DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE POVZETEK OCENE UČINKA Spremni dokument k predlogu DIREKTIVE EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o spremembi direktiv 2008/94/ES, 2009/38/ES, 2002/14/ES, 98/59/ES, 2001/23/ES, v zvezi s pomorščaki /* SWD/2013/0461 final */





DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE POVZETEK OCENE UČINKA Spremni dokument k predlogu DIREKTIVE EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o spremembi direktiv 2008/94/ES, 2009/38/ES, 2002/14/ES, 98/59/ES, 2001/23/ES, v zvezi s pomorščaki 1. OPREDELITEV PROBLEMA Direktive delovnega prava EU se na splošno uporabljajo za vse sektorje dejavnosti in vse kategorije delavcev. Kljub temu pa šest direktiv[1] izključuje pomorske delavce (pomorščake in/ali ribiče) s svojega področja uporabe ali dovoljuje državam članicam, da jih izključijo iz področja uporabe izvedbene zakonodaje, in sicer brez izrecnega razloga. Približno 90 % svetovne trgovine se izvede z mednarodnim pomorskim prevozom. Brez pomorskega prevoza uvoz in izvoz blaga v obsegu, ki je potreben v sodobnem svetu, ne bi bil mogoč. Obstaja več kot 50 000 trgovskih ladij, ki trgujejo na mednarodnem trgu in prevažajo vse vrste tovora. Svetovno ladjevje je registrirano v več kot 150 državah in upravlja ga več kot milijon pomorščakov tako rekoč vseh narodnosti. Približno 30 % trgovskih ladij je registriranih v eni od držav članici EU (glej Prilogo 2 k poročilu o oceni učinka). V smislu bruto tonaže (BT)[2] zavzema EU 19,2 % svetovnega ladjevja[3]. Svetovno ribiško floto, ki je od leta 1998 razmeroma stabilna, je leta 2010 sestavljalo okrog 4,4 milijona plovil; Azija je predstavljala 73 %, sledili so ji Afrika, Latinska Amerika in Karibi, Severna Amerika in Evropa. Ocenjeno je bilo, da v morskih vodah pluje okrog 3,2 milijona plovil, v celinskih vodah pa okrog 1,1 milijona plovil. Ribiška industrija EU zagotovi približno 6,4 milijona ton rib vsako leto. Na področju ribolova in predelave rib je zaposlenih več kot 350 000 ljudi. V letu 2006 je pet držav članic (Danska, Španija, Francija, Nizozemska in Združeno kraljestvo) ustvarilo 60 % proizvodnje Skupnosti[4]. Podatki o zaposlovanju v trgovski mornarici se ne zbirajo sistematično in številke se glede na vire zelo razlikujejo. Poročilo o oceni učinka temelji na podatkih, ki so jih predložile nacionalne uprave, ali, kadar niso na voljo, na povprečju podatkov iz različnih študij. Trgovska mornarica zaposluje 345 455 pomorščakov, ribiški sektor pa zagotavlja zaposlitev 157 561 ribičem. Države članice so glede uporabe izključitev sprejele različne odločitve. Spodnja tabela prikazuje pregled stanja za šest direktiv. || Plačilna nesposobnost || Evropski svet delavcev || Obveščanje in posvetovanje || Kolektivni odpusti || Prenos podjetij || Napotitev delavcev Države članice, ki uporabljajo izključitve || || CY, EL, MT || CY, EE, EL, HU, IT, LT, LV, MT, RO || CY, LU, MT, RO || BE, CY, DE, DK, EL, IE, LU, LV, MT, SK || CY, DK, EL, HU, IE, LU, LV, MT, NL, RO || BE, BG, CY, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LT, LU, LV, PL, RO, SE, UK Skupaj || Trgovska mornarica || Ni izključitve || 159 150 || 86 497 || 138 141 || 155 925 || 272 520 Ribištvo || 26 386 || Ni izključitve || 8 452 || 35 702 || 43 501 || Ni izključitve % po kategoriji || Trgovska mornarica || Ni izključitve || 46,1 % || 25 % || 40 % || 45,1 % || 78,9 % Ribištvo || 16,7 % || Ni izključitve || 5,4 % || 22,7 % || 27,6 % || Ni izključitve % delovne sile EU[5] || Trgovska mornarica || Ni izključitve || 0,07 % || 0,04 % || 0,06 % || 0,07 % || 0,11 % Ribištvo || 0,01 % || Ni izključitve || 0,004 % || 0,015 % || 0,018 % || Ni izključitve Vendar pa obstoj izključitev in/ali možnost za njihovo uvedbo lahko preprečita ali omejita možnost za pomorske delavce, da uveljavljajo svojo pravico do obveščanja in posvetovanja ter pravico do zdravih in varnih delovnih pogojev ter delovnih pogojev, ki spoštujejo njihovo dostojanstvo, pri