SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ PRENOS PRAVIL EU O TURISTIČNIH PAKETIH V DIGITALNO DOBO /* COM/2013/0513 final */





SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ PRENOS PRAVIL EU O TURISTIČNIH PAKETIH V DIGITALNO DOBO 1. TURISTIČNI PAKETI V EU V 21. STOLETJU Turistični sektor obsega okrog 1,8 milijona podjetij, večinoma MSP, v katerih je zaposlene približno 5,2 % celotne delovne sile, zato je pomemben gospodarski sektor in vir rasti v Evropski uniji. Potovalni, turistični in sorodni sektorji ustvarijo približno 10 % BDP EU[1]. EU je najbolj priljubljena svetovna turistična destinacija s 400 milijoni mednarodnih prihodov v letu 2012[2]. Evropejci so leta 2011 opravili več kot 1 milijardo počitniških potovanj[3], skoraj 80 % od tega v EU[4]. Kljub nedavni gospodarski krizi se je število mednarodnih turističnih prihodov v EU med letoma 2010 in 2012 še naprej povečevalo (za več kot 7 %), kar velja tudi za število počitniških potovanj Evropejcev. To pomeni, da je turizem eden od najbolj odpornih gospodarskih sektorjev EU. Za zagotovitev zaupanja v visoko kakovost potovalnih storitev, ki se prodajajo kjer koli na trgu EU, zakonodaja EU varuje pravice potnikov, zlasti v zvezi z organiziranimi počitnicami. Toda trg potovanj se je v 20. letih od sprejetja direktive o paketnem potovanju[5] spremenil, zlasti zaradi interneta. Komisija se mora odzvati na pogoste pozive industrije, potrošnikov in zakonodajalcev, naj posodobi navedeno direktivo in jo prilagodi digitalni dobi. Revizija Direktive 90/314/EGS bo v skladu s strategijo EU za turizem[6] pomagala pri krepitvi evropskega turizma s prilagoditvijo obstoječih pravil spremenjenemu vedenju potrošnikov, kot je napovedano v Evropski agendi za potrošnike[7] in ponovljeno v drugem poročilu o državljanstvu EU[8]. Zajetje novih kombinacij potovalnih storitev bo vplivalo na približno 50 % trga in naj bi povečalo zaupanje in zadovoljstvo potnikov. 2. ŠIRŠI OKVIR PRAVIC EU ZA DOPUSTNIKE Potrošniki, ki kupujejo posamezne potovalne storitve, so zaščiteni s številnimi različnimi pravili EU in nacionalnimi pravili, kadar kupujejo prek lokalne potovalne agencije, spleta ali telefona. Cilj pravil EU je zagotoviti, da potrošniki kot najbolj ranljiva pogodbena stranka lahko – zlasti ko potujejo – uveljavljajo splošen nabor pravic, ki omejujejo težave in zagotavljajo sprejemljive storitve po celi EU. Ko kupujejo organizirane počitnice, so deležni dodatne zaščite. · Splošne pravice potrošnikov pred, med in po kupovanju potovanja Potovalne in turistične storitve (kot sta nastanitev in najem avtomobila) ureja splošna zakonodaja EU o varstvu potrošnikov[9], torej so potrošniki, ko si organizirajo potovanje, zaščiteni pred nepoštenimi praksami po celi EU. Gospodarski subjekti morajo navesti polno ceno proizvoda, npr. vključno z lokalnimi pristojbinami, davki in taksami. Oglasi ne smejo biti zavajajoči ali ukaniti ljudi, da kupijo proizvod, ki ga drugače ne bi kupili. Na primer, gospodarski subjekti se na spletnih straneh, na katerih so prikazane cene in ocene strank, ne smejo izdajati za stranke ali posredovati vsebinsko netočne informacije[10]. Če prodajalci potovalne storitve prodajajo na spletu, morajo navesti podrobne informacije, vključno s svojimi kontaktnimi podatki in opisom proizvoda. Ne smejo uporabljati vnaprej izbranih polj za napeljevanje potrošnikov, da kupijo dodatne storitve[11]. Poleg tega pogodbe o