EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 30.11.2022 COM(2022) 677 final 2022/0396(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o embalaži in odpadni embalaži, spremembi Uredbe (EU) 2019/1020 in Direktive (EU) 2019/904 ter razveljavitvi Direktive 94/62/ES (Besedilo velja za EGP) {SEC(2022) 425 final} - {SWD(2022) 384 final} - {SWD(2022) 385 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Embalaža je potrebna za zaščito in prevoz blaga. Proizvodnja embalaže pa je pomembna gospodarska dejavnost v EU. Vendar se regulativni pristopi med državami članicami razlikujejo, kar ustvarja ovire, ki preprečujejo popolno delovanje notranjega trga embalaže. Nedavno ugotovljene razlike se na primer nanašajo na zahteve glede označevanja embalaže, pristope k opredelitvi embalaže, ki jo je mogoče reciklirati ali ponovno uporabiti, pristope k prilagajanju pristojbin za razširjeno odgovornost proizvajalca in omejitve trženja za nekatere oblike embalaže. Taka odstopanja ustvarjajo pravno negotovost za podjetja, zaradi česar so naložbe v inovativno in okolju prijazno embalažo ter nove krožne poslovne modele manjše. Embalaža je tudi ključno okoljsko vprašanje. Je eden glavnih namenov uporabe primarnih materialov (40 % plastike in 50 % papirja, ki se uporabita v EU, je namenjenih za embalažo) in predstavlja 36 % trdnih komunalnih odpadkov. Povečana uporaba embalaže skupaj z nizkim deležem ponovne uporabe in recikliranja ovira razvoj nizkoogljičnega krožnega gospodarstva. V zadnjih letih se je količina embalaže povečevala hitreje kot bruto nacionalni dohodek, kar vodi v strmo naraščanje emisij CO2 in drugih emisij ter čezmerno izkoriščanje naravnih virov, izgubo biotske raznovrstnosti in onesnaževanje. Podatki Eurostata in poročila o tržnih podatkih kažejo povečano uporabo značilnosti v zasnovi embalaže, ki lahko zavirajo recikliranje. Šteje se, da embalaže „ni mogoče reciklirati“, če je ni mogoče zbrati ločeno ali če predstavlja izzive za najsodobnejše postopke sortiranja in recikliranja, vzpostavljene v EU. Delež embalaže, ki je ni mogoče reciklirati, je med letoma 2012 in 2020 močno narasel. Poleg tega se embalaža, ki jo je tehnično mogoče reciklirati, pogosto ne reciklira, ker postopki, potrebni za njeno zbiranje, sortiranje in recikliranje, v praksi niso na voljo ali niso stroškovno učinkoviti ali pa rezultat ni dovolj kakovosten, da bi zadovoljil povpraševanje na končnih trgih sekundarnih surovin. Predhodni rezultati drugega poročila Komisije za zgodnje opozarjanje kažejo tudi, da se številne države članice trudijo doseči cilje glede recikliranja, določene v členu 6 Direktive 94/62/ES. Industrijska strategija za Evropo poudarja pomen notranjega trga za konkurenčnost in blaginjo EU. Med ovirami, ki gospodarskim subjektom in širši javnosti preprečujejo, da bi v celoti izkoristili notranji trg, so restriktivna in zapletena nacionalna pravila, omejene upravne zmogljivosti, nepopoln prenos pravil EU in njihovo neustrezno izvrševanje. Svet je v sklepih iz decembra 2020 pozdravil namero Komisije, da zagotovi, da bo do leta 2030 vso embalažo mogoče ponovno uporabiti ali reciklirati na ekonomsko izvedljiv način, da bi se zmanjšali količina embalaže in pretirana uporaba embalaže ter s tem količina odpadne embalaže. V resoluciji Parlamenta z dne 10. februarja 2021 o novem akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo je bil ta cilj ponovno naveden in Komisija je bila pozvana, naj predstavi zakonodajni predlog, vključno z ukrepi in cilji za zmanjšanje količine odpadkov in ambiciozno zastavljenimi zahtevami, s katerimi bi zmanjšali prekomerno količino embalaže, ter ukrepe za izboljšanje možnosti recikliranja, zmanjšanje kompleksnosti embalaže, povečanje vsebnosti recikliranih materialov, postopno opuščanje nevarnih in škodljivih snovi ter spodbujanje ponovne uporabe, ne da bi s tem ogrozili varnost hrane ali higienske standarde. Na koncu se je na Konferenci o prihodnosti Evrope izkazalo, da ljudje in organizacije civilne družbe po vsej EU pozivajo k odločnim ukrepom za preprečevanje odpadkov, ravnanje z odpadno embalažo in krožnost embalaže s povečano uporabo recikliranih materialov. Krožno gospodarstvo na področju ravnanja z embalažo bo pripomoglo k ločitvi gospodarskega razvoja od rabe naravnih virov, prispevalo k doseganju podnebne nevtralnosti do leta 2050 in zaustavitvi izgube biotske raznovrstnosti ter zmanjšalo strateško odvisnost gospodarstva EU od številnih materialov. Poleg tega lahko z ustvarjanjem več kakovostnih „zelenih“ delovnih mest pozitivno vpliva na zaposlovanje, vključno in zlasti v socialnem gospodarstvu, če se izvedejo potrebne naložbe v znanja in spretnosti ter upoštevajo posebnosti držav članic, regij in vrst dela. Sprememba Direktive 94/62/ES leta 2018 ni odpravila vseh slabosti pri njenem izvajanju, je pa vključila tri klavzule o pregledu, ki se izvajajo s to pobudo. S to pobudo se posodablja zakonodajni okvir EU za embalažo in odpadno embalažo, tako da se državam članicam in podjetjem zagotavlja ustrezna podpora za doseganje ciljev za zmanjšanje količine odpadkov. Ta podpora ima obliko usklajenega regulativnega okvira, ki podpira naložbe, zmanjšuje količino odpadkov in spodbuja visokokakovostno recikliranje ter se bo enako uporabljal v vseh državah članicah EU. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Predlagana uredba posodablja zakonodajni okvir EU za embalažo in odpadno embalažo. Kot sestavni del evropskega zelenega dogovora in novega akcijskega načrta EU za krožno gospodarstvo bo prispevala k strategiji EU za rast v prizadevanjih za sodobno, z viri gospodarno, čisto in konkurenčno gospodarstvo, ki do leta 2050 ne bo ustvarjalo nobenih neto emisij toplogrednih plinov in v katerem bo gospodarska rast ločena od rabe virov. Predlog je popolnoma v skladu z zakonodajo EU o okolju in odpadkih, zlasti z Direktivo 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o odpadkih, Direktivo (EU) 2019/904 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. junija 2019 o zmanjšanju vpliva nekaterih plastičnih proizvodov na okolje, Sklepom Sveta (EU, Euratom) 2020/2053 z dne 14. decembra 2020 o sistemu virov lastnih sredstev Evropske unije in Uredbo (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH). Prav tako dopolnjuje predloge Komisije za uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o pošiljkah odpadkov in okviru za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo za trajnostne izdelke ter Sporočilo Komisije o okviru politike EU za plastiko na biološki osnovi ter biološko razgradljivo plastiko in plastiko, primerno za kompostiranje. •Skladnost z drugimi politikami EU Pobuda zagotavlja nediskriminacijo med izdelki, proizvedenimi v EU, in uvoženimi izdelki ter je skladna z mednarodnimi obveznostmi EU na področju trgovinske politike. Cilj predloga je tudi uskladiti obveznosti spremljanja in poročanja, vključno z obveznostmi poročanja proizvajalcev v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca, za omejitev upravnega bremena za države članice in gospodarske subjekte v skladu s pristopom EU za boljše pravno urejanje ter preverjanjem ustreznosti poročanja in spremljanja. Poleg tega se bo s to pobudo v skladu z zavezo EU agendi ZN za trajnostni razvoj do leta 2030, vključno s 17 cilji trajnostnega razvoja, izboljšalo izvajanje cilja trajnostnega razvoja 12.5 v EU, tako da se bo nastajanje odpadkov do leta 2030 znatno zmanjšalo s preprečevanjem in zmanjšanjem ter recikliranjem in ponovno uporabo.

Kar zadeva posebni primer odpadne plastične embalaže, pobuda dopolnjuje tudi vire lastnih sredstev na podlagi nereciklirane plastike v skladu s Sklepom (EU, Euratom) 2020/2053 o sistemu virov lastnih sredstev Evropske unije. Ti viri lastnih sredstev spodbujajo države članice, naj uvedejo ukrepe za zmanjšanje količine nereciklirane odpadne plastične embalaže na svojem ozemlju. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Pravna podlaga tega predloga je člen 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). V skladu z novim pristopom do izdelkov, ki je napovedan v evropskem zelenem dogovoru1 in akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo, predlog zajema celoten življenjski cikel embalaže. Sledi pristopu „tradicionalne“ zakonodaje notranjega trga z ustvarjanjem usklajenih pogojev za dajanje embalaže na trg. Ker se upošteva celoten življenjski cikel embalaže, pa se ta pristop notranjega trga razširi do faze ob koncu življenjske dobe, s čimer se ustvari resničen notranji trg za embalažo, kjer ni ovir za prosti pretok in kjer so proizvodnja, trženje in ravnanje z odpadki enaki po vsej EU. Člen 114 PDEU je pravna podlaga sedanje Direktive 94/62/ES o embalaži in odpadni embalaži. EU omogoča, da uskladi pravila in upravne ukrepe med državami članicami. Ta pravna podlaga bo omogočila obravnavanje številnih ključnih vprašanj notranjega trga, ki ovirajo usklajeno uporabo pravil o embalaži, vključno z: (i) zahtevami glede trajnostnosti, (ii) usklajenimi merili za prilagajanje pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca na podlagi ekoloških vidikov, (iii) usklajenimi zahtevami za označevanje in (iv) zahtevami ob koncu življenjske dobe za dopolnitev tega pristopa celotnega življenjskega cikla. Predlog prepušča podrobne upravne zahteve državam članicam, ureja pa tiste vidike, pri katerih bo uskladitev preprečila izkrivljanje trga in ovire za prosti pretok. Eden od takih vidikov je razširjena odgovornost proizvajalca, kjer bodo usklajena pravila – vključno s poročanjem – odpravila ovire za gospodarske subjekte, ki prodajajo embalažo v več državah članicah ali po vsej EU, ki nastajajo zaradi različnih pravil držav članic. Prav tako je vzpostavitev skupnega okvira za sisteme za zbiranje embalaže, kavcijske sisteme in sisteme za ponovno uporabo embalaže potrebna za doseganje okoljskih ciljev in ustvarjanje enakih pogojev za podjetja, ki delujejo na posameznih trgih. Ta skupni okvir bo močno vplival na možnost recikliranja embalaže in razpoložljivost sekundarnih surovin. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Države članice same ne morejo zadostno obravnavati okoljskih vprašanj in težav, povezanih z embalažo (tj. ovir za notranji trg in krožno gospodarstvo, vse večjih količin odpadne embalaže in drugih negativnih vplivov). Zaradi velikega obsega trgovine med državami članicami je trg embalaže v EU v mnogih pogledih en velik trg in ne 27 posameznih trgov. Nacionalne pobude obravnavajo nekatere od teh izzivov, vendar povzročajo tudi dodatno razdrobljenost notranjega trga. Določitev skupnih zahtev na ravni EU bo imela jasno dodano vrednost, saj bo zagotovila pravilno delovanje notranjega trga in s tem enake konkurenčne pogoje za gospodarske subjekte (npr. proizvajalce, dobavitelje, trgovce na drobno). Ker bodo zahteve in cilji določeni na ravni EU, bo prehod na trajnostno embalažo usklajen v vseh državah članicah, kar bo ustvarilo učinkovit trg. •Sorazmernost Predlagani ukrepi so namenjeni zagotavljanju regulativne varnosti, potrebne za spodbujanje obsežnih naložb v trajnostne rešitve za embalažo. Obravnavajo celotno vrednostno verigo embalaže, hkrati pa zagotavljajo visoko raven varovanja okolja in zdravja ljudi. Cilj te pobude je posodobiti in okrepiti obstoječi zakonodajni okvir, da se s skupnimi pristopi omogoči ekonomija obsega, hkrati pa bi bila industriji in državam članicam na voljo potrebna prožnost, kadar je to potrebno za inovacije ali zaradi lokalnih okoliščin. Pri nekaterih od predlaganih možnosti politike načelo sorazmernosti najbolje podpira postopni pristop v zvezi s krepitvijo zahtev. Predlog zato vključuje postopno povečanje ambicij in zahtev, kot sta zahteva glede trajnostnosti embalaže, ki jo je mogoče reciklirati, in ponovna preučitev potrebe po izjemah od mejnih koncentracij snovi, ki vzbujajo skrb, v nekaterih embalažnih materialih. Na splošno predlagani ukrepi ne presegajo tistega, kar je potrebno za zagotovitev skladnosti s predpisi, hkrati pa zagotavljajo varstvo zdravja ljudi in okolja. •Izbira instrumenta Veljavna zakonodaja kljub konkretnim ukrepom ni dosegla okoljskih ciljev in ciljev notranjega trga. Različni nacionalni pristopi k prenosu in enostranski ukrepi politike glede embalaže nekaterih držav članic so povzročili neenakomerne nacionalne regulativne okvire. Glede na izzive za trajnostnost embalaže, opisane v poročilu o oceni učinka, zlasti naraščajoče količine odpadne embalaže, ovire za krožnost embalaže in majhno uporabo recikliranih materialov v plastični embalaži, naj bi se ta trend nadaljeval. Različna nacionalna pravila zmanjšujejo učinkovitost politike in ogrožajo učinkovito vzpostavitev krožnega gospodarstva. Regulativne pomanjkljivosti sedanje direktive (npr. slabo zasnovane bistvene zahteve za embalažo in težave, s katerimi se spopadajo države članice pri njihovem uveljavljanju) jasno kažejo, da je uskladitev potrebna in da bi morala biti usklajena pravila v obliki uredbe in ne v obliki revizije sedanje direktive. Za nadaljnje spodbujanje prehoda na nizkoogljično in krožno gospodarstvo ter za odpravo ovir za notranji trg je potreben nov celovit sklop regulativnih rešitev, vključno s posebnimi zahtevami za podjetja. Prehod na uredbo, ki določa usklajena pravila, močno podpirajo vsi deležniki iz gospodarstva. Z uredbo se bo zagotovilo, da bo vseh 27 držav članic izpolnilo svoje obveznosti istočasno in na enak način. Enake zahteve za vse udeležence na trgu bodo zagotovile potrebno pravno varnost, zmanjšale izkrivljanje konkurence in dale jasna sporočila akterjem na trgu zunaj EU, ki nameravajo dati izdelke na trg EU. Z uredbo bo Komisija tudi pooblaščena, da po potrebi oblikuje izvedbene ukrepe za podrobnejšo pojasnitev uredbe, kar bo omogočalo hitro opredelitev skupnih pravil. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje

Pri preverjanju ustreznosti leta 2014 so bile odkrite pomanjkljivosti bistvenih zahtev glede embalaže in bilo je priporočeno, naj bodo „konkretnejše in lažje izvršljive“, ob tem pa je bilo ugotovljeno, da bi bila krepitev bistvenih zahtev „ključno orodje za doseganje boljše okoljske učinkovitosti embalaže“. S spremembo Direktive 94/62/ES leta 2018 se navedene slabosti niso neposredno odpravile, temveč so se uvedle tri klavzule o pregledu: (1) da se pregleda izvedljivost krepitve bistvenih zahtev, da bi se med drugim izboljšala zasnova za ponovno uporabo in spodbudilo visokokakovostno recikliranje, pa tudi da bi se okrepilo njihovo izvrševanje; (2) da se preučijo izvedljivost določitve kvantitativnih ciljev glede ponovne uporabe embalaže in vsi nadaljnji ukrepi za spodbujanje ponovne uporabe embalaže in (3) da se oceni učinkovitost ukrepov za zmanjšanje potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk in preučijo drugi možni načini za dosego tega cilja. Komisija je na podlagi klavzul o pregledu tudi pooblaščena, da po potrebi predloži zakonodajni predlog o teh vprašanjih. Komisija je aprila 2020 objavila ocenjevalno študijo o učinkovitosti bistvenih zahtev za embalažo in odpadno embalažo ter predloge za okrepitev. Glavne ugotovitve ocenjevanja so pripomogle k opredelitvi težave in pripravi začetnega sklopa ukrepov za oceno učinka. Ta študija je Komisiji pomagala pri začetni oceni učinka, objavljeni 11. junija 2020. Ta predlog vključuje ukrepe, ki obravnavajo vprašanja, ugotovljena pri preverjanju ustreznosti in v ocenjevalni študiji iz leta 2020, ter druge ukrepe, opredeljene v oceni učinka in med obsežnim posvetovanjem z deležniki o tej oceni. •Posvetovanja z deležniki Ocena učinka, priložena Direktivi 94/62/ES o embalaži in odpadni embalaži, je vključevala temeljito posvetovanje z deležniki, da so se predstavila in upoštevala stališča številnih organizacij. K posvetovanju je prispevalo več kot 800 organizacij z več kot 1 800 kontaktnimi točkami. Ciljno usmerjene in širše metode za posvetovanje z deležniki so vključevale: zbiranje povratnih informacij o začetni oceni učinka, javni vprašalnik, vprašalnik za države članice, spletne delavnice in spletne seminarje ter individualne razgovore. S posvetovanjem o začetni oceni učinka je bilo pridobljenih 110 odgovorov, z odprtim javnim posvetovanjem pa 425 odgovorov. Izvedeno je bilo tudi ciljno usmerjeno posvetovanje za krepitev zbirke dokazov, ki je med drugim vključevalo zbiranje bolj specializiranih povratnih informacij posebnih skupin deležnikov na delavnicah za deležnike. Junija 2021 je bilo izvedenih šest spletnih seminarjev za deležnike za predstavitev vmesnih rezultatov študije in zbiranje povratnih informacij o njih. Na teh spletnih seminarjih je sodelovalo več kot 950 posameznikov (iz 250 organizacij), podrobne povratne informacije ter dokumente o stališčih pa je zagotovilo skoraj 100 organizacij. Na dodatni delavnici 30. maja 2022, ki se je je udeležilo 517 udeležencev, je posredovalo 50 deležnikov. Hkrati so svetovalec, ki podpira oceno učinka Komisije, in ustrezne službe Komisije izvedli nadaljnja ciljno usmerjena posvetovanja s strokovnjaki, deležniki, nevladnimi organizacijami in združenji potrošnikov iz držav članic. Večina deležnikov je menila, da tehnološki, gospodarski in družbeni razvoj upravičuje oblikovanje novega regulativnega okvira za embalažo. Večina se je tudi strinjala, da je potrebno nadaljnje usklajevanje obstoječih pravil, in pozvala k evropskemu okviru, ki bi zajemal celoten življenjski cikel embalaže in celotno vrednostno verigo. Številni deležniki so menili, da bi moral ta okvir vključevati strožja skupna pravila o trajnostnosti embalaže za zagotovitev delovanja notranjega trga EU, in poudarili potrebo po skupnem pristopu k opredelitvi možnosti recikliranja embalaže, zlasti pristopu po merilih glede „zasnove za recikliranje“. Natančneje, predstavniki industrije so poudarili potrebo po: (i) stabilnem in usklajenem pravnem okviru, ki zagotavlja varnost naložb; (ii) enakih konkurenčnih pogojih, ki spodbujajo proizvodnjo trajnostne embalaže, in (iii) učinkovitem delovanju trgov recikliranja za izboljšanje razpoložljivosti in kakovosti sekundarnih surovin. Predstavniki civilne družbe so pozvali k učinkovitemu izvajanju hierarhije ravnanja z odpadki v vrednostni verigi embalaže z ukrepi, ki spodbujajo preprečevanje nastajanja in ponovno uporabo odpadne embalaže. Podrobne sklepne ugotovitve posvetovanj z deležniki so navedene v Prilogi 2 k oceni učinka. •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Za oceno učinka je bilo poleg posvetovanja z deležniki uporabljenih več dodatnih ključnih virov informacij. Komisija je za nadaljnjo analizo raznih možnosti na podlagi dveh pogodb o podpori najela zunanje svetovalce. V okviru teh študij sta se razvili „metodologija modeliranja učinka“ in „izhodiščna metodologija“. Prva se uporablja za modeliranje učinkov predlaganih ukrepov, tj. za modeliranje spremembe masnih pretokov, finančnih stroškov ter okoljskih in družbenih (zaposlitvenih) učinkov. Druga (izhodiščna metodologija) podaja pregled potrošnje odpadne embalaže ter nastajanja odpadkov in ravnanja z njimi za 27 držav članic EU. Vključuje pretekle trende na podlagi obstoječih podatkov in napovedi za prihodnost do leta 2050. Izhodišče je v bistvu scenarij „nespremenjene politike“, tj. modeliranje prihodnjih trendov, ko še vedno veljajo vse ustrezne politike in ukrepi na ravni EU in nacionalni ravni, dopolnjeni z morebitnimi prihodnjimi zakonodajnimi predlogi Komisije. Drugo podporno študijo je izvedlo Skupno raziskovalno središče (JRC) Komisije za analizo učinkov ukrepov, ki združujejo simbole na vsebnikih za odpadke z ustreznimi oznakami na embalaži (ta je bila izdelana v okviru obeh zgoraj omenjenih študij). Svetovalec in njegovi strokovnjaki so v različnih fazah študije tesno sodelovali z ustreznimi službami Komisije. Dodatni podatki in pripombe so bili zbrani s ciljno usmerjenimi razgovori z deležniki in poglobljenimi posvetovanji z državami članicami. Možni ukrepi za plastične nosilne vrečke so bili najprej oblikovani v študiji „Study on the Implementation of the Plastic Bags Directive“ (Študija o izvajanju direktive o plastičnih vrečkah) v kombinaciji s študijo „Scoping Study to assess the feasibility of further EU measures on waste prevention and implementation of the Plastic Bags Directive“ (Študija obsega za oceno izvedljivosti nadaljnjih ukrepov EU za preprečevanje odpadkov in izvajanje direktive o plastičnih vrečkah), ocena učinka predlaganih ukrepov pa je bila izvedena v drugi podporni študiji. Nazadnje, ukrepi za embalažo, primerno za kompostiranje, so bili razviti v okviru študije iz leta 2020 z naslovom „Relevance of biodegradable and compostable consumer plastic products and packaging in a circular economy“ (Pomen biološko razgradljivih potrošniških plastičnih izdelkov in embalaže ter potrošniških plastičnih izdelkov in embalaže, primernih za kompostiranje, v krožnem gospodarstvu). Ta študija je bila tudi dodaten navdih za sporočilo Komisije o okviru politike EU o plastiki na biološki osnovi, biološko razgradljivi plastiki in plastiki, primerni za kompostiranje. •Ocena učinka Predlog temelji na oceni učinka. Po obravnavi pripomb, ki jih je Odbor za regulativni nadzor navedel v svojem negativnem mnenju z dne 13. maja 2022, ter potrebnih spremembah in dopolnitvah je bilo v zvezi z oceno učinka 30. septembra 2022 izdano pozitivno mnenje s pridržki. V oceni učinka so bile ugotovljene tri glavne težave: (1)povečevanje količine nastale odpadne embalaže: Direktiva 94/62/ES kljub posebnim določbam o zmanjšanju embalaže ne more obrniti tega trenda. Nove potrošniške navade (npr. potrošnja na poti, povečana spletna prodaja in dostava na dom) trend rasti še krepijo;

(2)ovire za recikliranje in ponovno uporabo embalaže: vključujejo dejavnike, kot so povečana uporaba posebnosti v zasnovi embalaže, ki preprečujejo recikliranje, povečana navzkrižna kontaminacija tokov recikliranja embalaže, ki je primerna za kompostiranje, snovi v embalaži, ki so lahko nevarne, in nejasno označevanje embalaže za sortiranje. Posledično ponovna uporaba in recikliranje še nimata popolne prednosti pred predelavo in odlaganjem na odlagališčih; (3)nizka kakovost recikliranja plastične embalaže in uporaba sekundarnih surovin: to omejuje zmožnost EU, da zmanjša uporabo primarnih materialov v novi embalaži. Nedelovanje trga in pomanjkljivosti sedanjega zakonodajnega okvira ovirajo dobičkonosnost dejavnosti recikliranja in obremenjujejo naložbe v tehnologijo in logistiko dobave, potrebne za zagotovitev visokokakovostnega zbiranja, sortiranja in recikliranja embalaže. Glede na zgoraj navedeno sta splošna cilja tega zakonodajnega predloga zmanjšati negativne vplive embalaže in odpadne embalaže na okolje ter hkrati izboljšati delovanje notranjega trga. Posebni cilji so: (i) zmanjšati nastajanje odpadne embalaže; (ii) spodbujati krožno gospodarstvo za embalažo na stroškovno učinkovit način in (iii) spodbujati uporabo recikliranih materialov v embalaži. V oceni učinka so na podlagi treh študij, ki jih je izvedel zunanji svetovalec, delavnic za deležnike, spletnega javnega posvetovanja in ciljno usmerjenih razgovorov zbrani vsi možni ukrepi za analizo. Različni, zapleteni in pogosto medsebojno povezani ukrepi so bili razvrščeni v tri možnosti politike, ki se primerjajo z običajnim scenarijem. Možnosti 1 do 3 se povečujejo z vidika moči v smislu njihove okoljske učinkovitosti, pa tudi obremenitve in stopnje poseganja, ki ju predstavlja njihovo izvajanje, in sicer: ·možnost 1 opredeljuje ukrepe za povečanje standardizacije in določa jasnejše bistvene zahteve, ki so običajno temeljni pogoji za ukrepe v drugih skupinah; ·možnost 2 določa obvezne cilje za zmanjšanje količine odpadkov, ponovno uporabo v nekaterih sektorjih in minimalno vsebnost recikliranih materialov v plastični embalaži, zahteve za zagotovitev popolne možnosti recikliranja do leta 2030 in usklajena pravila o izdelkih; ·možnost 3 določa višje obvezne cilje kot možnost 2 in dodatne zahteve za izdelke. Glavne možnosti politike nosilcev odločanja na treh področjih ukrepanja v 27 državah članicah EU so nacionalni cilji za zmanjšanje količine odpadkov, cilji glede ponovne uporabe za gospodarske subjekte v določenih sektorjih, ukrepi za povečanje možnosti recikliranja in cilji glede vsebnosti recikliranih materialov v plastični embalaži. Med spodbudnimi ukrepi kot politične možnosti izstopajo obvezni kavcijski sistemi in pravila o označevanju, ki potrošnikom olajšajo sortiranje. Ukrepi, zajeti v posamezni možnosti, so predstavljeni v naslednji preglednici. Medsebojne povezave med drugimi možnimi ukrepi so prikazane z enako številko, npr. U2b in U2c. Ukrepi v zvezi z glavnimi možnostmi politike so v krepkem tisku. Možnost 1: Boljša standardizacija in jasnejše bistvene zahteve Možnost 2: Obvezni cilji in strožje zahteve Možnost 3: Daljnosežni cilji in zahteve U5: zmanjšanje praznega prostora v embalaži v izbranih sektorjih, vključno z elektronskim trgovanjem U1: posodobitev bistvenih zahtev za zmanjšanje pretirane uporabe embalaže U10a: revizija standarda CEN za opredelitev embalaže za večkratno uporabo U19: zagotavljanje jasnosti glede opredelitve dejavnosti ponovne uporabe v primerjavi z dejavnostjo „priprave za ponovno uporabo“ U8b: obvezni cilji glede ponovne uporabe za izbrane skupine embalaže za leti 2030/2040 v izbranih sektorjih + U19 + U10a + U10b: opredelitve in obvezne zahteve za oblike embalaže za večkratno uporabo, določene v zakonodaji in standardih EU za nekatere oblike + U10c: opredelitev in obvezni standardi za sisteme za ponovno uporabo U7: postopno opuščanje embalaže, ki se ji je mogoče izogniti/nepotrebne embalaže U2b: obvezni cilj 19-odstotnega zmanjšanja odpadne embalaže na prebivalca v letu 2030 glede na izhodišče + U1 + U5 U8c: obvezni cilji na visoki ravni za povečanje ponovne uporabe embalaže do leta 2030/2040 v izbranih sektorjih + U10a + U10b + U10c + U19 U2c: obvezni cilj 23-odstotnega zmanjšanja odpadne embalaže na prebivalca v letu 2030 glede na izhodišče + U1 + U5 + U7 + U3: prepoved najtežje embalaže za izbrane predmete do leta 2030 na podlagi obstoječih drugih lažjih možnosti U21a: vsa embalaža mora