SL Uradni list Evropske unije C 318/19

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vzhodnem partnerstvu in vzhodni razsežnosti politik EU s posebnim poudarkom na kmetijski politiki EU, varnost hrane, trgovini brez ovir, okrepljenem sodelovanju in razvojni pomoči ter strateškem partnerstvu (raziskovalno mnenje)

2011/C 318/03

Poročevalec: Seppo KALLIO

Prihodnje poljsko predsedstvo Sveta EU je 30. novembra 2010 sklenilo, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednji temi:

Vzhodno partnerstvo in vzhodna razsežnost politik EU s posebnim poudarkom na kmetijski politiki EU, varnost hrane, trgovini brez ovir, okrepljenem sodelovanju in razvojni pomoči ter strateškem partnerstvu

(raziskovalno mnenje).

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 21. junija 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija 2011 (seja z dne 14. julija) s 149 glasovi za in 1 glasom proti.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO poudarja, da so pri pogajanjih o pridružitvenih sporazumih in sporazumih o prosti trgovini z Evropsko unijo pomembni cilji partnerskih držav ter njihova pripravljenost za izvajanje političnih in gospodarskih reform.

1.2 EESO ocenjuje, da je pomembno vprašanje, kolikšno sposobnost oziroma kako močno politično voljo imajo partnerske države za izvajanje gospodarskih in socialnih reform, ki jih terjajo ti sporazumi.

1.3 EESO meni, da morajo pridružitveni sporazumi in sporazumi o prosti trgovini nujno zasledovati usklajevanje interesov partnerskih držav in EU, tako da bo prihodnji napredek koristil vsem udeleženim stranem.

1.4 Po mnenju Odbora mora pogajalska strategija EU bolj upoštevati položaj kmetijskega sektorja in pomen kmetijske politike za sodelovanje med EU in partnerskimi državami. Kmetijski in živilski sektor morata imeti konkretnejšo vlogo v sporazumih o sodelovanju med EU in partnerskimi državami.

1.5 EESO poudarja, da položaj kmetijstva in kmetijske politike doslej ni bil zajet v platformi za gospodarsko povezovanje in zbliževanje s politikami EU. Kmetijski sektor, proizvodnjo hrane in kmetijsko politiko je treba vključiti med teme razprave.

1.6 EESO je trdno prepričan, da je kmetijstvo izredno pomemben sektor za gospodarski, socialni in regionalni razvoj partnerskih držav. Zato bo za uresničitev zastavljenih ciljev potreben ugoden razvoj kmetijstva. Vlaganja v kmetijstvo in njegov razvoj pa sta ključna pogoja tudi za zmanjševanje revščine na podeželskih območjih.

1.7 EESO meni, da sta pomembna tudi razvoj konkurenčnosti kmetijskih proizvodov in živil iz partnerskih držav ter razvoj varnosti in kakovosti hrane. Izkazalo se je, da povzroča izpolnjevanje predpisov in standardov, določenih v Sporazumu STO o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov (Sporazum SPS) za živila iz partnerskih držav veliko težav pri dostopu do živilskega trga. Za zagotavljanje varnosti hrane na trgih EU morajo biti izpolnjena merila glede kakovosti. Partnerske države potrebujejo za rešitev teh težav tehnično in finančno podporo ter svetovanje.

1.8 Težave partnerskih držav pri izpolnjevanju predpisov in standardov Sporazuma SPS za živila, ki veljajo v EU, so ključno ozko grlo pri trgovanju s kmetijskimi proizvodi. Vendar si mora Komisija, če je le mogoče, prizadevati za dogovor o medsebojnem priznavanju v primerih držav vzhodnega partnerstva, ki že imajo učinkovite standarde SPS, četudi niso strogo skladni. Prav tako morajo države članice EU in tudi države vzhodnega partnerstva izvajati strog nadzor, da zagotovijo, da akterji iz tretjih držav z začetkom veljavnosti sporazumov o poglobljenem in razširjenem prostotrgovinskem območju (DCFTA) ne bodo našli možnosti za uvoz nezakonitih ali podstandardnih živil ali za vnos drugih znanih nevarnosti za zdravje ljudi, živali in rastlin skozi stranska vrata EU. EESO predlaga, naj vprašanje sanitarnih in fitosanitarnih standardov postane nova posebna točka v vodilnih pobudah.

