20061223

P6_TC1-COD(2005)0246

Stališče Evropskega parlamenta sprejeto na prvi obravnavi dne 12. decembra 2006 z namenom sprejetja Uredbe (ES) št. …/2007 Evropskega parlamenta in Sveta o Carinskem zakoniku Skupnosti (Posodobljeni carinski zakonik)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 26, 95, 133 in 135 Pogodbe,

ob upoštevanju Protokola št. 2 k Aktu o pristopu Španije in Portugalske o Kanarskih otokih ter Ceuti in Melilli in zlasti člena 9(1) Protokola,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora [1],

v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe [2],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Skupnost temelji na carinski uniji. V korist gospodarskih subjektov in carinskih organov Skupnosti je priporočljivo zbrati veljavno carinsko zakonodajo v carinski zakonik Skupnosti (v nadaljevanju "zakonik"). Zakonik temelji na načelu notranjega trga in bi moral vsebovati splošna pravila in postopke, ki zagotavljajo izvajanje tarife in drugih ukrepov skupne politike, uvedenih na ravni Skupnosti v zvezi z blagovno menjavo med Skupnostjo in državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti, ob upoštevanju zahtev teh skupnih politik. To ne bi smelo posegati v posebne določbe, določene na drugih področjih, ki lahko obstajajo ali so uvedena med drugim v okviru zakonodaje na področju kmetijstva, okolja, skupne trgovinske politike, statistike ali lastnih sredstev. Carinska zakonodaja bi morala biti glede določb o pobiranju uvoznih dajatev bolje usklajena, ne da bi to spremenilo področje uporabe veljavnih davčnih določb.

(2) V skladu s Sporočilom Komisije o zaščiti finančnih interesov Skupnosti, bojem proti goljufijam in z akcijskim načrtom 2004-2005 [3] je treba prilagoditi pravni okvir zaradi zaščite finančnih interesov Skupnosti.

(3) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o Carinskem zakoniku Skupnosti [4] je temeljila na združitvi carinskih postopkov, ki so jih države članice ločeno uporabljale v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Odkar je bila navedena uredba uvedena, je bila večkrat bistveno spremenjena zaradi obravnave posebnih problemov, kot so npr. zaščita dobre vere ali upoštevanje varnostnih zahtev. Zakonik je treba ponovno spremeniti tako na ravni Skupnosti kot na mednarodni ravni zaradi pomembnih zakonskih sprememb v preteklih letih, kot so npr. iztek Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo, začetek veljavnosti Akta o pristopu dne 1. maja 2004 ter sprememba Mednarodne konvencije o poenostavitvi in uskladitvi carinskih postopkov (v nadaljevanju "Kjotska konvencija"), h kateri je Skupnost pristopila po odobritvi Sveta s Sklepom Sveta 2003/231/ES [5]. Prišel je čas za poenostavitev carinskih postopkov in za upoštevanje dejstva, da so elektronske deklaracije in elektronska obdelava pravilo, deklaracije in obdelava podatkov v papirni obliki pa izjema. Zaradi vseh teh razlogov nadaljnje spremembe sedanjega Zakonika niso dovolj, temveč je potrebna popolna prenova zakonika.

(4) Za olajševanje zakonite trgovine in boj proti goljufijam so potrebni enostavni, hitri in standardni carinski postopki in procesi. Zato je ustrezno, da se v skladu s Sporočilom Komisije o poenostavljenem in brezpapirnem okolju za carino in trgovino [6] poenostavi carinska zakonodaja, da se omogoči uporaba sodobnih orodij in tehnologij ter spodbudi nadaljnja enotna uporaba carinske zakonodaje in da se tako prispeva k zagotovitvi podlage za učinkovite in enostavne postopke carinjenja. Carinske postopke je treba združiti ali uskladiti, število postopkov pa zmanjšati na število, ki je ekonomsko upravičeno, da se izboljša konkurenčnost podjetij.

(5) Dokončno oblikovanje notranjega trga, zmanjšanje ovir na področju mednarodne trgovine in naložb ter okrepljena potreba po zagotavljanju varnosti na zunanjih mejah Skupnosti so vlogo carine spremenili in jo umestili v samo središče globalizacijskega procesa, v katerem pri nadzoru in upravljanju z mednarodno trgovino deluje kot katalizator konkurenčnosti med državami in podjetji. Carinska zakonodaja bi morala odsevati novo gospodarsko realnost ter novo vlogo in poslanstvo carine.

(6) Uporaba informacijske in komunikacijske tehnologije (v nadaljevanju "IT") je ključnega pomena pri zagotavljanju olajšav pri trgovanju in obenem tudi učinkovitosti carinskih kontrol, s tem pa nižjih stroškov za podjetja in manjšega tveganja za družbo. Zato je treba oblikovati pravno načelo, ki bo določalo, da je treba vse carinske in trgovinske posle opravljati elektronsko ter da sistemi IT za carinske operacije v vsaki državi članici omogočijo enake storitve gospodarskim subjektom.

(7) Uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije bi moralo spremljati usklajevanje carinskih kontrol, ki bi moralo biti na območju Skupnosti učinkovito in ne bi smelo povzročati protikonkurenčnega obnašanja na posameznih vhodnih in izhodnih točkah območja.

(8) Da bi omogočili lažje poslovanje in obenem zagotovili ustrezno stopnjo kontrole blaga, ki se vnaša na carinsko območje Skupnosti in iznaša iz njega, je treba podatke, ki jih zagotovijo gospodarski subjekti, dati na voljo vsem carinskim organom in drugim službam, ki so vključene v kontrolo, kot so policija, varuhi meja, veterinarski in okoljski organi, pri čemer je treba upoštevati ustrezne določbe o varstvu podatkov, tako da gospodarski subjekt podatke preloži samo enkrat ("eno samo okence") in da navedeni organi blago pregledajo na istem mestu in istem času ("vse na enem mestu").

(9) Da se omogoči lažje poslovanje določenih podjetij, bi morali imeti gospodarski subjekti še naprej pravico imenovati zastopnika za opravljanje carinskih formalnosti. Pravice zastopanja pa si ne sme več pridrževati nobena zakonodaja posamezne države članice. Poleg tega se zastopniku pri carini lahko dodeli status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

(10) Zaupanja vrednim gospodarskim subjektom, ki spoštujejo predpise, bi moralo biti omogočeno, da kot pooblaščeni gospodarski subjekti kar najučinkoviteje uporabljajo poenostavitve ter da imajo ob upoštevanju vidikov varnosti in varovanja korist zaradi zmanjšanega obsega carinskih kontrol. Lahko pa neodvisno ali kumulirano koristijo status pooblaščenega gospodarskega subjekta za "carinske poenostavitve" ali pooblaščenega gospodarskega subjekta za "varnost in varovanje".

(11) Vse odločbe, to so uradni akti carinskih organov v zvezi s carinsko zakonodajo in s pravnim učinkom na eno ali več oseb, vključno z zavezujočimi informacijami, ki jih navedeni organi izdajo, bi morala urejati ista pravila. Vse take odločbe bi morale veljati po celotnem območju Skupnosti in jih mora biti mogoče razveljaviti, spremeniti, razen če ni drugače določeno, ali preklicati, kadar niso skladne s carinsko zakonodajo Skupnosti ali njeno razlago.

(12) V skladu z Listino temeljnih pravic je treba poleg pravice do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov vsaki osebi omogočiti uveljavljanje pravice, da se izjasni pred sprejetjem kakršne koli odločbe, ki bi ji lahko škodovala. Takšna določba v zakoniku bi se morala uporabljati v primerih izterjave po opravljenem carinskem postopku in v primerih odločb o zahtevkih za povračilo ali odpust.

(13) Poenostavitev carinskih postopkov v okviru elektronskega okolja zahteva delitev pristojnosti med carinskimi organi različnih držav članic. Zagotoviti je treba ustrezno raven učinkovitih, odvračilnih in sorazmernih kazni po celotnem notranjem trgu, da se preprečijo hujše kršitve carinskih predpisov in tako zmanjša tveganje goljufivih dejanj, ali ogrožanje varnosti in da se zagotovijo finančni interese Skupnosti. To se lahko doseže le s skupnim okvirom Skupnosti, s katerim se dodelijo pristojnosti za nalaganje in omejitev navedenih kazni, pri čemer se v celoti upošteva Listino temeljnih pravic.

(14) Zaradi ravnotežja med potrebo, da se carinskim organom zagotovi pravilno izvajanje carinske zakonodaje na eni strani, in pravico gospodarskih subjektov do pravičnega obravnavanja na drugi strani bi bilo treba carinskim organom podeliti obsežna pooblastila za nadzor, gospodarskim subjektom pa pravico do pritožbe.

(15) Da se tveganje za Skupnost, njene državljane in trgovinske partnerje zmanjša na najnižjo možno raven, bi moralo usklajeno izvajanje carinskih kontrol s strani držav članic temeljiti na skupnem okviru za analizo tveganja, izvajanje analize pa na elektronskem sistemu. Vzpostavitev skupnega okvira za analizo tveganja za vse države članice, ne bi smelo preprečiti naključnih pregledov blaga.

(16) Treba je oblikovati elemente na podlagi katerih se uporabljajo izvozne in uvozne dajatve ter drugi ukrepi, predpisani za blagovno menjavo. Prav tako je ustrezno opredeliti jasne določbe za izdajo dokazila o poreklu blaga v Skupnosti, kadar to zahtevajo potrebe trgovine.

(17) Da se pospeši postopek odločanja znotraj Skupnosti glede predpisov o preferencialnem poreklu, je ustrezno pooblastiti Komisijo za sprejetje teh predpisov v primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki veljajo za trgovino med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo.

(18) Zaželeno je, da se združi vse primere, v katerih nastane uvozni carinski dolg, razen tistih po vložitvi carinske deklaracije za sprostitev blaga v prosti promet ali začasni uvoz z delno oprostitvijo, da se preprečijo težave pri določanju pravne podlage nastanka carinskega dolga. Enako naj velja za nastanek izvoznega carinskega dolga.

(19) Ker nova vloga carinskih organov pomeni delitev pristojnosti in sodelovanje med notranjimi in mejnimi carinskimi uradi, bi moral carinski dolg v večini primerov nastati v kraju, kjer ima dolžnik sedež, saj lahko za ta kraj pristojni carinski organ najbolje nadzoruje dejavnosti zadevne osebe.

(20) Poleg tega je v skladu s Kjotsko konvencijo primerno zmanjšati število primerov, za katere je potrebno upravno sodelovanje med državami članicami, da se določi kraj nastanka carinskega dolga in se izterja carina.

(21) Pravila za posebne postopke naj bi omogočala uporabo enotnega zavarovanja za vse kategorije posebnih postopkov, ki bi moralo biti obsežno in bi moralo zajemati več transakcij.

(22) Da se zagotovi boljša zaščita finančnih interesov Skupnosti in držav članic, bi moralo zavarovanje pokrivati neprijavljeno ali nepravilno prijavljeno blago v pošiljki ali v deklaraciji, za katero je predloženo. Iz istega razloga bi morala izjava garanta pokrivati tudi zneske dajatev, ki zapadejo v plačilo po naknadnih kontrolah po prepustitvi blaga.

(23) Da se zaščitijo finančni interesi Skupnosti in držav članic ter preprečijo goljufije, je priporočljiva uporaba režima, ki vključuje postopne ukrepe za uporabo skupnega zavarovanja. Kadar obstaja večje tveganje goljufivih dejanj, bi morala biti možna začasna prepoved uporabe skupnega zavarovanja, pri čemer se upoštevajo posebne razmere gospodarskih subjektov.

(24) Kadar carinski dolg nastane zaradi neusklajenosti s carinsko zakonodajo, je treba upoštevati, da je zadevna oseba delovala v dobri veri, ter v največji meri zmanjšati posledice dolžnikove malomarnosti.

(25) Opredeliti je treba načelo o načinu določanja statusa skupnostnega blaga, okoliščin, ki se nanašajo na izgubo takega statusa, ter predvideti podlago za določitev pogojev nespremenjenega statusa v primerih, ko blago začasno zapusti carinsko območje Skupnosti.

(26) Zagotoviti je treba, da hitra prepustitev blaga postane pravilo, kadar gospodarski subjekt predhodno predloži vse potrebne podatke za kontrolo na podlagi tveganja ob uvozu blaga. Davčne in trgovinske kontrole bi morali izvajati predvsem carinski uradi, pristojni za prostore gospodarskega subjekta.

(27) Predpise za carinske deklaracije bi bilo treba posodobiti in poenostaviti, zlasti je treba zahtevati, da se carinske deklaracije praviloma predložijo v elektronski obliki in da se zagotovi le ena vrsta poenostavljene deklaracije.

(28) Ker Kjotska konvencija spodbuja vložitev, registracijo in pregled carinske deklaracije pred prihodom blaga ter nadalje predvideva, da kraj vložitve deklaracije ni tudi kraj, kjer se blago fizično nahaja, je primerno zagotoviti centralno carinjenje v kraju, kjer ima gospodarski subjekt sedež. Centralno carinjenje bi moralo vključevati možnost uporabe poenostavljene deklaracije, odlog dneva predložitve popolne deklaracije in potrebnih dokumentov, periodične deklaracije in odloga plačila.

