EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 16.12.2021 COM(2021) 815 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju skupnega okvira spremljanja in vrednotenja, vključno z oceno uspešnosti skupne kmetijske politike v obdobju 2014‒2020 {SWD(2021) 387 final}



1.Uvod V tem poročilu je povzeta uspešnost skupne kmetijske politike (v nadaljnjem besedilu: SKP) v obdobju 2014–2020. Ker to poročilo sovpada z odobritvijo SKP za obdobje 2023–2027, bo podlaga za oceno strateških načrtov SKP. Uporabljeno bo tudi za razpravo o prihodnjem razvoju politike, ki bo vključevala tudi izzive in cilje, ki izhajajo iz zelenega dogovora . Poročilo dopolnjuje poročilo iz leta 2018 o skupnem okviru spremljanja in vrednotenja ( COM/2018/790 final ). Poročilo, ki mu je priložen delovni dokument služb Komisije, v katerem so navedena dejstva in podatki, temelji na nizu kazalnikov, vrednotenj in izkušenj, pridobljenih prek skupnega okvira spremljanja in vrednotenja. 2.Izvajanje skupnega okvira spremljanja in vrednotenja 1.1.Kazalniki Kazalniki se uporabljajo za spremljanje izvajanja SKP na ravni EU in držav članic. So podlaga za oceno odgovornosti in učinkovitosti odhodkov EU ter podpirajo vrednotenja. Skupni okvir spremljanja in vrednotenja vključuje več kot 200 kazalnikov in približno 900 podkazalnikov. Evropska komisija na svojem portalu za agroživilske podatke CAP Indicators (Kazalniki SKP) od leta 2018 objavlja preglednice tematskih kazalnikov in kazalnikov okoliščin z dinamičnimi vizualnimi elementi in dostopom do osnovnih podatkov. To vključuje podatke o učinkih in rezultatih v letnih poročilih o izvajanju SKP (ki jih zbirajo države članice) in podatke, s katerimi se z uporabo statističnih podatkov (večinoma Eurostatovih) spremljajo okoliščine, v katerih deluje SKP. Periodičnost podatkov je odvisna od vira. 1.2.Vrednotenja Vrednotenja so glavno orodje za oceno konkretnih rezultatov in učinkov politike. Zagotavljajo dokaze za odločanje ter krepijo preglednost, učenje in odgovornost. Generalni direktorat za kmetijstvo in razvoj podeželja je od leta 2014 do leta 2020 izvedel več kot 20 tematskih vrednotenj različnih vidikov SKP . Vrednotenja so temeljila na pripravljalnem delu (podporne študije), ki so ga opravili neodvisni zunanji izvajalci, in spoznanjih, pridobljenih pri posvetovanjih z več deležniki. Izčrpne informacije za to poročilo so bile zagotovljene tudi z vmesnimi vrednotenji programov razvoja podeželja za obdobje 2014–2020, ki so jih izvedle države članice. Njihova naknadna vrednotenja, ki jih je treba izvesti do leta 2026, bodo prispevala k stalnemu ocenjevanju uspešnosti SKP. 1.3.Izkušnje, pridobljene iz skupnega okvira spremljanja in vrednotenja Skupni okvir spremljanja in vrednotenja je bil leta 2014 razširjen, tako da ne zajema le razvoja podeželja, temveč (prvič) tudi celotno politiko. S tem je bilo poudarjenih več prednosti: ·kazalniki po navadi izčrpno pokrivajo različna področja politike; ·razviti so bili novi kazalniki (npr. o geografskih označbah), ki izhajajo iz stalnega ocenjevanja potreb; ·kakovost podatkov se je izboljšala zaradi večje avtomatizacije in interoperabilnosti, pravočasnega razširjanja in novih preglednic, vključno s funkcijami poizvedovanja in prenosa. Vendar je bilo v okviru tudi nekaj pomanjkljivosti, ki niso bile vse povezane s SKP: ·kazalniki vpliva v zvezi z biotsko raznovrstnostjo (npr. indeks ptic kmetijske krajine) in vodo (npr. odvzem vode) so bili nepopolni in slabe kakovosti zaradi pomanjkanja pravne podlage za zbiranje podatkov ali zanašanja na prostovoljne raziskave; ·težave pri uporabi obstoječih kazalnikov za količinsko opredelitev učinka SKP na blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje;