biti do leta 2030 takšna, da jo je mogoče ponovno uporabiti ali reciklirati – pojasnitev bistvenih zahtev in opredelitev možnosti recikliranja + U21b: od leta 2030 mora biti vsa embalaža za večkratno uporabo takšna, da jo je mogoče reciklirati U22a: kvalitativna opredelitev embalaže, ki jo je mogoče reciklirati U28: pojasnitev biološke razgradljivosti in primernosti za kompostiranje ter posodobitve zadevnih bistvenih zahtev in standarda EN 13432 U29a: omogočanje uporabe plastike, primerne za kompostiranje, in konvencionalne plastike za izbrane vrste embalaže U22b: opredelitev embalaže, ki jo je mogoče reciklirati, na podlagi meril glede zasnove za recikliranje, dopolnjena s postopkom ocenjevanja možnosti recikliranja in negativnim seznamom značilnosti embalaže, ki je ni mogoče reciklirati + U21a + U21b + U22a + U23: uskladitev meril za prilagajanje pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca U29d: obvezna primernost za kompostiranje za nekatere izmed izbranih vrst plastične embalaže, medtem ko so preostale lahko izdelane iz plastike, primerne za kompostiranje, ali konvencionalne plastike + U28 U22c: kvantitativna opredelitev embalaže, ki jo je mogoče reciklirati + U21a + U21b + U22a + U23 U29b: obvezna primernost za kompostiranje za vse izbrane vrste plastične embalaže + U28 U37: opredelitev vsebnosti recikliranih materialov in merilne metode U35em: širši cilji vsebnosti recikliranih materialov v plastični embalaži na podlagi namenjenosti za stik za leti 2030 in 2040 + U37 U35eh: večje ambicije, široki cilji vsebnosti recikliranih materialov v plastični embalaži na podlagi namenjenosti za stik za leti 2030 in 2040 + U37 Ux: posodobitev sedanjega označevanja glede na material: odstranitev alfanumeričnih kod za razvrščevalnike odpadkov U31: posodobitev opredelitev v zvezi z nevarno snovjo U32a: razširitev informacij o nevarnih snoveh Ua&b: obvezen kavcijski sistem in minimalne zahteve za vse kavcijske sisteme U27c-y: usklajeno označevanje izdelkov in vsebnikov za odpadke, ki potrošnikom olajšajo sortiranje (napreden nordijski sistem piktogramov) + Ux + Uk: omejitve uporabe nejasnih oznak U12-u: usklajeno, obvezno označevanje embalaže za večkratno uporabo U38-j: merila za označevanje vsebnosti recikliranih materialov U32b: obvestilo o snoveh v embalaži, ki vzbujajo skrb + U33a: omejitve snovi iz uredbe REACH + U31 U40b: obvezna minimalna merila zelenih javnih naročil za embalažo prednostnih izdelkov in storitev U42b: uskladitev sistema poročanja razširjene odgovornosti proizvajalca UPCB: razširjena obveznost poročanja o polikloriranih bifenilih Uc: prednostna uporaba reciklirane embalaže iz kavcijskega sistema + Ua&b U26cc: sistemi zbiranja odpadkov kot nadomestna možnost kavcijskega sistema + Ux + U12-u + U38-j + U27c-y + Uk U32c: obvestilo o vseh snoveh v embalaži + U33b: omejitve snovi v skladu s pregledano direktivo o embalaži in odpadni embalaži + U31 U40c: obvezna minimalna merila zelenih javnih naročil za embalažo vseh izdelkov in storitev U34b: obvezna zahteva glede poročanja o vsebnosti recikliranih materialov za vso embalažo + U42b + UPCB Komisija na podlagi ocene učinkov ukrepov daje prednost možnosti 2. •Primernost in poenostavitev ureditve Stopnje upravnega bremena za javne organe in podjetja se med predlaganimi ukrepi razlikujejo, to breme pa bi izhajalo predvsem iz spremljanja in poročanja o skladnosti. Hkrati ta predlog v celoti izkorišča digitalizacijo za zmanjšanje upravnega bremena. Na primer, Komisija naj bi sprejela izvedbeni akt za določitev pogojev za ugotavljanje sestave embalaže s tehnologijami digitalnega označevanja. Za embalažo za večkratno uporabo se priporočajo tudi kode QR ali enakovredna sredstva za lažjo predelavo in usklajene posebne oznake, ki ustrezno seznanjajo potrošnike o možnosti ponovne uporabe embalaže in razpoložljivosti sistemov za ponovno uporabo. Poleg tega bi moralo usklajeno označevanje embalaže za sortiranje s strani potrošnikov izboljšati ločevanje odpadkov, prinaša pa tudi znatno poenostavitev za gospodarske subjekte. •Temeljne pravice Predlog nima posledic za varstvo temeljnih pravic. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Vključena ocena finančnih posledic kaže podrobne proračunske posledice ter človeške in upravne vire, ki se zahtevajo v tem predlogu. Evropska komisija, natančneje Generalni direktorat za okolje (GD ENV), bo odgovorna za pogajanja o uredbi v rednem postopku soodločanja, pa tudi za njeno splošno izvajanje in sprejetje vseh v njej predvidenih izvedbenih in delegiranih aktov. Druge službe in agencije, ki bodo zagotovile prispevek, so Eurostat, Skupno raziskovalno središče (JRC) in Evropska agencija za kemikalije (ECHA).

Sedanje finančne simulacije temeljijo na treh delovnih mestih administratorjev (AD) v ekvivalentu polnega delovnega časa samo za: (i) pogajanja in splošno izvajanje uredbe in (ii) pripravljalno delo za pripravo sekundarne zakonodaje. Tehnične naloge bodo predvidoma opravljali dva napotena nacionalna strokovnjaka v ekvivalentu polnega delovnega časa (glede na pričakovani časovni okvir) in dva pogodbena uslužbenca. Stroški osebja Komisije na podlagi zadnjih javno dostopnih plačnih lestvic znašajo skupaj 6 537 000 EUR. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Predlog vključuje več določb za izboljšanje spremljanja in razumevanja tokov embalaže. S temi določbami se bodo dopolnile obstoječe zahteve glede izračuna in poročanja za države članice v skladu z Odločbo Komisije 2005/270/ES in Izvedbenim sklepom Komisije 2018/896/ES. Odločbo in Izvedbeni sklep bo treba nadomestiti, da bodo vključene dodatne zahteve glede poročanja, potrebne za podporo spremljanju in popolnemu izvajanju bistvenih zahtev glede: (1) plastičnih nosilnih vrečk (tj. razčlenjeno in obvezno poročanje ter različne kategorije plastičnih nosilnih vrečk); (2) deleža zbiranja embalaže, za katero velja obveznost vzpostavitve kavcijskih sistemov, in (3) podatkov o posameznih kategorijah embalaže, ki so potrebni za razvoj metodologije za ocenjevanje možnosti recikliranja embalaže. Da bi se podprlo spremljanje razširjene odgovornosti proizvajalca na ravni držav članic in uskladile zahteve glede razširjene odgovornosti proizvajalca, da bi bile učinkovitejše po vsej EU, ta pobuda predlaga tudi zahtevo za registracijo gospodarskih subjektov (proizvajalcev) in njihovih organizacij, pristojnih za odgovornost proizvajalcev, ko prvič omogočijo dostopnost embalaže na trgu držav članic. To spremljajo usklajene zahteve za sporočanje podatkov o taki embalaži nacionalnim organom. S tem se bo zmanjšalo upravno breme za proizvajalce, ki se morajo zdaj prilagajati vse bolj različnim nacionalnim zahtevam glede poročanja v zvezi z razširjeno odgovornostjo proizvajalca, države članice pa bodo lahko izpolnile svoje obveznosti poročanja in zagotovile potrebno raven razčlenjenosti podatkov za podporo prihodnjih prilagoditev politike, zlasti glede možnosti recikliranja embalaže. S predlogom se sporočanje podatkov o ciljih glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja omejuje na podatke, ki jih zavezani gospodarski subjekti predložijo pristojnim organom; dodatno poročanje Komisiji ni predvideno. Komisija bo pravila za izračun sprejela v izvedbenih aktih. • Natančnejša pojasnitev posebnih določb predloga V poglavju I so navedene splošne določbe. Člen 1 določa predmet urejanja te uredbe. V njem je pojasnjeno, da se s to uredbo uvajajo zahteve glede okoljske trajnostnosti in označevanja v celotnem življenjskem ciklu embalaže, da se omogoči njeno dajanje na trg, ter glede razširjene odgovornosti proizvajalca, zbiranja, obdelave in recikliranja odpadne embalaže. Pojasnjeno je tudi, da ta uredba prispeva k učinkovitemu delovanju notranjega trga ob hkratnem prizadevanju za uresničitev okoljskih ciljev v zvezi s preprečevanjem ali zmanjševanjem negativnih vplivov embalaže in odpadne embalaže na okolje in zdravje ljudi. Tako prispeva k prehodu v krožno gospodarstvo v skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki. Člen 2 določa, da se ta uredba uporablja za vso embalažo, ne glede na uporabljeni material, in vso odpadno embalažo. Člen 3 določa opredelitve pojmov, potrebne za namene te uredbe. Veliko teh opredelitev pojmov je prevzetih iz novega zakonodajnega okvira (Uredbe (ES) št. 765/2008 in Sklepa št. 768/2008/ES), razveljavljene direktive o embalaži in odpadni embalaži ali obstoječe okoljske zakonodaje Unije (npr. okvirne direktive o odpadkih in uredbe o nadzoru trga). Uveden je sklop novih opredelitev pojmov, zlasti za izvajanje glavnih ukrepov te pobude s poudarkom na embalaži, ki jo je mogoče reciklirati, uporabi recikliranih materialov v plastični embalaži, embalaži za večkratno uporabo in preprečevanju nastajanja odpadne embalaže. Člen 4 določa načelo prostega pretoka na enotnem trgu za embalažo, ki izpolnjuje zahteve glede trajnostnosti in označevanja, kot je določeno v tej uredbi. Poglavje II vsebuje zahteve glede trajnostnosti embalaže. Člen 5 določa zahteve za snovi v embalaži, zlasti omejitev ravni koncentracije svinca, kadmija, živega srebra in šestvalentnega kroma. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov, ki znižujejo raven te omejitve in določajo izjeme od nje. Člen 6 določa, da mora biti embalažo mogoče reciklirati, in opredeljuje zahteve, ki jih bo treba izpolniti po dvostopenjskem pristopu. Od 1. januarja 2030 bo morala embalaža izpolnjevati merila glede zasnove za recikliranje, 1. januarja 2035 pa bodo zahteve dodatno prilagojene, da se zagotovi zadostno in učinkovito zbiranje, sortiranje in recikliranje („recikliranje v velikem obsegu“) embalaže, ki jo je mogoče reciklirati. Merila glede zasnove za recikliranje in metodologija za ocenjevanje, ali se embalaža reciklira v velikem obsegu, bodo določeni v delegiranih aktih, ki jih bo sprejela Komisija. Odložena uporaba teh določb je potrebna zato, da se sprejme potrebna zakonodaja, ki podrobno določa zahteve glede recikliranja, in da se industriji zagotovi dovolj časa za prilagoditev novim pravilom. Poleg tega se s to določbo vzpostavlja pravilo, da se finančni prispevki, ki jih morajo proizvajalci plačati za izpolnjevanje svojih obveznosti v zvezi z razširjeno odgovornostjo proizvajalca, prilagodijo na podlagi razredov učinkovitosti recikliranja v skladu z merili glede zasnove za recikliranje, ki se bodo posodobila tako, da bodo vključevala mejne vrednosti za možnosti recikliranja v velikem obsegu, ki se bodo uporabljale od leta 2035. Nazadnje, določena so posebna pravila za inovativno embalažo, v zvezi s katero se zahteve glede možnosti recikliranja dokumentirajo šele pet let po tem, ko je bila prvič dana na trg. Poleg tega sta stična ovojnina, ki ustreza opredelitvi stične ovojnine iz člena 4(25) Uredbe (EU) 2019/6, ter kontaktna plastična embalaža medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/745, ter in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/746, do leta 2034 izvzeti iz zahtev glede recikliranja, določenih v skladu s tem členom, da se upoštevajo vidiki zdravja ter varnosti ljudi in živali. Člen 7 določa, da mora plastična embalaža od 1. januarja 2030 vsebovati določen minimalni delež recikliranih materialov, predelanih iz popotrošniških plastičnih odpadkov, na enoto plastične embalaže; posebna embalaža je izvzeta, kot je primerno. Te količine se do 1. januarja 2040 povečajo, odstopanja pa bi bilo treba revidirati. Komisija bo sprejela izvedbeni akt za določitev metodologije za izračun in preverjanje deleža recikliranih materialov, predelanih iz popotrošniških plastičnih odpadkov, ter oblike povezane tehnične dokumentacije. S to določbo je Komisija tudi pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov za spremembo najmanjšega deleža recikliranih materialov, predelanih iz popotrošniških plastičnih odpadkov. Člen 8 skupaj z opredelitvijo v členu 3 opredeljuje pogoje, pod katerimi se embalaža šteje za primerno za kompostiranje, in predpisuje, da so kavni vložki iz filter papirja, nalepke na sadju in zelenjavi ter zelo lahke plastične nosilne vrečke primerne za kompostiranje 24 mesecev po začetku veljavnosti te uredbe. Druga embalaža, razen lahkih plastičnih nosilnih vrečk, za katere je bila državam članicam odobrena prožnost, je primerna za recikliranje materialov. Komisija je tudi pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov, da spremeni seznam embalaže, ki mora biti primerna za kompostiranje. Člen 9 določa, da je treba maso in prostornino embalaže čim bolj zmanjšati ob ustreznem upoštevanju varnosti in funkcionalnosti embalaže. Izpolnjevanje te obveznosti se dokaže s tehnično dokumentacijo. Člen 10 določa zahteve glede embalaže za večkratno uporabo. Ena od zahtev je na primer, da je embalaža zasnovana, oblikovana in dana na trg z namenom, da se lahko največkrat ponovno uporabi ali napolni. Embalaža za večkratno uporabo mora biti tudi vključena v sistem za ponovno uporabo, ki je skladen z minimalnimi pogoji iz Priloge VI k tej uredbi. Poglavje III določa zahteve glede označevanja in zagotavljanja informacij.