(29) Da bi prispevali k zagotavljanju nevtralnih pogojev za konkurenco po vsej Skupnosti, je treba na ravni Skupnosti določiti predpise, ki urejajo uničenje ali drugo – prepustitev blaga s strani carinskih organov, ki jih je predhodno urejala nacionalna zakonodaja.

(30) Primerno je oblikovati skupna in enostavna pravila za posebne postopke (tranzit, hramba, posebna uporaba in oplemenitenje) ter jim dodati omejen nabor pravil za vsako kategorijo posebnega postopka, da bi subjekt lažje izbral pravilen postopek, da bi se izognili napakam in zmanjšali število izterjav in povračil po opravljeni sprostitvi blaga.

(31) Olajšati bi bilo treba podelitev dovoljenja za številne posebne postopke z enim zavarovanjem in enim nadzornim carinskim organom, pravila o nastanku carinskega dolga v teh primerih pa morajo biti enostavna. Veljati bi moralo temeljno načelo, da je treba blago, dano v posebni postopek, ali izdelke iz tega blaga ovrednotiti ob nastanku carinskega dolga. Kadar je to ekonomsko upravičeno, bi moralo biti mogoče ovrednotiti blago, tudi ko je dano v posebni postopek. Enaka načela bi se morala uporabiti pri običajnem ravnanju.

(32) Zaradi večjega števila varnostnih ukrepov, ki so bili v zakonik uvedeni v skladu z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005 o spremembah Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o Carinskem zakoniku Skupnosti [7], bi moralo postati dajanje blaga v proste cone carinski postopek, blago pa je treba carinsko pregledati ob vnosu in ob upoštevanju dokumentacije.

(33) Za blago, ki je dano v posebno uporabo, bi bilo treba določiti temeljni pravni okvir v povezavi z oprostitvijo trošarin, kakor je predvideno z Direktivo Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov [8], s plačilom DDV ob uvozu, kakor je predvideno v skladu s členoma 7(3) in 10(3) Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih – Skupni sistem davka na dodano vrednost, enotno osnovo za odmero [9], in ukrepi trgovinske politike.

(34) Glede na to da, da namen ponovnega izvoza ni več potreben, je treba postopek odloga pri aktivnem oplemenitenju združiti z oplemenitenjem, postopek povračil pri aktivnem oplemenitenju pa opustiti. Ta edini postopek aktivnega oplemenitenja bi moral pokrivati tudi uničenje blaga, razen v primerih, ko se uničenje opravi pod carinskim nadzorom.

(35) Varnostni ukrepi, povezani z iznosom blaga iz carinskega območja Skupnosti, bi morali biti enako zavezujoči za ponovni izvoz neskupnostnega blaga. Enaka temeljna pravila bi se morala uporabljati za vse vrste blaga, po potrebi z možnimi izjemami, denimo za blago, ki je na carinskem območju Skupnosti le v tranzitu.

(36) Da se zagotovi učinkovit postopek odločanja in enotnost, je treba poenotiti mehanizme za sprejetje izvedbenih ukrepov, pojasnil, smernic in odločb Komisije, ki zahtevajo umik odločbe carinskih organov ter pripravo skupnega stališča v odborih, delovnih skupinah in komisijah, ustanovljenih na podlagi ali v okviru mednarodnih sporazumov, ki se nanašajo na carinsko zakonodajo. Upravljalni postopek je najprimernejši za sprejetje izvedbenih določb, posvetovalni postopek pa je najprimernejši za sprejetje smernic in pojasnil.

(37) Ukrepe, potrebne za izvajanje te uredbe, bi bilo treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopka za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil [10].

(38) Ustrezno je zagotoviti pooblastila za sprejetje izvedbenih določb, zlasti kadar Skupnost sprejme obveznosti in odgovornosti v povezavi z uporabo mednarodnih sporazumov, ki zahtevajo prilagoditev določb Zakonika.

(39) Da bi se carinska zakonodaja poenostavila in racionalizirala, so bile zaradi preglednosti številne določbe iz predhodnih avtonomnih pravnih aktov Skupnosti vključene v zakonik. Skupaj z Uredbo (EGS) št. 2913/92 bi bilo treba razveljaviti naslednje uredbe:

- Uredbo Sveta (EGS) št. 3925/91 z dne 19. decembra 1991 o odpravi nadzora in formalnosti za ročno in oddano prtljago na letih znotraj Skupnosti ter za prtljago potnikov, ki potujejo po morju znotraj Skupnosti [11],

- Uredbo Sveta (ES) št. 82/2001 z dne 5. decembra 2000 o opredelitvi pojma "izdelki s poreklom" in načinih upravnega sodelovanja v trgovanju med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo [12],

- Uredbo Sveta (ES) št. 1207/2001 z dne 11. junija 2001 o postopkih za olajšanje izdajanja potrdil o gibanju blaga EUR.1, izdelave izjav na računih in obrazcev EUR.2 ter izdaje nekaterih dovoljenj za pooblaščenega izvoznika v skladu z določbami, ki urejajo preferencialno trgovino med Evropsko skupnostjo in nekaterimi državami [13].

(40) V skladu z načelom sorazmernosti je za učinkovito delovanje carinske unije kot nosilnega stebra notranjega trga nujna in primerna opredelitev predpisov in postopkov, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali za iznos blaga s carinskega območja Skupnosti. Ta uredba ne prekoračuje tega, kar je potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev, skladno s tretjim odstavkom člena 5 Pogodbe –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE I

PODROČJE UPORABE CARINSKE ZAKONODAJE, NALOGE CARINSKE SLUŽBE IN OPREDELITVE POJMOV

Člen 1

Vsebina in področje uporabe

Ta uredba vzpostavlja carinski zakonik Skupnosti, v nadaljevanju "zakonik", ki določa splošna pravila in postopke, veljavne za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali iznos blaga s carinskega območja Skupnosti.

Zakonik se uporablja enotno po celotnem carinskem območju Skupnosti brez poseganja v zakonodajo na drugih področij, ki zadeva takšno trgovino.

Člen 2

Naloge carinskih organov

Carinski organi so odgovorni za nadzor mednarodne trgovine Skupnosti, s čimer pa prispevajo k odprti trgovini, k izvajanju zunanjih vidikov notranjega trga, skupni trgovinski politiki in drugim skupnim politikam Skupnosti, povezanih s trgovino, ter k splošni varnosti dobavne verige. Te naloge so:

(a) zaščita finančnih interesov Skupnosti in njenih držav članic;

(b) zaščita Skupnosti pred nepravično in nezakonito trgovino s podporo zakoniti poslovni dejavnosti;

(c) zagotovitev varnosti državljanov in okolja, po potrebi v tesnem sodelovanju z drugimi organi;

(d) ohranitev ustreznega ravnotežja med carinsko kontrolo in poenostavitvijo zakonite trgovine.

Člen 3

Carinsko območje

1. Carinsko območje Skupnosti obsega naslednja ozemlja, vključno z ozemeljskimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom:

- ozemlje Kraljevine Belgije;

- ozemlje Češke republike;

- ozemlje Kraljevine Danske razen Ferskih otokov in Grenlandije;

- ozemlje Zvezne republike Nemčije razen otoka Helgoland in ozemlja Buesingen (pogodba z dne 23. novembra 1964 med Zvezno republiko Nemčijo in Švicarsko konfederacijo);

- ozemlje Republike Estonije;

- ozemlje Helenske republike;

- ozemlje Kraljevine Španije razen Ceute in Melille;

- ozemlje Francoske republike razen Nove Kaledonije, Mayotte, Saint-Pierrea in Miquelona, otočja Wallis in Futuna ter Francoske Polinezije;

- ozemlje Irske;

- ozemlje Italijanske republike razen občin Livigno in Campione d'Italia ter italijanskega dela Luganskega jezera, ki ležijo med obalo in politično mejo območja med Ponte Tresa in Porto Ceresio;

- ozemlje Ciprske republike, v skladu s predpisi Akta o pristopu;

- ozemlje Republike Latvije;

- ozemlje Republike Litve;

- ozemlje Velikega vojvodstva Luksemburg;

- ozemlje Republike Madžarske;

- ozemlje Republike Malte;

- ozemlje Kraljevine Nizozemske v Evropi;

- ozemlje Republike Avstrije;

- ozemlje Republike Poljske;

- ozemlje Portugalske republike;

- ozemlje Republike Slovenije;

- ozemlje Slovaške republike;

- ozemlje Republike Finske;

- ozemlje Kraljevine Švedske;

- ozemlje Združenega kraljestva Velike britanije in Severne Irske ter Kanalski otoki in otok Man.

2. Naslednja ozemlja, vključno z njihovimi ozemeljskimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom, ki se nahajajo zunaj ozemlja držav članic, se ob upoštevanju konvencij in pogodb, ki veljajo zanje, štejejo za del carinskega območja Skupnosti:

(a) FRANCIJA

Ozemlje Kneževine Monako, kot je opredeljeno v carinski konvenciji, podpisani v Parizu 18. maja 1963 (Uradni list Francoske republike z dne 27. septembra 1963, str. 8679);

(b) CIPER

Ozemlje suverenih con Združenega Kraljestva Akrotiri in Dhekelia, kot je opredeljeno v Pogodbi o ustanovitvi Republike Ciper, podpisani v Nikoziji 16. avgusta 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).

3. Nekatere določbe carinske zakonodaje se lahko uporabljajo tudi zunaj carinskega območja Skupnosti v okviru zakonodaje, ki ureja posebna področja, ali mednarodnih konvencij.

Člen 4

Opredelitev pojmov

V tem zakoniku se uporabljajo naslednje opredelitve:

(1) pojem"carinski organi" pomeni carinsko upravo države članice, odgovorno za uporabo carinske zakonodaje, in vse druge organe, ki jih država članica pooblasti za izvajanje nekaterih carinskih predpisov;

(2) "carinska zakonodaja" pomeni skupek zakonodaje, ki jo sestavljajo:

(a) zakonika in določbe, sprejete na ravni Skupnosti, ter, kadar ustreza na nacionalni ravni;

(b) skupna carinska tarifa Skupnosti;

(c) mednarodni sporazumi, ki vsebujejo carinske določbe, kolikor se uporabljajo v Skupnosti;

(3) pojem "oseba" pomeni fizične in pravne osebe in katero koli združenje oseb, ki mu je v okviru prava Skupnosti ali nacionalnega prava priznana sposobnost opravljanja pravnih dejanj, a nima pravnega statusa pravne osebe;

(4) "gospodarski subjekt" pomeni osebo, ki se poklicno ukvarja z dejavnostmi, ki jih ureja carinska zakonodaja;

(5) "zastopnik pri carini" pomeni vsako osebo s sedežem na območju Unije, ki opravlja carinske storitve za tretje osebe;

(6) "tveganje" pomeni verjetnost dogodka, ki se lahko zgodi v zvezi z vnosom, iznosom, tranzitom, prenosom blaga ali z blagom za uporabo v posebne namene, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in državami ali ozemlji zunaj tega območja, ter v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima skupnostnega statusa, kar bi imelo naslednje posledice:

(a) preprečilo bi pravilno uporabo ukrepov Skupnosti ali nacionalnih ukrepov;

(b) ogrozilo bi finančne interese Skupnosti in njenih držav članic;

(c) ogrozilo bi varnost Skupnosti in njenih državljanov, zdravje ljudi, živali in rastlin, okolje ali potrošnike;

(7) "carinska kontrola" pomeni posebna dejanja, ki jih izvajajo carinski organi na podlagi členov 27 do 30;

(8) "skupna deklaracija" pomeni deklaracijo, ki jo je treba predložiti pred vnosom in iznosom blaga na carinsko območje Skupnosti oziroma z njega;

(9) "carinska deklaracija" pomeni dokument, s katerim oseba na predpisan način in v predpisani obliki navede, da želi dati blago v določen carinski postopek, po potrebi z navedbo uporabe posebnega režima;

(10) "deklarant" pomeni osebo, ki izpolni skupno deklaracijo ali carinsko deklaracijo v svojem imenu, ali osebo, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena;

(11) "carinski postopek" pomeni kateri koli naslednji postopek, v katerega je dano blago v skladu z zakonikom:

(a) sprostitev v prosti promet;

(b) posebni postopki;

(c) izvoz;

(12) "uvozne dajatve" pomenijo carinske dajatve, določene v skupni carinski tarifi, ki se plačajo ob uvozu blaga;

(13) "zvozne dajatve" pomenijo carinske dajatve, določene v skupni carinski tarifi, ki se plačajo ob izvozu blaga;

(14) "neskupnostno blago" pomeni blago razen blaga iz točke (20) ali blago, ki je izgubilo svoj skupnostni status;

(15) "analiza tveganja" pomeni sistematsko prepoznavanje tveganja in izvajanje vseh ukrepov, potrebnih za omejitev izpostavljenosti tveganju;

(16) "prepustitev blaga" pomeni dejanje, s katerim carinski organi prepustijo blago za namene, določene za carinski postopek, v katerega je blago dano;

