OBVESTILO KOMISIJE

Ločeno zbiranje nevarnih odpadkov iz gospodinjstev

(2020/C 375/01)

VSEBINA

1. UVOD 2

2. NAJBOLJŠE PRAKSE PRI ZBIRANJU NEVARNIH ODPADKOV IZ GOSPODINJSTEV 3

2.1 Gospodinjske kemikalije 6

2.1.1 Proizvodi za čiščenje gospodinjstva in osebno nego 7

2.1.2 Barve, laki, tiskarske barve in lepila 7

2.1.3 Gospodinjski in vrtni pesticidi 8

2.1.4 Fotokemikalije 8

2.1.5 Embalaža 9

2.2 Domači zdravstveni odpadki 9

2.2.1 Farmacevtski proizvodi 9

2.2.2 Ostri predmeti in drugi potencialno infektivni odpadki 10

2.3 Gradbeni odpadki in odpadki iz rušenja objektov 11

2.3.1 Azbestni odpadki 11

2.3.2 Obdelan les 12

2.3.3 Premogov katran in proizvodi, ki vsebujejo katran 13

2.4 Odpadki iz avtomobilskega vzdrževanja 13

2.4.1 Oljni filtri in kontaminirani absorpcijski materiali 13

2.4.2 Avtomobilski proizvodi, loščila za površine, tekočine proti zamrzovanju 14

2.5 Odpadki, ki vsebujejo živo srebro (razen OEEO) 14

3. DEJAVNIKI USPEHA ZA LOČENO ZBIRANJE NEVARNIH ODPADKOV IZ GOSPODINJSTEV 15

3.1 Gospodarske pobude 15

3.2 Prilagojene zmogljivosti za ločeno zbiranje 16

3.3 Ozaveščanje in obveščanje 18

3.4 Izvrševanje 21

4. VIRI 22

PRILOGA – Povezave na primere dobre prakse komuniciranja 24

1. UVOD

Te smernice so pripravljene v skladu s členom 20(4) Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih (1) (v nadaljnjem besedilu: okvirna direktiva o odpadkih), ki od Komisije zahteva, da sprejme smernice o ločenem zbiranju nevarnih odpadkov iz gospodinjstev, ki bodo državam članicam pomagale in jih spodbujale pri izvajanju obveznosti ločenega zbiranja iz člena 20(1) okvirne direktive o odpadkih.

Glavni cilj teh smernic je preprečevati tveganja za zdravje ljudi in okolje, zlasti pa za delavce, ki se ukvarjajo z odpadki, s pospeševanjem izvajanja ločenega zbiranja nevarnih odpadkov iz gospodinjstev. Njihov cilj je tudi izboljšati količino in kakovost materialov za pripravo za ponovno uporabo in predelavo, s tem da se prepreči onesnaženje drugih tokov materialov, ki vodi v obdelavo odpadkov, pri kateri viri ostajajo na nižjih stopnjah hierarhije ravnanja z odpadki, skladno s cilji okvirne direktive o odpadkih (2). Ta dokument želi prikazati tudi pregled najboljših praks pri izvajanju obveznosti ločenega zbiranja iz vse EU, zlasti na regionalni in lokalni ravni. Čeprav se te smernice ukvarjajo z učinkovitim ravnanjem z nevarnimi odpadki iz gospodinjstev, se je treba zavedati, da sta na prvem mestu še vedno preprečevanje in zmanjševanje, skladno s hierarhijo ravnanja z odpadki. Zato so izredno pomembne kampanje ozaveščanja, da se čim bolj zmanjša uporaba nevarnih proizvodov v gospodinjstvih.

Te smernice so naslovljene na organe držav članic na lokalni, regionalni in centralni ravni ter na izvajalce dejavnosti ravnanja z odpadki. Njihov namen je, da se jim zagotovi pomoč ter olajša delo pri pripravi in izvajanju programov ločenega zbiranja nevarnih odpadkov iz gospodinjstev.

Vir: podatki Svetovne banke (2018) in Eurostata (2008). (3)

Nevarni odpadki iz gospodinjstev (v nadaljnjem besedilu: NOG) običajno predstavljajo 1 % teže komunalnih odpadkov (brez odpadne električne in elektronske opreme; v nadaljnjem besedilu: OEEO) (4). To znaša (5) od 1 do 6 kg na prebivalca letno. Vendar je podatke na ravni držav težko primerjati, saj imajo države različne postopke poročanja in kategorije (npr. vključitev OEEO ali jedilnih maščob).

Večina komunalnih odpadkov, pri katerih so glavni vir odpadki iz gospodinjstev, običajno pride iz šestih tokov odpadkov (glej sliko 1). NOG so sicer kot majhna frakcija zajeti pod „Drugo“, vendar je njihova pomembnost razmeroma večja, ker bi lahko ovirali visoko kakovostno recikliranje drugih frakcij in zaradi varnostnih pomislekov.

Te smernice ne obravnavajo posebej tokov odpadkov, zajetih z drugo zakonodajo Unije na področju odpadkov, kot so baterije, OEEO, odpadna olja ali izrabljena vozila, za katere se že uporabljajo posebni sistemi zbiranja in ravnanja. Vendar so izkušnje, pridobljene z upravljanjem teh bolj specifičnih sistemov zbiranja, in morebitne sinergije z njimi lahko pomembni za ločeno zbiranje nevarnih odpadkov iz gospodinjstev.

Te smernice niso zavezujoče. Za uradno razlago prava EU je pristojno samo Sodišče Evropske unije.

2. NAJBOLJŠE PRAKSE PRI ZBIRANJU NEVARNIH ODPADKOV IZ GOSPODINJSTEV

NOG vključujejo širok razpon materialov, ki imajo različne nevarne lastnosti. Nevaren odpadek je v členu 3(2) okvirne direktive o odpadkih opredeljen kot „odpadek, ki kaže eno ali več nevarnih lastnosti iz Priloge III“ k navedeni direktivi. Primeri te vrste odpadkov, ki običajno nastanejo v gospodinjstvih, so: barve in laki, vrtni pesticidi, čistilni proizvodi, nekatera neuporabljena zdravila, nekateri odpadki iz neprofesionalnega hišnega in avtomobilskega vzdrževanja.

Merila za razvrščanje odpadkov, ki se nanašajo na lastnosti, zaradi katerih lahko odpadek postane nevaren, so opisana v navedeni prilogi in se po potrebi uporabljajo pri razvrstitvi odpadka kot nevarnega ali nenevarnega, pri čemer se upoštevajo njegov izvor, vrsta in vpis na Evropski seznam odpadkov (Odločba 2000/532/ES) (6).

Seznam odpadkov zagotavlja referenčno nomenklaturo za opredelitev in razvrščanje odpadkov ter je zavezujoč glede odpadkov, ki naj bi veljali za nevarne. Na seznamu navedeni odpadki so po skupinah razvrščeni v različna poglavja in podpoglavja glede na vir in sestavo. Odpadek je lahko v celoti opredeljen s šestmestno kodo. Na tem seznamu so nevarni odpadki označeni z zvezdico (*).

Koraki, ki jim je treba slediti pri dodelitvi oznake odpadka posameznemu toku odpadkov, in prednostni vrstni red, ki se uporabi pri proučevanju različnih poglavij, so opisani v prilogi k Odločbi 2000/532/ES. Nadaljnje smernice o razvrščanju odpadkov in dodeljevanju oznak odpadkov so na voljo v Obvestilu Komisije o tehničnih smernicah o razvrščanju odpadkov (7).

Lastnosti in obdelava različnih nevarnih odpadkov iz gospodinjstev se med seboj sicer močno razlikujejo, vendar so bili na podlagi pregleda obstoječih najboljših praks za zbiranje nevarnih odpadkov iz gospodinjstev ugotovljeni naslednji sistemi ločenega zbiranja odpadkov:

— redno pobiranje na določeni lokaciji (npr. mobilno zbirno mesto) ali od vrat do vrat (na dva tedna ali pogosteje),

— vračanje v trgovini,

— odlaganje v zbirnih centrih.

V EU se približno dve tretjini ločeno zbranih NOG zbereta v zbirnih centrih, preostala tretjina pa večinoma z rednim pobiranjem, predvsem na mobilnih zbirnih mestih. Za nekatere tokove odpadkov, kot so baterije in OEEO, so na voljo zbirna mesta v prostorih prodaje na drobno. (8)

Nekateri NOG se še vedno ne odstranjujejo ustrezno (9) in se zavržejo v smetnjake za preostale odpadke ali, v manjši meri, odstranjujejo na načine, ki lahko znatno ogrožajo zdravje in okolje, kot je splakovanje v odtok. (10)

Primer dobre prakse 1 (11) Veliko vojvodstvo Luksemburg ima celosten sistem zbiranja odpadkov, ki zagotavlja obsežne in brezplačne zmogljivosti za zbiranje NOG: 18 stacionarnih zbirnih mest, kamor lahko državljani prinesejo nevarne snovi (tj. eno mesto na 35 000 prebivalcev), mobilno pobiranje se izvaja štirikrat na leto, zbiranje na domu pa poteka na zahtevo. V okviru sistema se zbere več kot 5 kg NOG na prebivalca letno (12). Kampanje obveščanja prek digitalnih orodij in posebnih podpornih storitev so predvidene za ciljne skupine, kot prebivalci večstanovanjskih stavb. Pri najcelovitejših sistemih zbiranja lahko prebivalci večstanovanjskih stavb ločeno odložijo do 27 različnih tipov odpadkov, vključno z NOG.

Primer dobre prakse 2 Okoljske službe v helsinški regiji (Finska) so na metropolitanskem območju namestile 50 zabojnikov za brezplačno zbiranje širokega razpona tokov odpadkov, vključno z NOG. Zaradi čim boljše dostopnosti so zabojniki na bencinskih postajah, v supermarketih in drugih trgovinah. Zabojniki so zaradi zagotovitve varnosti dostopni le med obratovalnim časom, pri podpori zmogljivostim, ki jih ne upravlja osebje, pa sodeluje lokalna policija. V zabojnikih se zbirajo naslednji NOG: — hladilna in zavorna tekočina ter tekočina za sklopko, — odpadna olja, oljni filtri in drugi oljni odpadki, — topila, kot so terpentin, razredčilo, aceton (tudi odstranjevalci laka za nohte), — pralne tekočine na podlagi topila, — barve, lepila, laki, snovi za zaščito lesa, — močne kisline, kot je žveplova kislina, — posode pod tlakom, ki vsebujejo plin in ki so vsebovale pline, — razpršilniki, — alkalne pralne tekočine, — pesticidi in razkužila, — kemikalije za fotografske namene. Nekatere NOG je mogoče odložiti samo v zbirnih centrih: električne in elektronske odpadke (brezplačno), impregniran les (brezplačno) in odpadke, ki vsebujejo azbest (10 EUR za vsakih 100 litrov, leta 2015).

