SL Uradni list Evropske unije C 200/1

SPOROČILO KOMISIJE

Smernice o državni pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020

(2014/C 200/01)

Kazalo

UVOD 2

1 PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV 3

1.1 Področje uporabe 3

1.2 Ukrepi pomoči, ki jih zajemajo te smernice 5

1.3 Opredelitev pojmov 5

2 OKOLJSKA IN ENERGETSKA POMOČ, KI JO JE TREBA PRIGLASITI 10

3 OCENA ZDRUŽLJIVOSTI NA PODLAGI ČLENA 107(3)(C) POGODBE 11

3.1 Skupna načela ocenjevanja 11

3.2 Splošne določbe o združljivosti 12

3.3 Pomoč za energijo iz obnovljivih virov 23

3.4 Ukrepi glede energijske učinkovitosti, vključno s soproizvodnjo toplote in električne energije ter daljinskim ogrevanjem in hlajenjem 28

3.5 Pomoč za učinkovito rabo virov in zlasti pomoč za ravnanje z odpadki 30

3.6 Pomoč za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida (CCS) 31

3.7 Pomoč v obliki znižanj ali oprostitev okoljskih davkov in v obliki znižanj finančne podpore za električno energijo iz obnovljivih virov 32

3.8 Pomoč za energetsko infrastrukturo 36

3.9 Pomoč za zadostnost proizvodnje 38

3.10 Pomoč v obliki shem trgovanja z dovoljenji 41

3.11 Pomoč za preselitev podjetij 41

4 OCENA 42

5 UPORABA 43

6 POROČANJE IN SPREMLJANJE 44

7 REVIZIJA 44

UVOD

(1) Da državna pomoč ne bi povzročala izkrivljanja konkurence na notranjem trgu in vpliva na trgovino med državami članicami, ki je v nasprotju s skupnim interesom, člen 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Pogodba) določa načelo o prepovedi državne pomoči. Vendar je na podlagi člena 107(2) in (3) Pogodbe državna pomoč v nekaterih primerih lahko združljiva z notranjim trgom.

(2) Komisija lahko na podlagi člena 107(3)(c) Pogodbe za združljivo z notranjim trgom šteje državno pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti v Evropski uniji, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi.

(3) Strategija Evropa 2020 (1) je osredotočena na ustvarjanje pogojev za pametno, trajnostno in vključujočo rast. V ta namen je bilo določenih več krovnih ciljev, vključno s cilji na področju podnebnih sprememb in energetske trajnosti: (i) 20-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v Uniji v primerjavi z ravnmi iz leta 1990; (ii) povečanje deleža porabe energije Unije, proizvedene iz obnovljivih virov na 20 %; in (iii) 20-odstotno izboljšanje energetske učinkovitosti EU v primerjavi z ravnmi iz leta 1990. Prva dva od teh nacionalno zavezujočih ciljev sta bila izvedena v okviru svežnja ukrepov za podnebne spremembe in energijo (2).

(4) Komisija je 22. januarja 2014 predlagala energetske in podnebne cilje, ki jih je treba doseči do leta 2030 v sporočilu „Okvir podnebne in energetske politike za obdobje od 2020 do 2030“ (3) (v nadaljnjem besedilu: okvir za leto 2030). Stebri okvira za leto 2030 so: i) zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za 40 % glede na raven iz leta 1990; ii) vseevropski zavezujoč cilj glede obnovljivih virov energije na vsaj 27 %; iii) prenovljene ambicije za ukrepe za energetsko učinkovitost; in iv) uvedba novega sistema upravljanja in sklop novih kazalnikov, da zagotovimo konkurenčen in varen energetski sistem.

(5) Krovni cilji, navedeno v uvodni izjavi(3) so posebej pomembni za te smernice. V okviru strategije Evropa 2020 je bila za podporo doseganju navedenih ciljev kot ena od sedmih vodilnih pobud predlagana pobuda „Evropa, gospodarna z viri“ (4). Namen te vodilne pobude je ustvariti okvir politik za podporo prehodu na nizkoogljično gospodarstvo, gospodarno z viri, tako da se: (a) izboljša gospodarska uspešnost in hkrati zmanjša raba virov; (b) opredelijo in ustvarijo nove priložnosti za gospodarsko rast in večje inovacije ter poveča konkurenčnost Unije; (c) zagotovi zanesljiva oskrba s ključnimi viri; (d) nadaljuje boj proti podnebnim spremembam in omejijo okoljski učinki rabe virov.

(6) Opozoriti je treba, da se v Časovnem okviru za Evropo, gospodarno z viri (5), in več sklepih Sveta poziva k postopni odpravi okolju škodljivih subvencij (6). V teh smernicah je zato treba proučiti negativne učinke okolju škodljivih subvencij, ob upoštevanju potrebe po obravnavi kompromisov med različnimi področji in politikami, kot jih priznava vodilna pobuda. Pomoč za pridobivanje fosilnih goriv ni vključena v te smernice.

(7) Poleg tega so v časovnem okviru države članice pozvane, naj odpravijo vrzeli pri zagotavljanju koristi na podlagi zakonodaje Unije (7). Da se prepreči okoljska škoda zaradi ukrepov državne pomoči, morajo države članice zlasti zagotoviti tudi skladnost z okoljsko zakonodajo Unije ter opraviti presojo vplivov na okolje, kadar to zahteva zakonodaja Unije, in zagotoviti vsa ustrezna dovoljenja.

(8) V sporočilu „Energija 2020 – Strategija za konkurenčno, trajnostno in zanesljivo oskrbo z energijo“ (8) v okviru vodilne pobude „Evropa, gospodarna z viri“ je že bilo ugotovljeno, da cilji zanesljivega, cenovno dostopnega in trajnostnega trga z energijo ne bodo doseženi brez nadgradnje električnih omrežij, zamenjave zastarelih obratov s konkurenčnimi in čistejšimi alternativami ter učinkovitejšo uporabo energije v celotni energetski verigi.

(9) Okvir za leto 2030 poziva k ambiciozni zavezi za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v skladu z načrtom za leto 2050. Doseganje tega cilja bi moralo temeljiti na stroškovno učinkovitem pristopu, pri čemer je treba državam članicam zagotoviti prožnost, da bodo lahko načrtovale tak prehod na nizkoogljično gospodarstvo, ki bo ustrezal njihovim specifičnim razmeram, ter spodbujati raziskovalno in inovacijsko politiko v podporo podnebnemu in energetskemu okviru za obdobje po letu 2020. Te smernice so v skladu s temi načeli in zagotavljajo temelj za okvir za leto 2030.

(10) Komisija v teh smernicah opredeljuje pogoje, pod katerimi se lahko energetska in okoljska pomoč štejeta za združljivi z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) Pogodbe.

(11) V sporočilu o posodobitvi področja državnih pomoči (9) je Komisija napovedala tri cilje posodobitve nadzora državnih pomoči: (a) spodbujati trajnostno, pametno in vključujočo rast na konkurenčnem notranjem trgu; (b) osredotočiti predhodno preverjanje, ki ga izvaja Komisija, na primere pomoči z največjim vplivom na notranji trg, hkrati pa krepiti sodelovanje z državami članicami pri izvajanju pravil o državni pomoči; (c) racionalizirati pravila in zagotoviti hitrejše sprejemanje odločitev.

(12) Komisija je v navedenem sporočilu zlasti pozvala k skupnemu pristopu pri reviziji različnih smernic in okvirov, ki bo temeljil na krepitvi notranjega trga, spodbujanju učinkovitejše javne porabe prek boljšega prispevka državne pomoči k ciljem skupnega interesa, strožjem preverjanju spodbujevalnega učinka, omejitvi pomoči na najmanjšo potrebno ter izogibanju možnim negativnim učinkom pomoči na konkurenco in trgovino. Pogoji združljivosti, kot so opredeljeni v teh smernicah, temeljijo na navedenih skupnih načelih ocenjevanja.

1. PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV

1.1 Področje uporabe

(13) Te smernice se uporabljajo za državno pomoč, dodeljeno za cilje varstva okolja ali energetske cilje v vseh sektorjih, ki jih ureja Pogodba, če so ukrepi zajeti v oddelku 1.2. Uporabljajo se torej tudi za sektorje, za katere veljajo posebna pravila Unije o državni pomoči (promet (10), premogovništvo, kmetijstvo, gozdarstvo ter ribištvo in akvakultura), razen če takšna posebna pravila določajo drugače.

(14) Na področjih kmetijstva ter ribištva in akvakulture se te smernice uporabljajo za pomoč za varstvo okolja, dodeljeno podjetjem, ki se ukvarjajo s predelavo in trženjem izdelkov, pod določenimi pogoji pa tudi podjetjem, ki se ukvarjajo s primarno proizvodnjo. Za te sektorje veljajo naslednji pogoji: (a) za podjetja, ki se ukvarjajo s predelavo in trženjem ribiških proizvodov, če se pomoč nanaša na stroške, ki so upravičeni v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1198/2006 (11) ali njeno naslednico (12), je največja dovoljena intenzivnost pomoči višja stopnja pomoči, določena v teh smernicah, in stopnja pomoči, določena v navedeni uredbi; (b) na področju primarne kmetijske proizvodnje ter ukrepov, sofinanciranih iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP), in ukrepov pomoči za gozdarski sektor se te smernice uporabljajo samo v primerih, ko Smernice Skupnosti o državni pomoči v kmetijskem in gozdarskem sektorju 2007–2013 (13), kakor so bile spremenjene ali nadomeščene, ne določajo nobenih posebnih pravil. (c) pri primarni proizvodnji v sektorju ribištva in akvakulture se te smernice uporabljajo samo v primerih, ko ne obstajajo posebne določbe v zvezi s pomočjo za varstvo okolja ali energetske cilje.

(15) Te smernice se ne uporabljajo za: (a) zasnovo in proizvodnjo okolju prijaznih izdelkov, strojev ali prevoznih sredstev, katerih cilj je obratovanje z manjšo količino naravnih virov, ter ukrepe, ki so bili sprejeti v obratih ali drugih proizvodnih enotah s ciljem izboljšati varnost ali higieno (14); (b) financiranje okoljevarstvenih ukrepov, povezanih z infrastrukturo v zračnem, cestnem in železniškem prevozu ter prevozu po celinskih plovnih poteh in pomorskem prevozu; (c) nasedle stroške, kakor so opredeljeni v Sporočilu Komisije o metodologiji za analizo državne pomoči v zvezi z nasedlimi stroški (15); (d) Državno pomoč za raziskave, razvoj in inovacije (16), za katero veljajo pravila iz Okvira skupnosti za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije (17); (e) Državna pomoč za ukrepe na področju biotske raznovrstnosti (18).

(16) Okoljska in energetska pomoč se ne smeta dodeliti podjetjem v težavah, kakor so za namene teh smernic opredeljena v veljavnih Smernicah o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (19), kakor so bile spremenjene ali nadomeščene.

(17) Pri oceni pomoči za podjetje, ki je naslovnik neporavnanega naloga za izterjavo na podlagi predhodnega sklepa Komisije, s katerim je bila pomoč razglašena za nezakonito in nezdružljivo z notranjim trgom, bo Komisija upoštevala znesek pomoči, ki ga je še treba izterjati (20).

1.2 Ukrepi pomoči, ki jih zajemajo te smernice

(18) Komisija je opredelila več okoljevarstvenih in energetskih ukrepov, za katere je lahko državna pomoč pod določenimi pogoji združljiva z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(c) Pogodbe, in sicer: (a) pomoč, ki presega standarde Unije ali zvišuje raven varstva okolja v primeru neobstoja standardov Unije (vključno s pomočjo za nakup novih transportnih vozil); (b) pomoč za predčasno prilagajanje na prihodnje standarde Unije; (c) pomoč za okoljske študije; (d) pomoč za sanacijo onesnaženih območij; (e) pomoč za energijo iz obnovljivih virov; (f) pomoč za ukrepe za energetsko učinkovitost, vključno s soproizvodnjo ter daljinsko ogrevanje in hlajenje; (g) pomoč za učinkovito rabo virov, zlasti za ravnanje z odpadki; (h) pomoč za zajem, prevoz in shranjevanje CO2 vključno s posameznimi elementi verige zajemanja in shranjevanja ogljika („CCS“); (i) pomoč v obliki znižanj ali oprostitev okoljskih davkov; (j) pomoč v obliki znižanj finančne podpore za električno energijo iz obnovljivih virov; (k) pomoč za energetsko infrastrukturo: (l) pomoč za ukrepe za zadostnost proizvodnje; (m) pomoč v obliki trgovanja z dovoljenji; (n) pomoč za preselitev podjetij.

