SL Uradni list Evropske unije C 27/114

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu direktive Sveta o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice, ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici

COM(2007) 638 konč. – 2007/0229 (CNS)

(2009/C 27/24)

Svet je 7. februarja 2008 sklenil, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog direktive Sveta o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice, ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 10. junija 2008. Poročevalec je bil g. PARIZA CASTAÑOS).

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 446. plenarnem zasedanju 9. in 10. julija 2008 (seja z dne 9. julija) s 140 glasovi za, 3 glasovi proti in 7 vzdržanimi glasovi.

1. Uvodne ugotovitve

1.1 Od Evropskega sveta v Tampereju, kjer je EU sklenila, da bo spodbujala skupno politiko na področju priseljevanja, je preteklo že osem let, vendar pa je bil dosežen le majhen napredek na področju temeljnih vidikov te politike, to je politike in zakonodaje v zvezi s sprejemom priseljencev. Sprejem še vedno urejajo nacionalne zakonodaje, brez kakršnega koli usklajevanja na ravni EU, zato so te zelo različne in odražajo nasprotujoče si politike.

1.2 Preteklo je že več kot šest let, odkar je Komisija pripravila predlog direktive o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav, ki opravljajo plačane dejavnosti in dejavnosti na podlagi samozaposlitve (1). Mnenji EESO in Parlamenta o tem predlogu sta bili pozitivni (2). Kljub temu pa predlog ni prišel dalj od prvega branja v Svetu. Od takrat so nekatere države pripravile novo zakonodajo o ekonomski migraciji z zelo različnimi pristopi.

1.3 V prihodnjih letih bomo Evropejci potrebovali nove ekonomske priseljence, ki bodo prispevali h gospodarskemu in družbenemu razvoju (3). Demografski položaj kaže, da lizbonska strategija lahko propade, če ne spremenimo politik priseljevanja. Potrebne so aktivne politike za sprejem tako bolj kot manj kvalificiranih delavcev.

1.4 Nerazumljivo je, da so v Svetu Evropske unije nekatere vlade dale veto na zakonodajni predloge Komisije in da ohranjajo stare omejevalne politike iz preteklih obdobij. Medtem pa se širita siva ekonomija in nezakonito zaposlovanje, kar učinkuje kot prava vaba za priseljence brez dokumentov. Ker nimamo skupne evropske zakonodaje, evropske države sprejemajo nove zakonodaje z zelo različnimi političnimi pristopi, to pa dodatno zapleta proces usklajevanja. Različni politični pristopi ter posledično različne zakonodaje povzročajo zmedo in negotovost med državljani.

1.5 EESO je predlagal, da Svet Evropske unije pri zakonodaji o sprejemu priseljencev opusti pravilo soglasja in odloča s kvalificirano večino po postopku soodločanja z Evropskim parlamentom (4). Le tako je možno pripraviti kakovostno zakonodajo, ki bo prinesla napredek pri usklajevanju na ravni EU.

1.6 EESO je zadovoljen, da Lizbonska pogodba vključuje zakonodajo o priseljevanju v redni postopek (pobuda Komisije, kvalificirana veličina v Svetu in soodločanje Parlamenta).

1.7 Kljub temu pa se o tej direktivi v Svetu razpravlja po brezplodnem pravilu soglasja. Zato Odbor ponavlja to, kar je predlagal v mnenju o Haaškem programu (5): „Do te spremembe pa mora priti čim hitreje in še pred obravnavo novih zakonodajnih predlogov“. EESO predlaga Odboru, naj sprejme postopek „premostitve“, ki že velja za področje azila, da bi te direktive sprejeli s kvalificirano večino in soodločanjem Parlamenta.

1.8 Odbor je že poudaril, „da je bolje kot sektorske zakonodajne predloge vzpostaviti celovit (horizontalen) zakonodajni okvir. Predlog direktive o sprejemu, ki ga je pripravila Komisija in ki ga je EESO z nekaterimi spremembami podprl, je še vedno dober zakonodajni predlog. Da bi ga dopolnili, bi lahko pripravili posebne predpise za sektorska vprašanja in posebne pogoje. Če bi se Svet Evropske unije odločil za sektorski pristop zgolj pri sprejemanju visoko kvalificiranih priseljencev, to ne bi koristilo urejanju velikega dela migracijskih tokov, bilo bi pa tudi diskriminatorno. Ta možnost se seveda Svetu lahko zdi enostavnejša, vendar pa se oddaljuje od evropskih potreb“ (6).