čemer sta obe zapisani v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah (člena 27 in 31). Zadevne direktive ne vsebujejo izrecnega razloga za izključitve, ki jih ni predlagala Komisija in niso bile izrecno utemeljene med pripravljalnimi deli ali v besedilu direktiv. Kljub temu je mogoče sklepati, da je bila mobilnost plovil videna kot ovira za uporabo pravil o obveščanju in posvetovanju z delavci, ki so del vseh zadevnih direktiv, razen direktive o plačilni nesposobnosti in direktive o napotitvi delavcev. Lahko se domneva, da so se nekatere države članice v Svetu sklicevale na težavno komuniciranje s plovili, ki redno plujejo po odprtem morju, kot razlog za možnost odstopanja od splošnih pravil, zlasti glede obveščanja in posvetovanja. Vendar je razvoj komunikacijske tehnologije tak, da tak razlog danes ne more šteti kot razlog za izključitev[6]. Različno obravnavanje delavcev iz danega sektorja je težko uskladljivo z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, če ni utemeljeno z objektivnimi razlogi. Zato je treba oceniti, ali obstajajo objektivni razlogi za drugačno obravnavanje pomorščakov in, če jih ni, predlagati ukrepe, ki bi jim omogočili, da uveljavljajo enake ali enakovredne pravice, kot jih uživajo delavci na kopnem. Poleg tega se število pomorščakov iz držav članic EU stalno zmanjšuje, kar bi lahko bilo problematično v prihodnje, zlasti ker so izkušnje na morju bistvene za nekatera delovna mesta na kopnem. Čeprav bi to lahko bila posledica različnih dejavnikov, kot so izoliranost, delovna obremenitev in življenjske razmere na ladji, je splošno sprejeto, da bi pomanjkanje zanimanja za pomorski poklic lahko okrepil vtis, da je delo na morju „izključeni“ sektor, urejen v skladu z lastnimi pravili ali brez kakršnih koli pravil[7]. Občutek pravne negotovosti bi potencialne delavce lahko odvrnil od odločitve za pomorski poklic. Obstoj izključitev tako prispeva k manjši privlačnosti pomorskega dela. To so potrdile pomembne zainteresirane strani, vključno s sindikati in delovno skupino za zaposlovanje in konkurenčnost v pomorstvu. 2. Pravica EU do ukrepanja in subsidiarnost Ta dokument se nanaša na možno revizijo šestih direktiv. To se lahko izvede le na ravni EU z direktivo ali vrsto direktiv o spremembi veljavnih aktov. Ta pobuda se nanaša na sektor, za katerega sta značilna močna mednarodna konkurenca ter velik delež delovne sile, zaposlene na plovilih ene države članice in s poreklom iz drugih držav članic ali tretjih držav. Pobuda na ravni EU bi zagotovila večje upoštevanje enakega obravnavanja, vsaj za plovila, ki plujejo pod zastavo države članice. 3. CILJI 3.1. Splošni cilji Namen te pobude je izboljšati raven varstva pravic, zaščitenih v skladu z Listino EU o temeljnih pravicah, in sicer na področjih, za katera velja delovno pravo. Poleg tega pobuda prispeva k splošnim ciljem politike, ki so zapisani v členu 151 Pogodbe o delovanju Evropske unije, in sicer s spodbujanjem zaposlovanja, boljšimi življenjskimi razmerami in delovnimi pogoji, ustrezno socialno zaščito in dialogom med socialnimi partnerji. 3.2. Posebni cilji Posebni cilji te pobude so: (a) izboljšanje ravni varstva pravic, zaščitenih v skladu z Listino EU o temeljnih pravicah, zlasti z oceno, ali je drugačno obravnavanje objektivno upravičeno zaradi značilnosti sektorja, in, če ni, z okrepitvijo pravic delavcev v pomorskih poklicih tako, da bi te dosegle raven pravic, ki jih uživajo delavci na kopnem; (b) prispevanje k večjemu številu mladih državljanov EU, zaposlenih na delovnih mestih v trgovski mornarici in ribiških sektorjih, in sicer tako, da se jih naredi privlačnejša v primerjavi s kopenskimi delovnimi mesti ter se poveča število pomorščakov, ki ostajajo v poklicu. 