1.3 Opredelitev pojmov

(19) V teh smernicah se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1) „varstvo okolja“ pomeni vse ukrepe, namenjene odpravi ali preprečevanju škode, ki jo fizičnemu okolju ali naravnim virom povzročajo lastne dejavnosti upravičenca, zmanjšanju tveganja take škode ali spodbujanju učinkovitejše uporabe naravnih virov, vključno z ukrepi za varčevanje z energijo in uporabo obnovljivih virov energije; (2) „energijska učinkovitost“ pomeni količino prihranjene energije, določeno z meritvijo in/ali oceno porabe pred izvedbo ukrepa za izboljšanje energijske učinkovitosti in po njej, ob zagotovljenih normalnih zunanjih pogojih, ki vplivajo na porabo energije; (3) „standard Unije“ pomeni: (a) obvezni standard Unije, ki določa stopnje, ki jih je treba doseči v okoljskem smislu posameznih podjetij (21), ali (b) obveznost na podlagi Direktive 2010/75/EU (22) glede uporabe najboljše razpoložljive tehnologije in zagotavljanja, da ravni emisij onesnaževal niso višje kot v primeru uporabe najboljše razpoložljive tehnologije; za primere, ko so ravni emisij, povezane z najboljšo razpoložljivo tehnologijo, opredeljene v izvedbenih aktih, sprejetih na podlagi Direktive 2010/75/EU, se bodo za namen teh smernic uporabljale te ravni; kadar so te ravni izražene kot razpon, se bo uporabljala omejitev, pri kateri se prvič doseže najboljša razpoložljiva tehnologija; (4) „ekoinovacija“ pomeni vse oblike inovacijskih dejavnosti, ki imajo za posledico ali cilj bistveno izboljšanje varstva okolja, vključno z novimi proizvodnimi postopki, novimi proizvodi ali storitvami ter novimi metodami upravljanja in poslovnimi metodami, katerih uporaba ali izvajanje bo verjetno preprečilo ali bistveno zmanjšalo tveganja za okolje, onesnaževanje in druge negativne učinke zaradi uporabe virov skozi celotno življenjsko dobo povezanih dejavnosti. Za namene te opredelitve se naslednje ne šteje za inovacije: i. manjše spremembe ali izboljšave; ii. povečanje v proizvodnih ali storitvenih zmogljivostih z dodajanjem proizvodnih ali logističnih sistemov, ki so zelo podobni sistemom, ki so že v uporabi; iii. spremembe poslovnih praks, organizacije delovnega mesta ali zunanjih odnosov, ki temeljijo na organizacijskih metodah, ki se že uporabljajo v podjetju; iv. spremembe strategije upravljanja; v. združitve in prevzemi; vi. prenehanje uporabe postopka; vii. preprosta kapitalska zamenjava ali razširitev; viii. spremembe, ki izhajajo izključno iz sprememb cen faktorjev; prilagoditev strankam, redne sezonske in druge ciklične spremembe; ix. trgovanje z novimi ali znatno izboljšanimi proizvodi; (5) „obnovljivi viri energije“ pomenijo naslednje obnovljive nefosilne vire energije: veter, sončno energijo, aerotermalno energijo, geotermalno in hidrotermalno energijo ter energijo oceanov, hidroelektrarne, biomaso, odlagališčni plin, plin iz naprav za čiščenje odplak in biopline; (6) „biomasa“ pomeni biološko razgradljive dele proizvodov, odpadkov in ostankov v kmetijstvu (vključno s snovmi rastlinskega in živalskega izvora), gozdarstvu in z njima povezanih proizvodnih dejavnostih, vključno z ribištvom in akvakulturo, ter biopline in biološko razgradljive dele industrijskih in komunalnih odpadkov; (7) „biogorivo“ pomeni tekoče ali plinasto gorivo, namenjeno uporabi v prometu, proizvedeno iz biomase; (8) „tekoče biogorivo“ pomeni tekoče gorivo za energetske namene, razen za promet, tudi električno energijo in energijo za ogrevanje in hlajenje, proizvedeno iz biomase; (9) „trajnostno biogorivo“ pomeni biogorivo, ki izpolnjuje merila trajnosti, določena v členu 17 Direktive (ES) št. 2009/28 Evropskega parlamenta in Sveta o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (23) ter vse njihove spremembe (24); (10) „mehanizem za sodelovanje“ pomeni mehanizem, ki izpolnjuje pogoje iz člena 6,7 ali 8 Direktive 2009/28/ES; (11) „energija iz obnovljivih virov energije“ pomeni energijo, ki jo proizvedejo obrati, ki uporabljajo samo obnovljive vire energije, ter delež v smislu kalorične vrednosti energije, ki jo iz obnovljivih virov energije proizvedejo mešani obrati, ki uporabljajo tudi klasične vire energije. Vključuje električno energijo iz obnovljivih virov, ki se uporablja za polnjenje sistemov za skladiščenje, vendar ne vključuje električne energije, proizvedene kot rezultat sistemov za skladiščenje; (12) „soproizvodnja“ ali sočasna proizvodnja toplotne in električne energije pomeni postopek istočasne proizvodnje toplotne in električne in/ali mehanske energije; (13) „soproizvodnja z visokim izkoristkom“ pomeni soproizvodnjo, ki ustreza opredelitvi soproizvodnje z visokim izkoristkom iz člena 2(34) Direktive 2012/27/EU (25); (14) „energijsko učinkovit sistem daljinskega ogrevanja in hlajenja“ pomeni sistem daljinskega ogrevanja in hlajenja, ki ustreza opredelitvi učinkovitega sistema daljinskega ogrevanja in hlajenja iz člena 2(41) in (42) Direktive 2012/27/EU (26). Opredelitev pojma vključuje proizvodne obrate ogrevanja/hlajenja in omrežje (vključno s povezanimi objekti), potrebno za distribucijo toplote/hlajenja iz proizvodnih enot do strankinih prostorov; (15) „okoljski davek“ pomeni davek, katerega posebna davčna osnova ima jasen negativen vpliv na okolje ali s katerim se poskušajo obdavčiti določene dejavnosti, blago ali storitve, da bi bili okoljski stroški lahko vključeni v njihovo ceno in/ali da bi se proizvajalci in potrošniki usmerili na dejavnosti, ki bolj spoštujejo okolje; (16) „najnižja raven obdavčitve Unije“ pomeni najnižjo raven obdavčitve, ki je predvidena v zakonodaji Unije, za energente in električno energijo pa pomeni najnižjo raven obdavčitve, določeno v Prilogi I k Direktivi Sveta 2003/96/ES (27); (17) „malo ali srednje podjetje“ (v nadaljnjem besedilu: MSP) pomeni podjetje, ki izpolnjuje pogoje, določene v priporočilu Komisije z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij (28); (18) „veliko podjetje“ pomeni podjetje, ki ni zajeto v opredelitvi MSP; (19) „individualna pomoč“ pomeni pomoč, dodeljeno na podlagi sheme ali kot ad hoc pomoč; (20) „intenzivnost pomoči“ pomeni bruto znesek pomoči, izražen v odstotku upravičenih stroškov; uporabiti je treba zneske pred kakršnim koli odbitkom davkov ali drugih dajatev, kadar se pomoč dodeli v obliki, ki niso nepovratna sredstva; znesek pomoči mora biti enak bruto ekvivalentu nepovratnih sredstev pomoči; pomoč, plačljivo v več obrokih, je treba izračunati v vrednosti v času dodelitve; obrestna mera, ki se uporabi pri diskontiranju in za izračun zneska pomoči v ugodnem posojilu, mora biti referenčna obrestna mera, ki se uporablja v času odobritve nepovratnih sredstev; intenzivnost pomoči se izračuna na upravičenca; (21) „ugodnost poslovanja“ za namene izračuna upravičenih stroškov pomeni zlasti privarčevane stroške ali dodatno pomožno proizvodnjo, neposredno povezano z dodatno naložbo za varstvo okolja, in, kadar je to primerno, ugodnosti, ki izhajajo iz drugih podpornih ukrepov, ne glede na to, ali pomenijo državno pomoč ali ne, vključno s pomočjo za tekoče poslovanje, dodeljeno za enake upravičene stroške, zagotovljenimi odkupnimi cenami ali drugimi podpornimi ukrepi; (22) „strošek poslovanja“ za namene izračuna upravičenih stroškov pomeni zlasti dodatne proizvodne stroške, kot so stroški vzdrževanja, ki izhajajo iz dodatne naložbe za varstvo okolja; (23) „opredmeteno sredstvo“ za namene izračuna upravičenih stroškov pomeni naložbe v zemljišča, ki so nujno potrebne za izpolnjevanje okoljskih ciljev, naložbe v objekte, obrate in opremo, namenjene zmanjševanju ali odpravljanju onesnaževanja in z njim povezanih motečih vplivov, ter naložbe za prilagajanje proizvodnih metod, ki bodo prispevale k varstvu okolja; (24) „neopredmetena sredstva“ pomeni, za namene izračuna upravičenih stroškov, stroške za prenos tehnologije z nakupom operativnih licenc ali patentiranega in nepatentiranega znanja in izkušenj, če so ti stroški v skladu z naslednjimi pogoji: (a) morajo se šteti za amortizacijska sredstva; (b) nakup mora biti opravljen po tržnih pogojih od podjetja, nad katerim kupec nima neposrednega ali posrednega nadzora; (c) všteti morajo biti v sredstva podjetja in ostanejo v podjetju prejemnika pomoči, kjer se uporabljajo vsaj pet let; če se neopredmeteno sredstvo v navedenih petih letih proda, je treba prihodek od prodaje odšteti od upravičenih stroškov, znesek pomoči pa je treba, če je primerno, v celoti ali delno vrniti; (25) „internalizacija stroškov“ pomeni načelo, da je treba vse stroške, povezane z varstvom okolja, vključiti v proizvodne stroške podjetja, ki onesnažuje; (26) „onesnaževalec“ pomeni osebo, ki neposredno ali posredno škoduje okolju ali ki ustvarja pogoje za takšno onesnaževanje (29); (27) „onesnaževanje“ pomeni škodo, ki jo povzroči onesnaževalec s tem, da neposredno ali posredno škoduje okolju ali ustvarja pogoje za takšno onesnaževanje fizičnega okolja ali naravnih virov; (28) „načelo onesnaževalec plača“ pomeni, da mora stroške ukrepov za boj proti onesnaževanju nositi onesnaževalec, ki povzroča onesnaževanje;; (29) „onesnaženo območje“ pomeni območje, na katerem je potrjena prisotnost nevarnih snovi, ki jo je povzročil človek, do take stopnje, da predstavlja precejšnje tveganje za zdravje ljudi ali okolje, ob upoštevanju trenutne in odobrene prihodnje uporabe zemljišča; (30) „ad hoc pomoč“ pomeni pomoč, ki ni dodeljena na podlagi sheme pomoči; (31) „energetska infrastruktura“ pomeni vsako fizično opremo ali objekt, ki se nahaja v Uniji ali ki povezuje Unijo z eno ali več tretjih držav ter spada v naslednje kategorije: (a) za električno energijo: (i) infrastruktura za prenos, kakor je opredeljena v členu 2(3) Direktive 2009/72/ES (30); (ii) infrastruktura za distribucijo, kakor je opredeljena v členu 2(5) Direktive 2009/72/ES (30); (iii) infrastruktura za skladiščenje električne energije, ki je opredeljena kot skladišča za stalno ali začasno shranjevanje električne energije v nadzemni ali podzemni infrastrukturi ali v geoloških skladiščnih lokacijah, če so neposredno povezana z visokonapetostnimi daljnovodi, načrtovanimi za napetost vsaj 110 kV; (iv) kakršna koli oprema ali naprava, ki je bistvena za sisteme iz točk (i) do (iii) za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje, vključno s sistemi zaščite, spremljanja in nadzora, na vseh ravneh napetosti in razdelilno-transformatorskih postaj; (v) inteligentna omrežja, opredeljena kot vsaka oprema, daljnovod, kabel ali naprava na ravni prenosa in distribucije pri nizki in srednji napetosti za dvosmerno digitalno komunikacijo v realnem času ali čim bolj realnem času, interaktivno in inteligentno spremljanje ter upravljanje proizvodnje, prenosa, distribucije in porabe električne energije v elektroenergetskem omrežju za razvoj omrežja, ki učinkovito povezuje ravnanje in dejanja vseh z njim povezanih uporabnikov – proizvajalcev, odjemalcev in subjektov, ki opravljajo obe nalogi – da se zagotovi ekonomsko učinkovit, trajnosten elektroenergetski sistem z majhnimi izgubami ter visoko stopnjo kakovosti in zanesljivosti oskrbe in varnosti; (b) za plin: (i) plinovodi za prenos in distribucijo zemeljskega plina in bioplina, ki so del omrežja, razen visokotlačnih plinovodov, ki se uporabljajo za distribucijo zemeljskega plina po pridobivalnem cevovodnem omrežju; (ii) podzemna skladišča, povezana z visokotlačnimi plinovodi iz točke (i); (iii) naprave za sprejem, skladiščenje in ponovno uplinjanje ali raztezanje za utekočinjeni zemeljski plin (LNG) ali stisnjeni zemeljski plin (CNG); ter (iv) vsaka oprema ali naprava, ki je bistvena za varno, zanesljivo in učinkovito delovanje sistema ali ki omogoča dvosmerno zmogljivost, vključno s kompresorskimi postajami; (c) za nafto: (i) naftovodi za prenos surove nafte; (ii) črpalne postaje in skladišča, ki so potrebni za delovanje naftovodov za surovo nafto; (iii) vsaka oprema ali naprava, ki je bistvena za pravilno, zanesljivo in učinkovito delovanje zadevnega sistema, vključno s sistemi zaščite, spremljanja in nadzora ter napravami za povratni tok; (d) za CO2: omrežje cevovodov, vključno s pripadajočimi kompresorskimi postajami za transport CO2 na območje shranjevanja, z namenom, da se CO2 vbrizga v podzemne geološke formacije za trajno skladiščenje; (32) „likvidnostna vrzel“ pomeni razliko med pozitivnimi in negativnimi denarnimi tokovi v obdobju trajanja naložbe, diskontirano na njihovo tekočo vrednost (običajno z uporabo stroška kapitala); (33) „zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida“ ali „CCS“ pomeni niz tehnologij za zajemanje ogljikov dioksid (CO2) iz industrijskih obratov na podlagi fosilnih goriv in biomase, vključno z elektrarnami, prevoz na ustrezno mesto za shranjevanje in vbrizgavanje CO2 v podvodne geološke formacije z namenom trajnega shranjevanja CO2; (34) „zadostnost proizvodnje“ pomeni raven proizvedene zmogljivosti, ki se šteje kot zadostna za izpolnitev potreb v državi članici v katerem koli obdobju, na podlagi uporabe konvencionalnega statističnega kazalnika, kot ga uporabljajo organizacije, ki po presoji institucij Unije opravljajo bistveno vlogo pri vzpostavljanju enotnega trga z električno energijo, na primer ENTSO-E; (35) „proizvajalec“ pomeni podjetje, ki proizvaja električno energijo za komercialne namene; (36) „ukrep za zadostnost proizvodnje“ pomeni mehanizem, katerega namen je zagotoviti, da se na nacionalni ravni doseže določena raven zadostnosti proizvodnje; (37) „bilančna odgovornost“ pomeni odgovornost za odklone med proizvodnjo, porabo in tržnimi posli stranke, odgovorne za izravnavo, v danem obdobju izravnave neravnovesij; (38) „standardna bilančna odgovornost“ pomeni nediskriminatorno bilančno odgovornost ne glede na tehnologijo, v okviru katere noben proizvajalec ni izvzet iz te odgovornosti; (39) „stranka, odgovorna za izravnavo“ pomeni udeleženca na trgu ali njegovega izbranega predstavnika, ki je odgovoren za njegova neravnovesja; (40) „neravnovesja“ pomenijo odklone med proizvodnjo, porabo in trgovinskimi posli stranke, odgovorne za izravnavo, v danem obdobju izravnave neravnovesij; (41) „izravnava neravnovesij“ pomeni mehanizem plačilnega prometa, namenjen izterjavi stroškov izravnave, ki se uporablja za neravnovesja strank, odgovornih za izravnavo; (42) „obdobje izravnave neravnovesij“ pomeni časovna obdobja, ki se uporabljajo za izračun neravnovesij strank, odgovornih za izravnavo; (43) „konkurenčen postopek zbiranja ponudb“ pomeni nediskriminatoren postopek zbiranja ponudb, ki omogoča sodelovanje zadostnega števila podjetij in v okviru katerega se pomoč dodeli na podlagi prve ponudbe, ki jo predloži ponudnik, ali poravnalne cene. Poleg tega je proračun ali obseg v zvezi s postopkom zbiranja ponudb omejen, tako da vsi ponudniki ne morejo prejeti pomoči; (44) „začetek del“ pomeni bodisi začetek gradbenih del v okviru naložbe bodisi prvo trdno zavezo za naročilo opreme ali drugo zavezo, po kateri naložbe ni mogoče več preklicati, če slednja nastopi pred začetkom gradbenih del. Nakup zemljišča in pripravljalna dela, kot je pridobivanje dovoljenj in izvajanje predhodnih študij izvedljivosti, se ne štejejo za začetek del. Pri prevzemih „začetek del“ pomeni trenutek pridobitve sredstev, neposredno povezanih s prevzetim podjetjem; (45) „demonstracijski projekt“ pomeni projekt, ki demonstrira tehnologijo kot prvo svoje vrste v Uniji in predstavlja pomembno inovacijo, ki bistveno presega najsodobnejšo tehnologijo; (46) „območja, ki prejemajo pomoč“ pomeni območja, določena v odobreni karti regionalne pomoči za obdobje od 1. julija 2014 do 31. decembra 2020 v skladu s členom 107 (3) (a) in (c) Pogodbe; (47) „karta regionalne pomoči“ pomeni seznam območij, ki jih država članica določi v skladu s pogoji iz Smernic o regionalni državni pomoči za obdobje 2014–2020 (31).

