EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 30.6.2021 COM(2021) 346 final 2021/0170(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o splošni varnosti proizvodov, spremembi Uredbe (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta





(Besedilo velja za EGP) {SEC(2021) 280 final} - {SWD(2021) 168 final} - {SWD(2021) 169 final}



KAZALO OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 3 1. OZADJE PREDLOGA3 •Razlogi za predlog in njegovi cilji3 •Skladnost z drugimi politikami Unije5 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST6 •Pravna podlaga6 •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost)7 •Sorazmernost8 •Izbira instrumenta8 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA8 •Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje8 •Posvetovanja z deležniki9 •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj11 •Ocena učinka11 •Primernost in poenostavitev ureditve13 •Temeljne pravice14 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE15 5.DRUGI ELEMENTI15

•Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja15 •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga15 UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o splošni varnosti proizvodov, spremembi Uredbe (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta POGLAVJE I 32 Splošne določbe 32 POGLAVJE II 35 Zahteve glede varnosti 35 POGLAVJE III 37 Obveznosti gospodarskih subjektov 37 Oddelek 1 37 Oddelek 2 43 POGLAVJE IV 44 Spletne tržnice 44 POGLAVJE V 46 Nadzor trga in izvajanje 46 POGLAVJE VI 47 Sistem hitrega obveščanja Safety Gate 47 POGLAVJE VII 48 Vloga Komisije in usklajevanje izvrševanja 48 POGLAVJE VIII 51

Pravica do obveščenosti in uveljavljanja zahtevka 51 POGLAVJE IX 53 Mednarodno sodelovanje 53 POGLAVJE X 54 Finančne določbe 54 POGLAVJE XI 57 Končne določbe 57 OCENA FINANČNIH POSLEDIC ZAKONODAJNEGA PREDLOGA 62 OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Ta predlog uredbe o varnosti potrošniških proizvodov je v skladu z novo agendo za potrošnike iz leta 2020, katere cilj je: (i) posodobiti in prenoviti splošni okvir za varnost neživilskih potrošniških proizvodov; (ii) ohraniti svojo vlogo varnostne mreže za potrošnike; (iii) prilagoditi določbe izzivom, ki jih prinašajo nove tehnologije in spletna prodaja, ter (iv) zagotoviti enake konkurenčne pogoje za podjetja. Predlog bo nadomestil Direktivo 2001/95/ES o splošni varnosti proizvodov (v nadaljnjem besedilu: direktiva o splošni varnosti proizvodov), vendar se bo ta še naprej uporabljala za proizvedene neživilske potrošniške proizvode. Predlagana uredba bo zagotavljala tudi kontinuiteto z direktivo o splošni varnosti proizvodov, in sicer: (i) z zahtevo, da so potrošniški proizvodi varni; (ii) z določitvijo nekaterih obveznosti za gospodarske subjekte in (iii) s tem, da vsebuje določbe za razvoj standardov v podporo zahtevi glede splošne varnosti. Poleg tega usklajuje pravila o nadzoru trga za proizvode, ki ne spadajo na področje uporabe harmonizacijske zakonodaje EU (v nadaljnjem besedilu: neharmonizirani proizvodi), s pravili, ki se uporabljajo za proizvode, ki spadajo na področje uporabe harmonizacijske zakonodaje EU (v nadaljnjem besedilu: harmonizirani proizvodi), kot je določeno v Uredbi (EU) 2019/1020. Cilj predlagane uredbe je zato posodobiti pravila, ki so trenutno določena v Direktivi 2001/95/ES, da bi zagotovili varnostno mrežo za vse proizvode, ter obenem poskrbeti, da ureditev zagotavlja večjo skladnost med harmoniziranimi in neharmoniziranimi proizvodi. Že leta 2011 je bila v Aktu za enotni trg revizija direktive o splošni varnosti proizvodov in Uredbe (ES) št. 765/2008 opredeljena kot ključni ukrep za „izboljšanje varnosti proizvodov, ki krožijo v EU, z večjo skladnostjo in boljšim izvajanjem pravil o varnosti proizvodov in nadzoru trga“. Taka revizija je bila predlagana leta 2013 v svežnju, ki je vključeval revizijo obeh pravnih instrumentov, namen pa je bil uvesti enoten zakonodajni okvir za harmonizirane in neharmonizirane proizvode. Ugotovljeno je bilo, da so prekrivanja pravil o nadzoru trga in obveznostih gospodarskih subjektov, ki so določena v raznih zakonodajnih aktih EU (v direktivi o splošni varnosti proizvodov, Uredbi (ES) št. 765/2008 in sektorski harmonizacijski zakonodaji EU), povzročala zmedo med gospodarskimi subjekti in nacionalnimi organi ter ovirala učinkovitost dejavnosti nadzora trga v EU. Pogajanja za sprejetje predlaganega svežnja so zastala, zato je bil ta umaknjen. Ob tem je Komisija leta 2017 na podlagi sporočila iz leta 2015 Izpopolnitev enotnega trga: več priložnosti za prebivalstvo in gospodarstvo sprejela predlog za revizijo Uredbe (ES) št. 765/2008, da bi se okrepila skladnost proizvodov in izvrševanje harmonizacijske zakonodaje EU o proizvodih, in sicer kot del svežnja pobud za zagotavljanje boljšega delovanja enotnega trga za blago (t. i. blagovni sveženj). Na podlagi tega je bila leta 2019 sprejeta Uredba (EU) 2019/1020. • Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Uredba (EU) 2019/1020 Uredba (EU) 2019/1020 določa pravila in postopke za skladnost s harmonizacijsko zakonodajo EU o proizvodih in njeno izvrševanje. Namen tega predloga je omogočiti boljše sodelovanje med nacionalnimi organi za nadzor trga. V ta namen je cilj predloga pojasniti postopke za mehanizem medsebojne pomoči med zadevnimi nacionalnimi organi, poleg tega pa bodo morali proizvajalci iz tretjih držav v zvezi z nekaterimi kategorijami proizvodov imenovati fizično ali pravno osebo, ki je odgovorna za informacije o skladnosti. Predlog zajema nadzor trga neživilskih proizvodov (v nadaljnjem besedilu: industrijski proizvodi), katerih dajanje na enotni trg urejajo harmonizacijski akti EU. Z izjemo poglavja VII se uporablja samo za harmonizirane proizvode. Za zagotovitev skladnosti in doslednosti med ureditvami za harmonizirane in neharmonizirane proizvode so v tem predlogu povzete in prilagojene številne določbe Uredbe (EU) 2019/1020, kot so poglavja IV, V in VI o nadzoru trga ter člen 4. Sklep št. 768/2008/ES Sklep št. 768/2008/ES določa skupna načela in postopke, ki jih je treba v zvezi s harmonizacijo pogojev za trženje proizvodov v EU in EGP upoštevati v zakonodaji EU. Vključuje referenčne zahteve, ki jih je treba vključiti ob vsaki reviziji zakonodaje o proizvodih. Kot tak je predloga za prihodnjo harmonizacijsko zakonodajo o proizvodih. Za zagotovitev skladnosti med zakonodajo za harmonizirane in neharmonizirane proizvode so v tem predlogu povzete nekatere določbe Sklepa št. 768/2008/ES, kot so določbe o zahtevah glede sledljivosti in o obveznostih gospodarskih subjektov.

Uredba (EU) št. 1025/2012 Uredba (EU) št. 1025/2012 zagotavlja pravno podlago za uporabo evropskih standardov za proizvode in storitve, opredelitev tehničnih specifikacij IKT in financiranje evropskega procesa standardizacije. V njej je določena tudi obveznost evropskih organizacij za standardizacijo (CEN, CENELEC, ETSI) in nacionalnih organov za standardizacijo glede preglednosti in sodelovanja. Za zagotovitev skladnosti s splošno ureditvijo za standardizacijo, kot je določena v Uredbi (EU) št. 1025/2012, so v tem predlogu predvidene številne spremembe Uredbe (EU) št. 1025/2012, da bi jo prilagodili specifičnim značilnostim predlagane uredbe, zlasti dejstvu, da je treba v skladu s to uredbo sprejeti posebne zahteve glede varnosti, in dejstvu, da standardov, sprejetih na podlagi te uredbe, ni mogoče enačiti s harmoniziranimi standardi in so zato navedeni kot evropski standardi. Direktiva (EU) 2019/771 Direktiva 2019/771 uvaja pravila o skladnosti blaga, zahtevke, ki so potrošnikom na voljo v primeru neskladnosti, in načine njihovega uveljavljanja. Predlog določa posebne zahtevke za nevarne proizvode, ki so bili odpoklicani s trga. Za te specifične razmere je upravičen sklop pravil, ki so delno drugačna in jih je lažje aktivirati, zlasti zato, ker potrošniku ni treba dokazovati neskladnosti proizvoda. Ta pravila se uporabljajo samo, če se proizvodi odpokličejo. Zato Direktive (EU) 2019/771 ne spreminjajo, temveč le dodajajo dodatno varstvo v primeru odpoklica proizvodov. Uredba (EU) 2019/881 Z aktom o kibernetski varnosti je bil vzpostavljen vseevropski certifikacijski okvir za kibernetsko varnost proizvodov, storitev in postopkov IKT. Vendar navedeni akt ne vključuje minimalnih pravnih zahtev glede kibernetske varnosti proizvodov IKT. V tem predlogu je pojasnjeno, da so tveganja glede kibernetske varnosti, ki vplivajo na varnost potrošnikov, zajeta v koncept varnosti iz predlagane uredbe. •Skladnost z drugimi politikami Unije Za varnost proizvodov so pomembne naslednje tekoče ali načrtovane pobude na ravni EU: Cilj predloga akta o digitalnih storitvah, ki ga je Komisija sprejela 15. decembra 2020, je urediti odgovornosti ponudnikov posredniških storitev prek spleta, vključno s spletnimi platformami, kot so družbeni mediji in spletne tržnice, v zvezi z nezakonitimi vsebinami, blagom ali storitvami, ki jih ponujajo njihovi uporabniki. Navedeni predlog določa številne obveznosti glede potrebne skrbnosti za spletne platforme, pomembne za predlagano uredbo, vključno z uvedbo načela sledljivosti trgovcev in obveznostjo upoštevanja zakonodaje o varnosti proizvodov pri organiziranju vmesnika (člen 22). Akt o digitalnih storitvah zajema vse vrste nezakonitih vsebin, kot so opredeljene v nacionalnem pravu ali pravu EU, vključno s spletno prodajo nevarnih proizvodov. Ker je navedeni akt zakonodajni instrument splošne uporabe, ne vsebuje posebnih določb, ki bi obravnavale tovrstne vsebine. Poleg tega določa tudi okvir za postopek prijave in ukrepanja (člen 14). Predlagana uredba določa nekatere obveznosti spletnih tržnic na področju varnosti proizvodov. Zakonodajni predlog o umetni inteligenci določa harmonizirana pravila za dajanje na trg, dajanje v uporabo in uporabo sistemov umetne inteligence v EU. Pravila morajo zagotoviti visoko raven zaščite javnih interesov, zlasti na področju zdravja in varnosti ter temeljnih pravic in svoboščin ljudi. V predlogu so določene posebne zahteve, ki jih morajo izpolnjevati sistemi umetne inteligence z visokim tveganjem, ter obveznosti za ponudnike in uporabnike takih sistemov. Ta predlog upošteva te določbe in zagotavlja varnostno mrežo za proizvode ter tveganja za zdravje in varnost potrošnikov, ki ne spadajo na področje uporabe predloga o umetni inteligenci. V strategiji za kemikalije, sprejeti oktobra 2020, je navedeno, da se bo že tako razširjena uporaba kemikalij še povečala, med drugim v potrošniških proizvodih, in da je treba prepovedati najbolj škodljive kemikalije v potrošniških proizvodih, da bi zagotovili njihovo varnost. Z uredbo REACH so bile uvedene obveznosti za industrijo, da oceni in obvladuje tveganja, ki jih predstavljajo kemikalije, ter zagotovi ustrezne varnostne informacije za njihove uporabnike. V njej so določene tudi omejitve za varovanje zdravja ljudi in okolja pred nesprejemljivimi tveganji, ki jih predstavljajo kemikalije. Ta predlog ohranja varnostno mrežo za tveganja, povezana s kemikalijami v proizvodih, ki niso zajeti v posebni zakonodaji. Cilj akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, sprejetega marca 2020, je zmanjšati količino odpadkov s ponovno uporabo, popravilom, ponovno izdelavo in visokokakovostnim recikliranjem, zlasti v zvezi s sekundarnimi surovinami, v katerih lahko ostanejo nevarne snovi. Poleg tega je v akcijskem načrtu navedeno, da je treba varnost proizvodov upoštevati kot glavni cilj. V tem predlogu je potrjeno, da bi bilo treba, kadar imajo gospodarski subjekti ali organi na voljo raznovrstne korektivne ukrepe, dati prednost ukrepu, ki je najustreznejši s trajnostnega vidika (tj. tistemu z najmanjšim vplivom na okolje), če seveda ta ne okrni ravni varnosti. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Pravna podlaga za predlagano uredbo je člen 114 PDEU, ob ustreznem upoštevanju člena 169. Cilj predlagane uredbe je zagotoviti varnost proizvodov in izboljšati delovanje notranjega trga. Hkrati naj bi zagotovila visoko raven varstva potrošnikov, in sicer s prispevanjem k varovanju zdravja in varnosti evropskih potrošnikov ter spodbujanjem njihove pravice do obveščenosti. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) S tem predlogom se usklajujejo zahteve glede splošne varnosti proizvodov v EU. Države članice same ne morejo zadovoljivo zagotoviti varnosti proizvodov na enotnem trgu iz naslednjih razlogov:

–proizvodi prosto krožijo po enotnem trgu. Kadar se v neki državi odkrije nevaren proizvod, je zelo verjetno, da se enak proizvod nahaja tudi v drugih državah članicah, nenazadnje zaradi eksponentne rasti spletne prodaje; –različna pravila o varnosti proizvodov na nacionalni ravni lahko povzročijo neenake stroške za podjetja pri zagotavljanju skladnosti z zakonodajo o varnosti proizvodov, zato lahko povzročijo izkrivljanje enakih konkurenčnih pogojev na notranjem trgu; –da bi EU zagotovila visoko raven varstva potrošnikov, mora prispevati k varovanju zdravja in varnosti potrošnikov. Če se bodo v različnih državah uporabljala različna pravila, potrošniki ne bodo povsod po EU enako zaščiteni pred nevarnimi proizvodi; –da bi bil nadzor trga učinkovit, mora biti po vsej EU enoten. Če je nadzor trga v nekaterih delih EU „mehkejši“, nastanejo šibke točke. To ogroža javni interes, ustvarja nepoštene pogoje trgovanja in spodbuja izbiranje najugodnejših ureditev. Ukrepi na ravni EU na področju varnosti proizvodov za neharmonizirane proizvode imajo naslednjo dodano vrednost: –skupna pravila in standardi za varnost proizvodov na ravni EU pomenijo, da podjetjem ni več treba izpolnjevati raznovrstnih sklopov nacionalnih pravil. To prinaša koristi v smislu prihranka stroškov, manjšega upravnega bremena in manj zapletene pravne ureditve za podjetja ter obenem omogoča tudi prosti pretok blaga v EU in tesnejše sodelovanje med državami članicami; –skupna pravila EU omogočajo ekonomijo obsega pri nadzoru trga, kar je še zlasti pomembno zaradi eksponentnega razvoja spletne prodaje, v okviru katere se krepita čezmejna prodaja in neposredni uvoz iz tretjih držav. Poleg tega so stroški nadzora trga deljeni zaradi skupnih ukrepov za nadzor trga in izmenjave informacij med državami članicami EU; –delovanje enotnega trga se bo izboljšalo z ukrepanjem na ravni EU. Skupna pravila o varnosti proizvodov in nadzoru trga v EU bodo zagotovila bolj izenačeno obravnavo podjetij, zato bo manjša verjetnost, da se bodo izkrivljali enaki konkurenčni pogoji na enotnem trgu EU; –ukrepanje EU omogoča hitrejše in učinkovitejše kroženje informacij, zlasti prek sistema Safety Gate/RAPEX, kar zagotavlja hitro ukrepanje proti nevarnim proizvodom po vsej EU in enake konkurenčne pogoje; –na mednarodni ravni je skupni sklop določb iz direktive o splošni varnosti proizvodov EU omogočil, da odločneje spodbuja visoko raven varnosti na dvostranski in večstranski ravni ter se tako spoprijema z vse večjim dotokom blaga iz tretjih držav prek spletne prodaje. •Sorazmernost S tem predlogom se vzpostavlja skrbno ravnovesje med regulativno avtonomijo držav članic EU pri določanju ravni varstva potrošnikov in nadzora trga, ki se jim zdi potrebna, na eni strani ter potrebo po obravnavanju vprašanj v zvezi z varnostjo proizvodov, ki jih je treba reševati centralno, na drugi strani. Kot je poudarjeno v poglavju 7 ocene učinka, so izzivi še vedno veliki, saj je na trgu EU še vedno veliko nevarnih potrošniških proizvodov. Stroške in regulativna bremena, povezane s tem predlogom, se je poskušalo čim bolj omejiti. Skupni stroški za podjetja v EU-27 v prvem letu izvajanja te uredbe so ocenjeni na 0,02 % prometa, ki ga ustvarijo podjetja EU s proizvodnjo, veleprodajo in maloprodajo neharmoniziranih proizvodov. Ukrepi iz tega predloga ne presegajo tistega, kar je potrebno za rešitev opredeljenih težav in doseganje začrtanih ciljev. Predvideni stroški za Komisijo in države članice se štejejo za sprejemljive ter se bodo izravnali s prihranki, ki jih bodo imela podjetja, ter koristmi za podjetja, potrošnike in države članice. •Izbira instrumenta Uredba je edini primeren instrument za dosego cilja izboljšanja izvrševanja zakonodaje EU o varnosti proizvodov in njenega spoštovanja, saj zagotavlja skladno izvajanje njenega pravnega okvira. Z direktivo cilji ne bi bili zadovoljivo doseženi, saj bi se po njenem prenosu ohranile nacionalne omejitve pristojnosti in nadaljevali morebitni spori glede pristojnosti. Izbira uredbe namesto direktive omogoča tudi boljše uresničevanje cilja glede zagotavljanja skladnosti z zakonodajnim okvirom za nadzor trga za harmonizirane proizvode, saj je tudi v tem primeru veljavni pravni instrument uredba (Uredba (EU) 2019/1020). Nazadnje, s tako izbiro se bo na podlagi dosledne uporabe pravil o varnosti proizvodov po vsej EU dodatno zmanjšalo regulativno breme. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje Ta predlog uredbe temelji na oceni direktive o splošni varnosti proizvodov, ki je bila izvedena kot vzporedna ocena skupaj z oceno učinka, priloženo predlogu. Direktiva o splošni varnosti proizvodov ima dvojni cilj. Namenjena je izboljšanju delovanja enotnega trga z uvedbo skupnega zakonodajnega okvira, da bi se izognili razlikam med državami članicami, ki bi lahko nastale zaradi neobstoja prava EU na tem področju. Hkrati je njen cilj doseči visoko raven varstva potrošnikov z uvedbo zahteve glede splošne varnosti proizvodov in drugih ukrepov. Oba cilja sta medsebojno povezana: z usklajeno zahtevo glede varnosti za potrošniške proizvode, predvideno v direktivi o splošni varnosti proizvodov, se preprečujejo razlike, ki bi povzročile nastanek ovir za trgovino in izkrivljanje enakih konkurenčnih pogojev na enotnem trgu. V oceni je bilo ugotovljeno, da je vloga direktive o splošni varnosti proizvodov kot temelja varnosti potrošnikov in delovanja enotnega trga nesporna. Njeni cilji ostajajo v celoti relevantni, ob tem ni mogoče zanikati niti njene dodane vrednosti za EU. Vloga direktive o splošni varnosti proizvodov kot varnostne mreže ostaja ključna za varstvo potrošnikov, saj je pravna podlaga, katere cilj je preprečiti, da bi potrošniki dobili kateri koli nevaren proizvod. Vzpostavitev sistema hitrega obveščanja za nevarne neživilske proizvode v okviru direktive o splošni varnosti proizvodov se je izkazala za uspešno. Vendar so bili v oceni izpostavljeni številni dejavniki, na podlagi katerih se je mogoče spraševati o tem, koliko nekatere določbe direktive o splošni varnosti proizvodov še vedno prispevajo k ustreznemu doseganju njenih ciljev. Prvič, zaradi rasti e-trgovanja se je zmanjšala učinkovitost direktive o splošni varnosti proizvodov. Ta se uporablja za vse potrošniške proizvode, ne glede na to, ali se prodajajo v fizičnih trgovinah ali prek spleta. Vendar pomanjkanje izrecnih določb v direktivi o splošni varnosti proizvodov, ki bi obravnavale posebnosti spletne prodaje, zlasti pojav novih akterjev v spletni dobavni verigi, negativno vpliva na varnost potrošnikov EU in enake konkurenčne pogoje za podjetja EU, ki izpolnjujejo predpise. Ob hitrem razvoju novih tehnologij se porajajo tudi vprašanja o področju uporabe nekaterih ključnih pojmov iz direktive o splošni varnosti proizvodov. Zaradi pojava nekaterih novih tveganj, povezanih s povezljivostjo, uporabe direktive za posodobitve in prenose programske opreme ter razvijajočih se funkcionalnosti proizvodov, ki jih poganja umetna inteligenca, se postavlja vprašanje, ali je direktiva o splošni varnosti proizvodov dovolj jasna, da zagotavlja pravno varnost za podjetja in varstvo potrošnikov.

V oceni je bilo ugotovljeno tudi pomanjkanje notranje skladnosti v pravnem okviru EU, saj veljata dva sklopa pravil o nadzoru trga, in sicer za harmonizirane in neharmonizirane proizvode. Nazadnje, iz ocene je razvidno, da bi bilo treba nekatere določbe prilagoditi, da bi se izboljšala učinkovitost direktive o splošni varnosti proizvodov. Potrebne so zlasti zakonodajne spremembe ali nadaljnji ukrepi za izboljšanje učinkovitosti odpoklica proizvodov. Poleg tega je potreben mehanizem za razsojanje v sporih med državami članicami glede ocen tveganja. Sistem sledljivosti iz direktive in omejeni viri organov za nadzor trga otežujejo učinkovit nadzor varnosti proizvodov, zato jih je treba obravnavati, da bi zagotovili ustrezno varstvo potrošnikov in delovanje enotnega trga. Poleg tega se direktiva o proizvodih, podobnih živilom, med državami članicami trenutno ne izvaja usklajeno, zato je potrebna rešitev za obravnavo tega vprašanja. •Posvetovanja z deležniki Komisija se je pri pripravi tega predloga posvetovala z deležniki prek javnega posvetovanja o začetni oceni učinka in časovnem načrtu, odprtega javnega posvetovanja, delavnic z deležniki ter ad hoc prispevkov in ciljno usmerjenih posvetovanj z državami članicami in drugimi deležniki. Rezultati posvetovalnih dejavnosti so bili vključeni v celotno oceno učinka in so upoštevani v tem predlogu. Glavne točke, ki so bile obravnavane na posvetovanjih, so: Ohranitev varnostne mreže: splošne povratne informacije vseh skupin deležnikov so bile, da je direktiva o splošni varnosti proizvodov koristen zakonodajni akt in da bi bilo treba ohraniti njeno načelo varnostne mreže. Vendar je velika večina anketirancev navedla, da bi bilo mogoče sedanja varnostna pravila EU za neživilske potrošniške proizvode, zajete z direktivo o splošni varnosti proizvodov, izboljšati na posebnih področjih, da bi bolje zaščitili potrošnike (71 % odgovorov v odprtem javnem posvetovanju). Reševanje izzivov, ki jih prinašajo nove tehnologije: vsi deležniki so potrdili, da nove tehnologije prinašajo številne izzive, vendar so predlagali različne pristope k njihovemu reševanju. Med posvetovanji so predstavniki potrošnikov in številni organi držav članic izrazili podporo razširitvi opredelitve pojma varnosti, da bi vključeval vidike (kibernetske) varnosti, ki vplivajo na varnost. Vendar so bila tehnološko usmerjena podjetja med posvetovanjem o časovnem načrtu/začetni oceni učinka bolj zadržana do vključitve novih tehnologij in novih tveganj, povezanih z njimi, v direktivo o splošni varnosti proizvodov. Zavzemajo se za to, da bi direktiva o splošni varnosti proizvodov ostala tehnološko nevtralna, tveganja, povezana z novimi tehnologijami, pa bi bila zajeta v drugih, bolj specifičnih zakonodajnih aktih. Kljub temu predlog uredbe vključuje take vidike, da bi zagotovili, da so tveganja, ki jih predstavljajo nove tehnologije, vključena v področje uporabe varnostne mreže, če niso zajeta v bolj specifičnih zakonodajnih aktih EU. Obravnavanje varnostnih vprašanj, povezanih s proizvodi, ki se prodajajo prek spleta: vprašanje proizvodov, ki prihajajo neposredno ali prek spletnih platform iz držav zunaj EU, je bilo na posvetovanjih omenjeno večkrat. Podjetja in predstavniki podjetij so poudarili, kako pomembni so enaki konkurenčni pogoji, in opozorili, da so trenutno številni trgovci na drobno v EU oškodovani zaradi nelojalne konkurence gospodarskih subjektov s sedežem v tretjih državah. Organi držav članic so poudarili, da je težko nadzorovati proizvode, ki prihajajo iz tretjih držav, in sprejemati izvršilne ukrepe proti gospodarskim subjektom zunaj EU. Mnenja deležnikov glede obveznosti spletnih tržnic so se razlikovala: –spletne tržnice, ki so predložile povratne informacije o časovnem načrtu, so navedle, da bi sprejele, da nekatere obveznosti na podlagi sedanje prostovoljne zaveze o varnosti proizvodov postanejo zavezujoče, ne bi pa podprle dodatnih obveznosti. Trgovci na drobno so trdili, da imajo spletne tržnice ključno vlogo v dobavni verigi in da bi zato morale imeti ustrezne odgovornosti; –predstavniki potrošnikov in organi držav članic so podprli krepitev odgovornosti v celotni dobavni verigi. Izboljšanje pravil za nadzor trga in izvrševanja: v zvezi z nadzorom trga in izvrševanjem so deležniki iz vseh kategorij podprli uskladitev pravil o nadzoru trga za harmonizirane in neharmonizirane proizvode. To je vključeno v predlog. V zvezi z uvedbo „odgovorne osebe“ v revidirano direktivo o splošni varnosti proizvodov je velika večina sodelujočih v odprtem javnem posvetovanju menila, da bi se smeli proizvodi, zajeti z direktivo o splošni varnosti proizvodov, na trg EU dati le, če obstaja gospodarski subjekt s sedežem v EU, ki je odgovoren za varnost proizvodov (to je podprlo 70 % sodelujočih). Revizija postopka standardizacije: večina deležnikov je podprla poenostavitev postopka standardizacije za razvoj novih standardov na podlagi direktive o splošni varnosti proizvodov in zdaj na podlagi te uredbe. To je določeno v tem predlogu. Vključitev proizvodov, podobnih živilom, na področje uporabe revidirane direktive o splošni varnosti proizvodov: večina deležnikov je podprla vključitev zakonodaje o proizvodih, podobnih živilom, v revidirano direktivo o splošni varnosti proizvodov. Velika večina sodelujočih v odprtem javnem posvetovanju je menila, da bi bilo treba proizvode, ki so podobni živilom, vključiti v pravni instrument za splošno varnost proizvodov (za to se je izreklo 69 % sodelujočih). V posvetovanju o začetni oceni učinka so se sodelujoči zavzeli za vključitev tega elementa v oceno tveganja za varnost proizvodov. Ta pristop je upoštevan v predlogu. Nihče od sodelujočih ni podprl popolne prepovedi proizvodov, podobnih živilom. Izboljšanje okvira za odpoklice proizvodov: deležniki so večkrat poudarili, da je ključno, da se v primeru odpoklicev prizadete potrošnike o tem po možnosti seznani neposredno, na primer če je bil proizvod registriran, kupljen prek spleta ali kupljen z uporabo kartice zvestobe. Več deležnikov je omenilo, da bi morali imeti potrošniki (ob registraciji proizvoda ali vključitvi v program zvestobe) možnost izbire, da prejemajo le varnostna obvestila. Na splošno so se strinjali, da bi bilo treba nekatere ključne elemente in temeljna pravila, ki veljajo za vsa obvestila o odpoklicu, standardizirati in določiti, da so obvezni, kar je upoštevano v predlagani uredbi. Številni deležniki so omenili potrebo po tem, da je sodelovanje pri odpoklicu za potrošnike manj obremenjujoče in bolj privlačno. Izboljšanje sledljivosti v celotni dobavni verigi: velika večina deležnikov se je strinjala, da bi bilo treba v direktivi o splošni varnosti proizvodov okrepiti sistem sledljivosti proizvodov (82 % sodelujočih v odprtem javnem posvetovanju). Poleg tega je bila poudarjena tudi vloga spletnih tržnic pri izboljšanju sledljivosti proizvodov, pri čemer so sodelujoči trdili zlasti, da bi morale tržnice preveriti, ali so informacije o sledljivosti na voljo, preden proizvod uvrstijo v ponudbo. Obravnava ponarejenih proizvodov: organizacije lastnikov blagovnih znamk so poudarile, da bi bilo treba direktivo o splošni varnosti proizvodov spremeniti, da bi se lahko spoprijeli z nevarnimi ponarejenimi proizvodi. To vprašanje je bilo ustrezno upoštevano, ni pa bilo vključeno v ta predlog, saj so ponarejeni proizvodi v zakonodaji EU že obravnavani, nevarni proizvodi pa so ne glede na njihovo pristnost zajeti v direktivi o splošni varnosti proizvodov in v tem predlogu. Čeprav lahko ponarejeni proizvodi predstavljajo varnostna tveganja, je treba varnost danega proizvoda analizirati na podlagi ocene tveganja. •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Pripravljalni koraki za ta predlog temeljijo na strokovnih nasvetih in številnih študijah. To vključuje študije, osredotočene na izvajanje direktive o splošni varnosti proizvodov, ki so bile izvedene v podporo vrednotenju in oceni učinka, pa tudi študije, osredotočene na učinkovitost odpoklica proizvodov. Komisija je zbrala tudi strokovna mnenja in stališča s ciljnimi posvetovanji in dejavnostmi vključevanja, vključno z več delavnicami, konferencami ter razgovori s strokovnjaki in organi, ter pridobila mnenje podskupine mreže za varnost potrošnikov o umetni inteligenci, povezanih proizvodih in drugih novih izzivih na področju varnosti proizvodov. Organizirala je številna dvostranska srečanja in izvedla analizo ad hoc dokumentov o stališčih potrošniških organizacij, predstavnikov industrije in akademskih krogov. •Ocena učinka Ta predlog je podprt s poročilom o oceni učinka (SWD(2021) 169, SWD(2021) 168). Poročilo o oceni učinka je pregledal Odbor za regulativni nadzor in o njem podal pozitivno mnenje (SEC 280 (avis du RSB)).