4. MOŽNOSTI POLITIKE 4.1. Možnost 1: neukrepanje EU V okviru te možnosti EU ne bi sprejela nobene nove pobude, niti zakonodajne niti nezakonodajne. Veljavne direktive bi se še naprej uporabljale tako, kot se, in države članice bi se še vedno lahko svobodno odločale o uporabi odstopanj in izključitev. Trendi nakazujejo, da se bo upadanje števila evropskih pomorščakov verjetno nadaljevalo, pri čemer bo vedno več delovnih mest na krovu evropskih plovil zasedalo osebje iz tretjih držav. 4.2. Možnost 2: odstopanje ob jamstvu enakovredne ravni varstva Ta možnost bi pomenila nadomestitev slepih izključitev z določbo, ki bi državam članicam omogočila, da odstopajo od določb direktive za pomorščake, če je zagotovljena raven varstva, ki ustreza ravni iz direktiv. Ta možnost bi od držav članic zahtevala, da določijo bistvene vidike varstva. 4.3. Možnost 3: odstranitev izključitev v vseh direktivah Ta možnost bi temeljila na predpostavki, da je bil prvotno cilj vseh direktiv vključitev vseh sektorjev dejavnosti in da je izključitev pomorščakov neutemeljena. 4.4. Možnost 4: prilagoditev pravil glede na posebnosti sektorja Ta možnost bi vključevala sprejetje materialnopravnih pravil za prilagoditev pravnih besedil značilnostim pomorskega sektorja. Ta možnost bi lahko odpravila pomisleke, ki so jih izrazile nekatere zainteresirane strani o sektorskih posebnostih in dodatnih stroških. V skladu z vsako posamezno direktivo bi morda bilo treba vzpostaviti posebne ureditve glede meril, ki jih je treba izpolniti, da se postane predstavnik delavcev, ali uporabe splošnih pravil za prodajo plovila. Cilj te možnosti ni zgolj odprava izključitev ali zagotavljanje enakovredne ravni varstva, temveč določitev materialnopravnih pravil, ki bi se uporabljala za ta sektor. Ob upoštevanju finančnih učinkov možnosti bi to lahko na primer pomenilo določitev posebnega pravila, ki se uporablja v primerih, značilnih za sektor, kot je na primer pogosta prodaja plovila ali podjetje, ki uporablja eno samo plovilo. 5. ANALIZA UČINKOV 5.1. Tveganje spremembe zastave v povezavi s konkurenčnostjo Globalizirana narava pomorskega sektorja se kaže na veliko različnih načinov, vendar je ključni element pravni režim za pravico izobesiti zastavo (in menjavo zastave ladij), postopek, ki nima neposredne ustreznice v industrijskih panogah na kopnem. Pojav spremembe zastave je zelo pospešila želja lastnikov ladij, da bi se izognili stroškom in omejitvam, povezanim z registracijo njihovih ladij v tradicionalnih pomorskih državah. Eden glavnih stroškov obratovanja ladje so stroški za plače posadke in drugi s tem povezani stroški. Ocenjuje se, da so razlike v stroških za posadko med izbranimi ladjami, ki plujejo pod zastavami EU, in tistimi z manj stroški, ki plujejo pod zastavo ugodnosti, v razponu od + 22 do + 333 %[8]. Koristi vsake možnosti je treba meriti glede na tveganje spremembe zastave, ki ga je treba kar se da zmanjšati. Možnost bi pomenila visoko tveganje spremembe zastave, če bi se menilo, da je negativni učinek navedene možnosti na konkurenčnost večji od ugotovljenih prednosti plutja pod zastavo države članice. V primeru spremembe zastave bi prišlo tudi do dodatnega zmanjšanja števila pomorščakov iz držav članic EU. To bi bilo v nasprotju z enim izmed ciljev predlaganega ukrepanja EU. 5.2. Izkušnje držav članic Številne države članice so se odločile, da ne bodo uporabile možnosti, da bi pomorščake izključile iz področja uporabe direktiv ali določile odstopanja. To pomeni, da se možnosti 2, 3 in 4 nekoliko že uporabljajo v nekaterih državah članicah, zlasti tistih z velikim pomorskim sektorjem. Zdi se, da uporaba direktiv v nekaterih državah članicah nima zaznavnega učinka, zlasti na spremembo zastave plovil. V Španiji se je na primer med letoma 2001 in 2011 bruto tonaža nacionalne flote povečala za 40,4 %. V Franciji je bilo v istem obdobju povečanje v višini 40,2 %. Francija in Španija za pomorski sektor uporabljata vse direktive (razen direktive o napotitvi delavcev). Po drugi strani pa se je v Grčiji med letoma 2001 in 2011 bruto tonaža nacionalne flote povečala za 34 %. Na Cipru se je med letoma 2003 in 2011 bruto tonaža povečala za 0,5 %. Grčija in Ciper izključujeta pomorski sektor iz področja uporabe nacionalnih zakonov za prenos direktiv. Od začetka izvajanja direktiv se stališče držav članic v zvezi z ustreznostjo izključitev ni znatno spremenilo. 