SL Uradni list Evropske unije C 67/47

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zagotavljanju uvoza pomembnih dobrin za EU v okviru obstoječe trgovinske politike in sorodnih politik EU

2014/C 67/08

Poročevalec: g. PEEL

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na plenarnem zasedanju 16. in 17. januarja 2008 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Zagotavljanje uvoza pomembnih dobrin za EU v okviru obstoječe trgovinske politike in sorodnih politik EU.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela dne 25. septembra 2013.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 493. plenarnem zasedanju 16. in 17. oktobra 2013 (seja z dne 16. oktobra) s 105 glasovi za, 1 glasom proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Konkurenčnost EU, pa tudi ohranjanje splošnega življenjskega standarda in kakovosti življenja, je odvisna od varne, redne oskrbe s ključnimi, bistvenimi uvoženimi dobrinami. "Malo gospodarstev je samozadostnih, ko gre za oskrbo s surovinami, in sicer zaradi obsežne količine vhodnih surovin, ki jih potrebuje večina držav", navaja GD TRADE v svojem drugem poročilu (1) in poudarja, da "dejansko obstaja medsebojna odvisnost, ki je neizogibna za vsa gospodarstva". Dostop do teh materialov po ugodnih cenah je ključen za trajnostno delovanje gospodarstva EU in celotne sodobne družbe.

1.1.1 Ti glavni svetovni naravni viri, zlasti kmetijska zemljišča oziroma hrana, voda, energija in nekatere kovine ter ključni materiali, so omejeni, oskrba z njimi pa potencialno vse manjša, po drugi strani pa povpraševanje po njih še nikoli ni bilo tako veliko kot sedaj. Neustrezen odziv na podnebne spremembe bi lahko stanje še dodatno poslabšal. EU se ponaša s sorazmerno ugodnim, blagim podnebjem za pridelovanje hrane, tudi z vidika vodnih virov in kmetijstva, vendar pa ni samozadostna na področju energije, kot tudi ne z vidika zadoščanja potreb po ključnih strateških kovinah in rudninah.

1.2 Zato je ključno, da se EU kar najbolj usmeri v čim večjo racionalizacijo in zagotavljanje učinkovitosti virov, inovacije in nadomestitev virov, zlasti s trajnostno uporabo, ponovno uporabo, recikliranjem energetskih virov in ključnih strateških kovin, rudnin in drugih naravnih virov. Odbor še posebej pozdravlja, da je ta poudarek naveden v evropskem partnerstvu za inovacije in tudi v nedavno revidirani pobudi Komisije za surovine (2). Prav tako mora biti v celoti in dejavno vključena civilna družba, saj imajo deležniki in potrošniki nenazadnje osrednjo in odgovorno vlogo pri zagotavljanju najvišjih stopenj ponovne uporabe in recikliranja ter čim večjega zmanjševanja odpadkov.

1.3 Namen tega mnenja pa je preučiti, kako zagotoviti uvoz pomembnih dobrin s trgovino in s trgovino povezanimi politikami.

1.4 Pristop EU k trajnostni trgovini je bolj napreden od vseh njenih glavnih konkurentov, trajnost pa mora biti bistvenega pomena za vsakršno strategijo EU za zagotavljanje uvoza pomembnih dobrin. Kakor v celoti priznava Komisija, mora biti ta strategija prav tako popolnoma v skladu z razvojnim programom EU, pri tem pa posebej upoštevati države AKP, najmanj razvite države, razvoj splošnega sistema preferencialov (GSP) in GSP+ ter nezaključena pogajanja o sporazumih o gospodarskem partnerstvu.

1.5 Kot je Odbor že večkrat omenil, je ključnega pomena zagotoviti, da se vzajemno uskladijo ohranjanje naravnih virov, boj proti revščini, trajnostna proizvodnja in potrošnja. Treba je oblikovati tudi procese popolne udeležbe z vključitvijo civilne družbe, saj je slednja skupaj s socialnim dialogom ključni dejavnik za zagotavljanje dobrega upravljanja in boj proti korupciji.

