SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Uporaba meril za razdelitev sredstev med države članice iz Sklada za zunanje meje, Evropskega sklada za vključevanje državljanov tretjih držav in Evropskega sklada za vračanje

OZADJE POROČILA

Namen poročila

Evropska unija je za obdobje 2007–2013 uvedla splošni program „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“ s skupnim dodeljenim zneskom 4,020 milijona EUR. Splošni program obsega štiri sklade in njegov namen je zagotavljanje poštene delitve odgovornosti med državami članicami kar zadeva finančno breme, ki izhaja iz uvedbe celovitega upravljanja zunanjih meja Unije in iz izvajanja skupnih politik azila in priseljevanja[1].

Skladi se razlikujejo od večine drugih finančnih instrumentov EU, saj vzpostavljajo mehanizem za letno dodelitev sredstev skladov državam članicam.

Iz tega razloga temeljni akti o ustanovitvi Sklada za zunanje meje[2], Evropskega sklada za vključevanje državljanov tretjih držav[3] (v nadaljnjem besedilu: Sklad za vključevanje) in Evropskega sklada za vračanje[4], zahtevajo od Komisije, da Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij, predloži poročilo o merilih za razdelitev sredstev državam članicam in preveri, ali je treba ta merila spremeniti.

Nobena taka obveznost ni določena za Evropski sklad za begunce, ki je četrti sklad splošnega programa. Ker je bil ustanovljen leta 2000, je temeljni akt konsolidiral pretekle izkušnje, tudi izkušnje z merili.

V poročilu je predstavljen pristop k uporabi meril za razdelitev sredstev, spremni delovni dokument pa podrobno navaja rezultate za države članice. Ti dokumenti bi bili lahko z navedbo podatkov, uporabljene metode in rezultatov uporabe teh meril, podlaga za razmišljanje držav članic, drugih institucij in zainteresiranih strani o prihodnjih sredstvih EU za področje upravljanja migracijskih tokov v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira.

Mehanizem za dodelitev sredstev v okviru skladov

Sklade v glavnem izvajajo države članice po skupni metodi izvajanja. Proračun EU skuša prek letnih programov držav članic podpirati strukturirane ukrepe držav članic (krepitev zmogljivosti), kot tudi dejavnosti, ki so značilne za nacionalne ali lokalne razmere na zadevnem področju politike, v skladu s področjem uporabe, ki je določen v temeljnih aktih. Vsi ukrepi so sofinancirani znotraj skupnega okvira (strateške smernice EU).

Dodelitev razpoložljivih finančnih sredstev EU državam članicam v okviru vsakega sklada temelji na specifičnih objektivnih merilih, ki odražajo stanje države članice glede na prevzete obveznosti v imenu ali za splošno korist Unije za zadevno področje politike: na primer obseg zunanjih meja, ki jih je treba varovati, in število oseb, ki prečka zunanje meje; število državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državah članicah in jih je treba vključiti v družbo; število odločb o vrnitvi, ki jih je treba uveljaviti. Z določitvijo meril se najbolj konkretno izrazi načelo solidarnosti, na katerem temeljijo skladi. To pomeni, da naj bi tiste države članice, ki jih najbolj zadeva upravljanje migracijskih tokov, imele največ koristi od sredstev EU.

Komisija se pri izračunih vsako leto opira na statistične podatke Eurostata in priložnostne podatke, ki jih predložijo države članice. Ko so izračuni poslani državam članicam v letu N-1[5], so države članice seznanjene s prispevkom EU k letnem programu in lahko dejansko začnejo z izborom ukrepov iz zadevnih programov, ki se bodo sofinancirali. To so okvirni zneski („začasne dodelitve sredstev“), ki bodo potrjeni ali spremenjeni ko proračunski organ sprejme proračun EU v letu N-1.

Struktura in vsebina poročila

To poročilo se osredotoča na izračune za proračunska leta 2007–2011 . Ti izračuni so dokončni.

Po pričakovanjih, izraženih med razpravami pred sprejetjem temeljnih aktov je bil postopek zbiranja podatkov učinkovitejši zaradi začetka veljavnosti Uredbe št. 862/2007 [6] (v nadaljnjem besedilu: uredba o statistikah o selitvah). Z uporabo uredbe o statistikah o selitvah za podatke, ki so bili uporabljeni za razdelitev sredstev iz skladov, je bilo mogoče izboljšati zanesljivost in primerljivost podatkov. Izkušnje z uporabo meril bodo proučene za vsak sklad.