·majhna pogostost: za nekatere kazalnike so podatki na voljo le vsaka štiri do šest let, med zbiranjem in objavo pa prihaja do zaostankov; ·nizka raven geografske podrobnosti za nekatere kazalnike; ·nezadostno strukturirane in premalo podrobne informacije o izvedbenih odločitvah držav članic, navzkrižni skladnosti (podatki o uporabi na hektar niso na voljo), okoljskih praksah in programu LEADER. Vrednotenja so temeljila na premišljenem in strogem metodološkem pristopu, vključno s kvantitativnimi in kvalitativnimi analizami. Države članice so se morale naučiti, kako pridobiti dokaze, da bi bila politika bolj usmerjena v rezultate. Kljub temu so bili za odhodke za razvoj podeželja določeni le količinsko opredeljeni cilji. Pri večini vrednotenj ni bilo mogoče količinsko opredeliti prispevka SKP h kazalnikom vpliva zaradi omejenih podatkov, časovnega zamika pred uresničitvijo vpliva, zunanjih dejavnikov in težav pri ugotavljanju vzročnosti. 3.Ocena SKP v obdobju 2014–2020 1.4.Trajnostna proizvodnja hrane Dohodki kmetij Med letoma 2013 in 2019 se je povprečni faktorski dohodek na delavca v EU realno povečal za 15 %. To povečanje je bilo zlasti posledica velikega povečanja produktivnosti dela, večinoma zaradi odliva delovne sile iz kmetijskega sektorja. SKP je kot celota prispevala k podpori in stabilizaciji dohodkov kmetij. Tržni ukrepi so pomagali omejiti nestanovitnost domačih cen večine kmetijskih proizvodov in olajšati ponovno zvišanje cen v sektorjih, ki jih je prizadela kriza na trgu. Od leta 2014 je bila nestanovitnost cen v EU nižja kot pri cenah vseh proizvodov na mednarodnem trgu (razen masla in posnetega mleka v prahu v zadnjih letih). Neposredna dohodkovna podpora, ki predstavlja približno 25 % faktorskega dohodka v EU (povprečje v obdobju 2014–2018) in je dosegla več kot 6 milijonov upravičencev (leta 2019), je kmetom omogočila, da so se bolje spopadli z upadom dohodkov zaradi padcev cen kmetijskih proizvodov. Orodja za obvladovanje tveganj lahko kmetom pomagajo ublažiti te padce dohodkov, vendar je imela SKP majhno vlogo pri spodbujanju kmetov k uporabi teh orodij. Porazdelitev podpore SKP 20 % upravičencev do SKP prejme 80 % neposrednih plačil, zaradi česar so se pojavila vprašanja o pravičnosti porazdelitve neposrednih plačil. Vendar to razmerje v bistvu odraža porazdelitev (in v nekaterih državah članicah koncentracijo) lastništva zemljišč; večina velikih upravičencev so družinske kmetije s površino med 20 in 100 hektarjev, ki prejmejo več kot 7 500 EUR. Približno polovica vseh upravičencev so zelo majhne kmetije z manj kot 5 hektarji. SKP za obdobje 2014–2020 je prinesla znatno prerazporeditev neposrednih plačil manjšim kmetom in območjem z naravnimi omejitvami. V obdobju 2017–2019 so se plačila na hektar za kmete v najmanjši kategoriji (ki ustvarijo standardni prihodek, manjši od 8 000 EUR) povečala za 18 % v primerjavi z obdobjem 2011–2013. Neposredna plačila in podpora za razvoj podeželja predstavljajo skoraj 50 % dohodkov kmetov na gorskih območjih, sredstva SKP pa prispevajo k preživetju kmetij na najbolj oddaljenih podeželskih območjih. Kljub temu visoka raven skupne dohodkovne podpore na gorskih območjih ne izravna v celoti razlike v dohodkih v primerjavi z negorskimi območji. Analiza dohodkov in porazdelitve neposrednih plačil glede na dohodek kaže, da obstajajo možnosti za izboljšave pri ciljnem usmerjanju podpore na tiste, ki jo najbolj potrebujejo. V nekaterih primerih ima politika premajhen učinek