Primer dobre prakse 3 (13) V mestu Odense (Danska) vsako gospodinjstvo prejme 40-litrsko rdečo škatlo za shranjevanje in prevoz NOG. Odvoz škatle je mogoč na štiri načine: — odvoz na zahtevo neposredno iz gospodinjstva proti plačilu, — odvoz iz večstanovanjskih stavb z mobilnim tovornjakom, prilagojenim za zbiranje NOG, — odvoz, ki ga opravijo gospodinjstva, na eno od dveh sprejemnih mest za NOG, kjer je na voljo osebje, — odvoz, ki ga opravijo gospodinjstva med nekaterimi konci tedna v običajne zbirne centre. Odense na leto zbere približno 300 ton NOG, kar znaša približno 1,6 kg na prebivalca letno. Največji delež NOG zajemajo barve in laki, ki predstavljajo 66–75 % vseh zbranih NOG. Preostalo je mešanica kislin, pesticidov, razpršilnikov in različnih drugih kemikalij. Ker zbiranje upravlja usposobljeno osebje, sta kakovost in homogenost zbranih tokov veliki. Zbiranje nevarnih odpadkov se v glavnem financira s splošno pristojbino za odpadke, ki jo plačujejo vsa gospodinjstva v mestni občini. Strošek na prebivalca je približno 3,3 EUR letno (na podlagi informacij iz leta 2014).

Primer dobre prakse 4 (14) V Parizu (Francija) poleg zbirnih centrov in zbiranja na zahtevo na ravni gospodinjstva uporabljajo „Trimobiles“ (mobilna zbirna mesta na trikolesnih vozilih). Ta vozila je v manj kot eni uri mogoče preoblikovati v mobilno zbirno mesto. V letu 2012 je bilo v mreži 6 mobilnih zbirnih mest, ki so se uporabljala na 30 različnih lokacijah. Odvoz, katerega pogostost je odvisna od lokalnih okoliščin, poteka enkrat do sedemkrat na mesec. Vsaka enota ostane na isti lokaciji pol dneva. Zbira se več frakcij odpadkov, vključno z gradbenimi odpadki in odpadki iz rušenja objektov, OEEO in lesom. Stopnja zajetja v teh mobilnih zbirnih mestih je visoka: 65 % vseh zbranih NOG na ciljnih območjih. Leta 2017 je bilo zbranih 323 ton nevarnih odpadkov (15). Storitev se zagotavlja samo gospodinjstvom in je brezplačna. Sistem večinoma financirajo lokalni organi in stane približno 2 EUR na prebivalca letno tako za mobilna zbirna mesta kot za tradicionalne zbirne centre. Majhen delež celotnega financiranja v primeru OEEO prispeva sistem razširjene odgovornosti proizvajalca. V Parizu znaša strošek odpadkov, zbranih s trikolesniki, približno 300 EUR/tono, medtem ko je strošek tradicionalnega zbirnega centra približno 75 EUR/tono (poročilo iz leta 2014).

Primer dobre prakse 5 (16) Talin (Estonija) kot zbirna mesta za NOG uporablja obnovljene ladijske kontejnerje, opremljene s policami, predali in ustreznim skladiščnim prostorom. Zabojniki so postavljeni na osrednjih lokacijah, da so blizu prebivalcem. S to prakso se je zbiranje NOG z 12 ton (0,03 kg/prebivalca/leto) v letu 2000 povečalo na 158 ton (0,4 kg/prebivalca/leto) v letu 2013. Strošek takega zabojnika za zbiranje odpadkov se je v letu 2005 gibal od 3 700 EUR do 4 500 EUR, odvisno od velikosti zabojnika (20–30 m3). Razpon stroškov upravljanja enega zbirnega mesta je bil od 46 EUR na mesec v letu 2004 do 70 EUR na mesec v letu 2013.

2.1 Gospodinjske kemikalije

V večini držav članic občine gospodinjske kemikalije že zbirajo ločeno. Za to običajno poskrbijo z rednimi pobiranji in zbirnimi centri, pa tudi z dopolnilnimi mehanizmi prek distributerjev, ki to počnejo prostovoljno.

Zbiranje in obdelavo nevarnih gospodinjskih kemikalij financirajo predvsem občine. Organizacija in financiranje zbiranja in obdelave sta lahko tudi predmet sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca, kot je to v Franciji od leta 2011. V Franciji nekaj takih sektorskih sistemov zajema gospodinjske kemikalije, uvrščene pod pojem „posebni razpršeni odpadki“ (déchets diffus spécifiques (17)), ki nastanejo v gospodinjstvih ter vključujejo pirotehnične proizvode, ogljikovodike, gasilne aparate, lepila, topila in običajne gospodinjske kemikalije. Pirotehnične naprave se zbirajo prek mreže trgovcev v skladu s pogodbo sektorskega sistema Aper Pyro.

Primer dobre prakse 6 V Bruslju (Belgija) lahko državljani odpadne gospodinjske kemikalije odložijo v mobilni tovornjak „Proxy Chimik“. Tovornjak redno obišče približno 100 lokacij v Bruslju in na vsakem mestu ostane 45 minut. Pogostost storitve je enkrat mesečno ali enkrat na dva meseca, odvisno od lokacije. Ocenjuje se, da je bilo leta 2012 s takim mobilnim zbiranjem zbranih 0,4 kg NOG na prebivalca. Odpadki se na kraju samem preverijo in šele potem sprejmejo, da se izogne onesnaženju in zdravstvenim tveganjem ter čim bolj poveča možnost njihove predelave (tj. tekočine in trdne snovi je treba prinesti ločeno ter v izvirni embalaži; ime proizvoda mora biti napisano na embalaži). Osebju je zagotovljeno osnovno usposabljanje o kemikalijah, da uporablja merila za sprejemanje odpadkov. Obveščanje vključuje: jasna navodila za prebivalce, brošure, spletišča in mobilne aplikacije za obveščanje prebivalcev o urniku zbiranja. Zagotovljeno je javno financiranje, tako da je zbiranje NOG za prebivalce brezplačno.

2.1.1 Proizvodi za čiščenje gospodinjstva in osebno nego

Čistilna sredstva in proizvodi za osebno nego (kozmetični izdelki, barve za lase, laki za nohte, odstranjevalci laka za nohte itd.) se, če so nevarni, obravnavajo v skladu z naslednjimi ustreznimi oznakami s seznama odpadkov:

20 01 13* – topila; 20 01 14* – kisline; 20 01 29* – čistila (detergenti), ki vsebujejo nevarne snovi.

Mnoga čistilna sredstva za vsakodnevno uporabo v gospodinjstvih lahko pri odlaganju postanejo nevaren odpadek, saj pogosto vsebujejo topila, kisline, luge, abrazivne materiale, površinsko aktivne snovi, belila in druge nevarne sestavine. Poleg drugih nevarnih lastnosti so lahko vnetljiva ali jedka.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Proizvodi za čiščenje gospodinjstva in osebno nego se na splošno sežgejo. Ponovna uporaba proizvodov za osebno nego, kot so kozmetični izdelki, ni običajna praksa, vendar obstajajo nekatere pobude, za katere se zavzemajo NVO.

2.1.2 Barve, laki, tiskarske barve in lepila

Barve so mešanica topil, pigmentov, mineralov, smol, površinsko aktivnih snovi in drugih dodatkov. Frakcija proizvoda po čiščenju čopičev in vsebnikov konča v kanalizaciji in površinskih vodah. Barve, ki temeljijo na topilih, med uporabo in ob koncu življenjske dobe v zrak izpuščajo hlapne organske spojine.

Odpadne barve in topila, ki vsebujejo nevarne snovi, predstavljajo znaten del NOG. Ustrezna oznaka na seznamu odpadkov je:

20 01 27* – barve, tiskarske barve, lepila in smole, ki vsebujejo nevarne snovi.

Primer dobre prakse 7 „RePaint“ je mreža za ponovno uporabo barv, vzpostavljena po vsem Združenem kraljestvu (sponzorira jo velik distributer barv, da se zagotovijo strokovno znanje, prepoznavnost in financiranje), ki zbira ostanke barv in jih predela v nove barve, ki jih brezplačno ali po nizki ceni ponovno distribuira posameznikom, skupnostim in dobrodelnim organizacijam. Spoštujejo se stroga merila za sprejemanje, da ne pride do onesnaženja (npr. barva bo sprejeta le, če je še vedno v izvirnem vsebniku). „RePaint“ upravlja več kot 74 odlagalnih mest, kot so zbirni centri ali zmogljivosti, ki jih upravljajo prostovoljci, ter vsako leto ponovno distribuira več kot 300 000 litrov barve. Letni stroški upravljanja odlagalnega mesta znašajo okoli 10 000 EUR, odvisno od obsega in lokacije.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: V EU se barve ob koncu življenjske dobe najpogosteje sežgejo, nekaj pa se jih tudi ponovno uporabi in reciklira. Odlaganje barv, ki vsebujejo topila (20 01 27*), na odlagališčih ni dovoljeno na podlagi člena 5(3) Direktive 1999/31/ES o odlaganju odpadkov na odlagališčih (18), ki prepoveduje, da bi se na odlagališčih odlagali tekoči odpadki in odpadki, ki so razvrščeni kot vnetljivi.