Nadaljnje informacije o metodologiji, zbiranju podatkov, pregledu in primerjalni analizi rezultatov uporabe podatkov v okviru skladov so predstavljene v delovnem dokumentu.

SPLOŠNI OKVIR ZA IZRAČUNE

Glavna načela glede pošiljanja podatkov in sodelovanja med državami članicami in Komisijo

Od vsega začetka so bila naslednja načela za vse sklade vodilna pri sodelovanju med državami članicami in Komisijo, vključno z Eurostatom, da se zagotovi optimalna uporaba določb glede razdelitvenih ključev iz temeljnih aktov:

1. Prva in najpomembnejša naloga držav članic je zagotavljanje natančnih in zanesljivih podatkov, ki so pomembni za dodelitev sredstev državam članicam. V skladu s temeljnim aktom so referenčni podatki „zadnji statistični podatki, ki jih je izdala Komisija (Eurostat) na podlagi podatkov, ki so jih priskrbele države članice v skladu s pravom Skupnosti“. Poleg tega morajo države članice „v najkrajšem možnem času priskrbeti začasne podatke“ za sklade, če podatki niso bili poslani Komisiji (Eurostatu) ali če Komisija (Eurostat) sploh ni pripravila statističnih podatkov; kakor tudi informacije, na podlagi katerih lahko Komisija preveri te podatke[7].

2. V primeru neizpolnjevanja obveznosti bo končna posledica nepredložitve posebne kategorije podatkov na podlagi zadevnega temeljnega akta to, da bo polje, ki ga je treba izpolniti v tabeli za razdelitev sredstev, ostalo prazno, razen če bi to pomenilo ugodnost za državo članico.

Za statistične podatke EU se glede statistične kakovosti izvajajo ključna preverjanja. Eurostat izvaja program zagotavljanja kakovosti ter kot del širših prizadevanj želi zagotavljati, da države članice izpolnjujejo zahteve iz predpisov EU o statistiki, sodeluje z nacionalnimi dobavitelji podatkov, da se oceni in zagotovi pravilna uporaba uredbe o statistikah o selitvah.

Stalno izboljševanje delovnih metod in kakovosti podatkov

Komisija in države članice so vse od začetka sodelovale, da bi zagotovile razpoložljivost in primerljivost podatkov. Splošni okvir sodelovanja je bil določen, obstoječe podatkovne zbirke in viri pa so bili skupno proučeni. Poleti 2007 so bili rezultati za proračunski leti 2007 in 2008 poslani državam članicam. Te prve izkušnje so bile ocenjene in uvedene so bile nekatere izboljšave. Sprejeta je bila odločitev, da je treba kolikor je mogoče upoštevati pred-izpolnjene predloge Eurostata in formalizirati delovne odnose (omrežje statističnih kontaktnih točk). Delovne metode so bile torej ustaljene in države članice so z njimi popolnoma seznanjene.

Od proračunskega leta 2010 se uporabljajo prvi sklopi podatkov (referenčno leto 2008), ki so bili zbrani pod pogoji iz uredbe o statistiki o selitvah.

POSEBEN NAČRT ZA IZRAČUN V OKVIRU VSAKEGA SKLADA

Sklad za zunanje meje

Merila v temeljnem aktu

Člena 14 in 15 Odločbe 574/2007/ES (v nadaljnjem besedilu: temeljni akt Sklada za zunanje meje) določa merila za razdelitev letnih sredstev sklada med države članice. Za izraz solidarnosti z državami članicami, ki v korist EU nosijo trajno in veliko finančno breme, so določena objektivna merila, razčlenjena glede na vrsto meje, pri čemer se upošteva migracijski tok in stopnje grožnje na zunanjih mejah držav članic.

Člen 14 določa, da se razpoložljiva letna sredstva sklada razdelijo med države članice na naslednji način:

3. 30 % za zunanje kopenske meje,

4. 35 % za zunanje morske meje,

5. 20 % za letališča,

6. 15 % za konzularne urade.