(17) "carinski nadzor" pomeni splošne ukrepe carinskih organov za zagotavljanje spoštovanja carinske zakonodaje, po potrebi pa tudi drugih predpisov, ki se uporabljajo za blago v okviru takšnih ukrepov;

(18) "sistem povračila" pomeni povračilo ali odpust uvoznih dajatev za blago, dano v prosti promet, če gre za izvoz blaga s carinskega območja Skupnosti v nespremenjeni obliki ali v obliki oplemenitenih proizvodov;

(19) "oplemeniteni proizvodi" pomeni blago, dano v postopek oplemenitenja, na katerem so bile opravljene operacije oplemenitenja;

(20) "oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti" pomeni:

(a) katero koli osebo z običajnim prebivališčem na carinskem območju Skupnosti, če gre za fizično osebo;

(b) katero koli osebo, ki ima registrirani sedež, glavni sedež ali stalno poslovno enoto na carinskem območju Skupnosti, če gre za pravno osebo ali združenje oseb;

(21) "carinski status" pomeni status blaga kot skupnostnega ali neskupnostnega blaga;

(22) "skupnostno blago" pomeni blago, ki spada v katero koli naslednjo kategorijo:

(a) blago, ki je v celoti pridobljeno na carinskem območju Skupnosti in ne obsega blaga, uvoženega iz držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti;

(b) blago, uvoženo iz držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti in sproščeno v prosti promet;

(c) blago, pridobljeno ali izdelano na carinskem območju Skupnosti, bodisi izključno iz blaga iz točke (b) bodisi iz blaga iz točk (a) in (b);

(23) "predložitev blaga carini" pomeni uradno obvestilo carinskim organom, da je blago prispelo v carinski urad ali na drug kraj, ki so ga carinski organi določili ali odobrili, ter da je blago na razpolago za carinsko kontrolo;

(24) "imetnik blaga" pomeni osebo, ki je lastnik blaga ali ima podobno pravico prepustitve blaga ali ima fizično kontrolo nad blagom;

(25) "nosilec postopka" pomeni osebo, ki izpolni carinsko deklaracijo, ali osebo, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena, ali osebo, na katero so bile prenesene pravice in obveznosti navedene osebe v zvezi s carinskim postopkom;

(26) "ukrepi trgovinske politike" pomenijo netarifne ukrepe, uvedene kot del skupne trgovinske politike, v obliki določb Skupnosti, ki urejajo uvoz in izvoz blaga;

(27) "operacije oplemenitenja" pomenijo naslednje postopke:

(a) obdelavo blaga vključno z montažo, sestavljanjem in pritrjevanjem blaga na drugo blago;

(b) predelavo blaga;

(c) uničenje blaga;

(d) popravilo blaga, vključno s preureditvijo in nastavitvijo;

(e) uporabo blaga, ki se ne pojavi v oplemenitenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo navedenih proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu (proizvodni pripomočki);

(28) "normativ porabe" pomeni količino ali odstotek oplemenitenih proizvodov, ki nastanejo pri oplemenitenju določene količine blaga, danega v postopek oplemenitenja.

POGLAVJE 2

PRAVICE IN OBVEZNOSTI OSEB V ZVEZI S CARINSKO ZAKONODAJO

Oddelek 1

Zagotavljanje informacij

Člen 5

Izmenjava informacij, varstvo podatkov

1. Vsa izmenjava podatkov, spremnih dokumentov, odločb in obvestil med carinskimi organi ter med gospodarskimi subjekti in carinskimi organi se izvaja z uporabo tehnik elektronske izmenjave podatkov.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbez določitvijo izjem pri prvem pododstavku tega odstavka.

2. Razen če ni posebej drugače določeno, Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) predpise, ki opredeljujejo in urejajo izmenjavo sporočil med carinskimi uradi, kakor to zahteva uporaba carinske zakonodaje;

(b) skupni podatkovni nabor in obliko podatkovnih sporočil, ki se izmenjujejo v skladu s carinsko zakonodajo.

Podatki iz točke (b) prvega pododstavka vsebujejo navedbe, potrebne za izdelavo analize tveganja in ustrezno uporabo carinskih kontrol, po potrebi z uporabo mednarodnih standardov in poslovne prakse.

Sistemi za elektronsko izmenjavo podatkov med carinskimi uradi v skladu z odstavkom 1 se uvedejo najpozneje 30. junija 2009.

Člen 6

Varstvo podatkov

1. Vsi podatki, ki jih carinski organi potrebujejo za opravljanje svojih nalog in so zaupne narave ali so zaupno posredovani, veljajo za poslovno skrivnost. Razen za namene carinske kontrole, kot je to predvideno v členu 28(2), pristojni organi takšnih informacij ne smejo razkriti brez izrecnega dovoljenja osebe ali organa, ki jih je posredoval.

Vendar je razkritje takšnih podatkov brez privolitve dovoljeno, kadar so carinski organi to dolžni ali pooblaščeni storiti v skladu z veljavnimi predpisi, zlasti s področja varovanja podatkov ali v zvezi s sodnimi postopki.

2. Posredovanje zaupnih podatkov carinskim upravam in drugim organom držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti je dovoljeno samo v okviru mednarodnega sporazuma, ob zagotovitvi ustrezne stopnje varovanja podatkov.

Razkritje ali sporočanje podatkov poteka s polnim upoštevanjem veljavnih predpisov o varstvu podatkov.

Člen 7

Izmenjava dodatnih podatkov med carinskimi organi in gospodarskimi subjekti

1. Carinski organi in gospodarski subjekti lahko zaradi vzajemnega sodelovanja ter prepoznavanja tveganja in izogibanja tveganju izmenjujejo podatke, ki jih carinska zakonodaja izrecno ne zahteva. Navedena izmenjava lahko poteka na podlagi pisnega sporazuma in lahko vključuje dostop carinskih organov do računalniškega sistema(-ov) gospodarskega subjekta.

2. Če se podpisniki ne dogovorijo drugače, so vsi podatki, ki jih podpisniki medsebojno izmenjujejo v okviru sodelovanja na podlagi odstavka 1, zaupne narave.

Člen 8

Podatki, ki jih predložijo carinski organi

1. Vsaka oseba lahko od carinskih organov zahteva informacije o izvajanju carinske zakonodaje. Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predvideni uvoz ali izvoz.

2. Carinske uprave vzdržujejo reden dialog z gospodarskimi subjekti in drugimi organi, vključenimi v mednarodno blagovno menjavo. Spodbujajo preglednost, tako da dajo zakonodajo, upravne odločbe, obrazce za zahtevke, ki se nanašajo na mednarodno blagovno menjavo, gospodarskim subjektom na razpolago brezplačno ter, kadar je to izvedljivo, z objavo na spletnih straneh.

Člen 9

Predložitev podatkov carinskim organom

1. Vse osebe, ki so posredno ali neposredno udeležene v carinskih formalnostih, carinskim organom na njihovo zahtevo in do predpisanega roka predložijo vso potrebno dokumentacijo in podatke, ne glede na uporabljeni nosilec podatkov, ter po potrebi dajo vso dodatno pomoč.

2. Brez poseganja v možno uporabo sankcij, je oseba, ki vloži skupno ali carinsko deklaracijo, vključno s poenostavljeno deklaracijo, ali obvestilo ali predloži zahtevek za dovoljenje ali katero drugo odločbo, odgovorna za:

(a) pravilnost podatkov, navedenih v deklaraciji, obvestilu, zahtevku ali drugem ustreznem obrazcu;

(b) pristnost vseh predloženih ali razpoložljivih dokumentov; in

(c) kjer je primerno, spoštovanje vseh obveznosti v zvezi z dajanjem zadevnega blaga v zadevni postopek ali z vodenjem odobrenih operacij.

Prvi pododstavek se uporablja tudi za predložitev katerih koli podatkov na zahtevo carinskih organov.

Kadar zastopnik zadevne osebe vloži deklaracijo ali obvestilo ali predloži zahtevek ali zahtevane podatke, obveznosti iz prvega pododstavka obvezujejo tudi zastopnika.

Člen 10

Skupni podatkovni sistem

Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijajo, vzdržujejo in uporabljajo elektronski sistem za skupno registracijo in vzdrževanje evidenc o:

(a) vseh osebah, ki so neposredno ali posredno udeležene pri opravljanju carinskih formalnosti;

(b) kateri koli odobritvi, ki zadeva carinski postopek ali status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

Podatki so dostopni carinskim upravam držav članic pri opravljanju njihovih nalog in gospodarskim subjektom v skladu s pravili iz tretjega odstavka.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njihovo dopolnitvijoz ukrepi za določitev standardnega obrazca in vsebine podatkov, ki jih je treba registrirati, ter določi pravila za dostop do teh podatkov.

Oddelek 2

Zastopanje pri carini

Člen 11

Zastopnik pri carini

1. Vsaka oseba lahko za svoje poslovanje s carinskimi organi imenuje zastopnika za opravljanje dejanj in formalnosti, določenih s carinsko zakonodajo, v nadaljevanju "zastopnik pri carini".

Takšno zastopanje pri carini je lahko neposredno, v tem primeru carinski zastopnik nastopa v imenu in za račun tuje osebe, ali neposredno, ko carinski zastopnik nastopa v svojem imenu, vendar za račun tuje osebe.

2. Carinski zastopnik mora imeti sedež na carinskem območju Skupnosti.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo pogojev, pod katerimi se lahko opusti zahteva iz prvega pododstavka tega odstavka.

3. Položaj zastopnika pri carini je odvisen od naslednjih meril:

- dostopen je vsakomur, ki vloži zahtevek za status,

- vodi ga vladni organ države članice,

- priznavajo ga vse države članice, potem ko je dobil dovoljenje v državi članici, v kateri je bil zahtevek vložen,

- zanj veljajo praktični standardi usposobljenosti ali poklicnih kvalifikacij, neposredno povezanih z opravljeno dejavnostjo.

Število zastopnikov pri carini v EU ni omejeno.

Oseba s statusom zastopnika pri carini, kot tudi s statusom pooblaščenega gospodarskega subjekta, je lahko upravičena do vseh poenostavitev.

4. Brez poseganja v določbe odstavka 3 ima pravico opravljati trgovinske dejavnosti vsaka oseba, s tem, da se obrne na carinske organe in ji ni potrebno imenovati zastopnika pri carini.

Člen 12

Pooblastilo

1. Pri opravljanju carinskih formalnosti zastopnik carinskim organom poda izjavo, da nastopa za račun zastopane osebe, ter pojasni, ali gre za posredno ali neposredno zastopanje pri carini.

Za osebo, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa za to ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.

2. Carinski organi lahko od osebe, ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, zahtevajo dokazilo, da je pooblaščena za zastopanje pri carini, razen v primeru, da oseba spada v kategorijo oseb, upravičenih, da nastopajo za tuj račun.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za opredelitev kategorij oseb iz prvega pododstavka tega odstavka.

Člen 13

Zastopanje pri carini in status pooblaščenega gospodarskega subjekta

1. Kadar oseba redno poslovno nastopa kot zastopnik pri carini, se mu lahko v skladu s členom 14 podeli status "pooblaščenega gospodarskega subjekta".

2. Zastopnik pri carini lahko deluje kot davčni zastopnik, kakor je določeno z veljavnimi predpisi o davku na dodano vrednost, v nadaljevanju "DDV", in trošarinah.

Oddelek 3

Pooblaščeni gospodarski subjekt

Člen 14

Zahtevek in dovoljenje

1. Oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti, ki izpolnjuje pogoje iz členov 15 in 16, lahko vloži zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

Carinski organi, po potrebi po posvetovanju z drugimi pristojnimi organi, podelijo navedeni status, ki ga redno preverjajo.

2. Statuspooblaščenega gospodarskega subjektaobsega dve vrsti pooblastil: pooblastilo pooblaščenega gospodarskega subjekta za "carinske poenostavitve" in pooblastilo pooblaščenega gospodarskega subjekta za "varnost in varovanje".

Pri prvem pooblastilu je gospodarski subjekt upravičen do določenih poenostavitev, predvidenih v skladu s tem zakonikom ali z izvedbenimi določbami. Drugo pooblastilo pa imetniku dajeolajšave v zvezi z varnostjo in varovanjem.

Pooblastili se lahko kumulirata.

3. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta ob upoštevanju členov 15 in 16 priznajo carinski organi v vseh državah članicah, ne da bi to vplivalo na carinske kontrole.

4. Carinski organi na osnovi priznanja statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta ter pod pogojem, da so izpolnjene zahteve, povezane s posebno vrsto poenostavitve, predvidene v carinski zakonodaji Skupnosti, dovolijo subjektu koristiti navedeno poenostavitev.

5. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta se lahko začasno zadrži ali odvzame v skladu s pogoji iz točke (h) člena 16.

6. Pooblaščeni gospodarski subjekt obvesti carinske organe o vsem, kar se zgodi po podelitvi statusa in bi utegnilo vplivati na njegovo trajanje ali vsebino.