na zmanjševanje razlik med regijami v državi članici, na postopno zmanjševanje plačil in omejevanje višine plačil na kmetijo. Neposredna plačila, ki jih prejemajo manjše kmetije, so v številnih državah članicah še vedno nižja od povprečnega nacionalnega dohodka ali približno enaka povprečnemu nacionalnemu dohodku. Poleg tega ni dokazov, da so veljavne določbe, s katerimi je podpora namenjena aktivnim kmetom, učinkovite. Včasih so slabi delovni pogoji za sezonske delavce v kmetijstvu privedli do pozivov, naj se plačila SKP pogojujejo s spoštovanjem zakonodaje o delovnih pogojih. Čeprav se je razlika med dohodki v kmetijstvu in povprečno plačo v celotnem gospodarstvu zmanjšala, je še vedno precejšnja. To zmanjšuje privlačnost kmetijstva kot poklica in generacijsko pomladitev. Konkurenčnost in produktivnost SKP je še naprej pomembno prispevala k prehranski varnosti, saj je dosegla povečanje produktivnosti in odpornost trgovinskih trgov. Skupna faktorska produktivnost v kmetijstvu EU se je v obdobju 2013–2019 povečala za 6 % (EU-27). SKP je prispevala k znatnemu povečanju produktivnosti dela (+24 % v obdobju 2013–2020). S povečanjem relativne količine kapitala, ki je na voljo kmetijam, in s tem povečanjem njihove konkurenčnosti je podpora za naložbe v kmetijska gospodarstva posredno pozitivno vplivala na dohodke kmetij. SKP je zagotovila tudi podporo za izboljšanje organizacije dobavne verige, tako da je bilo število priznanih organizacij proizvajalcev in združenj organizacij proizvajalcev leta 2020 za 7 % večje kot leta 2016, delež proizvodnje sadja in zelenjave, ki jo tržijo te organizacije, pa se je v obdobju 2014–2019 povečal za 2,3 odstotne točke (na 45,6 %).

EU je leta 2019 predstavljala 18 % svetovnega izvoza agroživilskih proizvodov. Zunanji dejavniki (vključno z rusko prepovedjo uvoza proizvodov iz EU) so v večini let v obdobju 2014–2020 nekoliko oslabili konkurenčni položaj kmetijskega sektorja EU, vendar je trgovina EU z agroživilskimi proizvodi pokazala visoko stopnjo odpornosti. Od leta 2018 se je konkurenčni položaj EU nekoliko izboljšal, s čimer se je delež EU v svetovnem izvozu povečal za eno odstotno točko. Izvoz EU sestavljajo večinoma proizvodi z visoko dodano vrednostjo, ki so podprti z zajamčeno kakovostjo in ugledom proizvodov, potrjenih s shemami kakovosti EU. To proizvajalcem prinaša jasne ekonomske koristi v smislu trženja in večje prodaje. Podpora promocijskim programom je bila učinkovita pri povečevanju ozaveščenosti o proizvodih EU in njihove prepoznavnosti, zlasti na trgih z največjim potencialom rasti. Tudi sektorske politike so bile učinkovite pri spodbujanju konkurenčnosti, pri čemer je imela vinska politika EU ključno vlogo pri preusmerjanju osredotočenosti sektorja s količine na konkurenčnost in kakovost. Lojalna konkurenca in odprtost Trg EU se je v obdobju 2014–2020 vedno bolj odpiral. Uvoz agroživilskih proizvodov se je povečal, trg EU pa je ostal najpomembnejši uvoznik iz manj razvitih držav. Tržni standardi so uspešno ustvarili enake konkurenčne pogoje za proizvajalce kmetijskih proizvodov. Pravila o državni pomoči za kmetijski sektor so pomagala zagotoviti, da so pozitivni učinki državne pomoči na upravičence in zlasti na zadevne javne politike večji od negativnih učinkov na konkurenco in trgovino. Učinki prostovoljne vezane podpore na odločitve kmetov in kmetijsko proizvodnjo z nekaj omejenimi izjemami niso povzročili izkrivljanja konkurence. Kakovost in označevanje SKP je prispevala k oskrbi trga EU s standardiziranimi proizvodi z zajamčeno kakovostjo, ki potrošnikom zagotavljajo ugodno razmerje med