potovalnih storitvah ne smejo vsebovati nedovoljenih pogojev. Prodajalec na primer ne sme postavljati pogojev, ki jih potrošnik ni mogel prebrati pred podpisom pogodbe. Na splošno, če gospodarski subjekt s sedežem v drugi državi članici sklene posel (npr. prek spleta) v državi članici, kjer živijo potrošniki, evropske potrošnike ščitijo zakoni njihove države o varstvu potrošnikov in lahko tožijo gospodarski subjekt ali gospodarski subjekt toži njih samo v njihovi državi[12]. Primer: Žan je rezerviral sobo v hotelu na Mallorci prek priljubljene potovalne spletne strani. Prispel je v hotel in ugotovil, da se njegova soba s pogledom na stransko ulico ne ujema z opisom na spletni strani, po katerem so imele vse sobe balkon s pogledom na morje. Direktiva o nepoštenih poslovnih praksah prepoveduje takšno zavajajoče trženje. · Pravice potnikov EU je prva regija na svetu, ki ima celovito zakonodajo o pravicah potnikov za vse vrste prevoza: zračnega, železniškega, pomorskega in avtobusnega[13]. Pravice potnikov temeljijo na treh ključnih načelih: nediskriminaciji, točnih in pravočasnih informacijah ter takojšnji in sorazmerni pomoči. Potnike je treba pred odhodom pravilno seznaniti z njihovimi pravicami, upravičeni so do vračila ali spremembe poti, če je njihovo potovanje prekinjeno, zagotovljena pa jim mora biti pomoč in pod določenimi pogoji tudi odškodnina. Primer: Marija je rezervirala let, da bi oktobra potovala k družini in z njimi preživela božične praznike. En teden pred odhodom je izvedela, da je letalski prevoznik odpovedal njen let zaradi slabe prodaje vozovnic. Ker ji letalski prevoznik ni mogel ponuditi nadomestnega leta, je moral plačati odškodnino. Marija je z odškodnino lahko kupila nove vozovnice pri drugem letalskem ponudniku. · Druge pravice iz zakonodaje o potovalnih in turističnih storitvah Za varovanje interesov potnikov se uporablja tudi druga, bolj specifična zakonodaja, kot je Uredba št. 1008/2008[14], ki zahteva, da se cene letalskih vozovnic objavljajo vključno z vsemi davki in dajatvami, ter Direktiva 2008/122/ES o časovnem zakupu[15], ki določa stroge zahteve v zvezi z informacijami in pravico do odstopa v 14 dneh, ki potrošnike ščiti pred neželenimi pogodbami. · Posebne pravice potnikov, ki so kupili turistični paket Turistični paketi in počitnice so zapletene kombinacije potovalnih storitev, ki običajno vključujejo prevoz in nastanitev, lahko pa tudi druge storitve, kot so najem avtomobila ali izleti. Ker pogosto sodeluje več ponudnikov storitev, lahko težava z eno storitvijo vpliva na druge. Potnik ima lahko težave s sporazumevanjem s podizvajalci zaradi jezikovnih ovir ali kulturnih razlik na počitniški destinaciji in v takih primerih nima niti pogodbe z različnimi ponudniki storitev. Zaradi teh pogojev in čezmejne razsežnosti mnogih od teh storitev je EU leta 1990 sprejela direktivo o paketnem potovanju. Navedena direktiva ponuja obširno zaščito, ki ni na voljo kupcem posameznih potovalnih storitev, saj turističnim agentom in/ali organizatorjem nalaga odgovornost za pravilno izvedbo vseh storitev, vključenih v turistični paket, in zahteva, da se potnikom, ki so kupili turistični paket, vrne denar in zagotovi prevoz v domovino, če gre odgovorni ponudnik storitev v stečaj. 10 KLJUČNIH PRAVIC, KI JIH DOLOČA DIREKTIVA O PAKETNEM POTOVANJU IZ LETA 1990 1. Potrošnik dobi vse potrebne informacije o počitnicah pred podpisom pogodbe. 