojil. Tudi inovativna podjetja, zagonska podjetja in srednja podjetja se pri uporabi teh instrumentov včasih srečujejo s težavami, med državami pa ostajajo velike razlike zaradi različnih ravni razvoja lokalnih kapitalskih trgov in pomanjkanja ustrezne zakonodaje.

5.3 Politika Evropske komisije za olajšanje dostopa do financiranja z zagotavljanjem jamstev je dobrodošla. Vendar pa se zdi, da se pri izbrani shemi pojavljajo izkrivljanja na trgu jamstev in navsezadnje nenačrtovane posledice za dejavnosti jamstvenih institucij. Na voljo so empirični dokazi (v tem primeru Španija), da komercialne banke izrecno predlagajo, da njihovi obstoječi posojilojemalci prosijo za jamstvo – ki naj jim ga neposredno izda EU v obliki neposrednega jamstva –, zato da je banka z jamstvom sposobna kriti trenutna tveganja, ne da bi ji bilo treba povišati razred tveganja. Iz tega pa so izločena mala in srednja podjetja v slabšem položaju, torej tista, ki težko pridobijo posojilo. Učinkovitost uporabe javnega denarja in učinek finančnega vzvoda na trgu in v širšem gospodarstvu se bosta povečala z obsežnejšo razdelitvijo javnega denarja preko posrednih osebnih jamstev.

5.4 Za mala družinska in tradicionalna podjetja ostajajo velika ovira evropska in lokalna zakonska bremena, saj običajno nimajo ustreznih sredstev za soočanje s težavami, ki nastajajo zaradi čezmerne regulacije. Zato bi morali tem podjetjem olajšati dostop do informacij o predpisih ter zagotoviti, da so bolje informirana o tehničnih in okoljskih standardih. Tvorci politik morajo zagotoviti, da postopki za ugotavljanje skladnosti ne bodo po nepotrebnem dragi, zapleteni in dolgi. Prav tako bi morala ustrezna lokalna poslovna združenja izvajati sistematičen in skrben nadzor nad novimi predpisi in njihovim izvajanjem.

5.5 Potreben je dostop do boljših informacij, in to ne le v zvezi z regulativnimi zahtevami. Tradicionalna in družinska podjetja prav tako nujno potrebujejo informacije o lokalnem poslovnem okolju in o tržnih priložnostih na regionalni ravni. S sodobnimi tehnologijami je mogoče zelo znižati informacijsko vrzel, če so oblikovane na uporabniku prijazen način. Zelo bi pomagalo, če bi vzpostavili sistem „vse na enem mestu“, kjer bi bile na enem mestu dostopne vse informacije, ki vplivajo na strategije in odločitve podjetij, kot to že obstaja v nekaterih državah. Z ukrepi za spodbujanje informacijskih mrež je treba prilagoditi podatkovne zbirke in se izogniti preobilju informacij.

5.6 Nedavni ukrepi za olajšanje dostopa do trgov so usmerjeni predvsem na mednarodne trge. Politika na tem področju si prizadeva za odpravljanje pomanjkljivosti, s katerimi se srečujejo mala in srednja podjetja, ker nimajo dostopa do človeških virov, zunanjih trgov in tehnologije. Vendar pa, kot je že bilo obravnavano prej v besedilu, za mala družinska in tradicionalna podjetja to pogosto ne igra nobene vloge. Zaradi tega bi bilo treba napore usmeriti v boljše usklajevanje med organizatorji trgovinskih misij na regionalni ravni in v nudenje boljše pomoči pri iskanju zanesljivih poslovnih partnerjev. Še ena možnost na tem področju je okrepitev prizadevanj za povečanje deleža malih podjetij pri sklepanju pogodb o javnih naročilih.

5.7 Zelo specifičen problem, s katerim se v zadnjem času soočajo mala družinska in tradicionalna podjetja, je dostop do usposobljene delovne sile. Demografska slika na oddaljenih območjih in v številnih regijah, ki zaostajajo v razvoju, je vse slabša, posledično pa v številnih krajih zelo primanjkuje usposobljene delovne sile. Zato je treba podjetjem pomagati pri prepoznavanju in privabljanju človeških virov kot tudi pri usposabljanju zanje. Programi usposabljanja bi morali biti prilagojeni in bi morali potekati izven glavne sezone. Prav tako bi moral obstajati sistem za njihovo redno organiziranje, saj se lahko zgodi, da se mala podjetja soočajo z visoko stopnjo odpovedi.