1.9 Lizbonska pogodba določa meje skupne zakonodaje, s tem ko državam članicam daje pravico, da določijo število priseljencev, ki jih bodo sprejele na svoje ozemlje. Ta omejitev ni ovira za pospešitev doseganja večje stopnje usklajenosti zakonodaje v Evropski uniji. Jemati jo je treba kot spodbudo za upravljanje nacionalnih politik priseljevanja s pomočjo skupnih in transparentnih postopkov. Za izdajo delovnih dovoljenj in dovoljenj za bivanje bodo pristojne oblasti držav članic, ki bodo delovale v okviru zakonodaje EU. Tako bo vsaka država v sodelovanju s socialnimi partnerji lahko določila kakšen profil priseljencev potrebuje. Nacionalne zakonodaje bodo v okviru evropske zakonodaje morale upoštevati posebne okoliščine posameznih držav.

1.10 Ta predlog direktive, ki je horizontalnega značaja, ker določa enoten postopek obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice, ter skupne pravice za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, izpolnjuje namen Evropske unije, da bi ustvarila celovito politiko priseljevanja.

1.11 Gre za cilj, ki ga je sprejel že Evropski svet v Tampereju oktobra 1999, ki je v sklepni izjavi navedel, da mora EU zagotoviti enako obravnavanje državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo na ozemlju njenih držav članic, ter da morajo zanje veljati iste pravice in obveznosti kot za državljane Evropske unije.

1.12 Po drugi strani pa je Haaški program novembra 2004 priznal, da „bo zakonito priseljevanje igralo pomembno vlogo pri spodbujanju na znanju temelječega gospodarstva v Evropi in spodbujanju gospodarskega razvoja ter tako prispevalo k uresničevanju lizbonske strategije“.

1.13 Komisija je leta 2004 pripravila zeleno knjigo (7) s ciljem začeti razpravo in obdobje posvetovanja o urejanju ekonomskih migracij v EU. EESO je pripravil mnenje (8), v katerem je predlagal, da EU dobi skupno zakonodajo o sprejemu priseljencev, ki bo v veliki meri usklajena, in poudaril, da je bolje imeti horizontalno kot sektorsko zakonodajo.

1.14 Evropski svet je decembra 2006 sprejel akcijski načrt na področju zakonitega priseljevanja, ki naj bi izpolnil dva cilja:

1.14.1 opredelil pogoje sprejema za določene kategorije priseljencev, ki naj bi bile predmet štirih posebnih zakonodajnih predlogov, ki bi se nanašali na: visokokvalificirane delavce, sezonske delavce, plačane pripravnike ter na osebe, ki jih podjetje začasno premesti;

1.14.2 določil splošni okvir pravičnega pristopa, ki bi temeljil na spoštovanju pravic na področju preseljevanja delavcev.

2. Predlog direktive

2.1 Namen predloga direktive je zagotoviti pravno varnost delavcem tretjih držav, ki so bili že sprejeti, ter poenostaviti postopke za nove prosilce.

2.2 Trenutno države članice EU zelo različno obravnavajo priseljene delavce.

2.3 Do velikih neenakosti prihaja tudi pri obravnavi priseljencev v primerjavi z delavci iz EU.

2.4 Cilj direktive je uvesti enoten postopek obravnavanja vlog za izdajo enotnega dovoljenja za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice, ter imeti na voljo skupen sklop pravic za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici: delovne pogoje, plačo, odpoved, združevanje, dostop do poklicnega usposabljanja ter najvažnejših storitev socialnega varstva itd.

2.5 To je horizontalna direktiva, ki zajema tako ekonomske priseljence kot osebe, ki so bile sprva sprejete iz drugih razlogov, ne zaradi zaposlitve, in so pozneje dobile pravico do dela na podlagi drugih določb EU in nacionalnih določb (združevanje družine, begunci, študentje, raziskovalci itd.).

2.6 Iz njenega področja uporabe so izključeni čeznacionalni delavci (9), ki ne štejejo kot del trga dela države članice, osebje, premeščeno znotraj podjetja, ponudniki pogodbenih storitev, diplomirani pripravniki, sezonski delavci in osebe, ki so dobile status rezidentov za daljši čas.