1.9 EESO poudarja, da je za prehod na tržno gospodarstvo potrebna sprememba miselnosti, razvoj zakonodaje in institucij ter izčrpno tehnično znanje na področju prilagajanja metod in praks primarne proizvodnje, predelave in zunanje trgovine.

1.10 Po mnenju Odbora je treba okrepiti sodelovanje, zlasti na področju usposabljanja in raziskav, saj so skupni raziskovalni projekti, obiski in seminarji pomembni za razvoj medsebojnega razumevanja in operativnih modelov.

1.11 EESO poudarja tudi, da je v interesu tako EU kot partnerskih držav, da se preprečijo škodljivi okoljski vplivi gnojil in pesticidov v tleh in vodah. Tudi zagotavljanje kroženja hranilnih snovi je pomemben razvojni cilj.

1.12 EESO meni, da je za razvoj kmetijstva zelo pomembno tudi sodelovanje med EU in partnerskimi državami na področju energije.

1.13 EESO poudarja, da je upoštevanje temeljnih pravic delavcev, ki jih je določila Mednarodna organizacija dela, ključni element spoštovanja človekovih pravic. Pomembno je, da se na nastajajočih poglobljenih in razširjenih območjih proste trgovine med EU in partnerskimi državami upoštevajo mednarodno sprejeti standardi dela.

1.14 EESO meni, da je treba zagotoviti znatno dodatno podporo za združenja v živilskem sektorju držav vzhodnega partnerstva. Te organizacije morajo biti celovito vključene v forum civilne družbe. To pogojuje tudi močnejšo vlogo EESO in uravnoteženo udeležbo organizacij, ki jih zastopa, pri tem pomembnem delu.

1.15 EESO meni, da morajo EU in vlade partnerskih držav podpirati in spodbujati izgradnjo zmogljivosti organizacij ter njihovo sodelovanje pri pripravi strategije vzhodnega partnerstva ter razvijanju procesov, tako da bo lahko svobodna civilna družba pomembno prispevala k razvoju sodelovanja v kmetijstvu.

2. Ozadje

2.1 Evropska unija je zainteresirana za stabilnost, boljše upravljanje in gospodarski razvoj na vzhodnih mejah. Evropska sosedska politika uspešno vzpostavlja tesnejše odnose med EU in njenimi sosedami. Politika vzhodnega partnerstva, ki je bila potrjena leta 2009 v Pragi, bi morala seči še dlje. Naše partnerice (1) v vzhodni Evropi in na južnem Kavkazu si prizadevajo za krepitev odnosov z EU, EU pa močno podpira te države pri njihovih prizadevanjih za približevanje EU. Prek vzhodnega partnerstva, ki je del evropske sosedske politike, se močno spodbujajo tudi bistvene reforme, saj partnerske države trenutno trpijo znatno pomanjkanje na področju političnih ciljev in praktičnega izvajanja demokracije.

2.2 V skladu z izjavo Evropskega sveta (2) bo vzhodno partnerstvo bistveno okrepilo politiko EU v zvezi z vzhodnimi sosedskimi in partnerskimi državami, in sicer z ustvarjanjem pogojev za politično združevanje in nadaljnje gospodarsko povezovanje med Evropsko unijo in njenimi vzhodnimi partnericami.

2.3 Dvostranska pogajanja so namenjena sklenitvi pridružitvenega sporazuma z vsako državo, katerega ključni element je poglobljeno in razširjeno prostotrgovinsko območje (DCFTA (3)) (4).

2.4 Cilji partnerskih držav in njihova politična volja za sklenitev sporazumov z Evropsko unijo so pomembni za napredovanje pogajanj. Bistveno vprašanje je, kolikšno sposobnost oziroma kako močno politično voljo imajo partnerske države za izvajanje gospodarskih in socialnih reform, ki jih terjajo ti sporazumi.