ceno in kakovostjo. Ocenjena skupna prodajna vrednost proizvodov iz shem geografskih označb ali zajamčenih tradicionalnih posebnosti je leta 2017 v EU-28 znašala 77 milijard EUR, kar predstavlja 7 % celotne prodaje hrane in pijače. Ukrepi SKP so bili učinkoviti pri zagotavljanju koristnih in preglednih informacij potrošnikom o oznakah kakovosti in ekoloških oznakah ter o poreklu kmetijskih proizvodov. Vendar je še vedno mogoče izboljšati razumevanje pravil EU o označevanju in shemah kakovosti pri potrošnikih ter zagotoviti večjo skladnost tržnih standardov s pomisleki javnosti, ki se pojavljajo v zvezi z zdravjem, prehrano, okoljem in podnebjem. 1.5.Trajnostno upravljanje naravnih virov in podnebni ukrepi Trajnostno upravljanje naravnih virov SKP zagotavlja visoko raven „osnovnega varstva“ okolja z obvezno navzkrižno skladnostjo (na 84 % kmetijskih zemljišč v EU v letu 2019) in obveznostmi glede zelene komponente (80 % v primerjavi s 76 % v letu 2015). Nato predvideva bolj ciljno usmerjene, vendar prostovoljne zaveze v okviru razvoja podeželja (12–15 % za kmetijsko-okoljsko-podnebne ukrepe in 3–5 % za ekološko kmetovanje). Dohodkovna podpora SKP in podpora za območja z naravnimi omejitvami pomagata preprečevati opuščanje zemljišč, upočasniti intenzifikacijo in specializacijo sistemov kmetovanja ter ohranjati diverzifikacijo kmetijskih rastlin in trajno travinje. Vse kmetije prejemajo osnovna plačila ne glede na njihovo stopnjo uporabe vložkov. Zato se za ta plačila pogosto šteje, da so v nasprotju s trajnostnim upravljanjem naravnih virov. Dejstva ne potrjujejo vedno tega dojemanja. Ker je podpora ločena od proizvodnje in vezana na skladnost s standardnimi okoljskimi in podnebnimi praksami, osnovna plačila niso spodbuda za povečanje intenzivnosti proizvodnje. Dokaz za to je raven neposrednih plačil na hektar, ki jih prejema 10 % najbolj intenzivnih kmetij, ki se je v primerjavi z ravnjo pred reformo SKP v obdobju 2011–2013 znižala za 12 %, tj. na 451 EUR na hektar (v obdobju 2017–2019). Nasprotno pa so se neposredna plačila za 10 % najbolj ekstenzivnih kmetov v EU povečala za 23 %, tj. na 154 EUR na hektar. Neposredna plačila na delavca na najbolj intenzivnih kmetijah znašajo 1 900 EUR in so skoraj 78 % nižja kot na najbolj ekstenzivnih kmetijah (7 700 EUR). Nova shema za ekologizacijo, ki je bila uvedena z reformo SKP leta 2013, je to vprašanje poskušala rešiti z dodatno spodbudo, ki je 30 % neposredne podpore vezala na prakse, ki spodbujajo trajnostno upravljanje naravnih virov. „Ekologizacija“ je bila uspešna pri preprečevanju nadaljnje okoljske škode, vendar spodbuda za spremembo praks kmetovanja (zlasti obveznost diverzifikacije kmetijskih rastlin ali ohranjanja površin z ekološkim pomenom) ni bila primerna za vse kmete. Čeprav je shema za ekologizacijo imela potencial za spodbujanje okoljskih in podnebnih praks, odločitve držav članic in kmetov tega potenciala niso v celoti izkoristile. Prostovoljni ukrepi v okviru razvoja podeželja so bili zaradi svoje prilagojene in ciljno usmerjene zasnove najučinkovitejši pri spodbujanju trajnostnega upravljanja naravnih virov. Izbira načina izvajanja je močno vplivala na splošni učinek teh ukrepov. Poleg tega so jih kmetje in gozdarji uporabljali v omejenem obsegu, zlasti zaradi zapletenih pogojev upravičenosti in premij, ki so prenizke za spodbujanje sprememb, zlasti na nekaterih produktivnih površinah. Kmetijsko-okoljsko-podnebne zaveze so podpirale prakse, ki omejujejo izgubo organskih snovi v tleh, spodbujajo biotsko raznovrstnost tal in zmanjšujejo onesnaževanje tal (čeprav je bila zmanjšana obdelava tal na ornih zemljiščih omejena na določena območja). Do leta 2019 je bilo 8 % kmetijskih zemljišč v EU namenjenih ekološkemu kmetovanju. 