5.3. Direktiva o plačilni nesposobnosti Na Cipru je bil ustanovljen poseben sklad, ki ga upravlja svet, sestavljen iz članov oddelka za socialno zavarovanje. Ko je bil ustanovljen, je sklad prejel vplačilo 1 000 000 CYP (približno 1 724 137 EUR) iz naslova sklada Republike Ciper za odpuščene delavce in od takrat prejema mesečne prispevke delodajalcev v višini 0,2 % bruto plač, izplačanih zaposlenim. V Grčiji Zakon št. 1836/1989 določa, da se jamstveni sklad delno financira s prispevki delodajalcev in delno z državno subvencijo iz proračuna ministrstva za delo. Delodajalci prispevajo 0,15 % vsake izplačane plače. Na Malti se jamstveni sklad financira iz državnega proračuna (konsolidirani sklad). Prvotno je bil financiran z vsoto 250 000 MTL (približno 579 722 EUR), izplačano iz konsolidiranega sklada v obdobju največ petih let, z najmanjšo vsoto 50 000 MTL (115 944 EUR). Zato ni posebnega prispevka delodajalcev ali zaposlenih. Glede na nizko število zadevnih delavcev (1 303) je ekonomski učinek kritja ribičev, plačanih po deležu ulova, zelo majhen. 5.4. Direktiva o Evropskem svetu delavcev Za oceno morebitnih dodatnih stroškov uporabe direktive o Evropskem svetu delavcev za pomorske delavce se predpostavlja, da je ena od velikih evropskih ladjarskih družb s sedežem na Danskem (z več kot 1 000 delavci in 150 delavci v vsaki od vsaj dveh držav članic) ustanovila Evropski svet delavcev in je posadki trgovske mornarice dolžna omogočiti, da se udeležuje sestankov Sveta. Predpostavlja se, da se član Evropskega sveta delavcev nahaja na morju v trenutku, ko bi se moral odviti sestanek; šlo bi na primer za častnika (ker je bolj verjetno, da bi bil Evropejec) na ladji, ki naj bi kmalu priplula v Hongkong in se nato namenila v Šanghaj. To bi pomenilo, da bi moral zadevni član Evropskega sveta delavcev sesti na letalo za København, na plovilo pa bi bil poslan njegov namestnik. Skupni stroški bi znašali približno 5 028 EUR na sestanek na udeleženca. Ker sta povprečno dva sestanka na leto in ni verjetno, da bi posamezno plovilo imelo na krovu več kot enega predstavnika, bi bili skupni stroški 10 056 EUR na leto. Drugi scenarij temelji na tem, da komuniciranje v celoti poteka po satelitu. Na podlagi povprečno dveh sestankov letno in verjetnosti, da so nekateri udeleženci na kopnem, bi letni stroški tako znašali 663 eurov x 2 = 1 326 EUR. Poleg tega bi lahko izhajali iz predpostavke, da ima pomorska družba, ki izpolnjuje pogoje za uporabo Direktive, najmanj 25 plovil. Ta ocena temelji na naslednjih predpostavkah: Direktiva se uporablja za družbe z več kot 1 000 delavci, število osebja, ki dela na plovilu, je med 20 in 27[9]. Ta ocena upošteva tudi ureditve delovnega časa pomorščakov, zato znašajo stroški 603 EUR na plovilo na leto za scenarij 1 in 79,5 EUR na plovilo na leto po scenariju 2. Ti so nizki glede na referenčne vrednosti za tveganje spremembe zastave ali povečanja socialnih stroškov v stroških delovanja. V okviru pregleda direktive o Evropskem svetu delavcev so bili predstavljeni nekateri elementi o koristih ustanovitve Evropskega sveta delavcev. Vsi predstavniki delavcev menijo, da je Evropski svet delavcev koristen (raziskava EPEC 2008[10]). Kljub finančnim in drugim količinsko nedoločljivim stroškom upravljanja Evropskega sveta delavcev se 57 % družb z Evropskim svetom delavcev strinja, da koristi odtehtajo njegove stroške (poleg tega jih 35 % meni, da so stroški večji od koristi, 8 % pa jih ni dalo jasnih odgovorov). 