Točki 1 in 2: kar zadeva kopenske in morske meje , se 70 % sredstev dodeli na podlagi dolžine zunanje meje, in kjer je potrebno, razširjeno zaradi oteževalnih dejavnikov. Preostalih 30 % sredstev se dodeli na podlagi delovne obremenitve pri upravljanju meje (obremenitev opredeljena na podlagi povprečnih podatkov iz predhodnih dveh let, in sicer številu oseb, ki so prestopile zunanjo mejo na dovoljenih mejnih prehodih, številu državljanov tretjih držav, ki jim je bil na zunanji meji zavrnjen vstop, in številu oseb, prijetih potem, ko so nezakonito prestopile zunanjo mejo).

Dolžina morske meje je opredeljena kot zunanja meja teritorialnega morja držav članic, kakor je opredeljeno v Konvenciji Združenih narodov o pomorskem pravu, vendar se zunanja meja lahko v primerih, ko so potrebni redni in obširni ukrepi za preprečevanje nezakonite migracije/nezakonitega vstopa, zunanja meja opredeli za visoko ogroženo območje.

Točka 3: kar zadeva letališča se dodelitev sredstev izračuna na podlagi delovne obremenitve pri upravljanju zračnih meja (obremenitev je opredeljena na podlagi povprečnih podatkov iz predhodnih dveh let, in sicer številu oseb, ki so prestopile mejo na dovoljenih mejnih prehodih, in številu državljanov tretjih držav, ki jim je bil na zunanji meji zavrnjen vstop).

Točka 4: za konzularne urade se dodelitve izračunajo na podlagi števila konzularnih uradov in števila prošenj za vizume (delovna obremenitev).

Člen 15 določa okvir za izračun faktorjev za ponderiranje za zunanje kopenske in morske meje . Agenciji Frontex je bila zaupana naloga določanja stopnje ogroženosti na vsakem odseku zunanje meje (visoka, srednja, normalna stopnja ogroženosti za kopenske meje, ter visoka, srednja, normalna in minimalna stopnja ogroženosti za morske meje). Poročila temeljijo na podatkih, ki so jih organi mejne kontrole držav članic poslali agenciji Frontex v okviru mreže Frontex za analizo tveganja (FRAN). Kategorije podatkov, navedene v temeljnem aktu Sklada za zunanje meje, so primarni viri.

Zbiranje podatkov

Izračun razdelitve sredstev v okviru sklada je zapleten, saj zahteva letno zbiranje mnogih različnih kategorij podatkov iz različnih virov. Komisija je zaradi kompleksnosti različnih podatkov, ki jih je treba zbrati, izdala posebna podrobna navodila državam članicam. Nova navodila so se redno izdajala, pri čemer je bil upoštevan razvoj zakonskega in operativnega okvira ter informacije, pridobljene v predhodnih letih. Komisija je poleg nujnih podatkov za izračun dodelitev sredstev zahtevala tudi dodatne podatke z namenom potrditve prejšnjih podatkov.

Temeljni akt Sklada za zunanje meje priznava, da so statistike EU lahko referenčni podatki le za nekatere podatke o delovni obremenitvi, in da se v tem smislu položaj v okviru Sklada za zunanje meje bistveno razlikuje od drugih skladov, za katere je večina podatkov zbranih kot statistike EU, če ne kar vsi.

Podatki so bili zbrani na naslednji način:

- kar zadeva dolžino zunanjih meja in število letališč, so podatke predložile neposredno države članice in jih je potrdila Komisija z navzkrižnim preverjanjem različnih virov (tj. uradne spletne strani ministrstev držav članic, Ocenjevalna poročila Schengen, itd.);

- kar zadeva prošnje za vizume , so bili podatki o Schengenskih vizumih (tj. vizumih za kratkoročno bivanje, tranzitnih vizumih in letaliških tranzitnih vizumih) pridobljeni iz zbirke podatkov Sveta, ob tem da je bilo število konzularnih predstavništev pridobljeno pri državah članicah in potrjeno s podatki, ki so bili na voljo prek Sveta;

- podatki o številu zavrnitev in pridržanj so temeljili na zbirki podatkov o izvršilnih ukrepih zoper nezakonito priseljevanje; ter

- podatke o številu oseb, ki so prečkale zunanje meje, so predložile neposredno države članice.