Člen 15

Podelitev statusa

Za podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta veljajo vsaj naslednja merila:

(a) ustrezna evidenca o izpolnjevanju carinskih in davčnih zahtev;

(b) zadovoljiv sistem vodenja trgovinskih in po potrebi transportnih evidenc, ki omogoča ustrezne carinske kontrole;

(c) kadar je primerno, dokazana plačilna sposobnost;

(d) v skladu z določbami člena 14(2), ko želi biti pooblaščeni gospodarski subjekt upravičen do poenostavitev, predvidenih v skladu z zakonikom ali z izvedbenimi določbami zakonika, praktični standardi usposobljenosti ali poklicnih kvalifikacij, neposredno povezanih z opravljeno dejavnostjo, in

(e) v skladu z določbami člena 14(2), ko želi biti pooblaščeni gospodarski subjekt upravičen do olajšav glede varstva in varnosti pri carinskih pregledih, po potrebi, ustrezni varstveni in varnostni standardi.

Člen 16

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe v zvezi:

(a) podelitvi statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(b) pogostnosti preverjanja statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(c) podelitvi dovoljenj za uporabo poenostavitev;

(d) določitvi carinskega organa, ki je pristojen za podelitev takšnega statusa in dovoljenj;

(e) vrsto in obsegom olajšav, ki se lahko odobrijo za carinske kontrole v zvezi z varstvom in varnostjo;

(f) posvetovanje in zagotavljanje podatkov drugim carinskim organom;

(g) pogoje, pod katerimi se lahko zahteva prosilke za odobritev omeji na eno ali več držav članic;

(h) pogojih, pod katerimi se status pooblaščenega gospodarskega subjekta lahko začasno odvzame ali razveljavi;

(i) pogojih, pod katerimi se lahko odstopi od zahteve po sedežu v Skupnosti za posebne kategorije pooblaščenih gospodarskih subjektov, upoštevajoč zlasti mednarodne sporazume.

Oddelek 4

Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

Člen 17

Splošne določbe

1. Kadar oseba zahteva, da carinski organ sprejme odločbo, predloži oseba vse podatke, ki jih navedeni organ potrebuje za sprejetje odločbe.

Odločbo lahko zahteva več oseb in se jo tudi sprejme za več oseb.

2. Carinski organi sprejmejo odločbo iz odstavka 1 in o tem obvestijo vlagatelja najkasneje v dveh mesecih po datumu prejema zahtevka, razen kadar je v carinski zakonodaji določeno drugače.

Kadar carinski organi ne morejo upoštevati navedenega roka, o tem pred iztekom navedenega roka seznanijo vlagatelja ter navedejo razloge in kasnejši rok, ki je po njihovem mnenju potreben za odločitev o zahtevku.

3. Če v odločbi ali carinski zakonodaji ni drugače določeno, začne odločba veljati na dan, ko vlagatelj prejme odločbo, ali se šteje, da je vlagatelj odločbo prejel. Sprejete odločbe lahko carinski organi izvršujejo od navedenega datuma dalje, razen v primerih, predvidenih v členu 25(2).

4. Preden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi škodovala osebi ali osebam, na katere je naslovljena, jim carinski organi sporočijo svoje ugovore in navedejo razloge za svoje ugovore. Zadevni osebi bo dana možnost, da izrazi svoje stališče v roku, ki teče od datuma poslanih ugovorov.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev roka, navedenega v prvem pododstavku tega odstavka.

Po preteku tega roka se zadevno osebo ustrezno obvesti o odločbi, v kateri so navedeni razlogi, na katerih temelji.

Zahteva po sporočanju ugovorov pred sprejetjem odločbe, ki bo škodovala osebi, na katero je naslovljena, se uporablja tudi pri odločbah, ki jih carinski organi sprejmejo brez predhodnega zahtevka zadevne osebe, in zlasti pri obvestilu o carinskem dolgu, kakor je določeno v členu 72(3).

V odločbi je navedena pravica do pritožbe, predvidena v členu 24.

5. Brez poseganja v določbe z drugih področij, ki določajo primere ter pogoje, ko so odločbe neveljavne ali postanejo nične, lahko carinski organi, ki so izdali odločbo, to odločbo razveljavijo, spremenijo ali prekličejo, kadar ni skladna s carinsko zakonodajo ali s smernicami ali s pojasnili za njeno razlago.

Člen 18

Veljavnost odločb na celotnem območju Skupnosti

Odločbe, ki jih sprejmejo carinski organi, so veljavne na celotnem carinskem območju Skupnosti, razen če ni drugače zahtevano ali določeno.

Člen 19

Razveljavitev pozitivnih odločb

1. Carinski organi lahko odločbo, ki je pozitivna za naslovljeno osebo, razveljavijo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) odločba je bila izdana na podlagi nepravilnih ali nepopolnih podatkov;

(b) vlagatelj je vedel ali je razumno pričakovati, da bi moral vedeti, da so podatki nepravilni ali nepopolni;

(c) če bi bili podatki pravilni ali popolni, bi bila odločba drugačna.

2. Osebo, na katero je odločba naslovljena, je treba o razveljavitvi uradno obvestiti.

3. Razveljavitev začne veljati na dan, ko je začela veljati prvotna odločba, razen če ni drugače določeno.

4. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1, 2 in 3 tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 20

Preklic in sprememba pozitivnih odločb

1. Pozitivna odločba se prekliče ali spremeni v primerih, ki niso primeri iz člena 19, kadar ni bil ali ni več izpolnjen eden ali več pogojev za izdajo odločbe.

2. Pozitivna odločba, naslovljena na več oseb, se lahko prekliče zgolj v zvezi z osebo, ki ne izpolnjuje s to odločbo naložene obveznosti, razen če v carinski zakonodaji ni drugače določeno.

3. Osebo, na katero se odločba nanaša, se o preklicu ali spremembi obvesti.

4. Preklic ali sprememba odločbe začne veljati na dan, ko je oseba, na katero je obvestilo naslovljeno, obvestilo o preklicu ali spremembi prejela ali se šteje, da ga je prejela.

Vendar lahko v izjemnih primerih carinski organi zaradi pravno utemeljenih interesov osebe, na katero je odločba naslovljena, odložijo začetek veljavnosti preklica ali spremembe.

5. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 do 4 tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 21

Posebne odločbe

1. Carinski organi na zahtevo izdajo odločbe, ki zadevajo zavezujoče tarifne informacije, v nadaljevanju "odločbe o zavezujoči tarifni informaciji (ZTI)", ali odločbe v povezavi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga, v nadaljevanju "odločbe o zavezujoči informaciji o poreklu blaga (ZIPB)".

Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predviden kateri koli carinski postopek.

2. Odločbe o zavezujoči tarifni informaciji (ZTI) ali odločbe o zavezujoči informaciji o poreklu blaga (ZIPB) so zavezujoče samo v zvezi s tarifno uvrstitvijo ali opredelitvijo porekla blaga.

S temi odločbami so carinski organi zavezani do osebe, na katero je naslovljena odločba, samo v zvezi z blagom, za katerega so carinske formalnosti opravljene po datumu odločbe.

S temi odločbami je naslovljena oseba zavezana do carinskih organov šele z datumom, ko prejme obvestilo o odločbi, ali se šteje, da je obvestilo o odločbi prejela.

3. Odločbe ZTI ali odločbe ZIPB veljajo za obdobje treh let od datuma, navedenega v odločbi.

4. Za uporabo odločb ZTI ali ZIPB v okviru določenega carinskega postopka morajo biti osebe, na katere je navedena odločba naslovljena, sposobne dokazati:

(a) v primeru odločbe ZTI: da prijavljeno blago v vsakem pogledu ustreza v odločbi opisanemu blagu;

(b) v primeru odločbe ZIPB: da zadevno blago in okoliščine, ki opredeljujejo pridobitev porekla, v vsakem pogledu ustrezajo v odločbi opisanemu blagu in okoliščinam.

5. Z odstopanjem od člena 17(5) in člena 19 se odločbe ZTI ali ZIPB razveljavijo, če temeljijo na nepravilnih ali nepopolnih podatkih vlagateljev.

6. Odločbe ZTI ali ZIPB se prekličejo v skladu s členom 17(5) in členom 20.

Odločb ni mogoče spremeniti.

7. Ne glede na člen 20 Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) pogoje in trenutek prenehanja veljavnosti odločb ZTI ali ZIPB;

(b) pogoje in čas, ko se odločba iz točke (a) še lahko uporablja v zvezi z zavezujočimi pogodbami, ki temeljijo na odločbi in so bile sklenjene pred iztekom njene veljavnosti.

8. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev pogojev, pod katerimi se izdajajo druge posebne odločbe.

Oddelek 5

Carinske kazni

Člen 22

Carinske kazni

1. Vsaka država članica uvede sankcije za neupoštevanje carinske zakonodaje Skupnosti. Takšne kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.

2. Upravne kazni so v eni od naslednjih oblik ali kombinacija obeh:

(a) denarne kazni, ki jo naložijo carinski organi, vključno s poravnavo, ki se uporabi namesto kazenske sankcije;

(b) odvzema, zadržanja ali spremembe kakršnega koli dovoljenja, ki ga ima zadevna oseba.

Kadar so upravne kazni kombinirane s kazenskimi sankcijami na podlagi istih dejstev, je združevanje takšnih kazni sorazmerno.

Oddelek 6

Pritožbe

Člen 23

Kazensko pravo

Členi 24, 25 in 26 se ne uporabljajo za pritožbe, vložene zaradi razveljavitve, preklica ali spremembe odločbe, ki so jo sprejeli sodni organi.

Člen 24

Pravica do pravnega sredstva

1. Vsaka oseba ima pravico do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov, ki jo neposredno in osebno zadeva.

Pravico do pritožbe ima tudi katera koli oseba, ki je pri carinskih organih vložila zahtevek za odločbo in odločbe na ta zahtevek ni prejela v roku iz člena 17(2).

2. Pravica do pritožbe se lahko izvaja na dveh stopnjah:

(a) najprej pred carinskimi ali drugimi organi, ki so lahko sodni organi ali enakovredni specializirani organ, ki ga države članice določijo za ta namen;

(b) nato pred višjim neodvisnim organom, ki je lahko sodni organ ali enakovredni specializirani organ v skladu s predpisi, ki veljajo v državah članicah.

3. Pritožbo je treba vložiti v elektronski ali pisni obliki v državi članici, v kateri je bila odločba sprejeta ali je bil vložen zahtevek zanjo.

Člen 25

Začasno zadržanje izvrševanja

1. Vložitev pritožbe ne zadrži izvršitve izpodbijane odločbe.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko carinski organi v celoti ali delno zadržijo izvršitev izpodbijane odločbe, če se osebi, ki je vložila pritožbo, lahko povzroči nepopravljivo škodo.

Carinski organi lahko v celoti ali delno zadržijo izvršitev izpodbijane odločbe, če utemeljeno dvomijo o skladnosti izpodbijane odločbe s carinsko zakonodajo.

3. Če z izpodbijano odločbo nastanejo uvozne ali izvozne dajatve, ki jih je treba poravnati, je zadržanje navedene odločbe pogojeno s predložitvijo zavarovanja, razen če bi tako zavarovanje dolžniku lahko povzročilo hujše gospodarske in socialne težave.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje prvega pododstavka tega odstavka.

Člen 26

Odločitev o pritožbi

Člen 17 se uporablja za odločitve carinskih organov o pritožbah.

Države članice zagotovijo, da postopki pritožbe omogočajo hiter popravek odločitev, ki jih sprejmejo carinski organi.

Oddelek 7

Kontrola blaga

Člen 27

Carinske kontrole

1. Carinski organi lahko opravljajo vse kontrole, ki jih štejejo za potrebne, da bi zagotovili pravilno izvajanje carinske in druge zakonodaje, ki ureja vnos, iznos, tranzit, prenos in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, ter prisotnost neskupnostnega blaga.

Navedene kontrole, v nadaljevanju "carinske kontrole", lahko vključujejo pregledovanje blaga, preverjanje podatkov iz deklaracije in obstoja ter pristnosti elektronskih ali pisnih dokumentov, pregledovanje računov podjetij in drugih evidenc, pregledovanje prevoznih sredstev, pregledovanje prtljage ter drugega blaga, ki ga potniki nosijo s seboj ali na sebi.

Carinske kontrole se lahko opravljajo zunaj carinskega območja Skupnosti, kadar to predvideva mednarodni sporazum.

2. Carinske kontrole, vključno z naključnimi pregledi, temeljijo na analizi tveganja z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov, z namenom prepoznavanja in ocenjevanja tveganja ter oblikovanja potrebnih ukrepov za oceno tveganja na podlagi meril, oblikovanih na nacionalni ravni in ravni Skupnosti in, kadar so na razpolago, na mednarodni ravni.

Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijejo, vzdržujejo in začnejo uporabljati elektronski sistem za izvajanje analize tveganja najkasneje do 30. junija 2009.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) pravila o skupnem okviru za analizo tveganja;

(b) pravila o vzpostavitvi skupnih meril in prednostnih kontrolnih območjih;

(c) pravila, ki urejajo izmenjavo podatkov o tveganju in o analizi tveganja med carinskimi upravami.

