SL Uradni list Evropske unije C 88/41

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe v civilnem dialogu

(2006/C 88/11)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 25. septembra 2003 v skladu s členom 29 poslovnika sklenil, da pripravi mnenje o reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe v civilnem dialogu.

Odbor se je v skladu s členom 19(1) poslovnika odločil, da ustanovi pododbor za pripravo dela na tem področju.

Pododbor je osnutek mnenja sprejel 12. januarja 2006. Poročevalec je bil Jan Olsson.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 424. plenarnem zasedanju 14. in 15. februarja 2006 (seja z dne 14. februarja 2006) s 103 glasovi za, 1 glasom proti in 6 vzdržanimi glasovi.

1. Preambula

1.1 V zadnjih desetih, petnajstih letih se je zanimanje evropskih institucij za dialog s civilno družbo, zlasti z evropsko organizirano civilno družbo, neprestano večalo. Spoznale so, da politika dejansko ne more biti dobra, če ne prisluhne državljanom in če ljudje, na katere se nanašajo odločitve Skupnosti, pri tem ne sodelujejo oziroma se z njimi ne strinjajo.

1.2 Z izkušnjami in strokovnim znanjem predstavnikov civilne družbe, dialogom med njimi ter oblastmi in javnimi institucijami na vseh ravneh, pogajanji ter prizadevanjem za zbliževanje in celo soglasje je možno priti do predlogov, ki so v splošnem interesu. S tem se povečata kakovost in kredibilnost političnih odločitev, saj državljani bolje razumejo in sprejemajo te odločitve.

1.2.1 S tem, ko imajo državljani možnost sodelovati kot posamezniki in na kolektivni ravni pri vodenju javnih zadev s posebnim prispevkom organizirane civilne družbe, participativna demokracija bogati predstavniško demokracijo in tako krepi demokratično legitimnost Evropske unije.

1.3 Ponovno bi bilo treba poudariti, da je Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) zaradi svoje sestave, vloge in nalog, ki so mu bile s pogodbami dodeljene, od samega začetka v celoti vključen v evropsko participativno demokracijo in je njen najstarejši sestavni del.

1.4 „Pravica do soudeleženosti“, ki jo že dolgo zahtevajo civilna družba in organizacije, ki delujejo na evropski ravni, dobiva danes prav poseben pomen. Vprašanja in izzivi, s katerimi se Evropska unija danes srečuje, zahtevajo mobilizacijo vseh ljudi na terenu in njihovih predstavnikov.

1.5 To nujnost so med drugim prepoznali na lizbonskem evropskem svetu 23. in 24. marca 2000 v povezavi z izvajanjem lizbonske strategije (1), ponovno pa je bila poudarjena na evropskem svetu 22. in 23. marca 2005 v povezavi z oživitvijo te strategije (2).

1.6 Komisija je v beli knjigi o evropski upravi iz julija 2001 (3) sodelovanje civilne družbe pri oblikovanju in izvajanju politike Unije hkrati določila kot temeljno načelo dobre uprave in eno glavnih področij ukrepanja za prenovitev metode Skupnosti in izboljšanje demokratičnega delovanja institucij.

1.7 Načelo participativne demokracije je določeno tudi s členom I-47 Pogodbe o Ustavi za Evropo (4). Zato morajo evropske institucije kljub nepredvidljivim zapletom v postopku ratifikacije ustavne pogodbe slediti tej logiki in vzpostaviti pravo participativno demokracijo. Da pa bi slednja lahko ugodila zahtevam moderne evropske uprave, bi bilo treba uvesti instrumente, s pomočjo katerih bi evropski državljani in zlasti organizacije, v katerih delujejo, dobili možnost, da razpravljajo, da se jim prisluhne ter da učinkovito prispevajo in dejansko vplivajo na razvoj Unije in njeno politiko v okviru pravega strukturiranega civilnega dialoga z organizirano civilno družbo.

1.8 EESO si aktivno prizadeva za razvoj participativne demokracije skupaj z drugimi evropskimi institucijami in predstavniškimi organizacijami civilne družbe.