2. OKOLJSKA IN ENERGETSKA POMOČ, KI JO JE TREBA PRIGLASITI

(20) Za individualno pomoč, dodeljeno na podlagi sheme pomoči, velja obveznost priglasitve v skladu s členom 108(3) Pogodbe, če pomoč presega naslednje pragove (32) za priglasitev in se ne dodeli na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb: (a) pomoč za naložbe: kadar znesek pomoči presega 15 milijonov EUR za eno podjetje; (b) pomoč za tekoče poslovanje za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov in/ali soproizvodnjo toplote iz obnovljivih virov: kadar je pomoč dodeljena obratom za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov na lokacijah, kjer zmogljivost proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov presega 250 megavatov (MW) na vsaki lokaciji; (c) pomoč za tekoče poslovanje za proizvodnjo biogoriva: kadar je pomoč dodeljena obratom za proizvodnjo biogoriva na lokacijah, kjer proizvodnja na podlagi pomoči presega 150 000 ton (t) na leto; (d) pomoč za tekoče poslovanje za obrate za soproizvodnjo: kadar je pomoč dodeljena obratu za soproizvodnjo z zmogljivostjo soproizvodnje električne energije na podlagi pomoči, ki presega 300 MW; pomoč za proizvodnjo toplote s soproizvodnjo bo ocenjena v okviru priglasitve na podlagi električne zmogljivosti; (e) pomoč za energetsko infrastrukturo: kadar znesek pomoči presega 50 milijonov EUR za eno podjetje na naložbeni projekt; (f) pomoč za zajemanje in shranjevanje ogljika: kadar znesek pomoči presega 50 milijonov EUR na naložbeni projekt; (g) pomoč v obliki ukrepa za zadostnost proizvodnje: kadar znesek pomoči presega 15 milijonov EUR na podjetje.

(21) Za oprostitve in znižanja okoljskih davkov ter oprostitve financiranja energije iz obnovljivih virov, zajete v oddelku 3.7, ne bodo veljali pogoji za posamično priglašeno pomoč. Vendar bo pomoč, dodeljena v obliki davčne pomoči, ki ni zajeta v oddelku 3.7 teh smernic, predmet posamične ocene, če bodo preseženi pragovi iz navedenega oddelka. To velja ne glede na to, ali je posamezen upravičenec hkrati upravičen do oprostitve ali znižanja davka v skladu z oddelkom 3.7.

(22) Te smernice določajo merila združljivosti za sheme pomoči ter individualno pomoč za varstvo okolja in energetske cilje, za katere velja obveznost priglasitve v skladu s členom 108(3) Pogodbe.

3. OCENA ZDRUŽLJIVOSTI NA PODLAGI ČLENA 107(3)(C) POGODBE

(23) Državna pomoč za okoljevarstvene in energetske cilje se šteje za združljivo z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(c) Pogodbe, če na podlagi skupnih načel ocenjevanja iz tega poglavja zagotavlja večji prispevek k okoljskim ali energetskim ciljem Unije, ne da bi spreminjala trgovinske pogoje v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi. Posebne omejitve za območja, ki prejemajo pomoč, se bodo upoštevali.

(24) V tem poglavju je pojasnjeno, kako bo Komisija uporabljala skupna načela ocenjevanja iz oddelka 3.1 pri ocenjevanju ukrepov pomoči, ki spadajo na področje uporabe teh smernic; poleg tega so v tem poglavju, kadar je primerno, določeni posebni pogoji za individualno pomoč (ki se dodeli na podlagi sheme ali kot ad hoc pomoč).

(25) V oddelku 3.2 so določeni splošni pogoji združljivosti, ki veljajo za vse ukrepe pomoči, ki spadajo na področje uporabe teh smernic, razen če posebni oddelki poglavja 3 določajo ali spreminjajo te splošne pogoje združljivosti. Zato se oddelek 3.2 uporablja zlasti za naslednje ukrepe, ki niso vključeni v posebne oddelke poglavja 3: (a) pomoč za okoljske študije; (b) pomoč za sanacijo onesnaženih območij; (c) pomoč za podjetja, ki presegajo standarde Unije ali zvišujejo raven varstva okolja v primeru neobstoja standardov Unije; (d) pomoč za predčasno prilagajanje na prihodnje standarde Unije.

3.1 Skupna načela ocenjevanja

(26) Pri oceni, ali se priglašen ukrep pomoči lahko šteje za združljivega z notranjim trgom, Komisija na splošno analizira, ali zasnova ukrepa pomoči zagotavlja, da pozitiven učinek pomoči pri doseganju cilja skupnega interesa presega morebitne negativne učinke na trgovino in konkurenco.

(27) Sporočilo o posodobitvi področja državnih pomoči z dne 8. maja 2012 (33) je pozvalo k opredelitvi in določitvi skupnih načel, ki se uporabljajo za oceno združljivosti vseh ukrepov pomoči, ki jih izvaja Komisija. V ta namen bo Komisija ukrep državne pomoči štela za združljiv z notranjim trgom le, če izpolnjuje vsa naslednja merila: (a) prispevek k natančno opredeljenemu cilju skupnega interesa: ukrep državne pomoči je namenjen cilju skupnega interesa v skladu s členom 107(3) Pogodbe (oddelek 3.2.1); (b) potreba po posredovanju države: ukrep državne pomoči je usmerjen v razmere, v katerih lahko pomoč vodi do velikega izboljšanja, ki ga trg ne more doseči sam, na primer z odpravo dobro opredeljene tržne nepopolnosti; (oddelek 3.2.2); (c) ustreznost ukrepa pomoči: predlagani ukrep pomoči je ustrezen instrument politike za uresničevanje cilja skupnega interesa (oddelek 3.2.3); (d) spodbujevalni učinek: pomoč spremeni ravnanje zadevnega podjetja tako, da se začne ukvarjati z dodatno dejavnostjo, ki je ne bi izvajalo brez pomoči oziroma bi jo izvajalo na omejen ali drugačen način; (oddelek 3.2.4); (e) sorazmernost pomoči (pomoč, omejena na najnižjo raven): pomoč je omejena na najmanjši znesek, ki je potreben za spodbuditev dodatnih naložb ali dejavnosti na zadevnem področju: (oddelek 3.2.5); (f) izogibanje neupravičenim negativnim učinkom na konkurenco in trgovino med državami članicami: negativni učinki pomoči so dovolj omejeni, da je skupno ravnovesje ukrepa pozitivno (oddelek 3.2.6); (g) preglednost pomoči: države članice, Komisija, gospodarski subjekti in javnost imajo enostaven dostop do vseh ustreznih aktov in informacij o dodeljeni pomoči (oddelek 3.2.7).

(28) Za določene kategorije shem se lahko dodatno zahteva naknadno vrednotenje, kot je opisano v poglavju 4. V teh primerih lahko Komisija omeji trajanje zadevnih shem (običajno na štiri leta ali manj) z možnostjo naknadne ponovne priglasitve njihovega podaljšanja.

(29) Če ukrep državne pomoči ali pogoji, ki zanj veljajo, vključno z načinom financiranja, kadar je ta njegov sestavni del, neizogibno povzročajo kršitev prava Unije, pomoči ni mogoče razglasiti za združljivo z notranjim trgom (34). Tako mora biti denimo na področju energetike vsaka dajatev, ki je namenjena financiranju ukrepa državne pomoči, skladna zlasti s členoma 30 in 110 Pogodbe (35).

3.2 Splošne določbe o združljivosti

3.2.1 Prispevek k cilju skupnega interesa

3.2.1.1 Splošni pogoji

(30) Splošni cilj okoljske pomoči je zvišati raven varstva okolja v primerjavi z ravnjo, ki bi bila dosežena brez pomoči. S strategijo Evropa 2020 so bili zlasti določeni splošni in posamični cilji za trajnostno rast, da se spodbudi prehod na konkurenčno nizkoogljično gospodarstvo, gospodarno z viri. Za nizkoogljično gospodarstvo s pomembnim deležem spremenljive energije iz obnovljivih virov je potrebna prilagoditev energetskega sistema in zlasti znatne naložbe v energetska omrežja (36). Glavni cilj pomoči v energetskem sektorju je zagotoviti konkurenčen, trajnosten in zanesljiv energetski sistem na dobro delujočem trgu Unije z energijo (37).

(31) Države članice, ki nameravajo dodeliti okoljsko ali energetsko pomoč, bodo morale natančno opredeliti zastavljeni cilj in pojasniti, kako naj bi ukrep prispeval k temu cilju. Pri uvedbi ukrepa, ki se sofinancira iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov, lahko države članice pri navajanju zastavljenih okoljskih ali energetskih ciljev uporabijo utemeljitve v ustreznih operativnih programih.

(32) Okoljske študije lahko prispevajo k doseganju skupnega cilja, kadar so neposredno povezane z naložbami, upravičenimi v skladu s temi smernicami, tudi če se na podlagi ugotovitev pripravljalne študije obravnavana naložba ne izvede.

3.2.1.2 Dodatni pogoji za pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično

(33) Država članica lahko za dokazovanje, da pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično, zvišuje raven varstva okolja, kolikor je to mogoče kvantitativno opredeliti, uporabi različne kazalnike, zlasti: (a) tehnologije za zmanjševanje emisij: količina toplogrednih plinov ali onesnaževal, ki se trajno ne izpuščajo v ozračje (kar pomeni manjši prispevek emisij iz fosilnih goriv); (b) obstoječi standardi Unije: absolutna vrednost in relativni obseg zvišanja ravni varstva okolja, ki presega standard, tj. zmanjšanje onesnaževanja, ki brez državne pomoči ne bi bilo doseženo; (c) prihodnji standardi Unije: hitrejša uvedba prihodnjih standardov, tj. predčasno zmanjšanje onesnaževanja.

3.2.2 Potreba po posredovanju države

3.2.2.1 Splošni pogoji

(34) Čeprav na splošno velja, da konkurenčni trgi zagotavljajo učinkovite rezultate glede cen, proizvodnje in rabe virov, se lahko v primeru nedelovanja trga (38) s posredovanjem države poveča učinkovitost delovanja trgov. Z ukrepi državne pomoči je pod nekaterimi pogoji mogoče odpraviti nedelovanje trga in s tem prispevati k doseganju skupnega cilja, kadar trg sam ne more doseči učinkovitega rezultata. Pri oceni, ali je državna pomoč učinkovita za doseganje cilja, je najprej treba proučiti in opredeliti težavo, ki jo je treba obravnavati. Državna pomoč mora biti usmerjena v primere, ko lahko pomoč zagotovi pomembno izboljšavo, ki je trg sam ne more doseči.