Člen 11 določa, da mora biti embalaža označena z oznako, ki vsebuje informacije o njeni sestavi, da se potrošnikom olajša sortiranje. Enake oznake se namestijo na vsebnike za odpadke, da potrošnik zlahka prepozna ustrezni način odstranjevanja (člen 12). Po izbiri izdelovalca se usklajena oznaka oblikuje tako, da navaja tudi vsebnost recikliranih materialov v plastični embalaži. Embalaža za večkratno uporabo mora imeti kodo QR ali drugo vrsto nosilca podatkov, ki omogoča dostop do ustreznih informacij, ki omogočajo njeno ponovno uporabo. Komisija je pooblaščena, da z izvedbenimi akti določi usklajene zahteve glede označevanja embalaže in vsebnikov za odpadke ter njihove oblike in za ugotavljanje sestave embalaže s tehnologijami digitalnega označevanja. Poglavje IV določa obveznosti gospodarskih subjektov, vsebuje pa zlasti standardne določbe iz Sklepa št. 768/2008/ES. Vendar velja omeniti člen 14 in člene 21–28. Člen 14 določa, da morajo dobavitelji embalaže ali embalažnih materialov zagotoviti izdelovalcu vse informacije in dokumentacijo, ki jih izdelovalec potrebuje za dokazovanje skladnosti embalaže. Člen 21 določa, da morajo gospodarski subjekti, ki dobavljajo izdelke končnim distributerjem ali končnim uporabnikom v skupinski embalaži, transportni embalaži ali embalaži za elektronsko trgovanje, zagotoviti, da delež praznega prostora v embalaži glede na pakirane izdelke ne presega 40 %. Člen 22 določa, da gospodarski subjekti ne bi smeli dajati na trg embalaže, katere oblike in nameni so navedeni v Prilogi V k Uredbi. Komisija je pooblaščena za spremembo tega seznama s sprejetjem delegiranega akta. Člena 23 in 24 določata, da gospodarski subjekt, ki daje embalažo za večkratno uporabo na trg, zagotovi vzpostavljen sistem za ponovno uporabo navedene embalaže. Gospodarski subjekti, ki uporabljajo embalažo za večkratno uporabo, vzpostavijo tudi sistem za ponovno uporabo take embalaže ali v njem sodelujejo. Zahteve glede sistema za ponovno uporabo in obnovo embalaže za večkratno uporabo so določene v Prilogi VI k Uredbi. Člen 25 določa, da morajo gospodarski subjekti, ki ponujajo izdelke za nakup s ponovnim polnjenjem, predložiti določene informacije končnim uporabnikom in zagotoviti skladnost točk za ponovno polnjenje z zahtevami iz dela C Priloge VI. Člen 26 določa številne cilje glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja za različne sektorje in oblike embalaže. V njem so določene tudi izvzetja iz obveznosti izpolnjevanja ciljev glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja. Komisija lahko sprejme delegirane akte, ki določajo natančnejše cilje glede ponovne uporabe in dodatna izvzetja. Člena 27 in 28 določata pravila za izračun doseganja različnih ciljev glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja iz člena 26 ter poročanje pristojnemu organu o navedenih ciljih. Komisija do 31. decembra 2028 sprejme izvedbeni akt o določitvi podrobnih pravil in metodologije za izračun ciljev iz člena 26. Poglavje V (člen 29) določa, da letna potrošnja lahkih plastičnih nosilnih vrečk do 31. decembra 2025 ne sme preseči 40 takih vrečk na osebo. Države članice lahko iz obveznosti izpolnitve cilja izvzamejo zelo lahke plastične nosilne vrečke, ki so potrebne iz higienskih razlogov ali se zagotavljajo kot prodajna embalaža nepredpakiranih živil, da bi se zavrglo manj hrane. Poglavje VI o skladnosti embalaže vključuje zlasti standardne določbe iz Sklepa št. 768/2008/ES o tem, kako ugotoviti skladnost embalaže. Nanaša se na: – uporabo zanesljivih, natančnih in ponovljivih preizkuševalnih, merilnih in računskih metod (člen 30); – harmonizirane standarde, ki zagotavljajo domnevo o skladnosti (člen 31); – možnost, da Komisija sprejme skupne tehnične specifikacije, kadar harmonizirani standardi niso na voljo (člen 32); – postopek ugotavljanja skladnosti (člen 33); in – izjavo EU o skladnosti (člen 34). Poglavje VII obravnava ravnanje z embalažo in odpadno embalažo. Člen 35 določa, da morajo države članice imenovati pristojni organ za izvajanje in izvrševanje obveznosti, ki izhajajo iz členov 26 do 29 in poglavja VII. Člen 36 se nanaša na poročilo za zgodnje opozarjanje, ki ga Komisija v sodelovanju z Evropsko agencijo za okolje pripravi o napredku pri doseganju ciljev iz členov 38 in 46. Člen 37 določa, da morajo države članice v svoje načrte ravnanja z odpadki vključiti poglavje o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo v skladu s členom 28 Direktive 2008/98/ES.

Člen 38 določa, od mora vsaka država članica postopno zmanjševati količino nastale odpadne embalaže na prebivalca v primerjavi s količino nastale odpadne embalaže na prebivalca iz leta 2018, in sicer za 5 % do leta 2030, za 10 % do leta 2035 in za 15 % do leta 2040. Države članice izvajajo ukrepe, kot so ekonomski instrumenti in drugi ukrepi, za spodbujanje uporabe hierarhije ravnanja z odpadki, da bi preprečile nastajanje odpadne embalaže in čim bolj zmanjšale vpliv embalaže na okolje. Člen 39 določa, da morajo države članice vzpostaviti register, ki se uporablja za spremljanje skladnosti proizvajalcev embalaže z zahtevami iz poglavja VII. Proizvajalci, organizacije, pristojne za odgovornost proizvajalcev, če je proizvajalec tako organizacijo imenoval, ali imenovani zastopnik za razširjeno odgovornost proizvajalca se vpiše v register države članice, v kateri proizvajalec prvič omogoči dostopnost embalaže na trgu. Proizvajalci, ki niso vpisani v register, ne omogočijo dostopnosti embalaže na trgu države članice. Člen 40 določa, da bodo imeli proizvajalci, ki prvič omogočijo dostopnost embalaže na trgu na ozemlju države članice, razširjeno odgovornost proizvajalca za svojo embalažo v skladu s členoma 8 in 8a Direktive 2008/98/ES. Člen 41 se nanaša na organizacije, pristojne za odgovornost proizvajalcev. Če obstaja več organizacij, pristojnih za odgovornost proizvajalcev, je treba zagotoviti, da izpolnjujejo svoje obveznosti na celotnem ozemlju države članice. Člen 42 določa, da morajo proizvajalci ali imenovana organizacija, pristojna za odgovornost proizvajalcev, zaprositi pristojni organ za odobritev. Člen 43 določa, da morajo države članice zagotoviti vzpostavitev sistemov za vračanje in/ali zbiranje vse embalaže in odpadne embalaže od potrošnika, drugega končnega uporabnika ali iz toka odpadkov. Člen 44 predpisuje kavcijski sistem za plastenke pijač za enkratno uporabo s prostornino do treh litrov ter kovinske in aluminijaste vsebnike za pijačo za enkratno uporabo s prostornino do treh litrov. Določa tudi izjeme od tega pravila. Države članice morajo do 1. januarja 2029 zagotoviti, da vsi kavcijski sistemi izpolnjujejo minimalne zahteve iz Priloge X. Države članice lahko v kavcijski sistem vključijo tudi steklo in bi morale zagotoviti, da je kavcijski sistem za oblike embalaže za enkratno uporabo, zlasti za steklenice za pijačo za enkratno uporabo, enako na voljo za embalažo za večkratno uporabo, kadar je to tehnično in ekonomsko izvedljivo. Člen 45 določa, da morajo države članice sprejeti ukrepe za spodbujanje povečanja števila sistemov, ki omogočajo ponovno uporabo. Tak ukrep je lahko na primer uporaba kavcijskih sistemov za embalažo, ki ni zajeta v kavcijskih sistemih iz člena 44. Člen 46 določa cilje glede recikliranja odpadne embalaže, ki jih morajo države članice izpolniti do 31. decembra 2025 in 31. decembra 2030 ter so enaki kot v Direktivi 94/62/ES. Če države članice preložijo roke za doseganje ciljev za leto 2025, morajo predložiti izvedbeni načrt v skladu s Prilogo XI. Komisija lahko zahteva, da država članica revidira svoj izvedbeni načrt. Člena 47 in 48 določata pravila za izračun doseganja ciljev glede recikliranja iz člena 46(1). Člen 49 določa, da morajo proizvajalci ali organizacije, pristojne za odgovornost proizvajalcev, v zvezi z embalažo, ki jo dobavljajo na ozemlju države članice, dati na voljo informacije o preprečevanju nastajanja odpadne embalaže in ravnanju z njo. Člen 50 se nanaša na poročanje držav članic Komisiji za vsako koledarsko leto o: – doseganju ciljev glede recikliranja; – potrošnji zelo lahkih, lahkih in debelih plastičnih nosilnih vrečk; – deleža zbiranja embalaže, za katero se uporablja obveznost vzpostavitve kavcijskih sistemov, in – embalaži, dani na trg, in deležih recikliranja za oblike/vrste embalaže, navedene v preglednici 3 iz dela 3 Priloge II. Člen 51 določa pravila za zbirke podatkov o embalaži in informacijah, ki jih mora vsebovati. Poglavje VIII se nanaša na zaščitne postopke in temelji na standardnih določbah. Poglavje IX (člen 57) se nanaša na zelena javna naročila in natančneje na možnost, da Komisija sprejme delegirane akte za določitev zahtev za javna naročila (npr. tehnične specifikacije, merila za izbor, merila za oddajo javnega naročila itd.), ki temeljijo na zahtevah glede trajnostnosti iz te uredbe. Poglavje X je standardno poglavje s členoma o delegiranih aktih (člen 58) in izvedbenih aktih (člen 59).

Poglavje XI določa spremembe Uredbe (EU) 2019/1020 in Direktive (EU) 2019/904. Poglavje XII je standardno poglavje o končnih določbah, ki vključuje člene o kaznih (člen 62), izvedbi ocene Uredbe osem let po sprejetju (člen 63) ter razveljavitvi in prehodnih določbah (člen 64). 2022/0396 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o embalaži in odpadni embalaži, spremembi Uredbe (EU) 2019/1020 in Direktive (EU) 2019/904 ter razveljavitvi Direktive 94/62/ES (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Embalaža je potrebna, da se izdelke zaščiti in omogoči njihov preprost prevoz od mesta proizvodnje do mesta uporabe ali zaužitja. Preprečevanje ovir za notranji trg za embalažo je ključnega pomena za delovanje notranjega trga za izdelke. Razdrobljena pravila in nejasne zahteve povzročajo dodatne stroške gospodarskim subjektom. (2)Poleg tega se pri embalaži uporabljajo velike količine primarnih materialov (40 % plastike in 50 % papirja v Uniji se uporabi za embalažo), embalaža pa predstavlja 36 % trdnih komunalnih odpadkov. Velika in nenehno rastoča količina nastale embalaže ter nizki deleži ponovne uporabe in recikliranja znatno ovirajo doseganje nizkoogljičnega krožnega gospodarstva. Zato bi morala ta uredba vzpostaviti pravila za celoten življenjski cikel embalaže, da bi tako prispevala k učinkovitemu delovanju notranjega trga z usklajevanjem nacionalnih ukrepov, hkrati pa preprečila in zmanjšala škodljive vplive embalaže in odpadne embalaže na okolje in zdravje ljudi. Določitev ukrepov v skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki bi morala prispevati k prehodu v krožno gospodarstvo. (3)Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 94/62/ES določa zahteve za države članice glede embalaže, kot so bistvene zahteve za sestavo embalaže ter njeno primernost za ponovno uporabo in predelavo, ter cilje predelave in recikliranja. (4)Pri preverjanju ustreznosti v zvezi z Direktivo 94/62/ES leta 2014 so bile priporočene prilagoditve bistvenih zahtev, da bi postale „konkretnejše in lažje izvršljive“ ter se okrepile, kar je veljalo za ključno orodje za doseganje boljše okoljske učinkovitosti embalaže.

