EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 17.6.2020 COM(2020) 253 final BELA KNJIGA o zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev glede tujih subvencij



BELA KNJIGA o zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev glede tujih subvencij Kazalo 1Uvod 2Opredelitev problema 2.1Pri tujih subvencijah obstaja tveganje izkrivljanja notranjega trga EU 2.2Pregled primerov, ki vključujejo tuje subvencije 3Analiza vrzeli 3.1Pravila EU o konkurenci 3.2Trgovinska politika EU 3.3Javna naročila 3.4Financiranje EU 4Okvir za obravnavo izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije na notranjem trgu na splošno ter pri posebnih primerih prevzemov in javnih naročil 4.1Splošni instrument za obravnavo tujih subvencij (modul 1) 4.1.1Osnovne značilnosti 4.1.2Področje uporabe modula 1 4.1.3Ocena izkrivljanj na notranjem trgu 4.1.4Preskus interesa EU 4.1.5Postopek

4.1.6Izravnalni ukrepi 4.1.7Nadzorni organi 4.2Tuje subvencije, ki olajšujejo prevzem ciljnih podjetij v EU (modul 2) 4.2.1Osnovne značilnosti 4.2.2Področje uporabe modula 2 4.2.3Ocena izkrivljanj, povezanih s subvencioniranimi prevzemi 4.2.4Preskus interesa EU 4.2.5Postopek 4.2.6Izravnalni ukrepi 4.2.7Nadzorni organi 4.3Tuje subvencije v javnih naročilih (modul 3) 4.3.1Uvod 4.3.2Izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije v okviru postopkov javnega naročanja 4.3.3Postopek 4.3.4Tuje subvencije v javnih naročilih v okviru medvladnih sporazumov 5Tuje subvencije v okviru financiranja EU 5.1Opredelitev problema 5.2Okvir in ukrepi za zapolnitev vrzeli 5.2.1Neposredno upravljanje 5.2.2Deljeno upravljanje

5.2.3Posredno upravljanje 6Medsebojni vpliv z drugimi instrumenti EU in mednarodnimi instrumenti 6.1Uredba EU o združitvah 6.2Protimonopolna pravila EU 6.3Pravila EU o državni pomoči 6.4Pravila EU o javnem naročanju 6.5Sporazum STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih 6.6Instrumenti trgovinske zaščite – zaščita pred subvencioniranim uvozom 6.7Uredba o pregledu neposrednih tujih naložb 6.8Dvostranski trgovinski sporazumi 6.9Sporazum o javnih naročilih in poglavja o javnih naročilih v prostotrgovinskih sporazumih 6.10Sektorska pravila: varstvo konkurence v zračnem in pomorskem prometu 7Javno posvetovanje PRILOGA I: OPREDELITEV TUJE SUBVENCIJE PRILOGA II: VPRAŠALNIK 1Uvod Blaginja in konkurenčnost Evrope temeljita na odprtosti za trgovino in naložbe. Trgovina predstavlja skoraj 35 % BDP EU. Z izvozom je povezanih 35 milijonov evropskih delovnih mest. EU je vodilna v svetu po zagotavljanju neposrednih tujih naložb ter tudi njihov najpogostejša svetovna destinacija, saj je z njimi povezanih 16 milijonov evropskih delovnih mest. Močan, odprt in konkurenčen enotni trg podjetjem EU omogoča poslovanje in konkuriranje na svetovni ravni. Evropska komisija je 10. marca 2020 predstavila novo industrijsko strategijo za Evropo, v kateri je začrtana jasna pot za Evropo, da bo naša industrija lahko vodilna v zelenem in digitalnem prehodu na podlagi konkurence, odprtih trgov, raziskav in tehnologij, vodilnih v svetovnem merilu, ter močnega enotnega trga.

Da bi imela Evropa v celoti koristi od svetovne trgovine, si bo prizadevala za model odprte strateške neodvisnosti. To bo pomenilo oblikovanje novega sistema globalnega gospodarskega upravljanja in razvijanje vzajemno koristnih dvostranskih odnosov, hkrati pa varovanje pred nepoštenimi in izkoriščevalskimi praksami. Odprtost za trgovino in naložbe je del odpornosti gospodarstva, vendar je hkrati treba zagotoviti pošteno obravnavo in predvidljiva pravila. Sedanje svetovno gospodarsko okolje je najzahtevnejše v nedavni preteklosti. To je izziv za odprtost trgovine, ki temelji na enakih konkurenčnih pogojih, prav tako pa tudi za cilj iskanja medsebojno koristnih trgovinskih odnosov. To je ponazorjeno s primeri nepoštenih trgovinskih praks pod pokroviteljstvom države, ki ne upoštevajo tržnih sil in zlorabljajo obstoječe mednarodne predpise, da bi tako vzpostavili prevlado v različnih sektorji gospodarske dejavnosti. Take nepoštene prakse običajno vključujejo zaščito pred konkurenco s selektivnim odpiranjem trga, licenciranjem in drugimi omejitvami naložb ter dajanjem subvencij, ki spodkopavajo enake konkurenčne pogoje, podjetjem v državni in zasebni lasti. Izkrivljajoči gospodarski učinki takšnih praks so pomembni za vse prizadete sektorje, ne glede na to, ali so strateški ali ne. Tuje subvencije lahko v današnjem prepletenem svetovnem gospodarstvu izkrivljajo notranji trg EU in spodkopljejo enake konkurenčne pogoje. Vse več je primerov, v katerih se zdi, da so tuje subvencije olajšale prevzem podjetij EU, vplivale na druge naložbene odločitve ali izkrivljale tržno ravnanje upravičencev. Znotraj EU enotni trg in njegova pravila zagotavljajo enake konkurenčne pogoje, da imajo vse države članice, gospodarski subjekti in potrošniki koristi od obsega in priložnosti gospodarstva EU. Pravila o enotnem trgu vključujejo tudi