2.1.3 Gospodinjski in vrtni pesticidi

Pesticidi so snovi, ki se kot aktivne snovi nahajajo v fitofarmacevtskih sredstvih in biocidnih proizvodih. Čeprav so gospodinjski pesticidi formulirani posebej za nepoklicno/domačo uporabo, vsebujejo aktivne sestavine, ki so za neciljne rastline in živali strupene, zlasti za rastline (herbicidi), žuželke (insekticidi) ali glive (fungicidi). Nekateri pesticidi so lahko obstojni, bioakumulativni in strupeni v primeru zaužitja ter dražilni za oči in kožo. Tveganjem za zdravje in okolje zaradi odstranjevanja teh proizvodov se je mogoče izogniti, vendar je to močno odvisno od tega, ali potrošniki upoštevajo navodila za odstranjevanje. Najpogosteje uporabljen sistem zbiranja v državah članicah za te odpadke je zbiranje od gospodinjstev prek lokalnega zbirnega centra.

Veljavna oznaka na seznamu odpadkov za odpadne pesticide iz gospodinjstev je:

20 01 19* – pesticidi.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Odpadni gospodinjski vrtni pesticidi in kemikalije običajno niso primerni za recikliranje. Sistemi ravnanja z odpadki so običajno osredotočeni na zmanjševanje njihove uporabe in pravilno odstranjevanje ob koncu življenjske dobe. V večini primerov se odpadni pesticidi uničijo s sežigom pri visoki temperaturi.

2.1.4 Fotokemikalije

Ta kategorija nevarnih odpadkov se je od pojava digitalne fotografije zmanjšala, vendar nekatera gospodinjstva še vedno razvijajo fotografski film in ustvarjajo odtise, za kar porabijo velike količine nevarnih kemikalij. Tekoči odpadki iz fotografskega postopka vsebujejo snovi, kot so hidrokinin, žveplov sulfit, srebro, živosrebrov klorid, kadmij, ferocianid, kisline in formaldehid. Te je mogoče najti v odpadkih fotografske kopeli, odpadkih razvijalca barv, belilu, fiksirni raztopini in odpadkih fiksirne raztopine. Veljavna oznaka na seznamu odpadkov je:

20 01 17* – fotokemikalije.

Nemčija in Danska od lastnikov fotografskih trgovin zahtevata, da te odpadke od gospodinjstev brezplačno vzamejo nazaj. Odgovorni so tudi za njihovo odstranjevanje.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Fotokemični odpadki se običajno reciklirajo, finančna spodbuda pa je povezana s pridobivanjem srebra. Za ponovno pridobivanje srebra se po navadi uporablja elektroliza, ki pa je kapitalsko intenzivna metoda.

2.1.5 Embalaža

Odpadna embalaža, ki vsebuje nevarne snovi in zmesi (kot so tiste, navedene v zgornjih oddelkih), velja za nevaren odpadek in jo je mogoče ločeno zbirati prek zbirnega centra ali rednih pobiranj nevarnih odpadkov iz gospodinjstev. Uporabljajo se naslednje kategorije s seznama odpadkov:

15 01 10* – embalaža, ki vsebuje ostanke nevarnih snovi ali je onesnažena z nevarnimi snovmi.

Nadaljnja navodila glede razvrščanja vsebnikov nevarnih snovi in zmesi ter glede tega, kdaj naj veljajo za „prazne“, je mogoče najti v Obvestilu Komisije o tehničnih smernicah o razvrščanju odpadkov. (19) Prazna embalaža iz gospodinjstev se običajno zbira v okviru sistemov ločenega zbiranja ali kot mešan komunalni odpadek.

2.2 Domači zdravstveni odpadki

2.2.1 Farmacevtski proizvodi

V gospodinjstvih je običajno mogoče najti različne farmacevtske izdelke, od analgetikov, antibiotikov, zdravil za hormonsko nadomestno terapijo, oralnih zdravil za kemoterapijo do antidepresivov, in velik delež jih postane odpadek (20). Direktiva 2001/83/ES o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (21) (člen 127b) od držav članic zahteva zagotovitev, da se za zdravila, ki niso bila uporabljena ali jim je pretekel rok uporabnosti, uporabljajo ustrezni sistemi zbiranja. Države članice izvajajo to obveznost tako, da od lekarn ali zbirnega centra (22) zahtevajo sprejetje odpadnih farmacevtskih proizvodov. Druge zbirne lokacije, ki se uporabljajo v EU, vključujejo domove za nego in upokojenske skupnosti. Obdobja zbiranja so različna: od enodnevnega do neprekinjenega ali rednega zbiranja.

Ustrezne oznake s seznama odpadkov so:

20 01 31* – citotoksična in citostatična zdravila; 20 01 32 – zdravila, ki niso navedena v 20 01 31*.

Ločeno zbiranje farmacevtskih odpadkov je pomembno ne glede na razvrstitev posameznih izdelkov med nevarne ali nenevarne odpadke, saj iz gospodinjstev lahko pridejo v okolje. Na primer, v izpustih odplak iz komunalnih čistilnih naprav za odpadne vode (kanalizacija) je mogoče zaslediti izločene farmacevtske izdelke, pa tudi neuporabljene farmacevtske izdelke, odvržene v umivalnike in straniščne školjke (23). Čistilne naprave za odpadne vode so namenjene predvsem čiščenju izločkov in drugih običajnih organskih snovi, ne pa odstranjevanju farmacevtskih izdelkov. Posledično je v površinskih vodah mogoče najti vse več farmacevtskih izdelkov, skupaj z njihovimi ostanki (24) (25).

Države članice, kot sta Francija (26) in Španija (27), so za financiranje zbiranja vzpostavile sisteme razširjene odgovornosti proizvajalca za farmacevtske izdelke s pretečenim rokom.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Zbrana zdravila s pretečenim rokom se običajno sežgejo pri visoki temperaturi.

Primer dobre prakse 8 V Franciji se sistem razširjene odgovornosti proizvajalca za farmacevtske proizvode izvaja prek organizacije „Cyclamed“, ki usklajuje ločeno zbiranje farmacevtskih proizvodov. Cyclamed organizira kampanje ozaveščanja za paciente in partnerstva z vsemi akterji v farmacevtski dobavni verigi. V sistemu sodeluje več kot 21 000 lekarn, 200 distributerjev in 190 laboratorijev. Cyclamed uspe zbrati 62 % neuporabljenih zdravil. Skupna zbrana količina je 10 500 ton ali 162 g na prebivalca letno. Skupni stroški sistema zbiranja znašajo približno 10 milijonov EUR, kar se krije iz prispevka proizvajalcev, ki je 0,0032 EUR na škatlico zdravil brez DDV. Približno 50 % stroškov je povezanih z odstranjevanjem odpadkov (250 ton), vključno s stroški sežiga (120 EUR/tono), skladiščenja in prevoza. (28) Škatle za zbiranje, zagotovljene lekarnam, predstavljajo približno 25 % skupnih stroškov, obveščanje 10 % in splošno upravljanje 5 %. Preostanek zajema študije, raziskave in različne druge stroške.

2.2.2 Ostri predmeti in drugi potencialno infektivni odpadki

Infektivni odpadki so tisti, ki vsebujejo za življenje sposobne mikroorganizme ali njihove toksine, za katere je znano ali zanesljivo, da pri človeku ali drugih živih organizmih povzročajo bolezen (Priloga III k okvirni direktivi o odpadkih). Ta vrsta odpadkov običajno nastane v bolnišnicah, laboratorijih in z njimi povezanih zdravstvenih ustanovah. Podobni odpadki lahko nastanejo tudi pri samozdravljenju in samoopazovanju pacientov na domu, brez poseganja zdravstvenega osebja. To lahko zajema uporabljene igle, ki jih pacienti uporabljajo za zdravljenje različnih bolezni, vključno s sladkorno boleznijo, in odpadke iz diagnostičnih naprav za samotestiranje v primeru prenosljivih nalezljivih bolezni. Informacije o različnih vrstah povzročiteljev okužbe in različnih vrstah zdravstvenih odpadkov zagotavlja Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) (29). Posebna nacionalna pravila glede zbiranja in obdelave takih odpadkov se na splošno uporabljajo za odpadke, ki nastanejo v zdravstvenih ustanovah, kot so bolnišnice, laboratoriji ali veterinarske klinike, ne uporabljajo pa se za zdravstvene odpadke, ki nastanejo doma, za katere običajno ni ločenih sistemov zbiranja, razen tistih, ki se uporabljajo za uporabljene farmacevtske izdelke (kot je opisano zgoraj).

Za ločeno zbrane infektivne komunalne odpadke ni nobene ustrezne oznake s seznama odpadkov. Trenutno bi se ob uporabi metodologije iz priloge k Odločbi 2000/532/ES za tovrstne odpadke iz gospodinjstev lahko uporabljale naslednje oznake s seznama odpadkov:

20 03 01 – mešani komunalni odpadki; 20 03 99 – komunalni odpadki, ki niso navedeni drugje.

Primer dobre prakse 9 Francija je vzpostavila sistem razširjene odgovornosti proizvajalca za nekatere potencialno infektivne medicinske proizvode, zlasti za ostre predmete, komplete za testiranje in izrabljene medicinske pripomočke. Ustanovljena je bila organizacija „DASTRI“ za izpolnitev te obveznosti v imenu proizvajalcev. Organizacija zagotavlja namenske vsebnike za igle, imenovane „Needle Boxes“, ki jih je treba vrniti lekarnam, ki sodelujejo z njo. V šestih letih je bilo pacientom razdeljenih 12 milijonov vsebnikov za ostre predmete in v letu 2018 je bilo varno zbranih in obdelanih 83 % ostrih predmetov. Zaradi pandemije COVID-19, ki je bila razglašena marca 2020, so nekatere države članice ali njihove regije vzpostavile posebne ureditve zbiranja (30) za mešane odpadke iz gospodinjstev s pacienti, ki jih je prizadel COVID-19. Na splošno pa, kakor je navedeno v navodilih (31) Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) in nadalje obravnavano v navodilih služb Komisije (32), se taki odpadki zbirajo skupaj s frakcijo nesortiranih komunalnih odpadkov, ne da bi bili vzpostavljeni nadaljnji posebni ukrepi za zbiranje. Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Infektivni odpadki se običajno sežgejo, kar je naloga izvajalcev dejavnosti ravnanja z odpadki, ki so pooblaščeni za sprejemanje infektivnih odpadkov. Druga možnost je obdelava infektivnih odpadkov s parno sterilizacijo ali kemična obdelava. Svetovna zdravstvena organizacija je leta 2019 objavila celosten pregled (33) tehnologij za obdelavo zdravstvenih odpadkov.