(35) Za določitev smernic, ki zagotavljajo, da bo z ukrepi pomoči skupni cilj dosežen, morajo države članice opredeliti nedelovanje trga, ki ovira višjo raven varstva okolja ali dobro delujoč, zanesljiv, cenovno dostopen in trajnosten notranji trg z energijo. Oblike nedelovanja trga, ki so povezane z okoljskimi in energetskimi cilji, so lahko različne ali podobne, vendar lahko preprečijo optimalne učinke ter povzročijo neučinkovite rezultate iz naslednjih razlogov: (a) Negativni zunanji učinki: pri ukrepih okoljske pomoči so ti učinki najobičajnejši in so posledica neustrezno določene cene onesnaževanja, kar pomeni, da zadevno podjetje ne krije vseh stroškov onesnaževanja. V tem primeru podjetja, ki delujejo v lastnem interesu, nimajo zadostnih spodbud, da bi pri odločanju o posamezni tehnologiji ali na ravni proizvodnje upoštevala negativne zunanje učinke, ki so posledica proizvodnje. To pomeni, da so stroški proizvodnje, ki jih krije podjetje, nižji od stroškov, ki jih krije družba. Zato podjetja običajno nimajo zadostnih spodbud za znižanje ravni onesnaževanja, ki ga povzročajo, ali za sprejetje posameznih ukrepov za varstvo okolja. (b) Pozitivni zunanji učinki: ker bodo poleg vlagatelja del koristi od naložbe imeli tudi drugi udeleženci na trgu, bodo podjetja vlagala premalo. Pozitivni zunanji učinki se lahko na primer pojavijo pri naložbah v ekoinovacije (39), stabilnost sistema, nove in inovativne tehnologije obnovljivih virov energije ter inovativne ukrepe za uravnoteženje povpraševanja in ponudbe ali pri energetskih infrastrukturah ali ukrepih za zadostnost proizvodnje, od katerih imajo koristi mnoge države članice (ali večje število potrošnikov). (c) Asimetrične informacije: običajno se pojavijo na trgih v primeru neskladnosti med informacijami, ki so na voljo eni strani trga, in informacijami, ki so na voljo drugi strani trga. Takšen položaj lahko na primer nastane, kadar zunanji finančni vlagatelji nimajo informacij glede pričakovanih donosov projekta in tveganj v zvezi s projektom. Pojavijo se lahko tudi pri sodelovanju na področju čezmejne infrastrukture, kjer ima ena stran manj informacij kot druga. Čeprav tveganja ali negotovost sama po sebi ne povzročajo nedelovanja trga, je problem asimetričnih informacij povezan s stopnjo takih tveganj in negotovosti. Oboje je običajno večje pri okoljskih naložbah, za katere je značilno daljše obdobje amortizacije. To lahko povzroči večjo osredotočenost na kratkoročnejše naložbe, ki se lahko zaradi pogojev financiranja za takšne naložbe, zlasti za MSP, še poveča. (d) Neuspešno usklajevanje: prepreči lahko razvoj projekta ali njegovo učinkovito zasnovo zaradi različnih interesov in spodbud vlagateljev (tako imenovanih ločenih spodbud), stroškov sklepanja pogodb, negotovosti glede skupnega rezultata in učinkov omrežja, na primer neprekinjene dobave električne energije. Do neuspešnega usklajevanja lahko na primer pride v odnosu med lastnikom zgradbe in najemnikom glede uporabe energetsko učinkovitih rešitev. Težave z obveščanjem lahko še dodatno zaostrijo probleme pri usklajevanju, zlasti kadar gre za asimetrične informacije. Problemi pri usklajevanju lahko nastanejo tudi zaradi potrebe po doseganju določene kritične mase, preden je zagon projekta tržno privlačen, kar je lahko zlasti pomembno pri (čezmejnih) infrastrukturnih projektih.

(36) Samo nedelovanje trga v določenem kontekstu ni zadosten razlog za posredovanje države. Zlasti so lahko že vzpostavljene druge politike in ukrepi, ki so namenjeni obravnavi ugotovljenih oblik nedelovanja trga. Primeri tega so sektorski predpisi, obvezni standardi glede onesnaževanja, mehanizmi določanja cen, kot je sistem Unije za trgovanje z emisijami, ter davki na ogljikov dioksid. Dodatni ukrepi, vključno z državno pomočjo, so lahko usmerjeni samo na preostalo nedelovanje trga, tj. nedelovanje trga, ki ga navedene druge politike in ukrepi ne obravnavajo. Pomembno je tudi dokazati, na kakšen način državna pomoč krepi druge politike in ukrepe, ki se že izvajajo in so usmerjeni v odpravo istega nedelovanja trga. Zato je potreba po državni pomoči slabše utemeljena, če je v nasprotju z drugimi politikami, ki so namenjene odpravi istega nedelovanja trga.

(37) Komisija bo štela, da je pomoč potrebna, če država članica dokaže, da je pomoč učinkovito usmerjena v (preostalo) nedelovanje trga, ki še ni obravnavano.

3.2.2.2 Dodatni pogoji za pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično

(38) Kljub obstoju nedelovanja trga ter dejstvu, da so ukrepi pomoči načeloma lahko zasnovani tako, da so usmerjeni v učinkovit rezultat na trgu, tako nedelovanje trga ne vpliva nujno na vsa zadevna podjetja v enaki meri. Zato bo Komisija za individualno pomoč, ki jo je treba priglasiti, ocenila specifično potrebo po pomoči v konkretnem primeru. Država članica mora dokazati, da je nedelovanje trga v primeru posamezne dejavnosti, ki ji je namenjena pomoč, še vedno prisotno in da je pomoč učinkovito usmerjena v reševanje zadevnega nedelovanja trga.

(39) Glede na obravnavane določene tržne nepopolnosti bo Komisija upoštevala naslednje dejavnike: (a) ali drugi ukrepi politike, zlasti obstoj okoljskih ali drugih standardov Unije, sistem Unije za trgovanje z emisijami ali okoljski davki, že ustrezno obravnavajo nedelovanje trga; (b) ali je potrebno posredovanje države ob upoštevanju stroškov uvedbe nacionalnih standardov za upravičenca do pomoči ob odsotnosti pomoči v primerjavi s stroški uvedbe navedenih standardov za glavne konkurente upravičenca do pomoči ali njihovo odsotnostjo; (c) v primeru neuspešnega usklajevanja število podjetij, ki morajo sodelovati, različne interese med sodelujočimi strankami in težave pri usklajevanju sodelovanja v praksi, kot so jezikovna vprašanja, občutljivost informacij in neusklajeni standardi.

3.2.3 Ustreznost pomoči

(40) Predlagani ukrep pomoči mora biti ustrezen instrument za obravnavo zadevnega cilja politike. Ukrep pomoči se ne šteje za združljivega z notranjim trgom, če je enak pozitiven prispevek k skupnemu cilju mogoče doseči z drugimi, manj izkrivljajočimi instrumenti politike ali drugimi, manj izkrivljajočimi vrstami instrumentov pomoči.

3.2.3.1 Ustreznost glede na druge instrumente politike

(41) Državna pomoč ni edini instrument politike, ki ga imajo države članice na voljo za spodbujanje višje ravni varstva okolja ali za vzpostavitev dobro delujočega, zanesljivega, cenovno dostopnega in trajnostnega evropskega trga z energijo. Upoštevati je treba, da je navedena cilja morda mogoče doseči z drugimi, ustreznejšimi instrumenti. Najpomembnejša orodja za dosego okoljskih in energetskih ciljev so regulacija in tržni instrumenti. Tudi mehki instrumenti, kot so prostovoljni znaki za okolje in razširjanje okolju prijaznih tehnologij, imajo lahko pomembno vlogo pri doseganju višje ravni varstva okolja.

(42) Različni ukrepi za odpravo enake oblike nedelovanja trga se lahko med seboj izključujejo. To velja v primerih, ko je uveden učinkovit tržni mehanizem, ki je posebej namenjen obravnavi problema zunanjih učinkov. Dodaten podporni ukrep za odpravo enakega nedelovanja trga bi lahko zmanjšal učinkovitost tržnega mehanizma.

(43) Različni ukrepi za odpravo različnih oblik nedelovanja trga so si lahko med seboj tudi nasprotujoči. Ukrep, ki obravnava problem zadostnosti proizvodnje, je treba uravnotežiti z okoljskim ciljem postopne odprave okolju ali gospodarstvu škodljivih subvencij, tudi za fosilna goriva. Podobno lahko ukrep za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov poveča ponudbo spremenljive energije, kar lahko negativno vpliva na zadostnost proizvodnje.

(44) Spoštovanje načela „onesnaževalec plača“ v okoljski zakonodaji načeloma zagotavlja odpravo nedelovanja trga, povezanega z negativnimi zunanjimi učinki. Državna pomoč zato ni ustrezen instrument in je ni mogoče dodeliti, če je bilo upravičencu do pomoči na podlagi obstoječe zakonodaje Unije ali nacionalne zakonodaje mogoče pripisati odgovornost za onesnaževanje (40).

3.2.3.2 Ustreznost glede na različne instrumente pomoči

(45) Okoljski in energetski pomoč se lahko odobri v različnih oblikah. Vendar bi morale države članice zagotoviti, da se pomoč odobri v obliki, ki bo verjetno povzročila najmanjše izkrivljanje trgovine in konkurence. Država članica mora torej dokazati, zakaj so druge potencialno manj izkrivljajoče oblike pomoči, kot so vračljiva predplačila v primerjavi z neposrednimi nepovratnimi sredstvi ali davčni odbitki v primerjavi z nižjo obdavčitvijo, ali oblike pomoči, ki temeljijo na finančnih instrumentih, kot so dolžniški ali lastniški instrumenti (na primer posojila z nižjo obrestno mero ali subvencionirane obrestne mere, državna poroštva ali drugačno zagotavljanje kapitala pod ugodnimi pogoji), manj ustrezne.

(46) Izbira instrumenta pomoči mora biti prilagojena nedelovanju trga, ki se želi z ukrepom pomoči odpraviti. Zlasti kadar so dejanski prihodki negotovi, kot v primeru ukrepov za prihranek energije, je lahko vračljivo predplačilo ustrezen instrument. Za sheme pomoči, v okviru katerih se izvajajo cilji in prednostne naloge operativnih programov, se finančni instrument, izbran v zadevnem programu, načeloma šteje za ustrezen instrument.

(47) V primeru pomoči za tekoče poslovanje mora država članica dokazati, da je pomoč ustrezna za dosego cilja sheme, v katero je usmerjena. Kot dokaz o ustreznosti pomoči lahko država članica vnaprej izračuna znesek pomoči kot fiksen znesek za kritje pričakovanih dodatnih stroškov v zadevnem obdobju, s čimer se podjetja spodbuja, da čim bolj omejijo stroške in sčasoma začnejo poslovati učinkoviteje (41).

(48) Za dokazovanje ustreznosti shem lahko države članice uporabijo tudi rezultate preteklih ocen, kot je opisano v poglavju 4.

3.2.4 Spodbujevalni učinek

3.2.4.1 Splošni pogoji

(49) Okoljska in energetska pomoč lahko veljata za združljivi z notranjim trgom le, če imata spodbujevalni učinek. Do spodbujevalnega učinka pride, kadar pomoč upravičenca spodbudi k spremembi ravnanja, tako da ta zviša raven varstva okolja ali izboljša delovanje zanesljivega, cenovno dostopnega in trajnostnega trga z energijo, pri čemer do takšne spremembe ravnanja brez pomoči ne bi prišlo. Pomoč ne sme subvencionirati stroškov dejavnosti, ki bi jih podjetje imelo v vsakem primeru, in ne sme biti nadomestilo za običajno poslovno tveganje gospodarske dejavnosti.

(50) Komisija meni, da pomoč nima spodbujevalnega učinka za upravičenca, če se je delo na projektu že začelo, preden je upravičenec nacionalnim organom predložil vlogo za pomoč. V takih primerih, ko upravičenec začne izvajati projekt, preden zaprosi za pomoč, se nobena pomoč, dodeljena za ta projekt, ne bo štela za združljivo z notranjim trgom.

(51) Države članice morajo za pomoč uvesti in uporabljati obrazec za zaprosilo za pomoč. V obrazcu je treba navesti vsaj ime prosilca in velikost podjetja, opis projekta, vključno z njegovo lokacijo ter datumom začetka in zaključka, znesek pomoči, ki je potreben za izvedbo projekta, in upravičene stroške. Na obrazcu morajo upravičenci opisati stanje brez pomoči, ki se imenuje obratni hipotetični scenarij ali alternativni scenarij ali projekt. Velika podjetja morajo poleg tega predložiti dokazila v podporo obratnega hipotetičnega scenarija, opisanega na obrazcu.

(52) Organ, ki dodeljuje pomoč, mora ob prejemu obrazca preveriti verodostojnost obratnega hipotetičnega scenarija in potrditi, da ima pomoč zahtevani spodbujevalni učinek. Obratni hipotetični scenarij je verodostojen, če je resničen in se nanaša na dejavnike odločanja, ki prevladujejo v času odločitve upravičenca glede naložbe. Ni nujno, da so izpolnjeni pogoji iz odstavkov (50) in (51), kadar se pomoč dodeli na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb.

Spodbujevalni učinek in prilagajanje na standarde Unije

(53) Komisija meni, da pomoč, dodeljena za prilagajanje prihodnjim standardom Unije, načeloma ima spodbujevalni učinek, tudi kadar je standard že sprejet, vendar še ne velja. Vendar ima v tem primeru pomoč spodbujevalni učinek, če spodbuja izvajanje naložbe že dolgo pred začetkom veljavnosti standarda. Štelo se bo, da ima pomoč, dodeljena za prilagajanje standardom Unije, ki so že sprejeti, vendar še ne veljajo, spodbujevalni učinek, če bo naložba izvedena in zaključena vsaj eno leto pred začetkom veljavnosti standardov Unije.

(54) Z nadaljnjim odstopanjem od točke (53) se lahko šteje, da ima pomoč spodbujevalni učinek, če se dodeli za: (a) nakup novih prevoznih sredstev za cestni in železniški prevoz ter prevoz po celinskih plovnih poteh in pomorski prevoz, ki izpolnjujejo sprejete standarde Unije, če je bil nakup opravljen pred začetkom veljavnosti teh standardov in če se ti standardi, potem ko začnejo veljati, ne uporabljajo za že kupljena prevozna sredstva; ali (b) naknadno opremljanje obstoječih prevoznih sredstev za cestni in železniški prevoz ter prevoz po celinskih plovnih poteh in pomorski prevoz, če standardi Unije na dan začetka obratovanja teh prevoznih sredstev še niso veljali in če se ti standardi, potem ko začnejo veljati, ne uporabljajo za ta prevozna sredstva.

(55) Komisija meni, da pomoč za naložbe, ki upravičencu omogočajo sprejeti ukrepe, ki presegajo veljavne standarde Unije, pozitivno prispeva k okoljskemu ali energetskemu cilju. Da države članice ne bi bile odvrnjene od določitve obveznih nacionalnih standardov, ki so strožji od ustreznih standardov Unije, takšen pozitiven prispevek obstaja ne glede na obstoj obveznih nacionalnih standardov, ki so strožji od standardov Unije. To na primer vključuje ukrepe za izboljšanje kakovosti vode in zraka, ki presegajo obvezne standarde Unije. Takšen pozitiven prispevek obstaja tudi, če je bil v primeru neobstoja standardov Unije sprejet obvezen nacionalni standard.