1.6 Odbor pozdravlja opredelitev "trajnostnega upravljanja naravnih virov" kot enega od 12 ponazorilnih ciljev v poročilu ZN, ki ga je 30. maja 2013 pripravila skupina uglednih oseb na visoki ravni. Komisija je v zvezi s tem objavila pomembno sporočilo Dostojno življenje za vse (3), ki obravnava to pobudo ZN, da bi povezala napredek na področju razvojnih ciljev tisočletja z rezultati konference Rio+20, z namenom oblikovati nove cilje trajnostnega razvoja od leta 2015 dalje. Kot navaja sporočilo, sta "najzahtevnejša izziva, s katerima se spoprijema svet, […] izkoreninjenje revščine in zagotavljanje trajnostne uspešnosti in blaginje". Oba cilja pa bo veliko teže doseči, če se bo svet spoprijemal z nevarnim pomanjkanjem temeljnih strateških virov.

1.6.1 Sporočilo tudi poudarja, da je "dve tretjini storitev, ki jih zagotavlja narava, vključno z rodovitno zemljo, čisto vodo in zrakom, […] v upadu, podnebne spremembe in izguba biotske raznovrstnosti pa se bližajo meji, katere prekoračitev bi pomenila nepopravljivo škodo za človeško družbo in naravno okolje". Odbor omenja pomemben prispevek sporočila, ob čemer poudarja, da morajo glede na to, da so "številni […] naravni viri v svetu […] dejansko omejeni, […] cilji trajnostnega razvoja vsebovati posamezne cilje za bolj učinkovito uporabo in pravičnejšo porazdelitev teh virov."

1.7 Odbor pozdravlja napredek, ki ga je dosegla pobuda Komisije za surovine. Ne glede na to pa je treba učinkovito upravljanje ključnih svetovnih virov obravnavati najprej na svetovni ravni. Kakor je priznala Komisija, je za zagotovitev trajnostne oskrbe s surovinami potrebno oblikovati usklajen odgovor na evropski ali mednarodni ravni, da se spodbudi boljši mednarodni okvir in tesnejše sodelovanje (4). Trenutno gre za probleme bolj geopolitične kot geološke narave, vendar pa je Odbor razočaran nad odzivom EU, ki se zdi bolj podoben kolažu posameznih pobud kot pa celostni globalni strategiji. Vendar pa Odbor pozdravlja tesno sodelovanje, ki ga je EU vzpostavila z ZDA in Japonsko, ključno partnerstvo iz sporočila Komisije Reševanje izzivov na blagovnih borzah in na področju surovin (5) iz leta 2011, in z državami, navedenimi v revidirani pobudi Komisije za surovine. To upravičeno poudarja pomen sodelovanja s komisijo Afriške unije in z Afriko na splošno.

1.7.1 Odbor spodbuja dejavna prizadevanja diplomacije EU na področju surovin. Predvsem pa meni, da so na svetovni ravni potrebna močnejša, bolj usklajena prizadevanja, najprej v okviru skupine G20 (ki vključuje veliko ključnih "prosilcev" za strateški uvoz), kjer se doslej o vprašanju ni razpravljalo preveč produktivno, vendar pa tudi prek OECD in OZN ter njenih agencij. Zniževanje standardov ne bo pomagalo nikomur.

1.7.2 Glavna pomanjkljivost vsakršnega celostnega globalnega pristopa je pomanjkanje učinkovitih mehanizmov uveljavljanja. Odbor zato priporoča, da se kot del zapoznelega pregleda STO, ki temelji na mednarodnem pravu, doda posebna pristojnost, ki naj zajame energijo in surovine ter njihovo trajnostno uporabo. Večjo pozornost bi bilo treba posvetiti letnemu svetovnemu forumu Konference Združenih narodov o trgovini in razvoju (UNCTAD) o primarnih proizvodih. Ključno vprašanje v zvezi s tem je ranljivost držav v razvoju. Za države, odvisne od primarnih proizvodov, so sektorji primarnih proizvodov pogosto najpomembnejši vir zaslužka in delovnih mest. Vendar pa njihova nezmožnost pretvorbe na primarnih surovinah temelječe rasti v bolj trajnostno, širše zastavljeno gospodarsko rast, z boljšimi nadomestili za revne, postavlja pod vprašaj njihov razvojni model. Ključno pozornost je ob polni vključitvi civilne družbe nujno posvetiti temu, kakšne spremembe potrebujejo politike, institucije in infrastruktura teh držav, da bodo povezale prihodke od primarnih proizvodov z razvojnimi dosežki, vključno z razvojnimi cilji tisočletja in prihodnjimi cilji trajnostnega razvoja.