2. Vedno obstaja ena pogodbena stranka (turistični agent ali organizator: ime in naslov morata biti vedno navedena v pogodbi), ki je odgovorna za pravilno izvedbo vseh storitev, vključenih v pogodbo. 3. Potrošnik dobi številko za nujno pomoč ali podatke o kontaktni točki, kjer lahko vzpostavi stik z organizatorjem ali turističnim agentom. 4. Potrošnik lahko prenese svojo rezervacijo na drugo osebo, če sam ne more oditi na počitnice. 5. Cena potovanja se lahko spremeni najpozneje 20 dni pred odhodom, po tem pa le v zelo malo primerih. 6. Če se spremeni bistven del turističnega paketa, lahko potrošnik prekliče pogodbo in dobi nazaj svoj denar. 7. Če gospodarski subjekt, ki je odgovoren za potovanje, odpove paket pred odhodom, lahko potrošnik dobi nazaj denar in, če je to primerno, odškodnino. 8. Če po odhodu pomembnih delov paketa ni mogoče izvesti, je treba brez dodatnih stroškov za potrošnika urediti nadomestne dogovore, da lahko potrošnik nadaljuje potovanje. 9. Potrošnik ima pravico do takojšnje pomoči, če je v težavah. 10. Če gre odgovorni gospodarski subjekt v stečaj, se potrošniku vrnejo predplačila, zagotovi pa se mu tudi prevoz v domovino, če se je njegovo potovanje že začelo. 3. REFORMA DIREKTIVE O PAKETNEM POTOVANJU · Zakaj je potrebna reforma? Ker internet uporablja vse več ljudi[16], se trg potovanj vedno bolj seli na splet. Spletna prodaja potovanj je leta 2011 predstavljala približno 35 % vseh rezervacij potovanj, samo v marcu leta 2013 pa je potovalne spletne strani obiskalo skoraj 183 milijonov državljanov[17]. Trg potovanj je preoblikovala tudi liberalizacija letalskega sektorja, zaradi katere so letalske vozovnice postale cenejše in dostopnejše. Direktiva o paketnem potovanju je bila sprejeta v času, ko so ljudje hodili v turistične agencije, da bi kupili počitnice, običajno kot vnaprej pripravljene rešitve, ki so zajemale vse podrobnosti. Čeprav 23 % potnikov EU še vedno kupuje tradicionalne, vnaprej dogovorjene pakete, jih danes vse več kupuje posamezne dele potovanj ločeno (54 % Evropejcev, ki so šli leta 2011 na počitnice) ali pa kupijo počitnice po meri, ki jih sestavi eden ali več poslovno povezanih gospodarskih subjektov tako, da so v skladu s potrebami in željami potnikov[18]. Čeprav je ta oblika potovanj značilna za spletno prodajo, je na voljo tudi v velikih potovalnih agencijah, ki za svoje stranke organizirajo počitnice. Takšni „kombinirani potovalni aranžmaji“ zdaj predstavljajo 23 % trga počitniških storitev, kar pomeni približno 118 milijonov potovanj na leto. Vključujejo potovalne aranžmaje z značilnostmi, ki jih potniki običajno povezujejo s turističnimi paketi, in aranžmaje, pri katerih gospodarski subjekt, ki ponuja potovalno storitev, zgolj spodbuja ločeno rezervacijo druge potovalne storitve. Pojav teh novih vrst počitnic je povzročil nejasnosti, saj tako podjetja kot tudi potrošniki v nekaterih primerih niso prepričani, ali so zajeti v zakonodaji. V zadevi Club Tour[19] je Sodišče EU navedlo, da Direktiva 90/314/EGS zajema kombinacije turističnih storitev, ki jih zagotovi potovalna agencija, da bi izpolnila posebne zahteve potrošnika, do trenutka sklenitve pogodbe. Vendar je uporaba navedene direktive in te sodbe, zlasti za spletno prodajo, sprožila zapletena pravna vprašanja in privedla do sodnih postopkov v državah članicah[20]. Pravno varstvo se lahko v praksi razlikuje, odvisno od tega, kako in kje se aranžmaji ponujajo za prodajo ter kdo jih