SL Uradni list Evropske unije C 277/12

Mnenje Odbora regij – Krepitev solidarnosti znotraj Evropske unije na področju azila

2012/C 277/03

ODBOR REGIJ

— ugotavlja, kako ključen je azil kot človekova pravica, pa tudi kot pridobitev civilizacije, ki je zapisana v besedilih mednarodnega prava, kot so Ženevska konvencija, Listina EU o temeljnih pravicah, Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU) ter – brez izjeme – zakonodaje vseh držav članic, pri čemer je temelj instrumenta azila načelo nevračanja;

— ponovno opozarja, da sta, če se sklicujemo na člen 80 PDEU, solidarnost in skupaj z njo pravična delitev odgovornosti institucionalni načeli, ki vodita prav vse evropske politike, ki v okviru območja svobode, varnosti in pravice zadevajo gibanje oseb, na primer upravljanje in prehod zunanjih meja, azil in mednarodno zaščito ter tudi priseljevanje. Navedeni člen je zadostna pravna podlaga za evropske zakonodajne ukrepe, katerih cilj je okrepiti solidarnost in spodbuditi pravično delitev odgovornosti;

— ugotavlja, da glede na sedanje stanje na področju azila med EU in državami članicami obstaja potreba po konkretni solidarnosti, in je prepričan, da ne bo mogoče doseči ravni skupne in visoke ravni zaščite ljudi, ki prosijo za mednarodno zaščito ali so do nje upravičeni, če nimamo mehanizmov, ki upoštevajo velike razlike med različnimi državami članicami, tako glede števila državljanov tretjih držav, ki pridejo na njihovo ozemlje, kot glede finančnih, tehničnih in drugih možnosti, s katerimi razpolagajo za upravljanje migracijskih tokov;

— opozarja na lokalno in regionalno razsežnost solidarnosti in pravične delitve odgovornosti na področju azilne politike ter poudarja, da imajo lokalne in regionalne oblasti pomembno vlogo pri obveščanju svojih prebivalcev in da lahko pripomorejo k ozaveščanju o vprašanjih azila in mednarodne zaščite, s čimer pozitivno vplivajo na pogoje sprejema in sprejetja prišlekov v lokalni skupnosti.

Poročevalec Theodoros GKOTSOPOULOS (EL/PES), občinski svetnik občine Pallini (Atika) Referenčni dokument Sporočilo Komisije o okrepljeni solidarnosti znotraj EU na področju azila – Agenda EU za boljšo delitev odgovornosti in več medsebojnega sodelovanja COM(2011) 835 final

I. POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Splošne ugotovitve

1. ugotavlja, da so mešani migracijski tokovi realnost v vseh državah članicah EU in se pojavljajo v glavnih novicah medijev, zlasti zaradi trenutnih političnih pretresov v Severni Afriki ter na Bližnjem vzhodu, a tudi v okviru bolj splošnih političnih razmer, ki prevladujejo na območjih, kot so Afganistan, Pakistan ali Irak in Iran, in ki sprožajo nove selitve prebivalstva proti Evropi. Omenjeni mešani migracijski tokovi z različno intenzivnostjo pritiskajo na zunanje meje Unije in posledično na azilne zmogljivosti nekaterih držav članic, kar povzroča humanitarne izzive;

2. poudarja, da sta huda gospodarska kriza, ki je še posebej prizadela sredozemske države EU, ki sprejemajo nesorazmerno več prosilcev za azil, ter posledično nezmožnost teh držav, da bi ta problem rešile tako učinkovito, kot si bi želele, negativna dejavnika za upravljanje teh razmer in še poslabšujeta stanje, ki je že tako slabo;

3. meni, da je treba razviti resnično skupno evropsko politiko na področju migracij in azila v skladu z določbami stockholmskega programa. Morala bo temeljiti na celostnem pristopu, ki se bo na eni strani opiral na učinkovito izvajanje zakonitega priseljevanja, na drugi pa na potrebni boj proti priseljevanju nezakonite narave, vendar tudi in predvsem na krepitev azilnih sistemov;