66 % teh zemljišč se obdeluje s podporo SKP. Ekološko kmetovanje nedvomno prinaša koristi za biotsko raznovrstnost, tla in vodo, blažitev podnebnih sprememb in dobrobit živali, hkrati pa zmanjšuje uporabo kemičnih pesticidov in antimikrobikov. Na okolje vplivajo številni zunanji dejavniki, zato je potreben čas, da se pokažejo rezultati ukrepov. Zaradi tega je zelo težko oceniti neto učinek SKP v obdobju 2014–2020 ter s tem vzročno zvezo med izvedenimi ukrepi in rezultati. Zaradi pomanjkanja ustreznih kazalnikov je težje oceniti skupni prispevek SKP k biotski raznovrstnosti in krajinam (npr. čeprav se je upad indeksa ptic kmetijske krajine upočasnil, ni jasno, v kolikšni meri je mogoče izgubo biotske raznovrstnosti pripisati SKP). SKP ima velike možnosti za spodbujanje praks, ki izboljšujejo kakovost tal in vode ter zmanjšujejo uporabo pesticidov in gnojil na velikem delu ornih zemljišč v EU. To dokazuje pomemben prispevek politike k trajnim spremembam v praksah kmetov s spodbujanjem vmesnih in pokrovnih posevkov ter posevkov, ki vežejo dušik. Podnebne spremembe in emisije toplogrednih plinov V SKP za obdobje 2014–2020 so države članice blažitvi podnebnih sprememb in prilagajanju nanje namenile le majhen proračun in jima pripisale majhno pomembnost.

Emisije toplogrednih plinov iz kmetijstva v EU so se od leta 1990 zmanjšale za več kot 20 %, vendar od leta 2010 stagnirajo. Čeprav je zmanjšanje skupnih emisij v kmetijstvu še vedno bistveno za doseganje podnebnih ciljev EU, je treba poudariti znatno povečanje učinkovitosti proizvodnje (tj. manjše emisije na enoto proizvodnje): kmetijska proizvodnja se je od leta 2010 povečala za 9 %. To krepi odpornost sektorja in prehransko varnost. SKP bolj prispeva k zmanjšanju emisij iz upravljanih kmetijskih tal kot k zmanjšanju emisij iz živinoreje. Vendar razprave o zmanjšanju emisij iz živinoreje ni mogoče zožiti na zmanjšanje števila glav živine. Prežvekovalci vzdržujejo obrobna zemljišča, kar pogosto prispeva k sekvestraciji ogljika v ekstenzivnih sistemih proizvodnje. Izboljšanje upravljanja živine mora potekati vzporedno z zmanjšanjem porabe in bolj trajnostno prehrano, da bi učinkovito zmanjšali emisije iz živinoreje, hkrati pa tudi tveganje učinkov selitve virov CO2 (kot je povečan uvoz iz držav s proizvodnjo z večjim podnebnim odtisom). Analiza kaže, da ukrepi za blažitev podnebnih sprememb zahtevajo predvsem ekstenzivne pašne sisteme živinoreje, optimizacijo krme, obdelavo gnoja, vključno z anaerobno razgradnjo, in vzdrževanje zalog ogljika z ohranjanjem trajnega travinja. Glavni prispevek pridelovalnih sistemov je zagotavljanje podpore za posevke, ki vežejo dušik (npr. površine z ekološkim pomenom ali vezana podpora za beljakovinske rastline), upravljanje zemljišč za zaščito in povečanje zalog ogljika v tleh ter spremembe emisij N2O iz tal in gnoja. Zaščita tal z visoko vsebnostjo ogljika na ekstenzivno obdelovanih površinah je še posebej pomembna, saj je SKP dosegla manj zmanjšanj na intenzivnem travinju ali poljedelskih kmetijah. To pomeni, da je velik poudarek na sekvestraciji ogljika. Čeprav se zelo malo programov razvoja podeželja izrecno nanaša na prilagajanje podnebnim spremembam, je vanje vključenih več ukrepov SKP. Podpora, ki jo zagotavlja za raznolikost kmetijskih rastlin in sistemov kmetovanja, naložbe v prilagajanje novim podnebnim razmeram, omejevanje erozije tal in izboljšanje odpornosti na poplave, je zelo pomembna zaradi vse