(5)V skladu z zelenim dogovorom novi akcijski načrt za krožno gospodarstvo vsebuje zavezo okrepitvi bistvenih zahtev za embalažo, da bi postala do leta 2030 vsa embalaža primerna za ponovno uporabo ali recikliranje, ter razmisleku o drugih ukrepih za zmanjšanje (pretirane) uporabe embalaže in odpadne embalaže, spodbujanje zasnove za ponovno uporabo in možnost recikliranja embalaže, zmanjšanje kompleksnosti embalažnih materialov in uvedbo zahteve za vsebnost recikliranih materialov v plastični embalaži. Komisijo zavezuje k oceni izvedljivosti označevanja v celotni Uniji, ki olajša pravilno ločevanje odpadne embalaže pri izvoru. (6)Plastična embalaža je najbolj ogljično intenziven material, recikliranje plastičnih odpadkov pa je z vidika uporabe fosilnih goriv približno petkrat boljše od sežiganja z energijsko predelavo. Kot je navedeno v evropski strategiji za plastiko, akcijski načrt za krožno gospodarstvo vsebuje zavezo povečanju uporabe reciklirane plastike in prispevanju k bolj trajnostni uporabi plastike. Proračun Unije in sistem virov lastnih sredstev prispevata k zmanjšanju onesnaževanja z odpadno plastično embalažo. S Sklepom Sveta (EU, Euratom) 2020/2053 z dne 14. decembra 2020 o sistemu virov lastnih sredstev Evropske unije se je 1. januarja 2021 uvedel nacionalni prispevek, sorazmeren s količino nereciklirane odpadne plastične embalaže v posamezni državi članici. Ta vir lastnih sredstev je del spodbud za zmanjšanje potrošnje plastike za enkratno uporabo ter spodbujanje recikliranja in krožnega gospodarstva. (7)Svet je v svojih sklepih iz decembra 2020 poudaril, da bi bilo treba pri reviziji Direktive 94/62/ES posodobiti in opredeliti konkretnejše, učinkovitejše in lažje izvedljive določbe za olajšanje uporabe trajnostne embalaže na notranjem trgu in zmanjšanje kompleksnosti embalaže, da bi se spodbudile ekonomsko izvedljive rešitve, izboljšala možnost ponovne uporabe in recikliranja ter čim bolj zmanjšala vsebnost snovi, ki vzbujajo skrb, v embalažnem materialu, zlasti materialu za pakiranje živil, in zagotovilo, da je označevanje embalaže lahko razumljivo, da bodo potrošniki obveščeni o možnosti recikliranja in o tem, kam bi bilo treba odvreči odpadke, da se olajša sortiranje in recikliranje. (8)V resoluciji Evropskega parlamenta z dne 10. februarja 2021 o novem akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo je bil ponovno naveden cilj, da naj bi se do leta 2030 zagotovilo, da bo vso embalažo mogoče ponovno uporabiti ali reciklirati na ekonomsko izvedljiv način, Komisija pa je bila pozvana, naj predstavi zakonodajni predlog, vključno z ukrepi in cilji za zmanjšanje količine odpadkov in ambiciozno zastavljenimi bistvenimi zahtevami v direktivi o embalaži in odpadni embalaži, s katerimi bi se pri elektronskem trgovanju in v drugih primerih zmanjšala prekomerna količina embalaže, izboljšale možnosti recikliranja, zmanjšala kompleksnost embalaže, povečala vsebnost recikliranih materialov, postopno opustile nevarne in škodljive snovi ter spodbujala ponovna uporaba. (9)Ta uredba dopolnjuje uredbo [o okoljsko primerni zasnovi za trajnostne izdelke], v skladu s katero se embalaža ne obravnava kot posebna kategorija izdelkov. Vendar bi bilo treba opozoriti, da se lahko v delegiranih aktih, sprejetih na podlagi uredbe [o okoljsko primerni zasnovi za trajnostne izdelke], določijo dodatne ali podrobnejše zahteve glede embalaže posebnih izdelkov, zlasti v zvezi z zmanjšanjem količine embalaže, če se lahko z zasnovo ali ponovno zasnovo izdelkov pridobi embalaža z manjšim vplivom na okolje. (10)Ta uredba bi se morala uporabljati za vso embalažo, dano na trg v Uniji, in vso odpadno embalažo, ne glede na njeno vrsto ali uporabljeni material. Zaradi pravne jasnosti bi bilo treba opredelitev embalaže v skladu s prejšnjo Direktivo 94/62/ES preoblikovati brez spreminjanja vsebine. Prodajno embalažo, skupinsko embalažo in transportno embalažo bi bilo treba opredeliti ločeno, pri čemer se prepreči podvajanje terminologije. Posledično prodajna embalaža ustreza primarni embalaži, skupinska embalaža sekundarni embalaži in transportna embalaža terciarni embalaži. (11)Predmet, ki je sestavni del izdelka in je potreben za to, da vsebuje, podpira ali ohranja navedeni izdelek njegovo celotno življenjsko dobo, ter če je namenjeno, da se vsi elementi uporabijo, potrošijo ali odstranijo skupaj, se ne bi smel šteti za embalažo, saj je njegova funkcionalnost neločljivo povezana s tem, da je del izdelka. Vendar bi bilo treba navedene posebne predmete zaradi vedenja potrošnikov pri odlaganju čajnih in kavnih vrečk ter enot enojne porcije kavnega ali čajnega sistema, ki se v praksi odstranijo skupaj z ostankom izdelka, kar povzroči kontaminacijo tokov, primernih za kompostiranje in recikliranje, obravnavati kot embalažo. To je v skladu s ciljem povečanja ločenega zbiranja bioloških odpadkov iz člena 22 Direktive 2008/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta. Poleg tega bi bilo treba vse enote enojne porcije kavnega ali čajnega sistema, potrebne za shranjevanje čaja ali kave, obravnavati kot embalažo, da se zagotovi skladnost glede finančnih in operativnih obveznosti ob koncu življenjske dobe. (12)V skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki iz člena 4(2) Direktive 2008/98/ES in v skladu z upoštevanjem življenjskega cikla za doseganje najboljšega splošnega izida za okolje je namen ukrepov iz te uredbe zmanjšanje količine embalaže, dane na trg, glede na njeno prostornino in maso ter preprečevanje nastajanja odpadne embalaže, predvsem z zmanjševanjem količine embalaže, izogibanjem uporabi embalaže, kadar ta ni potrebna, in povečanjem ponovne uporabe embalaže. Poleg tega so ukrepi namenjeni povečanju vsebnosti recikliranih materialov v embalaži, zlasti v plastični embalaži, kjer je poraba recikliranih materialov zelo majhna, ter doseganju višjih stopenj recikliranja vse embalaže in visoke kakovosti pridobljenih sekundarnih surovin ob hkratnem zmanjšanju drugih oblik predelave in končnega odstranjevanja. (13)Embalažo bi bilo treba zasnovati, izdelovati in prodajati tako, da se omogoči njena ponovna uporaba ali visokokakovostno recikliranje ter zmanjša njen vpliv na okolje v njenem celotnem življenjskem ciklu in življenjskem ciklu izdelkov, za katere je bila zasnovana. (14)V skladu s cilji akcijskega načrta za krožno gospodarstvo in strategije na področju kemikalij za trajnostnost ter da bi se zagotovila ustrezno ravnanje s kemikalijami v njihovem celotnem življenjskem ciklu in prehod na krožno gospodarstvo brez strupov, mora ta uredba ob upoštevanju pomena embalaže v vsakdanjem življenju obravnavati vplive na zdravje ljudi in okolje ter na večjo trajnostnost, vključno s krožnostjo, ki je posledica učinkov snovi, ki vzbujajo skrb, na celoten življenjski cikel embalaže, od proizvodnje do uporabe in konca življenjske dobe, vključno z ravnanjem z odpadki. (15)Upoštevajoč znanstveni in tehnološki napredek bi bilo treba embalažo zasnovati in izdelati tako, da se v njeni sestavi omeji prisotnost nekaterih težkih kovin in drugih snovi, ki vzbujajo skrb. Kot je navedeno v strategiji na področju kemikalij za trajnostnost, je treba snovi, ki vzbujajo skrb, čim manj uporabljati in jih po možnosti nadomeščati, ter pri najnevarnejših med njimi postopoma opustiti uporabo, ki ni bistvenega pomena za družbo, zlasti v izdelkih za široko porabo. V skladu s tem bi bilo treba snovi, ki vzbujajo skrb, čim manj uporabljati kot embalažni material ali katere koli sestavine embalaže, da bi se zagotovilo, da embalaža in materiali, reciklirani iz nje, v svojem življenjskem ciklu ne bodo negativno vplivali na zdravje ljudi ali okolje. (16)Politike Unije bi morale v skladu z akcijskim načrtom za ničelno onesnaževanje temeljiti na načelu preventivnega ukrepanja na izvoru. Komisija v strategiji na področju kemikalij za trajnostnost poudarja, da bi bilo treba okrepiti Uredbo (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbo (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta, ki sta osnova za reguliranje kemikalij v Uniji, ter ju dopolniti z usklajenimi pristopi k ocenjevanju kemikalij in ravnanju z njimi v sedanji sektorski zakonodaji. Snovi v embalaži in sestavinah embalaže so zato omejene pri viru in jih obravnava predvsem Uredba (ES) št. 1907/2006 v skladu s pravili in postopki, določenimi v naslovu VIII navedene uredbe, da se zaščiti zdravje ljudi in okolje v vseh fazah življenjskega cikla snovi, vključno s fazo, v kateri so odpadki. Zato bi bilo treba opozoriti, da se določbe navedene uredbe uporabljajo za sprejetje ali spreminjanje omejitev za snovi, proizvedene za uporabo ali uporabljene v proizvodnji embalaže ali sestavin embalaže, ter za dajanje na trg snovi, prisotnih v embalaži ali njenih sestavinah. V zvezi z embalažo, ki spada na področje uporabe Uredbe (ES) št. 1935/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, bi bilo treba opozoriti, da se navedena uredba uporablja za zagotavljanje visoke ravni varovanja potrošnikov pakiranih živil. (17)Poleg omejitev iz Priloge XVII k Uredbi (ES) št. 1907/2006 in določb iz Uredbe (ES) št. 1935/2004, kot se uporabljajo za kontaktno embalažo za živila, je zaradi doslednosti primerno, da se ohranijo obstoječe omejitve za svinec, kadmij, živo srebro in šestvalentni krom, prisotne v embalaži ali njenih sestavinah. (18)Izjeme za koncentracijo svinca, kadmija, živega srebra in šestvalentnega kroma v embalaži ali njenih sestavinah so določene v odločbah Komisije 2001/171/ES inK 2009/292/ES , ki sta bili sprejeti v skladu z Direktivo 94/62/ES, in bi jih bilo treba ohraniti tudi v skladu s to uredbo. Da pa bi se navedene izjeme spremenile ali razveljavile in po potrebi določili dodatne izjeme za koncentracijo svinca, kadmija, živega srebra in šestvalentnega kroma v embalaži ali njenih sestavinah ali da bi se spremenila mejna vrednost koncentracij teh kovin v tej uredbi ter se s tem prilagodila tehničnemu in znanstvenemu napredku, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije. (19)Razen omejitev za svinec, kadmij, živo srebro in šestvalentni krom, ki so bile že določene na podlagi Direktive 94/62/ES in bi jih bilo treba še naprej obravnavati v tej uredbi, ta uredba ne bi smela omogočati omejitve snovi zaradi kemijske varnosti ali razlogov, povezanih z varnostjo hrane, saj so take omejitve obravnavane v drugi zakonodaji Unije. Vendar pa bi morala ta uredba omogočati, da se zlasti iz razlogov, ki ne vključujejo kemijske varnosti ali varnosti hrane, omejijo snovi, prisotne v embalaži in njenih sestavinah ali uporabljene v njihovih proizvodnih postopkih, ki negativno vplivajo na trajnostnost embalaže, zlasti kar zadeva njeno krožnost, še posebno ponovno uporabo ali recikliranje. (20)Zasnova embalaže z namenom njenega recikliranja, ko postane odpadna embalaža, je eden od najučinkovitejših ukrepov za izboljšanje krožnosti embalaže in povečanje deležev recikliranja embalaže ter uporabe recikliranih materialov v embalaži. Merila glede zasnove embalaže za recikliranje so za številne oblike embalaže določena v okviru prostovoljnih sektorskih shem, nekatere države članice pa so jih določile za namen prilagajanja pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca. Da bi se preprečile ovire za notranji trg in industriji zagotovili enaki konkurenčni pogoji ter s ciljem spodbujanja trajnostnosti embalaže, je treba določiti obvezne zahteve glede možnosti recikliranja embalaže z uskladitvijo meril in metodologije za ocenjevanje možnosti recikliranja embalaže na podlagi metodologije zasnove za recikliranje na ravni Unije. Da bi se izpolnil cilj iz akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, tj. da bi bilo do leta 2030 mogoče vso embalažo gospodarsko vzdržno ponovno uporabiti ali reciklirati, bi bilo treba za kategorije embalaže, navedene v Prilogi II, določiti razrede učinkovitosti recikliranja embalaže na podlagi meril glede zasnove za recikliranje. Vendar bi morala biti embalaža skladna z njimi šele od 1. januarja 2030, da bi imeli gospodarski subjekti dovolj časa za prilagoditev. (21)Ker ocena zasnove za recikliranje sama po sebi ne zagotavlja recikliranja embalaže v praksi, je treba na podlagi najsodobnejših postopkov in infrastrukture za ločeno zbiranje, sortiranje in recikliranje, ki so v Uniji dejansko na voljo, vzpostaviti enotno metodologijo in merila za ocenjevanje možnosti recikliranja embalaže v praksi. S poročanjem držav članic in po potrebi gospodarskih subjektov v zvezi s tem bi bilo treba podpreti določitev mejnih vrednosti za možnosti recikliranja v velikem obsegu in na tej podlagi posodobiti razrede učinkovitosti recikliranja posebnih embalažnih materialov in kategorij. (22)Za vzpostavitev harmoniziranih pravil o zasnovi embalaže, s katerimi bi se zagotovila možnost njenega recikliranja, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov, da bi se določila podrobna merila glede zasnove embalaže za recikliranje po posameznih embalažnih materialih in kategorijah ter ocenile možnosti recikliranja embalaže v velikem obsegu, vključno s kategorijami embalaže, ki niso navedene v tej uredbi. Da bi imeli gospodarski subjekti in države članice dovolj časa za zbiranje in sporočanje podatkov, potrebnih za vzpostavitev metodologije recikliranja v velikem obsegu, bi morali izdelovalci od leta 2035 zagotoviti recikliranje embalaže v velikem obsegu. To bi moralo zagotoviti, da je embalaža v skladu z merili glede zasnove za recikliranje in da se tudi v praksi reciklira na podlagi najsodobnejših postopkov za ločeno zbiranje, sortiranje in recikliranje. (23)Da bi spodbudili inovacije na področju embalaže, je za embalažo, ki ima inovativne značilnosti, zaradi katerih se znatno izboljša njena osnovna funkcija, in dokazljive okoljske koristi, primerno dati na voljo dodatnih petih let za izpolnitev zahtev glede recikliranja. Inovativne značilnosti bi bilo treba razložiti v tehnični dokumentaciji, ki je priložena embalaži. (24)Za zaščito zdravja ter varnosti ljudi in živali je zaradi narave pakiranih izdelkov in s tem povezanih zahtev primerno, da se zahteve glede recikliranja ne uporabljajo za stično ovojnino, kot je opredeljena v členu 1 Direktive 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter v členu 4(25) Uredbe (EU) 2019/6 Evropskega parlamenta in Sveta , ki je v neposrednem stiku z zdravilom, in kontaktno plastično embalažo medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/745 Evropskega parlamenta in Sveta , ter in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/746 Evropskega parlamenta in Sveta . Te izjeme bi morale veljati do 1. januarja 2035.