1.8 Vloga zasebnega sektorja je prav tako ključnega pomena: večinski del pridobivanja rudnin in energije je zdaj tržna transakcija. Pridobivanje in predelava sta izrazito kapitalsko intenzivni in sta močno vezani na velika večnacionalna podjetja. Zato je bistveno, da se temeljne konvencije Mednarodne organizacije dela, smernice OECD za večnacionalna podjetja in posebne smernice OECD za odgovorne dobavne verige (6) v celoti izvajajo in upoštevajo, vključno z dejavnim sodelovanjem socialnih partnerjev. Komisija v dokumentu Globalna Evropa navaja, da je bistveno zagotoviti, da bodo ugodnosti liberalizacije trgovine "dosegle državljane. Medtem ko uresničujemo socialno pravičnost in kohezijo doma, si moramo tudi prizadevati, da svoje vrednote, vključno s socialnimi in okoljskimi standardi ter kulturno raznolikostjo, uveljavimo v svetu." (7)

1.9 Uvoz energentov in surovin EU pomeni tretjino vsega uvoza EU (528 milijard EUR v letu 2010) (8). EU si trenutno prizadeva za odpravo ovir za tovrsten uvoz, kot so prepovedi izvoza, nove omejitve, dodatne izvozne dajatve ali dvojne cene, prek trgovinskih pogajanj (sporazumi o prosti trgovini, sporazumi o gospodarskem partnerstvu, sporazumi o partnerstvu in sodelovanju ter pristopna pogajanja STO), pri čemer je zadnja možnost mehanizem za reševanje sporov.

1.9.1 Vendar pa Odbor izraža veliko zaskrbljenost, da gre za taktične instrumente trgovinske politike, kar ne prispeva k splošni strategiji, ti instrumenti pa tudi ne bi bili uspešni v času krize. Da začnejo mehanizmi za reševanje sporov delovati, je potreben čas, v primerih redkih rudnin pa se je že izkazalo, da se lahko podaljšajo. Pozivamo k jasnemu postopku EU za odzivanje na nujne in krizne razmere, če pomemben uvoz zaradi kakršnegakoli razloga nenadoma ni več na voljo.

1.10 Predvsem v primeru energetskih vprašanj Rusija, Norveška in Alžirija skupaj zagotavljajo 85 % naravnega plina EU in skoraj 50 % surove nafte. Do nedavnega so se veliki proizvajalci energije počasi pridruževali STO, ki kot na pravilih temelječa organizacija poudarja večjo stabilnost in predvidljivost. Odbor zato EU poziva, naj zagrabi priložnost, ki se je pokazala s pridružitvijo Rusije k STO leta 2012, da v pogajanja za nov sporazum o trgovini in naložbah med EU in Rusijo vnese nujno potrebno novo dinamiko ter razvije trdnejši in bolj konstruktiven odnos.

1.10.1 Odbor prav tako Komisijo poziva, naj si čim bolj prizadeva za spodbujanje dokončanja pristopa Kazahstana k STO ter tudi za spodbujanje zagona, ki sta ga pri pogajanjih za pristop k STO nedavno pridobili Alžirija in Azerbajdžan. Nov zagon je prav tako potreben pri pogajanjih za pristop Turčije k EU, saj je Turčija ključno energetsko središče in tranzitna država.

1.11 Odbor Komisijo prav tako poziva, naj si na naslednjem ministrskem srečanju čim bolj prizadeva za zagotovitev predlaganega predčasnega sporazuma STO o olajševanju trgovine in drugih s kmetijstvom povezanih vprašanj, ki jih ni mogoče takoj zajeti v dvostranske sporazume. Glede na brezizhodni položaj pogajanj v Dohi je tudi napredek pri teh prizadevanjih zelo počasen. V primeru, da se ne doseže niti ta omejeni cilj, bi to lahko zelo močno vplivalo na celotno pogajalsko vlogo STO: končni poraz na večstranski ravni bi lahko imel hude posledice za splošno svetovno varnost oskrbe s hrano.