pravila o javnih naročilih, ki zagotavljajo, da imajo podjetja koristi od pravičnega dostopa do javnih naročil in da imajo javni naročniki koristi od lojalne konkurence. Pravila konkurence so že od vsega začetka del notranjega trga EU. Zlasti pa pravila EU o državni pomoči zagotavljajo, da so subvencije javnih organov združljive z notranjim trgom. Številne tuje subvencije bi bile problematične, če bi jih dodelile države članice EU in bi bile ocenjene v skladu s pravili EU o državni pomoči. Vendar pa se pravila EU o državni pomoči uporabljajo samo za javno podporo, ki jo dodelijo države članice EU. Nasprotno pa subvencije, ki jih odobrijo organi tretjih držav, ne spadajo na področje nadzora EU nad državno pomočjo. Poleg tega lahko omejena stopnja odprtosti notranjega trga tretjih držav dodatno izkrivlja trg. Kadar upravičenec na domačem trgu nima konkurence ali je ta omejena, lahko okrepi svoj prednostni položaj na drugih trgih in tako pridobi neupravičeno prednost pred drugimi. Še bolj verjetno je, da konkurenco izkrivljajo tuje subvencije, ki izvirajo iz držav, v katerih je dostop do trgov zaprt ali omejen. V sedanjih kriznih razmerah zaradi COVID-19 države članice EU dodeljujejo visoke zneske državne pomoči za podpiranje posameznih podjetij in gospodarstva EU kot celote. V teh razmerah državna pomoč javnim organom daje na voljo nujno potrebna sredstva, da stabilizirajo gospodarstvo in pospešijo raziskave v zvezi s koronavirusom. Hkrati je javna podpora tudi v sedanjih razmerah še vedno predmet nadzora EU nad državno pomočjo, kar na primer zagotavlja njeno sorazmernost in kar najbolj zmanjšuje potencialno izkrivljajoč učinek na konkurenco. Poleg tega je sedanji okvir za ocenjevanje začasen, njegovo področje uporabe pa omejeno na krizne ukrepe. Trenutno stanje kaže, kako pomembno je ohraniti enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu, tudi v izjemnih gospodarskih razmerah. Namen te bele knjige je začeti široko razpravo z državami članicami, drugimi evropskimi institucijami, vsemi deležniki, vključno z industrijo, socialnimi partnerji, organizacijami civilne družbe, raziskovalci, širšo javnostjo in vsemi drugimi zainteresiranimi stranmi o najboljšem načinu za učinkovito reševanje opredeljenih izzivov. Rezultati posvetovanja o beli knjigi bodo podlaga za izbiro najprimernejšega načina za odpravo izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije, vključno z ustreznimi predlogi za pravne instrumente. Bela knjiga najprej predstavlja utemeljitev za obravnavo tujih subvencij, vključno z značilnimi primeri tujih subvencij, ki očitno spodkopavajo enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu. Nato je v njej predstavljena analiza obstoječih pravnih instrumentov za obravnavanje tujih subvencij in obravnavano vprašanje regulativne vrzeli. V beli knjigi so nato predstavljene predhodne materialne in procesne usmeritve za pravne instrumente, s katerimi bi se odpravila regulativna vrzel v zvezi s: ·tujimi subvencijami, ki izkrivljajo notranji trg glede: osplošnega tržnega delovanja gospodarskih subjektov, dejavnih v EU, oprevzemov podjetij EU, opostopkov javnega naročanja; ·tujimi subvencijami v okviru dostopa do financiranja EU. 2Opredelitev problema 2.1Pri tujih subvencijah obstaja tveganje izkrivljanja notranjega trga EU Pravila EU o državni pomoči pomagajo ohranjati enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu med podjetji glede subvencij, ki jih zagotavljajo države članice EU. Vendar pa ni takih pravil za subvencije, ki jih lahko podjetjem, ki delujejo na notranjem trgu, odobrijo organi tretjih držav. To lahko vključuje okoliščine, v katerih so podjetja, ki prejmejo subvencije, v lasti ali pod končnim nadzorom podjetja, ki ima sedež zunaj EU, ali tuje države. Informacije o dejanskih zneskih odobrenih tujih subvencij so omejene. Razlog za to je predvsem pomanjkanje preglednosti in šibko izpolnjevanje obveznosti priglasitve subvencij v skladu s Sporazumom o subvencijah in izravnalnih ukrepih. Nekatera poročila Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) pa kažejo, da je poseganje države verjetno razširjeno v nekaterih sektorjih. Gospodarstvo EU je odprto za tuje naložbe. To se odraža tudi v nedavnih gospodarskih podatkih. Leta 2016 so bili 3 % evropskih podjetij v lasti ali pod nadzorom vlagateljev iz tretjih držav, kar predstavlja 35 % vseh sredstev in približno 16 milijonov delovnih mest. V zadnjem času so se povečale tudi naložbe iz tretjih držav, ki niso tradicionalne vlagateljice, kot so Združene države in Kanada. Naložbe podjetij v državni lasti se v zadnjih nekaj letih hitro povečujejo, prav tako pa tudi prisotnost „offshore vlagateljev“. Raven neposrednih tujih naložb v EU, njihova struktura in najpomembnejše države članice prejemnice niso stalne in se nenehno spreminjajo. Prav tako še ni znan obseg posledic pandemije COVID-19 na raven prilivov neposrednih tujih naložb in izvor neposrednih tujih naložb v EU.