5.8 V družinskih podjetjih je pogosto, da otroci, ki prihajajo iz iste družine ali pa tudi ne, delajo za podjetje. To je običajno in je dobro za poslovanje, saj omogoča nemoten prehod podjetja z ene generacije na drugo oziroma seznanitev s prihodnjim delom. V takih primerih bi morali lastniki/direktorji vedno upoštevati, da morajo biti delovni pogoji v skladu s konvencijama MOD št. 182 in št. 138 o delu otrok.

5.9 Usposabljanje je potrebno, vendar ne le za zaposlene v malih družinskih in tradicionalnih podjetjih. Bančni uslužbenci in združenja delodajalcev na podeželskih in oddaljenih območjih pogosto nimajo znanja o različnih programih in možnostih, ki jih ponuja Evropska komisija, ter z njimi povezanih dokumentih in postopkih. Ta mreža posrednikov je izjemo pomembna za učinkovito pomoč malim družinskim in tradicionalnim podjetjem. Spodbujati je treba informativne programe in izmenjavo najboljših praks med posredniki. Prav tako bi bilo treba organizirati točko „vse na enem mestu“ za vse vrste financiranja in programov.

5.10 Pomemben politični ukrep bi moral biti izboljšanje kakovosti dela lastnikov/direktorjev malih družinskih in tradicionalnih podjetij, saj je s tem neposredno povezano vse v podjetjih. To je mogoče storiti s spodbujanjem izobraževanja in/ali omogočanjem lahkega dostopa do svetovalnih storitev. Korak v pravo smer bi lahko bil spodbujanje vseživljenjskega učenja – spletnih učnih orodij v zvezi s področji, kot so poslovno načrtovanje, proizvodni standardi, potrošniška zakonodaja ali drugi predpisi.

5.11 Še en ukrep bi lahko bil, da se mala družinska in tradicionalna podjetja spodbuja k temu, da svoje dobičke ponovno vložijo v naložbe. Če se bo podjetja k temu spodbujalo, bodo postala stabilnejša in manj odvisna od bančnih posojil ter tako manj ranljiva v primeru krize.

5.12 Zelo koristno bi bilo zbrati primere najboljše prakse iz različnih držav v sektorjih, kjer je veliko malih družinskih in tradicionalnih podjetij, kot so turizem, kmetijstvo, ribištvo itd., in jih predstaviti državam članicam.

V Bruslju, 18. oktobra 2017 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Georges DASSIS

(1) Glej mnenja EESO o političnih ukrepih za mala in srednje velika podjetja, UL C 27, 3.2.2009, str. 7, mednarodnih javnih naročilih, UL C 224, 30.8.2008, str. 32, aktu za mala podjetja, UL C 182, 4.8.2009, str. 30, in izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov, UL C 54, 19.2.2011, str. 44, ter informativno poročilo o dostopu MSP do financiranja (EESC-2014-06006-00-00-RI-TRA).

(2) Glej mnenja EESO o družinskih podjetjih, UL C 13, 15.1.2016, str. 8, pregledu „Akta za mala podjetja“, UL C 376, 22.12.2011, str. 51, in različnih oblikah podjetij, UL C 318, 23.12.2009, str. 22.

(3) Začetna ocena učinka, (2017)2868537, 8. junij 2017.

(4) Člen 4 priloge, Priporočilo Komisije 2003/361/ES.

(5) Direktiva 2013/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013.

(6) Mala tradicionalna podjetja so tista, ki že dolgo časa ohranjajo isti poslovni model, njihove stranke pa so sorazmerno male skupnosti, npr. male restavracije in okrepčevalnice, neodvisne bencinske postaje, pekarne, družinski hoteli, mala prevozniška in trgovinska podjetja itd.

(7) Za družinska podjetja ne obstaja ena sama opredelitev, temveč več delovnih opredelitev, ki so se skozi leta spreminjala. V skladu z njimi naj bi bilo družinsko podjetje tisto, v katerem posle v veliki meri nadzira družina prek svojega lastništva ali vodilnih položajev. (Sciascia in Mazzola, Family Business Review (Revija za družinska podjetja), zvezek 21, št. 4, 2008). Družinska podjetja skupaj predstavljajo več kot 85 % vseh podjetij v državah OECD. Nekatera med njimi so zelo velika podjetja, to mnenje pa se osredotoča na mala družinska podjetja.

(8) Glej mnenje EESO o družinskih podjetjih, UL C 13, 15.1.2016, str. 8.