2.5 Partnerske države so se v Praški deklaraciji zavezale političnim in gospodarskim reformam. Pomembni vidiki v zvezi s tem so demokracija, dobro upravljanje in spodbujanje načel pravne države, odpravljanje korupcije ter tudi spoštovanje človekovih pravic in zagotavljanje udeležbe civilne družbe. Izhodišči za gospodarske reforme sta uporaba praks tržnega gospodarstva ter usklajevanje pravil in predpisov z zakonodajo EU. (5)

2.6 Večstranska pot vzhodnega partnerstva dopolnjuje dvostranske odnose, in sicer z vzpostavitvijo sodelovanja, odprtega dialoga ter izmenjave najboljših praks in izkušenj. Sodelovanje se razvija prek tematskih platform, nekaterih vodilnih pobud (6) in foruma civilne družbe (7). Zbliževanje kmetijskega sektorja in kmetijska politika sta zajeta v platformi za gospodarsko povezovanje. Kmetijstvo in kmetijska politika doslej nista imela vloge in ju je treba vključiti med teme razprave.

2.7 Kmetijstvo in živilska proizvodnja sta ključna sektorja v vseh državah vzhodnega partnerstva. Njun delež v BDP je velik, poleg tega je v njih zaposlenih veliko ljudi. Močna rast kmetijske in živilske proizvodnje je bistvena za rast celotnega gospodarstva in hkrati za zmanjševanje revščine.

2.8 To mnenje:

a) poudarja potrebo po natančni opredelitvi strateškega pristopa EU do držav vzhodnega partnerstva, tudi na področju kmetijske politike,

b) preučuje uresničene ali tekoče projekte v kmetijskem sektorju, ki podpirajo cilje vzhodnega partnerstva, in

c) opozarja na dejstvo, da so kmetijska vprašanja povezana z veliko področji politik EU in njihovimi cilji v partnerski politiki.

2.9 EESO predlaga, naj pogajalska strategija EU upošteva pomen kmetijske politike pri sodelovanju med EU in partnerskimi državami ter položaj kmetijskega sektorja v razvojni politiki partnerskih držav.

2.10 Te partnerske države so pomembne proizvajalke žit, proizvodov živalskega izvora, zelenjave in gomoljev ter sadja in grozdja. Ukrajina je ena najpomembnejših proizvajalk žit na svetu. Leta 2008 je bila osma največja proizvajalka in sedma največja izvoznica. Ob povečanju produktivnosti bi se lahko letni pridelek še veliko bolj povečal. Medtem ko letni pridelek Ukrajine znaša od 40 do 50 milijonov ton, letni pridelek drugih petih partnerskih držav skupaj znaša približno 15 milijonov ton.

2.11 EU je največja trgovinska partnerica Ukrajine, Armenije, Azerbajdžana, Gruzije in Moldavije (8) ter druga največja trgovinska partnerica Belorusije (9). V države EU je namenjena več kot polovica izvoza iz Moldavije in le malo manj kot polovica izvoza iz Armenije in Azerbajdžana. Poleg tega imajo kmetijski proizvodi zelo pomembno vlogo v trgovini držav vzhodnega partnerstva z EU.

3. Strateški elementi kmetijstva in kmetijske politike

3.1 EESO poudarja, da je kmetijstvo izredno pomemben sektor za gospodarski, socialni in regionalni razvoj partnerskih držav. Ključni socialni cilj teh držav je tudi izboljšanje varnosti hrane. Nujno so potrebne tehnologije ter strokovno znanje na področju proizvodnje, predelave in trženja. Cilj partnerskih držav je tudi razvoj kakovosti in konkurenčnosti kmetijskih proizvodov in živil.

3.1.1 Drug strateški element, o katerem je treba razmisliti, je politika razvoja podeželja kot drugega stebra SKP, ki omogoča uporabo sredstev EU za izboljšanje gospodarskega in socialnega položaja podeželskih območij in prebivalstva. Ne gre le za to, da kmetijska proizvodnja izpolnjuje zahteve EU, temveč da se tudi ohranijo delovna mesta in kakovost bivanja na podeželskih območjih v skladu z njihovo kulturo in okoljskimi ukrepi, da se zagotovi trajnosten razvoj podeželja.

3.2 Evropska unija je s svojim trgom s 500 milijoni potrošnikov z vidika kupne moči največje območje trgovanja na svetu. Bližina trgov omogoča partnerskim državam in EU, da okrepijo trgovino in tako tudi izboljšajo pogoje za gospodarsko rast.

3.3 Cilj kmetijske in trgovinske politike EU je zagotoviti stabilnost živilskih trgov v spreminjajočih se pogojih. Politika mora evropskim potrošnikom zagotavljati visokokakovostne proizvode po poštenih cenah. Prav tako mora ustvariti stabilnost trgov, saj je le tako mogoče izpolniti potrebe potrošnikov in zagotoviti pošten zaslužek kmetom.