1.12 Odbor močno podpira pobudo Komisije za odgovorno pridobivanje krvavih rudnin (rudnin, ki prihajajo z območij, ki so jih prizadeli spori, in z območij velikega tveganja) in druge možnosti za pomoč z viri bogatim državam v razvoju (in za osredotočanje na) preglednost dobavne verige z rudninami. Ponovno izraža zaskrbljenost nad tem, da se bo zaradi sledljivosti, ki jo je pogosto nemogoče natančno določiti, trgovina "preusmerila" na sosednje države ali pa se bodo podjetja umaknila, namesto da bi se soočila z nezaželenimi obtožbami. Treba bi bilo razmisliti o prostovoljnem pristopu na podlagi smernic OECD za večnacionalna podjetja, hkrati pa spodbujati in polno podpirati pobude, kot je pobuda za preglednost v ekstraktivni industriji (9), ki zajema preglednost plačil. Pri tem je ponovno ključno zagotoviti, da se oblikuje proces popolnega vključevanja, v katerem sodeluje civilna družba.

2. Ključne pomembne dobrine – ozadje

2.1 Pri ustvarjanju eksponentnega povpraševanja po naravnih virih gre za povezanost več dejavnikov. Med njimi so načrtovana rast svetovnega prebivalstva na 9 milijard, hitra industrializacija in urbanizacija, tako da bo prvič v zgodovini več kot polovica svetovnega prebivalstva živela v mestih, do leta 2030 pa bo dodatni 2 milijardi novih pripadnikov srednjega razreda zahtevalo (in si bo tudi lahko privoščilo) veliko večjo raznolikost in izbiro dobrin, ki si jih želijo kupiti. Nobena država si ne more prednostno lastiti teh virov: uporaba mobilnih telefonov po vsem svetu že zdaj eksponentno raste.

2.1.1 Problem pa še otežuje dejstvo, da se veliko ključnih rudnin nahaja na konfliktnih območjih, medtem ko so ključni energetski viri pogosto v državah, kjer so še drugi politični problemi. Zato je bistvenega pomena sprejetje preprečevalnih ukrepov na svetovni ravni, preden povpraševanje prekosi ponudbo ključnih surovin, saj bo sicer porast cen eksponenten, kar pa bi samo po sebi lahko uničujoče vplivalo na takojšnjo razpoložljivost teh materialov (če sploh ne omenimo učinka na revščino) ali pa bi privedlo do vojne in konfliktov.

2.2 Energija

2.2.1 Energija je bistven, strateški dejavnik pri vsakršnem razmisleku o uvozu pomembnih dobrin za EU, saj je osnovni sestavni del ohranjanja tako našega življenjskega standarda kot kakovosti življenja. Vendar pa je mednarodni energetski trg zelo konkurenčen in nestanoviten. Čeprav uvoz zajema 55 % energetske mešanice EU (10), celotna EU uvaža 60 % plina in več kot 80 % nafte (11), hkrati pa se sooča z vedno večjim konkurenčnim povpraševanjem od drugod, zlasti iz hitro rastočih gospodarstev.

2.2.2 Svetovne potrebe po energiji bi se lahko v naslednjih 20 letih povečale za 40 %, razmere pa se lahko še bolj zapletejo zaradi neustreznega odgovora na podnebne spremembe. Varna in zanesljiva oskrba z energijo je ključnega pomena, številne države članice pa imajo zgolj nekaj dobaviteljev energije, zato jih lahko ozka grla in nihanje cen, zlasti plina in nafte, prizadenejo. Diverzifikacija energetske ponudbe je še posebej nujna v treh Baltskih državah.

2.2.3 Energija je področje, za katero si pristojnost delijo EU in države članice, kar pa še otežujejo vprašanja poslovne tajnosti in nacionalna suverenost. Odgovor Komisije je bil dvojen. Prvič, vzpostavlja se mehanizem za izmenjavo informacij, ki naj bi zajel medvladne sporazume na področju energetike med državami članicami in tretjimi državami. To je Odbor pozdravil kot "ustrezen korak k učinkovitemu izvajanju skupne zunanje energetske politike EU" v skladu s strategijo EU Energija 2020, ob tem pa poudaril, da je "izredno pomembno […], da Evropa pri zagotavljanju ustrezne, neprekinjene in zanesljive oskrbe z energijo v bližnji prihodnosti nastopi enotno".

2.2.3.1 Doslej nihče v EU ni imel popolnega pogleda v zvezi s katerim koli posameznim trgovinskim partnerjem, medtem ko ga ti trgovinski partnerji gotovo imajo. Med državami članicami in tretjimi državami obstaja okoli 30 medvladnih sporazumov o nafti, okoli 60 o plinu, manj pa o električni energiji.

