I.Uvod

Pandemija COVID-19 je potisnila svet v nenadno in globoko recesijo. Kljub odločnemu, usklajenemu in inovativnemu odzivu na nacionalni ravni in ravni EU ostaja veliko negotovosti, zlasti glede tega, kako dolgo bo ta kriza trajala in kako točno bo vplivala na naša življenja in gospodarstva. Zaščititi moramo evropske državljane, njihovo zdravje in delovna mesta ter hkrati zagotoviti pravičnost, odpornost in makroekonomsko stabilnost po vsej Uniji. Čeprav je pandemija prizadela vse države članice, se bodo njeni učinki ter hitrost in moč okrevanja med regijami zelo razlikovali.

V poletni gospodarski napovedi iz leta 2020 je predvideno, da se bo gospodarstvo euroobmočja leta 2020 skrčilo za 8,7 %, leta 2021 pa zraslo za 6,1 %, medtem ko naj bi se gospodarstvo EU leta 2020 skrčilo za 8,3 %, leta 2021 pa zraslo za 5,8 %. V drugem četrtletju se je bolj kot kadar koli prej zmanjšala tudi zaposlenost, čeprav precej manj kot bruto domači proizvod, in sicer zaradi izjemne podpore s strani držav članic in EU prek novega instrumenta SURE in doslej največje prožnosti pri uporabi sredstev kohezijske politike v okviru naložbene pobude v odziv na koronavirus . Gospodarski obeti so v veliki meri odvisni od razvoja pandemije in omejitev gospodarske aktivnosti za njeno zajezitev. Politična podpora na nacionalni ravni in ravni EU bo ključnega pomena za okrevanje gospodarstva. V zvezi s tem naj bi se obeti za rast in zaposlovanje izboljšali zaradi dogovora Evropskega sveta o naslednjem večletnem finančnem okviru in instrumentu za okrevanje, doseženega 21. julija 2020. Ta zgodovinski dogovor na ravni Unije in držav članic moramo zdaj čim bolje izkoristiti.

Odziv Unije je bil odločen. Zdaj potekajo pogajanja med Evropskim parlamentom in Svetom o naslednjem večletnem finančnem okviru in novem instrumentu za okrevanje, da bi se čim prej zaključilo delo v zvezi z vsemi pravnimi akti. To je treba opraviti do 1. januarja 2021, da se bodo programi pravočasno začeli izvajati. Polna uporaba zmogljivosti proračuna EU je ključnega pomena za hitro in vzdržno okrevanje. Bistveno je tudi, da bodo morale sklep o virih lastnih sredstev, ko ga bo Svet sprejel, odobriti vse države članice v skladu s svojimi ustavnimi zahtevami, preden si lahko Komisija začne izposojati sredstva na trgih za financiranje programov v okviru instrumenta za okrevanje. Ta pravočasna odobritev je zato zelo pomembna za hiter začetek izvajanja instrumenta za okrevanje.

Mehanizem za okrevanje in odpornost bo eno od glavnih orodij za okrevanje, saj bo v ključnih prvih letih okrevanja zagotovil posojila in nepovratna sredstva v višini 672,5 milijarde EUR, ki bodo razdeljena že ob začetku obdobja podpore, kar je brez primere. Države članice bodo v svoje načrte za okrevanje in odpornost vključile nacionalne načrte reform in naložb, oblikovane v skladu s cilji politik EU, osredotočenih na zeleni in digitalni prehod. Mehanizem bo podpiral prizadevanja držav članic za učinkovito povečanje njihove socialne in ekonomske odpornosti ter s tem potenciala njihovih gospodarstev za rast in ustvarjanje delovnih mest, s čimer se bodo podpirali cilji EU.