večjega števila ekstremnih dogodkov, ki vplivajo na kmetijstvo. Vendar države članice na splošno niso v celoti izkoristile razpoložljivih orodij SKP za prilagajanje (npr. navzkrižne skladnosti). V programskem obdobju je bil delež namakanih zemljišč v EU, na katerih so kmetje prešli na učinkovitejše namakalne sisteme, zelo omejen. Prav tako je mogoče storiti več za širjenje znanja ter svetovanje kmetom o tehnikah in praksah za izboljšanje podnebne uspešnosti. Na splošno SKP zagotavlja široko paleto orodij za trajnostno upravljanje naravnih virov in podnebne ukrepe, vendar države članice niso izkoristile vseh možnosti za izboljšanje okoljske trajnostnosti kmetovanja in okrepitev podnebnih ukrepov. SKP bi bila lahko učinkovitejša z bolj strateškim pristopom, bolj ciljno usmerjenimi ukrepi in financiranjem ter če bi bili upravičenci bolj ambiciozni pri izvajanju, ne pa z osredotočanjem na zmanjševanje sprememb. Kljub temu je SKP zagotovila dodano vrednost EU, saj je povečala ambicije in določila najnižje ravni porabe za ta splošni cilj. 1.6.Uravnotežen teritorialni razvoj Generacijska pomladitev Upadanje delovne sile v kmetijstvu EU se je upočasnilo, in sicer z –3,8 % na leto v obdobju 2005–2011 na –1,4 % na leto v obdobju 2011–2019. Do konca leta 2019 je zaposlenost dosegla 9,1 milijona ekvivalentov polnega delovnega časa. Staranje kmečkega prebivalstva je eden od glavnih izzivov, s katerimi se srečujejo podeželska območja v EU, saj je le 11 % kmetov v EU mlajših od 40 let (2016). SKP je omogočila generacijsko pomladitev, saj podpira ekonomsko trajnostnost delovnih mest. Vendar to samo po sebi ne zadostuje za odpravo glavnih ovir za začetek opravljanja kmetijske dejavnosti, ki so dostop do zemljišč in kapitala ter privlačnost delovnih in življenjskih razmer na podeželju. SKP zagotavlja finančno podporo mladim kmetom in jamstva bankam. Kljub temu samo dostop do posojil ne sprosti zemljišč in v nekaterih regijah so cene zemljišč zelo visoke. Poleg tega je v nekaterih regijah dohodkovna podpora SKP morda upočasnila medgeneracijski prenos kmetij in sproščanje zemljišč, saj lahko nadomesti nezadostne nacionalne pokojninske sisteme. Drugi negativni dejavniki, vključno z družbeno-kulturnimi dejavniki in širšimi ekonomskimi zavorami za kmetovanje in življenje na podeželju, zasenčijo učinek SKP. Učinki prelivanja SKP na podeželska območja Podpora SKP je v glavnem namenjena kmetijstvu, vendar dokazi kažejo, da ima pomembne učinke prelivanja na širše podeželsko gospodarstvo, zlasti ker povečuje lokalno porabo in zagotavlja delovna mesta. Agroživilski sektor zagotavlja 40 milijonov delovnih mest na podeželskih območjih. Poleg tega je lahko podpora SKP kljub majhnemu deležu financiranja ključna za izboljšanje infrastrukture, storitev in povezljivosti, zlasti na oddaljenih območjih. SKP prispeva k upočasnitvi depopulacije in opuščanja zemljišč v EU. Ima tudi socialno vlogo in porazdelitev podpore SKP je zelo vključujoča (polovica prejemnikov prejme manj kot 1 250 EUR na leto). Kmetijstvo in SKP močno prispevata k zmanjševanju revščine na podeželskih območjih. 