1. UVOD

Energija iz obnovljivih virov je v središču prednostnih nalog evropskega zelenega dogovora. Direktiva 2009/28/ES o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (RED I) je osrednji element v energetski politiki EU in ključna gonilna sila pri doseganju ciljev v zvezi z energijo iz obnovljivih virov za leto 2020. Cilji za leto 2020 so tudi prvi velik mejnik, ki zagotavlja podlago za izpolnitev večjih ambicij, tj. 55-odstotnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2030, kot je predvideno v načrtu za uresničitev podnebnih ciljev na podlagi evropskega zelenega dogovora. Zaradi navedene večje ambicije je EU vzpostavila uravnoteženo pot do podnebne nevtralnosti do leta 2050 s temeljitim razogljičenjem vseh sektorjev gospodarstva. V zvezi s tem je potreben prehod od sedanjega energetskega sistema k povezanemu energetskemu sistemu, ki temelji predvsem na obnovljivih virih energije. Kot je navedeno v oceni učinka v zvezi z načrtom za uresničitev podnebnih ciljev, tj. 55-odstotnega zmanjšanja toplogrednih plinov, bo moral delež obnovljivih virov energije v letu 2030 doseči 38–40 %.

V strategiji za povezovanje energetskega sistema je poudarjeno, da mora evropska energetska prihodnost temeljiti na vse večjem deležu energije, pridobljene iz geografsko razpršenih obnovljivih virov, ki prožno vključuje različne nosilce energije, ob hkratnemu ohranjanju gospodarnosti z viri ter preprečevanju onesnaževanja in izgube biotske raznovrstnosti. Čisti in obnovljivi viri energije bodo tudi gradnik gospodarskega okrevanja po krizi zaradi COVID-19. Komisija v načrtu za okrevanje gospodarstva, predstavljenem 27. maja 2020, poudarja potrebo po boljšem povezovanju energetskega sistema v okviru prizadevanj za sprostitev naložb v ključne čiste tehnologije in vrednostne verige ter povečanje odpornosti celotnega gospodarstva. V zvezi z mehanizmom za okrevanje in odpornost države članice pripravijo nacionalne načrte za okrevanje in odpornost, ki so skladni z izzivi in prednostnimi nalogami, specifičnimi za zadevno državo in opredeljenimi v okviru evropskega semestra, zlasti z izzivi in prednostnimi nalogami, ki so pomembni za zeleni in digitalni prehod ali izhajajo iz njega. Načrti za okrevanje in odpornost morajo biti skladni tudi z informacijami, ki jih države članice vključijo v nacionalne reformne programe v okviru evropskega semestra, svoje nacionalne energetske in podnebne načrte (NECP) in posodobitve teh načrtov v skladu z Uredbo (EU) 2018/1999, območne načrte za pravični prehod v okviru Sklada za pravični prehod ter partnerske sporazume in programe v okviru skladov EU.

Eden od glavnih gradnikov je začetek veljavnosti Direktive (EU) 2018/2001 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (RED II) 24. decembra 2018. Z novo direktivo se je vzpostavil trden okvir za izpolnitev zavezujočega cilja EU, in sicer najmanj 32 % energije iz obnovljivih virov v bruto porabi končne energije do leta 2030. Ta okvir temelji na napredku, doseženem v skladu z direktivo RED I, med drugim z obveznostjo držav članic, da cilje za leto 2020 uporabijo kot osnovo za svoje usmeritve v nacionalnih energetskih in podnebnih načrtih. Na podlagi vseh predloženih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov se zdaj pričakuje, da bo delež energije iz obnovljivih virov EU leta 2030 dosegel 33,1–33,7 %. Skupni prispevki držav članic kažejo, da se bo uporaba energije iz obnovljivih virov v obdobju do leta 2030 hitreje povečevala; če bodo države članice izpolnile (in presegle) svoje prispevke glede energije iz obnovljivih virov, bo torej skupni delež energije iz obnovljivih virov EU presegel cilj 32 %.

Politična prednostna naloga EU, da postane vodilna svetovna sila na področju obnovljivih virov energije, temelji na prisotnosti obnovljivih virov energije v vseh razsežnostih energetske unije. Vodilna vloga na področju tehnologije v sektorju čiste energije je pomembna (zlasti na področju vetrne in oceanske tehnologije, tehnologije pametnih omrežij in obnovljivega vodika), vendar pa so potrebna stalna prizadevanja za odpravo vrzeli in dosego konkurenčne prednosti na področju baterij in sončne fotovoltaične energije. EU se v mednarodni konkurenci uvršča visoko na področju patentov visoke vrednosti, kar pomeni, da je Evropa vodilna pri inovacijah ter izvozu novih in izboljšanih nizkoogljičnih tehnologij.

Prednosti obnovljivih virov energije močno presegajo učinke razsežnosti energetske unije. Energija iz obnovljivih virov je vir gospodarske rasti in delovnih mest za Evropejce, zlasti lokalnih delovnih mest z več kot 1,5 milijona ljudi, ki trenutno delajo v tem sektorju v EU in po ocenah ustvarijo promet v višini 158,9 milijarde EUR. V nedavnem poročilu o cenah in stroških energije v Evropi je navedeno, da so večje količine energije iz obnovljivih virov pomemben dejavnik za padec veleprodajnih cen energije v zadnjih letih. Zaradi tega bi se lahko posledično zmanjšali stroški energije za industrijo in morda izboljšala industrijska konkurenčnost. Nenazadnje pa so obnovljivi viri energije zaradi nižjih stroškov tehnologije v povezavi z digitalizacijo dejanska gonilna sila, s pomočjo katere lahko potrošniki prevzamejo ključno vlogo pri energetskem prehodu.