1.8.1 EESO je oktobra 1999 organiziral prvo konvencijo o vlogi in prispevku organizirane civilne družbe za graditev Evrope. Od takrat je objavil več mnenj za nadaljnji razvoj in močnejše strukturiranje dialoga med organizacijami civilne družbe in evropskimi institucijami. (5) (6)

2. Akterji civilnega dialoga na evropski ravni (7)

2.1 Akterji civilnega dialoga na evropski ravni so organizacije, ki predstavljajo posebne in/ali splošne interese državljanov. Zato so evropske organizacije socialnih partnerjev že po svoji naravi del civilnega dialoga. V tem kontekstu je civilni dialog odličen primer izvajanja načela participativne demokracije v praksi. Vendar je treba ponovno poudariti osnovno razliko med socialnim in civilnim dialogom. Evropski socialni dialog je jasno opredeljen, kar zadeva njegove akterje ter njegov namen in postopke, in evropski socialni partnerji imajo skoraj zakonodajno pristojnost (8) Njegova posebnost so posebna pooblastila in pristojnost njegovih akterjev, ki delujejo neodvisno.

2.2 Na evropski ravni imajo te organizacije veliko oblik in nazivov: združenja, zveze, skladi, forumi in mreže so najbolj pogosta imenovanja (9). Pogosto so te različne organizacije uvrščene pod „nevladne organizacije“. S tem izrazom so označene vse samostojne in neprofitne strukture. Precej teh evropskih organizacij deluje tudi na mednarodni ravni.

2.3 Evropske organizacije usklajujejo delo svojih članov in partnerjev v različnih državah članicah in zunaj njih. Poleg tega se vse pogosteje združujejo v evropske mreže, na primer na področju socialnih zadev, okolja, človekovih pravic, razvoja, potrošniške politike in socialne ekonomije.

2.4 Da bi ponazorili obseg evropskih organizacij civilne družbe in način, kako so povezane, je mnenju dodan seznam najpomembnejših organizacij, zvez in mrež z različnih področij civilne družbe na evropski ravni, z izjemo socialno-poklicnih organizacij. V dokumentu je obravnavanih približno dvajset različnih področij.

2.4.1 Iz tega pregleda je razvidno, da postaja evropska organizirana civilna družba vse bolj strukturirana in da je tudi sestava samih organizacij različna: lahko so sestavljene samo iz nacionalnih organizacij (v nekaterih primerih celo iz regionalnih ali lokalnih organizacij) določenega področja; njihove članice so lahko tako evropske kot tudi nacionalne organizacije, lahko so pravne ali fizične osebe z vseh ravni. Povezovanje v mreže navadno poteka na dva načina: mrežo sestavljajo evropske organizacije z določenega področja ali pa so v njej združene nacionalne in evropske organizacije.

2.5 Seveda imajo nekatere evropske organizacije civilne družbe — da ne omenjamo nekaterih nacionalnih organizacij in mrež — izkušnje in strokovno znanje, na podlagi česar lahko sodelujejo pri postopkih posvetovanja v okviru oblikovanja politik Unije. Jasno pa je tudi, da se zaradi pomanjkanja objektivnih meril ocenjevanja reprezentativnost evropskih organizacij civilne družbe — z izjemo organizacij socialnih partnerjev — pogosto postavlja pod vprašaj. Področje združenj velja za razdrobljeno, saj se z njim ukvarja cela vrsta organizacij. Pogosto daje vtis, da preveč predstavlja posebne interese svojih članov namesto splošnega interesa in da je premalo transparentno. Mnogi menijo, da ni sposobno dejansko vplivati na postopek oblikovanja politik in priprave odločitev.

3. Zahteva po reprezentativnosti

3.1 EESO je že večkrat poudaril, da lahko predstavniki civilne družbe samo z jasno določeno reprezentativnostjo učinkovito sodelujejo v postopku oblikovanja politike in priprave odločitev Skupnosti.

3.1.1 Zahteva po reprezentativnosti je hkrati temeljno načelo demokracije in je v skladu z željo, da bi organizacijam civilne družbe omogočili večjo prepoznavnost in vpliv na evropski ravni.