2.2.4 Drugi sklop strategije Komisije je njen energetski načrt za leto 2050, ki ga je Odbor prav tako pozdravil. Ta poudarja nujno potrebo po razvoju energetskih strategij po letu 2020 in preučuje vrsto scenarijev, ki vključujejo zelo stroge ukrepe na področju energetske učinkovitosti, oblikovanja cen ogljika, razvoja obnovljivih virov energije, zajemanja ogljikovega dioksida in jedrske energije.

2.2.5 Z vidika zagotavljanja uvoza pomembnih dobrin je Odbor pozval k celoviti zunanji energetski strategiji EU (12) ter k hitri in postopni okrepitvi skupne zunanje politike EU na področju energije (13). Te skrbi ostajajo. Vendar pa je z vidika posebne trgovinske politike bistveno, da se na eni strani opredelijo potencialna ponudba in ozka grla infrastrukture, na drugi strani pa se razširi članstvo STO med našimi ključnimi dobavitelji energije, nenazadnje tudi za spodbujanje večje stabilnosti in predvidljivosti.

2.3 Hrana, zemlja in voda

2.3.1 Drugo ključno področje naravnih virov, ki so vključeni v ohranjanje dostojnega standarda in kakovosti življenja, zajema kmetijska zemljišča, hrano in vodo, ki jih prav tako ogroža nezadosten odgovor na podnebne spremembe.

2.3.2 EU se ne glede na njeno zelo gosto naseljenost in zgolj osmino vseh površin, ki je primerna za poljedelstvo, ponaša z zmernim podnebjem. Vse večja suša grozi večini južnih držav članic, če bi morale uvažati vodo, pa bi jo brez dvoma iz drugih držav EU.

2.3.3 Odbor je že preučil varnost oskrbe s hrano (14), zlasti širši, svetovni problem, ki je eden od ključnih nosilcev za reformo SKP.

2.3.4 EU iz najmanj razvitih držav uvaža več hrane, kot je uvažajo ZDA, Kanada, Japonska in Avstralija skupaj. Čeprav združenje Copa-Cogeca opozarja na negativno trgovino v kmetijstvu, Komisija navaja celotni dobiček v znesku 12,6 milijarde EUR v letu 2012, pri čemer je vključena predelava hrane. Poglavitni del kmetijskega uvoza EU predstavlja soja za krmo, brez slednje pa bi bila pridelava mesa in mleka resno ogrožena (pri tem so pomembne mejne vrednosti za gensko spremenjene organizme). Drugi proizvodi, ki se zgolj v zadostnih količinah proizvajajo drugod, vključujejo nekatere oljnice, sadje, kavo, kakav in čaj.

2.3.5 Ni prave grožnje, da bi bil uvoz v EU omejen, zato so bistvena trgovinska vprašanja na tem področju različni socialni in okoljski standardi, vključno s sledljivostjo, sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi (zdravje) in dobrobitjo živali, ter vprašanja intelektualne lastnine. Za veliko držav v razvoju so kmetijski proizvodi bistveni, če ne glavni del izvoza, za katerega je EU glavno tržišče, vendar mnogi menijo, da je to tržišče neupravičeno ovirano zaradi standardov EU na področju varnosti oskrbe s hrano in drugod.

2.3.6 Kmetijstvo predstavlja ključni del pogajanj STO v Dohi. Pogajanja so se predhodno začela leta 1990, še pred krogom pogajanj v Dohi, vendar se je izkazalo, da so se znašla v brezizhodnem položaju. Odbor je zelo zaskrbljen, da bi morebitni neuspeh pri sklenitvi predčasnega sporazuma o olajševanju trgovine in drugih s kmetijstvom povezanih vprašanjih na naslednjem ministrskem srečanju STO lahko imel zelo resne posledice za STO in še hujše za splošno svetovno varnost oskrbe s hrano.

2.4 Ključne strateške rudnine in surovine

2.4.1 Dostop do ključnih strateških rudnin in surovin je po pomembnosti tretje strateško področje, ko gre za uvoz pomembnih dobrin za EU.