3.4 Zagotavljanje varnosti hrane je eden od osrednjih ciljev kmetijskega in živilskega sektorja EU. Preprečevanje bolezni živali in rastlin ter strogo spremljanje ostankov, ki škodljivo vplivajo na zdravje, zagotavlja varnost hrane za potrošnike. Ti ukrepi za nadzor meja veljajo tudi za živila, uvožena v EU iz partnerskih držav.

3.5 EESO meni, da morajo pridružitveni sporazumi in sporazumi o prosti trgovini nujno zasledovati usklajevanje interesov partnerskih držav in EU, tako da bo prihodnji napredek koristil vsem udeleženim stranem.

4. Izhodišča za pogajanja o prosti trgovini in ključna vprašanja

4.1 Pogajanja o območju proste trgovine zajemajo širok spekter vprašanj, povezanih s trgovino: tarife, storitve, carinske formalnosti, predpise in standarde, določene v Sporazumu SPS, javna naročila, geografske označbe, mehanizmi trgovinske zaščite in tehnična vprašanja glede zaščite meja (10).

4.2 Že dve leti tečejo intenzivna pogajanja z Ukrajino o poglobljenem in razširjenem prostotrgovinskem območju (DCFTA). Pogajanja so se začela, ko je Ukrajina leta 2008 uradno postala članica STO (11). Pri pogajanjih še ni bilo preboja, toda ta cilj bo morda dosežen leta 2011.

4.3 Za začetek podobnih pogajanj o območju proste trgovine je potrebno članstvo v STO. Zdaj potekajo prizadevanja za čim prejšnji začetek pogajanj z Moldavijo, Armenijo in Gruzijo. Moldavija je izrazila pripravljenost za čim prejšnji začetek pogajanj.

4.4 Azerbajdžan še ni član STO, kar pomeni, da se pogajanja o prosti trgovini še ne morejo začeti. V Belorusiji poleg tega niso izpolnjeni tudi politični pogoji za pogajanja o prosti trgovini.

4.5 Izpolnjevanje predpisov, določenih v Sporazumu SPS, se je izkazalo za veliko težavo pri zagotavljanju dostopa do trga za kmetijske proizvode in živila. V skladu s Sporazumom SPS ter drugimi okoljskimi in zdravstvenimi standardi EU morajo Ukrajina in druge partnerske države izvajati pomembne razvojne dejavnosti. Zato potrebujejo partnerske države tehnično in finančno podporo ter svetovanje.

5. Razvoj kmetijskega sektorja v partnerskih državah

5.1 Program vzhodnega partnerstva, sklenjen 7. maja 2009 v Pragi, postavlja finančno sodelovanje med EU in šestimi partnerskimi državami na novo raven. EU je v obdobju 2010–2013 za to sodelovanje namenila 600 milijonov EUR. Financiranje se izvaja prek evropskega sosedskega in partnerskega instrumenta (ENPI). (12)

5.2 V obdobju 2007–2011 je bilo izvedenih 10–12 posebnih projektov za razvoj kmetijstva in izboljšanje varnosti hrane. (13) Veliko je bilo majhnih projektov. Največji je bil projekt za okrepitev vinogradništva v Moldaviji. Ta projekt sofinancira Evropska investicijska banka. Projekt se je začel leta 2010.

5.3 Približno polovica projektov je namenjena izboljšanju varnosti hrane v partnerskih državah z razvijanjem strokovnega znanja, med drugim na področju sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov. Nekaj projektov je usmerjenih v razvoj upravljanja in načrtovanja kmetijstva. Leta 2009 je Gruzija prejela nekaj manj kot 2 milijona EUR za izboljšanje varnosti hrane za ogrožene otroke.

5.4 Pri pridružitvenih pogajanjih z Ukrajino sta obe udeleženi strani med drugim poudarili pomen spodbujanja konkurenčnosti kmetijske proizvodnje in cilj upoštevanja vidikov kakovosti živil. (14) Konkretno mora biti podpora EU v tem sektorju usmerjena v razvijanje institucij, svetovanje in usposabljanje.