2.3 Gradbeni odpadki in odpadki iz rušenja objektov

2.3.1 Azbestni odpadki

Pojem azbest se nanaša na skupino mineralnih silikatnih vlaken, ki spadajo v mineraloško skupino mineralov serpentin in amfibol in se pojavljajo v naravi. Azbest je nevaren mineral z vlaknasto strukturo, ki ima ob vdihovanju resne, včasih smrtne, dolgotrajne učinke na zdravje, vključno z rakom. V preteklosti so ga zaradi požarne in toplotne odpornosti široko uporabljali za izolacijo in druge namene.

Azbest je snov, ki je razvrščena med rakotvorne snovi kategorije 1 (34), v skladu s Prilogo III k okvirni direktivi o odpadkih pa je odpadek, ki vsebuje tako snov in presega mejno koncentracijo 0,1 %, opredeljen kot nevaren. Na odpadke, ki vsebujejo azbest in lahko nastanejo v gospodinjstvih, bodisi kot posledica rušitvenih ali obnovitvenih del bodisi kot posledica zavrženja določene (stare) opreme, se nanaša več oznak na seznamu odpadkov:

16 02 12* – zavržena oprema, ki vsebuje prosti azbest; 16 02 15* – nevarne sestavine, odstranjene iz zavržene opreme; 17 06 01* – izolirni materiali, ki vsebujejo azbest; 17 06 05* – gradbeni materiali, ki vsebujejo azbest.

Čeprav je proizvodnja azbesta v EU prepovedana z omejitvijo v skladu z vnosom št. 6 Priloge XVII k uredbi REACH (35), je ta še vedno širše navzoč v najrazličnejših materialih in proizvodih z dolgimi življenjskimi dobami, na primer v materialih, ki jih je mogoče najti v stavbah, kot so beton, strešna kritina, izolacija, cevi itd. Tudi državljani, ki se ukvarjajo z dejavnostmi „napravi sam“, prinašajo (vezane, nedrobljive) azbestne odpadke v zbirne centre v različnih državah. Opozoriti je treba, da so vse države članice uvedle zakonodajo, ki strogo ureja zaščito delavcev pred tveganji zaradi izpostavljenosti azbestu pri delu, v skladu z Direktivo 2009/148/ES (36). Delo z materiali, ki vsebujejo azbest, bi morali opravljati le usposobljeni strokovnjaki, in se ne bi smelo izvajati kot dejavnost „napravi sam“.

Primer dobre prakse 10 London (Združeno kraljestvo) zagotavlja storitve zbiranja na zahtevo za zavit azbest. Prebivalci lahko letno zaprosijo za en subvencioniran odvoz 15 m3 azbesta (ali sedmih vreč odpadnega gradbenega materiala), ki se brezplačno poberejo na domu. Storitev je zaradi čim večje stroškovne učinkovitosti dana v podizvajanje zasebnim izvajalcem, izbranim s konkurenčnim postopkom.

Primer dobre prakse 11 Regija Flandrija (Belgija) si prizadeva postati „varna pred azbestom“ do leta 2040. Eden od ukrepov politike gospodinjstvom omogoča, da nedrobljiv (vezan) azbest, ki je posledica obnovitvenih dejavnosti „napravi sam“, pripeljejo v zbirni center ali zaprosijo za pobiranje na domu, tako da uporabijo registrirane vreče, ki jih je mogoče vnaprej kupiti od občine. Ko gospodinjstva pripeljejo tak azbest v zbirni center, je odlaganje brezplačno, če gre za do 200 kg/prebivalca oziroma 1 m3 ali 10 strešnih plošč letno. Formula sofinanciranja znižuje stroške storitve za prebivalce na le 30 EUR na vrečo, s katero je mogoče zbrati približno 20 valovitih strešnih plošč. Rezultati kažejo, da ostaja količina azbesta, pripeljanega v zbirne centre, enaka, čeprav je ponujena možnost odvoza azbestnih odpadkov od doma, kar kaže, da ni preusmeritve od zbirnih centrov na zbiranje od vrat do vrat. To pomeni, da je zbiranje na domu pomembno, da se pospeši odstranjevanje azbestnih odpadkov iz hiš. Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Čeprav obstajajo alternativne metode obdelave (37), je odlaganje azbesta na odlagališčih še vedno najboljša razpoložljiva tehnika. Pred odlaganjem na odlagališčih je mogoče izvesti dodatne stabilizacijske ukrepe, da se zmanjša tveganje sprostitve vlaken.

2.3.2 Obdelan les

Lesni odpadki iz gospodinjstev nastanejo pri obnovitvenih delih in popravilih, kar vključuje strukturne in nestrukturne elemente, na primer okenske in vratne okvirje, pregradne stene in strešne elemente, lesene dele senčil, vrtne ograje in druge zunanje lesene strukture. Da se prepreči propadanje lesa, se impregnira s sredstvi za zaščito lesa. Nekatera široko uporabljana sredstva za zaščito lesa, kot so kromiran bakrov arzenat [CCA], kreozot in pentaklorofenol, so bila zelo omejena ali prepovedana, vendar je še vedno treba poskrbeti za odstranjevanje lesa, premazanega z njimi (38) (39). Ustrezna oznaka s seznama odpadkov za te odpadke iz gospodinjstev je:

20 01 37* – les, ki vsebuje nevarne snovi.

Običajno lahko gospodinjstva obdelan les pripeljejo v zbirni center.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Preferenčna metoda obdelave lesa, obdelanega s kromiranim bakrovim arzenatom, in drugega obdelanega lesa je sežig, pri čemer se glede na hlapnost arzena v dimnem plinu uporablja najsodobnejša tehnologija za nadzor onesnaženja zraka.

2.3.3 Premogov katran in proizvodi, ki vsebujejo katran

Premogov katran se je običajno uporabljal kot vezivo pri gradnji cest, preden ga je nadomestil bitumen. Tudi lesene železniške prage so več desetletij obdelovali s kreozotom premogovega katrana, ki se je uporabljal kot snov za zaščito. Danes je uporaba kreozota za obdelavo lesa zelo omejena in regulirana v skladu z Uredbo (ES) št. 1907/2006 (REACH) (40), in sicer z vnosom 31 Priloge XVII.

Odpadki, ki vsebujejo premogov katran, so razvrščeni kot nevarni, ker vsebujejo znatne količine policikličnih aromatskih ogljikovodikov (PAO), ki so skupina rakotvornih spojin. Asfaltni odpadki, ki vsebujejo premogov katran, veljajo za nevarne odpadke, kadar je raven premogovega katrana > 0,1 %. Pojem premogov katran se nanaša na več kompleksnih snovi, pridobljenih iz premoga, ki so v Prilogi VI k Uredbi CLP (41) razvrščene kot rakotvorne snovi kategorije 1A in ki v skladu s Prilogo III okvirne direktive o odpadkih veljajo za nevarne odpadke, če je dosežena ali presežena mejna koncentracija 0,1 %. Znano je, da so se uporabljeni železniški pragi ponovno uporabljali na vrtovih za utrjevanje sten ali tal, obravnavani pa so v zgornjem oddelku o lesnih odpadkih. Premogov katran je mogoče najti tudi v proizvodih, kot je s premogovim katranom premazana plošča ali strešna lepenka, ki se je na primer uporabljala kot del streh vrtnih hiš. Nekateri izmed njih lahko ob popravilu ali zamenjavi povzročijo precej nevarnih odpadkov.

Zadevne oznake na seznamu odpadkov so:

17 03 01* – bitumenske mešanice, ki vsebujejo premogov katran; 17 03 03* – premogov katran in proizvodi, ki vsebujejo katran; 20 01 37* – les, ki vsebuje nevarne snovi (glej oddelek 3.3.2 zgoraj).

Običajno lahko gospodinjstva te odpadke pripeljejo v zbirni center.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Odvisno od predpisov in infrastrukture v državi se ta kategorija odpadkov bodisi toplotno obdela (sežig) bodisi odloži na odlagališčih, vendar je druga možnost v skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki manj zaželena.

2.4 Odpadki iz avtomobilskega vzdrževanja

2.4.1 Oljni filtri in kontaminirani absorpcijski materiali

Avtomobilski oljni filtri lahko postanejo del odpadkov iz gospodinjstev, kadar vozniki servisirajo svoja vozila po načelu „napravi sam“. Zaradi te dejavnosti lahko nastanejo tudi drugi z oljem prepojeni odpadki, kot so krpe in rokavice. Ocenjuje se, da se samo v Združenem kraljestvu v takih rabljenih filtrih odstrani 1 100 ton (42) odpadnih olj, pogosto kot mešanih komunalnih odpadkov. Zadevni oznaki na seznamu odpadkov sta:

15 02 02* – absorbenti, filtrirna sredstva (vključno z oljnimi filtri, ki niso navedeni drugje), čistilne krpe in zaščitna oblačila, ki so onesnaženi z nevarnimi snovmi; 16 01 07* – oljni filtri.

Taki odpadki se lahko pripeljejo v pooblaščene obrate, kjer taki odpadki nastajajo v okviru njihove strokovne dejavnosti, na primer v avtomobilske servise in trgovine z rezervnimi deli (to lahko vključuje plačilo pristojbine), ali v zbirni center, če so v posebnih posodah za zbiranje, da se prepreči njihovo iztekanje in olajša nadaljnji prevoz.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Uporabljene oljne filtre je mogoče reciklirati, ker so narejeni iz jekla. Če v njih ostane kaj olja, ga je mogoče predelati s stiskalnicami za oljne filtre.

2.4.2 Avtomobilski proizvodi, loščila za površine, tekočine proti zamrzovanju

Mnoge snovi in zmesi, ki se uporabljajo v avtomobilih oziroma za njihovo čiščenje in vzdrževanje, so nevarne za zdravje ljudi in okolje. Na primer, primarna sestavina v sredstvu proti zamrzovanju je etilen glikol, ki je strupena snov. Sredstvo proti zamrzovanju je treba tako kot druge tekočine v avtomobilu, kot so zavorne tekočine in mazalna olja, redno menjati. Zadevne oznake s seznama odpadkov so:

16 01 13* – zavorne tekočine; 16 01 14* – tekočine proti zmrzovanju, ki vsebujejo nevarne snovi; 20 01 26* – olje in maščobe, ki niso navedeni pod 20 01 25.