5.5. Direktiva o obveščanju in posvetovanju Ker ta direktiva državam članicam ne dovoljuje, da izključijo pomorščake iz področja uporabe nacionalne zakonodaje za prenos, ampak le določijo posebne določbe o obveščanju in posvetovanju, bi lahko samo možnost 3 imela ekonomski učinek. Možnost 4 se že izvaja v okviru sedanjega besedila Direktive. Možnost 3 bi lahko pomenila tudi nekaj dodatnih stroškov, ker bi zmanjšala manevrski prostor, ki ostane državam članicam. Lahko se šteje, da so scenariji, ki so na voljo za uveljavljanje pravic, za katere trenutno velja odstopanje, enaki kot za tiste v okviru direktive o Evropskem svetu delavcev (scenarij vrnitve domov in nadomestitve predstavnikov delavcev ter scenarij udeležbe na sestankih prek satelita z nadomestitvijo prostega časa, posvečenega tej udeležbi). Posvetovanje poteka le, kadar je potrebno, in zato se lahko domneva, da bi v povprečju bil en sestanek na leto, in sicer z dvema predstavnikoma, ki sta povabljena, da se sestanka udeležita. To bi pomenilo letne stroške v višini 10 056 EUR. Glede na veliko manjšo velikost družb, na katere se nanaša Direktiva, bi to v najslabšem primeru, da ima družba samo dve plovili, pomenilo stroške 5 028 EUR na plovilo na leto. Po scenariju 2 bi bili stroški udeležbe prek satelita približno 663 EUR na sestanek na udeleženca. Ob predpostavki enega sestanka na leto in dveh predstavnikov bi bili možni letni stroški 1 326 EUR, kar bi v najslabšem primeru dveh plovil znašalo 663 EUR na plovilo na leto. Uvedba postopkov obveščanja in posvetovanja bi lahko delavce napeljala k boljšemu sprejemanju sprememb in podpiranju prizadevanj prilagajanja, prispevala k oblikovanju celostne podjetniške kulture po združitvah, pospešila prenos kakovostnih informacij o življenju na ravni družbe med delavci in višjimi kadri ter pomagala pritegniti in obdržati kvalificirane delavce. Dejstvo, da se izključitev iz te direktive uporablja le za velika podjetja (tj. tista z več kot 50 delavci ali obrate z več kot 20 delavci) in plovila, ki plujejo na odprtem morju, pomeni, da so ribiška plovila in družbe v praksi skoraj vsa izvzeta iz področja uporabe Direktive, skupaj z obalnimi plovili, z nekaj morebitnimi izjemami za francosko ribiško floto, ki lovi na odprtem morju. 5.6. Direktiva o kolektivnih odpustih Stroški izvajanja Direktive za delodajalca izvirajo iz treh virov: stroškov posvetovanja pred prodajo; neposrednih stroškov „obdobja za razmislek“ ter posrednih oportunitetnih stroškov zaradi neaktivnosti ladje v tem obdobju. Predvideni sta dve možnosti: a) obveznost za delodajalce, da delavce obveščajo in se z njimi posvetujejo, samo kadar načrtujejo kolektivne odpuste; b) obveznosti obveščanja in posvetovanja ter enomesečno obdobje za razmislek, preden bi se izvedli predvideni odpusti. Za prvo možnost se predvideva, da se posvetovanje opravi med dvema predstavnikoma delodajalcev in dvema predstavnikoma sindikatov. Stroški posvetovanja bi lahko ustrezali stroškom sestanka na daljavo z dvema predstavnikoma delavcev, in sicer v višini 1 326 EUR na sestanek (na podlagi scenarija 2 v zvezi z direktivo o Evropskem svetu delavcev), to je 2 652 EUR. Če se izbere druga možnost, je treba dodati stroške, ki bi izvirali iz „obdobja za razmislek“, tj. obdobja med uradnim obvestilom o načrtovanih kolektivnih odpustih in dejanskim odpustom[11]. To bi vključevalo enomesečne plače za posadko[12] s standardiziranimi stroški v višini 39 678 EUR na mesec. Poleg tega bi obstajali tudi oportunitetni stroški zaradi enomesečne neaktivnosti plovila. Oportunitetni stroški so izračunani v višini 25 550 EUR na dan. Za najmanj 30-dnevno obdobje za razmislek to pomeni oportunitetne stroške v višini 766 500 EUR. Skupni mesečni stroški enomesečnega obdobja za razmislek bi torej bili 811 442 EUR. Direktiva določa dvofazni postopek: obveščanje delavcev in posvetovanje z njimi, kadar delodajalec predvideva kolektivno odpuščanje delavcev, „da se doseže sporazum“, ter uradno obvestilo pristojnemu organu, ki poskrbi „za reševanje težav, ki izhajajo iz načrtovanih kolektivnih odpustov“. Vključevanje delavcev in njihovih predstavnikov ter pristojnih organov lahko omeji obseg izgube delovnih mest ter dolgoročnejši učinek na delavce. Ni razloga, zakaj to ne bi veljalo v pomorskem sektorju. 