ponuja, čeprav so lahko sestavni deli potovanja povsem enaki. Številne države članice so se na nova dogajanja na trgu odzvale na različne načine. Nekatere[21] imajo zakone, katerih namen je varstvo potrošnikov, ki kupujejo posebne storitve, podobne tradicionalnim organiziranim počitnicam. Združeno kraljestvo je na primer pred kratkim prenovilo varstvo v primeru insolventnosti in ga razširilo na ponudnike, ki prodajajo mednarodne lete skupaj z vsaj eno drugo potovalno storitvijo (tako imenovana reforma „Flight Plus“)[22]. Podobno Švedska zahteva varstvo v primeru insolventnosti za potovalne aranžmaje, ki vključujejo ločene prevozne in nastanitvene storitve, ki so skupaj precej podobne turističnim paketom. Nemška zakonodaja pa pri presoji, ali je določena kombinacija potovalnih storitev zajeta v pravilih o turističnih paketih, upošteva dojemanje potrošnikov. Sedanja pravila EU v tem novem tržnem okolju ne izpolnjujejo več potreb potrošnikov in podjetij. Različne pravne zahteve v državah članicah, npr. glede zagotavljanja informacij pred sklenitvijo pogodbe, odgovornosti in varstva v primeru insolventnosti, pomenijo, da podjetja težje razširijo svoje poslovanje prek meja. Zato turistična podjetja ne tekmujejo več enakopravno. Poleg tega različna pravila v različnih državah članicah manjšim družbam otežujejo čezmejno prodajo proizvodov, zato imajo potrošniki manjšo izbiro. Direktiva 90/314/EGS ustvarja tudi nepotrebno birokracijo, npr. ker so pravila v zvezi s tiskanimi katalogi zastarela. Zastarelo področje uporabe Direktive 90/314/EGS pomeni tudi, da lahko potrošniki izgubijo denar, ko mislijo, da so zaščiteni, in kupijo potovalne proizvode, ki niso zajeti v navedeni direktivi. KLJUČNE TEŽAVE V ZVEZI S SEDANJO DIREKTIVO · 67 % državljanov EU je zmotno mislilo, da so zaščiteni, ko so kupili te „nove turistične pakete“. · Za uporabnike „novih turističnih paketov“ je dvakrat bolj verjetno, da bodo imeli težave, kot za uporabnike vnaprej dogovorjenih tradicionalnih paketov. Poleg tega, če pride do težav, ima potrošnik povprečne stroške v višini skoraj 600 EUR, medtem ko so takšni stroški pri tradicionalnih paketih manjši od 200 EUR. · Skupna letna izguba kupcev „novih turističnih paketov“ v EU znaša več kot 1 milijardo EUR. · Nejasna in razdrobljena pravila o pravni odgovornosti so breme tako za potrošnike kot tudi za podjetja. · Podjetja po vsej EU, ki prodajajo enakovredne potovalne proizvode, ne tekmujejo enakopravno. Splošna pravila o varstvu potrošnikov in pravicah potnikov, ki veljajo za posamezne potovalne storitve, ne ustrezajo novim kombiniranim potovalnim aranžmajem. Zato obstaja jasna potreba po zakonodaji, ki obravnava te aranžmaje. Posodobitev pravil iz Direktive 90/314/EGS in njihova prilagoditev dobi interneta bi torej prinesli jasne prednosti. · Kako bo predlog posodobil obstoječa pravila? Predlog pojasnjuje sedanjo direktivo in jo posodablja na podlagi pravnega in tržnega razvoja. Prvič, medtem ko je še vedno osredotočena na „turistične pakete“, je njeno področje uporabe širše in jasno vključuje nove kombinirane potovalne aranžmaje, ki se pogosto uporabljajo. Poleg tega vzpostavlja prilagodljiv sistem za poslovna potovanja, ki preprečuje prekomerno urejanje, saj izključuje poslovna potovanja, ki se kupijo na podlagi okvirne pogodbe od gospodarskega subjekta, specializiranega za organizacijo poslovnih potovanj. Primer: Tomaž je rezerviral let na Tajsko neposredno