3.1.2 V tej smeri je EESO izdelal merila za reprezentativnost, ki jih je nazadnje objavil v mnenju z dne 20. marca 2002 o beli knjigi o evropski upravi (10). Da bi lahko bila reprezentativna, mora evropska organizacija izpolnjevati naslednjih devet pogojev: — obstajati mora že dalj časa na evropski ravni; — imeti mora neposreden dostop do strokovnega znanja in izkušenj svojih članov; — predstavljati mora splošni interes v skladu z interesi evropske družbe; — sestavljati jo morajo organi, ki na ravni njene države članice zastopajo te interese; — imeti mora organizacije-članice v večini držav članic; — člani organizacije morajo biti odgovorni za svoje delo; — imeti mora pooblastilo za predstavljanje in delovanje na evropski ravni; — biti mora neodvisna in ne sme biti podrejena zunanjim interesom; — biti mora transparentna, zlasti na področju financ in postopkov odločanja.

3.1.3 Vendar je v istem mnenju EESO predlagal, da „je potrebna razprava o teh merilih z institucijami in organizacijami civilne družbe, ki bo podlaga za nadaljnje sodelovanje“.

3.2 Zdi se, da je potrebno jasno razlikovanje med „posvetovanjem“ , ki je teoretično odprto vsem organizacijam z izkušnjami na določenem področju, in „sodelovanjem“ , ki je priložnost za posamezno organizacijo, da uradno in aktivno sodeluje v kolektivnem procesu odločanja v splošnem interesu Unije in njenih državljanov, da bi se izognili morebitnim nesporazumom v zvezi s področjem uporabe meril reprezentativnosti iz tega mnenja. Ta postopek, ki temelji na demokratičnih načelih, omogoča organizacijam civilne družbe učinkovito sodelovanje v oblikovanju politike in priprave sklepov o razvoju in prihodnosti Unije in njene politike. (11)

3.2.1 Čeprav se to razlikovanje dozdeva nekoliko akademsko, je vendarle pomembno: reprezentativnost je predpogoj za sodelovanje, saj zagotavlja legitimnost. V postopku posvetovanja je cilj slišati stališča in zbrati strokovne izkušnje predstavnikov civilne družbe brez vnaprej določenih pogojev. Posvetovanje pa kljub temu ostaja zelo pomemben del civilnega dialoga.

3.3 Komisija je v prej navedeni Beli knjigi o evropski upravi za nekatera področja, kjer je posvetovanje že precej uveljavljeno, predlagala sklepanje partnerskih sporazumov, ki bi presegali minimalne standarde posvetovanja, veljavnih za vse njene službe. Vendar je Komisija za sklenitev teh sporazumov kot pogoj postavila jamstva organizacij civilne družbe glede njihove odprtosti in reprezentativnosti, ni pa se lotila meril, ki naj bi jih pri tem uporabljali.

3.4 V sporočilu z dne 11. decembra 2002 (12) o določitvi splošnih načel in minimalnih standardov za posvetovanje med Komisijo in zainteresiranimi stranmi je navedena razlika med „odprtim“ posvetovanjem s celostnim in neizključujočim pristopom ter „ciljnim“ posvetovanjem, kjer se zainteresirane strani (ciljne skupine) določijo na podlagi „jasnih“ in „preglednih“ izbirnih meril. Vendar tudi ta merila niso določena.

3.4.1 V istem sporočilu je Komisija poudarila tudi pomen, ki ga pripisuje prispevku evropskih predstavniških organizacij, vendar je navajala to, kar je EESO že opravil glede meril reprezentativnosti za izbor organizacij, ki bi sodelovale v civilnem dialogu.

3.5 Pogodba iz Nice je okrepila vlogo Odbora kot privilegiranega posrednika med organizirano civilno družbo in instancami odločanja Unije; povečala je odgovornost Odbora za — organizacijo izmenjave mnenj med predstavniki civilne družbe, ki sledijo različnim motivacijam in jih vodijo razhajajoči se interesi ter — olajšanje strukturiranega in stalnega dialoga med evropskimi organizacijami in mrežami organizirane civilne družbe ter evropskimi institucijami.

3.6 Vendar je treba poudariti, da se to mnenje ne nanaša na: — vsakdanji dialog znotraj posameznega področja med organizacijami civilne družbe ter med njimi in njihovimi sogovorniki v okviru zakonodajnih in izvršnih oblasti Unije, zlasti znotraj Komisije; (13) — evropski socialni dialog ter evropske organizacije socialnih partnerjev, katerih reprezentativnost je jasno opredeljena na podlagi lastnih meril teh organizacij. Isto velja za socialno-poklicne organizacije, ki so vključene v sektorski socialni dialog. So pa te organizacije upravičene do polnopravnega sodelovanja v civilnem dialogu.