Komisija je v okviru te pobude proučila več različnih možnosti politike, ki so predstavljene v poročilu o oceni učinka. Nabor analiziranih možnosti politike je vključeval nezakonodajne in zakonodajne ukrepe za obravnavo različnih posebnih ciljev, kot so predstavljeni v poročilu: (i) zagotovitev, da pravni okvir EU določa pravila o splošni varnosti za vse potrošniške proizvode in tveganja, vključno s proizvodi in tveganji, povezanimi z novimi tehnologijami; (ii) obravnava izzivov v zvezi z varnostjo proizvodov v kanalih spletne prodaje; (iii) izboljšanje uspešnosti in učinkovitosti odpoklica proizvodov, da bi nevarni proizvodi ostali nedostopni potrošnikom; (iv) okrepitev nadzora trga ter zagotovitev boljše uskladitve pravil za harmonizirane in neharmonizirane potrošniške proizvode; in nazadnje (v) obravnava varnostnih vprašanj v zvezi s proizvodi, podobnimi živilom. Ocenjene so je bile številne možnosti. Komisija je najprej proučila, kako bi se lahko odzvala na posebne cilje, ne da bi revidirala direktivo o splošni varnosti proizvodov (možnost 1). Obravnavani so bili številni nezakonodajni ukrepi, zlasti: (i) izdaja dokumentov s smernicami o uporabi direktive o splošni varnosti proizvodov za nove tehnologije ter o odpoklicu proizvodov in (ii) proučitev možnosti razširitve prostovoljnih ukrepov v okviru zaveze o varnosti proizvodov za spletno prodajo. Vendar so razna posvetovanja pokazala, da ugotovljene pomanjkljivosti s takimi pravno nezavezujočimi ukrepi ne bi bile odpravljene. Komisija je proučila več zakonodajnih možnosti za obravnavo posebnih ciljev: ciljno usmerjeno zakonodajno revizijo direktive o splošni varnosti proizvodov (možnost 2) s poudarkom na omejenem številu sprememb in popolno revizijo direktive o splošni varnosti proizvodov (možnost 3), v okviru katere je predlagala celovite ukrepe v zvezi z vsemi cilji. Iz ocene učinka je razvidno, da se z možnostjo 3, ki je ambicioznejša od možnosti 2, poleg tega bolje obravnavajo ugotovljene pomanjkljivosti in bolje izpolnjujejo specifični cilji, ki jih je treba obravnavati, pri čemer so gospodarski učinki še vedno omejeni. V okviru možnosti 4 je bila obravnavana popolna vključitev instrumentov za nadzor trga, kot je bilo predlagano v svežnju o varnosti proizvodov in nadzoru trga iz leta 2013, da bi analizirali, ali bi ta možnost po nedavnem sprejetju Uredbe (EU) 2019/1020 še vedno prišla v poštev. Ocena učinka je pokazala, da bi lahko možnost 4, čeprav je vsebinsko podobna možnosti 3, povzročila višje stroške za podjetja v EU. Zato je Komisija izbrala možnost 3 (popolna revizija direktive o splošni varnosti proizvodov, vključno z njeno spremembo v uredbo) kot najboljšo izbiro politike za sedanji predlog, saj najbolje obravnava cilje politike, hkrati pa omejuje stroške za podjetja in organe za nadzor trga. Obravnavane so bile tudi različne možnosti glede varnosti proizvodov, podobnih živilom. Te so bile: (i) ohranitev ločene ureditve za te proizvode v okviru samostojne direktive (revizija Direktive 87/357/EGS); (ii) vključitev posebnih določb veljavne Direktive 87/357/EGS v novo direktivo o splošni varnosti proizvodov s specifično pravno ureditvijo; (iii) opustitev ciljnih določb o proizvodih, podobnih živilom, in namesto tega uporaba splošnih določb za zagotavljanje varnosti takih proizvodov na podlagi ocene tveganja za vsak primer posebej. Komisija je v zvezi s prvima dvema možnostma proučila tudi možnost priprave smernic, da bi našla rešitev za vprašanje različne razlage v državah članicah; vendar je posvetovanje z državami članicami pokazalo, da so razlike v razlagi direktive o proizvodih, podobnih živilom, tako velike, da je potrebna pravna revizija pravil, da bi zagotovili njeno enotno uporabo. Komisija je kot najboljšo možnost politike izbrala ukinitev posebne ureditve za proizvode, podobne živilom, in ocenjevanje njihove varnosti v skladu z enakimi načeli ocenjevanja tveganja kot za druge neharmonizirane potrošniške proizvode (pri oceni tveganja za posamezen proizvod se bo upošteval vidik posnemanja živil). Prednostna možnost, ki vključuje a) pojasnitev, kako bi se ta zakonodaja uporabljala za tveganja, ki jih povzročajo nove tehnologije in spletna prodaja, b) določbe, s katerimi se povečuje učinkovitost odpoklicev proizvodov, c) uskladitev s harmoniziranimi pravili o nadzoru trga in zagotavljanje boljše odgovornosti gospodarskih subjektov in spletnih tržnic v zvezi z varnostjo proizvodov, d) poenostavitev postopkov standardizacije in e) vključitev določb direktive o proizvodih, podobnih živilom, naj bi imela v nadaljevanju opisane učinke. Glede gospodarskih učinkov se pričakuje, da bo prednostna možnost prinesla velike koristi za potrošnike in družbo. Ocenjena škoda za potrošnike naj bi se v prvem letu izvajanja prednostne možnosti zmanjšala za približno 1 milijardo EUR, v naslednjem desetletju pa za približno 5,5 milijarde EUR. S to možnostjo naj bi se zmanjšala tudi škoda za potrošnike, povezana z neučinkovitimi odpoklici, in sicer za več kot 400 milijonov EUR na leto. Poleg tega naj bi predlagani ukrepi z zmanjšanjem števila nevarnih proizvodov zmanjšali tudi sedanjo škodo, ki jo imajo potrošniki in družba v EU zaradi nesreč, povezanih s proizvodi, ki jih je mogoče preprečiti (danes ocenjena na 11,5 milijarde EUR na leto), in sedanje zdravstvene stroške zaradi poškodb, povezanih s proizvodi (po sedanji oceni 6,7 milijarde EUR na leto). Natančnega učinka ni bilo mogoče količinsko opredeliti, ker niso na voljo podatki o poškodbah, na podlagi katerih bi bilo mogoče oceniti trende. Prihranki pri stroških zaradi zmanjšanja razlik v izvajanju na nacionalni ravni in pravne razdrobljenosti so ocenjeni na 59 milijonov EUR letno za podjetja in 0,7 milijona EUR letno za organe za nadzor trga. Skupni stroški za podjetja v EU (ki se ukvarjajo s proizvodnjo, veleprodajo in maloprodajo neharmoniziranih proizvodov) so ocenjeni na 196,6 milijona EUR, kar ustreza 0,02 % njihovega prometa v prvem letu izvajanja. V naslednjih letih bi ponavljajoči se stroški za podjetja v EU znašali 177,8 milijona EUR. Ti stroški so povezani z večjimi obveznostmi za podjetja predvsem v zvezi s spletno prodajo, prodajo novih tehnoloških proizvodov in odpoklici nevarnih proizvodov, ter z uskladitvijo pravil o nadzoru trga s pravili za harmonizirane proizvode. Organi za nadzor trga v državah članicah bi imeli v skladu s tem predlogom skupne dodatne ponavljajoče se stroške v višini približno 6,7 milijona EUR na leto zaradi večjih pristojnosti pri nadzoru nevarnih proizvodov na trgu ter le razmeroma zmerne enkratne stroške prilagajanja in izvajanja. •Primernost in poenostavitev ureditve V tem predlogu je predvidena revizija dveh obstoječih zakonodajnih instrumentov: direktive o splošni varnosti proizvodov in direktive o proizvodih, podobnih živilom. Za poenostavitev zakonodaje Komisija predlaga razveljavitev direktive o proizvodih, podobnih živilom, in oceno varnosti proizvodov, podobnih živilom, v okviru sedanjega predloga nove uredbe o splošni varnosti proizvodov. Komisija je opredelila tudi številna področja, na katerih bi bilo mogoče zmanjšati upravno breme in povezane stroške. Prvič, s tem predlogom bi se zmanjšali regulativni stroški in breme za podjetja, saj bodo pravno zavezujoča pojasnila in izbira uredbe kot instrumenta zmanjšali regulativno negotovost in zagotovili enotnejše izvajanje zakonodaje o varnosti proizvodov v primerjavi s sedanjo direktivo o splošni varnosti proizvodov. Poleg tega se bodo z uskladitvijo splošnega nadzora trga in zahtev glede varnosti za harmonizirane in neharmonizirane proizvode zmanjšale razlike v izvajanju, izboljšala pa se bo tudi sledljivost v dobavni verigi. Stroški se bodo znižali za vsa podjetja, zlasti pa za 42 % podjetij, ki so poročala o dodatnih stroških, povezanih z neenotnim izvajanjem direktive o splošni varnosti proizvodov. Prihranki pri stroških za podjetja zaradi bolj usklajenega izvajanja so ocenjeni na približno 59 milijonov EUR letno (mala in srednja podjetja v EU bi prihranila 34 milijonov EUR letno, velika podjetja v EU pa 26 milijonov EUR). Drugič, s tem predlogom se bo povečala učinkovitost držav članic pri nadzoru trga in izvrševanju. To je posledica uskladitve določb o nadzoru trga za harmonizirane in neharmonizirane proizvode, bolj usklajenih izvršilnih pooblastil, večjega odvračilnega učinka in novega arbitražnega mehanizma. Zato ta predlog prinaša znižanje stroškov za vse organe za nadzor trga v državah članicah, zlasti za 16 % teh organov, ki so poročali o dodatnih stroških zaradi različnih pravnih okvirov za harmonizirane in neharmonizirane proizvode. Ti prihranki pri stroških za države članice se ocenjujejo na 0,7 milijona EUR na leto po vsej EU. S predlagano poenostavitvijo postopka standardizacije se bo zmanjšalo upravno breme za države članice in Komisijo. Taka poenostavitev postopka standardizacije EU bo pospešila delo v zvezi s standardizacijo, s čimer se bo povečala pravna varnost, podjetja pa bodo lažje izpolnjevala zahtevo glede splošne varnosti proizvodov. Ta predlog ne izvzema mikropodjetij ter malih in srednjih podjetij iz nobene od obveznosti. Zakonodaja EU o varnosti proizvodov ne dopušča „lažjih“ ureditev za mala in srednja podjetja, saj mora biti vsak potrošniški proizvod varen ne glede na značilnosti njegove dobavne verige, da bi bil izpolnjen splošni cilj varnosti proizvodov in varstva potrošnikov. Po ocenah Komisije bodo skupni stroški izpolnjevanja obveznosti v zvezi s tem predlogom za MSP v EU v prvem letu izvajanja znašali 111,1 milijona EUR (enkratni in ponavljajoči se stroški). V naslednjih letih bi ponavljajoči se stroški za MSP v EU znašali približno 100 milijonov EUR. Ocenjeni prihranki zaradi manjših razlik v izvajanju na nacionalni ravni in manjše pravne razdrobljenosti bi za mala in srednja podjetja v EU znašali 34 milijonov EUR. Ta predlog bo imel praktične posledice za gospodarske subjekte, ki ravnajo s proizvodi, ki jih zajema direktiva o splošni varnosti proizvodov, in za organe za nadzor trga v državah članicah. Podjetja bodo morala izpolnjevati dodatne zahteve glede sledljivosti in preglednosti. Za podjetja, ki so dejansko dala nevarne proizvode na trg, bodo veljale dodatne zahteve glede odpoklica. Spletne tržnice bodo morale poleg tega poskrbeti za vzpostavitev notranjih mehanizmov za izpolnjevanje novih obveznosti v zvezi z varnostjo proizvodov. Poleg tega bodo morala podjetja, ki na enotnem trgu prodajajo proizvode iz tretjih držav, vzpostaviti ureditev za zagotavljanje, da bo za proizvode, ki se prodajajo v EU, obstajal odgovorni gospodarski subjekt. Organi držav članic za nadzor trga bodo morda potrebovali dodatna sredstva za obvladovanje razširjenih odgovornosti za nadzor trga in novih pristojnosti, ki jim bodo dodeljene. Nova orodja za spletni nadzor trga na primer širijo možnosti nacionalnih organov, zato bodo morda potrebna dodatna sredstva in znanja. Ker pa so ta nova pooblastila pretežno usklajena z veljavnimi določbami o nadzoru trga, ki se v skladu z Uredbo (EU) 2019/1020 uporabljajo za harmonizirane proizvode, jih organi za nadzor trga pogosto že poznajo, zlasti v tistih državah članicah, kjer isti nacionalni organi za nadzor trga že obravnavajo tako harmonizirane kot neharmonizirane proizvode. Praktične posledice za države članice so torej prej boljše sinergije ter boljša uporaba obstoječih struktur in virov kot pa nove dodatne potrebe. Pričakuje se, da se bo zaradi razširjene pokritosti tveganj, ki jih prinašajo nove tehnologije (npr. tveganj glede kibernetske varnosti, ki vplivajo na varnost), povečala potreba po strokovnem osebju in zunanjem strokovnem znanju v državah članicah za preverjanje varnosti novih tehnoloških proizvodov. Najbolj prizadeti poslovni sektorji bi bili spletna prodaja in proizvajalci v nekaterih sektorjih novih tehnologij. Vendar zaradi harmoniziranih zahtev EU to ne bi smelo imeti večjega vpliva na njihovo konkurenčnost. Ta predlog učinkovito deluje v digitalnem in fizičnem svetu ter upošteva digitalni razvoj, zlasti razvoj spletne prodaje in novih tehnoloških proizvodov. Eden od glavnih ciljev tega predloga je obravnavanje digitalnih izzivov na področju varnosti proizvodov. Predlog izboljšuje pravila o nadzoru trga za spletno prodajo ter določa obveznosti glede varnosti proizvodov za spletne tržnice in spletne prodajalce na drobno, da bi izboljšali varnost proizvodov, ki se prodajajo na spletu. V tem predlogu so obravnavana tudi nova varnostna tveganja, ki jih prinašajo nove tehnologije, poleg tega je v njem pojasnjena uporaba pravil o varnosti proizvodov za programsko opremo. Ta predlog je v celoti skladen z veljavnimi digitalnimi politikami EU, zlasti s predlogom akta o digitalnih storitvah ter zakonodajnim delom v zvezi z umetno inteligenco in internetom stvari. To pobudo podpirajo obstoječe rešitve IKT, in sicer sistem EU za hitro obveščanje o nevarnih neživilskih izdelkih (v nadaljnjem besedilu: sistem Safety Gate) ter s tem povezani portal Safety Business Gateway. •Temeljne pravice