na spletni strani letalskega prevoznika X. Ob rezervaciji so mu ponudili nastanitev v hotelu. Kupil je obe storitvi in plačal končno ceno na spletni strani letalskega prevoznika. Njegov prijatelj Janez je med tem prek vnaprej dogovorjenega paketa, ki ga ponuja agencija Leisure Group Y, kupil nastanitev v istem hotelu in let pri istem letalskem prevozniku. Ko sta bila na Tajskem, je šel letalski prevoznik X v stečaj, njun povratni let pa je bil odpovedan. Tomaž je moral nato sam poskrbeti za svojo pot domov, za kar je poleg stroškov za svojo prvotno vozovnico plačal dodatnih 700 EUR. Nasprotno je imel Janez zaradi zaščite agencije Y v primeru stečaja zagotovljen prevoz v domovino brez dodatnih stroškov. S tem predlogom bi tudi Thomasu zagotovili prevoz v domovino brez dodatnih stroškov – na povsem enak način kot Janezu. Drugič, predlog zagotavlja večjo preglednost trga, saj vsem potnikom omogoča, da se jasno prepričajo, ali jim ponujajo turistični paket ali ne, in tako preprečuje zmedo. Posodablja tudi zahteve glede informacij in pri tem upošteva razvoj zakonodaje EU o varstvu potrošnikov od leta 1990. Tretjič, predlog razveljavlja posebna pravila o katalogih: zaradi interneta se zdi, da je potreba po posebnih tiskanih informacijah manjša. Zaradi sedanjih pravil so podjetja po nepotrebnem ponovno tiskala svoja reklamna gradiva, zaradi česar so vsako leto nastali neupravičeni stroški v višini približno 390 milijonov EUR. Toda predlog zagotavlja, da bo potnik pred podpisom pogodbe vseeno prejel vse bistvene informacije in da bodo vse potencialno pomembne novice po podpisu, na primer sprememba načrta potovanja, sporočene pisno (tudi prek e-pošte). Četrtič, predlog potnikom zagotavlja nove pravice do preklica. Medtem ko bodo potrošniki obdržali sedanjo pravico do prenosa pogodbe, bodo imeli tudi pravico do preklica pogodbe pred odhodom, vendar bodo morali organizatorju plačati razumno nadomestilo za nastale stroške. Potrošniki bodo imeli v primeru naravnih nesreč, spopadov ali podobnih resnih dogodkov na kraju potovanja tudi pravico do preklica pogodbe brez plačila nadomestila. Pravila o cenah bodo pravičnejša in bolj predvidljiva zaradi omejitve zvišanja cen na 10 %. Petič, predlog določa jasnejša pravna sredstva in boljši sistem odškodnin v primeru težav, saj je povezan z nedavno sprejeto zakonodajo EU o alternativnem in spletnem reševanju sporov, novimi pravili, ki turističnim agentom nalagajo odgovornost za napake pri rezervacijah, ter določbo, ki potnikom daje možnost, da posredujejo pritožbe ali zahtevke neposredno prek agenta, pri katerem so kupili počitnice. Predlog poleg tega racionalizira pravila o pogodbeni odgovornosti. Potniki bodo imeli v primeru, da gre med počitnicami kaj narobe, še vedno samo eno kontaktno točko, ker pa bodo organizatorji odgovorni za izvedbo vključenih storitev, bo imelo več gospodarskih subjektov spodbudo, da bolj skrbno izberejo podizvajalce. Potniki se bodo lahko za odškodnino obrnili neposredno na turističnega agenta, če se turistični paket prodaja prek tega agenta v EU, organizator pa ima sedež zunaj EU. Nazadnje, predlog pojasnjuje pravilo o varstvu v primeru insolventnosti in izrecno obvezuje države članice k zagotovljanju vzajemnega priznavanja nacionalnih shem varstva v primeru insolventnosti v okviru mehanizma strukturiranega sodelovanja. Ta rešitev upošteva nedavno oceno direktive o storitvah[23], ki je pokazala, da nekatere