Večja odprtost za tuje naložbe prinaša priložnosti za gospodarstvo EU, hkrati pa tudi povečuje tveganja, kot je tuje subvencioniranje, ki ga je treba nadzorovati, da ne bi ogrozilo konkurenčnosti in enakih konkurenčnih pogojev na trgu EU. Subvencioniranje lahko zbuja še večje pomisleke tudi, če za javna podjetja ne veljajo enaka pravila kot za zasebna podjetja in kadar finančni odnosi med državo in njenimi podjetji niso pregledni. Pogodba je nevtralna, kar zadeva javno ali zasebno lastništvo podjetij. Pravila konkurence veljajo tako za javna kot za zasebna podjetja. Poleg tega morajo države članice v skladu z direktivo o preglednosti poleg izpolnjevanja zahtev po preglednosti v skladu s pravili EU o državni pomoči zagotoviti tudi preglednost finančnih odnosov med njimi in njihovimi javnimi podjetji. Tako kot v primeru državne pomoči, ki jo dodelijo države članice EU, lahko tuje subvencije izkrivljajo konkurenco na notranjem trgu ter privedejo do neenakih konkurenčnih pogojev, v katerih manj učinkoviti gospodarski subjekti rastejo in povečujejo tržni delež na račun učinkovitejših gospodarskih subjektov. Podobno lahko tuje subvencije povzročijo tudi drago in pogosto potratno posnemanje ter privedejo do tekmovanja s subvencijami med javnimi organi. Poleg tega sta slaba preglednost in vzajemnost pri dostopu do trgov tretjih držav dodatna dejavnika, ki krepita take škodljive učinke. Poleg splošnih pomislekov glede tujih subvencij, ki se zagotavljajo podjetjem v EU, obstaja posebna zaskrbljenost glede tujih subvencij v okviru prevzema ciljnih podjetij v EU in javnih naročil. V zvezi s prevzemi cena, ki jo je prevzemno podjetje pripravljeno plačati, običajno odraža večjo učinkovitost ali povečanje prihodkov, ki jih lahko ta pridobi s prevzemom sredstev. Vendar pa lahko subvencija subvencioniranemu prevzemnemu podjetju omogoča, da za prevzem sredstev plača višjo ceno, kot bi jo plačalo sicer, in s tem izkrivlja vrednotenje sredstev EU. Tuje subvencije lahko zato povzročijo pretirane nakupne cene (oddajanje ugodnejših ponudb) in hkrati preprečujejo nesubvencioniranim prevzemnim podjetjem, da bi dosegli večjo učinkovitost ali dostopali do ključnih tehnologij. Tuje subvencije lahko zato povzročijo neučinkovito skupno razporejanje virov, zlasti pa izgubo konkurenčnosti in inovacijskega potenciala podjetij, ki takih subvencij ne prejemajo. V nekaterih primerih lahko dodeljevanje tujih subvencij temelji tudi na strateškem cilju vzpostavitve močne prisotnosti v EU ali spodbujanja prevzema in poznejšega prenosa tehnologij v druge proizvodnje enote, ki so lahko zunaj EU. Obstaja torej posebna potreba po zagotovitvi enakih konkurenčnih pogojev za prevzeme ciljnih podjetij v EU. S tem se lahko zagotovi, da bodo vsa podjetja konkurirala pod enakimi pogoji za prevzem ključnih sredstev in sledenje tehnološkemu razvoju ter hkrati ohranila koristi, ki jih prinašajo mednarodna konkurenca in vhodne neposredne tuje naložbe. Trgi javnih naročil EU so v veliki meri odprti za ponudnike iz tretjih držav. Objava razpisov na ravni EU zagotavlja preglednost ter ustvarja tržne priložnosti za podjetja iz EU in zunaj nje. Vendar pa podjetja iz EU ne konkurirajo vedno pod enakimi pogoji podjetjem, ki imajo koristi od tujih subvencij. Subvencionirana podjetja lahko ponudijo ugodnejše ponudbe, s čimer povsem odvrnejo nesubvencionirana podjetja od sodelovanja ali pa pridobijo naročilo na škodo nesubvencioniranih učinkovitejših podjetij. Zato je treba zagotoviti, da prejemniki tujih subvencij, ki oddajajo ponudbe za javna naročila v EU, konkurirajo pod enakimi pogoji. Mnogi javni naročniki, ki pazijo na svoje proračune, se nagibajo k temu, da javna naročila oddajo ponudnikom z nizkimi cenami, ne glede na to, ali so te cene podprte s tujimi subvencijami. To ne velja le za naročila, oddana na podlagi cene, temveč tudi za naročila, ki se oddajo na podlagi najboljšega razmerja med ceno in kakovostjo, saj merila kakovosti redkokdaj izravnajo znatne razlike v cenah, kakršne lahko omogočajo tuje subvencije. Do enakega izkrivljajočega učinka lahko pride, če podjetja, ki prejemajo tuje subvencije, skušajo pridobiti financiranje iz proračuna EU. 2.2Pregled primerov, ki vključujejo tuje subvencije Organi tretjih držav bi si z dodeljevanjem tujih subvencij lahko prizadevali za dosego več ciljev, ki ne bi bili nujno povsem gospodarskega značaja, obstajajo pa tudi različni načini, na katere se subvencija lahko dodeli podjetju v EU. V nadaljevanju je navedenih nekaj primerov. Prvič, podjetja lahko prejmejo subvencije za