o uporabi in prenosu pooblastil v skladu z Uredbo (EU) št. 98/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o trženju in uporabi predhodnih sestavin za eksplozive

1. UVOD

Uredba (EU) št. 98/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o trženju in uporabi predhodnih sestavin za eksplozive (v nadaljnjem besedilu: Uredba) je začela veljati 1. marca 2013, uporabljati pa se je začela 2. septembra 2014. Uredba določa usklajena pravila za dajanje na voljo, vnos, posedovanje in uporabo kemijskih snovi in zmesi, ki se lahko zlorabijo za nezakonito izdelavo doma narejenih eksplozivov. Nadzor in omejitve iz Uredbe se uporabljajo za snovi iz njenih prilog ter za zmesi in snovi, ki jih vsebujejo.

V skladu s členom 18(1) Uredbe je Komisija pozvana, naj do 2. septembra 2017 predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, v katerem preuči kakršne koli težave zaradi uporabe te uredbe ter ali je zaželeno in izvedljivo dodatno okrepiti in uskladiti sistem s predlogi zakonodajnih sprememb. Slednje vključujejo možnost razširitve področja uporabe Uredbe na poklicne uporabnike in vključitve predhodnih sestavin za eksplozive, ki niso na seznamu, v Prilogo II.

Poleg tega mora Komisija v skladu s členom 14(2) „najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja“, tj. do 1. junija 2017, pripraviti poročilo o prenesenem pooblastilu, ki ji je bilo podeljeno za obdobje petih let od 1. marca 2013.

To poročilo je namenjeno izpolnitvi zahtev iz zgoraj navedenih členov. Zaradi poenostavitve poročanja in ker je prenos pooblastila orodje za zakonodajne spremembe, je po mnenju Komisije koristno in primerno, da se obe poročili konsolidirata v eno. To poročilo je namenjeno tudi obveščanju o informacijah, s katerimi bi se izboljšala skladnost gospodarskih subjektov in nacionalnih organov z določbami Uredbe, in okrepitvi preglednosti procesa oblikovanja politike Komisije.

Komisija je to poročilo pripravila na podlagi razprav in posvetovanj v Stalnem odboru za predhodne sestavine, strokovni skupini Komisije, ki jo sestavljajo pristojni organi držav članic EU in držav EGP, ki niso članice EU, ter predstavniki dobavnih verig za kemikalije in v maloprodajnem sektorju, in na podlagi svojih razmislekov.

2. OZADJE

2.1 Stanje skladnosti z Uredbo

Na dan 1. januarja 2017 je večina držav članic izpolnjevala zahteve iz Uredbe:

Vse države članice so vzpostavile eno ali več nacionalnih kontaktnih točk z jasno določeno telefonsko številko in naslovom elektronske pošte za prijavo sumljivih transakcij, večjih izginotij in kraj (člen 9(2));

23 držav članic v celoti izpolnjuje zahteve iz Uredbe, saj so določile pravila glede kazni (člen 11), redno razpošiljale smernice, ki jih je pripravil Stalni odbor za predhodne sestavine (člen 9(6)) in po potrebi uradno obvestile Komisijo o ukrepih, sprejetih za uvedbo izjem v okviru ureditev dovoljenj ali evidentiranj (člen 4(4)), ali o predhodnih ureditvah (člen 13(4));

Pet držav članic delno izpolnjuje zahteve iz Uredbe, saj niso določile pravil glede kazni.

Za zagotovitev, da bi države članice izpolnjevale vse zahteve iz Uredbe, je Komisija začela dvostranske pogovore o pomislekih zaradi neskladnosti in postopke za ugotavljanje kršitev proti nekaterim državam članicam, po potrebi pa bo nadaljevala s temi razpravami.

Uredba velja za EGP in se torej uporablja tudi na Islandiji, v Lihtenštajnu in na Norveškem. Za nadzor uporabe Uredbe v navedenih državah je pristojen Nadzorni organ Efte. Medtem ko Norveška in Lihtenštajn izpolnjujeta zahteve iz Uredbe, je Nadzorni organ Efte 17. novembra 2016 proti Islandiji začel postopek pred Sodiščem Efte, ker ni sprejela potrebnih ukrepov za prenos Uredbe v svoj notranji pravni red.

Za Švico določbe Uredbe niso zavezujoče, vendar kljub temu preučuje sprejetje ukrepov za nadzor in omejitev predhodnih sestavin za eksplozive na nacionalni ravni. Vzpostavila je že nacionalno kontaktno točko za prijavo sumljivih transakcij, večjih izginotij in kraj.

2.2 Nacionalni izvedbeni ukrepi

V skladu s členom 4(1) Uredba splošnim uporabnikom prepoveduje dostopnost ali vnos, posedovanje ali uporabo omejenih predhodnih sestavin za eksplozive (s seznama v Prilogi I k Uredbi). Vendar lahko države članice kljub temu vzpostavijo ali ohranijo ureditve dovoljenj in/ali evidentiranj, ki omogočajo, da se omejene predhodne sestavine za eksplozive nadzorovano dajo na voljo splošnim uporabnikom (člen 4(2) in (3)).

Na dan 1. januarja 2017 je 16 držav članic imelo uvedene ureditve dovoljenj in/ali evidentiranj, preostalih 12 držav članic pa je ohranilo prepovedi. Dosedanja uporaba Uredbe tako kaže, da na ravni EU ni soglasja o tem, ali bi bilo treba omejene predhodne sestavine za eksplozive prepovedati ali pa jih nadzorovano dati na voljo.

Med državami članicami, ki ohranjajo ureditve dovoljenj, so velike razlike v postopkih za pridobitev dovoljenj, merilih za njihovo izdajo ali zavrnitev ter trajanju in vrsti veljavnosti. Nekatere države članice menijo, da bi bilo treba dovoljenja izdati, če ni izrecnega razloga za zavrnitev, druge pa uporabljajo nasproten pristop in zavračajo dovoljenja, če ni posebnega razloga za njihovo izdajo. Odstotek izdanih in zavrnjenih dovoljenj v državah članicah, ki so Komisiji sporočile informacije, se zato zelo razlikuje. Do danes niso znani primeri, da bi države članice vzajemno priznavale dovoljenja.