4. ugotavlja, kako ključen je azil kot človekova pravica, pa tudi kot pridobitev civilizacije, ki je zapisana v besedilih mednarodnega prava, kot so Ženevska konvencija, Listina EU o temeljnih pravicah, Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU) ter – brez izjeme – zakonodaje vseh držav članic, pri čemer je temelj instrumenta azila načelo nevračanja;

5. navaja sorodne pravice, ki dopolnjujejo pravice azila, npr. pravico do dostojanstva, prepoved mučenja in nečloveškega ravnanja, varstvo v primeru izgona, odstranitve ali izročitve ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in pravičnega sojenja pa tudi do ponovne združitve družine;

6. priznava, da je bil na področju oblikovanja skupnega evropskega azilnega sistema dosežen napredek, vendar meni, da je ponovno potreben poziv, izražen v stockholmskem programu, o dokončanju tega sistema do leta 2012, države članice, Svet in Evropski parlament pa je treba tudi pozvati, naj izkažejo politično voljo, ki je potrebna za dokončanje pogajanj glede revizije direktiv o pogojih za sprejem in azilnih postopkih ter za reformo dublinske uredbe in sistema Eurodac;

7. poudarja, da je namen skupnega evropskega azilnega sistema, da ga pri delovanju vodi konkretno varovanje pravic oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in ne izključno varnost v ožjem pomenu besede ter ohranjanje nacionalne suverenosti;

8. želi potrditi, da resnično skupen azilni sistem temelji na enotnosti pravic in postopkov na celotnem ozemlju EU, pri čemer je cilj odpraviti tveganje nastanka velikih razlik pri obravnavi tovrstnih primerov, ter zato pozdravlja prizadevanja, ki potekajo za spremembo obstoječe zakonodaje, da se bi namesto minimalnih standardov raje uvedla skupna pravila;

9. opozarja na nedavni odločbi sodišč v Strasbourgu in Luxembourgu (1), ki bolj kot drugo izpostavljajo (a) velike pomanjkljivosti v obstoječem pravnem sistemu, na primer zlasti v dublinski uredbi, ter (b) vrzeli, ki v trenutnih napetih razmerah resno ogrožajo varstvo pravic prosilcev za mednarodno zaščito in so posledica različnih pristopov, ki jim v političnem, pravnem in praktičnem smislu sledijo različne države članice. Navedene odločbe poudarjajo potrebo po oblikovanju celostnega skupnega evropskega azilnega sistema in v tem okviru po okrepitvi dublinske uredbe z določbami, ki obravnavajo vzroke krize in s tem prispevajo k temu, da pomanjkljivosti posameznih sistemov držav članic ne vplivajo škodljivo niti na celoten sistem niti na varstvo človekovih pravic;

10. meni, da je treba spričo obsežnosti pojava migracij uvesti temeljite spremembe na področju azilne politike EU ter da je izvajanje učinkovitih politik in metod za obvladovanje tega pojava nujno potrebno;

11. ponovno opozarja, da sta, če se sklicujemo na člen 80 PDEU, solidarnost in skupaj z njo pravična delitev odgovornosti institucionalni načeli, ki vodita prav vse evropske politike, ki v okviru območja svobode, varnosti in pravice zadevajo gibanje oseb, na primer upravljanje in prehod zunanjih meja, azil in mednarodno zaščito ter tudi priseljevanje. Navedeni člen je zadostna pravna podlaga za evropske zakonodajne ukrepe, katerih cilj je okrepiti solidarnost in spodbuditi pravično delitev odgovornosti;

12. priznava, da je solidarnost tesno povezana z odgovornostjo, in spodbuja države članice, naj spoštujejo in izvajajo zaveze, ki so jih sprejele na mednarodni ravni in na ravni Unije, tako da pometejo pred lastnim pragom. Vendar pa Odbor poudarja, da ozkega pojma odgovornosti ne moremo spremeniti v nujni pogoj za solidarnost na pravni ali praktični ravni: obstajajo primeri, ko lahko konkreten izkaz solidarnosti ustrezno prispeva k dejanskemu spoštovanju zavez;