spodbujanje svojih obstoječih dejavnosti v EU. Tuje države lahko odobrijo subvencije (npr. nepovratna sredstva) ali zagotovijo cenejše financiranje podjetju v EU (npr. odvisnemu podjetju, ki se nahaja v EU). Poleg tega lahko tuje države odobrijo tudi subvencijo matični družbi, ki se nahaja zunaj EU (npr. s sistemi obdavčitve dohodkov pravnih oseb, ki zagotavljajo selektivne spodbude), ki nato s transakcijami znotraj skupine financira odvisno podjetje v EU. Podjetje v EU lahko od tujih bank prejme financiranje pod ugodnejšimi pogoji neposredno po navodilih tujih držav. Poleg tega imajo lahko tretje države dogovore o sodelovanju z lokalnimi organi EU ali razvojnimi bankami EU ter lahko tako tuje subvencije prek teh organov ali bank dodelijo podjetjem v EU. V nekaterih primerih se tuje subvencije dodelijo z izrecnim ciljem, da se podjetjem omogoči predložitev ponudb za javna naročila, in sicer po cenah, ki so pod tržno ceno ali celo nižje od stroškov, ki s tem neposredno „zbijajo cene“ na škodo konkurenčnih nesubvencioniranih podjetij. Subvencije lahko načeloma tudi olajšajo agresivno tržno ravnanje. Tako ravnanje, ki ne temelji na običajni tržni presoji, je lahko posledica strateških ciljev za vstop na strateško pomembne trge ali regije oziroma za pridobitev prednostnega dostopa do kritične in pomembne infrastrukture, vključno z infrastrukturo, ki jo urejajo pravila Direktive 2014/25/EU. Tuje subvencije lahko tudi olajšajo prevzeme in podjetjem iz tretjih držav pomagajo pri širitvi v EU. Organi tretjih držav si lahko prizadevajo za usmerjanje prevzemov s ponujanjem preferenčnega financiranja, jamstev za posojila in drugih načinov zmanjševanja kapitalskih stroškov. Taki ukrepi lahko neposredno podpirajo naložbe podjetij v tujini z dodelitvijo namenskih davčnih olajšav (znižanjem davka na dohodek) ali financiranjem s strani investicijskih skladov, ki prejemajo državno podporo, ali posrednikov. Vse te različne možne koristi lahko močno vplivajo na premije, ki so na voljo za prevzeme. Precejšnje število neposrednih tujih naložb poteka prek offshore finančnih središč, ki lahko ponujajo posebne davčne pogoje. Dejansko je 10,9 % tujih vlagateljev, ki nadzorujejo podjetja EU, ustanovljenih v takih offshore finančnih središčih. 3Analiza vrzeli Obstajajo določeni instrumenti EU in mednarodni instrumenti, ki bi jih bilo treba upoštevati pri preučevanju načina obravnave izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije na notranjem trgu. Čeprav ta mednarodna pravila in pravila EU ta izkrivljanja v določeni meri že obravnavajo, je iz spodnje analize vrzeli razvidno, da tega vprašanja doslej nobeden od obstoječih instrumentov ni obravnaval izčrpno. Zlasti v primerih, ko tuje subvencije prihajajo v obliki finančnih tokov, ki olajšujejo prevzeme podjetij EU ali podpirajo delovanje podjetja v EU, je videti, da obstaja regulativna vrzel. Enako velja, kadar tuje subvencije izkrivljajo postopke javnega naročanja ali kadar tuje subvencije pomenijo korist v zvezi z dostopom do finančne podpore EU. Ta bela knjiga zato določa možne značilnosti novih orodij za odpravo obstoječe regulativne vrzeli in zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev na notranjem trgu. Hkrati se lahko pojavijo prekrivanja med takimi novimi orodji in obstoječimi pravili. V oddelku 6 so podrobneje pojasnjena ta prekrivanja in način, kako bi lahko ta nova orodja delovala vzajemno s sedanjimi pravili EU in mednarodnimi pravili. 3.1Pravila EU o konkurenci Pravila o združitvah in protimonopolna pravila EU Komisiji omogočajo, da ukrepa, kadar koncentracije ali tržne prakse podjetij izkrivljajo konkurenco na notranjem trgu. Niti v okviru protimonopolnih pravil EU niti v okviru nadzora EU nad združitvami se ne preuči izrecno, ali je imel gospodarski subjekt koristi od tujih subvencij (čeprav bi načeloma to lahko bilo del ocene), kar Komisiji (ali državi članici) ne omogoča, da bi posredovala in sprejela odločitev zgolj ali vsaj večinoma na tej podlagi. Pravila EU o državni pomoči se uporabljajo, kadar finančna podpora, ki jo države članice EU dodelijo podjetjem, izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco na notranjem trgu. Vendar finančna podpora, ki jo organi tretjih držav dodelijo podjetjem v EU, bodisi neposredno bodisi prek svojih matičnih družb zunaj EU, ni zajeta v pravilih EU o državni pomoči. 3.2Trgovinska politika EU