3.7 Priprava tega mnenja je povezana predvsem s pojasnitvijo in racionalizacijo odnosov Odbora z evropskimi organizacijami in mrežami civilne družbe. Njegov namen je, da z večjo legitimnostjo teh organizacij in mrež poveča kredibilnost dialoga z organizirano civilno družbo.

3.7.1 To je del želje po okrepljenem in strukturiranem dialogu z evropsko organizirano civilno družbo, ki obenem poteka — na splošni ravni, se pravi o vseh vprašanjih v splošnem interesu, zlasti v povezavi z razvojem in prihodnostjo Evropske unije, ter — v okviru posvetovalne vloge Odbora v zvezi z definicijo in izvajanjem politik Unije.

3.8 To mnenje bi lahko poleg tega: — bilo koristna spodbuda za razmišljanje in referenčna točka za druge institucije, zlasti glede utrjevanja participativne demokracije na evropski ravni in izvajanja pravega evropskega civilnega dialoga; — odprlo področje medinstitucionalnega sodelovanja, vključno z izmenjavo dobrih praks, zlasti s Komisijo in Evropskim parlamentom, ne da bi se Odbor vmešaval v njun način organiziranja dialoga z evropsko organizirano civilno družbo.

3.9 EESO v tem kontekstu poudarja, da ima vzpostavitev sistema akreditiranja organizacij civilne družbe pri evropskih institucijah prednosti in slabosti. Zdi se mu, da to mnenje ni primerno za oceno koristi takšnega sistema. Meni pa, da je to vprašanje tesno povezano z vprašanjem reprezentativnosti in bi ju bilo zato treba vzporedno obravnavati v okviru obširne razprave, v kateri bi sodelovale vse zadevne strani, evropske institucije in organizacije civilne družbe.

4. EESO in evropske organizacije civilne družbe: pragmatičen in odprt pristop

4.1 EESO se zaveda, da samo delno odraža različnost in razvoj t. i. „organizirane civilne družbe“, zato se je lotil pobud in izvedel reforme, da bi zagotovil čim večjo zastopanost organizirane civilne družbe.

4.2 Tako so s strukturami in delom Odbora na različne načine vse bolj povezane tiste evropske organizacije in mreže, ki še niso — vsaj ne neposredno — zastopane v Odboru, čeprav ta povezava ne temelji na merilih za reprezentativnost.

4.2.1 Tako vse tri skupine (14) Odbora priznavajo evropske organizacije in jim dajejo status registrirane organizacije. Načelno imajo člani Odbora neposredne ali posredne stike s temi organizacijami, vendar to ni pogoj.

4.2.2 Na ravni strokovnih skupin (15) so evropske organizacije, ki dejansko prispevajo k pripravi mnenj, pogosto vključene v njihovo delo. Obveščene so o tekočem delu, posredujejo svoje pripombe, predstavljajo jih lahko strokovnjaki in sodelujejo lahko na obravnavah in konferencah, ki se organizirajo.

4.2.3 EESO organizira dogodke (konference, seminarje, obravnave itd.) v zvezi s temami, ki zajemajo več področij, kot na primer nedavno o lizbonski strategiji, trajnostnem razvoju in finančnih perspektivah za obdobje 2007–2013. Omeniti je treba tudi srečanja, namenjena spremljanju dela Evropske konvencije (16) .

4.2.3.1 Sodelujoči iz organizirane civilne družbe so izbrani na pragmatičen način na podlagi predlogov skupin, članov Odbora, strokovnih skupin ali sekretariata. Ti dogodki so načelno odprti za predstavnike organizacij civilne družbe, ki so same izrazile željo po sodelovanju.

4.3 To sodelovanje se je leta 2004 obogatilo z ustanovitvijo povezovalne skupine med EESO in predstavniki glavnih področij evropske organizirane civilne družbe. Trenutno je v njej poleg desetih predstavnikov Odbora (predsednik Odbora ter predsedniki treh skupin in šestih strokovnih skupin) še štirinajst članov iz glavnih organizacij in mrež, ki delujejo na področjih, zastopanih v okviru povezovalne skupine, ne glede na to, ali imajo te organizacije status registrirane organizacije ali ne.