države članice še vedno ne sprejemajo zavarovalnega kritja, ki se zahteva od organizatorjev potovanj v njihovi državi članici ustanovitve, s čimer se čez mejo podvajajo njihovi stroški. Tudi potniki, ki so prek posrednika sklenili ločene pogodbe z različnimi ponudniki potovalnih storitev, bodo lahko v nekaterih okoliščinah koristili varstvo v primeru insolventnosti. Organizator potovanj SunFun Travels s sedežem v Luksemburgu za svoje lete uporablja letališča v Belgiji, Franciji, na Nizozemskem in v Nemčiji ter želi ponujati svoje turistične pakete potrošnikom, ki živijo v teh državah. Vendar se SunFun Travels sooča s težavami pri pridobivanju svoje sheme varstva v primeru insolventnosti, ki je sklenjena v Luksemburgu in jo sprejemajo te druge države članice. SunFun Travels svojih dejavnosti zato še ni mogel razširiti zunaj Luksemburga. Zaradi okrepljenega mehanizma sodelovanja med državami članicami bi s tem predlogom to sčasoma lahko storil. UČINEK PREDLOGA NA POTNIKE · Zaščitenih bo skoraj 120 milijonov potnikov, ki kupujejo kombinirane potovalne aranžmaje, zato se pričakuje, da se bodo izgube potrošnikov zmanjšale za približno 450 milijonov EUR na leto[24]. · Ko bodo potniki kupovali kombinacije potovalnih storitev, jim bo treba povedati, ali je turistični paket zaščiten v celoti ali ne. · Potniki bodo lahko bolje razumeli, kakšen proizvod kupujejo in kakšno raven varstva bodo imeli. · Potniki, ki so kupili organizirane počitnice, bodo imeli na voljo boljše varstvo po vsej EU, večjo prilagodljivost in jasen nabor pravnih sredstev, če bo šlo kaj narobe. UČINEK PREDLOGA NA PODJETJA · Zaradi predloga bo konkurenca na trgu potovanj pravičnejša, stroški usklajevanja pa bodo za vse ostali razumni (približno 8 EUR na turistični paket, kar pomeni zmanjšanje stroškov za ponudnike turističnih paketov, ki so zajeti v Direktivi 90/314/EGS, in približno 3 EUR na osebo za tiste, ki prodajajo druge, posredovane kombinacije potovalnih storitev[25]). · Za gospodarske subjekte, za katere se trenutno uporablja Direktiva 90/314/EGS, bodo odpravljeni upravni stroški, povezani z zastarelimi pravili, v višini približno 390 milijonov EUR na leto[26]. · Zaradi izključitve organiziranih poslovnih potovanj iz Direktive 90/314/EGS bo prihranjenih do 76 milijonov EUR na leto[27]. To bo preprečilo prekomerno urejanje in zagotovilo, da bodo zaščiteni predvsem mikropodjetniki, če se bodo tako odločili. · Skupna pravila o informacijah, odgovornosti in vzajemnem priznavanju shem varstva v primeru insolventnosti, ki bodo veljala za vso EU, bodo olajšala čezmejno trgovino. · Sorazmeren odziv na nova dogajanja na trgu Trg potovanj se je v zadnjih 20 letih spremenil, kar velja tudi za regulativni okvir EU, ki se zanj uporablja. Danes je veliko pravil EU, ki niso obstajala, ko je bila sprejeta Direktiva 90/314/EGS, in zagotavljajo varnostno mrežo za vse potnike. Vendar ta pravila potnikom ne zagotavljajo posebne zaščite, ki jo potrebujejo pri kupovanju novih vrst kombinacij potovalnih storitev, ki imajo lahko zaradi svoje zapletenosti veliko posledic, če gre kaj narobe. S posodobitvijo in prilagoditvijo obsega varstva bo mogoče zmanjšati sedanjo škodo za potrošnike, ki jo utrpijo kupci teh „kombiniranih potovalnih aranžmajev“. Čeprav se tradicionalni paketi soočajo s povečano konkurenco, še vedno privabljajo milijone strank po vsej EU in zunaj nje. Obstoj posebnih pravil za kombinirane potovalne proizvode