13. ugotavlja, da glede na sedanje stanje na področju azila med EU in državami članicami obstaja potreba po konkretni solidarnosti, kakor je določena v členu 80 PDEU, in je prepričan, da ne bo mogoče doseči ravni skupne in visoke ravni zaščite ljudi, ki prosijo za mednarodno zaščito ali so do nje upravičeni, če nimamo mehanizmov, ki upoštevajo velike razlike med različnimi državami članicami, tako glede števila državljanov tretjih držav, ki pridejo na njihovo ozemlje (ekonomskih migrantov ali prosilcev za mednarodno zaščito), kot glede finančnih, tehničnih in drugih možnosti, s katerimi razpolagajo za upravljanje migracijskih tokov;

14. ugotavlja, da sporočilo Komisije zagotavlja analitičen opis trenutnega stanja in navaja razpoložljiva orodja za krepitev solidarnosti, vendar pa obžaluje, da ni predlogov glede novih pozitivnih ukrepov za spodbujanje solidarnosti in lažjo delitev odgovornosti;

15. pozdravlja pobudo Sveta o oblikovanju skupnega referenčnega okvira za solidarnost z državami članicami, katerih azilni sistem je zaradi različnih razlogov, tudi zaradi mešanih migracijskih tokov (2), podvržen posebej močnim pritiskom;

16. vseeno poudarja, da bi pozitivni ukrepi v prid solidarnosti in delitvi odgovornosti okrepili spoštovanje človekovih pravic in pojmov pravičnosti, enakosti, usklajevanja in političnega sodelovanja. Te določbe bi morale upoštevati načeli subsidiarnosti in sorazmernosti;

17. v zvezi s tem ugotavlja, da sporočila Evropske komisije ni mogoče popolnoma preučiti z vidika spoštovanja načela subsidiarnosti, saj predvsem opisuje, kako obstoječi instrumenti in zakonodaja EU lahko prispevajo h krepitvi solidarnosti. Vendar pa v zvezi z navajanjem morebitnih prihodnjih pobud, ki se na primer nanašajo na programe za porazdelitev priznanih beguncev ali pa na pravila za skupno obravnavo prošenj za azil in za katere lahko predvidevamo, da bodo vplivale na vprašanja, ki so bila doslej tesno vezana na vprašanje nacionalne suverenosti držav članic (kot je obravnava prošenj za azil ali sprejem prosilcev za azil), in bodo lahko imele večji politični, pravni ali finančni učinek, Odbor Evropsko komisijo poziva, naj se v celoti osredotoči na oblikovanje teh pobud;

18. ugotavlja, da pojem solidarnosti obsega tudi zunanjo razsežnost, ki se v tem primeru nanaša na solidarnost med EU in drugimi regijami sveta, ki se soočajo s humanitarnimi krizami in ki glede na podatke Visokega komisariata Združenih narodov za begunce (UNHCR) sprejmejo veliko večino beguncev in prosilcev za mednarodno zaščito. Zato je ključnega pomena, da na področju politike razvojnega sodelovanja države članice sodelujejo s tretjimi državami, da bi ustvarile boljše gospodarske in socialne pogoje ter utrdile mir. Podpore sistemom azila tretjih držav pa se ne sme razumeti kot orodje, s katerim bi se želeli izogniti dodelitvi pravice do mednarodne zaščite v EU ali s katerim bi želeli prenesti postopke izven meja Unije, temveč ga je treba razumeti zgolj kot orodje za izboljšanje gospodarskih in socialnih pravic v tretjih državah;

19. poziva pristojne institucije in države članice EU, naj države, ki mejijo na EU, dejavneje spodbujajo k izpolnjevanju zahteve, ki jih sprejemajo tako v okviru mednarodnega prava kot tudi v odnosu do EU in držav članic, zlasti v zvezi z državami, ki so z EU sklenile sporazume o ponovnem sprejemu.