Nepravilno ravnanje z odpadnim oljem vključuje njegovo zlivanje v odtoke ali na tla, uporabo za kresove ali v oljnih gorilnikih ter odstranjevanje skupaj z uporabljenimi filtri prek smetnjakov za ostale odpadke. Taki odpadki se lahko pripeljejo v pooblaščene obrate, kjer taki odpadki nastajajo v okviru njihove strokovne dejavnosti, na primer v avtomobilske servise in trgovine z rezervnimi deli ali bencinske postaje.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Uporabljeno tekočino proti zamrzovanju je mogoče reciklirati in ponovno vzpostaviti njene prvotne lastnosti. Reciklirano tekočino proti zamrzovanju je mogoče uporabiti kot hladilno tekočino motorja ali pa je mogoče iz nje ekstrahirati etilen glikol in ga ponovno uporabiti v industriji plastike. Motorno olje je mogoče obdelati in ga regenerirati v bazno olje ali uporabiti kot gorivo. Vendar pa se precej olja izgubi, predvsem zaradi segrevanja med fazo uporabe.

2.5 Odpadki, ki vsebujejo živo srebro (razen OEEO)

Živo srebro je zelo strupeno za ljudi in živali, če se vdihne ali zaužije. Strupeno je tudi za vodne organizme. Odpadki iz gospodinjstev, ki vsebujejo živo srebro, zajemajo stare živosrebrne baterije in živosrebrne termometre. Ti so zajeti v naslednjih vnosih na seznamu odpadkov:

20 01 21* – fluorescenčne cevi in drugi odpadki, ki vsebujejo živo srebro; 20 01 33* – baterije in akumulatorji, navedeni v 16 06 01, 16 06 02 ali 16 06 03, ter nesortirane baterije in akumulatorji, ki vsebujejo te baterije in akumulatorje.

Skupna poraba živega srebra v merilnih napravah naj bi se leta 2007 v EU-27 po ocenah gibala med 7 in 17 tonami. V glavnem se je uporabljalo v sfigmomanometrih, domačih barometrih, termometrih za merjenje telesne temperature ter termometrih za laboratorijsko in industrijsko uporabo. Dajanje na trg merilnih naprav, ki vsebujejo živo srebro, je zdaj prepovedano v skladu z Uredbo (ES) št. 1907/2006 (REACH) (43) (vnos 18a Priloge XVII) in živo srebro se je leta 2009 prenehalo uporabljati za opremo, namenjeno prodaji širši javnosti (kot so termometri za merjenje telesne temperature in barometri). (44)

Večina držav članic zbira to opremo skupaj z drugimi vrstami nevarnih odpadkov in jo potem ločuje za recikliranje. Vendar se precejšen del živega srebra v termometrih in drugih merilnih napravah, ki se uporabljajo v gospodinjstvih, še vedno nepravilno odstranjuje prek mešanih preostalih odpadkov.

Ločeno zbiranje omogoča naslednjo obdelavo: Odpadke, ki vsebujejo živo srebro, je treba reciklirati ali obdelati v odobrenem obratu za obdelavo nevarnih odpadkov. Enote za predelavo živega srebra obstajajo na primer v Nemčiji, Franciji, Avstriji in na Švedskem. Trgovina z živim srebrom je strogo regulirana in nadzorovana v skladu z Uredbo (EU) 2017/852 o živem srebru (45). Odpadki, ki vsebujejo živo srebro, se na splošno najprej obdelajo in stabilizirajo, preden se trajno odložijo v podzemne zmogljivosti za skladiščenje, kot so rudniki soli ali posebej projektirana odlagališča.

3. DEJAVNIKI USPEHA ZA LOČENO ZBIRANJE NEVARNIH ODPADKOV IZ GOSPODINJSTEV

Pristopi k organizaciji ločenega zbiranja so bili analizirani v mnogih študijah (46). Izkazalo se je, da uspešni sistemi ločenega zbiranja temeljijo na celostnem pristopu, ki obravnava naslednje štiri elemente: dajejo gospodarske pobude, predvidevajo jasna pravila o pravnem izvrševanju, zagotavljajo posebej prilagojeno infrastrukturo ločenega zbiranja ter dejavno in redno komunicirajo s ciljno publiko (z gospodinjstvi, v katerih nastajajo odpadki). Ugotovljeno je bilo, da so ti elementi skupni vsem sistemom ločenega zbiranja, vključno s tistimi za nevarne odpadke iz gospodinjstev.

Komisija je z analizo najboljših praks v državah članicah opredelila naslednje dejavnike, ki znatno prispevajo k učinkovitosti sistemov ločenega zbiranja, zlasti za NOG, v smislu količin zbranih odpadkov.

3.1 Gospodarske pobude

Za spodaj navedene instrumente se ocenjuje, da uspešno spodbujajo ločeno zbiranje v Evropi, vključno z ločenim zbiranjem pri viru, ki ga opravijo državljani.

Razširjena odgovornost proizvajalca (ROP) preusmerja finančno in/ali operativno odgovornost za ravnanje z odpadki z občin na proizvajalce blaga. Razširjena odgovornost proizvajalca prispeva k boljšemu sortiranju in recikliranju, tako da zagotavlja ustrezno infrastrukturo in potrebno obveščanje ter financira neto stroške delovanja službe za zbiranje in nadaljnjo obdelavo v skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki, poleg tega pa tudi k ozaveščanju. Razširjena odgovornost proizvajalca je pokazala svoje dobre plati pri recikliranju mnogih tokov odpadkov, kot so embalaža, elektronika, baterije in vozila.

Okvirna direktiva o odpadkih, ki je bila revidirana leta 2018, v členih 8 in 8a določa splošna načela, ki jim je treba slediti pri izvajanju sistema razširjene odgovornosti proizvajalca. Pomembna značilnost je uravnavanje pristojbin, ki jih plačajo proizvajalci, glede na merila trajnostnosti, ob upoštevanju na primer trajnosti, popravljivosti, možnosti ponovne uporabe, možnosti reciklaže ali navzočnosti nevarnih snovi pri njihovih proizvodih. V primeru nevarnih gospodinjskih proizvodov bi „ekouravnavanje“ lahko podprlo izboljšave na ravni zasnove proizvodov, da bi se zmanjšala njihova nevarnost (kakovostno preprečevanje) in povečalo (količinsko) preprečevanje odpadkov, možnost njihovega recikliranja ali ponovne uporabe.

„Odvrzi in plačaj“ je sistem, ki od gospodinjstev pred odstranitvijo mešanih odpadkov zahteva plačilo. To se običajno izvaja prek označenih vreč za smeti, ki morajo biti kupljene vnaprej, ali pa prek cestnih zabojnikov, ki se odklenejo šele po tem, ko se uporabnik identificira z osebno izkaznico. Za mešane odpadke je bistveno, da so sorazmerno dragi, medtem ko je tokove odpadkov, ki jih je mogoče reciklirati, in druge sortirane tokove mogoče odložiti (skoraj) brezplačno. To je jasna spodbuda za sortiranje odpadkov pri viru.

Zaradi moči finančnih spodbud se je sistem „odvrzi in plačaj“ izkazal kot učinkovito orodje za krepitev ločenega zbiranja pri viru.

Primer dobre prakse 12 Flandrija (47) (Belgija) je zahvaljujoč svojemu sistemu „odvrzi in plačaj“ vodilna na področju zbiranja pri viru. Spremenljivi del davka na komunalne odpadke, ki ga plačajo gospodinjstva, mora ostati med 0,1 in 0,3 EUR/kg za preostale odpadke ali med 0,75 EUR in 2,25 EUR za 60-litrsko vrečo. Sistem „odvrzi in plačaj“ običajno deluje prek registriranih vreč ali smetnjakov označenih s črtno kodo. Za stanovanjske stavbe in zelo gosto poseljena območja se lahko uporabljajo (podzemni) javni zabojniki, ki se po plačilu ali identifikaciji samodejno odprejo. Davki in pristojbine za odlaganje in sežig sicer ne zadevajo neposredno državljanov, temveč so spodbuda za občine in izvajalce dejavnosti ravnanja z odpadki, da izboljšajo učinkovitost sortiranja, zbiranja in recikliranja odpadkov na svojem območju. Ti davki in pristojbine (48) pomagajo internalizirati zunanje stroške odstranjevanja (emisije ogljikovega dioksida in metana, onesnaženje zraka in podtalnice) ter zunanje koristi recikliranja (prihranek energije, zmanjšanje okoljskih vplivov in vplivov na zdravje zaradi izkoriščanja primarnih virov). V sistemu kavcij potrošnik ob nakupu proizvoda, kot je ustekleničena pijača, plača kavcijo, ki jo dobi povrnjeno, ko vsebnik vrne (49). Sistem se značilno uporablja za embalažo za pijače, obstaja pa tudi za vračljive proizvode, kot so plinske jeklenke za propan, namenjene kuhanju na prostem. Sistemi kavcij zaradi finančnih spodbud povzročijo skoraj takojšnje povečanje stopenj recikliranja nad 90 %. Prvi trije od zgornjih instrumentov (razširjena odgovornost proizvajalca, sistem „odvrzi in plačaj“ ter davki na odlaganje na odlagališčih in sežiganje) veljajo za ključne gospodarske instrumente za spodbujanje uporabe hierarhije ravnanja z odpadki, kot je razvidna iz Priloge IVa okvirne direktive o odpadkih. Nasvet glede dobre prakse: — Z zagotovitvijo varnih možnosti odstranjevanja NOG po nizkih stroških ali brezplačno za gospodinjstva se stopnje zbiranja povečajo. — Kadar je to primerno, uvedba odgovornosti proizvajalcev za ravnanje z NOG prek sistema razširjene odgovornosti proizvajalca zagotavlja trajnostno financiranje zmogljivosti za zbiranje in lahko z učinkovitim ekouravnavanjem tudi spodbudi spremembe, da se čim bolj zmanjšajo stroški ravnanja s proizvodi ob koncu njihove življenjske dobe.

3.2 Prilagojene zmogljivosti za ločeno zbiranje

Različni tokovi odpadkov se lahko zbirajo na najrazličnejše načine.