Za nekatere države članice, ki so glavni dobavitelj podatkov v okviru Sklada, sta bila razlaga in merjenje občasno težavna. Včasih je bilo težko opredeliti primere, ko je šlo dejansko za „prečkanje morske zunanje meje“ v smislu sklada, in kaj naj bi pomenilo „število oseb, prijetih potem, ko so nezakonito prestopile zunanjo mejo“. V drugih primerih, tudi če je bil dejavnik popolnoma razumljen, so imele nekatere države članice težave pri zagotavljanju natančnih podatkov, ker bodisi podatki niso bili zbrani oziroma niso bili zbrani skladno z merili iz temeljnega akta Sklada za zunanje meje, zato so bile lahko predložene le ocene. Poleg tega so bile težave tudi pri razlagi opredelitev „obširnih ukrepov“ in „razširjene morske meje“.

Splošna ocena uporabe meril

Kljub nekaterim težavam pri uporabi vseh dejavnikov, določenih za razdelitev sredstev, se je izkazalo, da je mogoče zbrati nujne podatke za uporabo meril v skladu s temeljnim aktom Sklada za zunanje meje in pravočasno predložiti izračun začasnih dodelitev državam članicam, da bi jih te lahko uporabile pri pripravi svojih letnih programov.

Rezultati uporabe meril so navedeni v dokumentu SEC. Iz končne razdelitev sredstev je razvidno, da so bile glavne prejemnice sredstev iz Sklada države članice z največjo odgovornostjo pri izvajanju skupne politike za upravljanje zunanjih meja:

- Španija, Grčija in Italija prejmejo 48 % dodeljenih sredstev iz sklada, za obdobje 2007–2011.

- Poleg tega, če se Francijo, Malto in Ciper doda k trem glavnim prejemnicam, je iz razdelitve sredstev iz sklada razvidno, da je 60 % finančne pomoči skoncentrirane na države članice, ki mejijo na Sredozemsko morje in območje Kanarskih otokov.

- Istočasno je državam članicam, ki mejijo na vzhod (Poljska, Madžarska, Finska, Slovenija, Romunija, Litva, Estonija, Bolgarija, Latvija, in Slovaška) namenjenih 25 % celotnih dodeljenih sredstev.

- Rezultati potrjujejo namen sklada kot instrumenta finančne solidarnosti glede integriranega upravljanja mej v EU.

Evropski sklad za vključevanje državljanov iz tretjih držav

Merila v temeljnem aktu

Člen 12 temeljnega akta določa merila za razdelitev letnih sredstev sklada med države članice (v nadaljnjem besedilu: temeljni akt Sklada za vključevanje)[8].

V skladu s členom 12(1) vsaka država članica iz letne dodelitve sredstev sklada prejme fiksni znesek v višini 500 000 EUR.

Člen 12(2) določa merila za razdelitev preostalih razpoložljivih letnih sredstev med države članice:

40 % sorazmerno s povprečjem skupnega števila državljanov tretjih držav, ki so zakonito prebivali v državah članicah v preteklih treh letih (kategorija 1: „ število državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici); ter

60 % sorazmerno s številom državljanov tretjih držav, ki so v preteklih treh letih dobili dovoljenje, ki ga je izdala država članica za prebivanje na njenem ozemlju (kategorija 2: „ tokovi državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici“).

Za podatke o številu se pri izračunu povprečja prebivalstva v treh letih upoštevajo podatki, ki odražajo podatke za štiri referenčne datume.

V skladu s členom 12(3) temeljnega akta Sklada za vključevanje, se za namene izračuna iz člena 12(2)(b) izključijo naslednje kategorije oseb:

- sezonski delavci, kakor so opredeljeni v nacionalni zakonodaji;

- državljani tretjih držav, ki so bili sprejeti za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela v skladu z Direktivo Sveta 2004/114/ES;

- državljani tretjih držav, ki so bili sprejeti za namene znanstvenega raziskovanja v skladu z Direktivo Sveta 2005/71/ES;

- državljani tretjih držav, ki so jim podaljšali dovoljenja, izdana s strani države članice, ali ki se jim je spremenil status , vključno z državljani tretjih držav, ki so pridobili status rezidentov za daljši čas v skladu z Direktivo Sveta 2003/109/ES.

Nazadnje, temeljni akt določa, da bi morali biti izključeni tudi podatki o prosilcih za azil, beguncih in upravičencih do statusa subsidiarne zaščite v skladu z Direktivo 2004/83/ES ter o osebah, ki imajo dvojno državljanstvo, vključno enega države članice.