Spodbujevalni učinek in energetski pregledi

(56) V skladu z Direktivo 2012/27/EU (42) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva o energetski učinkovitosti ali EED), morajo velika podjetja opraviti energetski pregled vsaka štiri leta. Pomoč za energetske preglede za velika podjetja ima torej lahko spodbujevalni učinek le, če se s pomočjo ne krije energetski pregled, ki se zahteva v skladu z direktivo o energijski učinkovitosti. Ker ta obveznost ne velja za MSP, ima državna pomoč, dodeljena MSP za izvajanje energetskega pregleda, lahko spodbujevalni učinek.

(57) Prejšnji odstavek ne posega v oceno spodbujevalnega učinka državne pomoči pri ukrepih glede energijske učinkovitosti, ki so predpisani ali se izvajajo zaradi energetskega pregleda, ali ukrepih, ki izhajajo iz drugih orodij, kot so sistemi upravljanja z energijo in sistemi ravnanja z okoljem.

3.2.4.2 Dodatni pogoji za pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično

(58) Pri ukrepih, ki jih je treba priglasiti posamično, morajo države članice Komisiji v celoti dokazati spodbujevalni učinek pomoči. Morajo predložiti jasne dokaze, da pomoč dejansko vpliva na odločitev za naložbo tako, da se spremeni ravnanje upravičenca, ki vodijo upravičenca za povečanje stopnje varstva okolja ali vodijo k boljšemu delovanju energetskega trga Unije. Država članica mora za celovito oceno predložiti ne le informacije v zvezi s projektom, ki prejme pomoč, ampak tudi celovit opis obratnega hipotetičnega scenarija, po katerem upravičencu nobena država članica ne odobri pomoči.

(59) Koristi novih naložb ali proizvodnih metod običajno niso omejene na njihove neposredne okoljske učinke ali učinke na trg z energijo. Takšne koristi so lahko zlasti proizvodne ugodnosti (43), medtem ko so tveganja povezana zlasti z negotovostjo, ali bodo naložbe tako donosne, kot se pričakuje.

(60) Spodbujevalni učinek se načeloma ugotavlja na podlagi analize obratnih hipotetičnih scenarijev, pri kateri se primerjajo ravni načrtovanih dejavnosti s pomočjo in brez nje. To v bistvu pomeni preverjanje donosnosti projekta brez pomoči, da se oceni, ali dejansko ne dosega dobička, ki bi ga podjetje pridobilo z izvajanjem drugega projekta.

(61) V zvezi s tem se lahko raven donosnosti oceni z uporabo metodologij, ki so ustaljene v zadevni industriji in ki lahko vključujejo metode za ocenjevanje neto sedanje vrednosti projekta (44), notranje stopnje donosa (45) ali povprečnega donosa na vložena sredstva. Donosnost projekta je treba primerjati z običajnimi stopnjami donosa podjetja pri drugih podobnih naložbenih projektih. Če te stopnje niso na voljo, se donosnost projekta primerja s stroški kapitala celotnega podjetja ali stopnjami donosa, ki so običajne v zadevnem sektorju.

(62) Kadar ni znan noben obratni hipotetični scenarij, se lahko spodbujevalni učinek predpostavlja v primeru likvidnostne vrzeli, tj. kadar stroški naložbe presegajo neto sedanjo vrednost pričakovanega poslovnega dobička naložbe na podlagi predhodnega poslovnega načrta.

(63) Države članice so zlasti pozvane, naj se sklicujejo na sodobne, relevantne in verodostojne dokaze, ki na primer vključujejo uradne dokumente upravnega odbora, poročila kreditnega odbora, ocene tveganja, finančna poročila, notranje poslovne načrte, strokovna mnenja in druge študije, povezane z ocenjevanim naložbenim projektom. Dokumenti, ki vsebujejo informacije o napovedih povpraševanja in stroškov ter finančnih napovedih, dokumenti, ki so predloženi odboru za naložbe in ki podrobno opisujejo različne naložbene scenarije, ali dokumenti, ki so predloženi finančnim institucijam, lahko pomagajo pri preverjanju spodbujevalnega učinka.

(64) Za zagotovitev, da je spodbujevalni učinek ugotovljen na objektivni podlagi, lahko Komisija v svoji oceni spodbujevalnega učinka primerja podatke za podjetje s podatki za sektor, v katerem je podjetje dejavno, kar se imenuje primerjalna analiza. Zlasti bi morala država članica po možnosti zagotoviti sektorske podatke, ki dokazujejo, da so obratni hipotetični scenarij podjetja, zahtevana raven donosnosti in pričakovani denarni tokovi razumni.

(65) Komisija lahko ugotovi, da spodbujevalni učinek obstaja, kadar je podjetju v interesu, da izvede projekt s pomočjo, čeprav projekt, ki prejme pomoč, ne dosega običajno zahtevane ravni donosnosti. To bi bilo lahko na primer upravičeno glede na splošnejše koristi, ki niso upoštevane v sami donosnosti projekta. V takšnih okoliščinah je posebej pomembno, da se zagotovijo dokazi v podporo obstoju spodbujevalnega učinka.

(66) Če se podjetje prilagaja nacionalnemu standardu, ki presega standarde Unije ali je bil sprejet v primeru neobstoja standardov Unije, bo Komisija preverila, ali bi bil upravičenec do pomoči bistveno prizadet zaradi višjih stroškov in ne bi bil sposoben kriti stroškov, povezanih s takojšnjim izvajanjem nacionalnih standardov.

(67) Pri naložbah, s katerimi podjetja presegajo najnižje stopnje, ki jih določajo standardi Unije, lahko Komisija vseeno ne ugotovi spodbujevalnega učinka, zlasti če takšne naložbe ustrezajo minimalnim tehničnim standardom, ki so na voljo na trgu.

(68) Če pomoč ne povzroči spremembe ravnanja upravičenca s spodbujanjem dodatnih dejavnosti, ta pomoč nima spodbujevalnega učinka v smislu ravnanja, usmerjenega v varstvo okolja, v Uniji ali krepitve delovanja evropskega trga z energijo. Zato pomoč ne bo odobrena, kadar se zdi, da bi bilo mogoče enake dejavnosti še vedno izvajati brez pomoči.

3.2.5 Sorazmernost pomoči

3.2.5.1 Splošni pogoji

(69) Okoljska in energetska pomoč se štejeta za sorazmerni, če je znesek pomoči na upravičenca omejen na najmanjši potreben znesek za dosego želene ravni varstva okolja ali energetskega cilja.

(70) Splošno pravilo je, da se pomoč šteje za omejeno na najmanjšo potrebno, če znesek pomoči ustreza neto dodatnim stroškom, potrebnim za izpolnitev cilja, glede na obratni hipotetični scenarij brez pomoči. Neto dodatni stroški so določeni na podlagi razlike med gospodarskimi koristmi in stroški (vključno z naložbami in poslovanjem) projekta, ki prejme pomoč, ter koristmi in stroški alternativnega naložbenega projekta, ki bi ga družba izvajala, če pomoči ne bi prejela, tj. obratni hipotetični scenarij.

(71) Vendar je včasih težko v celoti upoštevati vse gospodarske koristi, ki jih podjetje pridobi od dodatne naložbe (46). Zato se lahko za ukrepe, ki niso predmet posamezne ocene, uporabi poenostavljena metoda, ki se osredotoča na izračun dodatnih naložbenih stroškov in ne upošteva koristi in stroškov poslovanja. Ukrepi, ki niso predmet posamezne presoje, se bodo šteli za sorazmerne, če znesek pomoči ne presega največje intenzivnosti pomoči, ki je določen odstotek upravičenih stroškov, kot je določeno v odstavkih od (72) do (76). Te najvišje intenzivnosti pomoči se uporabljajo tudi kot omejitev pomoči, ki se zagotavlja za ukrepe, ki jih je treba priglasiti.

Upravičeni stroški

(72) Upravičeni stroški za okoljsko pomoč so dodatni stroški naložbe v opredmetena in/ali neopredmetena sredstva, ki so neposredno povezani z doseganjem skupnega cilja.

(73) Upravičeni stroški so določeni na naslednji način: (a) kadar je mogoče stroške doseganja cilja skupnega interesa določiti v skupnih naložbenih stroških kot ločeno naložbo, na primer, ker je zeleni element zlahka določljiva „dodatna komponenta“ že obstoječe zmogljivosti, stroški ločene naložbe pomenijo upravičene stroške (47); (b) v vseh drugih primerih so upravičeni stroški dodatni stroški naložb, določeni s primerjavo naložbe, za katero se prejme pomoč, in obratnih hipotetičnih razmer brez državne pomoči. Načeloma se je mogoče sklicevati na stroške tehnično primerljive naložbe (48), ki bi bila verodostojno izvedena brez pomoči (49) in ki ne dosega cilja skupnega interesa ali ta cilj dosega le v manjšem obsegu.

(74) Priloga 2 vsebuje seznam ustreznih obratnih hipotetičnih scenarijev ali izračunov upravičenih stroškov, ki odražajo obratni hipotetični scenarij, ki bi se moral uporabiti v podobnih primerih. Komisija lahko sprejme alternativne obratne hipotetične scenarije, če jih država članica ustrezno utemelji.

(75) Pri ukrepih, ki podpirajo integrirane projekte, kot so integrirani ukrepi glede energijske učinkovitosti, ali projekte, povezane z bioplinom, je včasih obratni hipotetični scenarij težko opredeliti. Kadar obratnega hipotetičnega scenarija ni mogoče verodostojno opredeliti, je Komisija pripravljena kot upravičene stroške obravnavati celotne stroške projekta, kar lahko pomeni nižje intenzivnosti pomoči, da se upošteva drugačen izračun upravičenih stroškov.

(76) Pravila, določena v odstavkih (73) do (75), se uporabljajo za gradnjo proizvodnih obratov v energetsko učinkovitih projektov daljinskega ogrevanja ali hlajenja. Pri pomoči za gradnjo omrežja pa se bo uporabljal pristop likvidnostne vrzeli, podobno kot pri ocenjevanju energetske infrastrukture.

Največje intenzivnosti pomoči

(77) Da se zagotovijo predvidljivost in enaki konkurenčni pogoji, Komisija uporablja največje intenzivnosti pomoči za pomoč iz Priloge 1. Te intenzivnosti pomoči odražajo potrebo po državnem posredovanju, ki je na eni strani opredeljeno s pomembnostjo nedelovanja trga in po drugi strani s pričakovano ravnjo izkrivljanja konkurence in trgovine.

(78) Višje intenzivnosti pomoči se lahko dovolijo za nekatere vrste pomoči ali za naložbe na območju, ki prejema podporo, vendar intenzivnost pomoči v nobenem primeru ne sme presegati 100 % upravičenih stroškov. Višje intenzivnosti pomoči se lahko dovolijo v naslednjih primerih: (a) intenzivnost pomoči se lahko poveča za 15 odstotnih točk za energetske in okoljske naložbe na območjih, ki prejemajo pomoč in izpolnjujejo pogoje iz člena 107(3)(a) Pogodbe, ter za 5 odstotnih točk za energetske in okoljske naložbe na območjih, ki prejemajo pomoč in izpolnjujejo pogoje iz člena 107(3)(c) Pogodbe. Komisija ocenjuje, da so ta zvišanja upravičena zaradi različnih ovir, s katerimi se srečujejo ta območja, in ki lahko otežujejo okoljske ali energetske naložbe; (b) intenzivnost pomoči se lahko poveča za 10 odstotnih točk za srednja podjetja in 20 odstotnih točk za mala podjetja. Za mala in srednja podjetja, ki se lahko na eni strani srečujejo s sorazmerno višjimi stroški pri doseganju okoljskih ali energetskih ciljev glede na obseg njihove dejavnosti in na drugi strani s pomanjkljivostmi kapitalskega trga, zaradi katerih morajo kriti take stroške, so lahko upravičene tudi višje intenzivnosti pomoči, ker je tveganje za resno izkrivljanje konkurence in trgovine manjše, če je upravičenec malo ali srednje podjetje; (c) višje intenzivnosti pomoči so lahko v nekaterih pogojih upravičene v primeru ekoinovacij, s katerimi se lahko odpravlja dvojno nedelovanje trga, povezano z večjimi tveganji zaradi inovacij in okoljskim vidikom projekta. To velja zlasti za ukrepe za učinkovito rabo virov. Intenzivnost pomoči se lahko poveča za 10 odstotnih točk, če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (i) ekoinovativno sredstvo ali projekt mora biti nov ali bistveno izboljšan v primerjavi z najsodobnejšimi postopkom v svojem sektorju v Uniji (50); (ii) pričakovana okoljska korist mora biti bistveno večja od izboljšanja, ki je posledica splošnega razvoja najsodobnejšega postopka v primerljivih dejavnostih (51); ter (iii) inovativna narava sredstev ali projektov vsebuje jasno stopnjo tveganja v tehnološkem, tržnem ali finančnem smislu, ki je višja od tveganja, ki se običajno povezuje s primerljivimi neinovativnimi sredstvi ali projekti (52).

(79) Zato bo Komisija štela pomoč za združljivo z notranjim trgom, če so upravičeni stroški pravilno izračunani in so upoštevane največje intenzivnosti pomoči iz Priloge 1.

(80) Kadar je pomoč upravičencu dodeljena v konkurenčnih postopkih zbiranja ponudb na podlagi jasnih, preglednih in nediskriminatornih meril, lahko znesek pomoči doseže 100 % upravičenih stroškov (53). Tak postopek zbiranja ponudb mora biti nediskriminatoren in mora omogočati sodelovanje zadostnega števila podjetij. Poleg tega mora biti proračun v zvezi s postopkom zbiranja ponudb omejen v smislu, da vsi upravičenci ne morejo prejeti pomoči. Končno, pomoč mora biti dodeljena na podlagi prve ponudbe, ki jo predloži ponudnik, s čimer se preprečijo nadaljnja pogajanja.