Na področju trgovinske politike so EU na voljo nekateri instrumenti za ponovno vzpostavitev enakih konkurenčnih pogojev glede trgovine z blagom in naložb: na večstranski ravni je to Sporazum STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih, na dvostranski ravni so to prostotrgovinski sporazumi, uvedejo pa lahko tudi enostranski ukrepi, kot so instrumenti trgovinske zaščite. Ti instrumenti omogočajo EU, da se odzove na nelojalno konkurenco, v okviru katere so bili izdelki proizvedeni ob podpori financiranja iz držav zunaj EU (protisubvencijski ukrepi). Ukrepi za preprečevanje nepoštenih praks so navadno v obliki dodatne izvozne dajatve za subvencije, ki jih prejmejo čezmorski konkurenti, za odpravo škode. Vendar pa imajo ti instrumenti svoje omejitve in ne omogočajo obravnavanja vseh tujih subvencij, ki vplivajo na notranji trg. Protidampinška in protisubvencijska pravila EU se uporabljajo za uvoz blaga v EU. Ne vključujejo pa trgovine s storitvami, naložb ali drugih finančnih tokov v povezavi z ustanavljanjem in poslovanjem podjetij v EU. Uredba o vzpostavitvi okvira za pregled neposrednih tujih naložb v EU (v nadaljnjem besedilu: uredba o pregledu neposrednih tujih naložb) je pomembno orodje za obravnavo tveganj za varnost ali javni red, ki jih prinašajo tuje naložbe, usmerjene v kritična sredstva EU ali držav članic. Vendar je namen uporabe uredbe o pregledu neposrednih tujih naložb ugotoviti verjeten vpliv neposrednih tujih naložb na varnost in javni red, tako da se med drugim upoštevajo njegovi učinki na kritično infrastrukturo, kritične tehnologije in kritične vire, ne obravnava pa posebej vprašanja izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije. Na mednarodni ravni lahko EU sproži sodne postopke proti članici STO zaradi kršitev Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih, zlasti kadar članica STO dodeli subvencije, prepovedane v skladu z navedenim sporazumom, ali subvencije, ki škodljivo vplivajo na njene interese, ter zadevo preda v odločanje odboru STO. Vendar pa je področje uporabe Sporazuma o subvencijah in izravnalnih ukrepih omejeno na trgovino z blagom. Sporazum GATS STO vključuje pooblastilo za oblikovanje pravil v zvezi s subvencijami na področju trgovine s storitvami, toda doslej tovrstna pravila niso bila oblikovana. 3.3Javna naročila Obstoječi pravni okvir EU na področju javnih naročil ne obravnava izrecno izkrivljanj na trgih javnih naročil v EU, ki jih povzročajo tuje subvencije. Direktivi EU o javnem naročanju kot instrumenta enotnega trga ne določata nobenih posebnih pravil v zvezi s sodelovanjem gospodarskih subjektov, ki imajo koristi od tujih subvencij. Javni naročniki imajo široko polje proste presoje pri oblikovanju postopka za oddajo javnega naročila in pri ocenjevanju ponudb, oddanih v postopku. Poleg tega javnim naročnikom pri ocenjevanju ponudb v skladu z zakonodajo ni treba preiskati obstoja tujih subvencij, prav tako pa tudi za obstoj tujih subvencij, ki bi lahko povzročile izkrivljanje, ni nobenih posebnih pravnih posledic. EU se je zavezala, da bo na podlagi več mednarodnih sporazumov (kot so Sporazum o javnih naročilih in dvostranski prostotrgovinski sporazumi, ki vključujejo poglavja o javnih naročilih) odobrila dostop do svojega trga javnih naročil za blago, storitve in dobavitelje iz več tretjih držav. Direktivi o javnem naročanju v skladu s tem za javne naročnike v EU določajo obveznost, da se v zvezi z gradnjo, blagom, storitvami in gospodarskimi subjekti podpisnic teh sporazumov dodeli obravnava, ki ni manj ugodna od obravnave gradenj, blaga, storitev in gospodarskih subjektov Unije, če je zadevno javno naročilo zajeto s temi sporazumi. Zunaj okvira te obveznosti gospodarski subjekti iz tretjih držav, ki z EU nimajo sporazuma o odprtju trga javnih naročil ali katerih blago, storitve in gradnje niso zajeti v takem sporazumu, nimajo zagotovljenega dostopa do postopkov javnega naročanja v EU in so lahko izključeni. V praksi bi bilo mogoče odločitve o izključitvi ponudnikov iz tretjih držav, ki nimajo zagotovljenega dostopa, upravičiti na podlagi prejemanja tujih subvencij, vendar v sedanjem pravnem okviru ni take povezave. Javni naročniki lahko upoštevajo obstoj tujih subvencij, kadar ocenjujejo tveganja v smislu učinkovitosti in izvajanja naročila. Natančneje, javni naročniki lahko odvisnost od subvencij upoštevajo pri ocenjevanju splošne finančne izvedljivosti ponudbe. Za to oceno člen 69 Direktive 2014/24/EU javnim naročnikom omogoča, da zavrnejo ponudbe, za katere menijo, da so neobičajno nizke, če pojasnila in dokazila, ki jih je predložil ponudnik, ne pojasnijo zadostno nizke ponujene cene. Kadar je v okviru te ocene mogoče ugotoviti, da je ponudnik pridobil