5.5 V praksi se je izkazalo, da je proces prehoda s planskega na tržno gospodarstvo v partnerskih državah dolgotrajen. Prizadevanja je treba usmeriti k spodbujanju in spremljanju tega procesa. Za ta prehod ni potrebna le sprememba miselnosti, ampak tudi razvoj zakonodaje, izgradnja institucij ter tehnično znanje v zvezi s prilagajanjem metod in praks primarne proizvodnje, predelave in zunanje trgovine. Partnersko sodelovanje in programi EU bi morali ustvariti razmere za diverzifikacijo kmetijskega sodelovanja in izboljšanje trgovinskih pogojev.

5.6 Nekatere teme, ki so se izkazale za bistvene v dvostranskih pogajanjih, so bile določene za razvojne cilje EU in partnerskih držav. Teme in področja teh ciljev so bili opredeljeni kot vodilne pobude. Ker je bilo ugotovljeno, da so težave pri izpolnjevanju predpisov in standardov, določenih v Sporazumu SPS, EU ozko grlo v trgovini z živili, je treba to temo vključiti v vodilne pobude.

6. Upoštevanje okoljskih dejavnikov in socialnih učinkov

6.1 Kmetijska proizvodnja in živilska industrija znatno vplivata na lokalno okolje. Izbira metod pridelovanja vpliva na kakovost tal ter zlasti na površinske vode in podtalnico. Tako v interesu EU kot partnerskih držav je, da se preprečijo škodljivi okoljski vplivi gnojil in pesticidov v tleh in vodah. Tudi zagotavljanje kroženja hranilnih snovi je pomemben razvojni cilj.

6.2 Razvoj in uspeh kmetijske proizvodnje sta močno odvisna od dogajanja na svetovnih energetskih trgih in preskrbe z energijo v posamezni državi. Pridelek je odvisen od razpoložljivosti in cene vložkov, ki potrebujejo energijo, kot so gnojila. Poleg tega na cene živil vpliva proizvodnja obnovljivih virov energije, saj je mogoče nekaj energije biomase pridelati na kmetijskih površinah. Zato je za razvoj kmetijstva zelo pomembno tudi dvostransko sodelovanje med EU in partnerskimi državami na področju energije.

6.3 Evropska unija in partnerske države morajo pri svojem medsebojnem delovanju upoštevati vlogo kmetijskega sektorja pri razvoju podeželskih območij v partnerskih državah. Brez ustreznega regionalnega sodelovanja se bodo razlike v ravni revščine med različnimi regijami dodatno povečale.

6.4 Ključni element človekovih pravic je spoštovanje temeljnih pravic delavcev, ki jih je sprejela Mednarodna organizacija dela. Pomembno je, da se ti sprejeti standardi dela upoštevajo na območju proste trgovine med EU in partnerskimi državami.

7. Razvoj upravnega in drugih vrst sodelovanja

7.1 Za izvajanje vzhodnega partnerstva, pridružitvenih sporazumov, poglobljenega in razširjenega prostotrgovinskega območja in drugih oblik sodelovanja je potrebno celovito medsebojno delovanje in sodelovanje med nosilci političnega odločanja, oblastmi, strokovnjaki, mednarodnimi organizacijami ter seveda ekonomsko-socialnimi organizacijami in organizacijami civilne družbe. To je treba upoštevati pri izvajanju programa vzhodnega partnerstva.

7.2 Sodelovanje med državljani EU in partnerskih držav, zlasti med mladimi, je treba priznati kot sredstvo za spodbujanje sprememb. EU zato priznava vrednost kulturnega sodelovanja in medkulturnega dialoga kot sestavnega dela zunanjih politik. (15)

7.3 Sodelovanje je mogoče razviti zlasti na področju usposabljanja in raziskav, saj so skupni raziskovalni projekti, obiski in seminarji pomembni za razvoj medsebojnega razumevanja in operativnih modelov.

8. Krepitev vloge in položaja organizacij

8.1 Posebno pozornost je treba nameniti udeležbi organizacij civilne družbe pri sodelovanju med EU in partnerskimi državami. EESO predlaga, naj se podpirata nadaljnji razvoj dejavnosti organizacij civilne družbe in krepitev foruma civilne družbe vzhodnega partnerstva.