Člen 28

Sodelovanje med organi

1. Kadar kontrolo, ki se nanaša na isto blago in ki ni carinska kontrola, izvajajo pristojni organi, ki niso carinski organi, se takšne kontrole izvajajo v tesnem sodelovanju s carinskimi organi, istočasno in na istem mestu, kadar koli je to mogoče (vse na enem mestu).

2. V okviru kontrol iz tega oddelka lahko carinski in drugi pristojni organi podatke, prejete v zvezi z vnosom, iznosom, tranzitom, prenosom in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, ter s prisotnostjo neskupnostnega blaga, izmenjujejo med seboj, s carinskimi organi drugih držav članic in s Komisijo, kadar je to potrebno zaradi zmanjševanja tveganja.

Člen 29

Preverjanje po prepustitvi blaga

Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo poslovne dokumente in podatke, ki se nanašajo na operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na kasnejše trgovinske posle z navedenim blagom, da se prepričajo o pravilnosti navedb v skupni ali carinski deklaraciji.

Takšna preverjanja se lahko izvajajo v poslovnih prostorih deklaranta ali njegovega zastopnika, katerih koli drugih oseb, ki so poslovno neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah ter katerih koli drugih oseb, ki imajo zaradi poslovnih razlogov navedene dokumente in podatke. Navedeni organi lahko tudi pregledajo blago, če ga je še mogoče predložiti.

Člen 30

Izjeme

1. Carinske kontrole ali formalnosti se ne opravljajo za:

(a) ročno in oddano prtljago oseb, ki so na letu znotraj Skupnosti;

(b) prtljago oseb, ki potujejo po morju znotraj Skupnosti;

2. Odstavek 1 se uporablja brez poseganja v:

(a) varstvene in varnostne kontrole, ki jih na prtljagi opravljajo organi držav članic, luške ali letališke službe ali prevozniki;

(b) preglede, povezane s prepovedmi ali omejitvami, ki jih določijo države članice, pod pogojem, da so te prepovedi in omejitve skladne s Pogodbo.

Oddelek 8

Hramba dokumentov in drugih podatkov; pristojbine in stroški

Člen 31

Hramba dokumentov in drugih podatkov

1. Zadevna oseba ne glede na uporabljeni nosilec podatkov hrani dokumente in podatke iz člena 9(1) zaradi kontrole s strani carinskih organov do roka, ki je določen v veljavnih predpisih, in najmanj tri koledarska leta.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet v drugih okoliščinah, kot so navedene v tretjem pododstavku, ali blaga, prijavljenega za izvoz, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem se prejmejo deklaracije za sprostitev v prosti promet ali izvoz.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet dajatev prosto ali po znižani uvozni dajatvi zaradi njegove posebne uporabe, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem je zanj prenehal veljati carinski nadzor.

V primeru blaga, danega v drug carinski postopek, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem se je končal zadevni carinski postopek.

2. Kadar carinski organi pri izvajanju carinske kontrole v zvezi s carinskim dolgom ugotovijo, da je treba ustrezno vknjižbo popraviti in je bila zadevna oseba o tem obveščena, se dokumenti hranijo še tri leta po časovnem roku iz odstavka 1 tega člena, kar pa ne posega v določbe člena 73(4).

Kadar je bila vložena pritožba, se morajo dokumenti hraniti, dokler postopek ni končan.

Člen 32

Pristojbine in stroški

1. Carinski organi ne zaračunavajo pristojbin za izvajanje carinskih kontrol.

Vendar lahko carinski organi zaračunajo pristojbine ali zahtevajo povrnitev stroškov, kadar opravljajo posebne storitve ali katere koli druge uporabe carinskih predpisov.

2. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje drugega pododstavka odstavka 1, zlasti glede:

(a) prisotnosti carinskega osebja, kadar je to zahtevano drugje kot v prostorih carine;

(b) analize ali izvedenskih poročil o blagu ter poštnih pristojbin za vračilo blaga vlagatelju, zlasti v zvezi z odločbami, podanimi v skladu s členom 21, ali predložitvijo podatkov v skladu s členom 8(1);

(c) pregleda ali vzorčenja blaga za namene preverjanja ali uničenje blaga, kadar so vključeni stroški, ki niso stroški za storitve carinskega osebja;

(d) izjemne kontrolne ukrepe, kadar so ti potrebni zaradi narave blaga ali morebitnega tveganja.

POGLAVJE 3

PRETVORBA VALUTE, ROKI IN POENOSTAVITEV

Člen 33

Pretvorba valute

1. Kadar je potrebna pretvorba valute zaradi enega od naslednjih razlogov, se uporablja menjalni tečaj, ki so ga pristojni organi objavili ali je dostopen na spletnih straneh:

(a) ker so elementi, ki se uporabljajo za določitev carinske vrednosti blaga, izraženi v valuti, ki ni valuta države članice, v kateri se določa carinska vrednost;

(b) ker je v nacionalnih valutah vrednost eura potrebna za namene določanja tarifne uvrstitve blaga, mejnih vrednosti in zneska uvoznih ali izvoznih dajatev.

Menjalni tečaj čimbolj učinkovito odraža trenutno vrednost pretvorjene valute v valuti države članice.

2. Kadar je pretvorba valute potrebna zaradi drugih razlogov razen tistih iz odstavka 1, se vrednost eura v nacionalnih valutah, ki se uporabi v okviru carinske zakonodaje, določi enkrat letno.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 in 2 tega člena.

Člen 34

Roki

1. Kadar carinska zakonodaja določa obdobje, datum ali rok, se takšno obdobje podaljša in takšen datum ali rok odloži samo, če je v zadevnih predpisih za to izrecna določba.

2. Predpisi, ki se uporabljajo za obdobja, datume in roke, določeni v Uredbi Sveta (EGS, Euratom) št. 1182/71 z dne 3. junija 1971 o določitvi pravil glede rokov, datumov in iztekov rokov [14] se uporabljajo za roke, določene v carinski zakonodaji, razen kadar se uporabljajo druge posebne določbe.

Člen 35

Poenostavitev

1. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev primerov in pogojev, ko se lahko ta zakonik poenostavljeno uporabi.

2. Poenostavljeni postopki, ki jih je treba opredeliti v skladu s postopkom iz člena 196(2a), se uporabljajo za blago Skupnosti, ki se prevaža med nacionalnim ozemljem v skladu s členom 3(3) Direktive 77/388/EGS, ter drugim delom carinskega območja Skupnosti.

3. Država članica lahko, pod pogojem, da Komisija odobri (v skladu s postopkom iz člena 196(2a)), uporablja poenostavljene postopke za blago Skupnosti iz odstavka 2, ki se prevaža izključno na njenem ozemlju ter se dve ali več držav članic med seboj dogovorijo o uporabi poenostavljenih postopkov za blago, ki potuje med njimi.

NASLOV II

ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO

POGLAVJE 1

SKUPNA CARINSKA TARIFA IN TARIFNA UVRSTITEV BLAGA

Člen 36

Skupna carinska tarifa

1. Uvozne in izvozne dajatve temeljijo na skupni carinski tarifi.

Ostali ukrepi, predpisani v določbah Skupnosti za posebna področja v zvezi z blagovno menjavo, se, kadar je primerno, uporabljajo glede na tarifno uvrstitev navedenega blaga.

2. Skupna carinska tarifa obsega:

(a) kombinirano nomenklaturo blaga, kakor je določena v Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi [15];

(b) druge nomenklature, ki v celoti ali delno temeljijo na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjujejo in so uvedene z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja zaradi izvajanja tarifnih ukrepov v zvezi z blagovno menjavo;

(c) konvencionalne ali običajne avtonomne uvozne dajatve, ki se uporabljajo za blago, zajeto s kombinirano nomenklaturo;

(d) preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj;

(e) preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupin takšnih držav ali ozemelj;

(f) avtonomne ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali izjemo od uvoznih dajatev za določeno blago;

(g) ugodnejšo tarifno obravnavo, določeno za nekatero blago zaradi njegove narave ali posebne uporabe, v okviru ukrepov iz točk (c) do (f) ali (h);

(h) druge tarifne ukrepe, ki jih predvideva kmetijska ali trgovinska ali druga zakonodaja Skupnosti.

3. Kadar zadevno blago izpolnjuje pogoje iz točk (d) do (g) odstavka 2, se na zahtevo deklaranta uporabljajo ukrepi iz navedenih določb namesto ukrepov iz točke (c) navedenega odstavka. Takšna uporaba je možna za nazaj, pod pogojem, da so upoštevani roki in pogoji, določeni z ustreznim ukrepom ali v tem zakoniku.

4. Kadar je uporaba ukrepov iz točk (d) do (g) odstavka 2 ali izjema od ukrepov iz točke (h) odstavka omejena na določeno količino uvoza ali izvoza, takšna uporaba ali izjema v primeru tarifnih kvot preneha veljati, takoj ko je dosežena predpisana uvozna ali izvozna količina.

V primeru tarifnih plafonov takšna uporaba preneha veljati zaradi pravnega akta Skupnosti.

Člen 37

Tarifna uvrstitev blaga

Za uporabo skupne carinske tarife se tarifna uvrstitev blaga opravi z določitvijo ene od tarifnih podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature, v katero se navedeno blago uvrsti.

Za uporabo netarifnih ukrepov se tarifna uvrstitev blaga opravi z določitvijo ene od tarifnih podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature ali katere koli druge nomenklature, uvedene z določbami Skupnosti in ki v celoti ali delno temelji na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjuje, v katero se navedeno blago uvrsti.

Tarifna podštevilka ali dodatna razčlenitev, določena v skladu s prvim in drugim odstavkom, se uporablja pri ukrepih, ki pripadajo navedeni podštevilki.

POGLAVJE 2

POREKLO BLAGA

Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo

Člen 38

Področje uporabe

Členi 39, 40 in 41 določajo pravila za opredelitev nepreferencialnega porekla blaga za namene uporabe:

(a) skupne carinske tarife, razen ukrepov iz točk (d) in (e) člena 36(2);

(b) ukrepov, ki niso tarifni ukrepi, določenih s posebnimi določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja blagovne menjave;

(c) drugih skupnostnih ukrepov, ki so povezani s poreklom blaga.

Člen 39

Pridobitev porekla

1. Blago, v celoti pridobljeno v posamezni državi ali na ozemlju, se šteje, da ima poreklo v navedeni državi ali ozemlju.

2. Blago, proizvodnja katerega je vključevala več kot eno državo ali ozemlje, se šteje, da ima poreklo v državi ali na ozemlju, v kateri je bilo nazadnje bistveno predelano.

Člen 40

Dokazilo o poreklu

1. Kadar je v carinski deklaraciji v skladu s carinsko zakonodajo navedeno poreklo, lahko carinski organi zahtevajo, da deklarant dokaže poreklo blaga.

2. Kadar je treba predložiti dokazilo o poreklu blaga na podlagi carinske zakonodaje ali druge zakonodaje Skupnosti, ki ureja posebna področja, lahko carinski organi v primeru utemeljenega dvoma zahtevajo predložitev vseh dodatnih dokazil za zagotovitev, da navedeno poreklo resnično ustreza predpisom, določenim v ustrezni zakonodaji Skupnosti.

3. Dokument, ki dokazuje poreklo, se lahko izda v Skupnosti, kadar tako zahtevajo potrebe trgovine.

Člen 41

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje členov 39 in 40.

Oddelek 2

Preferencialno poreklo

Člen 42

Preferencialno poreklo blaga

1. Da je blago upravičeno do ukrepov iz točk (d) ali (e) člena 36(2) ali do netarifnih preferencialnih ukrepov, mora biti blago v skladu s pravili o preferencialnem poreklu iz odstavkov 2, 3 in 4 navedenega člena.

2. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v sporazumih, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami in ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj, se pravila o preferencailnem poreklu določijo z navedenimi sporazumi.

3. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupin takšnih držav ali ozemelj, razen tistih iz odstavka 5, Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev pravil o preferencialnem poreklu.

4. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki veljajo za trgovino med carinskem območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo in so zajeta v Protokolu št. 2 k Aktu o pristopu Španije in Portugalske, Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev pravil o preferencialnem poreklu.

5. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v preferencialnih sporazumih v korist čezmorskih držav in ozemelj, povezanih s Skupnostjo, se pravila o preferencialnih ukrepih sprejmejo v skladu s členom 187 Pogodbe.

6. Ko se pogaja v imenu Skupnosti o sporazumih iz odstavka 2 tega člena ali predloži predlog za opredelitev, z uredbo, sprejeto v skladu s členom 251 ali členom 187 Pogodbe, pravil iz odstavkov 3, 4 in 5, Komisija še zlasti upošteva:

(a) obveznosti in odgovornosti, sprejete v povezavi z mednarodnimi sporazumi;

(b) potrebo po opredelitvi meril, ki zadevajo izvorno naravo proizvodov, in ki so prilagojena značilnostim vsakega proizvoda ter ob zagotovilu, da je ekonomska korist preferencialnih ukrepov dejansko namenjena državam, ozemljem ali skupinam držav ali ozemelj, zaradi katerih se je dogovorilo o teh ukrepih ali so bili ti ukrepi sprejeti;

(c) raven razvoja in stopnjo industrializacije države, ozemelj ali skupine držav ali ozemelj, zaradi katerih se je dogovorilo o preferencialnih ukrepih ali so ti bili sprejeti;

(d) cilje regionalne integracije, ki so osnova nekaterih zadevnih preferencialnih režimov, z določanjem primernih kumulativnih pravil;

(e) potrebo po opredelitvi pravil, ki so lahko razumljiva in se preprosto izvajajo, da bi operaterji držav, ozemelj ali skupin držav ali ozemelj, za katere so bili preferencialni ukrepi dogovorjeni ali sprejeti, lahko dejansko uporabljali ta preferencialna pravila, in ki morajo biti v skladu s ciljem olajševanja trgovanja.