državno pomoč EU, ki ni združljiva s PDEU in ki mu omogoča nizko ponudbo, se lahko ponudba pod dodatnimi pogoji zavrne samo iz tega razloga. Nasprotno člen 69 Direktive 2014/24/EU ne vsebuje ustrezne določbe za tuje subvencije, ki ponudnikom omogočajo oddajo nizkih ponudb. Če se dodelitev tujih subvencij upošteva pri splošni oceni in se javni naročniki na koncu odločijo, da bodo zavrnili ponudbo kot neobičajno nizko, mora biti taka zavrnitev upravičena z dokazovanjem, da tuje subvencije ovirajo izvedljivost ponudbe in sposobnost ponudnika, da izvede naročilo po (neobičajno nizki) ponujeni ceni. Javni naročniki v EU se prav tako spodbujajo, da v svojih javnih naročilih zahtevajo visoke okoljske in socialne standarde ter zagotovijo, da ponudniki iz EU in tretjih držav dosegajo enake standarde. Dejansko lahko uporabijo tehnične specifikacije ter merila za izključitev, izbiro in oddajo in določijo klavzule o izvedbi naročila, ki zagotavljajo spoštovanje visokih standardov. Čeprav lahko take zahteve v praksi pomagajo ustvariti enake konkurenčne pogoje, niso namenjene obravnavi potencialno izkrivljajočega učinka s strani tujih subvencij na splošno, še manj pa subvencioniranih subjektov s sedežem v EU, saj zanje že veljajo enaka pravila kot za njihove nesubvencionirane konkurente. V praksi javni naročniki nimajo potrebnih informacij, da bi lahko preiskali, ali imajo ponudniki koristi od tujih subvencij, ali da bi ocenili, v kolikšnem obsegu subvencije povzročajo izkrivljanja na trgih javnih naročil. Javni naročniki imajo lahko kratkoročno ekonomsko spodbudo za oddajo naročil takim ponudnikom, čeprav so nizke cene, ki so bile ponujene, posledica obstoja tujih subvencij. Nazadnje je glavni cilj instrumenta za mednarodno javno naročanje spodbuditi trgovinske partnerje k pogajanjem z EU o odprtju njihovih trgov javnih naročil za podjetja EU. Če bo instrument za mednarodno javno naročanje sprejet v sedanji obliki, si bo prizadeval za izboljšanje dostopa do trgov javnih naročil zunaj EU, vendar ne bo odpravil izkrivljanj postopkov javnega naročanja na notranjem trgu, ki izhajajo iz tujih subvencij, dodeljenih podjetjem, ki sodelujejo na trgih javnih naročil EU. Obstoječa pravila na področju javnih naročil EU ne zadoščajo za obravnavo in odpravo izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije. Zato je videti, da v primerih, kadar tuje subvencije olajšujejo in izkrivljajo ponudbe v postopkih javnega naročanja v EU, obstaja regulativna vrzel. 3.4Financiranje EU Dostop do finančne podpore EU urejajo pravila, določena v finančni uredbi. Dostop do financiranja EU za subjekte iz tretjih držav urejajo sporazumi s tretjimi državami. Ta pravila dopolnjujejo uredbe, ki so bile sprejete za programe porabe in sklade EU. Vsa ta pravila vsebujejo določbe za zaščito enakih konkurenčnih pogojev. To na primer dosegajo z vzpostavitvijo ukrepov za zmanjšanje vpliva neobičajno nizkih ponudb. Vendar nobeno od teh pravil trenutno ne upošteva obstoja tujih subvencij in njihovega vpliva na zmožnost podjetja, da ne glede na svoj sedež pridobi dostop do financiranja EU na podlagi takih subvencij. Kar zadeva deljeno upravljanje, so analiza vrzeli iz oddelka 3.3 in premisleki o pravilih EU o javnem naročanju v tem dokumentu zelo pomembni tudi za financiranje EU, saj države članice ta pravila uporabljajo za projekte, ki jih financira EU in ki se izvajajo v okviru deljenega upravljanja. 4Okvir za obravnavo izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije na notranjem trgu na splošno ter pri posebnih primerih prevzemov in javnih naročil Kot je pokazala analiza vrzeli, EU že ima na voljo nekatera orodja za odpravo izkrivljanj, ki jih lahko povzročijo tuje subvencije na notranjem trgu, zlasti kadar se tuje subvencije zagotovijo za uvoz blaga. Vendar pa iz analize vrzeli in opredelitve težave izhaja, da je treba obstoječa orodja dopolniti, da bodo izrecno obravnavala in odpravila izkrivljanja na notranjem trgu EU, ki izhajajo iz subvencij, ki jih dodelijo organi tretjih držav. Bela knjiga zato v tem oddelku v razpravo predlaga okvir, ki bi lahko po eni strani obravnaval izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije, zagotovljene gospodarskemu subjektu na trgu EU (modul 1), po drugi strani pa izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije v okviru prevzemov ciljnih podjetij v EU (modul 2) in javnih naročil (modul 3). V vseh modulih je odločilen sprožilni dejavnik izvor subvencije, tj. dodelitev s strani tretje države. Moduli se lahko uporabljajo samostojno ali v kombinaciji.