Cilj tega predloga je okrepiti varovanje zdravja in varnosti evropskih potrošnikov ter spodbujati njihovo pravico do obveščenosti. Zaradi jasnejših obveznosti in boljšega izvrševanja zahtev glede varnosti proizvodov naj bi ta predlog pozitivno vplival na varstvo potrošnikov in okolja ter zagotavljal višjo raven tega varstva v skladu s členoma 37 in 38 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. Predlog uvaja dodatne zahteve za podjetja, ki so potrebne za uresničevanje splošnega interesa EU, in sicer večjega varstva potrošnikov. Ocenjuje se, da so posledični stroški izpolnjevanja obveznosti v primerjavi s prometom podjetij razmeroma nizki. Te zahteve same po sebi ne vplivajo na temeljno pravico svobode gospodarske pobude in njeno sorazmernost v skladu s členom 52 Listine. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Komisija mora v skladu s predlagano uredbo podpirati in lajšati sodelovanje izvršilnih organov za nadzor trga, med drugim z usklajenimi dejavnostmi nadzora trga, novim arbitražnim mehanizmom in medsebojnimi strokovnimi pregledi. Poleg tega ta predlog omogoča okrepljeno sodelovanje in izmenjavo informacij z mednarodnimi partnerji EU na področju varnosti proizvodov. Ta predlog določa tudi sprejetje izvedbenih in delegiranih aktov (v zvezi s sledljivostjo in odpoklicem proizvodov) ter morebitno intenzivnejšo dejavnost standardizacije s poenostavljenim postopkom standardizacije. To bo povzročilo dodatno delovno obremenitev Komisije, ocenjeno na štiri dodatne uradnike s polnim delovnim časom (trije upravni uslužbenci in en strokovno-tehnični uslužbenec). Ti viri se bodo zagotovili s prerazporeditvijo in preusmeritvijo nalog obstoječega osebja. Komisija bo financirala tudi elektronske vmesnike, in sicer spletno stran sistema Safety Gate, portal sistema Safety Gate (ki zagotavlja obvestila o nevarnih proizvodih) in portal Safety Business Gateway za zbiranje obvestil, ki jih gospodarski subjekti pošljejo organom za nadzor trga. Dodatni stroški za te dejavnosti usklajevanja in elektronske vmesnike se lahko krijejo iz programa Enotni trg v okviru sedanjega večletnega finančnega okvira za obdobje 2021–2027. Podobne možnosti financiranja se lahko vključijo tudi v programe, ki bodo nasledili obstoječe programe, v prihodnjih večletnih finančnih okvirih. Podrobnosti so navedene v oceni finančnih posledic, ki je priložena temu predlogu. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Izvajanje predloga bo dopolnjeno s spremljanjem na podlagi vnaprej opredeljenih temeljnih kazalnikov izvrševanja. Komisija izvaja študijo za opredelitev skupnega sklopa izvedljivih in ustreznih kazalnikov izvrševanja na področju varnosti proizvodov, o katerih se bo dogovorila z državami članicami. Poleg rednega spremljanja in poročanja se predlaga, da se po petih letih izvajanja v državah članicah ocenijo uspešnost, učinkovitost, ustreznost in skladnost tega zakonodajnega posredovanja ter dodana vrednost, ki jo ima za EU. Komisija bo podpirala izvajanje predloga z usklajevalnimi ukrepi v okviru mreže za varnost potrošnikov (spremljanje izvajanja, izmenjava primerov dobre prakse med državami članicami itd.) in v okviru koordinacije dejavnosti nadzora trga. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Predlagana uredba je sestavljena iz 11 poglavij, ki obsegajo 47 členov. Poglavje I – Splošne določbe To poglavje določa področje uporabe in glavne pojme, ki se uporabljajo v predlagani uredbi. Zagotavlja „varnostno mrežo“ za vse proizvode, ki spadajo na področje njene uporabe, saj določa zahteve za zagotavljanje varnosti potrošniških proizvodov in s tem varnosti potrošnikov. Določa pravila o uporabi te uredbe za neharmonizirano zakonodajo. Posodablja opredelitve pojmov iz Direktive 2001/95/ES, zlasti zaradi upoštevanja drugačnega obsega opredelitve proizvoda, in uvaja posebno opredelitev pojma spletna tržnica. Poglavje II – Zahteve glede varnosti To poglavje uvaja zahtevo glede splošne varnosti, potrjuje pomen standardov, objavljenih v Uradnem listu EU, ki zagotavljajo domnevo o varnosti, in glede na razveljavitev Direktive 87/357/EGS posodablja vidike za ocenjevanje varnosti proizvodov, da se pri oceni tveganja upoštevajo proizvodi, podobni živilom. Novi vidiki za ocenjevanje varnosti proizvodov vključujejo tudi morebitna tveganja, povezana s proizvodi, ki temeljijo na novih tehnologijah. Poglavje III – Obveznosti gospodarskih subjektov Oddelek 1 V tem oddelku so določene obveznosti gospodarskih subjektov, razen tistih, ki spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) 2019/1020. S tem se prepreči, da bi bile obveznosti iz tega poglavja v nasprotju s podobnimi obveznostmi iz harmonizirane zakonodaje. Poleg splošnejših obveznosti gospodarskih subjektov, da zagotavljajo varnost proizvodov, uvaja pojem bistvene spremembe, pri kateri se odgovornost za varnost proizvoda prenese na osebo, ki je spremembo izvedla. Poleg tega pojem odgovorne osebe iz člena 4 Uredbe (EU) 2019/1020 razširja na neharmonizirane proizvode. To je nujen pogoj za zagotovitev, da se pri proizvodih, ki so na voljo na trgu, obravnavajo vprašanja neposrednega uvoza iz tretjih držav. To poglavje vsebuje tudi osnovne določbe o sledljivosti, ki so večinoma povzete iz Sklepa št. 768/2008/ES, in možnost, da se v primeru proizvodov, ki bi lahko predstavljali resno tveganje za zdravje in varnost ljudi, uporabi strožji sistem sledljivosti, ki se sprejme z delegiranim aktom.

Oddelek 2 Ta oddelek vsebuje obveznosti gospodarskih subjektov, ki se uporabljajo tudi za gospodarske subjekte, ki spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) 2019/1020. To so obveznosti, ki nimajo ustreznic v harmoniziranih sektorjih, zato njihova uporaba tudi za ta sektor ne bi povzročila navzkrižja. Nanašajo se na obveznost gospodarskih subjektov v primeru prodaje na daljavo in v primeru nesreč, povezanih s proizvodom. Poglavje IV – Spletne tržnice V tem poglavju je obravnavana vloga spletnih tržnic, določene so tudi posebne obveznosti, ki veljajo zanje. Poglavje V – Nadzor trga in izvajanje To poglavje povzema in prilagaja celotna poglavja IV, V in VI Uredbe (EU) 2019/1020 o nadzoru trga. Cilj je, da se vzpostavi kar najbolj enotna ureditev za harmonizirane in neharmonizirane proizvode. Poglavje VI – Sistem hitrega obveščanja Safety Gate V tem poglavju je določeno načelo za izmenjavo informacij v primeru nevarnega proizvoda, ime sistema RAPEX pa je spremenjeno v Safety Gate, pri čemer so ohranjene enake značilnosti sistema. V predlogu so uvedeni natančnejši roki. Jasneje je opredeljena povezava med sistemom Safety Gate ter informacijskim in komunikacijskim sistemom za nadzor trga (ICSMS); v tem poglavju je pojasnjeno še, da se lahko organi držav članic odločijo, da nacionalno kontaktno točko za sistem Safety Gate pooblastijo za opravljanje funkcije enotnega povezovalnega uradnika. Poglavje VII – Vloga Komisije in usklajevanje izvrševanja To poglavje Komisiji omogoča, da z izvedbenimi akti sprejme ukrepe v primeru resnega tveganja, ki ga ni mogoče zadovoljivo obvladati z ukrepi, ki jih sprejme(-jo) zadevna(-e) država(-e) članica(-e), ali s katerim koli drugim postopkom v skladu z zakonodajo EU. Ta možnost že obstaja v direktivi o splošni varnosti proizvodov, v predlagani uredbi pa je področje njene uporabe natančneje opredeljeno. S poglavjem V se uvaja tudi prostovoljni arbitražni mehanizem, v okviru katerega lahko države članice v primeru različnih ocen tveganja Komisiji predložijo vprašanja v zvezi z opredelitvijo ali ravnjo tveganja, povezanega s proizvodom. To bo omogočilo enotnejše ukrepanje na ravni EU zoper nevarne proizvode. Poglavje VIII – Pravica do obveščenosti in uveljavljanja zahtevka To poglavje vsebuje določbe o informacijah za potrošnike. Potrjuje obveznost Komisije in držav članic, da potrošnikom dajo na voljo informacije o tveganjih za zdravje in varnost, ki jih predstavljajo proizvodi. Določa tudi obveznost držav članic, da potrošnikom omogočijo vložitev pritožb pri pristojnih nacionalnih organih. Potrjuje in dodatno razširja obseg že obstoječega spletnega portala sistema Safety Gate ter dodaja nov oddelek, v katerem se lahko potrošniki seznanijo z opozorili in odpoklici, ki jih neposredno izdajo gospodarski subjekti. V zvezi z odpoklici je cilj novih določb izboljšati njihovo učinkovitost ter tako poskrbeti za celovitejše in bolj razširjeno zagotavljanje informacij potrošnikom ter okrepljen sistem zahtevkov, ki so na voljo potrošnikom. Poglavje IX – Mednarodno sodelovanje S tem poglavjem je Komisiji zagotovljena pravna podlaga za vzpostavitev oblik sodelovanja za izboljšanje varnosti proizvodov. Te oblike sodelovanja vključujejo skupne izvršilne ukrepe, tehnično podporo, izmenjavo uradnikov in izmenjavo informacij o nevarnih proizvodih, zlasti informacij iz sistema Safety Gate. V zvezi s tem določba omogoča polno sodelovanje v sistemu Safety Gate ali izmenjavo izbranih informacij. Poglavje X – Finančne določbe Predlagana uredba določa, da Komisija financira dejavnosti v vseh zadevah, ki spadajo na področje njene uporabe. Predlagana uredba vključuje splošne klavzule o zaščiti finančnih interesov EU. Poglavje XI – Končne določbe To poglavje določa zlasti sistem kazni: ob priznavanju, da je določitev kazni v nacionalni pristojnosti, določa vodilno načelo za kazni, zlasti merila za določanje kazni, vrste kršitev, ki jih je treba kaznovati, merila za zgornje meje in možnost naložitve periodičnih denarnih kazni. 2021/0170 (COD)

Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o splošni varnosti proizvodov, spremembi Uredbe (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 87/357/EGS in Direktive 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta





(Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Direktiva 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta določa, da morajo biti potrošniški proizvodi varni in da morajo organi za nadzor trga v državah članicah ukrepati proti nevarnim proizvodom ter si informacije o njih izmenjevati prek sistema Unije za hitro izmenjavo informacij RAPEX. (2)Glede na razvoj v zvezi z novimi tehnologijami in spletno prodajo je treba Direktivo 2001/95/ES revidirati in posodobiti, da bi zagotovili skladnost z razvojem harmonizacijske zakonodaje Unije in zakonodaje Unije o standardizaciji, boljše delovanje odpoklica proizvodov in jasnejši okvir za proizvode, podobne živilom, ki so bili doslej urejeni z Direktivo Sveta 87/357/EGS. Zaradi jasnosti bi bilo treba Direktivo 2001/95/ES in Direktivo 87/357/EGS razveljaviti in ju nadomestiti s to uredbo. (3)Uredba je ustrezen pravni instrument, saj določa jasna in podrobna pravila, ki ne dopuščajo možnosti za razhajanja pri prenosu v nacionalno zakonodajo držav članic. Izbira uredbe namesto direktive poleg tega omogoča boljše doseganje cilja zagotavljanja skladnosti z zakonodajnim okvirom za nadzor trga za proizvode, ki spadajo na področje uporabe harmonizacijske zakonodaje Unije, kot je določeno v Uredbi (EU) 2019/1020, kadar je tudi veljavni pravni instrument iste vrste, in sicer Uredba (EU) 2019/1020 Evropskega parlamenta in Sveta. Nazadnje, taka izbira bo ob dosledni uporabi pravil o varnosti proizvodov po vsej Uniji dodatno zmanjšala regulativno breme. (4)Namen tega instrumenta je prispevati k doseganju ciljev iz člena 169 Pogodbe. Natančneje, njegova cilja bi morala biti zagotavljanje zdravja in varnosti potrošnikov ter delovanja notranjega trga v zvezi s proizvodi, namenjenimi potrošnikom. (5)Cilj te uredbe bi moral biti varstvo potrošnikov in njihove varnosti, kar je eno izmed temeljnih načel pravnega okvira EU, zapisano v Listini EU o temeljnih pravicah. Nevarni proizvodi imajo lahko zelo negativne posledice za potrošnike in državljane. Vsi potrošniki, vključno z najbolj ranljivimi, kot so otroci, starejši ali invalidi, imajo pravico do varnih proizvodov. Potrošniki bi morali imeti na voljo zadostna sredstva za uveljavljanje teh pravic, države članice pa ustrezne instrumente in ukrepe za izvrševanje te uredbe. (6)Kljub razvoju sektorske harmonizacijske zakonodaje Unije, ki obravnava varnostne vidike posebnih proizvodov ali kategorij proizvodov, je praktično nemogoče sprejeti zakonodajo Unije za vse potrošniške proizvode, ki so že na voljo ali se bodo morda razvili. Zato še vedno obstaja potreba po horizontalnem zakonodajnem okviru, da bi zapolnili vrzeli in zagotovili varstvo potrošnikov, ki drugače ni zagotovljeno, zlasti za doseganje visoke ravni varovanja zdravja in varnosti potrošnikov, kot se zahteva s členoma 114 in 169 Pogodbe. (7)Hkrati bi bilo treba v zvezi s proizvodi, za katere velja sektorska harmonizacijska zakonodaja Unije, jasno določiti področje uporabe različnih delov te uredbe, da se preprečita prekrivanje določb in nejasen pravni okvir. (8)Čeprav se nekatere določbe, kot so določbe o večini obveznosti gospodarskih subjektov, ne bi smele uporabljati za proizvode, zajete s harmonizacijsko zakonodajo Unije, saj so že zajete s tako zakonodajo, bi se nekatere druge določbe morale uporabljati za dopolnitev harmonizacijske zakonodaje Unije. Natančneje, zahtevo glede splošne varnosti proizvodov in z njo povezane določbe bi bilo treba uporabljati za potrošniške proizvode, zajete s harmonizacijsko zakonodajo Unije, kadar določene vrste tveganj niso zajete v navedeni zakonodaji. Določbe te uredbe v zvezi z obveznostmi spletnih tržnic, obveznostmi gospodarskih subjektov v primeru nesreč, pravico potrošnikov do obveščenosti in odpoklici potrošniških proizvodov bi se morale uporabljati za proizvode, ki jih zajema harmonizacijska zakonodaja Unije, če v navedeni zakonodaji ni posebnih določb z enakim ciljem. Podobno se sistem RAPEX že uporablja za namene harmonizacijske zakonodaje Unije, kot je navedeno v členu 20 Uredbe (EU) 2019/1020 Evropskega parlamenta in Sveta, zato bi se morale določbe te uredbe, ki urejajo sistem Safety Gate in njegovo delovanje, uporabljati za harmonizacijsko zakonodajo Unije. (9)Določbe poglavja VII Uredbe (EU) 2019/1020 o pravilih za nadzor proizvodov, ki vstopajo na trg Unije, se že neposredno uporabljajo za proizvode, zajete s to uredbo, in namen te uredbe ni spremeniti takih določb. Stabilnost teh pravil je zlasti pomembna ob upoštevanju dejstva, da organi, pristojni za ta nadzor (ki so v skoraj vseh državah članicah carinski organi), izvajajo nadzor na podlagi analize tveganja iz členov 46 in 47 Uredbe (EU) št. 952/2013 (carinski zakonik Unije), izvedbene zakonodaje in ustreznih smernic. Ta pristop, ki temelji na tveganju, je ključen za carinsko kontrolo glede na velike količine blaga, ki vstopajo na carinsko območje in ga zapuščajo, njegova posledica pa je uporaba konkretnih kontrolnih ukrepov glede na opredeljene prednostne naloge. Dejstvo, da ta uredba v ničemer ne spreminja poglavja VII Uredbe (EU) 2019/1020, ki se neposredno sklicuje na pristop na podlagi tveganja, določen v carinski zakonodaji, v praksi pomeni, da bi morali organi, pristojni za nadzor proizvodov, ki vstopajo na trg Unije (vključno s carinskimi organi), svoj nadzor omejiti na najbolj tvegane proizvode glede na verjetnost in vpliv tveganja, s čimer bi zagotovili uspešnost in učinkovitost svojih dejavnosti ter zaščito svoje zmogljivosti za izvajanje takega nadzora.

(10)Previdnostno načelo je temeljno načelo za zagotavljanje varnosti proizvodov in potrošnikov, zato bi ga morali pri uporabi te uredbe ustrezno upoštevati vsi zadevni akterji. (11)Ob upoštevanju širokega obsega pojma zdravje bi bilo treba pri uporabi te uredbe upoštevati okoljsko tveganje, ki ga predstavlja proizvod, saj lahko na koncu povzroči tudi tveganje za zdravje in varnost potrošnikov. (12)Proizvodi, ki so namenjeni izključno za opravljanje poklicne dejavnosti, vendar so pozneje prešli na potrošniški trg, bi morali spadati v področje uporabe te uredbe, saj bi ob uporabi v razumno predvidljivih okoliščinah lahko ogrožali zdravje in varnost potrošnikov. (13)Zakonodaja Unije o živilih, krmi in povezanih področjih določa poseben sistem za zagotavljanje varnost proizvodov, ki jih zajema. Zato bi bilo treba živila in krmo izključiti iz področja uporabe te uredbe, razen materialov in proizvodov, namenjenih za stik z živili, če gre za tveganja, ki niso zajeta z Uredbo (ES) št. 1935/2004 Evropskega parlamenta in Sveta ali drugo posebno zakonodajo za živila, ki zajema le kemična in biološka tveganja, povezana z živili. (14)Zdravila je treba pred dajanjem na trg oceniti, kar vključuje tudi posebno analizo tveganj in koristi. Zato bi jih bilo treba izključiti iz področja uporabe te uredbe. (15)Za zrakoplove iz člena 2(3), točka (d), Uredbe (EU) 2018/1139 velja regulativni nadzor držav članic zaradi njihovega omejenega tveganja za varnost v civilnem letalstvu. Zato bi jih bilo treba izključiti iz področja uporabe te uredbe. (16)Zahteve iz te uredbe bi se morale uporabljati za rabljene proizvode ali proizvode, ki so popravljeni, obnovljeni ali reciklirani ter ki ponovno vstopijo v dobavno verigo v okviru gospodarske dejavnosti, razen za proizvode, za katere potrošnik ne more razumno pričakovati, da izpolnjujejo najsodobnejše varnostne standarde, kot so starine ali proizvodi, ki so predstavljeni kot popravljeni ali obnovljeni. (17)Direktiva 87/357/EGS o potrošniških proizvodih, ki niso živila, vendar so jim podobni in bi jih bilo mogoče zamenjati z živili, tako da jih potrošniki, zlasti otroci, lahko dajo v usta, jih sesajo ali zaužijejo, kar lahko povzroči na primer zadušitev, zastrupitev, predrtje ali zaporo prebavnega trakta, je privedla do spornih razlag. Poleg tega je bila sprejeta v času, ko je bil pravni okvir za varnost potrošniških proizvodov zelo omejen. Zato bi bilo treba Direktivo 87/357/EGS razveljaviti. (18)Ta uredba ne bi smela zajemati storitev. Da pa bi zagotovili varovanje zdravja in varnosti potrošnikov, bi morali proizvodi, ki se v okviru opravljanja storitev dobavljajo ali dajejo na voljo potrošnikom, vključno s proizvodi, ki so jim potrošniki neposredno izpostavljeni med opravljanjem storitev, spadati na področje uporabe te uredbe. Opremo, s katero se potrošniki prevažajo ali potujejo in ki jo upravlja ponudnik storitev, bi bilo treba izključiti iz področja uporabe te uredbe, ker jo je treba obravnavati v povezavi z varnostjo zagotovljene storitve. (19)Predmeti, ki se povežejo z drugimi predmeti, ali nevgrajeni predmeti, ki vplivajo na delovanje drugega predmeta, lahko predstavljajo tveganje za varnost proizvoda. Ta vidik bi bilo treba ustrezno upoštevati kot potencialno tveganje. Morebitno povezovanje in medsebojno delovanje predmeta z zunanjimi predmeti ne bi smelo ogroziti njegove varnosti. (20)Tudi nove tehnologije prinašajo nova tveganja za zdravje in varnost potrošnikov ali spreminjajo način, na katerega bi se lahko obstoječa tveganja uresničila, na primer z zunanjimi posegi, ki omogočijo t. i. hekanje proizvoda ali spremembo njegovih značilnosti. (21)Po opredelitvi Svetovne zdravstvene organizacije je zdravje stanje popolnega telesnega, duševnega in socialnega blagostanja in ne le odsotnost bolezni ali poškodb. Ta opredelitev podpira dejstvo, da bi lahko razvoj novih tehnologij prinesel nova zdravstvena tveganja za potrošnike, kot so psihološko tveganje, tveganja za razvoj, zlasti pri otrocih, duševna tveganja, depresija, nespečnost ali spremenjeno delovanje možganov. (22)Posebna tveganja glede kibernetske varnosti, ki vplivajo na varnost potrošnikov, ter protokoli in certificiranje se lahko obravnavajo s sektorsko zakonodajo. Vendar bi bilo treba v primeru vrzeli v sektorski zakonodaji zagotoviti, da zadevni gospodarski subjekti in nacionalni organi pri načrtovanju proizvodov oziroma njihovem ocenjevanju upoštevajo tveganja, povezana z novimi tehnologijami, da bi zagotovili, da uvedene spremembe proizvoda ne ogrožajo njegove varnosti. (23)Varnost proizvodov bi bilo treba oceniti ob upoštevanju vseh pomembnih vidikov, zlasti njihovih značilnosti in predstavitve ter specifičnih potreb kategorij potrošnikov, ki bodo proizvode verjetno uporabljali, zlasti otrok, starejših in invalidov, ter tveganj zanje. Če so torej za zagotavljanje varnosti proizvodov za posamezno kategorijo oseb potrebne specifične informacije, je treba pri oceni varnosti proizvodov upoštevati tudi razpoložljivost teh informacij in njihovo dostopnost. Varnost proizvodov bi bilo treba oceniti ob upoštevanju potrebe, da je proizvod varen v svoji celotni življenjski dobi. (24)Gospodarski subjekti bi morali imeti obveznosti v zvezi z varnostjo proizvodov glede na svoje posamične vloge v dobavni verigi, da bi zagotovili visoko raven varovanja zdravja in varnosti potrošnikov. Vsi gospodarski subjekti, ki sodelujejo v dobavni in distribucijski verigi, bi morali sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev, da dajejo na trg samo tiste proizvode, ki so varni in v skladu s to uredbo. Zagotoviti je treba jasno in sorazmerno porazdelitev obveznosti, ki ustrezajo vlogi vsakega gospodarskega subjekta v postopku dobave in distribucije. (25)Na področje uporabe te uredbe bi morala spadati tudi prodaja na daljavo, vključno s spletno prodajo. Spletna prodaja se nenehno povečuje, kar ustvarja nove poslovne modele in nove tržne akterje, kot so spletne tržnice. (26)Spletne tržnice imajo ključno vlogo v dobavni verigi, saj gospodarskim subjektom omogočajo, da dosežejo neomejeno število potrošnikov, posledično pa imajo ključno vlogo tudi v sistemu varnosti proizvodov. (27)Glede na pomembno posredniško vlogo, ki jo imajo spletne tržnice pri prodaji proizvodov med trgovci in potrošniki, bi morali imeti ti akterji več odgovornosti pri preprečevanju prodaje nevarnih proizvodov na spletu. Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta določa splošni okvir za e-trgovanje in nekatere obveznosti za spletne platforme. Z Uredbo […/…] o enotnem trgu digitalnih storitev (akt o digitalnih storitvah) in spremembi Direktive 2000/31/ES so urejene obveznosti in odgovornost ponudnikov posredniških storitev na spletu v zvezi z nezakonitimi vsebinami, vključno z nevarnimi proizvodi. Navedena uredba se uporablja brez poseganja v pravila, določena v pravu Unije o varstvu potrošnikov in varnosti proizvodov. Zato bi bilo treba na podlagi horizontalnega pravnega okvira iz navedene uredbe v skladu z njenim členom [1(5), točka (h),] uvesti posebne zahteve, ki so ključne za učinkovito preprečevanje spletne prodaje nevarnih proizvodov. (28)Zaveza o varnosti proizvodov, ki je bila podpisana leta 2018 in so se ji od takrat pridružile številne tržnice, določa vrsto prostovoljnih zavez glede varnosti proizvodov. Izkazala se je za koristno, saj krepi varstvo potrošnikov pred nevarnimi proizvodi, ki se prodajajo na spletu. Vendar je zaradi njene prostovoljne narave in prostovoljnega sodelovanja omejenega števila spletnih tržnic njena učinkovitost zmanjšana in ne omogoča zagotovitve enakih konkurenčnih pogojev. (29)Spletne tržnice bi morale v skladu s posebnimi obveznostmi iz te uredbe delovati skrbno v zvezi z vsebinami, ki gostujejo na njihovih spletnih vmesnikih in se nanašajo na varnost proizvodov. Zato bi bilo treba za vse spletne tržnice določiti obveznosti glede potrebne skrbnosti v zvezi z vsebinami, ki gostujejo na njihovih spletnih vmesnikih in se nanašajo na varnost proizvodov.