1.7.Prenos znanja in inovacije Ukrepi za izmenjavo znanja, svetovanje in inovacije, sprejeti v obdobju 2014–2020 v okviru SKP, so imeli nizko stopnjo načrtovanja (3,5 % dodeljenih sredstev za razvoj podeželja), nato so se izvajali z zamudo (tudi zaradi upravnega bremena), zaradi česar je bila poraba zanje majhna (po šestih letih je bilo porabljenih le 23 % načrtovanih zneskov). Ukrepi so dosegli približno 10 % kmetijskih gospodarstev in so bili učinkoviti pri krepitvi znanja, zlasti o navzkrižni skladnosti in okoljski trajnostnosti. Raven osnovnega usposabljanja se je zvišala z 12 % leta 2010 na 23 % leta 2016, vendar je še vedno prenizka, da bi se lahko spoprijeli z izzivi kmetov pri zagotavljanju prehranske varnosti, hkrati pa okrepili skrb za okolje in podnebne ukrepe. Usposabljanja se še naprej udeležujejo iste skupine kmetov, kar pomeni, da je težko doseči širšo skupnost in da je pomembno povečati vzajemno učenje. Kmetijsko svetovanje je bistveni vzvod za spreminjanje praks kmetovanja, vendar je zagotavljanje strokovnih in nepristranskih svetovalnih storitev še vedno pomembno vprašanje. Treba je tudi posodobiti znanje in spretnosti svetovalcev. Evropsko partnerstvo za inovacije na področju kmetijske produktivnosti in trajnosti (EIP-AGRI) je imelo pozitiven učinek zaradi uporabe interaktivnega inovacijskega modela. S tem modelom se najbolje izkoriščajo različne vrste znanja (praktično, znanstveno, tehnično in organizacijsko), vanj pa so vključeni uporabniki rezultatov projektov. Rezultat partnerstva je bilo 2 085 zaključenih operativnih skupin (tj. lokalnih interaktivnih inovacijskih projektov) do septembra 2021.

Obstajajo še možnosti, da bi se orodja SKP uporabljala bolj strateško, da bi se poiskalo več sinergij ter gradilo na dobro uveljavljenih strukturah za izmenjavo znanja in svetovanje v nekaterih državah članicah. 4.Za SKP, temelječo na smotrnosti 1.8.Pridobljena spoznanja za naslednje obdobje, 2023–2027 Evropski parlament in Svet sta se leta 2021 dogovorila o novi zasnovi SKP, v kateri so upoštevana številna spoznanja iz prejšnje politike v obdobju 2014–2020. Podnebje in biotska raznovrstnost sta pomemben del desetih posebnih ciljev nove SKP. Pri izzivih prehranskih sistemov je nov poudarek na prehrani, zdravju in dobrobiti živali. V naslednjem obdobju si politika prizadeva za posodobitev praks z olajšanjem izmenjave znanja, inovacij in digitalizacije, ki podpirajo vse cilje SKP v treh razsežnostih trajnostnosti (gospodarski, okoljski in socialni). V okviru nove SKP mora vsaka država članica vsa orodja vključiti v enoten načrt (strateški načrt SKP) in jih podpreti z dokazi. Nova SKP v veliki meri opušča univerzalni pristop neposredne podpore. Države članice imajo več prožnosti pri oblikovanju in združevanju orodij politike. Za zagotovitev zadostnih okoljskih in podnebnih ukrepov, generacijsko pomladitev in prerazporeditev je del podpore na ravni EU namenjen tem posebnim področjem. Parlament in Svet sta odpravila nekatere omejitve politike za obdobje 2014–2020 za trajnostno upravljanje naravnih virov in emisij toplogrednih plinov. Parlament in Svet sta okrepila vidike osnovnih zahtev za plačila SKP ter zapolnila vrzeli v zvezi z zaščito zalog ogljika, visokoraznovrstnimi značilnostmi pokrajine in varstvom tal. Obstaja več možnosti za prostovoljno ukrepanje z okoljskimi shemami v okviru neposrednih plačil, ki dopolnjujejo že uveljavljeno orodje za razvoj podeželja, in s prožnejšimi premijami za spodbujanje zadostnega obsega uporabe. Te spremembe bi morale kmete prepričati, da se vključijo v trajnostno kmetijstvo, namesto razlage, kako takšno kmetijstvo deluje. Vendar bo njihova vrednost odvisna od kakovosti financiranih ukrepov. Zmanjšanje upravnega bremena in poenostavitev postopkov bosta pomembna tudi za izboljšanje dosega in uporabe. Dodatna varovala so močne povezave z zakonodajo EU in obveznost držav članic, da v svojih nacionalnih načrtih izkažejo višjo raven ambicij kot v prejšnjem obdobju. Prehranska varnost še naprej ostaja prednostna naloga politike. Za zagotovitev, da lahko kmetje proizvajajo hrano povsod v EU, je