ostaja utemeljen, zakonodaja pa bi morala upoštevati spremembe v načinu, kako ljudje te proizvode rezervirajo. Na splošno je ključnega pomena, da potrošniki povsem razumejo, kaj jim ponujajo, in lahko brez skrbi izberejo potovalne aranžmaje, ki najbolj ustrezajo njihovim lastnim potrebam. Bistvenega pomena je, da se ohranijo inovacije na trgu in raznolikost novih, predvsem spletnih poslovnih modelov ter da se hkrati zagotovi pravična in pregledna konkurenca med vsemi, ki prodajajo nadomestljive storitve. Zato predlog poskuša določiti ciljno usmerjeno in sorazmerno rešitev za zmanjšanje sedanjih težav in pri tem upoštevati poseben položaj MSP kot ponudnikov in uporabnikov potovalnih storitev. Glede na to, da je velika večina (99 %) organizatorjev potovanj in turističnih agentov v EU MSP (92 % od teh je mikropodjetij), je cilj predloga zmanjšati povprečne stroške ponujanja tradicionalnih paketov prek posodobitve pravil in zmanjšanja birokracije. Predlog bo za vse ponudnike nadomestljivih potovalnih storitev določil ista pravila in stroške usklajevanja ter tako ponovno ustvaril enake možnosti za vse, kar bo MSP koristilo še bolj kot večjim ponudnikom. Poleg tega bo odprava ovir za čezmejno trgovino s pomočjo enotnejših pravil o zagotavljanju informacij pred sklenitvijo pogodbe in ad hoc mehanizma za lažje vzajemno priznavanje shem varstva v primeru insolventnosti ustvarila več priložnosti za podjetja, zlasti MSP, za širitev njihovih dejavnosti v različne države članice. Hkrati predlog vsem spletnim in drugim gospodarskim subjektom dopušča, da ponujajo svoje storitve za lažje načrtovanje počitnic, ki vključujejo kombinacije ločenih potovalnih storitev, ne da bi bili odgovorni za izvedbo različnih storitev. Vendar pa bi morala obveznost predložiti zadosten dokaz o jamstvu za povrnitev predplačil in prevoz potnikov v domovino v primeru insolventnosti veljati tudi za posredovane potovalne aranžmaje, ker je to v interesu poštene konkurence in zato, da se zaščitijo potrošniki. Predlog upošteva tudi poseben položaj MSP kot kupcev potovalnih storitev, zato jim daje pravico do enake ravni varstva, kot jo imajo posamezni potrošniki, razen če se odločijo za posebno okvirno pogodbo s specializirano družbo za organizacijo potovanj. 4. SKLEPNA UGOTOVITEV Direktiva o paketnem potovanju iz leta 1990 je izboljšala kakovost turističnih storitev, vendar jo je treba posodobiti, da bo zajemala nova dogajanja na trgu. Ta predlog spremembe navedene direktive izboljšuje varstvo potrošnikov ob sprejemljivih stroških za industrijo, hkrati pa podjetjem in potrošnikom dopušča možnost, da sami izberejo, kaj bodo prodajali ali kupili. Predlog bo z zmanjšanjem pravne razdrobljenosti in krepitvijo vzajemnega priznavanja odpravil ovire za čezmejno trgovino ter s tem spodbudil konkurenco med starejšimi in novejšimi udeleženci na trgu, ki prodajajo nadomestljive potovalne proizvode. Povečal bo preglednost trga, zlasti spletnega trga, da bi povečal zaupanje potnikov in spodbudil povpraševanje iz EU in iz držav zunaj EU, hkrati pa bo povečal gotovost, prilagodljivost in izbiro. Ta nabor ukrepov bo v sedanjih težkih časih prispeval tudi k izboljšanju samozavesti potrošnikov in spodbujanju rasti v tem pomembnem gospodarskem sektorju EU. [1] Sporočilo Komisije „Evropa, prva svetovna turistična destinacija – nov okvir evropske turistične politike“, COM(2010) 352 final, 30. 6. 