4.3.1 Naloga te povezovalne skupine je zagotavljati na eni strani usklajen pristop Odbora do evropskih organizacij in mrež civilne družbe in na drugi strani spremljanje izvajanja skupno sprejetih pobud.

4.4 Ta študija prikazuje dosedanji pragmatičen pristop Odbora, ki na splošno deluje kot odprt in neizključujoč, hkrati pa postopno oblikuje svoje odnose z evropsko organizirano civilno družbo. V zvezi z dodeljevanjem statusa registrirane organizacije in sektorskim posvetovanjem, ki ga opravljajo strokovne skupine, pa je pristop selektivnejši.

4.5 V zvezi s tem je bilo v končnem poročilu ad hoc skupine za strukturirano sodelovanje z evropskimi organizacijami in mrežami civilne družbe z dne 10. februarja 2004 poudarjeno, da „vprašanje zastopanosti nedvomno zahteva resno obravnavo“, vendar „ne sme ovirati kakršnegakoli napredka“, in predlagalo pristop, „ki vključuje določeno mero previdnosti, hkrati pa zahteva odprtost in pragmatičnost“.

5. Tridimenzionalni postopek za ocenjevanje reprezentativnosti

5.1 Jasno je, da merila, ki jih je EESO objavil v mnenju o beli knjigi o evropski upravi, niso vsa enako jasno izražena. Zato bi bilo nujno natančneje določiti njihov pomen in obseg, da bi postala merljiva in uporabna v praksi.

5.2 V tem kontekstu je po mnenju Odbora potrebna vzpostavitev jasnega, poenotenega in enostavnega postopka ocenjevanja zastopanosti evropskih organizacij civilne družbe ter izogibanje kompleksnim in spornim vprašanjem.

5.3 Ta postopek mora omogočati pregled meril, ki bi bil prilagojen sedanji sestavi in načinu delovanja evropskih organizacij. Temeljiti bo moral tudi na sodelovanju samih organizacij v postopku posameznega ocenjevanja. EESO nikakor ne namerava ovirati avtonomije teh organizacij.

5.4 Zato bi moral postopek temeljiti na naslednjih načelih: — preglednosti; — objektivnosti; — nediskriminaciji; — možnosti preverjanja; — sodelovanju evropskih organizacij.

5.5 Odbor predlaga, da bi postopek zajemal tri merila za ocenjevanje: — določbe statuta organizacije in njihovo uporabo; — zasidranost organizacije v državah članicah; — kvalitativna merila.

5.5.1 Prvi dve merili za ocenjevanje sta jasni in se nanašata na samo sestavo posamezne organizacije. S tem ponujata dobre možnosti za sorazmerno objektivno oceno zastopanosti organizacije ob sočasni ohranitvi dinamike civilne družbe. Tretje merilo je bolj kompleksno.

5.6 EESO meni, da predlagani pristop ni posebno breme ali ovira za zadevno organizacijo, temveč zahteva preglednost njene sestave in načina delovanja. Preglednost je temeljno demokratično načelo v splošnem interesu, ki omogoča različnim interesnim družbenim skupinam, posameznikom in javnim oblastem, da se seznanijo s sestavo in dejavnostjo organizacij in si o tem ustvarijo lastno mnenje.

5.7 Na podlagi teh načel in meril za ocenjevanje bi moral biti Odbor sposoben razviti postopek za ocenjevanje reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe. Ta postopek bi lahko zaživel z vzpostavitvijo posebnega instrumenta za ocenjevanje, in sicer predvsem v sodelovanju s povezovalno skupino z evropskimi organizacijami in mrežami civilne družbe.

6. Statuti in njihova uporaba

6.1 EESO meni, da obstaja neposredna in tesna povezava med merili, ki jih je že predlagal, in statuti evropskih organizacij civilne družbe.

6.2 Načeloma bi morale imeti vse organizacije, ki delujejo na evropski ravni –ne glede na to, ali so pravne osebe ali ne — statut članov (17).