Komisija predvidi primerne ukrepe nadzora, ki omogočajo preprečevanje ali kaznovanje zlorabe ali neuporabe preferencialnih ukrepov.

7. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, potrebne za izvajanje pravil iz odstavkov 2 do 5 tega člena.

POGLAVJE 3

CARINSKA VREDNOST BLAGA

Člen 43

Področje uporabe

Carinska vrednost blaga za namene uporabe skupne carinske tarife in netarifnih ukrepov, določenih s predpisi Skupnosti, ki urejajo posebna področja, povezana z blagovno menjavo, se določi v skladu s členi 44 do 47.

Člen 44

Transakcijska vrednost

1. Carinska vrednost uvoženega blaga je cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali jo je treba plačati in je po potrebi prilagojena v skladu z ukrepi, sprejetimi v skladu z odstavkom 4, v nadaljevanju "transakcijska vrednost".

Dejansko plačana ali plačljiva cena je celoten znesek, ki ga kupec plača ali mora plačati prodajalcu ali v prodajalčevo korist za uvoženo blago in vključuje vsa plačila, ki jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga plača ali mora plačati kupec prodajalcu ali kupec tretji osebi zaradi izpolnitve prodajalčeve obveznosti. Plačila ni treba nujno opraviti z gotovino. Lahko se opravi tudi z akreditivi ali s prenosnimi vrednostnimi papirji, in sicer neposredno ali posredno.

2. Transakcijska vrednost se uporabi, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) pri prepustitvi ali uporabi blaga za kupca ni omejitve, razen:

(i) omejitev, ki jih nalaga ali zahteva zakon ali organi oblasti v Skupnosti;

(ii) omejitev geografskega območja, na katerem se blago lahko proda naprej;

(iii) omejitev, ki bistveno ne vplivajo na vrednost blaga;

(b) za prodajo ali ceno ne velja neki pogoj ali dajatev, katere vrednost se ne more določiti v zvezi z blagom, ki se vrednoti;

(c) noben del izkupička od katere koli naknadne ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s sprejetimi ukrepi iz odstavka 4 opravi ustrezna prilagoditev;

(d) kupec in prodajalec nista povezana ali pa je, kadar sta povezana, transakcijska vrednost v okviru odstavka 3 sprejemljiva za carinske namene.

3. Za namene izvajanja točke (d) odstavka 2 samo dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Po potrebi se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in se sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno.

Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je predložil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta obvestijo o svojih razlogih in mu dajo primerno možnost za odgovor.

4. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za opredelitev elementov, ki jih je pri določanju carinske vrednosti treba dodati dejansko plačani ali plačljivi ceni ali jih je mogoče odšteti.

Člen 45

Sekundarne metode carinskega vrednotenja

1. Kadar carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 44, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a) do (d) odstavka 2 tega člena vse do prve točke, po kateri se lahko določi carinsko vrednost.

Vrstni red uporabe točk (c) in (d) se lahko na prošnjo deklaranta zamenja.

2. Carinska vrednost v skladu z odstavkom 1 je:

(a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno ob istem času kot vrednoteno blago;

(b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno ob istem času kot vrednoteno blago;

(c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci;

(d) izračunana vrednost, ki je enaka vsoti:

(i) stroškov ali vrednosti materiala in izdelave ali druge predelave, uporabljene pri proizvodnji uvoženega blaga;

(ii) zneska dobička in splošnih stroškov, enakega znesku, ki se običajno odrazi pri prodaji blaga enake vrste ali narave kot vrednoteno blago, ki jo opravijo proizvajalci države izvoza ob izvozu na carinsko območje Skupnosti;

(iii) stroškov ali vrednosti prevoza uvoženega blaga do mesta vnosa blaga na carinsko območje Skupnosti, natovarjanja in stroškov odpreme, povezanih z navedenim prevozom, in zavarovanja blaga.

3. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe o določitvi dodatnih pogojev in pravil za uporabo odstavka 2 tega člena.

Člen 46

Nadomestna metoda

Kadar carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti z uporabo člena 44 ali 45, se ta določi na podlagi podatkov, razpoložljivih na carinskem območju Skupnosti, in z uporabo ustreznih metod, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami:

(a) sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini;

(b) člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini;

(c) tega poglavja.

Vendar pa se za določitev carinske vrednosti iz prvega odstavka ne sme uporabiti nič od naslednjega:

(a) prodajne cene, ki jo ima na carinskem območju Skupnosti blago, izdelano na navedenem območju;

(b) sistema, po katerem se za carinske namene upošteva višja od dveh možnih vrednosti;

(c) cene blaga na notranjem trgu države izvoza;

(d) proizvodnih stroškov, ki niso izračunane vrednosti, določene za enako ali podobno blago v skladu s točko (d) člena 45(2);

(e) cen za izvoz v državo, ki ni del carinskega območja Skupnosti;

(f) najnižjih carinskih vrednostih;

(g) samovoljnih ali fiktivnih vrednosti.

Člen 47

Izvedbeni ukrepi

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev predpisov o izračunu carinske vrednosti v posebnih primerih in v zvezi z blagom, za katero po uporabi posebnega postopka nastane carinski dolg.

NASLOV III

CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE

POGLAVJE 1

NASTANEK CARINSKEGA DOLGA

Oddelek 1

Splošne določbe

Člen 48

Carinski dolg

Uvozna ali izvozna carina se plača v zvezi z določenim blagom v okviru skupne carinske tarife, znesek, ki se plača, pa je carinski dolg.

Oddelek 2

Uvozni carinski dolg

Člen 49

Sprostitev v prosti promet, začasni uvoz

1. Uvozni carinski dolg nastane, ko se neskupnostno blago da v enega od naslednjih postopkov:

(a) sprostitev v prosti promet;

(b) začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev.

2. Carinski dolg nastane ob prejemu carinske deklaracije.

3. Deklarant je dolžnik. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena.

Kadar je carinska deklaracija v zvezi z enim od postopkov iz odstavka 1 izpolnjena na podlagi podatkov, zaradi katerih se ne poberejo vse uvozne dajatve ali del njih, je dolžnik tudi oseba, ki je predložila zahtevane podatke za deklaracijo, če je vedela ali je razumno pričakovati, da bi morala vedeti, da so takšni podatki lažni.

Člen 50

Posebne določbe v zvezi z blagom brez porekla

1. Kadar prepoved povračila ali izjem od uvoznih dajatev velja za blago brez porekla, ki se uporablja za proizvodnjo izdelkov, za katere je dokazilo o poreklu izdano ali sestavljeno v okviru preferencialne ureditve med Skupnostjo in nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupinami takšnih držav ali ozemelj, uvozni carinski dolg v zvezi s temi izdelki nastane bodisi:

(a) s prejemom obvestila o ponovnem izvozu zadevnih izdelkov, pridobljenih v okviru postopka aktivnega oplemenitenja; bodisi

(b) s prejemom deklaracije za blago, dano v postopek aktivnega oplemenitenja pri predhodnem izvozu zadevnih oplemenitenih izdelkov.

2. Kadar carinski dolg nastane na podlagi točke (a) odstavka 1, se znesek uvoznih dajatev določi po enakih pogojih kot pri carinskem dolgu, ki nastane istega dne s prejemom deklaracije za sprostitev v prosti promet blaga brez porekla, ki se uporablja za proizvodnjo zadevnih izdelkov, zaradi končanja postopka aktivnega oplemenitenja.

3. Uporabi se člen 49 (2) in (3). Vendar je pri neskupnostnem blagu iz člena 188 dolžnik oseba, ki vloži obvestilo ob ponovnem izvozu, pri posrednem zastopanju pa oseba, v imenu katere se obvestilo vloži.

Člen 51

Carinski dolg, ki nastane zaradi neusklajenosti

1. Razen v primerih iz členov 40 in 50 uvozni carinski dolg nastane zaradi neusklajenosti bodisi:

(a) z eno od obveznosti, določenih s carinsko zakonodajo za vnos neskupnostnega blaga na carinsko območje Skupnosti ali za gibanje, predelavo, hrambo, uporabo ali prepustitev blaga na navedenem območju; bodisi

(b) s pogojem, ki ureja dajanje neskupnostnega blaga v carinski postopek ali odobritev izjeme od dajatev ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi posebne uporabe blaga.

2. Čas nastanka carinskega dolga je:

(a) trenutek, ko ni izpolnjena ali se ne izpolnjuje obveznost, katere neizpolnjevanje povzroči carinski dolg;

(b) trenutek, ko je blago dano v carinski postopek ali prijavljeno za ta namen, kadar se naknadno ugotovi, da ni bil izpolnjen pogoj, ki ureja dajanje blaga v navedeni postopek ali odobritev izjeme od dajatev ali znižanje uvozne dajatve zaradi posebne uporabe blaga.

3. V primerih iz točke (a) odstavka 1 je dolžnik:

(a) vsaka oseba, od katere se je zahtevala izpolnitev zadevne obveznosti;

(b) vsaka oseba, ki se je zavedala ali je razumno pričakovati, da bi se morala zavedati, da obveznost po carinski zakonodaji ni bila izpolnjena, in ki je delovala v imenu osebe, zavezane izpolnitvi obveznosti, ali ki je sodelovala pri dejanju, zaradi katerega obveznost ni bila izpolnjena;

(c) vsaka oseba, ki je pridobila ali je imela zadevno blago in ki se je v času pridobitve ali prejema blaga zavedala ali je razumno pričakovati, da bi se morala zavedati, da obveznost po carinski zakonodaji ni bila izpolnjena.

V primerih iz točke (b) odstavka 1 je dolžnik oseba, ki mora izpolnjevati pogoje, ki urejajo dajanje blaga v carinski postopek ali prijavo zadevnega blaga za navedeni postopek ali odobritev izjem od dajatev ali znižane dajatve zaradi posebne uporabe blaga.

Kadar se izpolni carinska deklaracija v zvezi z enim od postopkov iz odstavka 1 ali kadar se carinskim organom dajo kakršni koli podatki, ki jih carinska zakonodaja zahteva v zvezi s pogoji, ki urejajo dajanje blaga v carinski postopek, zaradi katerih se ne poberejo vse ali del uvoznih dajatev, je oseba, ki je dala podatke, potrebne za izpolnjevanje deklaracije, in ki je vedela ali je razumno pričakovati, da bi morala vedeti, da so ti podatki lažni, tudi dolžnik.

Člen 52

Odbitek že plačanih dajatev

1. Kadar v skladu s členom 51(1) carinski dolg nastane v zvezi z blagom, ki se sprosti v prosti promet po znižani uvozni dajatvi zaradi njegove posebne uporabe, se znesek, ki je bil plačan ob sprostitvi blaga v prosti promet, odšteje od zneska carinskega dolga.

Prvi pododstavek se smiselno uporablja, kadar carinski dolg nastane v zvezi z ostanki in odpadki, nastalimi pri uničenju takšnega blaga.

2. Kadar v skladu s členom 51(1) carinski dolg nastane v zvezi z blagom, ki je dano v začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev, se znesek, plačan v okviru delne oprostitve, odšteje od zneska carinskega dolga.

Oddelek 3

Izvozni carinski dolg

Člen 53

Izvozna deklaracija

1. Izvozni carinski dolg nastane, ko se blago, zavezano izvoznim dajatvam, da v izvozni postopek.

2. Carinski dolg nastane ob prejemu carinske deklaracije.

3. Deklarant je dolžnik. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, v imenu katere je deklaracija izpolnjena.

Kadar je carinska deklaracija izpolnjena na podlagi podatkov, zaradi katerih se ne poberejo vse ali del izvoznih dajatev, je dolžnik tudi oseba, ki je dala podatke, potrebne za izpolnjevanje deklaracije, in ki je vedela ali je razumno pričakovati, da bi morala vedeti, da so takšni podatki lažni.

Člen 54

Carinski dolg, ki nastane zaradi neusklajenosti

1. Razen v primerih iz člena 53 in če je blago zavezano izvoznim dajatvam, izvozni carinski dolg nastane zaradi neusklajenosti:

(a) z eno od obveznosti, določenih s carinsko zakonodajo za iznos, gibanje ali prepustitev blaga;

(b) s pogoji, pod katerimi je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev.