(1) Zbiranje od vrat do vrat (enoten tok ali mešani tok) je zlasti primerno za gosto poseljene urbane regije, v katerih so razdalje prevoza kratke. Običajno se uporablja za različne tokove odpadkov, kot je (pogosto) zbiranje suhih odpadkov, ki jih je mogoče reciklirati, in bioloških odpadkov, redko pa za nevarne odpadke iz gospodinjstev (domnevno zaradi majhnih obsegov, raznolikosti vrst odpadkov in večjega tveganja pri odlaganju NOG ob robu pločnika).

(2) Redna pobiranja se značilno uporabljajo za tokove odpadkov, kot so zeleni odpadki, NOG in kosovni odpadki. Občine z organizacijo rednih pobiranj ponujajo storitev za gospodinjstva, hkrati pa ohranjajo majhno pogostost zbiranja, na primer enkrat mesečno. Lokacija je lahko mobilna (npr. mobilni tovornjaki lahko redno pobirajo NOG na osrednjih lokacijah) ali določena na zahtevo (npr. zbiranje zapakiranega vezanega azbesta na domu). To dejavnost večinoma organizirajo ali omogočijo občine, včasih pa je dana v podizvajanje zasebnim izvajalcem dejavnosti ravnanja z odpadki. Občine lahko omejijo količino odpadkov na gospodinjstvo, ki jih zberejo komunalne službe (npr. 2 m3 letno za kosovne odpadke), in uvedejo preverjanje identitete za zagotovitev, da je zbiranje omejeno na zasebna gospodinjstva, brez vključitve poslovnih in drugih dejavnosti.

(3) Cestni zabojniki ali „sistemi za prinašanje“. Občine, organizacije, ki izvajajo obveznosti v okviru razširjene odgovornosti proizvajalca, ali drugi izvajalci dejavnosti ravnanja z odpadki postavljajo cestne zabojnike ali „sisteme za prinašanje“, s katerimi zbirajo najrazličnejše tokove odpadkov: preostale odpadke, nekatere nevarne odpadke iz gospodinjstev, kuhinjske odpadke, papir in karton, plastiko, kovine, stekleno embalažo in tekstil. Če so smetnjaki ali zabojniki nameščeni na osrednjih javnih lokacijah, lahko gospodinjstva odložijo odpadke kadar koli, s čimer se optimizira logistika v primerjavi z zbiranjem od vrat do vrat.

(4) Zmogljivosti za vračanje – organizacije, ki izvajajo obveznosti v okviru razširjene odgovornosti proizvajalca, zagotavljajo možnosti vračanja v trgovini za najrazličnejše tokove odpadkov: embalaže za pijače, OEEO, baterije in NOG. Zmogljivosti za vračanje potrošniku ponujajo uporabniku prijazne rešitve, hkrati pa optimizirajo logistiko v primerjavi z zbiranjem od vrat do vrat.

(5) Zbirni centri – zagotavljajo rešitev, kjer lahko uporabniki odložijo skoraj vse odpadke, namenjene predelavi ali odstranitvi, medtem ko lahko osebje, navzoče na kraju zbiranja, zagotovi pomoč in nadzor nad kakovostjo vhodnih odpadkov. Ker so zbirni centri osredotočeni na zbiranje odpadkov iz gospodinjstev, bi bilo treba odpadke, ki so posledica poklicne dejavnosti, preusmerjati od zbirnih centrov, na primer z zahtevo po identifikaciji z osebno izkaznico in prepovedjo velikih obsegov. Primer dobre prakse 13 Na Nizozemskem je priporočeno okvirno število 60 000 prebivalcev na zbirni center (50). V regiji Flandrija (Belgija) lahko občina izbira med standardom, ki temelji na prebivalstvu, ali standardom, ki temelji na razdalji. Prvi pomeni en zbirni center na občino z najmanj 10 000 prebivalci in en dodatni zbirni center na 30 000 prebivalcev (51). Alternativno so v medobčinskem združenju vsi zbirni centri dostopni vsem prebivalcem različnih občin posameznega združenja in 90 % prebivalcev mora imeti dostop do zbirnega centra znotraj 5 km. Mesta se običajno odločijo za standard, ki temelji na razdalji, in tako je število zmogljivosti na število prebivalcev običajno manjše zaradi velike gostote prebivalcev. Opozoriti je treba, da čeprav iz analize najboljše prakse na različnih ozemljih izhaja, da ni sistema ločenega zbiranja odpadkov, ki bi bil po meri vsem, obstaja omejeno število skupnih elementov, ki v različnih kombinacijah opredeljujejo vzorčni sistem ločenega zbiranja. Ti elementi so predstavljeni in obravnavani v teh smernicah. Prožnost pri usklajevanju in kombiniranju teh elementov omogoča optimizacijo, pri čemer se upoštevajo lokalne okoliščine, kot so gostota prebivalstva, tipologija stanovanjskih objektov, podnebje, omejitve prostora za skladiščenje, zbiranje v zgodovinskih centrih mest itd. Nasvet glede dobre prakse: — Kombinacija različnih sistemov ločenega zbiranja bo običajno imela za posledico večjo učinkovitost zbiranja, saj bo zajela različne tokove odpadkov in vedenje/preference prebivalstva pri odlaganju. — Najbolj običajne zmogljivosti zbiranja za najrazličnejše tokove NOG so zbirni centri. Pomembno je, da so uporabnikom prijazni, ker se tako poveča obseg zbranih NOG: dolg čas obratovanja, dostopna lokacija in velika gostota mreže zbirnih centrov. — Redna pobiranja, pobiranja na zahtevo in mobilna zbirna mesta so pomemben dodatek k običajnim zbirnim centrom, saj gospodinjstvom omogočajo, da odpadke odložijo bližje domu. Zelo so koristna tudi za premagovanje prostorskih omejitev na gosto poseljenih območjih. Inovativne zmogljivosti za zbiranje (npr. trikolesniki, kot jih uporabljajo v Parizu, ali prilagojeni ladijski kontejnerji, kot jih uporabljajo v Talinu) lahko zagotovijo smotrne in stroškovno učinkovite rešitve zbiranja. — Zbiranje od vrat do vrat na splošno dosega visoke stopnje zbiranja, zlasti na gosto poseljenih območjih. Vendar so tudi stroški višji kot pri drugih vrstah zbiranja. — Zbirna mesta in obveznosti jemanja nazaj v trgovinah, lekarnah in drugih strokovnih zmogljivostih za nekatere odpadke so lahko del mreže zbiranja, da se olajša pravilno odstranjevanje odpadkov, namesto da se vse odvrže v mešane komunalne odpadke ali odplakne v kanalizacijo. — Lokalne oblasti lahko za nekatere NOG, kot je azbest, kar najbolj zmanjšajo zdravstvena tveganja in nezakonito odstranjevanje, tako da zagotovijo za tok specifične storitve, na primer zbiranje vezanega azbesta na domu prek zagotovitve standardizirane embalaže. — Ustrezno usposabljanje osebja, ki upravlja zbirne centre, zlasti glede meril za sprejetje odpadkov, ki bi jih bilo treba uporabljati v vseh zbirnih centrih, pomaga izboljšati sortiranje in posledično kakovost predelanih materialov. — Vzpostavitev sistema za ugotavljanje količine ločeno zbranih NOG ter izračun zbrane količine in stroškov zbiranja na prebivalca letno je učinkovit način za spremljanje uspešnosti sistema zbiranja, določanje ciljev in oceno razvoja sistema skozi čas.

3.3 Ozaveščanje in obveščanje

Obveščanje je bistveno za informiranje in motivacijo gospodinjstev, da odpadke sortirajo pri viru. Obveščanje je potrebno, da so državljani poučeni o tem, kako sortirati in vzpostaviti podporno bazo, vendar to samo po sebi redko zadošča za spremembo ločevalnega vedenja skupnosti. Da je obveščanje lahko uspešno, ga morajo spremljati gospodarske spodbude in izvrševanje.

Primer dobre prakse 14 Ljubljana (Slovenija) izstopa s 73-odstotno stopnjo zbiranja odpadkov, ki jih je mogoče reciklirati, kar omogoča sistem zbiranja od vrat do vrat za biološke odpadke in odpadke, ki jih je mogoče reciklirati, to pa je podprto z zbirnimi centri. Suhi odpadki, ki jih je mogoče reciklirati, se zbirajo pogosteje kot preostali odpadki, da se spodbudi sortiranje pri viru. Za doseganje te visoke stopnje zbiranja je pomembna uporaba družbenih medijev in SMS sporočil o datumih zbiranja, prilagojenih profilu vsakega državljana. Snaga, javno podjetje za ravnanje z odpadki, uporablja družbene medije (internet, storitev SMS, Facebook, Twitter), da uporabniku ponudi prijaznejše storitve zbiranja. Podzemni zabojniki v središču mesta olajšujejo zbiranje, ne da bi kazili podobo mesta.

Pri razvoju učinkovitega obveščanja je treba upoštevati naslednje elemente. Gospodinjstva lahko prejmejo informacije o sortiranju odpadkov iz različnih virov, kot so organizacije ROP, lokalni organi ter nacionalne in regionalne vlade. Da se doseže čim večji učinek takega obveščanja in ustvarijo sinergije, se svetuje naslednje:

— uskladiti je treba obseg in vsebino,

— kampanje obveščanja bi morale potekati sočasno prek različnih kanalov: TV, radio, družbeni mediji, spletišča, časopisi, lokalne revije itd.,

— sporočilo in jezik morata biti prilagojena posamezni ciljni skupini in potrebna so posebna prizadevanja, da se dosežejo ranljiva gospodinjstva, ki imajo pogosto omejen dostop do informacij,

— opredeliti je treba kazalnike in jih redno uporabljati za merjenje stopnje ozaveščenosti. To omogoča oceno in izboljšavo kampanj ter opredelitev prednostnih nalog na področju obveščanja v prihodnje,

— zagotoviti je treba jasne oznake na vrečah za zbiranje odpadkov in na mestih zbiranja odpadkov, da se zmanjša količina neciljnih materialov.