6.3 Glede na merila Odbora (18) in v želji, da bi se začela v celoti uporabljati, bi morali statuti evropskih organizacij določati: — področje delovanja in cilje organizacije; — merila za članstvo; — načine delovanja, ki morajo biti demokratični in transparentni; vključevati morajo dolžnost vodilnih organov, da polagajo račune (accountability) organizacijam članicam; — finančno obvezo pridruženih organizacij; — letno predložitev poročila finančnega revizorja in poročila o delu, ki sta dostopna javnosti.

6.4 Ker ni evropske zakonodaje, vsaka posamična organizacija sama sprejema svoj statut v okviru veljavne nacionalne zakonodaje (19).

6.4.1 Zato bi bilo koristno omeniti, da je Evropska komisija leta 1991 (20) predlagala zakonodajno besedilo za ustanovitev „evropskega združenja“. Namen navedenega besedila je bila vzpostavitev pravne oblike za združenja, ki so že imela člane v več državah članicah po zgledu delniških družb in vzajemnih družb. Materialne določbe v tem predlogu sovpadajo z zgornjim predlogom o vsebini statutov.

6.4.2 Predlog, za katerega se je izrekel EESO (21), je bil blokiran zaradi nasprotovanja nekaterih držav članic in ga je Komisija zdaj celo umaknila. EESO je še vedno prepričan, da je tak statut nujno potreben za potrditev pravice do združevanja, ki je temeljna svoboščina po Listini temeljnih pravic Unije in izraža evropsko državljanstvo. Poleg tega meni, da bi morala načela iz člena I-47 ustavne pogodbe spodbujati k ponovnemu odprtju tega vprašanja.

6.4.3 Zato se Odbor ponovno zavzema za ustanovitev evropskega statuta mednarodnih združenj po zgledu statuta evropskih političnih strank, ki je začel veljati novembra 2003 (22), kar se ujema s predlogi iz tega mnenja.

6.5 Kljub temu pa bi morale organizacije članice z ustreznimi mehanizmi in postopki zagotavljati preverjanje statutarnih določb in njihove uporabe v okviru internih demokratičnih postopkov odločanja posamezne organizacije.

6.6 Da bi zagotovili dejansko transparentnost delovanja evropskih organizacij civilne družbe, bi morali biti ti statuti, letna finančna poročila in poročila o delu ter vse informacije o finančnih obvezah organizacij članic in njihovih virih financiranja javni in po možnosti objavljeni tudi na spletni strani posamezne organizacije.

7. Zasidranost organizacij v državah članicah

7.1 EESO je med drugim predlagal merilo, po katerem mora imeti evropska organizacija v večini držav članic svoje organizacije-članice, ki so priznane kot reprezentativne glede interesov, ki jih zastopajo.

7.2 Za uporabo tega merila v praksi mora biti po mnenju Odbora evropska organizacija zastopana v več kot polovici držav članic Evropske unije, da bi jo lahko šteli kot reprezentativno. Takšna zahteva je nujna, čeprav je položaj postal z nedavno širitvijo Unije bolj zapleten.

7.3 Da bi omogočili oceno te zasidranosti, bi morala vsaka evropska organizacija javno objaviti seznam svojih organizacij-članic, ne glede na to, ali gre za organizacije, ki so neodvisne od zunanjih interesov (pravne osebe) in predstavljajo civilno družbo svojih držav članic, in/ali za evropska združenja takšnih organizacij .

7.4 Težavnejša je ocena, kako je treba presojati status evropske organizacije — ali nacionalnih organizacij, ki so njene članice — kot priznane, reprezentativne organizacije. Takšna ocena bi morala upoštevati oporne točke, ki jih navajamo v nadaljevanju.

7.5 Vodilno načelo bi moralo določati, da morajo za članstvo organizacije — bodisi nacionalne bodisi transnacionalne — v evropski organizaciji veljati ne samo merila članstva, določena s statutom zadevne evropske organizacije, temveč tudi merila, ki jih določa statut same organizacije članice.

7.6 Zato bi morale tudi nacionalne organizacije članice enako kot evropska organizacija, katere članice so, javno razgrniti svoj statut in poročilo o delu, ki odražata strukturo organizacije in način njenega delovanja. Dobro bi bilo tudi poznati, kakor to zahteva Svet Evrope, število posameznih članov, ki so neposredno ali posredno povezani z organizacijo.