Mehanizem za okrevanje in odpornost je simbol odločenosti EU, da izzive, s katerimi se sooča, obravnava s skupnim pristopom. Ohranjanje delujočega enotnega trga je bilo ključnega pomena za zagon gospodarstva, skupaj z zagotavljanjem poštene konkurence in preprečevanjem motenj v čezmejnih vrednostnih verigah ter pri prostem pretoku delavcev in blaga. To bo spodbujalo konvergenco k višjim življenjskim standardom in preprečilo izkrivljanje konkurenčnih pogojev med gospodarstvi. Z učinkovitim izvajanjem instrumenta za okrevanje se lahko do leta 2024 poveča rast bruto domačega proizvoda za dodatna 2 % in ustvari 2 milijona delovnih mest, med drugim s pospešitvijo zelenega in digitalnega prehoda. Ocenjuje se, da bo ta dodatna rast sčasoma omogočila samofinanciranje mehanizma za okrevanje in odpornost, in sicer zaradi dodatne aktivnosti in dodatnih davčnih prihodkov za države članice in EU.

Te ukrepe politike EU je treba začeti izvajati čim prej. Dogovor o svežnju ukrepov za okrevanje sicer prispeva k zmanjšanju negotovosti, vendar je za podporo okrevanju ključnega pomena učinkovito izvajanje ukrepov v prihodnjih letih. Unija mora najprej sodelovati z državami članicami, da bi zagotovila viden napredek pri oblikovanju primernih prednostnih reform in naložb v skladu z evropskimi cilji, ter nato zagotoviti njihovo učinkovito izvajanje.

II.Mehanizem za okrevanje in odpornost: uresničevanje cilja EU glede konkurenčne trajnostnosti

Mehanizem za okrevanje in odpornost temelji na cilju EU, da s pomočjo nove strategije za rast, tj. evropskega zelenega dogovora, doseže konkurenčno trajnostnost in kohezijo. Evropa lahko s prehodom na trajnosten in vključujoč gospodarski model, ki ga omogočata splošnejše širjenje in uporaba digitalnih ter čistih tehnologij, prevzame vodilno vlogo pri tej preobrazbi. Namesto da bi se mehanizem za okrevanje in odpornost odmikal od agende, zasnovane pred pandemijo COVID-19, bi moral pospešiti prizadevanja za reševanje obstoječih izzivov in hkrati preprečevati, da bi zaradi krize prišlo do nazadovanja na novih področjih. Vodilna načela, na katerih temeljijo načrti držav članic za okrevanje in odpornost, bi morale še naprej biti štiri razsežnosti, določene v letni strategiji za trajnostno rast za leto 2020, in sicer okoljska trajnost, produktivnost, pravičnost in makroekonomska stabilnost. Te prednostne naloge so v središču evropskega semestra in zagotavljajo, da bo nova agenda za rast kar najbolj koristila ljudem in planetu.

Konkurenčna trajnostnost in odpornost sta dve plati iste medalje; to je izpostavila kriza zaradi COVID-19. Odpornost ni le sposobnost vzdržati in spoprijeti se z izzivi, ampak tudi zagotavljanje, da prehodi potekajo na vzdržen, pravičen in demokratičen način. Manj odporne države članice EU in manj odporni sektorji se težje spopadajo s krizo in odzivajo nanjo. Brez ustreznega odziva bo to tudi v prihodnjih letih in desetletjih vplivalo na njihova gospodarstva in družbe. Razlike v odpornosti v EU vplivajo tudi na socialno, ekonomsko in teritorialno kohezijo, konvergenco v euroobmočju in učinkovitost enotne denarne politike. Z zagotavljanjem obsežne finančne podpore za javne naložbe in reforme ter spodbujanjem kohezije in konvergence bo mehanizem za okrevanje in odpornost povečal odpornost gospodarstev in družb držav članic ter jih bolje pripravil na prihodnost. Povečati je treba tudi odpornost nekaterih ključnih dobavnih verig, zlasti v sektorjih, ki so najbolj izpostavljeni zunanjim pretresom.

Mehanizem za okrevanje in odpornost bo pomagal odpraviti škodo, ki jo je povzročila kriza, in ustvariti boljši jutri za prihodnje generacije. To današnje večje zadolževanje je nujno potrebno za obravnavanje izzivov, s katerimi se bodo soočale prihodnje generacije. Obsežne naložbe, ki so potrebne za zagon gospodarstva, morajo olajšati breme, ki ga bodo te generacije nosile, ne pa jim naložiti še težjega. Zato mora mehanizem za okrevanje in odpornost oblikovati in zgraditi bolj trajnostno, odpornejšo in pravičnejšo Evropo za prihodnje generacije v skladu s cilji Združenih narodov za trajnostni razvoj.