Primer dobre prakse 15 Kot je navedeno v primeru 8, je Cyclamed (52) organizacija ROP, ki v Franciji usklajuje in financira zbiranje zdravil, ki jim je pretekel rok (ali niso bila uporabljena). Cilj njene strategije obveščanja je zagotoviti, da potrošniki sortirajo in vračajo neuporabljena zdravila v lekarne ter da embalažo in recepte odlagajo v smetnjak za recikliranje papirja. V letu 2018 je bila dosežena 62-odstotna stopnja zbiranja. Dejavnosti obveščanja so usmerjene v potrošnike ter vključujejo lekarne, distributerje in občine. Ukrepi obveščanja iz leta 2018 so vključevali: — Kratki film (< 80 sekund) – na voljo prek spleta in prikazovan na TV-zaslonih v lekarnah. Film na preprost in humoren način pojasnjuje navodila za sortiranje. — Filmski spoti (12 sekund) – za TV, družbene medije in elektronske panoje (npr. v lekarnah) za ohranjanje ozaveščenosti. — Plakati, letaki in infografika – na voljo na spletišču ter v lekarnah in občinskih prostorih. Na voljo so ključni podatki in vizualna navodila za sortiranje, da se potrošniki spodbujajo k sortiranju. — Spletne pasice – s ključnim sporočilom, ki ga lekarne ali drugi akterji lahko preprosto uporabijo na svojih spletiščih. — Ilustriran strip – vključno z nekaj „igrami“, ki jih je mogoče izpolniti. — Nalepke – s ključnim sporočilom o sortiranju (< 15 besed) za lekarne in dostavne tovornjake distributerjev. — Spletišče – s tematskimi stranmi za ciljne skupine in partnerje: potrošnike, lekarne, distributerje in občine. Spletišče ima interaktivne funkcije, kot so geolokacija lekarn, ki sodelujejo in sprejemajo zdravila s pretečenim rokom, kvizi in mnenja. — Družbeni mediji – blog, navzočnost na Facebooku in Twitterju. Meri se število sledilcev, da se oceni učinek. — Mobilna aplikacija – z iskalnikom za zdravila, ki se redno posodablja. Potisna sporočila, ki jih je mogoče prilagoditi uporabnikovim potrebam in navodilom za sortiranje. — Glasilo – za lekarne, z novicami o sistemu zbiranja ter mnogimi drugimi članki za povečanje relevantnosti in pokritosti. Učinek meri zunanje podjetje, ki za to izvaja ankete v lekarnah. — Promocija – v reviji francoskih farmacevtov, ki vabi „ambasadorje zbiranja“. — Redni sestanki – s panožnimi združenji, da se posodablja ozaveščenost, zbirajo povratne informacije za izboljšanje storitve in zagotavlja vključitev vseh partnerjev v dobavni verigi. — Druge kampanje – podpora kampanj in dogodkov, ki jih organizirajo relevantni pristojni organi in druge organizacije ROP, da se poudari pomen ločenega zbiranja vseh tokov odpadkov. — Prilagojene informacije za občine in navzočnost na dogodkih, ki jih organizirajo občine.

Nasvet glede dobre prakse:

— Vsi akterji, vključeni v ravnanje z NOG (npr. lokalni organi, izvajalci dejavnosti ravnanja z odpadki in organizacije, ki izvajajo obveznosti ROP v imenu proizvajalcev), morajo zagotoviti jasna, dosledna in podrobna navodila za preprečevanje, identifikacijo, sortiranje in odstranjevanje NOG (vključno prek boljšega označevanja nevarnih proizvodov). Sporočila morajo biti preprosta, da bi se izognili zmedi potrošnikov, ki imajo opraviti s širokim razponom NOG.

— Lokacije in odpiralni časi zbirnih centrov in drugih zbirnih mest za NOG morajo biti sporočeni širši javnosti prek različnih kanalov, vključno z družbenimi mediji, s čimer se zagotovi, da sporočilo doseže vse segmente prebivalstva.

— Vključevanje lokalnih deležnikov (npr. sosedskih združenj) in socialnih skupin v zbiranje NOG omogoča boljšo ozaveščenost in udeležbo državljanov.

— Podpreti je treba izobraževalne programe, osredotočene predvsem na otroke, ki so dobri ambasadorji dobro premišljenih praks ravnanja z odpadki. Z izobraževanjem otrok o pomembnosti in praksi zbiranja NOG (prek učnih ur, obiskov zbirališč itd.) bodo k sortiranju odpadkov posredno spodbujeni tudi njihovi starši in starejši sorodniki.

— Z obveščanjem državljanov o škodljivih posledicah nepravilnega odstranjevanja nevarnih odpadkov iz gospodinjstev za javno zdravje in okolje se lahko spodbudijo dobre prakse sortiranja in odstranjevanja.

3.4 Izvrševanje

Nepravilno zbiranje in sortiranje zmanjšuje kakovost zbranih odpadkov za predelavo. Nevarni odpadki iz gospodinjstev, zbrani kot del mešanih odpadkov iz gospodinjstev ali drugih nenevarnih odpadkov, negativno vplivajo na možnost visoke kakovosti recikliranja teh odpadkov. Čeprav se z obveščanjem gospodinjstvom pomaga pravilno sortirati odpadke, je potrebna določena raven spodbud oziroma nadzora in izvrševanja. V praksi lahko pristojni organi izvedejo naslednje nadzorne ukrepe:

— vizualni pregled prozornih vreč za zbiranje odpadkov: če vreče vsebujejo materiale, ki niso del zadevnega sistema ločenega zbiranja, se označijo kot neskladne in pustijo na mestu pobiranja,

— preverjanje na podlagi teže: teža, ki ni značilna za določen tok odpadkov, je lahko povod za preverjanje; na primer če je vsebnik za zbiranje odpadkov iz aluminija in plastične embalaže ali bioloških odpadkov neznačilno težak, to lahko pomeni navzočnost neciljnih materialov, na primer zemlje,

— denarne kazni: poleg zavrnitve pobiranja vreč ali smetnjakov, ki vsebujejo nepravilno sortirane odpadke, so učinkovito orodje za spodbujanje pravilnega ločenega zbiranja pri viru denarne kazni. Kazni pomagajo tudi preprečiti, da zavrnjene vreče ostanejo nepobrane na javnem prostoru. Vendar bi morale kazni le dopolnjevati ustrezne gospodarske spodbude, prepričevanje in obveščanje, ne morejo pa biti nadomestilo za našteto.

Obžalovanja vredno nenadzorovano in nezakonito puščanje odpadkov (odlaganje odpadkov na črno) zaobide spodbude za pravilno zbiranje in preprečevanje odpadkov ter povzroča precej neprijetnosti in škode za okolje in javno zdravje. Izvajanje strategije za preganjanje in preprečevanje nenadzorovanega in nezakonitega puščanja odpadkov je temelj uspešnega ravnanja z odpadki. Z boljšimi spodbudami za pravilno obravnavanje NOG se ta praksa zmanjšuje, zaradi česar so preostali izvršilni ukrepi bolj učinkoviti.

Nacionalne in regionalne uprave lahko uspešnost nadalje povečajo z analitičnim primerjanjem občin in spodbujanjem dobrih praks glede izvrševanja. Primerjati je treba občine ali regije s podobnimi značilnostmi. Na primer, Flandrija (Belgija) je svoje občine združila v 16 skupin, ki imajo različne cilje za ločeno zbiranje (53). Oblikovanje skupin temelji na različnih značilnostih, med drugim na starosti prebivalstva, migracijah, turizmu in stopnji urbanizacije. Metodologije za primerjanje uspešnosti sistemov ravnanja s komunalnimi odpadki je mogoče najti v literaturi (54).

Primer dobre prakse 16 V Velikem vojvodstvu Luksemburg zakon o ravnanju z odpadki z dne 21. marca 2012 stanovanjske stavbe zavezuje, da morajo imeti zmogljivosti za ločeno zbiranje odpadkov. SuperDrecksKëscht®, ki je celosten sistem zbiranja odpadkov, zagotavlja brezplačne svetovalne storitve za upravitelje stavb, da se podpre lokalno izvajanje: obiske na kraju samem zaradi analize obstoječega stanja, priporočila za sortirno infrastrukturo in podporo za obveščanje prebivalcev. Ta zakonska obveznost, podprta s celostnim pristopom, je prispevala k višjim stopnjam zbiranja (55). Nasvet glede dobre prakse: — Izvajanje zakonske obveznosti, da se vzpostavi primerna infrastruktura za sortiranje odpadkov v stanovanjskih stavbah, pomeni spodbudo za upravitelje stavb in lastnike, da ukrepajo. Kombinacija take obveznosti s praktičnimi podpornimi storitvami (obiski na kraju samem, predloge za obveščanje) se je izkazala kot učinkovito sredstvo za promocijo sortiranja NOG v stanovanjskih stavbah, da se izogne njihovemu nepravilnemu odstranjevanju. — Spremljanje koncentracij in vrst napačno sortiranih NOG v vrečah s preostalimi odpadki izvajalcem dejavnosti ravnanja z odpadki omogoča, da opredelijo prednostne naloge ter na podlagi tega usmerijo prizadevanja na področju izvrševanja in obveščanja. — S preiskovanjem na črno odloženih odpadkov je včasih mogoče ugotoviti identiteto storilca, kar je podlaga za izvršilni ukrep. Določitev denarnih kazni in zaznavanje tveganja denarne kazni sprožata spremembe v vedenju.