8. Kvalitativna merila

8.1 Navedena merila je zaradi njihove narave sorazmerno lahko objektivno ocenjevati. Težavnejša pa je uporaba in ocena kvalitativnih meril, čeprav statut organizacije, zlasti njegovi cilji in načini delovanja ter geografskega obsega ponujajo določene oporne točke za oceno. Kvalitativna merila sicer lahko postanejo nezadostna za oceno reprezentativnosti neke organizacije, zato so bolj instrument za ocenjevanje sposobnosti prispevanja posameznih organizacij.

8.2 V tem kontekstu je treba znova poudariti, da v tem mnenju niso obravnavane organizacije, ki imajo zahtevane izkušnje za sodelovanje v odprtem posvetovanja (glej zgoraj), temveč tiste, ki morajo dejansko formalno sodelovati v postopku oblikovanja politik. S tem je torej upravičena bolj natančna analiza.

8.3 Kvalitativna merila se torej nanašajo na izkušnje organizacije in njeno sposobnost formuliranja interesov državljanov v odnosu do evropskih institucij; s tem sta povezana tudi zaupanje in ugled, ki ga organizacija ima pri teh institucijah in pri drugih delih organizirane civilne družbe v Evropi.

8.4 Zato je treba oceniti sposobnost prispevanja evropske organizacije na podlagi njene kvalitativne reprezentativnosti glede na stopnjo vključenosti v postopek posvetovanja z evropskimi institucijami, ki jo lahko organizacija s svojim delom izkaže.

8.5 Zadevne evropske organizacije morajo zato nujno razgrniti poročilo o svojem delu in vse druge pomembne informacije na pregleden način. Uporabiti bi bilo mogoče tudi „kazalce učinka“, ki se uporabljajo v glavnem v akademskem in raziskovalnem okolju in bi jih bilo treba določiti v sodelovanju z evropskimi organizacijami civilne družbe.

8.6 EESO si bo na tem področju vsekakor prizadeval za transparentno, pragmatično in objektivno ocenjevanje v okviru dinamičnega in odprtega postopka.

V Bruslju, 14. februarja 2006 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) Točka 38 sklepov Evropskega sveta (dok. SN 100/00) določa:

„Unija, države članice, lokalne in regionalne oblasti, socialni partnerji in civilna družba bodo aktivno vključeni v različnih oblikah partnerstev“.

(2) Točka 6 sklepov Evropskega sveta (dok. 7619/05) poudarja:

„Poleg vlad si morajo strategijo prisvojiti in sodelovati pri uresničenju njenih ciljev vsi zadevni akterji – parlamenti, regionalni in lokalni organi, socialni partnerji ter civilna družba“.

(3) KOM(2001) 428 končno z dne 25. julija 2001 - UL C 287 z dne 12. oktobra 2001

(4) Drugi odstavek člena I-47 ustavne pogodbe določa, da „institucije vzdržujejo odprt, pregleden in reden dialog s predstavniškimi organizacijami in civilno družbo“, prvi odstavek pa od institucij zahteva, da dajo „predstavniškim združenjem“ na ustrezen način možnost izražanja in javnega izmenjavanja mnenj glede vseh področij delovanja Unije.

(5) Glej dokumente v zvezi s Prvo konvencijo civilne družbe, organizirane na evropski ravni z dne 15. in 16. oktobra 1999 (CES- 2000-012-FR), in mnenja: Vloga in prispevek organizirane civilne družbe v evropsko izgradnjo, 23. september 1999 (CES 851/1999 - UL C 329 z dne 17. novembra 1999), Komisija in nevladne organizacije – krepitev partnerstva, 13. julij 2000 (CES 811/2000 - UL C 268 z dne 19. septembra 2000), Organizirana civilna družba in evropska uprava – prispevek Odbora k izdelavi bele knjige, 26. april 2001 (CES 535/2001 - UL C 193 z dne 10. julija 2001), Evropska uprava – bela knjiga, 21. marec 2002 (CES 357/2002 – UL C 125 z dne 27. maja 2002).

(6) EESO je organiziral še dve konferenci na to temo: 8. in 9. novembra 2001 o vlogi organizirane civilne družbe v evropski upravi ter 8. in 9. marca 2004 o participativni demokraciji – sedanji položaj in priložnosti, ki jih ponuja evropska ustava.