5.7. Direktiva o prenosu podjetij Prav tako je treba predvideti dva scenarija, da bi se ocenili ekonomski in socialni učinki kakršnih koli sprememb sedanjega stanja: a) Direktiva bi se uporabljala za morska plovila, vendar se njeno poglavje II ne bi uporabljalo v primeru, kadar je treba prenesti le eno plovilo/plovila. b) Direktiva bi se v celoti uporabljala za morska plovila. Po scenariju a) bi povečani stroški delodajalcev vključevali le nekaj posvetovanj s posadko. Ta posvetovanja bi se lahko opravila z dvema telekonferencama s posadko, kot je opisano v scenariju 2 za direktivo o Evropskem svetu delavcev, kar bi povzročilo dodatne stroške v višini približno 2 652 EUR. Uporaba pravil veljavne direktive v primeru prodaje plovila bi imela znaten finančni učinek. Dejansko so posredni oportunitetni stroški ogromni, kadar se mora plovilo (kot podjetje) prodati skupaj s posadko; znižanje cene bi lahko doseglo približno 5 % prodajne cene. Za plovilo, vredno 30 milijonov EUR, bi to lahko pomenilo oportunitetne stroške v višini 1,5 milijona EUR. Možnost 1 ne bi povzročila nobenih dodatnih ekonomskih stroškov za delodajalce. Po drugi stani pa bi lahko možnost 2 in možnost 3 imeli znaten učinek na delodajalce zaradi tega, ker se pojem „podjetje“, kakor je opredeljen v Direktivi in v sodni praksi, zdi dovolj širok, da vključuje plovilo. Ti možnosti bi verjetno znatno vplivali na lastnike plovil z vidika tržljivosti plovil. V teh okoliščinah se zdi možnost 4a) najboljša rešitev. 5.8. Direktiva o napotitvi delavcev Skoraj vse države članice so uporabile to izključitev in zato ne uporabljajo svoje nacionalne zakonodaje o napotitvi delavcev za pomorščake. Izjeme so Avstrija, Češka, Nizozemska, Portugalska, Slovenija in Slovaška. Malta je sprejela posebne določbe za ta sektor. Opozoriti bi bilo treba, da zakonodajni paket, ki ga je Evropska komisija sprejela marca 2012, ne spreminja določb direktive o napotitvi delavcev, zaradi česar se izključitev morskih plovil ohranja. Učinke te izključitve je zelo težko določiti, ker obravnavanje vprašanja te izključitve v okviru sedanjih parametrov direktive tehnično ni izvedljivo. Dejstvo, da se direktiva posebej nanaša na napotitev na ozemlju države članice, omejuje oceno učinkov izključitve v primeru posadke trgovske mornarice, kar je skoraj nemogoče: plovilo ni ozemlje države članice. V praksi se zaradi povezave z ozemljem države članice možnosti 2 in 3 za sektor ne moreta uporabljati. Možnost 4 bi lahko bila izbrana zaradi uskladitve, vendar bi to zahtevalo temeljne spremembe v besedilu Direktive. 6. PRIMERJAVA MOŽNOSTI Spodaj navedeni elementi so se upoštevali za vsako direktivo in za štiri možnosti; vsak element je bil ocenjen z oceno od nič do tri in dodeljen mu je bil negativni (-) ali pozitivni učinek (+) v oddelku 6 poročila o oceni učinka, na podlagi analize, ki je bila opravljena v prejšnjem oddelku. · Sposobnost za doseganje posebnih ciljev: – izboljšanje ravni varstva pravic, zaščitenih v skladu z Listino EU o temeljnih pravicah, zlasti z oceno, ali je drugačno obravnavanje objektivno upravičeno zaradi značilnosti sektorja, in, če ni, z okrepitvijo pravic delavcev v pomorskih poklicih tako, da bi te dosegle raven pravic, ki jih uživajo delavci na kopnem; – prispevanje k večjemu številu mladih državljanov EU, zaposlenih na delovnih mestih v trgovski mornarici in ribiških sektorjih, in sicer tako, da se jih naredi privlačnejša v primerjavi s kopenskimi delovnimi mesti ter se poveča število pomorščakov, ki ostajajo v poklicu. · Možen ekonomski in socialni učinek. · Tveganje spremembe zastave. 6.1. Direktiva o plačilni nesposobnosti Za direktivo o plačilni nesposobnosti možnost 1 ne bi omogočila dosege nobenega cilja. Vse druge možnosti bi omogočile dosego treh ciljev ter bi imele omejen ekonomski učinek zaradi dejstva, ker to zadeva le ribiče, plačane po deležu ulova, in samo v treh državah članicah. Poleg tega je stopnja prispevka delodajalcev nizka (0,15 % plače v Grčiji, 0,2 % na Cipru) ali pa je nična (na Malti). Možnosti od 2 do 4 so zato zelo podobne glede zmogljivosti za dosego ciljev in tudi glede ekonomskega učinka. Vendar je možnost 3 najučinkovitejša glede privlačnosti poklica, in sicer je brez povečanja stroškov v primerjavi z možnostma 2 ali 4. 