ODBOR REGIJ

Vloga lokalnih in regionalnih oblasti

20. poudarja lokalno in regionalno razsežnost solidarnosti in pravične delitve odgovornosti na področju azilne politike. Regionalne in lokalne oblasti blizu zunanjih meja EU so še posebej v ospredju pri izvajanju evropske zakonodaje na področju azila in skupnega evropskega azilnega sistema. Enako velja za mestne oblasti v glavnih mestnih središčih, ki ugotavljajo stalno naraščanje tokov beguncev in prosilcev za azil. Lokalne in regionalne oblasti imajo pomembno nalogo pri sprejemanju prosilcev za azil, beguncev in upravičencev do mednarodne zaščite ter so v nekaterih državah članicah pristojne za prvi stik z novo prispelimi;

21. poudarja, da lokalne in regionalne oblasti kljub svoji uveljavljeni vlogi sploh niso vključene v okvir pojmov solidarnosti in delitve odgovornosti, ki se trenutno nanašata zgolj na države članice. Poleg tega se pri načrtovanju programov in dialogu na politični ravni upošteva zgolj finančno breme, ki ga morajo nositi države članice, ne upoštevajo pa se posledice za socialno kohezijo, ki se s sprejemom državljanov tretjih držav kažejo na lokalni in regionalni ravni, čeprav so lokalne in regionalne oblasti prve, ki se soočajo s tem;

22. zato namerava neposredno oblikovati stališča in predloge za poziv, da lokalne in regionalne oblasti lahko aktivno sodelujejo pri sporazumih o porazdelitvi beguncev ter tudi pri delovanju mehanizmov pomoči, podpore in solidarnosti do oseb, ki zaprosijo za azil ali ki jim je ta bil dodeljen, pri čemer je treba upoštevati, da so nekatere države članice že sprejele zakonodajne ukrepe, ki regionalnim oblastem priznavajo tovrstne pristojnosti;

23. poudarja, da imajo lokalne in regionalne oblasti pomembno vlogo pri obveščanju svojih prebivalcev in da lahko z bogatimi in pomembnimi izkušnjami na področju sodelovanja z nevladnimi organizacijami ter organizacijami civilne družbe pripomorejo k ozaveščanju o vprašanjih azila in mednarodne zaščite, s čimer pozitivno vplivajo na pogoje sprejema in sprejetja prišlekov v lokalni skupnosti.

ODBOR REGIJ

Izboljšanje delitve pristojnosti in upravljanja na področju azila

24. poudarja, da je treba dublinsko uredbo znova temeljito preučiti v okviru predloga Evropske komisije iz leta 2008 (3). Zgolj uporaba merila o prvem vstopu v Evropsko unijo je do zdaj povzročala povečanje napetosti v azilnih sistemih nekaterih držav članic, kar pomeni, da je izvajanje te uredbe zgolj vprašanje geografskega položaja, kar je v posmeh pojmu solidarnosti. Odbor zato poziva države članice, Svet in Evropski parlament, naj oblikujejo nov postopek kriznega upravljanja in preučijo nekaj pozitivnih solidarnostnih ukrepov, s katerimi bi lahko ublažili dosedanje škodljive posledice te ureditve;

25. opozarja, da je v predhodnem mnenju (4) pozdravil predlog Evropske komisije o tem, da se v okviru revizije dublinske uredbe premeščanje prosilcev za mednarodno zaščito začasno ustavi, dokler so v državi članici posebej nujne razmere, ki lahko še bolj obremenijo njene zmogljivosti za sprejem in njen azilni sistem oziroma azilno infrastrukturo. Vendar pa popolnoma razume, da bi bilo za sprejem in izvajanje takega ukrepa težko pridobiti podporo, in se zaveda, da bi bil potreben nasprotni predlog, s katerim bi se zavzeli za vzpostavitev mehanizma za vrednotenje in zgodnje opozarjanje, ki bi v celoti urejal delovanje azilnih sistemov držav članic;