2.7 S to direktivo se uvaja obveznost držav članic, da vlogo za delo in prebivanje na ozemlju države članice obravnavajo v enotnem postopku obravnavanja vlog – in če je vloga odobrena – izdajo enotno dovoljenje, ki prosilcu omogoča bivanje in delo.

2.8 Zato mora vsaka država članica določiti pristojni organ za sprejemanje vlog in izdajanje dovoljenja, ne da bi to vplivalo na odgovornost in pristojnost drugih nacionalnih organov za obravnavanje vlog ter odločanje o njih.

2.9 Enotno dovoljenje mora imeti usklajeno obliko dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav v skladu z Uredbo (ES) št. 1030/2002.

2.10 Enotno dovoljenje daje imetnikom pravico do vstopa in bivanja na ozemlju države članice ter prost dostop do celotnega ozemlja, prosto prehajanje skozi ostale države članice ter opravljanje dejavnosti, ki so navedene v dovoljenju.

2.11 V zvezi z enotnim postopkom so določena postopkovna jamstva, kot je potreba po obrazložitvi in utemeljitvi v primeru zavrnitve vloge: pogoje in merila zavrnitve vsekakor določa nacionalna zakonodaja, saj gre za pristojnost držav članic.

2.12 Uvaja se tudi obveznost pravnega sredstva v primeru zavrnitve; pravica do pravnega sredstva mora biti navedena v pisnem uradnem obvestilu o zavrnitvi, ki se ga pošlje prosilcu. Obvestiti ga je treba tudi o dokumentih, ki jih je treba priložiti vlogi, ter o taksah, ki jih je treba plačati.

2.13 Glede pravic je določen minimalen standard, na katerem mora temeljiti enako obravnavanje vseh, ki jim je bilo izdano enotne dovoljenje, ne da bi to vplivalo na pravico držav članic, da sprejmejo ugodnejše določbe.

2.14 Določeno je, da so delavci iz tretjih držav upravičeni do enakega obravnavanja kot državljani, vsaj glede: — delovnih pogojev, vključno s plačo in odpovedjo, ter zdravja in varnosti na delovnem mestu; — svobode združevanja in pripadnosti ter članstva v organizacijah, ki zastopajo delavce ali delodajalce, ali v kateri koli poklicni organizaciji; — izobraževanja in poklicnega usposabljanja; — priznavanja diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopki; — področij socialne varnosti, kakor so opredeljena v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71, ki se uporablja tudi za osebe, ki pridejo v državo članico iz tretje države; — plačil za pridobljeno pokojnino v primeru selitve v tretjo državo; — davčnih ugodnosti; — dostopa do blaga in storitev, vključno s postopki za pridobitev stanovanj in pomočjo, ki jo nudijo službe za zaposlovanje.

2.15 Države članice lahko omejijo enako obravnavanje: — z zahtevanjem dokazila o ustreznem znanju jezika za dostop do izobraževanja in usposabljanja; — z omejevanjem pravic glede štipendij za študij; — z omejevanjem enakosti glede delovnih pogojev (plača, odpustitev, zdravje in varnost pri delu), svobode združevanja, davčnih ugodnosti ter pravic glede socialne varnosti na delavce iz tretjih držav, ki so v delovnem razmerju.

2.16 Glede priznavanja diplom predlog zagotavlja enako obravnavanje ob uporabi nacionalnih postopkov, pri čemer se sklicuje na Direktivo 2005/36/ES, po kateri morajo biti državljanu tretje države, ki je pridobil kvalifikacije v drugih državah članicah, te kvalifikacije priznane na enak način kot državljanom EU.

2.17 Enako obravnavanje je zagotovljeno glede dostopa do blaga in storitev, vključno s stanovanji, vendar lahko države članice pri socialnih stanovanjih to pravico omejijo na državljane tretjih držav, ki bivajo ali imajo pravico do bivanja v državi članici za obdobje najmanj treh let.

2.18 Direktiva na koncu zagotavlja spoštovanje ugodnejših določb sporazumov Skupnosti ali ugodnejših mednarodnih instrumentov, vključno s tistimi, ki jih je sprejel Svet Evrope in se nanašajo na delavce iz tretjih držav, ki so državljani držav članic Sveta Evrope. Poleg tega predlog ne posega v ugodnejše določbe mednarodnih konvencij, ki prepovedujejo diskriminacijo na podlagi narodnosti.