3.2.5.2 Kumulacija pomoči

(81) Pomoč se lahko dodeli hkrati na podlagi več shem pomoči ali kumulira z ad hoc pomočjo, če skupni znesek državne pomoči za posamezno dejavnost ali projekt ne presega zgornjih meja, določenih na podlagi pragov pomoči, opredeljenih v teh smernicah. Sredstva, ki jih zagotavlja Unija in jih na centralni ravni upravlja Komisija ter ki niso neposredno ali posredno pod nadzorom države članice (54), ne pomenijo državne pomoči. Kadar se takšno financiranje Unije kombinira z državno pomočjo, se samo državna pomoč upošteva pri ugotavljanju, ali so bili upoštevani pragovi za priglasitev in najvišje intenzivnosti pomoči, vendar skupni znesek javnega financiranja, odobrenega v zvezi z istimi upravičenimi stroški, ne sme presegati najvišjih stopenj financiranja, določenih v veljavnih predpisih Unije.

(82) Pomoč se ne sme kumulirati s pomočjo de minimis v zvezi z istimi upravičenimi stroški, če bi taka kumulacija povzročila intenzivnost pomoči, ki presega intenzivnost, določeno v teh smernicah.

3.2.5.3 Dodatni pogoji za pomoč za naložbe in pomoč za tekoče poslovanje, ki jo je treba priglasiti posamično

(83) Pri individualni pomoči skladnost z največjimi intenzivnostmi pomoči, določenimi v tem oddelku in v Prilogi 1, ne zadošča za zagotavljanje sorazmernosti. Zadevne največje intenzivnosti pomoči se uporabljajo kot zgornja meja za individualno pomoč (55).

(84) Splošno pravilo je, da se pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično, šteje za omejeno na najmanjšo potrebno, če znesek pomoči ustreza neto dodatnim stroškom naložbe, za katero se prejme pomoč, glede na obratni hipotetični scenarij brez pomoči. Vse ustrezne stroške in koristi je treba upoštevati v celotnem obdobju trajanja projekta.

(85) Če nobenega drugega posebnega projekta ni mogoče opredeliti kot obratni hipotetični scenarij, bo Komisija preverila, ali znesek pomoči presega najmanjšega potrebnega, da bi bil projekt, za katerega se prejme pomoč, dovolj donosen, na primer, ali se s pomočjo poveča njegova notranja stopnja donosa nad običajnimi stopnjami donosa, ki jih uporablja zadevno podjetje v drugih podobnih naložbenih projektih. Kadar to merilo uspešnosti ni na voljo, se lahko za ta namen uporabijo stroški kapitala podjetja kot celote ali stopnje donosa, ki so običajne v zadevnem sektorju.

(86) Država članica mora zagotoviti dokaze, da je znesek pomoči omejen na najmanjši potreben. Izračuni, ki se uporabljajo za analizo spodbujevalnega učinka, se lahko uporabljajo tudi pri ocenjevanju, ali je pomoč sorazmerna. Država članica mora dokazati sorazmernost na podlagi dokumentacije iz odstavka (63).

(87) Kar zadeva pomoč za tekoče poslovanje, dodeljeno na podlagi konkurenčnega postopka zbiranja ponudb, se šteje, da je individualna pomoč sorazmerna, če so izpolnjeni splošni pogoji.

3.2.6 Izogibanje neupravičenim negativnim učinkom na konkurenco in trgovino

3.2.6.1 Splošne ugotovitve

(88) Da je pomoč združljiva z notranjim trgom, morajo biti negativni učinki ukrepa pomoči v smislu izkrivljanja konkurence in vpliva na trgovino med državami članicami omejeni in manjši od pozitivnih učinkov v smislu prispevka k cilju skupnega interesa.

(89) Komisija opredeljuje dve glavni vrsti morebitnega izkrivljanja, ki ga lahko povzroči pomoč, in sicer izkrivljanje proizvodnih trgov ter učinke na lokacijo. Obe vrsti lahko povzročita neučinkovito alokacijo, ki ovira gospodarsko uspešnost notranjega trga, in težave v zvezi z distribucijo, ki vplivajo na distribucijo gospodarskih dejavnosti po regijah.

(90) Pomoč za okoljske namene po svoji naravi daje prednost okolju prijaznim proizvodom in tehnologijam na račun drugih, ki bolj onesnažujejo, pri čemer ta učinek pomoči načeloma ne bo obravnavan kot neupravičeno izkrivljanje konkurence, ker je neločljivo povezan s samim ciljem pomoči, tj. prehodom na zeleno gospodarstvo. V okviru ocenjevanja možnih negativnih učinkov okoljske pomoči bo Komisija pri ocenjevanju negativnega vpliva na tržni položaj in s tem na dobiček podjetij, ki ne prejmejo pomoči, upoštevala splošen okoljski učinek ukrepa. Pri tem bo Komisija obravnavala zlasti izkrivljajoče učinke na konkurente, katerih delovanje je prav tako okolju prijazno, čeprav niso prejeli pomoči. Poleg tega, manjši ko je pričakovani okoljski učinek zadevnega ukrepa, pomembnejše je preverjanje njegovega učinka na tržne deleže in dobičke konkurenčnih podjetij na trgu.

(91) Eden od potencialno škodljivih učinkov državne pomoči za okoljske in energetske cilje je, da preprečuje zagotavljanje učinkovitih rezultatov tržnega mehanizma, ki nagrajuje najučinkovitejše in najbolj inovativne proizvajalce ter izvaja pritisk na najmanj učinkovite proizvajalce, da bi se izboljšali, prestrukturirali ali izstopili iz trga. To lahko povzroči razmere, v katerih zaradi pomoči, dodeljene nekaterim podjetjem, učinkovitejši ali bolj inovativni konkurenti, na primer konkurenti z drugačno ali celo čistejšo tehnologijo, ki bi sicer lahko vstopili na trg in se razširili, tega ne morejo storiti. Dolgoročno lahko poseganje v proces konkurenčnih vstopov in izstopov zavira inovacije in upočasni izboljšanje produktivnosti v celotnem sektorju.

(92) Pomoč ima lahko tudi izkrivljajoče učinke, če okrepi ali ohranja znatno tržno moč upravičenke. Tudi kadar pomoč velike tržne moči ne krepi neposredno, jo lahko krepi posredno, z odvračanjem obstoječih konkurentov od širitve, spodbujanjem njihovega izstopa ali odvračanjem vstopa novih konkurentov.

(93) Razen izkrivljanj na proizvodnih trgih lahko pomoč vpliva tudi na trgovino in izbiro lokacije. Ta izkrivljanja se lahko pojavijo v državah članicah, ko podjetja med seboj konkurirajo na čezmejni ravni ali razmišljajo o različnih lokacijah za naložbe. Pomoč, ki je namenjena ohranjanju gospodarske dejavnosti v eni regiji ali privabljanju dejavnosti iz drugih regij na notranjem trgu, morda neposredno ne povzroči izkrivljanja na proizvodnem trgu, vendar lahko povzroči selitev dejavnosti ali naložb iz ene regije v drugo brez kakršnega koli neto okoljskega vpliva.

Očitni negativni učinki

(94) Načeloma je treba analizirati ukrep pomoči in okoliščine, v katerih se ta ukrep uporabi, da se opredeli obseg, v katerem se ukrep lahko šteje za izkrivljajočega. Vendar v nekaterih primerih negativni učinki očitno presegajo morebitne pozitivne učinke, kar pomeni, da pomoč ne more veljati za združljivo z notranjim trgom.

(95) Komisija določi največje intenzivnosti pomoči, ki predstavljajo osnovno zahtevo za združljivost in katerih cilj je preprečiti uporabo državne pomoči za projekte, pri katerih se razmerje med zneskom pomoči in upravičenimi stroški ocenjuje kot zelo visoko in je še posebej verjetno, da bo izkrivljajoče.

(96) Prav tako se ne šteje za združljivo z notranjim trgom pomoč za okoljske in energetske cilje, ki povzroči le spremembo lokacije gospodarske dejavnosti in ne izboljša obstoječe ravni varstva okolja v državah članicah.

3.2.6.2 Splošni pogoji

(97) Pri oceni negativnih učinkov ukrepa pomoči se Komisija osredotoča na izkrivljanja, ki izhajajo iz predvidljivega učinka, ki ga imata okoljska in energetska pomoč na konkurenco med podjetji na prizadetih proizvodnih trgih in lokacijo gospodarske dejavnosti. Če so ukrepi državne pomoči dobro usmerjeni na nedelovanje trga, ki se poskuša odpraviti, je tveganje, da bo pomoč neupravičeno izkrivljala konkurenco, bolj omejeno.

(98) Če je pomoč sorazmerna in omejena na dodatne naložbene stroške, je negativni učinek pomoči načeloma manjši. Vendar lahko pomoč povzroči spremembo v ravnanju upravičencev, tudi kadar je potrebna in sorazmerna,, kar izkrivlja konkurenco. Podjetje, ki si prizadeva doseči dobiček, bo običajno zvišalo raven varstva okolja nad obvezne zahteve samo, če meni, da bo to imelo za posledico vsaj majhno korist za podjetje.

(99) Da bi bilo izkrivljanj konkurence in trgovine čim manj, bo Komisija poseben poudarek namenila postopku izbire. Če je mogoče, je treba izbirni postopek izvesti na nediskriminatoren, pregleden in odprt način, brez nepotrebne izključitve podjetij, ki lahko konkurirajo s projekti za dosego enakega okoljskega ali energetskega cilja. Izbirni postopek mora pripeljati do izbire upravičencev, ki lahko dosegajo okoljske ali energetske cilje z uporabo najnižjega zneska pomoči ali na najbolj stroškovno učinkovit način.

(100) Komisija bo zlasti ocenila negativne učinke pomoči z obravnavo naslednjih elementov: (a) zmanjšanje ali nadomestilo stroškov proizvodnih enot: če bo nova oprema (56) privedla do manjših stroškov na proizvedeno enoto v primerjavi s stanjem brez pomoči ali če pomoč nadomešča del stroškov poslovanja, bodo upravičenci verjetno povečali svojo prodajo. Večja kot je cenovna elastičnost proizvoda, večje so možnosti, da bo pomoč povzročila izkrivljanje konkurence; (b) nov proizvod: če upravičenci pridobijo nov ali bolj kakovosten proizvod, obstaja verjetnost, da bodo povečali svojo prodajo in morebiti pridobil prednost „prve poteze“.

3.2.6.3 Dodatni pogoji za pomoč, ki jo je treba priglasiti posamično

(101) Država članica mora zagotoviti, da so negativni učinki omejeni, kot je opisano v oddelku 3.2.6.1. Poleg elementov, navedenih v oddelku 3.1.6.2, bo Komisija upoštevala in ocenila, ali posamezna pomoč vodi do: (a) podpiranja neučinkovite proizvodnje in s tem oviranja rasti produktivnosti v sektorju; (b) izkrivljanja dinamičnih spodbud; (c) ustvarjanja ali krepitve tržne moči ali izključevalnih ravnanj; (d) umetnega spreminjanja trgovinskih tokov ali lokacije proizvodnje.

(102) Komisija lahko pri oceni kumulativnega učinka pomoči upošteva načrtovano uvedbo drugih energetskih in okoljskih shem podpore, ki neposredno ali posredno koristijo upravičencu, ne samo priglašene sheme.

(103) Komisija bo ocenila tudi, ali pomoč povzroči, da imajo nekatera območja ugodnejše proizvodne pogoje zlasti zaradi razmeroma nižjih proizvodnih stroškov, ki so posledica pomoči, ali zaradi višjih proizvodnih standardov, doseženih prek pomoči. Zaradi tega se lahko zgodi, da podjetja ostanejo na območjih, ki prejemajo pomoč, ali se na ta območja preselijo ali se trgovinski tokovi preusmerijo na območje, ki prejema pomoč. Komisija bo v svoji analizi individualne pomoči, ki jo je treba priglasiti, ustrezno upoštevala vse dokaze, da je upravičenec pomoči obravnaval tudi druge lokacije.

3.2.7 Preglednost

(104) Države članice morajo zagotoviti objavo naslednjih informacij na izčrpnem spletišču o državni pomoči na nacionalni ali regionalni ravni: celotno besedilo odobrene sheme pomoči ali sklepa o dodelitvi individualne pomoči in njegovih izvedbenih določb ali povezavo do besedila, identiteto posameznih upravičencev, obliko in znesek pomoči, dodeljene posameznemu upravičencu, datum dodelitve, vrsto podjetja (MSP/veliko podjetje), regijo, v kateri se nahaja upravičenec (na ravni NUTS II), in glavni gospodarski sektor, v katerem upravičenec izvaja svoje dejavnosti (na ravni skupine NACE).

(105) Pri shemah v obliki davčne ugodnosti in pomoči v obliki znižanj finančne podpore za električno energijo iz obnovljivih virov je mogoče informacije o zneskih individualne pomoči zagotoviti v naslednjih razponih (v milijonih EUR): [0,5 – 1], [1-2]; [2 – 5], [5 – 10]; [10 – 30] [30 in več].

(106) Te informacije je treba po sprejetju odločbe o dodelitvi pomoči objaviti, jih hraniti najmanj 10 let in jih dati na voljo splošni javnosti brez omejitev (57). Državam članicam ne bo treba predložiti takih informacij pred 1. julijem 2016. Zahteve po objavi podatkov se lahko opusti v zvezi z dodelitvijo individualnih pomoči, ki ne presegajo 500 000 EUR.

3.3 Pomoč za energijo iz obnovljivih virov

3.3.1 Splošni pogoji za naložbe in pomoč za tekoče poslovanje za energijo iz obnovljivih virov

(107) Unija je v okviru strategije EU 2020 določila ambiciozne cilje glede podnebnih sprememb in energetske trajnosti. Več zakonodajnih aktov Unije že podpira doseganje teh ciljev, kot so sistem Unije za trgovanje z emisijami, Direktiva 2009/28/ES (58) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov) in Direktiva 2009/30/ES (59) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o kakovosti goriva). Vendar ni nujno, da njihovo izvajanje vedno povzroči najučinkovitejši rezultat na trgu, zato je lahko v nekaterih pogojih državna pomoč ustrezen instrument, ki prispeva k doseganju ciljev Unije in z njimi povezanih nacionalnih ciljev.