Zbiranje podatkov

Komisija je državam članicam določila podrobna navodila o opredelitvah podatkov. Nacionalni viri in opredelitve na področju podatkov o migracijah se znatno razlikujejo in izključitev nekaterih drugih kategorij podatkov je še zlasti pomembna, če vir podatkov temelji bolj na demografskih ugotovitvah kot na upravnem statusu posameznikov (tj. ali prebivajo zakonito in s kakšnim dovoljenjem).

Za proračunska leta od 2007 do 2009 so se podatki, ki jih zahteva temeljni akt Sklada za vključevanje, zbirali v okviru kombinacije, na eni strani neformalnega, toda rednega zbiranja podatkov o številu državljanov tretjih držav, ki jo upravlja Eurostat (za člen 12(2)(a)); in na drugi strani ad hoc zahteve državam članicam za pridobitev podatkov o državljanih tretjih držav, ki so dobili dovoljenje za prebivanje v državah članicah (za člen 12(2)(b)), v okviru pilotne zbirke podatkov o dovoljenjih za prebivanje.

Sprejetje in začetek veljavnosti Uredbe o statistikah o selitvah sta imela velik vpliv. Delovne metode so bile prilagojene. Z resničnim zbiranjem podatkov o dovoljenjih za prebivanje v skladu s členom 6 Uredbe o statistikah o selitvah, lahko načeloma vsi podatki, ki se zahtevajo na podlagi temeljnega akta Sklada za vključevanje, tj. podatki o številu in toku, sedaj temeljijo na statistikah EU.

Glede na obvezni rok za predložitev statistik o dovoljenjih za prebivanje, in sicer na podlagi Uredbe o statistikah o selitvah (tj. konec junija vsako leto) in čas, ki je potreben za preverjanje podatkov, se je ustalila praksa, da se ponovno preuči podatke, ki se uporabljajo za začasne dodelitve sredstev, in če je potrebno, da se izdajo revidirane začasne dodelitve sredstev ter se upoštevajo zadnji podatki, ki jih je potrdil Eurostat.

Za nekatere države članice se je glede na posebnosti nacionalnih virov podatkov izkazalo težavno izključiti podatke o prosilcih za azil in o upravičencih do mednarodne zaščite. V nekaterih primerih se je bilo treba zateči k ocenam na podlagi navzkrižnih navedb v zbirkah podatkov o azilu. Za druge je zahtevala dodatno delo izključitev podatkov o podaljšanjih dovoljenj. Za nekatere druge se je izkazalo nujno, da prilagodijo podatke v smislu opredelitev dovoljenj za prebivanje. Ne nazadnje le nekaj držav članic prostovoljno vnaprej pošilja podatke o dovoljenju za prebivanje, kot zahteva Eurostat.

Pred uporabo Uredbe o statistikah o selitvah je Komisija opravila dosti dodatnih preverjanj v tesnem sodelovanju z dobavitelji podatkov. Z uporabo Uredbe o statistikah o selitvah sta ustrezno zagotovljeni primerljivost in kakovost podatkov. Poleg tega se za posebne primere, kot je izključitev nekaterih kategorij podatkov, še naprej opravljajo dodatna preverjanja, da se zagotovi verodostojnost podatkov, ki jih predložijo države članice.

Splošna ocena uporabe meril

Na koncu se je izkazalo, da je mogoče zbrati potrebne podatke za uporabo meril v skladu s temeljnim aktom Sklada za vključevanje in pravočasno predložiti izračun začasnih dodelitev sredstev državam članicam, da bi jih te lahko uporabile pri pripravi svojih letnih programov, čeprav glede na časovni razpored predložitve podatkov, kot je določen v Uredbi o statistikah o selitvah, v nekaterih primerih revizije ni mogoče izključiti.

Rezultati uporabe meril so navedeni v dokumentu SEC. Delež petih glavnih prejemnikov: Italije, Združenega kraljestva, Španije, Nemčije in Francije, znaša skoraj 70 % dodeljenih sredstev. Glede na obseg priseljevanj v te države članice in izzivov za EU na tem področju v obdobju od leta 2007 do leta 2010, rezultati potrjujejo namen sklada kot instrumenta finančne solidarnosti za razvoj politik vključevanja v EU.

Evropski sklad za vračanje

Merila v temeljnem aktu

Člen 14 temeljnega akta določa merila za razdelitev letnih sredstev med države članice (v nadaljnjem besedilu: temeljni akt Sklada za vračanje).

V skladu s členom 14(1) vsaka država članica iz letne dodelitve sredstev sklada prejme fiksni znesek 300 000 EUR. Za države članice, ki so k EU pristopile 1. maja 2004 ali pozneje, se ta znesek poviša na 500 000 EUR.