26. ob upoštevanju navedenega meni, da bi bilo treba poudariti, da bo učinkovitost predlaganega mehanizma za vrednotenje in zgodnje opozarjanje odvisna predvsem od razpoložljivosti zanesljivih in posodobljenih informacij, lojalnega sodelovanja med državami članicami in zmogljivosti EU, da čim prej odpravi vse ugotovljene pomanjkljivosti in morebitne težave. Odbor poleg tega opozarja na neprecenljivo pomoč organizacij, kot so Evropski azilni podporni urad, Visoki komisariat Združenih narodov za begunce, nacionalni sveti za begunce in druge nevladne organizacije, predvsem pa lokalnih in regionalnih oblasti;

27. meni, da je predlog o prostovoljni premestitvi priznanih beguncev, temelječ na pilotnem programu, ki ga uporabljajo na Malti, pozitiven korak k okrepitvi solidarnosti. Odbor zato poziva Evropsko komisijo in države članice, naj preučijo možnost, da bi taka premestitev v določenih okoliščinah postala obvezna (če tako npr. zahteva zadevna država članica, če je bilo v okviru mehanizma za zgodnje opozarjanje predhodno tako ugotovljeno, če je Evropski azilni podporni urad o tem pripravil mnenje, oziroma celo v primeru, če se osebe, na katere se tak ukrep nanaša, s tem strinjajo). Evropsko komisijo in države članice poziva, naj resno preučijo, ali bi lahko taka premestitev veljala tudi za prosilce za mednarodno zaščito, ter v zvezi s tem prosi Komisijo, naj ponovno pregleda opravljeno pravno, gospodarsko in tehnično študijo (5);

28. ugotavlja, da se pri premestitvah pojavljajo praktične in pravne težave, ker ni sistema za medsebojno priznavanje sklepov o mednarodni zaščiti, zato poziva Evropsko komisijo, naj razmisli o potrebnih ukrepih za odpravo tega problema;

29. soglaša s predlogom Visokega komisariata Združenih narodov za begunce o oblikovanju „formule“, s katero bi zagotavljali učinkovito delovanje sistema premeščanja, pri čemer bi upoštevali vidike, kot so BDP zadevne države, površina njenega ozemlja, njeni naravni in drugi viri, število prebivalstva, možnosti sprejema, lokalne in regionalne posebnosti, skupno število prosilcev za azil ter obveznosti, ki jih je sprejela v zvezi s ponovno naselitvijo, če naštejemo zgolj nekaj parametrov (6);

30. pozitivno ocenjuje nedavno odločitev Evropskega parlamenta, ki je omogočila sprejem skupnega evropskega programa za ponovno naselitev, za katerega meni, da bo pomagal okrepiti zunanjo razsežnost solidarnosti, ter poziva države članice, naj spoštujejo obveznosti, ki so jih sprejele v okviru programov Visokega komisariata Združenih narodov za begunce;

31. pozitivno ocenjuje možnost skupne obravnave prošenj za azil, pri kateri bi sodelovalo čim več držav članic in Evropski azilni podporni urad, morda pa tudi Visoki komisariat Združenih narodov za begunce, vendar kljub temu opozarja, da je treba pri tem upoštevati načelo o tem, da se morajo prošnje za mednarodno zaščito obravnavati posamezno. Odbor zato poziva Evropsko komisijo, naj izdela pravno, gospodarsko in tehnično študijo ter ga seznani z ugotovitvami;

32. meni tudi, da je ureditev o posebni in izjemni solidarnosti iz Direktive 2001/55/ES (o najnižjih standardih za dodelitev začasne zaščite v primeru množičnega prihoda razseljenih oseb in o ukrepih za uravnoteženje prizadevanj in posledic za države članice) nadvse pomembna, čeprav se še vedno ne uporablja. Odbor zato meni, da bi bilo primerno, če bi direktivo revidirali, tako da bi bilo na podlagi objektivnih in količinskih meril na terenu lažje ugotoviti množični prihod razseljenih oseb, na primer s preučitvijo možnosti, ali bi bilo mogoče sistem aktivirati na zahtevo ene ali več regij;