2.4.2 Med te ključne surovine sodijo kovinske in industrijske rudnine, gradbeni materiali in navadne kovine, kot so kobalt, galij, indij in vrsta redkih rudnin. Njihova uporaba na različne načine vpliva na vsakdanje življenje, zlasti ko gre za osebna vozila, letala in naprave IT. Komisija je leta 2011 v sporočilu navedla 14 ključnih "nujno potrebnih surovin", med njimi stopnje recikliranja in nadomestitve, trenutno pa ga posodablja, saj v njem želi zajeti tržne, tehnološke in preostale spremembe. Nekateri ključni sestavni deli bodo seveda že vključeni v številne izdelke, še preden bodo uvoženi v Evropo, spet drugi strateški materiali pa trenutno niso problematični, vendar pa IT in preostala ključna oprema hitro lahko zastara, nato pa je v hipu zavržena.

2.4.3 Po ocenah londonske borze kovin okoli 7 % celotne potrošnje bakra porabi avtomobilski sektor, osebna vozila pa prav tako vsebujejo jeklo, aluminij, platino (60 % celotne porabe), paladij, rodij, svinec, kositer, kobalt in cink. Tudi mobilni telefoni in iPadi vsebujejo baker, srebro, zlato, paladij in platino. Redno menjavanje teh dobrin približno vsaki dve leti je že zelo zaskrbljujoče, vendar pa uporaba v svetu eksponentno narašča, pri čemer se ocenjuje, da zgolj na Kitajskem in v Indiji že uporabljajo okoli 2 milijardi mobilnih telefonov. Ocenjuje se, da je v desetih letih samo kitajski delež v svetovni potrošnji bakra narasel z 12 % na 40 %.

2.4.4 Zaradi tehnološkega razvoja nekatere najbolj ključne, najbolj iskane rudnine jutri pogosto ne bodo več bistvene, temveč bo nenadoma nastalo močno povpraševanje po drugih, tudi redkih rudninah (ki so na primer zdaj ključne sestavine najnovejših mobilnih telefonov). Kitajska, ki ima na primer okoli 97 % vseh redkih rudnin, je uvedla izvozne omejitve tam, kjer še ni mogoče recikliranje ali nadomestitev, toda EU je morala kljub temu, da je Kitajska izgubila prvi sosvet za reševanje sporov STO, začeti drugega.

3. Strateški, trajnostni izziv za EU

3.1 Zagotavljanje strateških surovin je bil skozi zgodovino držav in imperijev ključni cilj zunanje politike, zdaj pa je to tudi cilj velikih podjetij in korporacij. Kot že omenjeno, z vidika oskrbe s surovinami ni samozadostno prav nobeno gospodarstvo.

3.2 Nenehna nevarnost je v nepredvidljivih, kratkoročnih pretresih, pa naj gre za posledice cen ali druge razloge, od nedelujočega prometa ali infrastrukture do namernih blokad, okoljskih ali drugih kriz, kot je bila kriza v Fukušimi. Nedavno (leta 2006 in 2009) so bili primeri precejšnjega pomanjkanja energije zaradi motene oskrbe iz Rusije, v zgodnjih sedemdesetih letih prejšnjega stoletja pa je prišlo do pomanjkanja nafte.

3.2.1 Pri veliko rešitvah, ki jih ima na voljo Komisija, je problem obravnavan dolgoročno. Komisija je tudi priznala, da problem obstaja že vrsto let. Ovire obravnava v okviru svojih trgovinskih pogajanj, in čeprav je Odbor prepričan, da je preskrba vključena v vseh primerih, se zdi, da je malo poudarka na zagotavljanju uvoza pomembnih dobrin v nujnih primerih.

3.3 Pristojnost na tem področju je eden od glavnih izzivov, s katerimi se sooča EU. EU je pristojna za trgovinska vprašanja, vendar v nasprotju z ZDA, posameznimi državami članicami, vojaškimi organizacijami ali celo posameznimi podjetji ne more kopičiti zalog strateških rezerv nafte ali drugih ključnih surovin. Kakor je poudarjeno v revidirani pobudi za surovine, "nobena država članica ni podprla sistema kopičenja surovin kot možnosti politike".

3.3.1 EU lahko uporabi le "mehko" silo. Izziv zanjo mora biti razvoj krovnega strateškega okvira. Na tem področju je EU v dobrem položaju, da prevzame vodstvo na treh ključnih področjih: pri spodbujanju globalnega okvira, spodbujanju trajnosti ter zagotavljanju polnega in dejavnega vključevanja civilne družbe. Glede na to, da so slednja obravnavana v več priporočilih, ni potrebno, da bi navajali argumente tudi tu, Odbor pa pozdravlja, da je Komisija dvakrat (15) poudarila, da trajnostno rudarstvo "lahko prispeva in mora prispevati k trajnostnemu razvoju". Trajnost mora biti ključna pri vsakršni strategiji EU za pridobivanje uvoza pomembnih dobrin.