Člen 14(2) določa merila za razdelitev preostalih razpoložljivih letnih sredstev med države članice:

50 % sorazmerno s skupnim številom državljanov tretjih držav, ki ne izpolnjujejo ali ne izpolnjujejo več pogojev za vstop in bivanje na ozemlju zadevne države članice ter v zvezi s katerimi je bila v obdobju zadnjih treh let na podlagi nacionalne zakonodaje in/ali zakonodaje Skupnosti izdana odločba o vrnitvi, tj. upravna ali sodna odločba ali akt, s katerim je ugotovljena ali razglašena nezakonitost prebivanja in obveznost vrnitve („državljani tretjih držav, ki jim je bila izdana odločba o vrnitvi“);

50 % sorazmerno s številom državljanov tretjih držav, ki so v obdobju zadnjih treh let dejansko zapustili ozemlje države članice na podlagi upravne ali sodne odredbe o izgonu iz države, bodisi prostovoljno bodisi prisilno („dejanske vrnitve“).

Temeljni akt Sklada o vračanju določa, da bi morali biti iz teh kategorij podatkov izključeni državljani tretjih držav, ki se nahajajo na tranzitnem območju in jim država članica zavrne vstop, in državljani tretjih držav, ki jih država članica vrne drugi državi članici, zlasti na podlagi „Dublinske uredbe“ za prosilce za azil[9].

Temeljni akt Sklada o vračanju zahteva, da je treba za obe kategoriji zbrati podatke za tri referenčna leta.

Zbiranje podatkov

Države članice so bile naprošene, naj predložijo razpoložljive podatke skladno z navodili Komisije, zlasti z naslednjimi točkami:

7. Za državljane tretjih držav, ki jim je bila izdana odločba o vrnitvi je treba šteti vse državljane tretjih držav, ki jim je bila v zadevnem letu izdana odredba o odstranitvi (in ne število državljanov tretjih držav, ki ostanejo v državi članici in jim je bila odločba o vrnitvi izdana na koncu leta), in šteti le eno odredbo na osebo, in s tem določiti delovno obremenitev za državo članico v smislu posamične obremenitve, ki je posledica zavrnilnih azilnih in priselitvenih odločb skozi leto.

8. Za število dejanskih vrnitev je treba šteti vse državljane tretjih držav, ki so bili dejansko odstranjeni v tretjo državo, v skladu z odredbo o izgonu iz države, vključno s tistimi, ki so bili deležni pomoči pri prostovoljnem vračanju in tistimi, ki so bili prisilno odstranjeni, ne pa spontanih prostovoljnih vrnitev.

Za proračunski leti 2008 in 2009 so se podatki, ki jih zahteva temeljni akt Sklada za vračanje, zbirali v okviru kombinacije, na eni strani neformalnega, toda rednega zbiranja statističnih podatkov o izvršilnih ukrepih zoper nezakonito priseljevanje, ki ga upravlja Eurostat; in na drugi strani ad hoc zahtev državam članicam za pridobitev podatkov, ki jih ne zajema to zbiranje podatkov. Zbiranje podatkov je zajemalo le podatke o izvršenih vrnitvah, medtem ko je bil namen ad hoc zahtev zbrati podatke o državljanih tretjih držav, ki jim je bila izdana odločba o vrnitvi.

V proračunskem letu 2010 so bile delovne metode prilagojene. Uredbo o statistikah o selitvah bi bilo mogoče uporabiti, saj določa zbiranje podatkov od referenčnega leta 2008 naprej. Člen 7 Uredbe o statistikah o selitvah večinoma pokriva obe kategoriji podatkov, ki jih zahteva temeljni akt Sklada za vračanje.

Razlika med podatki, zbranimi na podlagi člena 7 Uredbe o statistikah o selitvah, in podatki, ki se zahtevajo na podlagi temeljnega akta Sklada za vračanje, je bila odpravljena z dodatkom prostovoljne tabele, vključene v redno zbiranje podatkov Eurostata. Uredba o statistikah o selitvi ne določa obveznosti za države članice, da zagotovijo podatke o številu državljanov tretjih držav, ki so bili vrnjeni v tretje države. Zahteva le skupno število državljanov tretjih držav, ki so bili vrnjeni na podlagi odredbe o izgonu iz države (čeprav so primeri iz Dublinske uredbe izključeni). Dodatna prostovoljna tabela pri zbiranju podatkov na podlagi Uredbe o statistikah zajema podatke o dejanskih vrnitvah v tretje države . V okviru priprave proračuna za leto 2011 so vse države članice prostovoljno predložile dodatno tabelo. Zato ni bila potrebna nobena dodatna ad hoc zahteva v zvezi s Skladom za vračanje.