V nadaljevanju so navedeni moduli podrobneje obrazloženi, začenši z opredelitvijo osnovnih značilnosti vsakega modula in njegovega področja uporabe, možnih meril, ki bi lahko usmerjala oceno pristojnega nadzornega organa pri ugotavljanju obstoja tuje subvencije, ki izkrivlja notranji trg, postopka in morebitnih izravnalnih ukrepov. V tej beli knjigi je izraz „tuja subvencija“ opredeljen v Prilogi I. 4.1Splošni instrument za obravnavo tujih subvencij (modul 1) 4.1.1Osnovne značilnosti Modul 1 je mišljen kot splošni instrument za obravnavanje tujih subvencij, ki povzročajo izkrivljanja na notranjem trgu in se zagotovijo upravičencu, ki ima sedež v EU, ali v nekaterih primerih, ki je dejaven v EU. V skladu s tem modulom lahko pristojni nadzorni organi (Komisija in ustrezni organi držav članic, ki bodo izvajali svoja izvršilna pooblastila v okviru deljenega sistema pregleda, da se prepreči podvajanje) ukrepajo na podlagi kakršnih koli elementov, ki po njihovem mnenju kažejo na tuje subvencije upravičencu, ki je dejaven v EU. Informacije bi lahko bile npr. pridobljene od udeležencev na trgu ali držav članic. Zadeva bi se začela s predhodnim pregledom, da bi se preučilo, ali obstaja tuja subvencija, ki lahko povzroči izkrivljanje notranjega trga. Če ob koncu predhodnega pregleda ne bi bilo nobenih pomislekov, ker bodisi ni tuje subvencije bodisi ni znakov izkrivljanja na notranjem trgu, ali če ne gre za prednostni primer, bi pristojni nadzorni organ zadevo zaključil. Če bi obstajali dokazi, da bi lahko tuja subvencija izkrivljala pravilno delovanje notranjega trga, bi sledila poglobljena preiskava, v kateri bi moral pristojni nadzorni organ potrditi svojo predhodno ugotovitev, da obstaja tuja subvencija, ki izkrivlja notranji trg. Če bi se ob koncu te poglobljene preiskave potrdilo, da je pravilno delovanje notranjega trga izkrivljeno ali bi lahko bilo izkrivljeno zaradi tuje subvencije, bi imel pristojni nadzorni organ možnost, da uvede ukrepe za odpravo teh izkrivljanj na notranjem trgu (v nadaljnjem besedilu: izravnalni ukrepi). Nasprotno pa bi se preiskava zaključila, če obstoj tuje subvencije ne bi bil potrjen, če ne bi bilo znakov izkrivljanja ali če bi, po tehtanju, morebitno izkrivljanje, ki bi ga lahko povzročila subvencija, ublažil pozitiven učinek, ki bi ga lahko imela podprta gospodarska dejavnost ali naložba znotraj EU ali za interes javne politike, ki ga priznava EU. 4.1.2Področje uporabe modula 1 4.1.2.1Splošni premisleki Modul 1 ima obsežno stvarno področje uporabe in bi omogočal obravnavo tujih subvencij, ki izkrivljajo konkurenco, v vseh razmerah na trgu. To pomeni, da bi modul 1 vključeval tudi možnost pregleda prevzemov, ki jih omogočajo tuje subvencije, in/ali tržnega ravnanja subvencioniranega ponudnika v javnih naročilih. 4.1.2.2Tuje subvencije v korist podjetja v EU Namen modula 1 je obravnavati izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije v EU. V ta namen bi se modul 1 uporabljal za podjetja s sedežem v EU, ki prejemajo tuje subvencije. Ločeno bi se lahko štelo, da modul 1 zajema tudi nekatera podjetja, ki so na drugačen način dejavna v EU in prejemajo tuje subvencije. Obe možnosti sta preučeni v nadaljevanju. Pri obeh možnostih bi pristojni organi lahko ukrepali le, če bi subvencija povzročila izkrivljanja na notranjem trgu. ·Podjetja, ustanovljena v EU Tuja subvencija bi bila zajeta v okviru te možnosti, če bi pomenila korist za podjetjes sedežem v EU. Šteje se, da ima podjetje sedež v EU, če ima v EU sedež eden od njegovih subjektov. Kadar se subvencija dodeli subjektu s sedežem zunaj EU, bi bilo treba ugotoviti, v kolikšni meri se lahko korist tuje subvencije dodeli subjektu s sedežem v EU, in sicer ob upoštevanju ustreznih meril, kot so namen in pogoji, povezani s tujo subvencijo, ali dejanska uporaba sredstev (kot je npr. razvidno iz računovodskih izkazov zadevnega podjetja). ·Podjetja, dejavna v EU Preučiti bi bilo treba možnost uporabe modula 1 ne le za podjetja s sedežem v EU, temveč tudi za nekatera podjetja, ki imajo koristi od tujih subvencij in so na drugačen dejavna v EU, na primer kadar si podjetje s sedežem zunaj EU prizadeva prevzeti ciljno podjetje v EU. 4.1.2.3Datum dodelitve subvencije Za tujo subvencijo bi se štelo, da spada pod modul 1 od trenutka, ko je upravičenec upravičen prejeti subvencijo. Dejansko izplačilo subvencije ni nujni pogoj za njeno uvrstitev na področje uporabe modula 1. Vendar pa je izplačilo pomembno pri določanju primernega popravnega ukrepa, kot je obravnavano v nadaljevanju. 4.1.3Ocena izkrivljanj na notranjem trgu