(30)Poleg tega bi se morale spletne tržnice za namene učinkovitega nadzora trga registrirati na portalu sistema Safety Gate in na njem navesti informacije o svojih enotnih kontaktnih točkah za lažje sporočanje informacij o vprašanjih v zvezi z varnostjo proizvodov. Enotna kontaktna točka v skladu s to uredbo je lahko enaka kot kontaktna točka v skladu s [členom 10] Uredbe (EU) .../... [akt o digitalnih storitvah], pri čemer ne sme biti ogrožen cilj hitre in specifične obravnave vprašanj, povezanih z varnostjo proizvodov. (31)Da bi lahko spletne tržnice izpolnile svoje obveznosti iz te uredbe, zlasti v zvezi s pravočasnim in učinkovitim spoštovanjem odločb javnih organov, obdelavo obvestil drugih tretjih strani in sodelovanjem z organi za nadzor trga v okviru korektivnih ukrepov na njihovo zahtevo, bi morale imeti vzpostavljen notranji mehanizem za obravnavanje vprašanj, povezanih z varnostjo proizvodov. (32)Obveznosti, ki jih ta uredba nalaga spletnim tržnicam, ne bi smele pomeniti njihove splošne obveznosti spremljanja informacij, ki jih pošljejo ali hranijo, niti dejavnega iskanja dejstev ali okoliščin, ki kažejo na nezakonito dejavnost, kot je prodaja nevarnih proizvodov na spletu. Da pa bi bile spletne tržnice upravičene do izvzetja iz odgovornosti za storitve gostovanja v skladu z direktivo o elektronskem poslovanju in [aktom o digitalnih storitvah], bi morale s svojih spletnih vmesnikov hitro odstraniti vsebine, ki se nanašajo na nevarne proizvode, ko izvejo za nezakonito vsebino ali se je v primeru odškodninskih zahtevkov zavejo, zlasti kadar so bile seznanjene z dejstvi ali okoliščinami, na podlagi katerih bi moral skrben gospodarski subjekt ugotoviti zadevno nezakonitost. Spletne tržnice bi morale obvestila o vsebini, ki se nanašajo na nevarne proizvode in so prejeta v skladu s [členom 14] Uredbe (EU) .../... [akt o digitalnih storitvah], obdelati v dodatnih rokih, določenih s to uredbo. (33)Organi za nadzor trga so v skladu s členom 14(4) Uredbe (EU) 2019/1020 pooblaščeni, da kadar ni drugega učinkovitega načina, s katerim bi odpravili resno tveganje, zahtevajo odstranitev vsebine, ki se nanaša na sorodne proizvode, s spletnega vmesnika ali zahtevajo, da se prikaže izrecno opozorilo za končne uporabnike, ko dostopajo do spletnega vmesnika. Pooblastila, ki so organom za nadzor trga podeljena s členom 14(4) Uredbe (EU) 2019/1020, bi se morala uporabljati tudi za to uredbo. Za učinkovit nadzor trga v skladu s to uredbo in za preprečevanje prisotnosti nevarnih proizvodov na trgu Unije bi bilo treba to pooblastilo uporabljati v vseh potrebnih in sorazmernih primerih in tudi za proizvode z manj kot resnim tveganjem. Ključno je, da spletne tržnice take odločbe izpolnijo nemudoma. Zato ta uredba v zvezi s tem uvaja zavezujoče roke, brez poseganja v možnost, da se v odredbi določi krajši rok. To pooblastilo bi bilo treba izvajati v skladu s [členom 8] akta o digitalnih storitvah. (34)Tudi če informacije iz sistema Safety Gate ne vsebujejo natančnega enotnega naslova vira (URL) in morebiti potrebnih dodatnih informacij, ki omogočajo identifikacijo zadevne nezakonite vsebine, bi morale spletne tržnice kljub temu upoštevati posredovane informacije, kot so identifikatorji proizvodov, če so na voljo, in druge informacije o sledljivosti v okviru ukrepov, ki jih sprejmejo na lastno pobudo za odkrivanje, prepoznavanje ali odstranitev nevarnih proizvodov, ki se ponujajo na njihovi tržnici, ali onemogočanje dostopa do njih, kjer je to primerno. (35)Koordinator digitalnih storitev bi moral za namene [člena 19] Uredbe (EU) .../... [akt o digitalnih storitvah] in v zvezi z varnostjo proizvodov, ki se prodajajo na spletu, kot zaupanja vredne prijavitelje obravnavati zlasti potrošniške organizacije in združenja, ki zastopajo interese potrošnikov, če ta tako zahtevajo in če so izpolnjeni pogoji iz navedenega člena. (36)Sledljivost proizvodov je ključna za učinkovit nadzor trga nevarnih proizvodov in korektivne ukrepe. Potrošnike bi bilo poleg tega treba enako zaščititi pred nevarnimi proizvodi v kanalih nespletne in spletne prodaje, tudi pri nakupu proizvodov na spletnih tržnicah. Spletne tržnice glede na določbe Uredbe (EU) .../... [akt o digitalnih storitvah] o sledljivosti trgovcev ne bi smele omogočati uvrstitve proizvodov v ponudbo na svojih platformah, razen če je trgovec predložil vse informacije v zvezi z varnostjo in sledljivostjo proizvodov, kot je podrobno določeno v tej uredbi. Take informacije bi morale biti prikazane skupaj z uvrstitvijo proizvoda v ponudbo, da bi lahko potrošniki imeli na voljo enake informacije na spletu in zunaj njega. Vendar spletne tržnice ne bi smele biti odgovorne za preverjanje popolnosti, pravilnosti in točnosti navedenih informacij, saj je zagotavljanje sledljivosti proizvodov še vedno obveznost trgovca. (37)Pomembno je tudi, da spletne tržnice v zvezi z varnostjo proizvodov tesno sodelujejo z organi za nadzor trga, organi kazenskega pregona in ustreznimi gospodarskimi subjekti. V skladu s členom 7(2) Uredbe (EU) 2019/1020 je ponudnikom storitev informacijske družbe naložena obveznost sodelovanja z organi za nadzor trga v zvezi s proizvodi, ki jih zajema navedena uredba, zato bi bilo treba to obveznost razširiti na vse potrošniške proizvode. Organi za nadzor trga na primer nenehno izboljšujejo tehnološka orodja, ki jih uporabljajo pri nadzoru spletnega trga za prepoznavanje nevarnih proizvodov, ki se prodajajo na spletu. Da bi ta orodja lahko delovala, bi morale spletne tržnice omogočiti dostop do svojih vmesnikov. Poleg tega bodo organi za nadzor trga zaradi zagotavljanja varnosti proizvodov morda morali tudi nabirati podatke s spletnih tržnic (t. i. data scraping). (38)Neposredna prodaja, ki jo prek spletnih kanalov opravljajo gospodarski subjekti s sedežem v tretjih državah, ovira delo organov za nadzor trga pri obravnavanju nevarnih proizvodov v Uniji, saj v gospodarski subjekti v številnih primerih nimajo nujno sedeža ali pravnega zastopnika v Uniji. Zato je treba zagotoviti, da imajo organi za nadzor trga ustrezna pooblastila in sredstva za učinkovito preprečevanje spletne prodaje nevarnih proizvodov. Za zagotovitev učinkovitega izvrševanja te uredbe bi bilo treba obveznost iz člena 4(1), (2) in (3) Uredbe (EU) 2019/1020 razširiti tudi na proizvode, ki ne spadajo na področje uporabe harmonizacijske zakonodaje Unije, da bi zagotovili, da obstaja odgovorni gospodarski subjekt s sedežem v Uniji, ki so mu zaupane naloge v zvezi s takimi proizvodi ter je ustrezen sogovornik za organe za nadzor trga in pravočasno opravlja posebne naloge. (39)Kontaktni podatki gospodarskega subjekta s sedežem v Uniji, ki je odgovoren za proizvode, zajete s področjem uporabe te uredbe, bi morali biti navedeni skupaj s proizvodom, da se olajšajo pregledi v celotni dobavni verigi. (40)Kadar imajo gospodarski subjekti ali organi za nadzor trga na izbiro različne korektivne ukrepe, bi bilo treba dati prednost ukrepom, ki so najustreznejši s trajnostnega vidika in imajo torej najmanjši vpliv na okolje, kot je popravilo proizvoda, če to ne zmanjša ravni varnosti. (41)Vsakega gospodarskega subjekta, ki da proizvod na trg pod svojim imenom ali blagovno znamko ali proizvod spremeni tako, da to lahko vpliva na skladnost z zahtevami iz te uredbe, bi bilo treba šteti za proizvajalca in bi zato moral prevzeti obveznosti proizvajalca. (42)Gospodarski subjekti bi morali sami vzpostaviti notranje postopke za ugotavljanje skladnosti, s katerimi zagotavljajo učinkovito in hitro izpolnjevanje svojih obveznosti ter pogoje za pravočasno odzivanje v primeru nevarnega proizvoda. (43)Gospodarski subjekti bi morali pri omogočanju dostopnosti proizvodov na trgu v okviru zadevne ponudbe zagotoviti minimalne informacije o varnosti in sledljivosti proizvodov. To ne bi smelo posegati v zahteve po informacijah iz Direktive 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta, na primer o glavnih značilnostih blaga, v obsegu, ki ustreza nosilcu podatkov in blagu. (44)Zagotavljanje identifikacije in sledljivosti proizvodov v celotni dobavni verigi prispeva k identifikaciji gospodarskih subjektov ter k sprejetju učinkovitih korektivnih ukrepov proti nevarnim proizvodom, kot so ciljni odpoklici. Identifikacija in sledljivost proizvoda tako zagotavljata, da potrošniki in gospodarski subjekti dobijo točne informacije o nevarnih proizvodih, kar povečuje zaupanje na trgu in preprečuje nepotrebne motnje v trgovini. Proizvodi bi zato morali biti opremljeni z informacijami, ki omogočajo njihovo identifikacijo ter identifikacijo proizvajalca in, če je ustrezno, uvoznika. Za nekatere vrste proizvodov bi lahko bile take zahteve glede sledljivosti strožje. Proizvajalci bi morali v zvezi s svojimi proizvodi pripraviti tudi tehnično dokumentacijo s potrebnimi informacijami, ki dokazujejo, da je njihov proizvod varen. (45)Pravni okvir za nadzor trga za proizvode, ki jih zajema harmonizacijska zakonodaja Unije in so določeni v Uredbi (EU) 2019/1020, ter pravni okvir za nadzor trga za proizvode, ki jih zajema ta uredba, bi morala biti čim bolj usklajena. Zato je treba v zvezi z dejavnostmi, obveznostmi, pooblastili in ukrepi na področju nadzora trga ter sodelovanjem med organi za nadzor trga odpraviti vrzel med zadevnima sklopoma določb. V ta namen bi bilo treba člene od 10 do 16, člena 18 in 19 ter člene od 21 do 24 Uredbe (EU) 2019/1020 uporabljati tudi za proizvode, zajete s to uredbo. (46)Da bi ohranili skladnost pravnega okvira za nadzor trga in hkrati zagotovili učinkovito sodelovanje med evropsko mrežo organov držav članic, pristojnih za varnost proizvodov (v nadaljnjem besedilu: mreža za varnost potrošnikov), ki je določena v tej uredbi, in mrežo Unije za skladnost proizvodov, katere cilj je strukturirano usklajevanje in sodelovanje med izvršilnimi organi držav članic in Komisijo in ki je določena v Uredbi (EU) 2019/1020, je treba pri dejavnostih iz členov 11, 12, 13 in 21 Uredbe (EU) 2019/1020 mrežo za varnost potrošnikov povezati z mrežo Unije za skladnost proizvodov. (47)Nacionalnim organom bi bilo treba omogočiti, da tradicionalne dejavnosti nadzora trga, ki so osredotočene na varnost proizvodov, dopolnijo z dejavnostmi nadzora trga, ki so osredotočene na notranje postopke za preverjanje skladnosti, ki jih gospodarski subjekti vzpostavijo za zagotavljanje varnosti proizvodov. Organom za nadzor trga bi moralo biti omogočeno, da od proizvajalca zahtevajo, naj navede, za katere druge proizvode – ki so proizvedeni po enakem postopku ali vsebujejo enake sestavne dele, za katere se šteje, da predstavljajo tveganje, ali so del iste proizvodne serije – velja enako tveganje. (48)Med državami članicami in Komisijo bi bilo treba vzpostaviti izmenjavo informacij o izvajanju te uredbe, in sicer na podlagi kazalnikov izložkov, ki bi omogočili merjenje in primerjavo učinkovitosti držav članic pri izvajanju zakonodaje Unije o varnosti proizvodov. (49)Vzpostaviti bi bilo treba učinkovito, hitro in natančno izmenjavo informacij o nevarnih proizvodih.