Reševanje podnebne in okoljske krize je najpomembnejši izziv našega časa in priložnost za trajnostno okrevanje naših gospodarstev. Za ohranitev zdravja, blaginje in dobrega počutja ljudi v Evropi in po vsem svetu so potrebni nujni in trajni ukrepi vseh družbenih akterjev. Evropski zeleni dogovor je naša politična zaveza in odgovor na ta izziv. To je tudi evropska strategija za rast, katere cilj je preoblikovati EU v pravično in uspešno družbo s konkurenčnim in z viri gospodarnim gospodarstvom. Gospodarski odziv na krizo zaradi COVID-19 je edinstvena priložnost za pospešitev zelenega prehoda. Za premagovanje te krize bodo potrebne obsežne naložbe in pomembne reforme, ki jih bo v veliki meri podpiral mehanizem EU za okrevanje in odpornost. Za zeleni prehod so potrebne reforme za usmerjanje javnih in zasebnih naložb v podnebne in okoljske ukrepe ter korenite spremembe naših različnih politik. Poleg odpravljanja kratkoročne škode, ki jo je povzročila kriza, morajo zato naši instrumenti za okrevanje gospodarstvo tudi usmeriti na pravo pot k dolgoročni trajnostni rasti in zaposlovanju, da bi do leta 2050 dosegli podnebno nevtralnost in ločili gospodarsko rast od rabe virov. To je ključna priložnost za posodobitev tradicionalnih industrijskih modelov in naložbe v inovativne zelene tehnologije ter bolj trajnostno in digitalno infrastrukturo, s čimer bi pospešili prehod na bolj trajnostno, odpornejšo in bolj vključujočo Evropo. Ker zasebna potrošnja predstavlja več kot polovico bruto domačega proizvoda EU, bo spodbujanje bolj trajnostnih vzorcev potrošnje ključnega pomena za takšno preobrazbo.

Digitalni prehod je ključnega pomena za povečanje socialne in ekonomske odpornosti EU in držav članic, krepitev njihovega potenciala za trajnostno rast in večje ustvarjanje delovnih mest. Pandemija COVID-19 je pospešila trende v smeri digitalne preobrazbe: države članice so sprejele ukrepe za okrepitev digitalne infrastrukture, omogočile spletno izobraževanje ali podprle MSP pri prizadevanjih za digitalizacijo. Vendar je kriza razkrila tudi pomanjkljivosti in ranljivosti. Še vedno so prisotne razlike v zvezi z digitalizacijo gospodarstev in družb. Preostale ovire in neenakomeren dostop do infrastrukture še naprej upočasnjujejo napredek in Evropa ostaja pri številnih ključnih digitalnih zmogljivostih ali storitvah v veliki meri odvisna od drugih regij. Razvoj v preobrazbo in prihodnost usmerjene strategije raziskav, inovacij in razširjanja na podlagi evropskega znanstvenega in tehnološkega znanja je edini način za zagotovitev rasti produktivnosti in konkurenčnosti Evrope ter s tem ohranitev njene tehnološke suverenosti, ki je ključen vidik njene odprte strateške avtonomnosti.