3.4 Vloga zasebnega sektorja je ključnega pomena: večinski del pridobivanja rudnin je zdaj tržna transakcija. To je jasno razvidno v bolj odprtih delih sveta, vključno z EU, ZDA, Avstralijo, Južno Afriko, Brazilijo in Indijo ter deloma v odnosu do večjih ruskih energetskih podjetij. V zvezi s tem Odbor zlasti pozdravlja zavezanost Združenja industrijskih mineralov v okviru EU, da si dejavno prizadeva za nenehno izboljševanje učinkovitosti na področju gospodarstva, okolja in sociale.

3.4.1 Kakor je navedeno v sporočilu iz leta 2011: "Zagotavljanje oskrbe s surovinami je dejansko naloga podjetij," pri čemer je vloga javnih organov "zagotavljati ustrezne okvirne pogoje, da se podjetjem omogoči izvajanje njihove naloge".

3.5 V nasprotju s tem je na primer centralno plansko gospodarstvo na Kitajskem z večino ekonomskih vzvodov in akterjev pod različnimi stopnjami centraliziranega nadzora. Kitajska ima za zagotavljanje njenih ključnih prihodnjih potreb na področju hrane in živalske krme, vode, rudnin in energije jasnejši, bolj celosten strateški pristop od vseh drugih držav, ta njen pristop pa je zlasti glede Afrike sprožil splošno zaskrbljenost. Kakor je Odbor že poudaril, je "v svojem iskanju novih virov surovin in ciljev za svoje izhodne naložbe […] Kitajska v številnih afriških državah sklenila partnerstva, ki so v prvi vrsti osredotočena na komercialna vlaganja in ne na vlaganja v smislu pomoči za razvoj" (16).

3.5.1 Drugi spet menijo, da je Kitajska sklenila "slabe" kupčije in veliko preveč plačuje za svoje surovine ter da s tem, ko trguje z državami, ki bi drugim povzročale politične težave, pravzaprav povečuje razpoložljivost tovrstnih rudnin.

3.6 Za mnoge države v razvoju, ki niso bogate z viri, je zagotavljanje dostopa do surovin težavno. Tudi z viri bogate države izvoznice morajo izkoreniniti revščino. Od predelave si morajo zagotoviti več dodane vrednosti, vzpostaviti pa morajo tudi delovno partnerstvo z zasebnim sektorjem.

3.6.1 Omenjene so bile bojazni v zvezi s krvavimi rudninami. Ta pobuda EK se nanaša zgolj na konfliktna ali povojna območja, pri čemer se – kot je navedeno – pridobivanje, ravnanje, trgovanje in predelava rudnin povezuje z zlorabo prihodkov, gospodarskimi težavami, političnim konfliktom in ranljivostjo države, kar pa še otežuje zloraba prihodkov vojskujočih se strani, t. i. prekletstvo bogatih virov.

3.6.2 Pobude, kot je pobuda za preglednost v ekstraktivni industriji, je treba spodbujati in polno podpirati, oblikovati pa je treba tudi procese popolne udeležbe z vključitvijo civilne družbe. To in socialni dialog sta ključna dejavnika za zagotavljanje dobrega upravljanja in boj proti korupciji. Nadzorna vloga, ki je bila v nedavnih trgovinskih sporazumih EU vzpostavljena za civilno družbo, je v tem okviru odličen zgled. Vendar pa bi bilo treba ob spoštovanju preglednosti v vseh fazah pogajanj o sporazumih o prosti trgovini, sporazumih o gospodarskem partnerstvu in sporazumih o partnerstvu in sodelovanju pred njihovo sklenitvijo v celoti in dejavno vključiti tudi civilno družbo. Ker ima zasebni sektor ključno vlogo, pa je nujno potreben tudi glas socialnih partnerjev.