8.2 Vloga in status civilne družbe v državah vzhodnega partnerstva sta bila doslej šibka. Za razvoj demokracije je treba nujno okrepiti vlogo neodvisnih organizacij. EESO je že pripravil mnenja o krepitvi in podpiranju vloge organizacij in civilne družbe v obravnavanih državah. Spomladi 2009 je Odbor med češkim predsedovanjem pripravil mnenje (16) o tej temi.

8.3 Udeležba civilne družbe je bila doslej preveč omejena in slabo organizirana. Ključni element politike vzhodnega partnerstva mora biti nudenje svetovanja in podpore širokemu spektru organizacij, tako da bodo lahko te prispevale znatno dodano vrednost k izboljšanju in krepitvi sodelovanja med EU in partnerskimi državami.

8.4 Tudi položaj in zmogljivost organizacij v kmetijskem sektorju sta sorazmerno šibka. Da bi se ta sektor razvil in da bi se okrepilo sodelovanje EU, je treba razviti organizacije kmetijskega sektorja, in sicer z izboljšanjem usposabljanja in krepitvijo kompetenc tako na nacionalni ravni kot tudi na ravni ohranjanja povezav z EU in izvajanja vzhodnega partnerstva.

8.5 Da bi se program vzhodnega partnerstva lahko uresničeval, morajo imeti organizacije v kmetijskem in živilskem sektorju pomembnejšo vlogo na različnih stopnjah procesa. Zapletenost verige preskrbe s hrano ustvarja dodatne izzive tako za delavce, industrijo, raziskave, usmerjanje in upravljanje kot za proizvajalce. Podpiranje dejavnosti vseh udeleženih strani in krepitev zmogljivosti organizacij sta osnovna pogoja za zagotovitev, da bo lahko kmetijsko sodelovanje med partnerskimi državami in EU doseglo trajne rezultate, ki bodo koristili obema stranema. Pomembno je, da se okrepijo skupne dejavnosti med EESO, organizacijami na ravni EU in nacionalnimi organizacijami.

V Bruslju, 14. julija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Vzhodne države partnerice so države vzhodne Evrope in južnega Kavkaza, ki so zajete v okviru evropske sosedske politike: Armenija, Azerbajdžan, Gruzija, Moldavija, Ukrajina in Belorusija. COM(2008) 823 konč.: sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu: Vzhodno partnerstvo.

(2) Svet Evropske unije: izjava Evropskega sveta o vzhodnem partnerstvu, Bruselj, 20. marec 2009, 7880/09, CONCL 1.

(3) DCFTA = Deep an Comprehensive Free Trade Area.

(4) Alexander Duleba in Vladimir Bilčik: „Toward a Strategic Regional Framework for the EU Eastern Policy, Searching for Synergies between the Eastern Partnership and the Partnership for Modernization with Russia“, Bratislava 2010.

(5) Svet Evropske unije: sklepi predsedstva, Evropski svet v Bruslju, 19. in 20. marec 2009, 7880/09, CONCL 1.

(6) Vodilne pobude so (www.eeas.europa.eu/eastern/initiatives/index_en.htm):

a) program za integrirano upravljanje meja,

b) vodilna pobuda za mala in srednje velika podjetja (MSP),

c) regionalni energetski trgi in energetska učinkovitost,

d) preprečevanje naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, ter pripravljenost in odziv nanje,

e) vodilna pobuda za spodbujanje dobrega okoljskega upravljanja,

f) diverzifikacija oskrbe z energijo; južni energetski koridor.

(7) Izvajanje vzhodnega partnerstva: poročilo s srečanja ministrov za zunanje zadeve, 13. december 2010.

(8) EU: GD za trgovino: statistični podatki.

(9) Evropska komisija: trgovina, dvostranski odnosi, države, Belorusija.

(10) Glej opombo 6.

(11) Četrto skupno poročilo o napredku: pogajanja o pridružitvenem sporazumu med EU in Ukrajino, Kijev, 4.–8. november 2010.

(12) Evropska komisija, Generalni direktorat za zunanje odnose, evropska sosedska politika; Priročnik o financiranju v okviru vzhodnega partnerstva, 24. september 2010.

(13) EAP Community, www.easternpartnership.org.

(14) Evropska komisija – Generalni direktorat za zunanje odnose: List of the EU – Ukraine Association Agenda priorities for 2010.

(15) Glej opombo 2.

(16) CESE, UL C 277 z dne 17.11.2009, str. 30–36, Vključevanje civilne družbe v vzhodno partnerstvo.