(25)Nekatere države članice sprejemajo ukrepe za spodbujanje možnosti recikliranja embalaže s prilagajanjem pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca; take pobude na nacionalni ravni lahko povzročijo regulativno negotovost za gospodarske subjekte, zlasti kadar dobavljajo embalažo v več državah članicah. Hkrati je prilagajanje pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca učinkovit ekonomski instrument za spodbujanje bolj trajnostne zasnove embalaže, ki vodi k boljši možnosti recikliranja embalaže ter izboljšuje delovanje notranjega trga. Zato je treba merila za prilagajanje pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca uskladiti na podlagi razreda učinkovitosti recikliranja, pridobljenega z oceno možnosti recikliranja, pri tem pa ne določiti dejanskih zneskov takih pristojbin. Ker bi morala biti merila povezana z merili o možnosti recikliranja embalaže, je primerno, da se Komisijo pooblasti za sprejetje takih usklajenih meril in hkrati določijo podrobna merila glede zasnove za recikliranje po kategorijah embalaže. (26)Da bi se zagotovila krožnost embalaže, bi morala biti embalaža zasnovana in izdelana tako, da omogoča večjo nadomestitev primarnih materialov z recikliranimi. Večja uporaba recikliranih materialov podpira razvoj krožnega gospodarstva z dobro delujočimi trgi za reciklirane materiale, zmanjšuje stroške, odvisnosti in negativne vplive na okolje, povezane z uporabo primarnih surovin, ter omogoča z viri gospodarnejšo uporabo materialov. Plastična embalaža vsebuje najmanj recikliranih materialov med različnimi embalažnimi materiali. Da bi se ti pomisleki obravnavali na najustreznejši način, je treba povečati uporabo reciklirane plastike z določitvijo obveznih ciljev za vsebnost recikliranih materialov v plastični embalaži na različnih ravneh, odvisno od različnih namenov uporabe kontaktne plastične embalaže , in zagotoviti, da bodo cilji do leta 2030 postali zavezujoči. Da bi se postopoma zagotovila krožnost embalaže, bi morali od leta 2040 veljati višji cilji. (27)Pojasniti bi bilo treba, da papir, pridobljen s postopkom proizvodnje lesne celuloze, ni vključen v opredelitev plastike iz člena 3, točka 43. (28)Da bi se zagotovila visoka raven zaščite zdravja ljudi in živali v skladu z zahtevami zakonodaje Unije ter preprečilo kakršno koli tveganje za zanesljivost oskrbe ter varnost zdravil in medicinskih pripomočkov, je primerno zagotoviti, da se iz obveznosti minimalne vsebnosti recikliranega materiala v plastični embalaži izključijo stična ovojnina, kot je opredeljena v členu 1, točka 23, Direktive 2001/83/ES in členu 4, točka 25, Uredbe (EU) 2019/6, kontaktna plastična embalaža medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/745, in kontaktna embalaža in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkov, zajetih v Uredbi (EU) 2017/746. Ta izključitev bi morala veljati tudi za zunanjo ovojnino zdravil za uporabo v humani medicini in veterinarski medicini iz člena 1, točka 24, Direktive 2001/83/ES in člena 4, točka 26, Uredbe (EU) 2019/6 v primerih, ko mora izpolnjevati posebne zahteve glede ohranitve kakovosti zdravila. (29)Da bi se preprečile ovire na notranjem trgu in zagotovilo učinkovito izvajanje obveznosti, bi morali gospodarski subjekti zagotoviti, da plastični del vsake embalažne enote vsebuje določen minimalni delež recikliranih materialov, predelanih iz popotrošniških plastičnih odpadkov. (30)Za gospodarske subjekte bi morala obstajati spodbuda za povečanje vsebnosti recikliranega materiala v plastičnem delu embalaže. To bi se najprimerneje doseglo z zagotovitvijo prilagajanja pristojbin v okviru sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca glede na delež recikliranih materialov v embalaži. Prilagajanje pristojbin bi moralo temeljiti na skupnih pravilih za izračun in preverjanje vsebnosti recikliranih materialov v taki embalaži. (31)Da bi se zagotovili enotni pogoji za izvajanje pravil za izračun in preverjanje deleža recikliranih materialov, predelanih iz popotrošniških plastičnih odpadkov, na enoto popotrošniških plastičnih odpadkov v embalaži ter določile oblike tehnične dokumentacije, bi bilo treba Komisijo pooblastiti za sprejemanje izvedbenih določb v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta . (32)Za plastično embalažo, z izjemo plastične embalaže, izdelane iz polietilen tereftalata (PET), se bo dovolj zgodaj pred datumom začetka uporabe povezanih zahtev glede vsebnosti recikliranih materialov zahtevala ponovna ocena razpoložljivosti ustreznih tehnologij recikliranja take plastične embalaže, tudi v zvezi s stanjem odobritve v skladu z ustreznimi pravili Unije in namestitvijo take tehnologije v praksi. Na podlagi te ocene bo morda treba določiti odstopanja od zahtev glede vsebnosti recikliranih materialov za konkretno zadevno kontaktno plastično embalažo, ali pa odstopanja revidirati. Zato bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe. (33)Da bi se upoštevala tveganja v zvezi z morebitno nezadostno ponudbo določenega plastičnega odpadka za recikliranje, ki bi lahko povzročila previsoke cene ali škodljive učinke na zdravje, varnost in okolje, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe v zvezi z začasno spremembo ciljev glede obvezne vsebnosti recikliranih materialov v plastični embalaži. Komisija bi morala pri ocenjevanju upravičenosti takega delegiranega akta oceniti dobro utemeljene zahteve fizičnih in pravnih oseb. (34)Trend nadomeščanja primarnih surovin z recikliranimi materiali je opazen pri materialih, ki niso plastika, kot sta steklo ali aluminij, in se bo predvidoma nadaljeval zaradi razvoja pravnega in gospodarskega okolja ter pričakovanj potrošnikov. Kljub temu bi morala Komisija pozorno spremljati vsebnost recikliranih materialov v embalaži, ki ni plastična embalaža, ter oceniti, ali bi bilo primerno predlagati uvedbo nadaljnjih ukrepov za povečanje vsebnosti recikliranih materialov v embalaži, ki ni plastična embalaža, vključno z določitvijo ciljev. (35)Tok bioloških odpadkov je pogosto onesnažen s konvencionalno plastiko, tokovi recikliranja materiala pa so pogosto onesnaženi s plastiko, primerno za kompostiranje. Ta navzkrižna kontaminacija povzroča tratenje virov in sekundarne surovine nižje kakovosti ter bi jo bilo treba preprečiti pri viru. Ker so potrošniki vse bolj zmedeni glede ustreznega načina odstranjevanja plastične embalaže, primerne za kompostiranje, je upravičeno in nujno določiti jasna skupna pravila o uporabi plastične embalaže, primerne za kompostiranje, ki bi bila obvezna le, kadar njena uporaba prinaša očitne koristi za okolje ali zdravje ljudi. To zlasti velja, če uporaba embalaže, primerne za kompostiranje, pripomore k zbiranju ali odstranjevanju bioloških odpadkov. (36)Za omejene namene uporabe embalaže iz biološko razgradljivih plastičnih polimerov je mogoče dokazati okoljsko korist uporabe embalaže, primerne za kompostiranje, ki vstopa v obrate za kompostiranje, vključno z obrati za anaerobno presnovo pod nadzorovanimi pogoji. Če so v državi članici na voljo ustrezni sistemi zbiranja odpadkov in infrastruktura za obdelavo odpadkov, bi morala obstajati omejena prožnost pri odločanju, ali naj se na njenem ozemlju za lahke plastične nosilne vrečke predpiše uporaba plastike, primerne za kompostiranje. Za preprečitev zmedenosti potrošnikov glede pravilnega odstranjevanja in ob upoštevanju okoljske koristi krožnosti ogljika bi bilo treba vso drugo plastično embalažo reciklirati, taka embalaža pa bi morala biti zasnovana tako, da ne vpliva na možnost recikliranja drugih tokov odpadkov. (37)Komisijo bi bilo treba pooblastiti za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe, da spremeni ali razširi seznam embalaže, primerne za kompostiranje, kadar je to upravičeno in primerno zaradi tehnološkega napredka in regulativnih sprememb, ki vplivajo na odstranjevanje plastike, primerne za kompostiranje, in pod posebnimi pogoji, ki zagotavljajo, da je uporaba takšnih materialov koristna za okolje in zdravje ljudi. (38)Da bi se olajšalo ugotavljanje skladnosti z zahtevami za embalažo, primerno za kompostiranje, je treba določiti domnevo o skladnosti za embalažo, primerno za kompostiranje, ki je skladna s harmoniziranimi standardi, sprejetimi v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012 Evropskega parlamenta in Sveta , za navajanje podrobnih tehničnih specifikacij navedenih zahtev ter v skladu z najnovejšim znanstvenim in tehnološkim razvojem upoštevati parametre, vključno s trajanjem kompostiranja in dopustnimi stopnjami onesnaženja, ki odsevajo dejanske razmere v obratih za obdelavo bioloških odpadkov, vključno s procesi anaerobne presnove. (39)Opozoriti bi bilo treba, da mora vsa embalaža, primerna za kompostiranje, iz materiala, namenjenega stiku z živili, izpolnjevati zahteve iz Uredbe (ES) št. 1935/2004. (40)Embalaža bi morala biti zasnovana tako, da sta njena prostornina in masa čim manjši, hkrati pa se ohrani sposobnost opravljanja funkcij embalaže. Izdelovalec embalaže bi moral oceniti embalažo glede na merila glede učinkovitosti iz Priloge IV k tej uredbi. Glede na cilje te uredbe, ki so zmanjšati nastajanje embalaže in odpadne embalaže ter izboljšati krožnost embalaže na notranjem trgu, je obstoječa merila smiselno podrobneje opredeliti in jih zaostriti. Zato bi bilo treba spremeniti seznam meril glede učinkovitosti embalaže, kot je naveden v obstoječem harmoniziranem standardu EN 13428:2000 . Čeprav sta trženje in naklonjenost potrošnikov še vedno pomembna za zasnovo embalaže, ne bi smela biti del meril glede učinkovitosti in kot taka upravičevati dodatne mase in prostornine embalaže. Vendar to ne bi smelo ogroziti specifikacij izdelka za obrtne in industrijske izdelke ter prehrambene in kmetijske izdelke, registrirane in zaščitene v okviru sheme zaščite geografskih označb EU kot del cilja Unije za zaščito kulturne dediščine in tradicionalnega znanja. Po drugi strani pa lahko možnost recikliranja, uporaba recikliranih materialov in ponovna uporaba upravičijo dodatno maso ali prostornino embalaže in bi jih bilo treba dodati merilom glede učinkovitosti. Embalaža z dvojnimi stenami, navideznim dnom in drugimi značilnostmi, katerih namen je le povečati zaznano prostornino izdelka, se ne bi smela dajati na trg, saj ne izpolnjuje zahteve glede zmanjšanja količine embalaže. Enako pravilo bi moralo veljati za odvečno embalažo, ki ni potrebna za zagotavljanje funkcionalnosti embalaže. (41)Da bi se izpolnile zahteve glede zmanjšanja količine embalaže, bi bilo treba posebno pozornost nameniti omejevanju praznega prostora, skupinski embalaži in transportni embalaži, vključno z embalažo za elektronsko trgovanje. (42)Da bi se olajšalo ugotavljanje skladnosti z zahtevami glede zmanjšanja količine embalaže, je treba določiti domnevo o skladnosti za embalažo, ki je v skladu s harmoniziranimi standardi, sprejetimi v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012, za navajanje podrobnih tehničnih specifikacij navedenih zahtev ter opredeliti merljiva merila zasnove, vključno z omejitvami največje mase ali praznega prostora za posebne oblike embalaže, kadar je to primerno, ter privzete, standardizirane zasnove embalaže, ki je v skladu z zahtevo glede zmanjšanja količine embalaže. (43)Za spodbujanje krožnosti in trajnostne uporabe embalaže bi bilo treba spodbujati embalažo za večkratno uporabo in sisteme za ponovno uporabo. V ta namen je treba razjasniti pojem embalaže za večkratno uporabo in zagotoviti, da ni povezan le z zasnovo embalaže, ki bi morala omogočati največje število poti ali kroženj ter ohranjanje zahtev glede varnosti, kakovosti in higiene, ko se izprazni, raztovori, ponovno napolni ali ponovno natovori, temveč tudi z vzpostavitvijo sistemov za ponovno uporabo ob upoštevanju minimalnih zahtev, določenih v tej uredbi. Da bi se olajšalo ugotavljanje skladnosti z zahtevami glede embalaže za ponovno uporabo, je treba določiti domnevo o skladnosti za embalažo, ki je v skladu s harmoniziranimi standardi, sprejetimi v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012, za navajanje podrobnih tehničnih specifikacij navedenih zahtev ter opredeliti merila in oblike embalaže za večkratno uporabo, vključno z najmanjšim številom poti ali kroženj, standardizirano zasnovo ter zahteve za sisteme za ponovno uporabo, vključno z zahtevami glede higiene. (44)Potrošnike je treba informirati in jim omogočiti ustrezno odlaganje odpadne embalaže, vključno z lahkimi in zelo lahkimi plastičnimi nosilnimi vrečkami, primernimi za kompostiranje. To je najustrezneje storiti z vzpostavitvijo usklajenega sistema označevanja za sortiranje odpadkov glede na sestavo embalaže in njegovo povezavo z ustreznimi oznakami na vsebnikih za odpadke.