4. Trenutna politika Komisije o strateških rudninah in surovinah

4.1 Komisija (GD za podjetništvo) je leta 2008 uvedla pobudo za surovine, ki jo sestavljajo trije stebri, najprej na podlagi enakih konkurenčnih pogojev pri dostopu do virov v tretjih državah, nato s spodbujanjem trajnostne oskrbe iz evropskih virov in nazadnje še prek krepitve učinkovitosti virov in recikliranja.

4.1.1 Slednji so ključnega pomena, vendar niso v povezavi z vsebino tega mnenja. Vendar pa Odbor oporeka temu, da se v EU tako visok odstotek odpadkov iz kovin, ki jih je mogoče reciklirati, izvozi iz EU, čeprav imajo reciklirane odpadne kovine pogosto znatno višjo vrednost in so cenejše od prvotnih surovin, saj s tem učinkovito subvencioniramo Kitajsko.

4.2 V sporočilo Komisije iz leta 2011 je bilo vključeno sprejeto poročilo ad hoc delovne skupine za opredelitev nujno potrebnih surovin. To je Odbor obravnaval v mnenju Reševanje izzivov na blagovnih borzah in na področju surovin (17) , v katerem je preučil tudi vlogo finančnih trgov.

4.2.1 Kot navedeno, je v sporočilu navedenih 14 ključnih nujno potrebnih surovin skupaj s stopnjami recikliranja in nadomestitve. Odbor pozdravlja, da trenutna revizija poteka v polnem posvetovanju z deležniki, čeprav niso bile preučene politične možnosti, ki bi v državah, kot sta ZDA in Združeno kraljestvo, lahko imele možnosti, da se vključijo.

4.2.2 Odbor pozdravlja celotno – zelo temeljito metodo – ki je bila uporabljena. Med drugimi dejavniki metodologija upošteva rudnine (in stranske proizvode), ki so velikega gospodarskega pomena (pri čemer primerja rudnine z zelo različnimi lastnostmi, ki se uporabljajo v številnih sektorjih), rudnine, s katerimi je oskrba zelo tvegana, in rudnine, ki jim primanjkuje takojšnjih nadomestkov. Z uporabo kazalnikov Svetovne banke so države izvora opredeljene kot države s slabim vodenjem ali z visokim tveganjem za prekinitve (od samovoljne uvedbe izvoznih kvot do državljanske vojne) oziroma z nizkimi okoljskimi standardi. Potencialne stopnje za recikliranje so prav tako upoštevane, kot so tudi raven kakovosti rudnine, nestanovitnost cen in stalna geografska razpoložljivost. To podrobno delo je temeljnega pomena.

V Bruslju, 16. oktobra 2013 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) Trgovinska politika EU za surovine, drugo poročilo o dejavnostih, maj 2012.

(2) COM(2008) 699 final in COM(2013) 442 final.

(3) Sporočilo Komisije Dostojno življenje za vse: Izkoreninjenje revščine in zagotavljanje trajnostne prihodnosti sveta, COM(2013) 92 final, 27. februar 2013; UL C 271, 19.9.2013, str. 144–150.

(4) Glej opombo 1.

(5) COM (2011) 25 final.

(6) Smernice OECD o potrebni skrbnosti za odgovorne dobavne verige rudnin z območij, ki so jih prizadeli spori, in območij velikega tveganja: druga izdaja, 2012.

(7) COM(2006) 567, točka 3.1.iii.

(8) Glej opombo 1.

(9) Extractive Industries Transparency Initiative (EITI).

(10) Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Energetski načrt za leto 2050, COM(2011) 885 final, UL C 229, 31.7.2012, str. 126–132.

(11) Sporočilo Komisije COM(2011) 540 final, kakor je povzeto v mnenju Odbora Medvladni sporazumi med državami članicami in tretjimi državami na področju energije, UL C 68, 6.3.2012, str. 65–69.

(12) Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zunanji razsežnosti energetske politike EU, UL C 182, 4.8.2009, str. 8–12.

(13) Mnenje EESO o oskrbi z energijo: kakšno sosedsko politiko potrebujemo, da bi EU zagotovili zanesljivost oskrbe?, UL C 132, 3.5.2011, str. 15–21.

(14) Mnenje EESO o trgovini in zanesljivi preskrbi s hrano, UL C 255, 2.9.2010, str. 1–9.

(15) Glej opombi 2 in 5.

(16) Mnenje EESO: Za dosego celovite evropske mednarodne naložbene politike, UL C 318, 29.10.2011.

(17) UL C 318, 29.10.2011, str. 76–81.