3. Splošne ugotovitve

3.1 EESO je predlagal, da Svet Evropske unije pri sprejemanju zakonodaje o priseljencih opusti pravilo soglasja in odloča s kvalificirano večino po postopku soodločanja z Evropskim parlamentom (10). Le tako je možno pripraviti kakovostno zakonodajo, ki bo prinesla napredek pri usklajevanju na ravni EU.

3.2 EESO je zadovoljen, da Lizbonska pogodba vključuje zakonodajo o priseljevanju v redni postopek (pobuda Komisije, kvalificirana veličina v Svetu in soodločanje Parlamenta).

3.3 Glede na to, da bodo z ratifikacijo in začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe jasnejše pristojnosti EU in držav članic ter da bo Svet odločal s kvalificirano večino v postopku soodločanja s Parlamentom, s čimer bo preseženo sedanje pravilo soglasja, ki onemogoča sprejemanje skupne zakonodaje, Evropski ekonomsko-socialni odbor predlaga Svetu, da pri sprejemanju zakonodaje o priseljevanju uporabi redni postopek (enako kot je bilo sklenjeno za zakonodajo o azilu) in tako že vnaprej uporabi določbe Lizbonske pogodbe.

3.4 Odbor predlaga, da bi imelo delo Sveta v zvezi s to direktivo prednost pred direktivo o visokokvalificiranih delavcih (COM(2007) 637) ter ostalimi direktivami s tega področja; Komisiji pa predlaga, da pospeši pripravo ostalih direktiv o sprejemu, ki jih je predvidela za naslednje mesece (za sezonske delavce, plačane pripravnike in osebje, premeščeno znotraj podjetja).

3.5 Odbor želi, da bi EU imela ustrezno skupno zakonodajo z visoko stopnjo usklajenosti, da bi se priseljevanje kanaliziralo s pomočjo zakonitih, prožnih in transparentnih postopkov, da bi bili državljani tretjih držav obravnavani pravično, tako da bi bile njihove pravice in obveznosti primerljive z tistimi, ki jih imajo državljani EU.

3.6 Pravice in obveznosti državljanov tretjih držav, ki jih predvideva ta predlog direktive o enakem obravnavanju glede plač, delovnih pogojev, svobode združevanja, izobraževanja in poklicnega usposabljanja, so dobra podlaga za prihodnjo zakonodajo o priseljevanju.

4. Posebne ugotovitve

4.1 EESO meni, da je ta direktiva horizontalnega značaja, ki vključuje enotni postopek in sklop pravic za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v eni od držav članic, bistvenega pomena za EU, saj postavlja temelje skupni politiki na področju ekonomskih migracij. Predlog direktive upošteva pravico držav članic, da določijo število priseljencev, ki jih lahko sprejme na svoje ozemlje.

4.2 EESO želi poudariti, da je predlog Komisije pomemben za to, da EU dobi horizontalno zakonodajo o postopku sprejema in pravicah delavcev iz tretjih držav na ozemlju držav članic.

4.3 V mnenju o zeleni knjigi (11) je EESO podprl enoten postopek pri priseljevanju delavcev: „Zakonodaje posameznih držav članic se glede povezave med dovoljenjem za bivanje in dovoljenjem za delo med seboj močno razlikujejo. EESO meni, da je treba zakonodajo uskladiti na evropski ravni. Izdaja dovoljenja je v pristojnosti držav članic. Dovoljenje, ki ga izda ena od držav, mora veljati in imeti enak učinek tudi v ostalem delu EU. EESO želi, da zakonodaja birokratske postopke kar najbolj poenostavi in s tem olajša delo vsem udeleženim: priseljencem, delodajalcem, oblastem. Zaželeno bi bilo enotno dovoljenje: dovoljenje za bivanje, ki bi vključevalo dovoljenje za delo“.