33. pozdravlja dejstvo, da je bila Direktiva 2003/109/ES o statusu rezidentov za daljši čas spremenjena, tako da zdaj zajema tudi upravičence do mednarodne zaščite. V praksi ta razširitev področja uporabe pomeni, da se bodo priznani begunci po petih letih prebivanja in ob izpolnjevanju določenih pogojev lahko naselili v državi članici, ki ni država članica, ki jim je prva omogočila mednarodno zaščito. Čeprav to ni solidarnostni ukrep v strogem pomenu besede, bi lahko s to odločitvijo prispevali k zmanjšanju napetosti in k boljšemu vključevanju posameznikov. Odbor zato poziva države članice, naj v svojo zakonodajo nemudoma prenesejo direktivo o spremembi (Direktiva 2011/51/EU) (7).

ODBOR REGIJ

Sodelovanje na terenu

34. ugotavlja, da je praktično sodelovanje temeljni steber skupnega evropskega azilnega sistema, ter pozitivno ocenjuje znatni prispevek organov EU, predvsem Evropskega azilnega podpornega urada, pa tudi agencije Frontex, ki pomaga pri obvladovanju določenih konkretnih izrednih primerov, denimo na Malti in v Grčiji, pri čemer poudarja, da bi morali delovanje teh specializiranih organov dopolniti z jamstvi za zagotavljanje pravic prosilcev za mednarodno zaščito;

35. meni, da je zlasti pomembno, da se izognemo praksam, ki onemogočajo uveljavljanje pravice do vložitve prošnje za azil. Odbor zato poziva agencijo Frontex, naj pri izvajanju nalog, ki so ji bile zaupane v zvezi z varovanjem zunanjih meja EU, bolj upošteva človekove pravice. Meni, da je bil prvi korak v to smer storjen z nedavno spremembo uredbe o ustanovitvi agencije Frontex, ki slednjo zavezuje, da pripravi strategijo o temeljnih pravicah, vzpostavi posvetovalni forum in uvede novo delovno mesto uradnika, odgovornega za temeljne pravice (8). V tej zvezi priznava verjetno vlogo Agencije Evropske unije za temeljne pravice, ki je že začela preučevati stanje človekovih pravic na zunanjih mejah EU (9), in jo spodbuja, naj svoje preiskave na tem področju še razširi ter agenciji Frontex in Evropskemu azilnemu podpornemu uradu svetuje in jima omogoči dostop do svojega strokovnega znanja;

36. poudarja, da je treba izboljšati operativne zmogljivosti Evropskega azilnega podpornega urada, da bi lahko s svojo neposredno podporo ter strokovnim in tehničnim znanjem učinkoviteje pomagal lokalnim in regionalnim oblastem, in poziva k tesnejši vključitvi lokalnih in regionalnih oblasti v posvetovalni forum Urada; pozdravlja namero Evropske komisije, ki naj bi leta 2013 ovrednotila učinek dejavnosti Evropskega azilnega podpornega urada, in izraža željo po sodelovanju pri tej pobudi;

37. meni, da je izobraževanje kot bolj specifični ukrep Evropskega azilnega podpornega urada za konkretno sodelovanje izjemno pomembno, ter vztraja pri možnosti za boljše usklajevanje v praksi, s čimer bi dokončno oblikovali evropski azilni načrt in ga začeli splošno uporabljati. Odbor ob upoštevanju navedenega predlaga, da Evropski azilni podporni urad pripravi programe usposabljanja, ki bi bili lahko koristni za uradnike lokalnih in regionalnih oblasti, saj ravno ti sodelujejo pri sprejemu prosilcev za mednarodno zaščito.