(50)Sistem Unije za hitro izmenjavo informacij (RAPEX) se je izkazal kot uspešen in učinkovit. Ta sistem omogoča, da se korektivni ukrepi v zvezi s proizvodi, ki predstavljajo tveganje, sprejmejo po vsej Uniji in ne le na ozemlju posameznih držav članic. Zaradi večje jasnosti in boljšega ozaveščanja potrošnikov pa je primerno, da se uporabljeno okrajšano ime RAPEX spremeni v Safety Gate. Safety Gate zajema sistem hitrega obveščanja o nevarnih neživilskih proizvodih, prek katerega si lahko nacionalni organi in Komisija izmenjujejo informacije o takih proizvodih, spletni portal za obveščanje javnosti (portal sistema Safety Gate) in vmesnik, ki podjetjem omogoča, da izpolnjujejo obveznosti glede obveščanja organov in potrošnikov o nevarnih proizvodih (Safety Business Gateway). (51)Države članice bi morale v sistem Safety Gate priglasiti obvezne in prostovoljne korektivne ukrepe, ki preprečujejo, omejujejo ali določajo posebne pogoje za morebitno trženje proizvoda, in sicer zaradi resnega tveganja za zdravje in varnost potrošnikov ali, v primeru proizvodov, zajetih z Uredbo (EU) 2019/1020, tudi za druge pomembne javne interese končnih uporabnikov. (52)V skladu s členom 34 Uredbe (EU) 2019/1020 morajo organi držav članic ukrepe, sprejete v zvezi s proizvodi, ki jih zajema navedena uredba in predstavljajo manj kot resno tveganje, priglasiti prek informacijskega in komunikacijskega sistema iz istega člena, korektivne ukrepe, sprejete v zvezi s proizvodi, ki jih zajema ta uredba in predstavljajo manj kot resno tveganje, pa bi bilo treba priglasiti v sistemu Safety Gate. Države članice in Komisija bi morale javno objaviti informacije o tveganjih, ki jih proizvodi predstavljajo za zdravje in varnost potrošnikov. Za potrošnike in podjetja je primerno, da so vse informacije o korektivnih ukrepih, sprejetih v zvezi s proizvodi, ki predstavljajo tveganje, vključene v sistem Safety Gate, kar omogoča, da so ustrezne informacije o nevarnih proizvodih javnosti na voljo prek portala sistema Safety Gate. Države članice se zato spodbuja, da v sistemu Safety Gate priglasijo vse korektivne ukrepe v zvezi s proizvodi, ki predstavljajo tveganje za zdravje in varnost potrošnikov. (53)Če je treba v skladu z Uredbo (EU) 2019/1020 informacije priglasiti v informacijskem in komunikacijskem sistemu, obstaja možnost, da se taka obvestila predložijo neposredno v sistemu Safety Gate ali da se ustvarijo v informacijskem in komunikacijskem sistemu za nadzor trga iz člena 34 Uredbe (EU) 2019/1020. V ta namen bi morala Komisija vzdrževati in nadalje razvijati vmesnik, ki je bil vzpostavljen za prenos informacij med informacijskim in komunikacijskim sistemom ter sistemom Safety Gate, da bi se izognili dvojnemu vnašanju podatkov in olajšali tak prenos. (54)Komisija bi morala vzdrževati in nadalje razvijati spletni portal Safety Business Gateway, ki gospodarskim subjektom omogoča, da izpolnjujejo svoje obveznosti glede obveščanja organov za nadzor trga in potrošnikov o nevarnih proizvodih, ki so jih dali na trg ali katerih dostopnost na trgu so omogočili. To orodje bi moralo gospodarskim subjektom poleg tega omogočati, da organe za nadzor trga obveščajo o nesrečah, ki jih povzročijo proizvodi, ki so jih dali na trg ali katerih dostopnost na trgu so omogočili. Omogočati bi moralo hitro in učinkovito izmenjavo informacij med gospodarskimi subjekti in nacionalnimi organi, gospodarskim subjektom pa lajšati obveščanje potrošnikov. (55)V nekaterih primerih je morda treba resno tveganje obravnavati na ravni Unije, in sicer kadar tveganja ni mogoče zadovoljivo obvladati z ukrepi, ki jih sprejme zadevna država članica, ali s katerim koli drugim postopkom v skladu z zakonodajo Unije. To bi lahko veljalo zlasti v primeru novih nastajajočih tveganj ali tveganj, ki vplivajo na ranljive potrošnike. Zato lahko Komisija sprejme ukrepe na lastno pobudo ali na zahtevo držav članic. Take ukrepe bi bilo treba prilagoditi resnosti in nujnosti razmer. Poleg tega je treba zagotoviti ustrezen mehanizem, s katerim bi Komisija lahko sprejela začasne ukrepe, ki se začnejo uporabljati takoj. (56)Določitev tveganja v zvezi s proizvodom in ravni tega tveganja temelji na oceni tveganja, ki jo izvedejo ustrezni akterji. Države članice lahko pri izvajanju ocene tveganja pridejo do različnih rezultatov glede prisotnosti tveganja ali njegove stopnje. To bi lahko ogrozilo pravilno delovanje enotnega trga ter enake konkurenčne pogoje za potrošnike in gospodarske subjekte. Zato bi moral biti državam članicam na voljo arbitražni mehanizem, ki bi ga uporabljale na prostovoljni osnovi in ki bi Komisiji omogočil, da poda mnenje o spornem vprašanju. (57)Mreža za varnost potrošnikov krepi sodelovanje med državami članicami na področju izvrševanja zahtev glede varnosti proizvodov. Olajšuje zlasti dejavnosti izmenjave informacij, organizacijo skupnih dejavnosti nadzora trga ter izmenjavo strokovnega znanja in primerov dobre prakse. Mreža za varnost potrošnikov bi morala biti ustrezno zastopana ter sodelovati v dejavnostih usklajevanja in sodelovanja mreže Unije za skladnost proizvodov iz Uredbe (EU) 2019/1020, kadar je usklajevanje dejavnosti, ki spadajo na področje uporabe obeh uredb, potrebno za zagotovitev njune učinkovitosti. (58)Organi za nadzor trga bi lahko izvedli skupne dejavnosti z drugimi organi ali organizacijami, ki zastopajo gospodarske subjekte ali končne uporabnike, da bi spodbujali varnost proizvodov in prepoznavanje nevarnih proizvodov, vključno s tistimi, ki se ponujajo za prodajo prek spleta. Pri tem bi morali organi za nadzor trga in Komisija, kakor je primerno, zagotoviti, da izbira proizvodov in proizvajalcev ter izvedene dejavnosti ne ustvarjajo razmer, ki bi lahko izkrivljale konkurenco ali vplivale na objektivnost, neodvisnost in nepristranskost strank. (59)Sočasni usklajeni nadzorni ukrepi (v nadaljnjem besedilu: usklajene preiskave potrošniških trgov) so posebni izvršilni ukrepi, ki lahko dodatno izboljšajo varnost proizvodov. Usklajene preiskave potrošniških trgov bi bilo treba izvesti zlasti, kadar tržni trendi, pritožbe potrošnikov ali drugi znaki kažejo, da nekatere kategorije proizvodov pogosto predstavljajo resno tveganje. (60)Javni vmesnik sistema Safety Gate, t. i. portal sistema Safety Gate, omogoča širši javnosti, vključno s potrošniki, gospodarskimi subjekti in spletnimi tržnicami, da je obveščena o korektivnih ukrepih, sprejetih v zvezi z nevarnimi proizvodi, ki so prisotni na trgu Unije. Potrošniki lahko v posebnem razdelku na portalu sistema Safety Gate Komisijo obvestijo o proizvodih, ki predstavljajo tveganje za zdravje in varnost potrošnikov ter so bili odkriti na trgu. Komisija bi morala po potrebi zagotoviti ustrezno nadaljnje ukrepanje, zlasti s posredovanjem takih informacij zadevnim nacionalnim organom. (61)Kadar se informacije o varnosti proizvodov dajejo na voljo javnosti, je treba varovati poslovno skrivnost iz člena 339 Pogodbe na način, ki je združljiv s potrebo po zagotavljanju učinkovitosti dejavnosti nadzora trga in zaščitnih ukrepov. (62)Če se izkaže, da je proizvod, ki je že bil prodan potrošnikom, nevaren, ga bo morda treba odpoklicati, da bi zaščitili potrošnike v Uniji. Potrošniki se morda ne zavedajo, da je bil proizvod, ki so ga kupili, odpoklican. Da bi povečali učinkovitost odpoklicev, je zato treba bolje doseči zadevne potrošnike. Neposredni stik je najučinkovitejši način za povečanje ozaveščenosti potrošnikov o odpoklicih in spodbujanje ukrepov. Je tudi prednostni komunikacijski kanal v zvezi z vsemi skupinami potrošnikov. Za zagotovitev varnosti potrošnikov je pomembno, da so potrošniki o tem obveščeni hitro in zanesljivo. Gospodarski subjekti bi zato morali podatke o strankah, ki so jim na voljo, uporabiti za obveščanje potrošnikov o odpoklicih in varnostnih opozorilih v zvezi s proizvodi, ki so jih kupili. Zato je potrebna pravna obveznost, v skladu s katero bi morali gospodarski subjekti za obveščanje potrošnikov o odpoklicih in varnostnih opozorilih uporabiti vse podatke o strankah, ki jih že imajo na voljo. V zvezi s tem bodo gospodarski subjekti poskrbeli, da bodo možnost neposrednega stika s strankami v primeru odpoklica ali varnostnega opozorila, ki jih zadeva, vključili v obstoječe programe zvestobe kupcev in sisteme registracije proizvodov, prek katerih so stranke po nakupu proizvoda pozvane, naj proizvajalcu prostovoljno sporočijo nekatere informacije, kot je njihovo ime, kontaktni podatki, model ali serijska številka proizvoda. (63)Tretjina potrošnikov kljub obvestilu o odpoklicu še naprej uporablja nevarne proizvode, zlasti zato, ker so obvestila o odpoklicu težko razumljiva ali ker se v njih zmanjšuje pomen zadevnega tveganja. Obvestilo o odpoklicu mora biti zato jasno in pregledno ter vključevati jasen opis zadevnega tveganja, pri čemer se je treba izogibati pojmom, izrazom ali drugim elementom, ki bi lahko vplivali na to, da potrošnik dojema tveganje kot manj resno. Potrošniki bi morali imeti tudi možnost, da po potrebi prejmejo več informacij na brezplačni telefonski številki ali z uporabo drugega interaktivnega instrumenta. (64)Za spodbujanje odziva potrošnikov na odpoklice je poleg tega pomembno, da je ukrepanje, ki se zahteva od potrošnikov, čim bolj preprosto ter da je uveljavljanje ponujenih zahtevkov učinkovito, brezplačno in pravočasno. Direktiva (EU) 2019/771 Evropskega parlamenta in Sveta potrošnikom zagotavlja pogodbene zahtevke v primeru neskladnosti blaga, ki je obstajala ob dobavi in se je pokazala v obdobju odgovornosti. Gospodarski subjekt, ki je odgovoren za odpoklic, bi moral potrošnikom omogočiti podobne zahtevke. (65)Da bi olajšali učinkovito in dosledno uporabo zahteve glede splošne varnosti iz te uredbe, je pomembno, da se uporabijo evropski standardi, ki zajemajo nekatere proizvode in tveganja, tako da se domneva, da je proizvod, ki ustreza takemu evropskemu standardu, sklic na katerega je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije, v skladu zahtevo glede splošne varnosti. (66)Kadar Komisija ugotovi potrebo po evropskem standardu, ki bi zagotavljal skladnost nekaterih proizvodov z zahtevo glede splošne varnosti iz te uredbe, bi morala uporabiti zadevne določbe Uredbe (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta, da od ene ali več evropskih organizacij za standardizacijo zahteva pripravo ali identifikacijo standarda, ki je primeren za zagotavljanje, da so proizvodi, ki so z njim skladni, tudi varni. (67)Nekatere določbe Uredbe (EU) št. 1025/2012 bi bilo treba spremeniti, da bi upoštevali posebnosti te uredbe, zlasti potrebo po opredelitvi posebnih zahtev glede varnosti v skladu s to uredbo, preden se zahteva predloži evropski organizaciji za standardizacijo. (68)Skupaj s prilagoditvijo Uredbe (EU) št. 1025/2012 bi bilo treba uvesti poseben postopek za sprejetje posebnih zahtev glede varnosti ob pomoči specializiranega odbora iz te uredbe. (69)Evropski standardi, sklici na katere so bili objavljeni v skladu z Direktivo 2001/95/ES, bi morali še naprej zagotavljati domnevo o skladnosti z zahtevo glede splošne varnosti iz te uredbe. Zahteve za standardizacijo, ki jih Komisija izda v skladu z Direktivo 2001/95/ES, bi bilo treba šteti za zahteve za standardizacijo, izdane v skladu s to uredbo.