2. Čas nastanka carinskega dolga je:

(a) trenutek, ko blago v resnici zapusti carinsko območje Skupnosti brez carinske deklaracije;

(b) trenutek, ko blago prispe na namembni kraj, ki ni tisti, zaradi katerega je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev;

(c) če carinski organi ne morejo določiti trenutka iz točke (b), trenutek, ko se izteče rok, določen za predložitev dokazila o izpolnjevanju pogojev, pod katerimi je blago upravičeno do takšne oprostitive.

3. Kadar blago, zavezano izvoznim dajatvam, zapusti carinsko območje Skupnosti brez carinske deklaracije, je dolžnik:

(a) vsaka oseba, od katere se je zahtevala izpolnitev zadevne obveznosti;

(b) vsaka oseba, ki je sodelovala pri dejanju, zaradi katerega obveznost ni bila izpolnjena, in ki se je zavedala ali je razumno pričakovati, da bi se morala zavedala, da carinska deklaracija ni bila vložena, čeprav bi morala biti.

4. Kadar carinski dolg nastane zaradi neizpolnjevanja pogojev, pod katerimi je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev, je dolžnik:

(a) deklarant;

(b) pri posrednem zastopanju oseba, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena.

Oddelek 4

Določbe, ki so skupne za uvozni in izvozni carinski dolg

Člen 55

Prepovedi in omejitve

Uvozni ali izvozni carinski dolg nastane, tudi če zadeva blago, za katerega veljajo ukrepi prepovedi ali omejitve vsakega uvoza ali izvoza.

Carinski dolg pa ne nastane, kadar se na carinsko območje Skupnosti nezakonito vnesejo ponarejen denar ali prepovedane droge, ki ne vstopijo v gospodarski krogotok, ki je zaradi njihove rabe v medicinske ali znanstvene namene pod strogim nadzorom pristojnih organov.

Vendar se za namene kazni, ki veljajo za carinske prekrške, šteje, da je carinski dolg nastal, kadar so po zakonodaji države članice carinske dajatve ali obstoj carinskega dolga podlaga za določitev kazni.

Člen 56

Več dolžnikov

Kadar je več oseb zavezanih plačilu enega carinskega dolga, je vsaka zavezana za celoten znesek dolga.

Prednost pa ima izterjava carinskega dolga od uvoznika ali registriranega izvoznika.

Kadar ena ali več navedenih oseb namerno krši carinsko zakonodajo, ima prednost izterjava carinskega dolga od navedenih oseb.

Člen 57

Splošna pravila za izračun zneska dajatev

1. Znesek uvoznih ali izvoznih dajatev se določi na podlagi tistih pravil za izračun dajatev, ki so se za zadevno blago uporabila v trenutku, ko je v zvezi z njim nastal carinski dolg.

2. Kadar ni mogoče natančno določiti čas nastanka carinskega dolga, se za navedeni čas šteje trenutek, ko carinski organi ugotovijo, da je blago v položaju, v katerem je nastal carinski dolg.

Kadar pa carinski organi na podlagi razpoložljivih podatkov lahko določijo, da je carinski dolg nastal pred navedeno ugotovitvijo, se šteje, da je carinski dolg nastal v trenutku, v katerem se takšen položaj lahko najprej določi.

3. Kadar carinska zakonodaja predvidi ugodnejšo tarifno obravnavo za blago, opustitev ali popolne ali delne izjeme od uvoznih in izvoznih dajatev, v skladu s točkami (d) do (g) člena 36(2), členov 136 do 140, 177 in 180 do 183, se takšna ugodnejša tarifna obravnava, opustitev ali izjema uporablja tudi, kadar carinski dolg nastane v skladu s členoma 51 ali 54, pod pogojem, da ravnanje zadevne osebe ne vključuje goljufivih dejanj.

Člen 58

Posebna pravila za izračun zneska dajatev

1. Kadar stroški za hrambo ali običajno ravnanje v zvezi z blagom v carinskem postopku nastanejo znotraj carinskega območja Skupnosti, se takšni stroški ali povečanje vrednosti ne upoštevajo pri izračunu zneska uvozne dajatve, kadar deklarant predloži zadovoljivo dokazilo za te stroške.

Vendar se pri izračunu zneska uvoznih dajatev upoštevajo carinska vrednost, značaj in poreklo neskupnostnega blaga, uporabljenega v operacijah.

2. Kadar se tarifna uvrstitev blaga, ki je dano v carinski postopek, spremeni zaradi običajnega ravnanja znotraj carinskega območja Skupnosti, se za blago v postopku na zahtevo deklaranta uporabi prvotna tarifna uvrstitev.

3. Kadar carinski dolg nastane za oplemenitene izdelke iz postopka aktivnega oplemenitenja, se na zahtevo deklaranta znesek takšnega dolga določi na podlagi tarifne uvrstitve, carinske vrednosti, narave in porekla blaga v okviru postopka aktivnega oplemenitenja v trenutku prejema deklaracije, ki se nanašajo na to blago.

Člen 59

Izvedbeni ukrepi

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) predpise za izračun zneska uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se uporabljajo za blago;

(b) nadaljnjih posebnih pravil za posebne postopke;

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo odstopanj od členov 57 in 58.

Člen 60

Kraj nastanka carinskega dolga

1. Carinski dolg nastane na kraju, kjer se carinska deklaracija iz členov 49 in 53 vloži ali kjer se na podlagi člena 128(3) šteje, da se je vložila.

V vseh drugih primerih je kraj nastanka carinskega dolga kraj, kjer nastane položaj, iz katerega carinski dolg izhaja.

Če navedenega kraja ni mogoče določiti, nastane carinski dolg na kraju, kjer carinski organi ugotovijo, da je blago v položaju, v katerem nastane carinski dolg.

2. Če je bilo blago dano v carinski postopek, ki ni zaključen, in kraja na podlagi drugega ali tretjega pododstavka odstavka 1 ni mogoče določiti v določenem roku, nastane carinski dolg na kraju, kjer je bilo blago bodisi dano v zadevni postopek bodisi je bilo v okviru navedenega postopka vneseno na carinsko območje Skupnosti.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za določitev roka, navedenega v prvem pododstavku tega odstavka.

3. Kadar lahko carinski organi na podlagi razpoložljivih podatkov določijo, da je carinski dolg lahko nastal na več krajih, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, kjer je najprej nastal.

4. Če carinski organ določi, da je carinski dolg nastal na podlagi točke (a) člena 51(1) v drugi državi članici, in je znesek dolga manjši od 100000evrov, se šteje, da je dolg nastal v državi članici, kjer je bilo to ugotovljeno.

POGLAVJE 2

ZAVAROVANJE MOREBITNEGA ALI OBSTOJEČEGA CARINSKEGA DOLGA

Člen 61

Splošne določbe

1. To poglavje se uporablja za zavarovanja carinskih dolgov, ki so že nastali, in tistih, ki lahko nastanejo, razen če ni drugače določeno.

2. Carinski organi lahko zahtevajo, da dolžnik predloži zavarovanje ter tako zagotovi plačilo carinskega dolga in drugih dajatev, zlasti DDV in trošarine, kakor določajo veljavni predpisi glede DDV in trošarin.

3. Kadar carinski organi zahtevajo predložitev zavarovanja, ga zahtevajo od dolžnika ali osebe, ki lahko postane odgovorna za navedeni dolg.

4. V zvezi z določenim blagom ali določeno deklaracijo zahtevajo carinski organi predložitev samo enega zavarovanja.

Zavarovanje, predloženo za določeno deklaracijo, velja za carinski dolg v zvezi z vsem blagom, ki je zajeto ali se prepusti z navedeno deklaracijo, ne glede na to, ali je navedena deklaracija pravilna ali ne.

5. Carinski organi dovolijo, da zavarovanje predloži oseba, ki ni oseba, od katere se zavarovanje zahteva.

6. Na zahtevo osebe iz odstavkov 3 ali 5 tega člena lahko carinski organi v skladu s členom 67(1) in (2) dovolijo predložitev skupnega zavarovanja za kritje carinskega dolga v zvezi z dvema ali več operacijami, deklaracijami ali carinskimi postopki.

7. Od držav, regionalnih ali lokalnih oblasti ali drugih teles v pristojnosti javnega prava se ne zahteva zavarovanje v zvezi z dejavnostmi, ki jih opravljajo kot javni organi.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo drugih primerov, v katerih se ne zahteva zavarovanje ali se zahteva znižano zavarovanje.

8. Carinski organi lahko opustijo zahtevo po predložitvi zavarovanja, kadar znesek, ki ga je treba zavarovati, ne presega statističnega praga za deklaracije, določenega v skladu s členom 12 Uredbe Sveta (ES) št. 1172/95 z dne 22. maja 1995 o statističnih podatkih v zvezi z blagovno menjavo Skupnosti in njenih držav članic z državami nečlanicami [16].

9. Zavarovanje, ki ga carinski organi sprejmejo ali odobrijo, je po vsem carinskem območju Skupnosti veljavno za namene, za katere je dano.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo izjem k prvemu pododstavku tega odstavka.

Člen 62

Obvezno zavarovanje

1. Kadar je predložitev zavarovanja obvezna in ob upoštevanju pravil, sprejetih na podlagi odstavka 3, carinski organi določijo znesek takšnega zavarovanja v višini, ki je enaka natančnemu znesku zadevnega carinskega dolga, kadar se navedeni znesek lahko z gotovostjo določi v trenutku zahteve po zavarovanju.

Kadar natančnega zneska carinskega dolga ni mogoče določiti, se znesek zavarovanja določi v višini, ki je po oceni carinskih organov enaka najvišjemu znesku carinskega dolga, ki je nastal ali bo lahko nastal.

2. Kadar se predloži skupno zavarovanje za carinske dolgove, katerih znesek se časovno spreminja, se brez poseganja v člen 67 znesek takšnega zavarovanja določi v višini, ki omogoči pokritje zadevnih carinskih dolgov v vsakem trenutku.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavka 1 tega člena.

Člen 63

Neobvezno zavarovanje

Kadar je predložitev zavarovanja neobvezna, carinski organi vseeno zahtevajo takšno zavarovanje, če menijo, da carinski dolg v predpisanem roku ne bo plačan. Navedeni organi določijo znesek zavarovanja tako, da ne presega višine, navedene v členu 62.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki določajo, kdaj je zavarovanje neobvezno.

Člen 64

Predložitev zavarovanja

1. Zavarovanje se lahko predloži:

(a) z gotovinskim depozitom ali kakim drugim plačilnim sredstvom, ki ga carinski organi priznajo za enakovrednega gotovinskemu depozitu, opravljenim v eurih ali v valuti države članice, v kateri se zavarovanje zahteva;

(b) z izjavo garanta;

(c) z drugo obliko zavarovanja, ki daje enakovredno zagotovilo, da bo carinski dolg plačan, kot je izjava o skladnosti z obstoječim panožnim sporazumom, notarsko overjena izjava, poseben sporazum med subjekti in carinskimi organi itd.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za opredelitev oblik zavarovanja iz točke (c) prvega pododstavka tega odstavka.

2. Zavarovanje v obliki gotovinskega depozita ali plačila, ki velja za enakovredno gotovinskemu depozitu, se predloži v skladu z veljavnimi določbami v državi članici, v kateri se zavarovanje zahteva.

Člen 65

Izbira zavarovanja

Oseba, od katere se zahteva predložitev zavarovanja, lahko izbira med vrstami zavarovanja, določenimi s členom 64(1).

Vendar lahko carinski organi zavrnejo izbrano vrsto zavarovanja, kadar je nezdružljiva s pravilnim potekom zadevnega carinskega postopka.

Carinski organi lahko zahtevajo, da se izbrana vrsta zavarovanja ohrani določeno obdobje.

Člen 66

Garant

1. Garant iz točke (b) člena 64(1) mora biti tretja oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti. Garanta morajo odobriti carinski organi, ki zahtevajo zavarovanje, razen kadar je garant banka ali kaka druga uradno priznana finančna ustanova, akreditirana v Skupnosti.

2. Garant pisno izjavi, da bo plačal zavarovani znesek carinskega dolga.

V izjavi so v okviru zavarovanega zneska tudi zneski uvoznih ali izvoznih dajatev, plačljivih po preverjanju, ki sledi prepustitvi.

3. Carinski organi lahko zavrnejo odobritev garanta ali predlagane vrste zavarovanja, kadar menijo, da ne zagotavljata plačila carinskega dolga v predpisanem roku.

Člen 67

Skupno zavarovanje

1. Dovoljenje iz člena 61(6) se odobri samo osebam, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) sedež imajo v Skupnosti;

(b) niso huje ali večkrat kršile carinske ali davčne zakonodaje;

(c) so redni uporabniki zadevnih postopkov ali pa carinski organi vedo, da so sposobni izpolniti svoje obveznosti v zvezi s temi postopki.

2. Kadar je treba za carinski dolg, ki lahko nastane, predložiti skupno zavarovanje, lahko gospodarski subjekt v skladu s členom 61(7) uporabi skupno zavarovanje z znižanim zneskom ali pridobi opustitev zavarovanja, pod pogojem, da so izpolnjena vsaj naslednja merila:

(a) pravilna uporaba zadevnega carinskega postopka med določenim obdobjem;

(b) sodelovanje s carinskimi organi;

(c) pri opustitvi zavarovanja pa dobro finančno stanje, ki je zadostno za izpolnitev obveznosti navedene osebe.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe, ki urejajo podelitev dovoljenj v skladu z odstavkoma 1 in 2 tega člena.