ODBOR REGIJ

Gospodarska in finančna solidarnost

38. ugotavlja, da je EU v zadnjih nekaj letih oblikovala številne uporabne instrumente, predvsem je to Evropski sklad za begunce, ki državam članicam omogoča bolj učinkovito izvajanje evropske azilne politike;

39. pozitivno ocenjuje predlagano poenostavitev arhitekture evropskih mehanizmov financiranja za azil in migracije v predlogu o ustanovitvi sklada za migracije in azil, katerega skupni proračun za zagotavljanje integriranega upravljanja migracijskih tokov bo v obdobju 2014–2020 znašal 3,87 milijarde EUR, urejal pa bo različne vidike skupne evropske politike na področju azila in migracij. Odbor upa, da bodo hkrati s temi spremembami poenostavljeni tudi postopki;

40. poudarja, da je treba dodeliti ustrezna sredstva za ukrepe za okrepitev solidarnosti, s katerimi bi po potrebi lahko dopolnili prizadevanja za izboljšanje osnovnih pogojev azilnih sistemov, v praksi pomagali državam članicam in območjem, ki so izjemno obremenjena, ali izvajali programe premestitev in preselitev;

41. poudarja, da morajo sredstva, namenjena za azil in mednarodno zaščito, ustrezati mednarodnim obveznostim EU, tako da bi med izdatki za varnost in upravljanje meja ter izdatki na področjih pomoči, kot so pogoji za sprejem prosilcev za azil, vzpostavili ustrezno in primerno ravnovesje, saj so to področja, na katerih lahko lokalne in regionalne oblasti s svojim ukrepanjem prispevajo znatno dodano vrednost;

42. poziva Evropsko komisijo in države članice, naj si prizadevajo za dosledno izvajanje načela partnerstva, na katerem temelji delovanje sklada, s tem pa zagotovijo, da vsi zadevni akterji na lokalni in regionalni ravni sodelujejo pri določanju prednostnih nalog financiranja in pri ovrednotenju izvedenih pobud; to načelo mora biti uporabljeno v skladu z okvirom za izvajanje, določenim v Poglavju IV predloga uredbe o splošnih določbah o Skladu za migracije in azil (COM(2011) 752 final);

43. zato poziva države članice, naj poskrbijo, da bodo predstavniki njihovih lokalnih in regionalnih oblasti sodelovali v političnem dialogu o oblikovanju letnih prednostnih nalog financiranja sklada (10).

V Bruslju, 18. julija 2012 Predsednica Odbora regij Mercedes BRESSO

(1) Zadeva M.S.S proti Belgiji in Grčiji, odločba Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu z dne 21. januarja 2011 ter zadeva N. S. proti ministru za notranje zadeve Združenega kraljestva (Secretary of State for the Home Department) in drugi, odločba Evropskega sodišča z dne 21. decembra 2011 o združenih zadevah C-411/10 in C-493/10, katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe.

(2) 3151. zasedanje Sveta za pravosodje in notranje zadeve, Bruselj, 8. marec 2012.

(3) COM(2008) 820 final.

(4) CdR 90/2009, „Prihodnji skupni evropski azilni sistem II“.

(5) Study on the feasibility of establishing a mechanism for the relocation of beneficiaries of international protection (Študija o izvedljivosti vzpostavitve mehanizma za premestitev upravičencev do mednarodne zaščite), točka 27, JLS/2009/ERFX/PR/1005 – 70092056. (http://ec.europa.eu/home-affairs/doc_centre/asylum/docs/final_report_relocation_of_refugees.pdf).

(6) Le défi des mouvements migratoires mixtes, l'accès à la protection et le partage des responsabilités au sein de l'UE – Document non officiel de l'UNHCR (Izzivi mešanih migracijskih tokov, dostop do zaščite in delitev odgovornosti v EU – neuradni dokument UNHCR), točka 28, http://www.unhcr.org/4a44dd756.html.

(7) UL L 132, 19.5.2011.

(8) Uredba (EU) št. 1168/2011, UL L 304, 22.11.2011, str. 1–17.

(9) Poročilo Coping with a fundamental rights emergency – The situation of persons crossing the Greek land border in an irregular manner (Reševanje nujnih primerov, povezanih s kršitvami temeljnih pravic – položaj oseb, ki nezakonito prehajajo grško kopensko mejo).

(10) Člen 13 predloga o splošnih določbah o Skladu za migracije in azil, COM(2011) 752 final.