(70)Unija bi morala imeti možnost sodelovanja in izmenjave informacij v zvezi z varnostjo proizvodov z regulativnimi organi tretjih držav ali mednarodnih organizacij v okviru sporazumov, sklenjenih med Komisijo in tretjimi državami ali mednarodnimi organizacijami. Pri takem sodelovanju in izmenjavi informacij bi bilo treba spoštovati pravila Unije o zaupnosti in varstvu osebnih podatkov. (71)Da bi imele kazni pomemben odvračilni učinek za gospodarske subjekte in spletne tržnice s ciljem preprečevanja dajanja nevarnih proizvodov na trg, bi morale biti ustrezne glede na vrsto kršitve, možno korist za gospodarski subjekt ali spletno tržnico ter vrsto in resnost škode, ki jo je utrpel potrošnik. Poleg tega je enotna raven kazni pomembna za zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev, saj se s tem prepreči, da bi gospodarski subjekti ali spletne tržnice svoje dejavnosti osredotočile na ozemlja, kjer je raven kazni nižja. (72)Pri izreku kazni bi bilo treba ustrezno upoštevati naravo, težo in trajanje zadevne kršitve. Izrek kazni bi moral biti sorazmeren ter v skladu s pravom Unije in nacionalnim pravom, vključno z veljavnimi procesnimi jamstvi in načeli iz Listine o temeljnih pravicah. (73)Za spodbujanje doslednejše uporabe kazni bi bilo treba vključiti skupna neizčrpna in okvirna merila za uporabo kazni. Ta merila bi morala vključevati trajanje ali časovne učinke kršitve ter njeno naravo in težo, zlasti raven nastalega tveganja za potrošnika. Ponavljajoče se kršitve istega storilca kažejo nagnjenost k takim kršitvam, zato so pomemben pokazatelj teže zadevnega ravnanja, s tem pa tudi potrebe po zvišanju ravni kazni za doseganje učinkovitega odvračanja. Če so na voljo ustrezni podatki, bi bilo treba upoštevati pridobljene finančne koristi ali preprečene izgube zaradi kršitve. Upoštevati bi bilo treba tudi druge obteževalne ali olajševalne dejavnike v zvezi z okoliščinami primera. (74)Da bi zagotovili večjo doslednost, bi bilo treba vključiti seznam tistih vrst kršitev, za katere bi bilo treba naložiti kazni. (75)Odvračilni učinek kazni bi bilo treba okrepiti z možnostjo objave informacij v zvezi s kaznimi, ki jih naložijo države članice. Kadar so te kazni izrečene zoper fizične osebe ali vključujejo osebne podatke, se lahko objavijo na način, ki je skladen z zahtevami glede varstva podatkov iz Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbe (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta. Letno poročilo o kaznih, ki jih naložijo države članice, bi moralo prispevati k enakim konkurenčnim pogojem in preprečevanju ponavljajočih se kršitev. Zaradi pravne varnosti in v skladu z načelom sorazmernosti bi bilo treba določiti, v katerih okoliščinah se te informacije ne bi smele objaviti. Kar zadeva fizične osebe, bi se lahko osebni podatki objavili le v izjemnih okoliščinah, ki jih upravičuje teža kršitve, na primer kadar je bila kazen naložena gospodarskemu subjektu, katerega naziv se lahko pripiše fizični osebi, in je ta gospodarski subjekt večkrat kršil zahtevo glede splošne varnosti proizvodov. (76)Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila, da sprejme posebne zahteve glede varnosti, opredeli kazalnike izložka, na podlagi katerih morajo države članice sporočati podatke o izvajanju te uredbe, sprejme načine in postopke za izmenjavo informacij v zvezi z ukrepi, sporočenimi prek sistema Safety Gate, ter merila za oceno ravni tveganja, sprejme ukrepe v zvezi s proizvodi, ki predstavljajo resno tveganje, sprejme načine, kako lahko potrošniki pošiljajo informacije na portalu sistema Safety Gate, določi zahteve za registracijo proizvodov za namene odpoklica in sprejme predlogo za obvestilo o odpoklicu. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta. (77)Komisija bi morala sprejeti izvedbene akte, ki se začnejo uporabljati takoj, kadar je to potrebno iz izredno nujnih razlogov v ustrezno utemeljenih primerih, ki se nanašajo na zdravje in varnost potrošnikov. (78)Za ohranitev visoke ravni zdravja in varnosti potrošnikov bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe v zvezi z identifikacijo in sledljivostjo proizvodov, ki predstavljajo možna resna tveganja za zdravje in varnost. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov, in da se to posvetovanje izvede v skladu z načeli iz Medinstitucionalnega sporazuma z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje. Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov Evropski parlament in Svet prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se lahko sistematično udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki se nanašajo na pripravo delegiranih aktov. (79)Ker ciljev te uredbe, in sicer zagotoviti dosledno in visoko raven varovanja zdravja in varnosti potrošnikov ter hkrati ohraniti enotnost enotnega trga, države članice ne morejo zadovoljivo doseči zaradi potrebe po visoki stopnji sodelovanja in usklajenega delovanja med pristojnimi organi držav članic ter po mehanizmu za hitro in učinkovito izmenjavo informacij o nevarnih proizvodih v Uniji, temveč se ti cilji zaradi vseevropskega obsega težave lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev. (80)Vsaka obdelava osebnih podatkov za namene te uredbe bi morala biti v skladu z uredbama (EU) 2016/679 in (EU) 2018/1725. Ko potrošniki prijavijo proizvod v sistem Safety Gate, se hranijo le tisti osebni podatki, ki so potrebni za prijavo nevarnega proizvoda, in sicer največ pet let po tem, ko so bili ti podatki kodirani. Proizvajalci in uvozniki bi morali voditi register pritožb potrošnikov le toliko časa, kolikor je to potrebno za namene te uredbe. Če so proizvajalci in uvozniki fizične osebe, bi morali razkriti svoja imena, da lahko potrošnik identificira proizvod za namen sledljivosti. (81)Opravljeno je bilo posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov v skladu s členom 42 Uredbe (EU) 2018/1725, ki je mnenje podal XX XXXX – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE I Splošne določbe Člen 1 Predmet urejanja Ta uredba določa bistvena pravila o varnosti potrošniških proizvodov, ki se dajo na trg ali so na njem dostopni. Člen 2 Področje uporabe

1.Ta uredba se uporablja za proizvode, opredeljene v členu 3(1), ki so dani na trg ali so na njem dostopni, če v pravilih prava Unije, ki urejajo varnost zadevnih proizvodov, ni posebnih določb z enakim ciljem. Če za proizvode veljajo posebne zahteve glede varnosti, ki jih nalaga zakonodaja Unije, se ta uredba uporablja le za vidike in tveganja ali kategorije tveganj, ki jih navedene zahteve ne zajemajo. Zlasti v zvezi s proizvodi, za katere veljajo posebne zahteve, ki jih nalaga harmonizacijska zakonodaja Unije, kot je opredeljeno v členu 3(25), (a)se poglavje II ne uporablja, če gre za tveganja ali kategorije tveganj, ki jih zajema harmonizacijska zakonodaja Unije; (b)se poglavje III, oddelek 1, poglavji V in VII ter poglavja od IX do XI ne uporabljajo. 2.Ta uredba se ne uporablja za: (a)zdravila za uporabo v humani ali veterinarski medicini; (b)živila; (c)krmo; (d)žive rastline in živali, gensko spremenjene organizme in gensko spremenjene mikroorganizme v zaprtem sistemu ter proizvode rastlin in živali, neposredno vezane na njihovo prihodnje razmnoževanje; (e)živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode; (f)fitofarmacevtska sredstva; (g)opremo, s katero se potrošniki prevažajo ali potujejo in ki jo upravlja ponudnik storitev v okviru storitve, ki se opravlja za potrošnike; (h)zrakoplove iz člena 2(3), točka (d), Uredbe (EU) 2018/1139; (i)starine. 3.Ta uredba se uporablja za proizvode, ki so dani na trg ali so na njem dostopni, ne glede na to, ali so novi, rabljeni, popravljeni ali obnovljeni. Ne uporablja pa se za proizvode, ki jih je treba pred uporabo popraviti ali obnoviti, če so ti proizvodi dostopni na trgu kot taki. 4.Ta uredba ne posega v pravila, določena v pravu Unije o varstvu potrošnikov. 5.Ta uredba se uporablja ob ustreznem upoštevanju previdnostnega načela. Člen 3 Opredelitev pojmov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: 1.„proizvod“ pomeni vsak predmet, medsebojno povezan ali nepovezan z drugimi predmeti, ki je dobavljen ali dan na voljo za plačilo ali brezplačno v okviru gospodarske dejavnosti, med drugim v okviru zagotavljanja storitve, in je namenjen potrošnikom ali ga lahko potrošniki v razumno predvidljivih okoliščinah uporabljajo tudi, če jim ni namenjen; 2. „varen proizvod“ pomeni vsak proizvod, ki pod običajnimi ali razumno predvidljivimi pogoji uporabe ali nepravilne uporabe, vključno z dejansko dobo uporabe, ne predstavlja tveganja ali predstavlja le minimalna tveganja, ki so združljiva z uporabo proizvoda ter se štejejo za sprejemljiva in skladna z visoko ravnjo varovanja zdravja in varnosti potrošnikov; 3.„nevaren proizvod“ pomeni vsak proizvod, ki ne ustreza opredelitvi „varnega proizvoda“; 4.„tveganje“ pomeni kombinacijo verjetnosti, da se pojavi nevarnost, ki povzroča škodo, in stopnje resnosti te škode; 5.„resno tveganje“ pomeni tveganje, za katero se na podlagi ocene tveganja ter ob upoštevanju običajne in predvidljive uporabe proizvoda šteje, da je zaradi kombinacije verjetnosti, da se pojavi nevarnost, ki povzroča škodo, in stopnje resnosti te škode potrebno hitro ukrepanje organov za nadzor trga, vključno s primeri, kadar učinki tveganja niso neposredni; 6.„dostopnost na trgu“ pomeni vsako dobavo proizvoda za distribucijo, porabo ali uporabo na trgu Unije v okviru gospodarske dejavnosti v zameno za plačilo ali brezplačno; 7.„dajanje na trg“ pomeni prvo omogočanje dostopnosti proizvoda na trgu Unije; 8. „proizvajalec“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki proizvaja proizvod ali za katero se tak proizvod načrtuje ali izdeluje in ki trži ta proizvod pod svojim imenom ali blagovno znamko; 9.„pooblaščeni zastopnik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki jo je proizvajalec pisno pooblastil, da v njegovem imenu izvaja določene naloge; 10.„uvoznik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Uniji, ki da proizvod iz tretje države na trg Unije; 11.„distributer“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo v dobavni verigi, ki ni proizvajalec ali uvoznik in ki omogoči dostopnost proizvoda na trgu; 12.„ponudnik storitev odpremnih skladišč“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki v okviru poslovne dejavnosti ponuja vsaj dve od naslednjih storitev: skladiščenje, pakiranje, naslavljanje in odpremo, ne da bi bila lastnica zadevnih proizvodov, pri čemer so izvzete poštne storitve, kakor so opredeljene v členu 2, točka 1, Direktive 97/67/ES Evropskega parlamenta in Sveta, storitve dostave paketov, kakor so opredeljene v členu 2, točka 2, Uredbe (EU) 2018/644 Evropskega parlamenta in Sveta, in vse druge poštne storitve ali storitve tovornega prometa; 13.„gospodarski subjekt“ pomeni proizvajalca, pooblaščenega zastopnika, uvoznika, distributerja, ponudnika storitev odpremnih skladišč ali vsako drugo fizično ali pravno osebo, ki mora izpolnjevati obveznosti v zvezi s proizvodnjo proizvodov in omogočanjem njihove dostopnosti na trgu v skladu s to uredbo; 14.„spletna tržnica“ pomeni ponudnika posredniške storitve, ki z uporabo programske opreme, vključno s spletnim mestom, delom spletnega mesta ali aplikacijo, ki jo upravlja trgovec ali se upravlja v njegovem imenu, potrošnikom omogoča sklepanje pogodb na daljavo z drugimi trgovci ali potrošniki za prodajo proizvodov, ki jih zajema ta uredba; 15.„spletni vmesnik“ pomeni vsako programsko opremo, vključno s spletnim mestom, njegovim delom ali aplikacijo, ki jo upravlja gospodarski subjekt ali se upravlja v njegovem imenu in služi temu, da končnim uporabnikom omogoča dostop do proizvodov gospodarskega subjekta; 16.„končni uporabnik“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki prebiva ali ima sedež v Uniji, ki ji je bil proizvod dostopen kot potrošniku, izven okvira izvajanja kakršnih koli trgovskih, poslovnih, obrtnih ali poklicnih dejavnosti, ali kot poklicnemu končnemu uporabniku v okviru njegovih gospodarskih ali strokovnih dejavnosti; 17.„evropski standard“ pomeni evropski standard, kakor je opredeljen v členu 2(1), točka (b), Uredbe (EU) št. 1025/2012; 18.„mednarodni standard“ pomeni mednarodni standard, kakor je opredeljen v členu 2(1), točka (a), Uredbe (EU) št. 1025/2012; 19.„nacionalni standard“ pomeni nacionalni standard, kakor je opredeljen v členu 2(1), točka (d), Uredbe (EU) št. 1025/201