4.4 V zvezi s pravicami je EESO v omenjenem mnenju o zeleni knjigi dejal: „Izhodišče te razprave mora biti načelo nediskriminacije. Priseljeni delavec mora uživati enake ekonomske, delovne in socialne pravice kot drugi delavci v isti državi, ne glede na trajanje dovoljenja za bivanje in delo“ Odbor poudarja vlogo socialnih partnerjev na različnih ravneh (podjetje, sektor, nacionalna in evropska raven) pri spodbujanju enakopravnega obravnavanja dela. EESO je v sodelovanju z Dublinsko fundacijo in evropskimi socialnimi partnerji organiziral javno posvetovanje, katerega zaključke je podal v enem od svojih mnenj (12).

4.5 V mnenju o zeleni knjigi (13) je Odbor navedel: „EESO posebej predlaga vrsto pravic, ki jih je treba dati državljanom tretjih držav, ki začasno zakonito delajo in prebivajo v neki državi članici“. Odbor opozarja, da priseljeni delavci nacionalnim oblastem države gostiteljice plačujejo davke in z zaposlitvijo povezane socialne prispevke v skladu z zakonodajo posamezne države članice.

4.6 EESO je predlagal, da bi enaki obravnavi glede dela (delovni pogoji, plača, odpusti, zdravje in varnost pri delu, pravica do združevanja itd.) dodali še: — pravico do socialne varnosti, vključno z zdravstveno oskrbo; — pravico do dostopa do blaga in storitev, vključno do stanovanja, pod enakimi pogoji kot prebivalci države; — dostop do izobraževanja in poklicnega usposabljanja; — priznavanje diplom, certifikatov in spričeval v okviru zakonodaje Skupnosti; — pravico do izobraževanja mladoletnikov, vključno s pomočmi za študij in štipendijami; — pravico do poučevanja in znanstvenih raziskav v skladu s predlogom direktive (14); — pravico do brezplačne pravne pomoči v primeru potrebe; — pravico do brezplačne pomoči pri iskanju dela (javna storitev); — pravico do učenja jezika okolja, v katerem priseljenec živi; — spoštovanje kulturne raznolikosti; — pravico do prostega gibanja in bivanja v državi članici.

4.7 EESO je leta 2004 sprejel tudi mnenje na lastno pobudo (15), v katerem Evropsko unijo in države članice poziva, naj ratificirajo Mednarodno konvencijo o varstvu pravic vseh delavcev migrantov in članov njihove družine, ki jo je sprejela generalna skupščina Organizacije združenih narodov leta 1990 (16) s ciljem spodbuditi uveljavitev temeljnih pravic delavcev migrantov po vsem svetu. EESO Komisiji predlaga, naj sprejme nove pobude za ratifikacijo te konvencije, da bi okrepili mednarodni sistem pravic priseljencev.

4.8 Odbor predlaga, da se obrazložitvenemu memorandumu direktive doda nov odstavek, da bi v zakonodaji o priseljevanju zagotovili upoštevanje predpisov Mednarodne organizacije dela (ILO), zlasti konvencij ILO o delavcih migrantih (C 97 in C 143).

4.9 EESO predlaga tudi, naj direktiva zagotavlja enakost med spoloma, ki je del pravnega reda EU, ter spoštovanje zakonodaje EU glede boja proti diskriminaciji.

4.10 Začasni delavci ne smejo biti izključeni iz področja uporabe direktive. Čeprav Komisija pripravlja posebno direktivo, EESO meni, da je treba spoštovanje načela enakega obravnavanja, zlasti na področju dela, zagotoviti tudi za to kategorijo delavcev.

4.11 Odbor izraža zaskrbljenost ter nestrinjanje glede možnosti, ki jo direktiva daje državam članicam, da omejijo enako obravnavanje (17) glede delovnih pogojev (plača in odpoved, zdravje in varnost pri delu, socialna varnost) ter glede svobode združevanja. Ta omejitev je v nasprotju s členom 2. Tovrstne omejitve lahko celo omajajo načelo nediskriminacije. Odbor meni, da je glede na sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti enako obravnavanje eno od načel prava Skupnosti.

4.12 Vsekakor si je treba te omejitve vedno razlagati z vidika drugih, ugodnejših mednarodnih zavezujočih pravnih instrumentov, konkretno Splošne deklaracije o človekovih pravicah, Mednarodnega sporazuma o civilnih in političnih pravicah ali Evropske konvencije o človekovih pravicah, poleg različnih konvencij ILO ter ugodnejših predpisov Skupnosti ali nacionalnih predpisov.