6.2. Direktiva o Evropskem svetu delavcev Za direktivo o Evropskem svetu delavcev možnost 1 ne bi omogočila dosege nobenega od ciljev, določenih za pobudo. Skupna značilnost možnosti od 2 do 4 so nizki ekonomski stroški zaradi dejstva, da se ta direktiva uporablja samo za velike družbe (podjetja z najmanj 1 000 delavcev v državah članicah in od tega najmanj 150 delavcev v vsaj dveh državah članicah) in ne velja samodejno: uvedba Evropskega sveta delavcev zahteva pobudo glavnega poslovodstva ali zahtevo zaposlenih. Možnost 3 bi bila učinkovitejša pri prispevanju k privlačnosti pomorskih delovnih mest, saj je razumevanje različnih ravni varstva osrednji element problema. 6.3. Direktiva o obveščanju in posvetovanju Direktiva o obveščanju in posvetovanju je v posebnem položaju, kar zadeva to oceno. Pomorščakov ne izključuje s svojega področja uporabe; državam članicam enostavno dovoljuje odstopanje od svojih določb „s posebnimi določbami za posadke plovil, ki redno vozijo na odprtem morju“. Zato lahko države članice odstopajo od splošnih pravil Direktive, vendar morajo vzpostaviti posebna pravila o obveščanju pomorščakov in posvetovanju z njimi. Možnost 3 se preprosto ne uporablja v okviru te direktive, možnost 4 pa se že izvaja. Vendar bi bilo treba določbe Direktive podrobneje pojasniti glede dejstva, da bi morala biti pomorščakom priznana enakovredna raven varstva (možnost 2). 6.4. Direktiva o kolektivnih odpustih Možnost 1 ne bi omogočila dosege ciljev, določenih za to pobudo. Možnost 3 bi imela največji učinek, medtem ko bi možnosti 2 in 4 omogočili dosego ciljev z nižjimi stroški, če se upoštevajo značilnosti pomorskega sektorja. Možnost 4a bi izboljšala sedanje stanje brez nalaganja znatnih stroškov delodajalcem. Možnost 4b bi povzročila visoke stroške, zlasti v primeru prodaje plovila. Stroški bi se lahko omejili, če bi predvideni predlog odpravil „obdobje za razmislek“ v primeru odpusta zaradi prodaje plovila. Ta možnost bi odgovorila na pomisleke, ki so jih izrazile nekatere države članice. 6.5. Direktiva o prenosu podjetij Na učinke različnih možnosti zelo vpliva dejstvo, da se z razliko od tovarn plovila prodajajo pogosto in hitro. Če bi se Direktiva uporabljala v takih primerih, bi to lahko negativno vplivalo na tržno ceno plovila. V tem okviru možnost 1 ne bi povzročila nikakršnih dodatnih stroškov, vendar ne bi omogočila dosego nobenega od ciljev. Po drugi strani bi možnost 3 povzročila zelo visoke potencialne stroške in zelo veliko tveganje spremembe zastave. Stroški, povezani z možnostjo 4a bi bili omejeni. Ta možnost bi izboljšala sedanje stanje glede obveščanja in posvetovanja, vendar ne bi zagotovila enakovredne ravni varstva. Vendar bi možnost 4b povzročila visoke stroške v primeru prodaje plovila. Možnost 4a se zdi možnost, ki bi lahko omogočila najboljšo dosego ciljev brez nesorazmernih dodatnih stroškov. Ta možnost odgovarja na pomisleke, ki so jih izrazile nekatere zainteresirane strani v zvezi s stroški. 6.6. Direktiva o napotitvi delavcev Med zainteresiranimi stranmi obstaja široko soglasje glede dveh točk: da Direktive ne bi bilo mogoče uporabljati za sektor brez večjih sprememb, zlasti pri opredelitvi pojma „napotitev“, in da so v praksi v pomorskem sektorju primeri napotitve na delo v smislu Direktive zelo redki, če sploh pride do njih. 6.7. Razvrstitev možnosti Dejansko bi bila najprimernejša možnost v okviru te pobude izbrati med štirimi različnimi možnosti tisto, ki najbolj ustreza glede na zadevno direktivo: · možnost 3 (odprava izključitev) za direktivo o plačilni nesposobnosti; · možnost 3 (odprava izključitev) za direktivo o Evropskem svetu delavcev; · možnost 2 (enakovredna raven varstva) za direktivo o obveščanju in posvetovanju; · možnost 4a (posebne določbe) za direktivo o kolektivnih odpustih; · možnost 4a (posebne določbe) za direktivo o prenosu podjetij; · možnost 1 (brez ukrepanja) za direktivo o napotitvi delavcev. 