Člen 68

Dodatne določbe v zvezi z uporabo zavarovanja

1. Kadar carinski dolg lahko nastane v okviru posebnih postopkov, se uporabijo odstavki 2, 3 in 4.

2. Opustitev zavarovanja, odobrena v skladu s členom 67(2), se ne uporabi za blago, za katerega velja, da predstavlja povečano tveganje.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijo za izvajanje prvega pododstavka tega odstavka.

3. Komisija lahko kot izjemni ukrep v posebnih okoliščinah v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz začasno prepovedjo uporabe skupnega zavarovanja z znižanim zneskom, navedenega v členu 67(2).

4. Pri blagu, za katerega se ugotovi, da je bilo v času skupnega zavarovanja predmet večje goljufije, lahko Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz začasno prepovedjo uporabe skupnega zavarovanja.

Člen 69

Dodatno ali nadomestno zavarovanje

Kadar carinski organi ugotovijo, da predloženo zavarovanje ne zagotavlja ali ne zadošča več za zagotovitev plačila carinskega dolga v predpisanem obdobju, zahtevajo od katere koli osebe iz člena 61(3), da se odloči bodisi za predložitev dodatnega zavarovanja bodisi za nadomestitev prvotnega zavarovanja z novim zavarovanjem.

Člen 70

Sprostitev zavarovanja

1. Carinski organi sprostijo zavarovanje, ko carinski dolg ugasne ali ne more več nastati.

2. Kadar carinski dolg ugasne deloma ali lahko nastane samo v zvezi z delom zavarovanega zneska, se na zahtevo zadevne osebe v skladu s tem sprosti ustrezen del zavarovanja, razen če zadevni znesek ne upravičuje takega dejanja.

3. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 in 2 tega člena.

POGLAVJE 3

IZTERJAVA IN PLAČILO DAJATEV TER POVRAČILO IN ODPUST DAJATEV

Oddelek 1

Določitev dajatev, obvestilo dolžniku in vknjižba zneska dajatev

Člen 71

Določitev zneska dajatev

Znesek plačljivih dajatev določijo carinski organi, pristojni za ozemlje, na katerem carinski dolg nastane ali se šteje, da je nastal v skladu s členom 60, takoj ko dobijo potrebne podatke.

Člen 72

Obvestilo o carinskem dolgu

1. Dolžnika se obvesti o odločitvi glede višine plačljive dajatve v obliki, predpisani z nacionalno zakonodajo na ozemlju, na katerem je dolg nastal.

Obvestilo iz prvega pododstavka ni potrebno v naslednjih primerih:

(a) kadar se pred končno določitvijo zneska dajatev uvede začasen ukrep trgovinske politike v obliki dajatve;

(b) kadar znesek plačljivih dajatev presega znesek, določen na podlagi odločbe, sprejete v skladu s členom 21;

(c) kadar je bila prvotna odločitev, da se ne obvesti o znesku dajatev ali da se obvesti o znesku dajatev, ki je nižji od plačljivega zneska, sprejeta na podlagi splošnih določb, ki jih je sodna odločba pozneje razveljavila;

(d) kadar so carinski organi oproščeni zahteve po obveščanju o znesku dajatev.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe za izvajanje točke (d) drugega pododstavka tega odstavka.

2. Kadar je znesek plačljivih dajatev enak znesku, vpisanemu na carinski deklaraciji, dolžnika ni treba obvestiti o odločitvi iz odstavka 1.

V takšnih primerih je prepustitev blaga s strani carinskih organov enakovredna obvestilu dolžniku o znesku plačljivih dajatev.

3. Kadar se odstavek 2 tega člena ne uporablja, se dolžnika o odločitvi, ki določa zapadli znesek dajatev, obvesti v štirinajstih dneh od dneva, ko carinski organi lahko sprejmejo navedeno odločitev v skladu s členom 17(4).

Člen 73

Rok za obvestilo o carinskem dolgu

1. Obvestilo o odločitvi, ki določa znesek dajatev, se dolžniku ne sme poslati po izteku obdobja treh let od datuma, ko je carinski dolg nastal.

2. Kadar carinski dolg izhaja iz dejanja, zaradi katerega se lahko v času, ko je bilo storjeno, začne postopek kazenskega sodišča, se obdobje treh let, določeno v odstavku 1, podaljša na deset let.

3. Kadar se v skladu s členom 24 vloži pritožba, se roka, določena z odstavkoma 1 in 2 tega člena, za čas trajanja pritožbenega postopka zadržita od datuma vložitve pritožbe.

4. Kadar se na podlagi člena 84(3) ponovno vzpostavi zavezanost carinskemu dolgu, se šteje, da se roka, določena z odstavkoma 1 in 2 tega člena, zadržita od datuma, ko je bil v skladu s členom 90 vložen zahtevek po povračilu ali odpustu dajatev, do sprejetja odločitve o povračilu ali odpustu.

Člen 74

Vknjižba

1. Carinski organi, navedeni v členu 71, vknjižijo znesek plačljivih dajatev.

Prvi pododstavek se ne uporablja v primerih, navedenih v drugem pododstavku člena 72(1).

Carinskim organom ni treba vknjižiti zneskov dajatev, o katerih na podlagi člena 73 ni več mogoče obvestiti dolžnika.

2. Države članice določijo praktičen postopek vknjiženja zneskov dajatev. Navedeni postopki se lahko razlikujejo glede na to, ali carinski organi so ali niso prepričani, da bodo navedeni zneski glede na okoliščine, v katerih je carinski dolg nastal, plačani.

Člen 75

Čas vknjižbe

1. Kadar carinski dolg nastane zaradi prejema deklaracije blaga za carinski postopek, ki ni začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev, ali kakega drugega dejanja z enakim pravnim učinkom, carinski organi vknjižijo znesek plačljivih dajatev v štirinajstih dneh po prepustitvi blaga.

Pod pogojem, da je bilo plačilo zavarovano, pa se lahko celoten znesek dajatev v zvezi z vsem blagom, ki se prepusti eni in isti osebi v roku, ki ga določijo carinski organi in ki ne sme presegati 31 dni, zajame z eno samo vknjižbo ob koncu navedenega roka. Takšna vknjižba se opravi v petih dneh od izteka zadevnega roka.

2. Kadar se blago prepusti ob upoštevanju določenih pogojev, ki urejajo bodisi določitev zneska plačljivih dajatev bodisi njegovo pobiranje, se vknjižba opravi v štirinajstih dneh od dneva, ko se določi znesek plačljivih dajatev ali obveznost plačila navedenih dajatev.

Kadar pa je carinski dolg povezan z začasnim ukrepom trgovinske politike v obliki dajatev, se znesek plačljivih dajatev vknjiži v dveh mesecih od datuma, ko se v Uradnem listu Evropske unije objavi uredba o uvedbi dokončnega ukrepa trgovinske politike.

3. Kadar carinski dolg nastane v okoliščinah, ki niso zajete z odstavkom 1, se znesek plačljivih dajatev vknjiži v štirinajstih dneh od datuma, ko carinski organi lahko izračunajo zadevni znesek dajatev in določijo dolžnika.

4. Odstavek 3 se smiselno uporabi v zvezi z zneskom, ki se terja ali ostane za terjatev, kadar znesek plačljivih dajatev ni bil vknjižen v skladu z odstavki 1, 2 in 3 ali kadar je bil določen in vknjižen v višini, ki je nižja od plačljivega zneska.

5. Roki za vknjiženje, določeni z odstavki 1, 2 in 3, se ne uporabljajo v nepredvidljivih okoliščinah ali ob nastopu višje sile.

Člen 76

Izvedbeni ukrepi

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 194(2) sprejme ukrepe o določitvi predpisov za vknjižbe.

Oddelek 2

Rok in postopki plačila dajatev

Člen 77

Splošni roki za plačilo, nadzor plačila

1. Znesek dajatev, o katerem je bilo dano obvestilo v skladu s členom 72, plača dolžnik v roku, ki ga predpišejo carinski organi.

Brez poseganja v člen 25(2) navedeni rok ni daljši od desetih dni po obvestilu dolžniku o znesku plačljivih dajatev. Pri združevanju vknjižb po pogojih, določenih z drugim pododstavkom člena 75(1), se določi tako, da dolžniku ne omogoči daljšega roka plačila kot v primeru odobritve odloga plačila v skladu s členom 79.

Podaljšanje navedenega roka se odobri samodejno, kadar se ugotovi, da je zadevna oseba prejela obvestilo prepozno, da bi lahko opravila plačilo v predpisanem roku.

Carinski organi lahko odobrijo podaljšanje navedenega roka tudi na zahtevo dolžnika, kadar se znesek plačljivih dajatev določi med preverjanjem po prepustitvi blaga, kakor je navedeno v členu 29. Brez poseganja v člen 82(1) takšna podaljšanja niso daljša od časa, ki ga potrebuje dolžnik, da z ustreznimi ukrepi poravna svojo obveznost.

2. Če je dolžnik upravičen do katere od olajšav pri plačilu, ki so določene v členih 79 do 82, se plačilo opravi v roku ali rokih, določenih za navedene olajšave.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo pogojev za zadržanje roka plačila dolga v naslednjih primerih:

(a) kadar je v skladu s členom 90 vložen zahtevek za odpust dajatev;

(b) kadar se blago odvzame, uniči ali odstopi državi;

(c) kadar je carinski dolg nastal na podlagi člena 51 in je dolžnikov več.

Člen 78

Plačilo

1. Plačilo se opravi v gotovini ali s kakim drugim sredstvom s podobnim učinkom poravnave obveznosti, tudi s prilagoditvijo kreditnega salda po dogovoru s carinskimi organi.

2. Plačilo lahko opravi tretja oseba namesto dolžnika.

Člen 79

Odlog plačila

Brez poseganja v člen 85 carinski organi na zahtevo zadevne osebe in ob predložitvi zavarovanja dovolijo odlog plačila plačljive dajatve na naslednji način:

(a) ločeno za vsak znesek dajatve, vknjižen v skladu s prvim pododstavkom člena 75(1) ali členom 75(4);

(b) skupno za vse zneske dajatev, vknjižene v skladu s prvim pododstavkom člena 75(1) v roku, ki ga določijo carinski organi in ni daljši od 31 dni;

(c) skupno za vse zneske dajatev, ki so zajeti z eno vknjižbo v skladu z drugim pododstavkom člena 75(1).

Člen 80

Roki za odloženo plačilo

1. Rok odloga plačila v skladu s členom 79 je 30 dni. Izračuna se, kakor je navedeno v odstavkih 2, 3 in 4 tega člena.

2. Kadar se plačilo odloži v skladu s točko (a) člena 79, teče rok odloga od dneva, ki sledi dnevu, ko je bil dolžnik obveščen o znesku plačljivih dajatev.

3. Kadar se plačilo odloži v skladu s točko (b) člena 79, teče rok odloga od dneva, ki sledi dnevu izteka združevanja vknjižb. Zmanjša se za število dni, ki ustreza polovičnemu številu dni, zajetih v obdobju združevanja.

4. Kadar se plačilo odloži v skladu s točko (c) člena 79, teče rok odloga od dne, ki sledi izteku obdobja, določenega za prepustitev zadevnega blaga. Zmanjša se za število dni, ki ustreza polovičnemu številu dni, zajetih v zadevnem obdobju.

5. Kadar je število dni iz odstavkov 3 in 4 neparno, ustreza število dni, ki se na podlagi navedenih odstavkov odšteje od 30-dnevnega roka, polovici prvega najnižjega parnega števila.

6. Kadar so roki iz odstavkov 3 in 4 koledarski tedni, države članice lahko določijo, da se znesek dajatev, za katerega velja odlog plačila, plača v petek četrtega tedna, ki sledi zadevnemu koledarskemu tednu.

Če so ti roki koledarski meseci, države članice lahko določijo, da se znesek dajatev, za katerega velja odlog plačila, plača najpozneje šestnajsti dan v mesecu, ki sledi zadevnemu koledarskemu mesecu.

Člen 81

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu s postopkom iz člena 194(3) sprejme ukrepe za spremembo nebistvenih elementov te uredbe z njeno dopolnitvijoz določitvijo pravil glede odloga plačila v primerih, ko je carinska deklaracija poenostavljena v skladu s členoma 125 ali 127.

Člen 82

Druge olajšave pri plačilu

1. Carinski organi lahko dolžniku poleg odloga plačila odobrijo še druge olajšave pri plačilu pod pogojem, da predloži zavarovanje.

Vendar takšnega zavarovanja ni treba zahtevati, kadar se ugotovi, da bi zahteva dolžniku zaradi njegovega finančnega stanja povzročila velike ekonomske ali socialne težave.

Kadar se olajšave odobrijo na podlagi prvega pododstavka, se znesku dajatve pripišejo kreditne obresti. Znesek takšnih obresti ustreza znesku, ki bi se za ta namen obračunal na trgu evrov ali, kadar je to primerno, nacionalnem trgu valute, v kat