To poročilo ponuja najnovejši vpogled v napredek, dosežen do leta 2018, v zvezi z doseganjem nacionalnih zavezujočih ciljev glede obnovljivih virov energije do leta 2020 ter izpolnjuje druge obveznosti poročanja Komisije v skladu z direktivo RED I in direktivo o posrednih spremembah rabe zemljišč. Za oceno napredka pri doseganju cilja za leto 2020 se kot primarni vir podatkov uporabljajo statistični podatki o energiji, ki temeljijo na podatkih, ki so jih države članice poslale Eurostatu do julija 2020. To poročilo temelji tudi na petem polletnem poročilu o napredku na področju energije iz obnovljivih virov držav članic, ki zajema obdobje 2017–2018, in na dodatni tehnični analizi, opravljeni v letu 2020. Vključuje tudi pregled potenciala v smislu mehanizmov sodelovanja ter ocene upravnih okvirov in trajnostnosti pogonskih biogoriv.

Poročilo je razdeljeno na štiri glavna poglavja. V poglavju 2 je predstavljena skupna ocena na ravni EU, poglavje 3 pa vsebuje podrobnejšo analizo napredka držav članic, vključno z napovedmi za leto 2020. V poglavju 4 je ocenjena trajnostnost pogonskih biogoriv. Splošne sklepne ugotovitve in priporočila so predstavljeni v poglavju 5. Če ni izrecno navedeno, podatki v tem poročilu vključujejo Združeno kraljestvo, ki je bilo v obdobju poročanja, tj. v letu 2018, država članica EU.

2. NAPREDEK EU PRI UVAJANJU ENERGIJE IZ OBNOVLJIVIH VIROV

Leta 2018 je EU dosegla 18,0-odstotni (18,9 % v EU-27) delež energije iz obnovljivih virov v bruto porabi končne energije, kar je nad okvirno usmeritvijo 16 % za obdobje 2017–2018, medtem ko je cilj za leto 2020 doseči najmanj 20-odstotni delež (20,6 % za EU-27). Poleg tega EU kot celota presega nekoliko ambicioznejšo usmeritev, ki so jo države članice opredelile v svojih nacionalnih akcijskih načrtih za obnovljive vire energije (NREAP). V zadnjih letih so se skupni delež obnovljivih virov energije (RES) na ravni EU in sektorski deleži energije iz obnovljivih virov v sektorju za električno energijo (RES-E), sektorju ogrevanja in hlajenja (RES-H) ter v manjši meri tudi v prometnem sektorju (RES-T) stalno povečevali.

Kar zadeva posamezne sektorje, je bil delež energije iz obnovljivih virov v sektorju električne energije ter sektorju ogrevanja in hlajenja na ravni EU sistematično nad ravnmi, ki so jih države članice določile v svojih nacionalnih akcijskih načrtih za obnovljive vire energije, medtem ko je v prometnem sektorju nekoliko pod načrtovanim deležem iz nacionalnih akcijskih načrtov za obnovljive vire energije (dejansko 8,03 % v primerjavi z načrtovanega 8,50 %). Ta primanjkljaj je delno posledica razprave o politiki pogonskih biogoriv in s tem povezanih prilagoditev zakonodajnega okvira. Čeprav so bile te prilagoditve potrebne, da so se obravnavali pomisleki glede trajnostnosti, so se zaradi posledične negotovosti o prihodnjem okviru politike upočasnile naložbe v proizvodno zmogljivost za pogonska biogoriva, vključno z naprednimi pogonskimi biogorivi. Večje naložbe v proizvodno zmogljivost za napredna pogonska biogoriva, ki so posledica sprejetja direktive RED II, se v podatkih za leto 2018 ne kažejo.

Bioenergija je na splošno še naprej glavni vir energije iz obnovljivih virov v EU s približno 60-odstotnim deležem v letu 2018. Največji delež bioenergije predstavljajo trdna pogonska biogoriva z 68,4 %. Od teh trdnih pogonskih biogoriv gozdarstvo predstavlja približno 91 %. Druge oblike bioenergije so tekoča pogonska biogoriva (12,6 %), bioplin (11,6 %), obnovljivi delež komunalnih odpadkov (7,2 %) in oglje (2 %).

Slika 1: Dejanski in načrtovani deleži energije iz obnovljivih virov za EU (2005–2020, v %). Vir: Eurostat in nacionalni akcijski načrti za obnovljive vire energije.

Kar zadeva absolutno porabo energije iz obnovljivih virov, zagotavlja največji prispevek (skupno 102,9 milijona ton oljnega ekvivalenta (Mtoe) v letu 2018) sektor ogrevanja in hlajenja, ki mu tesno sledita sektor električne energije iz obnovljivih virov (90,3 Mtoe) in prometni sektor (25,1 Mtoe) .

Glavni obnovljivi viri, ki se uporabljajo v sektorjih porabe energije, so bili biomasa za ogrevanje in hlajenje, vodna energija in veter za električno energijo ter pogonska biogoriva za promet.

Države članice podpirajo energijo iz obnovljivih virov v prometnem sektorju predvsem z instrumenti, usmerjenimi k uporabi pogonskih biogoriv, vendar vedno bolj spodbujajo možnosti e-mobilnosti ali pa zdaj načrtujejo uvedbo subvencij za e-mobilnost. Med državami članicami, ki že imajo vzpostavljene instrumente za podporo, so Danska, Nemčija, Irska, Hrvaška, Italija, Latvija, Malta, Avstrija, Romunija, Švedska in Združeno kraljestvo.