7. SPREMLJANJE IN OCENJEVANJE Ta pobuda bo povzročila spremembe trenutno veljavnih direktiv. Zakonodajni predlog bo zagotovil preglede in poročanja. Komisija bo spremljala zlasti učinek Direktive na dve vprašanji: pojav spremembe zastave in raven zaposlovanja pomorščakov iz držav članic EU. Glede spremembe zastave bo razvoj flote pod zastavo države članice EU omogočil natančen prikaz pojava. Bruto tonaža nacionalnih flot, o kateri se podatki zagotavljajo na letni osnovi, je kazalnik, ki bo zagotovil jasen prikaz trenda pri spremembi zastave. Gibanja ravni zaposlovanja bo težje spremljati, če se zbiranje podatkov na nacionalni ravni ne izboljša. Če se priporočila delovne skupine za zaposlovanje v pomorstvu glede izboljšanja zbiranja podatkov ne izvedejo, bo potrebno zunanje strokovno mnenje. Komisija podpira zahtevo delovne skupine po izboljšanju „razpoložljivosti primerljivih podatkov“[13] in bo sodelovala z državami članicami in socialnimi partnerji z namenom oceniti učinek Direktive na zaposlovanje. Glede na omejene formalne spremembe, ki jih je treba vnesti v veljavne direktive, prenos Direktive v državah članicah ne bi smel povzročati težav. Cilj Komisije je dosega stopnje skladnosti blizu 100 %, in sicer v treh letih od roka za prenos. [1] Direktiva 2008/94/ES o varstvu delavcev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca (UL L 283, str. 36), Direktiva 2009/38/ES o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev (UL L 122, 16.5.2009, str. 28), Direktiva 2002/14/ES o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci (UL L 80, 23.3.2002, str. 29), Direktiva 98/59/ES o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi s kolektivnimi odpusti (UL L 225, 12.8.1998, str. 16), Direktiva 2001/23/ES v zvezi z ohranjanjem pravic delavcev v primeru prenosa podjetij (UL L 82, 22.3.2001, str. 16) in Direktiva 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev (UL L 18, 21.1.1997, str. 1). [2] Bruto tonaža je mednarodno sprejeta mera plovil, ki pomeni volumen zaprtih prostorov plovil. [3] ECSA, Letno poročilo 2011–2012. [4] Eurostat, Statistika o ribolovu, september 2012. [5] 239 608 delavcev po podatkih Eurostata, Statistika trga dela, izdaja iz leta 2011. [6] To priznava tudi organizacija delodajalcev (ECSA). Kljub temu pa trdi, da so razlogi za izključitve vezani na druga vprašanja kot je logistika obveščanja in posvetovanja, predvsem na potrebo po preprečevanju, da bi obveznosti dodatnih upravnih bremen ogrozile konkurenčnost evropskih izvajalcev. [7] Glej med drugim sporočilo „Celostna pomorska politika za Evropsko unijo“ (COM(2007) 575) in poročilo delovne skupine za zaposlovanje in konkurenčnost v pomorstvu. [8] K. Mitroussi, Employment of seafarers in the EU context: Challenges and opportunities, Marine Policy 32 (2008), str. 1043–1049, na strani 1046. [9] Glej Ship Operating Costs 2009–2010, izdal Nigel Gardiner, Drewry Publishing, julij 2009, str. 37, slika 2.5. [10] Študija, ki jo je naročila Komisija in jo je izvedel Evropski konzorcij za ocenjevanje evropskih politik (EPEC ), koordiniral pa GHK Consulting, glej http://ec.europa.eu/social/BlobServlet?docId=2421&langId=en. [11] Člen 4 (1) Direktive določa: Načrtovani kolektivni odpusti, o katerih je uradno obveščen pristojni organ javne oblasti, se lahko izvedejo šele po preteku 30 dni od uradnega obvestila iz člena 3(1), brez vpliva na katera koli določila, ki urejajo individualne pravice glede pisne odpovedi zaposlitve“. [12] Direktiva omogoča skrajšanje 30-dnevnega odpovednega roka, vendar omogoča tudi podaljšanje takšnega obdobja. Zato je študija MRAG upoštevala kot povprečje 30 dni. [13] Glej poročilo delovne skupine za zaposlovanje in konkurenčnost v pomorstvu, str. 21.