Pandemija COVID-19 je pokazala, da je nujno treba obravnavati izzive, ki že dolgo časa vplivajo na družbeno pravičnost. Ti vključujejo pripravljenost in odpornost nacionalnih zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite ter enak dostop do cenovno dostopnega in kakovostnega zdravstvenega varstva, dolgotrajne oskrbe in sistemov otroškega varstva, demografske spremembe ter izzive, ki izhajajo iz globalizacije ali digitalnega in zelenega prehoda. Izzivi, ki jih je treba obravnavati, lahko zajemajo področja, kot so zaposlovanje, znanja in spretnosti ter izobraževanje, zlasti za obravnavanje vse večjih neenakosti in podporo tistim, ki jih je kriza najbolj prizadela, kot so mlade generacije, ženske in ranljive skupine. Pandemija COVID-19 je pokazala tudi, da je treba ustvariti pravičnejše in bolj trajnostno poslovno okolje ter ponovno razmisliti o delovnih pogojih v številnih sektorjih. Podaljšanje ukrepov zapore je spodbudilo uporabo spletnih storitev in e-trgovine, kar se bo verjetno nadaljevalo. Vendar v spletnem okolju trenutno prevladuje nekaj velikih akterjev, ki imajo vedno večjo tržno moč in mobilno davčno osnovo, kar včasih škodi številnim manjšim evropskim podjetjem in njihovim možnostim za začetek poslovanja in širitev na enotnem trgu. Posebno pozornost bi bilo treba nameniti podpornim sektorjem, ki imajo ključno vlogo v naših demokracijah, zlasti medijskemu sektorju, kjer je treba podporo zagotavljati na način, ki spoštuje in spodbuja svobodo in pluralnost medijev. Podpreti je treba tudi regije, industrije in delavce, ki jih je zeleni prehod najbolj prizadel, ter ublažiti socialno-ekonomske učinke prehoda. To je potrebno za zagotovitev enakih in pravičnih priložnosti za ljudi in gospodarstvo.

Od finančne in gospodarske krize leta 2008 je ekonomska in monetarna unija veliko odpornejša za soočanje s krizami, vendar se pojavljajo novi izzivi za makroekonomsko stabilnost. Kriza zaradi COVID-19 se zelo razlikuje od finančne krize leta 2008; ima neposredne negativne učinke na gospodarsko aktivnost in bi lahko vplivala na makroekonomsko stabilnost, kar je treba obravnavati s hitrim in odločnim ukrepanjem. Obstoječa neravnovesja se lahko še poslabšajo, pojavljajo pa se tudi nova. Zato je glavna prednostna naloga spodbujanje odpornega okrevanja. Potrebna bosta stalno spremljanje in pazljivost, države članice pa bi morale nastajajoča neravnovesja odpraviti z reformami, ki povečujejo ekonomsko in socialno odpornost. Mehanizem za okrevanje in odpornost bo državam članicam pomagal pri reševanju ekonomskih in socialnih izzivov, s katerimi se soočajo. Države članice bi morale v letu 2021 še naprej preudarno izkoriščati fiskalno prožnost za podporo gospodarstvu. Javne finance bodo imele vlogo pri zagotavljanju spodbud za trajnostno in vključujočo rast, gospodarske stabilnosti ter sposobnosti podpiranja povpraševanja in zagotavljanja pomoči v času, ko je to potrebno. Pandemija COVID-19 močno obremenjuje gospodarsko aktivnost, kar negativno vpliva na javni in zasebni dolg. Ko bodo gospodarske razmere to dopuščale, bo treba začeti izvajati fiskalne politike, usmerjene v doseganje preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev, ter hkrati spodbujati naložbe, dvojni prehod in socialno vključenost.

Za konkurenčno trajnostnost sta potrebna odprtost in močan enotni trg. Za zagotovitev uspešnega izvajanja mehanizma za okrevanje in odpornost je potrebno sodelovanje zasebnih zainteresiranih strani in vlagateljev. Javna sredstva ne bi smela nadomeščati ali izrivati zasebnih vlagateljev, temveč po potrebi dopolnjevati in usmerjati zasebne naložbe, tj. kadar zaradi sistemskih pomanjkljivosti, nedelovanja trga ali škode zaradi izbruha COVID-19 in posledične gospodarske krize trg sam ne more okrevati in uresničiti ciljev politike. Za spodbujanje inovacij in pospešitev okrevanja je treba na enotnem trgu ohraniti enake konkurenčne pogoje.

III.Ključna načela, na katerih temeljijo načrti za okrevanje in odpornost: določanje prednostnih nalog za države članice

Evropski semester zagotavlja dobro uveljavljen okvir za usklajevanje ekonomskih politik in politik zaposlovanja, ki vodi Unijo in države članice skozi izzive, povezane z okrevanjem in dvojnim prehodom. Načrti držav članic za okrevanje in odpornost bi morali učinkovito obravnavati izzive politik, določene v priporočilih za posamezne države, ki jih sprejme Svet. V našem skupnem interesu bo, da potrebe po reformah in naložbah obravnavamo hkrati; te morajo delovati skupaj, da se bodo medsebojno podpirale.