(45)Da bi potrošnikom olajšali sortiranje in odlaganje odpadne embalaže, bi bilo treba uvesti sistem usklajenih simbolov, ki bodo morali biti nameščeni na embalaži in na vsebnikih za odpadke, kar bo potrošnikom omogočilo, da odpadke odložijo v skladu s simboli. Simboli bi morali omogočati ustrezno ravnanje z odpadki, saj bi morali potrošnikom zagotoviti informacije o lastnostih take embalaže, ki omogočajo kompostiranje, zlasti da potrošniki ne bi menili, da embalaža, primerna za kompostiranje, ni primerna za kompostiranje v gospodinjstvih. S tem pristopom bi se moralo izboljšati ločeno zbiranje odpadne embalaže, kar bi povzročilo kakovostnejše recikliranje odpadne embalaže, in uvesti stopnja harmonizacije sistemov zbiranja odpadne embalaže na notranjem trgu. Uskladiti je treba tudi simbole, povezane z obveznimi kavcijskimi sistemi. Ker se embalaža ne zbira prek sistemov zbiranja komunalnih odpadkov, uporaba navedenih simbolov ne bi smela biti obvezna za transportno embalažo, razen za embalažo za elektronsko trgovanje. (46)Označevanje recikliranih materialov v embalaži ne bi smelo biti obvezno, saj te informacije niso ključnega pomena za zagotovitev ustrezne obdelave embalaže ob koncu življenjske dobe. Vendar bodo morali izdelovalci v skladu s to uredbo izpolnjevati cilje glede vsebnosti recikliranih materialov in bi morda želeli te informacije prikazati na svoji embalaži, da bi o tem obvestili potrošnike. Da bi se te informacije sporočale usklajeno po vsej Uniji, bi bilo treba uskladiti oznako za navedbo vsebnosti recikliranih materialov. (47)Za obveščanje končnih uporabnikov o možnosti ponovne uporabe, razpoložljivosti sistemov za ponovno uporabo in lokaciji zbirnih mest za embalažo za večkratno uporabo bi morala taka embalaža imeti kodo QR ali drugo vrsto nosilca podatkov, ki zagotavlja take informacije. Koda QR bi morala tudi olajšati sledenje ter izračun poti in kroženj. Poleg tega bi morala biti prodajna embalaža za večkratno uporabo jasno označena na prodajnem mestu. (48)Na embalaži ne bi smelo biti več oznak. Kadar druga zakonodaja Unije določa, da morajo biti informacije o pakiranem izdelku na voljo digitalno prek nosilca podatkov, bi morale biti v izogib več oznakam zahtevane informacije o embalaži v skladu s to uredbo in zahtevane informacije o pakiranem izdelku dostopne prek istega nosilca podatkov. Ta nosilec podatkov bi moral izpolnjevati zahteve iz te uredbe ali druge veljavne zakonodaje Unije. Zlasti kadar je pakirani izdelek zajet v uredbi [o okoljsko primerni zasnovi za trajnostne izdelke] ali drugi zakonodaji Unije, s katero se zahteva digitalni potni list izdelka, bi bilo treba ta digitalni potni list izdelka uporabiti tudi za zagotavljanje ustreznih informacij v skladu s to uredbo. (49)Da bi se podprlo izvajanje ciljev te uredbe, bi bilo treba potrošnike zaščititi pred zavajajočimi in nejasnimi informacijami o značilnostih embalaže in ustreznem ravnanju z njo ob koncu življenjske dobe, za kar so bile v skladu s to uredbo uvedene usklajene oznake. Embalažo, vključeno v sistem razširjene odgovornosti proizvajalca, bi moralo biti mogoče prepoznati z akreditacijskim znakom na celotnem ozemlju navedenega sistema. Navedeni znak bi moral biti jasen in nedvoumen pokazatelj možnosti recikliranja embalaže za potrošnike ali uporabnike. V zvezi s tem bi se lahko štelo, da bi znak Zelena pika, ki se v nekaterih državah članicah uporablja kot oznaka, da je proizvajalec finančno prispeval v nacionalni sistem predelave embalaže , lahko zavedel potrošnike k prepričanju, da je embalažo s takim znakom vedno mogoče reciklirati. (50)Da bi se zagotovili enotni pogoji za izvajanje zahtev glede označevanja, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje izvedbenih aktov v skladu s členom 291 Pogodbe, da nadalje izboljša sortiranje odpadkov, vzpostavi pogoje za ugotavljanje sestave embalaže s tehnologijami digitalnega označevanja ter določi podrobne usklajene specifikacije za zahteve glede označevanja embalaže in vsebnikov za odpadke, opredeljene v skladu s to uredbo. Komisija bi morala pri pripravi teh specifikacij upoštevati znanstvene ali druge razpoložljive tehnične informacije, vključno z ustreznimi mednarodnimi standardi. Zaradi novega sistema bi bilo treba Odločbo Komisije 97/129/ES razveljaviti 42 mesecev po datumu začetka veljavnosti te uredbe in njeno vsebino vključiti v ta izvedbeni akt. (51)Gospodarski subjekti bi morali zagotoviti, da je embalaža skladna z zahtevami iz te uredbe. Sprejeti bi morali ustrezne ukrepe za zagotovitev take skladnosti glede na svoje vloge v dobavni verigi, da bi zagotovili prosti pretok embalaže na notranjem trgu in izboljšali njeno trajnostnost. (52)Izdelovalec je najprimernejši za izvedbo postopka ugotavljanja skladnosti iz te uredbe, saj natančno pozna postopek zasnove in proizvodnje. Zato bi moral biti še naprej izključno odgovoren za tako ugotavljanje skladnosti. (53)Zagotoviti bi bilo treba, da dobavitelji embalaže ali embalažnih materialov zagotovijo izdelovalcu vse informacije in dokumentacijo, potrebne za dokazovanje skladnosti embalaže in embalažnih materialov. Te informacije in dokumentacijo bi bilo treba zagotoviti v papirni ali elektronski obliki. (54)Za zaščito delovanja notranjega trga je treba zagotoviti, da je embalaža iz tretjih držav, ki vstopa na trg Unije, skladna s to uredbo, ne glede na to, ali je uvožena kot samostojna embalaža ali v pakiranem izdelku. Zlasti je treba zagotoviti, da izdelovalci glede navedene embalaže izvedejo ustrezne postopke ugotavljanja skladnosti. Zato bi morali uvozniki zagotoviti, da embalaža, ki jo dajo na trg, izpolnjuje navedene zahteve in da je dokumentacija, ki jo pripravijo izdelovalci, na voljo pristojnim nacionalnim organom za inšpekcijski pregled. (55)Pri dajanju embalaže na trg bi moral vsak uvoznik na izdelku navesti svoje ime, registrirano trgovsko ime ali registrirano blagovno znamko, pa tudi svoj poštni naslov in, kadar je ustrezno, vrsto elektronske komunikacije, prek katere je dosegljiv. Določiti bi bilo treba izjeme v primerih, kadar embalaža ne omogoča take navedbe. (56)Ker distributer zagotavlja dostopnost embalaže, ki sta jo na trg že dala izdelovalec ali uvoznik, bi moral ravnati s potrebno skrbnostjo glede veljavnih zahtev iz te uredbe. Distributer bi moral tudi zagotoviti, da njegovo ravnanje z embalažo nima negativnega vpliva na njeno skladnost z navedenimi zahtevami. (57)Distributerji in uvozniki so blizu trga in imajo pomembno vlogo pri zagotavljanju skladnosti embalaže, zato bi morali biti vključeni v naloge nadzora trga, ki jih izvajajo pristojni nacionalni organi, ter bi morali biti pripravljeni na dejavno udeležbo in navedenim organom zagotoviti vse potrebne informacije v zvezi z zadevnim izdelkom. (58)Uvoznik ali distributer, ki pod svojim imenom ali blagovno znamko daje na trg embalažo ali ki tak izdelek spremeni tako, da bi to lahko vplivalo na skladnost s to uredbo, bi se moral šteti za izdelovalca in prevzeti obveznosti izdelovalca. (59)Z zagotavljanjem sledljivosti embalaže v celotni dobavni verigi se organom za nadzor trga omogoča lažje sledenje gospodarskim subjektom, ki dajejo na trg neskladno embalažo ali ki omogočajo njeno dostopnost na trgu. Zato bi se moralo od gospodarskih subjektov zahtevati, da določeno časovno obdobje hranijo informacije o svojih transakcijah. (60)Težave nastajanja čezmerne odpadne embalaže ni mogoče v celoti rešiti z določitvijo obveznosti glede zasnove embalaže. Pri nekaterih vrstah embalaže bi bilo treba za gospodarske subjekte določiti obveznost zmanjševanja praznega prostora pri uporabi take embalaže. Pri skupinski embalaži, transportni embalaži in embalaži za elektronsko trgovanje, ki se uporablja za dobavo izdelkov končnim distributerjem ali končnim uporabnikom, delež praznega prostora ne bi smel presegati 40 %. V skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki bi moralo biti mogoče, da se gospodarske subjekte, ki prodajno embalažo uporabljajo kot embalažo za elektronsko trgovanje, izvzame iz te obveznosti. (61)Da bi se zagotovili visoka raven varovanja okolja na notranjem trgu ter visoka raven varnosti in higiene hrane ter olajšalo doseganje ciljev preprečevanja nastajanja odpadne embalaže, ne bi smelo biti dovoljeno dajati na trg nepotrebne embalaže ali embalaže, ki se ji je mogoče izogniti. Seznam takih oblik embalaže je v Prilogi V k tej uredbi. Za prilagoditev seznama tehničnemu in znanstvenemu napredku bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe, da spremeni seznam. (62)Za spodbujanje cilja krožnosti in trajnostne uporabe embalaže je treba omejiti tveganje, da se embalaža, dana na trg kot embalaža za večkratno uporabo, v praksi ne bo ponovno uporabila, in zagotoviti, da potrošniki vrnejo embalažo za večkratno uporabo. To bi se najustrezneje doseglo tako, da se gospodarske subjekte, ki uporabljajo embalažo za večkratno uporabo, zaveže k vzpostavitvi sistema ponovne uporabe, kar bi omogočalo kroženje in večkratno uporabo take embalaže. Za zagotovitev največjih koristi takih sistemov bi bilo treba določiti minimalne zahteve za sisteme odprte in zaprte zanke. Potrditev skladnosti embalaže za večkratno uporabo z obstoječim sistemom ponovne uporabe bi morala biti vključena tudi v tehnično dokumentacijo take embalaže. (63)Uporaba embalaže za večkratno uporabo mora biti varna. Zato morajo gospodarski subjekti, ki svoje izdelke ponujajo v embalaži za večkratno uporabo, zagotoviti, da se za embalažo za večkratno uporabo pred ponovno uporabo uporabi postopek obnove, za katerega bi bilo treba določiti zahteve. (64)Embalaža za večkratno uporabo postane odpadek v smislu člena 3(1) Direktive 2008/98/ES, ko jo njen imetnik zavrže ali namerava ali mora zavreči. Embalaža za večkratno uporabo v postopku obnove se običajno ne šteje za odpadek.