(108) Te smernice se uporabljajo za obdobje do leta 2020. vendar naj bi zagotovile podlago za doseganje ciljev iz okvira za leto 2030. Pričakuje se predvsem, da bodo uveljavljeni obnovljivi viri energije v obdobju med letoma 2020 in 2030 postali omrežno konkurenčni, kar pomeni, da bi bilo treba subvencije in oprostitve bilančne odgovornosti postopno odpraviti. Te smernice so skladne s tem ciljem in bodo omogočile prehod na stroškovno učinkovito dobavo prek tržnih mehanizmov.

(109) Tržni instrumenti, kot je dražba ali konkurenčni postopek zbiranja ponudb, odprt za vse proizvajalce električne energije iz obnovljivih virov energije, ki bi si na ravni EGP konkurirali pod enakimi pogoji, bi običajno morali zagotovili, da so subvencije omejene na najnižjo možno raven s ciljem, da se postopno v celoti odpravijo.

(110) Vendar te smernice glede na različne stopnje tehnološkega razvoja tehnologij na področju energije iz obnovljivih virov državam članicam omogočajo izvajanje tehnološko specifičnih javnih razpisov na podlagi dolgoročnejšega potenciala določene nove in inovativne tehnologije, potrebe po doseganju diverzifikacije, omrežnih omejitev in stabilnosti omrežij ter sistemskih (integracijskih) stroškov.

(111) Vključene so posebne izjeme za naprave določene velikosti, za katere ni mogoče domnevati, da je postopek zbiranja ponudb primeren, ali za obrate v predstavitveni fazi. Vključitev teh naprav ni obvezna.

(112) Glede na presežno zmogljivost na trgu z biogorivi iz živil Komisija pomoči za naložbe v novo in obstoječo zmogljivost za biogoriva iz živil ne bo štela za upravičeno. Kljub temu se pomoč za naložbe lahko dodeli za preoblikovanje obratov na biogoriva iz živil v obrate na napredna biogoriva, da se krijejo stroški takega preoblikovanja. Razen v tem konkretnem primeru se pomoč za naložbe za biogoriva lahko dodeli le za napredna biogoriva.

(113) Čeprav bo pomoč za naložbe v podporo biogoriv iz živil prenehala z začetkom uporabe teh smernic, se lahko pomoč za tekoče poslovanje za biogoriva iz živil odobri le do leta 2020. Taka pomoč se zato lahko dodeli le obratom, ki so začeli delovati pred 31. decembrom 2013, dokler obrat ni v celoti amortiziran, v nobenem primeru pa ne po letu 2020.

(114) Poleg tega bo Komisija štela, da pomoč ne zvišuje ravni varstva okolja, zato se ne more šteti za združljivo z notranjim trgom, če je dodeljena za biogoriva, za katera velja obveznost dobave ali mešanja (60), razen če lahko država članica dokaže, da je pomoč omejena na trajnostna biogoriva, ki so predraga, da bi prišla na trg le na podlagi obveznosti dobave biogoriv ali mešanja z njimi.

(115) Čeprav so pri sistemu EU za trgovanje z emisijami in davkih na CO2 stroški emisij toplogrednih plinov internalizirani, ti stroški verjetno še niso v celoti internalizirani. Državna pomoč lahko zato prispeva k doseganju povezanih, vendar posamičnih, ciljev Unije na področju energije iz obnovljivih virov. Komisija torej predpostavlja, razen če nima dokazov o nasprotnem, da je preostalo nedelovanje trga še vedno prisotno in se lahko odpravi s pomočjo za energijo iz obnovljivih virov.

(116) Da bi se državam članicam omogočilo doseganje njihovih ciljev v skladu s cilji strategije EU 2020, Komisija predpostavlja, da je pomoč ustrezna, njeni izkrivljajoči učinki pa omejeni, če so izpolnjeni vsi drugi pogoji.

(117) V zvezi s pomočjo za proizvodnjo energije v hidroelektrarnah je vpliv lahko dvojen: na eni strani ima pozitiven vpliv v smislu nizkih emisij toplogrednih plinov, na drugi strani pa lahko ima tudi negativen vpliv na vodne sisteme in biotsko raznovrstnost. Zato morajo države članice pri dodeljevanju pomoči za proizvodnjo energije v hidroelektrarnah upoštevati Direktivo 2000/60/ES (61) in zlasti člen 4(7) Direktive, ki določa merila v zvezi z dovoljenji za nova preoblikovanja vodnih teles.

(118) Temeljno načelo zakonodaje Unije na področju odpadkov je hierarhija ravnanja z odpadki, ki določa prednostno razvrstitev načinov ravnanja z odpadki (62). Državna pomoč za energijo iz obnovljivih virov, pri čemer se odpadki, vključno z odpadno toploto, uporabljajo kot gorivo, lahko pozitivno prispeva k varstvu okolja, pod pogojem, da ne zaobide tega načela.

(119) Pomoč za energijo iz obnovljivih virov se lahko dodeli kot pomoč za naložbe ali tekoče poslovanje. Za sheme pomoči za naložbe in posamično priglašeno pomoč za naložbe se uporabljajo pogoji iz oddelka 3.2.

(120) Za sheme pomoči za tekoče poslovanje se bodo uporabljali splošni pogoji iz oddelka 3.2., kakor so bili spremenjeni s posebnimi določbami iz tega oddelka. Za posamično priglašeno pomoč za tekoče poslovanje se uporabljajo pogoji iz oddelka 3.2, pri čemer se po potrebi upoštevajo spremembe, sprejete na podlagi tega oddelka, za sheme pomoči za tekoče poslovanje.

(121) Komisija bo takšne sheme pomoči odobrila največ za obdobje desetih let. Če se ukrep ohrani, ga je treba po koncu tega obdobja ponovno priglasiti. Kar zadeva biogoriva iz živil, se morajo obstoječe in novo priglašene sheme zaključiti do leta 2020.

(122) Unija je določila splošni cilj Unije za delež obnovljivih virov energije v končni porabi energije in ta cilj pretvorila v obvezne nacionalne cilje. Direktiva o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov vključuje mehanizme za sodelovanje (63), da se olajša čezmejna podpora za doseganje nacionalnih ciljev. Sheme pomoči za tekoče poslovanje morajo biti načeloma odprte drugim državam EGP in pogodbenicam Energetske skupnosti, da se omejijo splošni izkrivljajoči učinki. Tako se na najmanjšo možno mero znižajo stroški za države članice, katerih edini cilj je doseči nacionalni cilj glede obnovljivih virov energije, ki je določen v zakonodaji Unije. Vendar države članice morda želijo imeti vzpostavljen mehanizem za sodelovanje, preden dovolijo čezmejno podporo, saj se sicer proizvodnja iz obratov v drugih državah ne bi upoštevala pri njihovem nacionalnem cilju v skladu z direktivo o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov (64). Komisija bo pozitivno obravnavala sheme, ki so odprte drugim državam EGP ali Energetske skupnosti.

(123) Pomoč za električno energijo iz obnovljivih virov bi morala načeloma prispevati k vključevanju električne energije iz obnovljivih virov na trg. Vendar za nekatere majhne obrate to morda ni izvedljivo ali primerno.

3.3.2 Pomoč za tekoče poslovanje za energijo iz obnovljivih virov

3.3.2.1 Pomoč za električno energijo, proizvedeno iz obnovljivih virov

(124) Da bi se spodbudilo vključevanje električne energije iz obnovljivih virov na trg, je pomembno, da upravičenci električno energijo prodajajo neposredno na trgu in da zanje veljajo tržne obveznosti. Od 1. januarja 2016 za vse nove sheme in ukrepe pomoči veljajo naslednji kumulativni pogoji: (a) pomoč se dodeli kot premija poleg tržne cene, pri čemer proizvajalci električno energijo prodajajo neposredno na trgu; (b) upravičenci (65) morajo spoštovati obveznost standardne bilančne odgovornosti, razen če ne obstajajo likvidni enodnevni trgi; ter (c) sprejeti so ukrepi za zagotovitev, da proizvajalci ne bodo imeli nobenega interesa proizvajati električno energijo po negativnih cenah.

(125) Pogoji iz odstavka (124) ne veljajo za obrate z nameščeno zmogljivostjo električne energije manj kot 500 kW ali predstavitvene projekte, razen pri električni energiji, pridobljeni iz vetrne energije, kjer se uporablja nameščena zmogljivost električne energije 3 MW ali 3 proizvodnih enot.

(126) V prehodni fazi v letih 2015 in 2016 je treba pomoč za vsaj 5 % načrtovane nove zmogljivosti proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov dodeliti v konkurenčnem postopku zbiranja ponudb na podlagi jasnih, preglednih in nediskriminatornih meril. Od 1. januarja 2017 se uporabljajo naslednje zahteve: Pomoč se bo dodeljevala v konkurenčnih postopkih zbiranja ponudb na podlagi jasnih, preglednih in nediskriminatornih meril (66), razen če: (a) države članice dokažejo, da bi bil upravičen le en projekt ali lokacija oziroma zelo majhno število projektov ali lokacij; (b) države članice dokažejo, da bi konkurenčen postopek zbiranja ponudb vodil v višje ravni podpore (na primer za preprečevanje strateških ponudb); (c) države članice dokažejo, da bi konkurenčni postopek zbiranja ponudb vodil v nizke stopnje izvedbe projektov (preprečevanje prenizkih ponudb). Če so taki konkurenčni postopki zbiranja ponudb odprti za vse proizvajalce električne energije iz obnovljivih virov na nediskriminatorni podlagi, Komisija predpostavlja, da je pomoč sorazmerna in ne izkrivlja konkurence v obsegu, ki bi bil v nasprotju z notranjim trgom. Postopek zbiranja ponudb je lahko omejen na posamezne tehnologije, če v primeru postopka, odprtega za vse proizvajalce, rezultat ne bi bil optimalen in takega rezultata ne bi bilo mogoče preprečiti z zasnovo postopka, pri čemer se upošteva zlasti naslednje: (a) dolgoročnejši potencial neke nove in inovativne tehnologije; ali (b) potreba po doseganju diverzifikacije; ali (c) omrežne omejitve in stabilnost omrežij; ali (d) sistemski (integracijski) stroški; ali (e) potreba po preprečevanju izkrivljanj na trgu surovin zaradi podpore za biomaso (67).

(127) Pomoč se lahko dodeli brez konkurenčnega postopka zbiranja ponudb, kot je opisano v odstavku (126), za obrate z nameščeno zmogljivostjo električne energije manj kot 1 MW ali demonstracijske projekte, razen za električno energijo, proizvedeno iz vetrne energije, za obrate z inštalirano močjo proizvodnje električne energije do 6 MW ali 6 proizvodnih enot.

(128) Če konkurenčni javni razpis ni bil objavljen, se uporabljajo pogoji odstavkov (124) in (125) ter pogoji za pomoč za tekoče poslovanje za energijo iz obnovljivih virov energije, ki ni električna energija iz odstavka (131).

(129) Pomoč se dodeli le, dokler ni obrat v celoti amortiziran v skladu z običajnimi računovodskimi pravili, pri čemer je treba morebitno predhodno prejeto pomoč za naložbe odšteti od pomoči za tekoče poslovanje.

(130) Ti pogoji ne posegajo v možnost držav članic, da upoštevajo vidike prostorskega načrtovanja, na primer z zahtevanjem gradbenih dovoljenj pred sodelovanjem v postopku zbiranja ponudb ali zahtevanjem naložbenih odločitev v določenem obdobju.

3.3.2.2 Pomoč za energijo iz obnovljivih virov, ki ni električna energija

(131) Za energijo iz obnovljivih virov, ki ni električna energija, se bo pomoč za tekoče poslovanje štela za združljivo z notranjim trgom, če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (a) pomoč na enoto energije ne presega razlike med skupnimi izravnanimi stroški proizvodnje energije z uporabo posamezne tehnologije in tržno ceno zadevne oblike energije; (b) izravnani stroški proizvodnje energije lahko vključujejo običajen donos kapitala. Pomoč za naložbe se pri izračunu izravnanih stroškov proizvodnje energije odšteje od skupnega naložbenega zneska; (c) proizvodni stroški so redno posodabljajo, vsaj enkrat letno; ter (d) pomoč se dodeli le, dokler ni obrat v celoti amortiziran v skladu z običajnimi računovodskimi pravili, s čimer se prepreči, da bi pomoč za tekoče poslovanje na podlagi izravnanih stroškov proizvodnje energije presegla amortizacijo naložbe.

3.3.2.3 Pomoč za obstoječe obrate na biomaso po amortizaciji obrata

(132) Za razliko od večine drugih obnovljivih virov energije biomasa zahteva razmeroma nizke stroške naložbe, vendar vključuje višje stroške poslovanja. Višji stroški poslovanja lahko preprečijo, da bi obrat na biomaso (68) posloval tudi po amortizaciji obrata, ker so lahko stroški poslovanja višji od prihodkov (tržne cene). Na drugi strani lahko obstoječ obrat na biomaso pri poslovanju kot vir surovin namesto biomase uporabi fosilna goriva, če je uporaba fosilnih goriv kot surovine ekonomsko ugodnejša od uporabe biomase. Da bi se v obeh primerih ohranila uporaba biomase, lahko Komisija oceni pomoč za tekoče poslovanje za združljivo z notranjim trgom tudi po amortizaciji obrata.

(133) Komisija bo štela pomoč za tekoče poslovanje za biomaso po amortizaciji obrata za združljivo z notranjim trgom, če država članica dokaže, da so stroški poslovanja, ki jih krije upravičenec po amortizaciji obrata, še vedno višji od tržne cene zadevne energije in če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (a) pomoč se dodeli le na podlagi energije, proizvedene iz obnovljivih virov; (b) ukrep je oblikovan tako, da pokrije razliko med stroški poslovanja, ki jih krije upravičenec, in tržno ceno; ter (c) vzpostavljen je mehanizem za spremljanje, da se preveri, ali so stroški poslovanja še vedno višji od tržne cene energije; mehanizem za spremljanje mora temeljiti na posodobljenih informacijah o proizvodnih stroških in mora biti izveden vsaj enkrat letno.