(7) Za Evropski ekonomsko-socialni odbor poteka civilni dialog v treh oblikah:

v obliki dialoga med evropskimi organizacijami civilne družbe o razvoju in prihodnosti Unije in njene politike;

v obliki rednega strukturiranega dialoga med vsemi temi organizacijami in Unijo ter

v obliki vsakodnevnega dialoga znotraj sektorja med organizacijami civilne družbe in njihovimi sogovorniki v okviru zakonodajne in izvršne oblasti.

(8) Glej člena 137 in 138 Pogodbe.

(9) Evropska komisija je pripravila prostovoljni seznam (podatkovna baza CONECCS) neprofitnih organizacij civilne družbe, ki delujejo na evropski ravni. Na njem je več kot 800 organizacij; med njimi se nekatere uvrščajo v socialno-poklicno kategorijo.

(10) Glej opombo na strani 5.,točka 4.2.5 mnenja (CES 357/2002).

(11) Glej zlasti mnenje Odbora z dne 26. aprila 2001 o organizirani civilni družbi in evropski upravi: prispevek Odbora k pripravi bele knjige (CES 535/2001 – UL C 193 z dne 10. julija 2001 – točka 3.4).

(12) KOM(2002) 704 končno.

(13) Vprašanje reprezentativnosti v tem kontekstu ostaja osrednjega pomena za dodelitev dejanske pravice organizacijam civilne družbe ne samo do tega, da se posvetuje z njimi, temveč tudi do sodelovanja pri oblikovanju sektorskih politik Unije in priprave zadevnih odločitev ter izvajanja in spremljanja teh odločitev. Vendar poudarja nekaj vprašanj, ki so na mnoge načine drugačna inimajo drugačen obseg od vprašanj, obravnavanih v tem mnenju. Temu bo namenjena posebna obravnava, ko bo čas za to.

(14) EESO sestavljajo tri skupine, ki predstavljajo delodajalce (I. skupina), delojemalce (II. skupina) ter druge ekonomske in socialnesektorje organizirane civilne družbe (III. skupina).

(15) EESO ima šest strokovnih skupin, ki obravnavajo vsa področja v pristojnosti EU, kjer imajo posvetovalno vlogo.

(16) V skladu z deklaracijo z zasedanja Evropskega sveta v Laeknu 15. decembra 2001 je prejela Evropska konvencija nalogo vzpostaviti dialog s civilno družbo. To nalogo je opravljal podpredsednik Konvencije Jean-Luc Dehaene, s katerim je EESO organiziral osem informativnih srečanj in dialogov z evropskimi organizacijami in mrežami civilne družbe, kjer so sodelovali člani Konvencije, zlasti njegovega predsedstva. Uspeh tej srečanj je potrdil uspešno sodelovanje med Evropskim parlamentom in Odborom v pripravi in vodenju obravnav organizacij in mrež, ki so bile pred sprejetjem parlamentarnega poročila o ustavni pogodbi, ki ga je parlamentarni odbor za ustavne zadeve sprejel novembra 2004. Na začetku je EESO ob prisotnosti prvega podpredsednika odbora za ustavne zadeve in dveh poročevalcev Evropskega parlamenta organiziral obravnavo predstavnikov vseh zainteresiranih organizacij. Kasneje so bili predstavniki zastopanih mrež povabljeni, da spregovorijo neposredno pred parlamentarnim odborom.

(17) Zdi se, da imajo nekatere velike evropske mreže lastne statute. To na primer velja za socialno platformo evropskih nevladnih organizacij in CONCORD, mrežo nevladnih organizacij, ki delujejo na področju razvoja. Druge pa nimajo lastnega statuta. To vsekakor velja za združenje okoljskih nevladnih organizacij Green 9 in mrežo za človekove pravice, ki združuje nevladne organizacije s področja človekovih pravic.

(18) Glej točko 3.1.2.

(19) Belgijska zakonodaja na primer določa statut mednarodnega združenja neprofitnega združenja (AISBL – Associationinternationale sans but lucratif ).

(20) COM(91) 273/1 in 2

(21) Mnenje CES 642/92 z dne 26. maja 1992 – UL C 223 z dne 31. avgusta 1992

(22) Ul. L 297 z dne 15. novembra 2003