4.13 Direktiva določa, da se v primeru zavrnitve enotnega dovoljenja o tem uradno pisno obvestiti prosilca, ki se lahko pritoži pri sodišču države članice. Odbor predlaga, da bi – kadar gre za zavrnitev obnovitve, za odlog ali odvzem dovoljenja – prosilčeva pritožba (18) na sodišču zadržala izvršitev upravnega sklepa do dokončne odločitve sodišča.

4.14 Odbor za konec poudarja pomen integracije. Na lastno pobudo je pripravil več mnenj (19) s ciljem spodbujati integracijske politike, organiziral je tudi konference in posvetovanja. EU in nacionalne oblasti morajo sodelovati pri spodbujanju integracijskih politik, kajti integracija, spodbujanje enakega obravnavanja in boj proti diskriminaciji so izzivi za evropsko družbo, zlasti za lokalne oblasti, socialne partnerje in organizacije civilne družbe. Odbor sodeluje s Komisijo pri ustanavljanju evropskega foruma o integraciji (20).

V Bruslju, 9. julija 2008 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) COM(2001) 386 konč.

(2) Glej mnenje EESO z dne 16. januarja 2002 o predlogu direktive o pogojih za vstop in bivanje državljanov tretjih držav, ki opravljajo plačane dejavnosti in dejavnosti na podlagi samozaposlitve, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 80, 3.4.2002) in mnenje EP v UL C 43E, 19.2.2004 (poročevalka: ga. TERRÓN i CUSÍ).

(3) Sklepi Evropskega sveta z decembra 2006 (Načrt politike zakonitih migracij), Mnenje EESO z dne 10. decembra 2003 o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o imigraciji, integraciji in zaposlovanju, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 80, 30.3.2004).

(4) Glej mnenje EESO z dne 15. decembra 2005 o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu„Haaški program: Deset prednostnih nalog za naslednjih pet let – Partnerstvo za evropsko prenovo na področju svobode, varnosti in pravice“, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 65, 17.3.2006).

(5) Glej opombo pod črto št. 4.

(6) Glej opombo pod črto št. 4.

(7) Zelena knjiga o pristopu EU do urejanja ekonomske migracije, COM(2004) 811 konč.

(8) Glej mnenje EESO z dne 9. junija 2005 o Zeleni knjigi o pristopu EU do urejanja ekonomske migracije, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 286, 17.11.2005).

(9) Direktiva 96/71/ES.

(10) Glej opombo pod črto št. 4.

(11) Glej opombo pod črto št. 8.

(12) Glej mnenje EESO z dne 13. in 14. septembra 2006 o priseljevanju v EU in politike vključevanja: sodelovanje med regionalnimi in lokalnimi oblastmi ter organizacijami civilne družbe, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 318, 23.12.2006).

(13) Glej opombo pod črto št. 8.

(14) Glej predlog direktive Komisije COM(2004) 178 o sprejemu državljanov tretjih držav v EU zaradi izvajanja znanstvenih raziskav. Glej mnenje EESO z dne 27. oktobra 2004 o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o predložitvi predloga direktive in dveh predlogov priporočil o dovolitvi vstopa državljanom tretjih držav, ki prihajajo z namenom opravljanja znanstvenih raziskav v Evropski skupnosti, poročevalka: ga. KING (UL C 120, 20.5.2005).

(15) Glej mnenje EESO z dne 30. junija 2004 o mednarodni konvenciji o delavcih migrantih, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 302, 7.12.2004).

(16) Resolucija 45/158 z dne 18. decembra 1990, ki je začela veljati 1. julija 2003.

(17) Člen 12(2).

(18) Člen 8.

(19) Mnenje EESO z dne 21. marca 2002 o priseljevanju, integraciji in organizirani civilni družbi, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 125, 27.5.2002).

Mnenje EESO z dne 10./11. decembra 2003o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o imigraciji, integraciji in zaposlovanju, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 80, 30.3. 2004).

Mnenje EESO z dne 13. in 14. septembra 2006 o priseljevanju v EU in politike vključevanja: sodelovanje med regionalnimi in lokalnimi oblastmi ter organizacijami civilne družbe, poročevalec: g. PARIZA CASTAÑOS (UL C 318, 23.12.2006).

Konferenca na temo Imigracija: vloga civilne družbe pri integracijo, Bruselj, 9. in 10. september 2002.

(20) http://integrationforum.teamwork.fr/.