(9) Različne študije (npr. Evropski parlament, 2011; CSES, 2012; EK 2008; OECD, 1998).

(10) Mala in srednja podjetja so opredeljena v Priporočilu Komisije 2003/361/ES in se jih nadalje deli v tri skupine: mikro, mala in srednja podjetja, in sicer glede na njihovo število zaposlenih in promet. Glavni statistični viri ne ponujajo podatkov o podjetjih, ki so opredeljena kot mala in srednja podjetja, zaradi stroge uporabe prej omenjene opredelitve teh podjetij. Podatki, ki so na voljo, temeljijo na merilih v zvezi s številom zaposlenih. Iz tega razloga na omenjeni opredelitvi temeljijo tudi statistični podatki, navedeni v tem mnenju. Omeniti je treba, da naj sicer merila glede prometa in/ali bilančnih vsot ne bi bistveno spremenila statističnih podatkov, bi pa na izide v veliki meri vplivala pravila v zvezi s samostojnostjo podjetij. V študiji, ki so jo opravili v Nemčiji, se je z uporabo teh pravil skupno število „malih in srednjih podjetij“ znižalo za 9 % (CSES, 2012).

(11) Nefinančni poslovni sektor tvorijo vsi sektorji gospodarstev 28 držav članic EU, z izjemo finančnih storitev, vladnih služb, izobraževanja, zdravstva, umetnosti in kulture, kmetijstva, gozdarstva in ribištva.

(12) Letno poročilo o evropskih malih in srednjih podjetjih 2014/2015, Evropska komisija.

(13) Končno poročilo, delovni sveženj 2, naknadna ocena programov kohezijske politike 2007–2013, s poudarkom na Evropskem skladu za regionalni razvoj (ESRR) in Kohezijskem skladu, pogodba: 2014CE16BAT002, http://ec.europa.eu/regional_policy/en/policy/evaluations/ec/2007-2013/.

(14) Podpora malim in srednjim podjetjem – Krepitev raziskav in inovacij v malih in srednjih podjetjih in njihov razvoj, delovni sveženj 2, prvo vmesno poročilo, zvezek I: Zbirno poročilo, Naknadna ocena programov kohezijske politike, 2007–2013, s poudarkom na Evropskem skladu za regionalni razvoj (ESRR) in Kohezijskem skladu, pogodba: 2014CE16BAT002, julij 2015.

(15) Isti vir kot pri opombi 13.

(16) Isti vir kot pri opombi 14.

(17) Glej mnenje EESO na lastno pobudo Spodbujanje inovativnih in hitro rastočih podjetij, UL C 75, 10.3.2017, str. 6.

(18) Dober primer je podeželski turizem, ki se pri svojem trženju sedaj v veliki meri opira na digitalne platforme.

(19) Evropska komisija, Zbirka podatkov o oceni uspešnosti malih in srednjih podjetij (izdaja iz leta 2014).

(20) „Podjetnik iz nujnosti“ je oseba, ki postane podjetnik, ker nima nobene druge boljše možnosti. „Podjetnik zaradi priložnosti“ je oseba, ki se namenoma odloči, da bo ustanovila podjetje, ker meni, da obstajajo še neizkoriščene ali malo izkoriščene možnosti. Iz podatkov je razvidno, da imata podjetništvo iz nujnosti in podjetništvo zaradi priložnosti zelo različen učinek na gospodarsko rast in razvoj. Podjetništvo iz nujnosti na splošno nima vpliva na gospodarski razvoj, medtem ko je vpliv podjetništva zaradi priložnosti pozitiven in precejšen.

(21) UL C 383, 17.11.2015, str. 64.

(22) Po informacijah, ki jih je mogoče pridobiti iz sistema nadzora in dodatnih virov (npr. ad hoc ocena), le za 12 % vseh političnih instrumentov obstajajo trdni dokazi o njihovi koristnosti. Politični instrumenti, ki jih je mogoče oceniti kot neučinkovite, predstavljajo do 5 %.

(23) https://ec.europa.eu/fisheries/cfp/emff_en

(24) https://ec.europa.eu/agriculture/cap-funding_en

(25) http://ec.europa.eu/esf/home.jsp

(26) Glej informativno poročilo EESO Dostop malih in srednje velikih podjetij (MSP) ter podjetij s srednje veliko tržno kapitalizacijo do financiranja v obdobju 2014–2020: priložnosti in izzivi.