(65)Da bi se spodbudilo preprečevanje nastajanja odpadkov, bi bilo treba uvesti nov koncept „ponovnega polnjenja“. Ponovno polnjenje bi bilo treba obravnavati kot poseben ukrep za preprečevanje odpadkov, ki se upošteva pri doseganju ciljev glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja ter je zanje potreben. Vendar posode v lasti potrošnika, ki v okviru ponovnega polnjenja opravljajo funkcijo embalaže, kot so skodelice, vrči, steklenice ali škatle za večkratno uporabo, niso embalaža v smislu te uredbe. (66)Kadar gospodarski subjekti ponujajo možnost nakupa izdelkov s ponovnim polnjenjem, bi morali zagotoviti, da njihove točke za ponovno polnjenje izpolnjujejo določene zahteve za zagotavljanje zdravja in varnosti potrošnikov. V zvezi s tem bi morali gospodarski subjekti potrošnike, kadar ti uporabljajo svoje posode, obveščati o pogojih za varno ponovno polnjenje in uporabo navedenih posod. Da bi se spodbudilo ponovno polnjenje, gospodarski subjekti ne bi smeli zagotavljati embalaže brezplačno ali zunaj okvira kavcijskega sistema na točkah za ponovno polnjenje. (67)Da bi zmanjšali vse večji delež embalaže za enkratno uporabo in vse večje količine nastale odpadne embalaže, je treba določiti kvantitativne cilje glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja embalaže v sektorjih, ki imajo po oceni največjo možnost zmanjšanja količine odpadne embalaže, in sicer sektorji hrane in pijače za s seboj, bele tehnike in transportne embalaže. Ocena je temeljila na dejavnikih, kot so obstoječi sistemi za ponovno uporabo, potreba po uporabi embalaže in možnost izpolnjevanja funkcionalnih zahtev glede zadrževanja, čistoče, zdravja, higiene in varnosti. Upoštevale so se tudi razlike med izdelki ter njihovimi sistemi proizvodnje in distribucije. Določitev ciljev naj bi podprla inovacije in povečala delež rešitev za ponovno uporabo in ponovno polnjenje. Uporaba embalaže za enkratno uporabo za hrano in pijačo, ki se polnita in zaužijeta znotraj prostorov v sektorju gostinstva, ne bi smela biti dovoljena. (68)Da bi se povečala učinkovitost ciljev glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja ter zagotovila enaka obravnava gospodarskih subjektov, bi bilo treba za izpolnjevanje teh ciljev zadolžiti gospodarske subjekte. Za izpolnjevanje ciljev za pijače bi bilo treba dodatno zadolžiti tudi izdelovalce, saj lahko nadzorujejo oblike embalaže, ki se uporabljajo za izdelke, ki jih ponujajo. Cilje bi bilo treba izračunati kot odstotek prodaje pijač v embalaži za večkratno uporabo v sistemu za ponovno uporabo ali s ponovnim polnjenjem, v primeru transportne embalaže pa kot odstotek uporab. Cilji bi morali biti nevtralni glede na material. Da bi se zagotovili enotni pogoji za izvajanje ciljev za ponovno uporabo in ponovno polnjenje, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta v skladu s členom 291 Pogodbe o metodologiji za njihov izračun. (69)Nekatere vrste uporabe oblik transportne embalaže za enkratno uporabo niso potrebne, saj obstaja širok nabor dobro delujočih nadomestnih možnosti za večkratno uporabo. Za zagotovitev učinkovite uporabe takih nadomestnih možnosti je smiselno zahtevati, da gospodarski subjekti pri prevozu izdelkov med različnimi lokacijami istega gospodarskega subjekta ali med gospodarskim subjektom in povezanimi ali partnerskimi podjetji uporabljajo samo transportno embalažo za večkratno uporabo, ko gre za oblike embalaže, kot so palete, zložljive plastične škatle, plastični zaboji, vmesni zabojniki za razsuti tovor, ki so togi ali prilagodljivi, ali sode. Iz istih razlogov bi morala ta obveznost veljati tudi za gospodarske subjekte, ki prevažajo izdelke znotraj ene države članice. (70)Za manjše gospodarske subjekte je lahko doseganje ciljev glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja zahtevno. Zato bi morali biti nekateri gospodarski subjekti izvzeti iz obveznosti izpolnjevanja ciljev glede ponovne uporabe embalaže, če dajo na trg manj kot določeno količino embalaže ali ustrezajo opredelitvi mikropodjetja v skladu s Priporočilom Komisije 2003/361 ali če njihova prodajna površina, vključno z vsemi skladiščnimi in odpremnimi prostori, ne presega določene omejitve. Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe, da opredeli cilje glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja za druge izdelke, določi dodatna izvzetja za druge gospodarske subjekte ali iz ciljev glede ponovne uporabe ali ponovnega polnjenja izvzame posebne oblike embalaže v primeru pomembnih higienskih in okoljskih vprašanj ali vprašanj v zvezi z varnostjo hrane, ki preprečujejo doseganje teh ciljev. (71)Da bi se omogočilo preverjanje skladnosti s cilji glede ponovne uporabe in ponovnega polnjenja, morajo zadevni gospodarski subjekti poročati pristojnim organom. Gospodarski subjekti bi morali od 1. januarja 2030 sporočati ustrezne podatke za vsako koledarsko leto. Države članice bi morale te podatke objaviti. (72)Glede na stalno visoko potrošnjo plastičnih nosilnih vrečk, neučinkovito rabo virov in njihov potencial smetenja je primerno ohraniti določbe, namenjene doseganju trajnega zmanjšanja potrošnje plastičnih nosilnih vrečk, kot je bilo določeno že z Direktivo 94/62/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/720 Evropskega parlamenta in Sveta . Glede na trenutne različne pristope in omejene zahteve glede poročanja o plastičnih nosilnih vrečkah je težko oceniti, ali so ukrepi za zmanjšanje potrošnje, ki so jih sprejele države članice, dosegli cilj „trajnega“ zmanjšanja potrošnje takih vrečk, in tudi, ali niso povečali potrošnje drugih vrst plastičnih nosilnih vrečk. Zato je treba uskladiti opredelitev trajnega zmanjšanja potrošnje in določiti skupni cilj ter uvesti nove zahteve glede poročanja. (73)Glede na rezultate ocenjevalne študije o plastičnih nosilnih vrečkah je treba sprejeti nadaljnje ukrepe za zmanjšanje potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk in oceniti možne učinke zamenjave z zelo lahkimi plastičnimi nosilnimi vrečkami in debelejšimi plastičnimi nosilnimi vrečkami debeline več kot 50 mikronov. (74)Ukrepi držav članic za doseganje trajnega zmanjšanja potrošnje lahkih plastičnih nosilnih vrečk na njihovem ozemlju lahko vključujejo uporabo nacionalnih ciljev zmanjšanja, ohranitev ali uvedbo ekonomskih instrumentov ter omejitev trženja, če so te omejitve sorazmerne in nediskriminatorne. Taki ukrepi so lahko različni, odvisno od vpliva lahkih plastičnih nosilnih vrečk na okolje, ko so te predelane ali odstranjene, njihovih lastnosti, ki omogočajo kompostiranje teh vrečk, njihove trajnosti ali določenega namena uporabe teh vrečk. (75)Da bi se zagotovila učinkovita in usklajena uporaba zahtev glede trajnostnosti iz te uredbe, bi bilo treba skladnost z navedenimi zahtevami meriti na podlagi zanesljivih, natančnih in ponovljivih metod, pri katerih se upoštevajo najnovejše splošno priznane metode. (76)Da bi se preprečile ovire za trgovino na notranjem trgu, bi bilo treba na ravni Unije uskladiti zahteve glede trajnostnosti embalaže, vključno s snovmi, ki vzbujajo skrb, v embalaži, ter glede embalaže, primerne za kompostiranje, zmanjševanja embalaže, embalaže za večkratno uporabo in sistemov za ponovno uporabo. Da bi se olajšalo ugotavljanje skladnosti s takimi zahtevami, vključno s preizkuševalnimi, merilnimi in računskimi metodami, je treba določiti domnevo o skladnosti za embalažo in pakirane izdelke, ki so skladni s harmoniziranimi standardi, sprejetimi v skladu z Uredbo (EU) št. 1025/2012, za navajanje podrobnih tehničnih specifikacij navedenih zahtev, zlasti da življenjski cikel embalaže in pakiranih izdelkov odseva povprečni razpon vedenja potrošnikov, hkrati pa bi morali biti taki standardi robustni, da bi odvračali od namernega in nenamernega izogibanja zahtevam. (77)Če ne obstajajo harmonizirani standardi, bi morala biti uporaba skupnih tehničnih specifikacij nadomestna rešitev, ki bi izdelovalcu olajšala izpolnjevanje obveznosti zagotavljanja skladnosti z zahtevami glede trajnostnosti, na primer v primeru neupravičenih zamud pri vzpostavitvi harmoniziranega standarda. Poleg tega bi morala biti ta rešitev na voljo, kadar Komisija omeji ali umakne sklice na zadevne harmonizirane standarde, v skladu s členom 11(5) Uredbe (EU) št. 1025/2012. Skladnost s skupnimi tehničnimi specifikacijami, ki jih Komisija sprejme z izvedbenimi akti, bi morala biti tudi podlaga za domnevo o skladnosti. (78)Da bi se zagotovili enotni pogoji za uporabo skupnih tehničnih specifikacij, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje izvedbenih aktov v skladu s členom 291 Pogodbe, da določi, spremeni ali razveljavi skupne tehnične specifikacije za zahteve glede trajnostnosti in označevanja ter sistemov za ponovno uporabo in da sprejme preizkuševalne, merilne ali računske metode. (79)Za zagotovitev skladnosti z drugo zakonodajo Unije bi moral biti postopek ugotavljanja skladnosti modul notranjega nadzora proizvodnje, vključen v to uredbo, ki temelji na modulih, vključenih v Sklep št. 768/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta. (80)Oznaka CE na embalaži ne bi smela označevati skladnosti embalaže z zahtevami iz te uredbe, temveč samo skladnost pakiranega izdelka z veljavno zakonodajo Unije o izdelkih, če je to ustrezno. Zakonodaja Unije o izdelkih sicer običajno predpisuje, da je treba oznako CE za izdelek namestiti na sam izdelek ali na njegovo embalažo. Zahteva glede oznake CE na embalaži v znak skladnosti z zahtevami iz te uredbe lahko povzroči zmedo in nesporazum v zvezi s tem, ali se oznaka nanaša na samo embalažo ali na pakirani izdelek, na koncu pa tudi negotovost glede dejanske varnosti in skladnosti zadevnih pakiranih izdelkov. (81)Skladnost embalaže z zahtevami iz te uredbe bi morala biti namesto tega prikazana z izjavo EU o skladnosti. (82)Izdelovalci bi morali sestaviti izjavo EU o skladnosti, da bi zagotovili informacije o skladnosti embalaže s to uredbo. Izdelovalci bodo morda morali pripraviti izjavo EU o skladnosti tudi na podlagi druge zakonodaje Unije. Pripraviti bi bilo treba enotno izjavo EU o skladnosti za vse akte Unije, da se zagotovi učinkovit dostop do informacij za namene nadzora trga. Omogočiti bi bilo treba, da je taka enotna izjava EU o skladnosti tudi dosje z zadevnimi posameznimi izjavami o skladnosti, da se zmanjša upravno breme gospodarskih subjektov. (83)Uredba (ES) št. 765/2008 Evropskega parlamenta in Sveta določa okvir za nadzor trga izdelkov in nadzor izdelkov iz tretjih držav. Navedena uredba bi se morala uporabljati za embalažo, zajeto v tej uredbi, da se zagotovi, da embalaža, ki je vključena v prosti pretok blaga znotraj Unije, izpolnjuje zahteve, ki zagotavljajo visoko raven zaščite javnih interesov, kot so zdravje ljudi, varnost in okolje. (84)Ravnanje z odpadki v Uniji bi bilo treba izboljšati, in sicer zaradi varstva, ohranjanja in izboljševanja kakovosti okolja, varovanja zdravja ljudi, zagotavljanja skrbnega učinkovitega in preudarnega izkoriščanja naravnih virov, spodbujanja načel krožnega gospodarstva, povečevanja rabe energije iz obnovljivih virov, povečevanja energijske učinkovitosti, zmanjševanja odvisnosti Unije od uvoženih virov, zagotavljanja novih gospodarskih priložnosti in prispevanja k dolgoročni konkurenčnosti. Učinkovitejša raba virov bi pripomogla tudi k znatnim neto prihrankom za podjetja, javne organe in potrošnike v Uniji, obenem pa bi pomagala zmanjšati skupne letne emisije toplogrednih plinov.

(85)Nastajanje odpadne embalaže se kljub zahtevam in ciljem glede zmanjšanja količine embalaže iz Direktive 94/62/ES povečuje v absolutnem smislu in na prebivalca, medtem ko trendi kažejo na nadaljnji strm padec ponovne uporabe in ponovnega polnjenja embalaže, ki se krepi zaradi porasta potrošnje na poti in elektronskega trgovanja. Z razvojem izdelkov, materialov in vzorcev potrošnje se je znatno povečala uporaba embalaže za enkratno uporabo, zlasti plastike za enkratno uporabo. To je povezano z razmerami v prodaji na drobno, večjimi distribucijskimi mrežami, proizvodnjo in pakiranjem izdelkov na hitrih pakirnih linijah, ki skupno povzročajo negativen pritisk na trg za ponovno uporabo in ponovno polnjenje. (86)Države članice morajo imenovati enega ali več pristojnih org