4. VIRI

ACR+ (2019) Deposit-refund systems in Europe

Adamcová, D., et al. Household Solid Waste Composition Focusing on Hazardous Waste. Pol. J. Environ. Stud. zv. 25, št. 2 (2016), 487–493. http://www.pjoes.com/Household-Solid-Waste-Composition-Focusing-on-Hazardous-Waste,61011,0,2.html

Adème (2017) Les filières à responsabilité élargie du producteur. https://www.conibi.fr/uploads/pdf/comm/FILIERES-REP-EDITION2017.pdf https://www.ademe.fr/sites/default/files/assets/documents/responsabilite_elargie_du_producteur_rep_memo2017_010401.pdf

Amsterdam (2015) Afvalketen in Beeld

Andreasi Bassi, S., Christensen, T. H., Damgaard, A. (2017) Environmental performance of household waste management in Europe – an example of 7 countries, Waste Management, 69, 545–557. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0956053X17305342

aus der Beek, T., et al. (2016), “Pharmaceuticals in the environment.Global occurrences and perspectives”, Environmental Toxicology and Chemistry, zv. 35/4, str. 823–835. http://dx.doi.org/10.1002/etc.3339

Bio Intelligence (2012). Use of economic instruments and waste management performances

Cyclamed (2019) Rapport annuel 2018

D’emweltverwaltung (2018) Plan national de gestion des déchets et ressources

Dijkgraaf, E., Vollebergh, H. (2004) Burn or bury? A social cost comparison of final waste disposal methods, Ecological economics, 5, 233–247

Dubois, M. (2013) Disparity in European taxation of combustible waste, Waste Management 7, 1575–1576

European Commission (2002a), Study on hazardous household waste (HHW) with a main emphasis on hazardous household chemicals (HHC)

European Commission (2002b) Costs for municipal waste management in the EU

EEA (2015) Prevention of hazardous waste in Europe

EEA (2019) Paving the way for a circular economy, Insights on status and potential. https://www.eea.europa.eu/publications/circular-economy-in-europe-insights

Eurostat (2008) Municipal solid waste composition EU 27

Giegrich J., Mampel U., Franke B., Müller F., Knappe F. (1993) Eintrag organischer und anorganischer Schadstoffe in den Abfall über Produkte (Introduction of organic and inorganic pollutants into waste via products). Ifeu-Institut für Energie- und Umweltforschung Heidelberg GmbH. F+E-Vorhaben Nr. 10310602 under contract with Umweltbundesamt Berlin; Heidelberg, December 1993

Lavigne, C., De Jaeger, S., Rogge, N. (2019) identifying the most relevant peers for benchmarking waste management performance: A conditional directional distance Benefit-of-the-Doubt approach, Waste Management, 89, 418–429

Letcher, T. M., & Vallero, D. A. (Eds.) (2019), Waste: A handbook for management. Academic Press

Nainggolan. D. et al. Ecological Economics 166 (2019) 106402. Consumers in a Circular Economy: Economic Analysis of Household Waste.Sorting Behaviour

OECD (2012) Sustainable materials management, Making better use of resources. https://www.oecd.org/env/waste/smm-makingbetteruseofresources.htm

OVAM (2010) Uitvoeringsplan milieuverantwoord beheer van huishoudelijke afvalstoffen

OVAM (2018) Huishoudelijk Afval en gelijkaardig bedrijfsafval

OVAM (2019) Planaanpassing Uitvoeringsplan huishoudelijk afval en gelijkaardig bedrijfsafval goedgekeurd door de Vlaamse Regering op 17 mei 2019

START project (2008). Management Strategies for Pharmaceuticals in Drinking Water. http://www.start-project.de. Citirano v: https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC2866706/pdf/ehp-118-a210.pdf

UNEP (2016) Guidelines for Framework legislation for Integrated Waste Management. https://stg-wedocs.unep.org/handle/20.500.11822/22098

Besluit van de Vlaamse Regering tot vaststelling van het Vlaams reglement betreffende het duurzaam beheer van materiaalkringlopen en afvalstoffen (Vlarema) bijlage 5.1.4 https://navigator.emis.vito.be/mijn-navigator?woId=44718 - https://www.ovam.be/sites/default/files/atoms/files/Minimum-%20en%20maximumtarieven%202019%20voor%20huisvuil%20en%20grofvuil.pdf

Worldbank (2018) What a waste 2.0

WRAP (2014) Waste Regulations Route Map. http://www.wrap.org.uk/sites/files/wrap/Route%20Map%20Revised%20Dec%2014.pdf

(1) UL L 312, 22.11.2008, str. 3.

(2) Direktiva (EU) 2018/851 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018 o spremembi Direktive 2008/98/ES o odpadkih (UL L 150, 14.6.2018, str. 109, uvodna izjava 41).

(3) Za pregled sestave odpadkov v različnih tokovih odpadkov glej na primer Andreasi et al. (2017).

(4) Adamcová, D., et al. (2016).

(5) EEA (2015) in D’emwelverwaltung (2018).

(6) Odločba Komisije 2000/532/ES z dne 3. maja 2000 o nadomestitvi Odločbe 94/3/ES o oblikovanju seznama odpadkov skladno s členom 1(a) Direktive Sveta 75/442/EGS o odpadkih in Odločbe Sveta 94/904/ES o oblikovanju seznama nevarnih odpadkov skladno s členom 1(4) Direktive Sveta 91/689/EGS o nevarnih odpadkih (UL L 226, 6.9.2000, str. 3).

(7) Obvestilo Komisije o tehničnih smernicah o razvrščanju odpadkov (UL C 124, 9.4.2018, str. 1).

(8) http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/household_report.pdf

(9) Letcher in Vallero (2019).

(10) https://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/household_report.pdf

(11) https://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/20180227_Haz_Waste_Final_RepV5_clear.pdf

(12) D’emweltverwaltung (2018).

(13) https://www.acrplus.org/images/project/R4R/Good_Practices/GP_Odense_hazardous-waste-collection.pdf

(14) https://www.acrplus.org/images/project/R4R/Good_Practices/GP_ORDIF_mobile-civic amenity site.pdf

(15) https://cdn.paris.fr/paris/2020/06/10/4beadd723295ce69dcd7acbcbe0a582f.pdf

(16) https://www.acrplus.org/images/project/R4R/Good_Practices/GP_Tallinn_hazardous-waste-collection.pdf

(17) https://www.ecologique-solidaire.gouv.fr/dechets-diffus-specifiques-menagers

(18) Direktiva Sveta 1999/31/ES z dne 26. aprila 1999 o odlaganju odpadkov na odlagališčih (UL L 182, 16.7.1999, str. 1).

(19) Obvestilo Komisije o tehničnih smernicah o razvrščanju odpadkov (UL C 124, 9.4.2018, str. 1).

(20) Po ocenah nemške agencije za okolje (Umweltbundesamt) se približno 30 % prodanih količin ne uporabi in se zavržejo.

(21) Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini (UL L 311, 28.11.2001, str. 67).

(22) Okolju prijazno zdravstveno varstvo (Health care without harm – HCWH). Evropa je za obravnavanje farmacevtskih proizvodov v okolju in farmacevtskih odpadkov pripravila podatkovno zbirko, katere namen je zagotoviti pregled nad trenutnimi in preteklimi pobudami lokalnih, regionalnih in nacionalnih NVO, evropskimi projekti ter nacionalnimi/regionalnimi organi držav članic EU: http://saferpharma.org/pie-initiatives-database/?_sft_area_of_interest=unused-expired-pharmaceutical-disposal-practices.

(23) OECD 2019 – https://www.oecd.org/chemicalsafety/pharmaceutical-residues-in-freshwater-c936f42d-en.htm.

(24) https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/29890607 in https://doi.org/10.1016/j.scitotenv.2012.04.028

(25) aus der Beek, T., et al. (2016).

(26) Ademe (2017).

(27) https://www.sigre.es/

(28) https://www.cyclamed.org/wp-content/uploads/2019/09/CYCLAMED_INFOGRAPHIE_2018-3-1024x1024.jpg

(29) SZO, 2014. Safe management of wastes from health-care activities (Varno ravnanje z odpadki iz dejavnosti zdravstvenega varstva), https://www.who.int/water_sanitation_health/publications/wastemanag/en/.

(30) Pregled po državah članicah/regijah je na voljo na spletni strani ACR+, ki se nanaša na COVID-19, https://www.acrplus.org/en/municipal-waste-management-covid-19.

(31) https://www.ecdc.europa.eu/en/publications-data/infection-prevention-control-household-management-covid-19

(32) Waste management in the context of the coronavirus crisis (Ravnanje z odpadki v kontekstu koronavirusne krize) (april 2020), https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/waste_management_guidance_dg-env.pdf.

(33) https://www.who.int/water_sanitation_health/publications/technologies-for-the-treatment-of-infectious-and-sharp-waste/en/

(34) Uredba (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o razvrščanju, označevanju in pakiranju snovi ter zmesi, o spremembi in razveljavitvi direktiv 67/548/EGS in 1999/45/ES ter spremembi Uredbe (ES) št. 1907/2006 (UL L 353, 31.12.2008, str. 1).

(35) Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES (UL L 396, 30.12.2006, str. 1).

(36) Direktiva 2009/148/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o varstvu delavcev pred tveganji zaradi izpostavljenosti azbestu pri delu (UL L 330, 16.12.2009, str. 28).

(37) State of the art: asbestos – possible treatment methods in Flanders: constraints and opportunities (Stanje tehnike: azbest – možne metode obdelave v Flandriji: omejitve in priložnosti) (2016), https://www.ovam.be/sites/default/files/atoms/files/State%20of%20the%20art%20asbestos%20waste%20treatement.pdf.

(38) https://www.researchgate.net/publication/279340427_Regulations_in_the_European_Union_with_Emphasis_on_Germany_Sweden_and_Slovenia

(39) V podrobni študiji nemške agencije za okolje (Giegrich et al., 1993) je bilo ugotovljeno, da arzen najpomembneje prispeva k rakotvornosti izcedne vode z odlagališča.

(40) Glej opombo 35.

(41) Na primer smola premogovega katrana pri visoki temperaturi [EC: 266-028-2].

(42) http://ec.europa.eu/environment/waste/studies/pdf/household_report.pdf

(43) Glej opombo 35.

(44) http://ec.europa.eu/environment/chemicals/mercury/pdf/study_report2008.pdf

(45) Uredba (EU) 2017/852 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2017 o živem srebru in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1102/2008 (UL L 137, 24.5.2017, str. 1).

(46) Glej med drugim OECD (2012), WRAP (2014), UNEP (2016) in EEA (2019).

(47) Besluit van de Vlaamse Regering tot vaststelling van het Vlaams reglement betreffende het duurzaam beheer van materiaalkringlopen en afvalstoffen (Vlarema) bijlage 5.1.4.

(48) Glede obsežne razprave o okoljskem davku glej https://ex-tax.com/.

(49) Glej ACR+ (2019) za pregled obstoječih sistemov kavcij v Evropi.

(50) Amsterdam (2015).

(51) OVAM (2010).

(52) Cyclamed (2019).

(53) OVAM (2019).

(54) Lavigne et al. (2019).

(55) LU Environment Agency (Luksemburška agencija za okolje) (2015).