2010. [2] Svetovna turistična organizacija Združenih narodov (UNWTO), Svetovni turistični barometer, januar 2013. [3] Publikacija Statistics in Focus 28/2012, članek Tourism in Europe, rezultati za leto 2011. [4] Eurostatovo sporočilo za medije, 139/2011. [5] Direktiva Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih. [6] COM(2010) 352 final, 30. 6. 2010. [7] Evropska agenda za potrošnike – za krepitev zaupanja in rasti, COM(2012) 225 final, 22. 5. 2012. [8] Poročilo o državljanstvu EU 2013 – Državljani EU: vaše pravice, vaša prihodnost, COM(2013) 269 final, 8. 5. 2013. [9] Zlasti Direktiva Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nedovoljenih pogojih v potrošniških pogodbah, Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah ter Direktiva 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov. [10] Glej točki 18 in 22 Priloge I k Direktivi o nepoštenih poslovnih praksah. [11] Velja od junija 2014, ko Direktiva 2011/83/EU začne veljati po vsej EU. [12] V zvezi s pravom, ki se uporablja v takih primerih, glej člen 6 Uredbe (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I). V zvezi s pristojnostjo glej člene 15–17 Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Obstajajo nekatere izjeme, za katere ta pravila ne veljajo, npr. za prevozne pogodbe, ki niso del paketa. Za nadaljnjo razlago člena 15(1)(c) in (3) Uredbe (ES) št. 44/2001 v zvezi s spletnimi stranmi gospodarskih subjektov glej sodbo Sodišča Evropske unije z dne 7. decembra 2010 v zadevi C-585/08, Hotel Alpenhof. [13] Glej uredbe o pravicah potnikov (uredbe (ES) št. 2004/261, (ES) št. 1371/2007, (ES) št. 1177/2010 in (ES) št. 181/2011). [14] Uredba (ES) št. 1008/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 2008 o skupnih pravilih za opravljanje zračnih prevozov v Skupnosti. [15] Direktiva 2008/122/ES o varstvu potrošnikov v zvezi z nekaterimi vidiki pogodb časovnega zakupa, dolgoročnih počitniških proizvodov, nadaljnje prodaje in zamenjave. [16] 65 % državljanov EU je leta 2010 uporabljalo internet vsaj enkrat na teden (Eurostat Data in Focus, 50/2010). [17] http://www.newmediatrendwatch.com/regional-overview/103-europe?start=2, članek Online Travel Market. [18] Razvoj trga je zlasti očiten v določenih državah članicah, na primer v Združenem kraljestvu: po podatkih pomembnega britanskega organizatorja potovanj je bilo leta 1997 z direktivo zaščitenih 98 % potnikov, ki so leteli na počitnice iz Združenega kraljestva, zdaj pa je ta delež manjši od 50 %. [19] Zadeva C-400/00. [20] Npr. sodbe Sodišča Evropske unije v zadevah C-400/00 (Club-Tour), C-178/94, C-179/94, C-188/94, C-189/94, C-190/94, CAA proti Travel Republic (Združeno kraljestvo), sodba nemškega Bundesgerichtshof z dne 30. septembra 2010 v zadevi Xa ZR 130/08 in odločba nizozemskega Eerste Kamer Hoge Raad z dne 11. junija 2010 v zadevi 08/04611, SGR proti ANVR. [21] Npr. AUT, BE, BG, CZ, DE, DK, EE, FR, HU, UK, LT, LU, LV, PL, SE in NL – odgovori na vprašalnik, izdan v okviru priprav za delavnico o pregledu direktive, ki je potekala 5. junija 2012 v Bruslju. [22] http://www.caa.co.uk/default.aspx?pageid=12990. [23] Delovni dokument služb Komisije o rezultatu preverjanj uspešnosti notranjega trga storitev (gradbeništvo, poslovne storitve in turizem), SWD(2012) 147 final, 8. 6. 2012. Glej zlasti točko 3.1.4 in Prilogo 1. [24] Glej oceno učinka, priloženo k temu predlogu. [25] Glej prejšnjo opombo. [26] Glej prejšnjo opombo. [27] Glej prejšnjo opombo.