neposredna podpora še vedno razmeroma učinkovito orodje za podpiranje dohodkov kmetij v tržno usmerjenem sistemu. Parlament in Svet sta se dogovorila o obvezni prerazporeditvi 10 % neposrednih plačil držav članic na manjše kmetije. Vendar sta zmanjšanje in omejitev velikih zneskov neposredne podpore istemu upravičencu za države članice še vedno prostovoljna. Tudi merila, ki določajo, kdo lahko zaprosi za neposredna plačila, so precej široka. Ob upoštevanju vrednotenj in vse večjih družbenih pomislekov bo podpora SKP prvič vezana na kmete, ki spoštujejo osnovne socialne in delavske pravice kmetijskih delavcev v EU. Za povečanje privlačnosti podeželskih območij je treba to politiko povezati z nacionalnimi politikami. Zlasti politika generacijske pomladitve v kmetijstvu mora temeljiti na takšnem celostnem pristopu, ki bo podprt z znatnimi sredstvi SKP. Kmetijska politika mora biti tudi del večje preobrazbe prehranskega sistema, da se dosežejo cilji, ki se spodbujajo v okviru strategije „od vil do vilic“ . Podobno dolgoročna vizija za podeželska območja vsebuje številna spoznanja, pridobljena na področju teritorialnega razvoja. To dodatno prispeva k novi SKP. Novi pravni okvir je trden temelj, vendar bosta kakovost in izvajanje strateških načrtov od leta 2023 dalje odločilna za uresničevanje ciljev. V priporočilih Komisije iz leta 2020 so predstavljena ključna področja, na katera bi morali biti osredotočeni načrti, ob upoštevanju ciljev strategij v okviru zelenega dogovora. Leto 2022 bo z oceno in odobritvijo teh načrtov s strani Komisije še en mejnik v tem procesu. 1.9.Novi okvir smotrnosti, spremljanja in vrednotenja Novi okvir spremljanja in vrednotenja smotrnosti ima manj kazalnikov, ki so poenostavljeni za vsa področja in vire financiranja. Okvir zajema vse cilje s količinsko opredeljenimi posamičnimi cilji za kazalnike rezultatov, ki omogočajo izboljšano spremljanje. Kazalniki rezultatov ustvarjajo povezave med ukrepi EU in njihovimi nameni za merjenje napredka pri doseganju ciljev strateškega načrta SKP. To je dober pokazatelj letnega napredka uspešnosti SKP, vendar Komisija za oceno dejanskega učinka politike uporablja tudi poglobljena vrednotenja. Nova SKP vsebuje več izboljšav za povečanje splošne kakovosti podatkov: večje zanašanje na obvestila in statistične podatke držav članic, novi kazalniki za biotsko raznovrstnost, pesticide in zdravje živali ter nov satelitski sistem za spremljanje območij, ki bo povečal zanesljivost kazalnikov učinka. Zagotovljena bosta zbiranje podrobnejših podatkov o praksah kmetovanja in boljše temeljno znanje za pojasnitev vzročnih povezav med cilji ter kazalniki vpliva in rezultatov. Cilj nove SKP je omejiti breme za kmete in uprave s preučitvijo načinov za izboljšanje izmenjave podatkov. Za prihodnja vrednotenja bodo prvi podatki o izvajanju SKP za obdobje 2023–2027 na voljo šele leta 2025. Glede na to, da je težko uskladiti politični cikel s časom, potrebnim za zbiranje podatkov – vključno s časom za uresničitev učinkov ukrepov EU –, je pomembno sprejeti dolgoročni pristop k razpoložljivosti podatkov in prispevku vrednotenj k oceni uspešnosti. 5.Sklepne ugotovitve V obdobju 2014–2020 so ukrepi, sprejeti v okviru SKP, zagotovili gospodarsko, okoljsko, socialno in politično dodano vrednost EU. To je vključevalo zlasti: ·podpiranje primernega življenjskega standarda kmetov in zadovoljevanje potreb na podeželskih območjih, zlasti na oddaljenih območjih in območjih z nizko gostoto prebivalstva, ter s tem krepitev regionalne in socialne kohezije; ·zagotavljanje stabilne, varne in zdrave preskrbe s hrano;