Le nekaj držav članic je imelo nekaj težav s predložitvijo podatkov. Do tega pogosto pride zaradi narave nacionalnih virov podatkov. Pogosto so bile potrebne dodatne revizije, da je bila zagotovljena izključitev prosilcev za azil in državljanov tretjih držav na tranzitnih območjih. Izkazalo se je tudi, da je bilo v nekaterih državah članicah število odločb o vrnitvi nižje od števila dejanskih vrnitev. Ta načeloma nelogična situacija je po ugotovitvah zadevnih držav članic izvirala iz dejstva, da so bili nekateri državljani tretjih držav vrnjeni brez predhodne izdaje odločbe o vrnitvi, in sicer v okviru posebnih dvostranskih sporazumov ali dogovorov, ki so jih imele države članice s tretjimi državami. Da bi se opravila ustrezna ocena teh podatkov so bile države članice naprošene, naj v pojasnjevalni opombi k podatkom Komisiji predložijo vse relevantne informacije o takih dvostranskih sporazumih ali dogovorih, vključno s številom državljanov tretjih držav, ki so bili vrnjeni, razčlenjenem po državljanstvu. Razlike v podatkih so nastale zaradi načina obravnave posameznih primerov na področju migracijskih tokov.

Z uporabo Uredbe o statistikah o selitvah sta ustrezno zagotovljeni primerljivost in kakovost podatkov. Poleg tega so bila za nekatere posebne primere, kot je ta, ko je število odločb o vrnitvi večje od števila dejanskih vrnitev, opravljena dodatna preverjanja, da se zagotovi verodostojnost podatkov, ki jih predložijo države članice.

Splošna ocena uporabe meril

Kljub nekaterim manjšim težavam pri zagotavljanju enotne uporabe opredelitev iz temeljnega akta Sklada o vračanju, se je izkazalo, da je mogoče zbrati nujne podatke za uporabo meril v skladu s temeljnim aktom Sklada o vračanju in pravočasno predložiti izračun začasnih dodelitev sredstev državam članicam, da bi jih te lahko uporabile pri pripravi svojih letnih programov.

Rezultati uporabe meril so navedeni v dokumentu SEC. Trije glavni prejemniki sredstev so Grčija, Združeno kraljestvo in Španija. Skupaj s Francijo, Italijo in Nemčijo te države prejmejo skoraj 67 % zadevnih dodeljenih sredstev. Glede na obseg migracijskega pritiska na te države in ob upoštevanju sprememb tokov nezakonitih vstopov v zadnjih letih od španske obale (Kanarski otoki) proti osrednjemu Sredozemlju h grški meji z Albanijo in Turčijo, rezultati potrjujejo namen tega sklada kot instrumenta finančne solidarnosti za politiko vračanja, ki se izvaja v EU.

SKLEPNE UGOTOVITVE

Temeljni akti za štiri sklade so začeli veljati poleti 2007, nekaj tednov preden bi morali biti predloženi prvi izračuni za sredstva za države članice.

Zahvaljujoč pripravljalnemu delu Komisije in držav članic v zvezi s podatki za dodelitev sredstev v pričakovanju začetka veljavnosti je bila Komisija julija 2007 v skladu z zahtevami sposobna državam članicam predložiti informacije o dodelitvi sredstev za leti 2007 in 2008. Skupaj z ekstrapolacijami za obdobje 2009–2013 so ti podatki pomagali državam članicam pri določanju okvirnega finančnega načrta kot podlage večletne strategije za izvajanje skladov.

Med proračunskimi leti 2007–2011 so načela in delovne metode za zbiranje podatkov, ki so bili postopoma vzpostavljeni in določeni vsako leto, končno obrodili sadove; ob pripravi zadnjega proračuna se je pokazalo, da je priprava izračunov vse preprostejša. Uporabljena metodologija se je izkazala za učinkovito. Zato je Komisija lahko na splošno pravočasno predložila izračune državam članicam.