(134) Komisija bo štela pomoč za tekoče poslovanje za biomaso po amortizaciji obrata za združljivo z notranjim trgom, če država članica dokaže, da je uporaba fosilnih goriv kot surovine neodvisno od tržne cene zadevne energije ekonomsko ugodnejša od uporabe biomase in če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (a) pomoč se dodeli le na podlagi energije, proizvedene iz obnovljivih virov; (b) ukrep je oblikovan tako, da pokrije razliko med stroški poslovanja, ki jih ima upravičenec pri uporabi biomase v primerjavi z uporabo fosilnih goriv; (c) zagotovljeni so verodostojni dokazi, da bi se brez pomoči v istem obratu namesto biomase začela uporabljati fosilna goriva; ter (d) vzpostavljen je mehanizem za spremljanje, da se preveri, ali je uporaba fosilnih goriv ugodnejša od uporabe biomase. Mehanizem za spremljanje mora temeljiti na posodobljenih informacijah o stroških in mora biti izveden vsaj enkrat letno.

3.3.2.4 Pomoč, dodeljena v obliki certifikatov

(135) Države članice lahko dodelijo podporo za obnovljive vire energije z uporabo tržnih mehanizmov, kot so zeleni certifikati. Takšni tržni mehanizmi (69) omogočajo, da vsi proizvajalci energije iz obnovljivih virov posredno uživajo ugodnosti zagotovljenega povpraševanja po taki energiji po ceni, ki je višja od tržne cene za konvencionalno energijo. Cena takšnih zelenih certifikatov ni vnaprej določena, ampak je odvisna od ponudbe in povpraševanja na trgu.

(136) Komisija bo pomoč iz odstavka (135) štela za združljivo z notranjim trgom, če lahko države članice zagotovijo zadostne dokaze, da je takšna podpora (i) bistvena za zagotovitev poslovne vzdržnosti zadevnih virov obnovljive energije, (ii) da v okviru sheme skupna nadomestila sčasoma ne postanejo previsoka za vse tehnologije ali za posamezne manj razširjene tehnologije, če so uvedene različne ravni certifikatov na enoto proizvedene energije, in (iii) da podpora ne odvrača proizvajalcev energije iz obnovljivih virov od prizadevanj za večjo konkurenčnost.

(137) Komisija zlasti meni, da se ne smejo uporabljati različne ravni podpore z uporabo zelenih certifikatov, razen če država članica dokaže potrebo različnih ravneh na podlagi utemeljitev iz odstavka (126). Uporabljajo se pogoji iz odstavkov (124) in (125), kadar je to tehnično izvedljivo. Morebitno predhodno prejeto pomoč za naložbe je treba odšteti od pomoči za tekoče poslovanje.

3.4 Ukrepi glede energijske učinkovitosti, vključno s soproizvodnjo toplote in električne energije ter daljinskim ogrevanjem in hlajenjem

(138) Unija je določila cilj 20 % za prihranek porabe primarne energije Unije do leta 2020. Unija je sprejela zlasti direktivo o energijski učinkovitosti, ki vzpostavlja skupni okvir za spodbujanje energijske učinkovitosti v Uniji ter s katero naj bi se dosegel splošni cilj izpolnitve krovnega cilja Unije za leto 2020 na področju energijske učinkovitosti in pripravila podlaga za nadaljnje izboljšanje energijske učinkovitosti po letu 2020.

3.4.1 Cilj skupnega interesa

(139) Za zagotovitev, da pomoč prispeva k višji ravni varstva okolja, bo pomoč za daljinsko ogrevanje in hlajenje ter soproizvodnjo toplote in električne energije združljiva z notranjim trgom le, če bo dodeljena za naložbe, vključno z nadgradnjami, za soproizvodnjo toplote in električne energije z visokim izkoristkom ter energijsko učinkovito daljinsko ogrevanje in hlajenje. Pri ukrepih, ki so sofinancirani iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov, lahko države članice uporabijo utemeljitve v ustreznih operativnih programih.

(140) Državna pomoč za soproizvodnjo in napravami za daljinsko ogrevanje z uporabo odpadkov, vključno z odpadno toploto, kot je vnos goriva lahko pozitivno prispevajo k varstvu okolja, pod pogojem, da to ne privede do izogiba načela hierarhije ravnanja z odpadki (iz odstavka (118)).

(141) Država članica lahko za dokazovanje, da pomoč zvišuje raven varstva okolja, kolikor je to mogoče kvantitativno opredeliti, uporabi različne kazalnike, zlasti količino prihranjene energije zaradi boljše energijske učinkovitosti in večje energijske produktivnosti ali večje učinkovitosti zaradi manjše porabe energije in manjše uporabe goriva.

3.4.2 Potreba po posredovanju države

(142) Ukrepi za energetsko učinkovitost so usmerjeni v negativne zunanje učinke, kot je navedeno v odstavku (35), in sicer z oblikovanjem posameznih spodbud za dosego okoljskih ciljev za energetsko učinkovitost in zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Poleg splošnih oblik nedelovanja trga, opredeljenih v oddelku 3.2, je ena oblika nedelovanja trga, ki lahko nastane na področju ukrepov glede energijske učinkovitosti, povezana z ukrepi glede energijske učinkovitosti stavb. Pri obnovi stavb koristi od ukrepov glede energijske učinkovitosti običajno nima lastnik stavbe, ki običajno krije stroške obnove, ampak jih ima najemnik. Zato Komisija meni, da je lahko potrebna državna pomoč za spodbujanje naložb v energijsko učinkovitost, da bi se izpolnili cilji direktive o energijski učinkovitosti.

3.4.3 Spodbujevalni učinek

(143) Direktiva o energijski učinkovitosti obvezuje države članice, da dosežejo cilje, vključno na področju energijsko učinkovite obnove stavb in končne porabe energije. Vendar pa direktiva o energetski učinkovitosti ne določa cilje za podjetja glede energetske učinkovitosti in v zvezi s tem ne bo preprečila, da bi imela pomoč na področju energetske učinkovitosti spodbujevalni učinek.

(144) Spodbujevalni učinek pomoči se bo ocenil na podlagi pogojev iz oddelka 3.2.4 teh smernic.

3.4.4 Ustreznost pomoči

(145) Državna pomoč se lahko šteje za ustrezen instrument za financiranje ukrepov glede energijske učinkovitosti, ne glede na obliko, v kateri je dodeljena.

(146) Pri ukrepih glede energijske učinkovitosti se lahko vračljivo predplačilo šteje za ustrezen instrument državne pomoči, zlasti če so prihodki na podlagi ukrepa glede energijske učinkovitosti negotovi.

(147) Pri ocenjevanju državne pomoči, dodeljene zlasti za energijsko učinkovito obnovo stavb, se lahko finančni instrument, ki ga vzpostavijo države članice za financiranje obnove, šteje za ustrezen instrument za odobritev državne pomoči.

3.4.5 Sorazmernost

Pomoč za naložbe za ukrepe glede energijske učinkovitosti

(148) Upravičeni stroški so opredeljeni kot dodatni naložbeni stroški, kot je določeno v odstavku.(73) Pri nekaterih ukrepih glede energijske učinkovitosti je morda obratni hipotetični scenarij težko opredeliti, zlasti pri integriranih projektih. V zvezi s takšnimi projekti je Komisija pripravljena razmisliti o približku za določitev upravičenih stroškov, kakor je opredeljeno v odstavku (75).

(149) Uporabljajo se intenzivnosti pomoči, kakor so opredeljene v Prilogi 1.

Pomoč za tekoče poslovanje za ukrepe glede energijske učinkovitosti (razen pomoči za tekoče poslovanje za soproizvodnjo toplote in električne energije z visokim izkoristkom)

(150) Komisija bo štela pomoč za tekoče poslovanje za ukrepe glede energijske učinkovitosti za sorazmerno le, če bodo izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (a) pomoč je omejena na nadomestilo za neto dodatne proizvodne stroške, ki izhajajo iz naložbe, ob upoštevanju ugodnosti, ki so posledica prihrankov energije (70); pri določanju zneska pomoči za tekoče poslovanje je treba vsako pomoč za naložbe, ki jo zadevno podjetje dobi za novi obrat, odšteti od proizvodnih stroškov; ter (b) trajanje pomoči za tekoče poslovanje je omejeno na pet let.

Pomoč za tekoče poslovanje za soproizvodnjo toplote in električne energije z visokim izkoristkom

(151) Pomoč za tekoče poslovanje obratov za soproizvodnjo z visokim izkoristkom se lahko dodeli na podlagi pogojev, ki veljajo za pomoč za tekoče poslovanje za električno energijo iz obnovljivih virov, kakor je opredeljeno v oddelku 3.3.2.1, in sicer le: (a) podjetjem, ki za javnost proizvajajo električno energijo in toploto, če proizvodni stroški takšne električne energije ali toplote presegajo tržno ceno; (b) za industrijsko uporabo soproizvodnje električne energije in toplote, če je mogoče dokazati, da proizvodni stroški ene količinske enote energije pri uporabi takšne tehnike presegajo tržno ceno ene količinske enote klasične energije.

3.5 Pomoč za učinkovito rabo virov in zlasti pomoč za ravnanje z odpadki

3.5.1 Učinkovita raba virov

(152) Cilj vodilne pobude „Evropa, gospodarna z viri“ iz strategije Evropa 2020 je doseči trajnostno rast z opredelitvijo in ustvarjanjem novih poslovnih priložnosti, med drugim tudi z novimi in inovativnimi načini proizvodnje, poslovnimi modeli in zasnovo proizvodov. Pobuda opredeljuje, kako je mogoče tako rast ločiti od porabe virov in splošnega vpliva na okolje.

(153) Nedelovanja trga iz odstavka (35) so še posebej pomembna za učinkovito rabo virov. Poleg tega nedelovanje trga na tem področju pogosto ni obravnavano v okviru drugih politik in ukrepov, kot je obdavčevanje ali regulacija. V takih primerih je lahko potrebna državna pomoč.

(154) Države članice morajo za posamezne ukrepe dokazati kvantitativno opredeljive koristi na tem področju politike, zlasti v zvezi z obsegom prihranjenih virov ali koristmi zaradi učinkovite rabe virov.

(155) Komisija ob upoštevanju tesnih povezav z novimi inovativnimi načini proizvodnje opozarja, da so lahko ukrepi, ki spodbujajo učinkovito rabo virov, po izpolnitvi ustreznih meril upravičeni do dodatnega bonusa za ekoinovacije iz odstavka (78).

3.5.2 Pomoč za ravnanje z odpadki

(156) Preprečevanje nastajanja, ponovna uporaba in recikliranje odpadkov so v skladu z načelom hierarhije ravnanja z odpadki (iz odstavka (118)) v sedmem okoljskem akcijskem programu Unije opredeljeni kot ena glavnih prednostnih nalog. Države članice morajo pripraviti načrte za ravnanje z odpadki (71), pri čemer bi morale to hierarhijo upoštevati in določiti ukrepe državne pomoči, ki so skladni z izvajanjem teh načrtov. Drugi ključni koncept, na katerem temelji okoljska zakonodaja Unije, je načelo „onesnaževalec plača“, opisano v odstavku (44).

(157) Državne pomoči za ravnanje z odpadki, zlasti za dejavnosti, namenjene preprečevanju, ponovni uporabi in recikliranju odpadkov, lahko pozitivno prispevajo k varstvu okolja, pod pogojem, da to ne privede do izogiba načela iz prejšnjega odstavka. To vključuje ponovno uporabo ali recikliranje vode ali mineralov, ki sicer kot odpadki ne bi bili uporabljeni. Ob upoštevanju načela „onesnaževalec plača“, zlasti podjetja, ki proizvajajo odpadke, ne bi smela biti oproščena stroškov njihove obdelave. Poleg tega ne bi smeli nastati negativni vplivi na normalno delovanje trgov s sekundarnimi materiali.

(158) Komisija bo pomoč za ravnanje z odpadki štela kot pomoč za dosego cilja skupnega interesa v skladu z zgoraj opredeljenimi načeli ravnanja z odpadki, če so izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (a) naložba je namenjena zmanjšanju odpadkov, ki jih proizvedejo druga podjetja, in ne zadeva odpadkov, ki jih proizvede upravičenec do pomoči; (b) pomoč onesnaževalcev posredno ne razrešuje bremena, ki ga morajo nositi v skladu z zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo, saj je treba tako breme šteti za običajne stroške podjetij, ki onesnažujejo; (c) naložba presega najsodobnejši postopek (72), tj. preprečevanje, ponovno uporabo, recikliranje ali predelavo, ali inovativno uporablja klasične tehnologije, zlasti za prehod k vzpostavitvi krožnega gospodarstva, pri katerem se odpadki uporabljajo kot vir; (d) obdelani materiali bi se sicer odstranili ali obdelali na način, ki je do okolja manj prijazen, in (e) učinek naložbe ni zgolj večje povpraševanje po materialih, ki jih je treba reciklirati, brez povečanja zbiranja teh materialov.

(159) Pomoč, ki je v nasprotju s tem, kar je navedeno v odstavku (159)(a), je namenjena upravljanju lastnih odpadkov upravičenca in bo ocenjena na podlagi splošnih meril iz oddelka 3.2, ki se uporabljajo za pomoč za podjetja, ki presegajo standarde Unije ali povečujejo varstvo okolja v odsotnosti standardov Unije v skladu z odstavkom (25)(c).

3.6 Pomoč za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida (CCS)

(160) V Direktivi 2009/31/ES (73) (direktiva o zajemanju in shranjevanju ogljikovega dioksida) ter sporočilu Komisije o prihodnosti zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida v Evropi (74) je navedeno, da je zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida tehnologija, ki lahko prispeva k blažitvi podnebnih sprememb. Pri prehodu na popolnoma nizkoogljično gospodarstvo se lahko s tehnologijo zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida uskladi povpraševanje po fosilnih gorivih s potrebo po zmanjšanju emisij toplogrednih plinov. Zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida lahko trenutno v nekaterih industrijskih sektorjih pomeni edino tehnološko mož