Uredba o statistikah o selitvah je vse bolj hrbtenica sistema za zbiranje podatkov v okviru Sklada o vračanju in Sklada za vključevanje. Sistem, vzpostavljen za zbiranje podatkov o Skladu za zunanje meje, je sicer drugačen, vendar se je izkazal za ustreznega. Preverjanja, ki se izvajajo v obeh sistemih, ki sicer niso vedno optimalna glede na neizogibne omejitve virov podatkov, orodja za potrditev in upravna sposobnost za analizo podatkov v EU pomenijo navsezadnje trden temelj za opravljanje izračunov za prihodnja proračunska leta. Kar zadeva opredelitve zbiranja podatkov, lahko nekatere razlike med Uredbo o statistikah o selitvah in merili, določenimi v temeljnih aktih, ostanejo. V praksi so bile rešitve najdene dvostransko, še naprej pa se bo vlagal trud za nadaljnje izboljšanje sodelovanja in izmenjave podatkov med državami članicami in Komisijo, vključno z Eurostatom. Eurostat nadzira kakovost podatkov, ki se uporabijo pri pripravi referenčnih podatkov, ne glede na to, ali so ti podatki predloženi na podlagi posebnih statističnih predpisov ali na podlagi prostovoljnih dogovorov. Vendar sta ta nadzor in kontrola kakovosti omejena na običajne statistične prakse ter odražata običajno razdelitev nalog in odgovornosti med Eurostat in nacionalne dobavitelje podatkov. Treba je omeniti, da je priprava evropske statistike kooperativen postopek, ki je močno odvisen od zanesljivosti podatkov, ki jih predložijo nacionalni organi.

Glede na poseben pomen zagotavljanja kakovosti statističnih podatkov, uporabljenih za dodelitev sredstev iz teh štirih skladov, je EUROSTAT vzpostavil poseben program zagotavljanja kakovosti in ravno v okviru tega programa bo treba še nadaljevati z izboljševanjem kakovosti.

Čeprav je Komisiji ob pomoči vseh teh dejavnikov na splošno uspelo pravočasno poslati končne izračune, je treba priznati, da obseg in zapletenost podatkov, ki jih je treba zbrati in preveriti vsako leto, pomenita ponavljajoče upravno breme za države članice in Komisijo. Mogoče obstajajo bolj stroškovno učinkoviti načini za zagotavljanje uporabe razdelitvenih ključev, katerih namen je izraziti načelo solidarnosti, ki je osnova teh skladov.

Rezultati uporabe meril, kot je podrobno navedeno v delovnem dokumentu Komisije, ki je priložen temu sporočilu, na splošno štejejo za zadovoljive. Uporaba meril je izpolnila cilje, kot sta jih določila Evropski parlament in Svet v temeljnih aktih, s katerimi so bili ustanovljeni skladi splošnega programa „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“, saj se z njihovo pomočjo večina razpoložljivih sredstev EU steka k državam članicam, ki so najbolj obremenjene z izzivi upravljanja migracijskih tokov državljanov tretjih držav v EU. Glede na te razmere se ne zdi potrebno navajati predlogov za spremembo teh meril.

[1] COM(2005) 123 konč.

[2] Člen 52(3)(a) Odločbe št. 574/2007/ES (UL L 144, 6.6.2007, str. 22).

[3] Člen 48(3)(a) Odločbe Sveta 435/2007/ES (UL L 168, 28.6.2007, str. 22).

[4] Člen 50(3)(a) Odločbe št. 575/2007/ES (UL L 144, 6.6.2007, str. 22).

[5] Dodelitve so okvirne, saj mora skupna odobrena sredstva sklada na koncu leta potrditi proračunski organ s potrditvijo končnega proračuna Evropske unije. Poleg tega so tudi začasne, saj jih mora uradno potrditi Komisija.

[6] Uredba (ES) št. 862/2007 Evropskega parlamenta in Sveta o statistikah Skupnosti o selitvah in mednarodni zaščiti ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 311/76 o zbiranju statističnih podatkov o tujih delavcih (UL L 199, 31.7.2007, str. 23).

[7] Člen 12 Sklada za vključevanje, člen 13 Evropskega sklada za begunce in člen 14 Sklada za zunanje meje ter Sklada za vračanje.

[8] Odločba Sveta 2007/435/ES (UL L 168, 28.6.2007, str. 18).

[9] Uredba Sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države (UL L 50 25.2.2003, str. 1).