Ko se ugotovi obstoj tuje subvencije, pristojni nadzorni organ oceni, ali taka subvencija povzroča izkrivljanje na notranjem trgu. Upoštevajo se dejanska in potencialna izkrivljanja. Za nekatere kategorije tujih subvencij bi se štelo, da najverjetneje povzročajo izkrivljanja na notranjem trgu. Za vse druge tuje subvencije bi bila potrebna podrobnejša ocena v skladu s kazalniki, s pomočjo katerih bi se ugotovilo, ali tuja subvencija dejansko ali potencialno izkrivlja pravilno delovanje notranjega trga. V vsakem primeru bo lahko zadevno podjetje dokazalo, da zadevna tuja subvencija glede na posebne okoliščine primera ne more izkrivljati notranjega trga. Na splošno se predlaga, da bi se tuje subvencije pod določenim pragom štele za neproblematične, saj verjetno ne bi povzročile izkrivljanj pravilnega delovanja notranjega trga. Za tuje subvencije do tega praga bi se predpostavljalo, da ne morejo izkrivljati pravilnega delovanja notranjega trga. Prag bi se lahko določil v višini 200 000 EUR, dodeljenih v zaporednem obdobju treh let. Ta znesek bi bil skladen s pragom de minimis, določenim v pravilih EU o državni pomoči. 4.1.3.1Kategorije tujih subvencij, za katere se šteje, da bodo verjetno izkrivljale notranji trg Nekatere kategorije tujih subvencij, kot so nekatere vrste državne pomoči, bodo verjetno povzročile izkrivljanja na notranjem trgu zaradi svoje narave in oblike. Za te kategorije tujih subvencij bi se lahko ugotovilo, da povzročajo izkrivljanja na notranjem trgu, in bi lahko vključevale naslednje: ·subvencije v obliki financiranja izvoza, razen če se financiranje izvoza zagotavlja v skladu s Sporazumom OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih; ·subvencije (na primer oprostitev dolga) za podjetja v težavah, tj. podjetja, ki ne morejo pridobiti dolgoročnega financiranja ali naložb iz neodvisnih poslovnih virov, razen če obstaja načrt prestrukturiranja, ki bo privedel do dolgoročne sposobnosti preživetja upravičenca in vključuje znaten lasten prispevek upravičenca; Subvencije, dodeljene za odpravo resnih motenj v gospodarstvu na nacionalni ali svetovni ravni ne spadajo v to kategorijo, če so časovno omejene in sorazmerne za odpravo zadevne motnje; ·subvencije, s katerimi je država porok za dolgove ali obveznosti nekaterih podjetij brez kakršne koli omejitve zneska takih dolgov in obveznosti ali trajanja takega jamstva; ·subvencije za poslovanje v obliki davčnih olajšav, ki presegajo okvir splošnih ukrepov; ·tuje subvencije, ki neposredno olajšujejo prevzem. 4.1.3.2Ocena vseh drugih tujih subvencij v skladu s kazalniki Tuje subvencije, ki ne spadajo v nobeno od zgoraj opisanih kategorij, lahko še vedno povzročajo izkrivljanja na notranjem trgu. Take tuje subvencije lahko manj učinkovitim gospodarskim subjektom omogočajo, da rastejo in povečujejo tržni delež na notranjem trgu na račun učinkovitejših gospodarskih subjektov, ki takih subvencij ne prejmejo. Gospodarski subjekti, ki prejemajo tuje subvencije, lahko tudi ceneje proizvajajo ter na koncu ponujajo svoje izdelke in storitve na notranjem trgu po nižjih cenah na škodo konkurentov, ki takih subvencij ne prejmejo. Tuje subvencije lahko upravičencem tudi omogočijo, da pri nakupu blaga ali prevzemu podjetij oddajo ugodnejše ponudbe od drugih gospodarskih subjektov, ki so morda učinkovitejši. V takih primerih zunaj vnaprej določenih kategorij izkrivljajočih subvencij je treba tuje subvencije podrobneje preučiti, da bi lahko ocenili, ali dejansko ali potencialno izkrivljajo enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu. Zaradi splošnega pomanjkanja preglednosti v zvezi s tujimi subvencijami in kompleksnosti poslovne stvarnosti je težko nedvoumno ali celo količinsko opredeliti vpliv posameznih tujih subvencij na notranji trg. Zato se zdi, da je treba za ugotovitev takega vpliva uporabiti zbirko kazalnikov, povezanih s subvencijami in zadevnimi razmerami na trgu. Neizčrpen seznam ustreznih kazalnikov bi lahko vključeval naslednja merila: ·relativno velikost zadevne subvencije: čim višji je znesek subvencije v relativnem smislu, tem verjetneje je, da bo negativno vplivala na notranji trg; na primer, pri subvenciji za naložbe se velikost subvencije lahko primerja z velikostjo naložbe; ·položaj upravičenca: na primer, večji je upravičenec, tem verjetneje je, da subvencija povzroča izkrivljanja. Na splošno se lahko šteje, da je manj verjetno, da bi izkrivljanje povzročale subvencije malim in srednjim podjetjem. Bolj ko je neizkoriščena proizvodna zmogljivost upravičenca, tem verjetneje je, da subvencija povzroča izkrivljanja; ·razmere na zadevnem trgu: na primer, upravičenci, dejavni na trgih s presežno strukturno zmogljivostjo, bodo verjetneje povzročili izkrivljanja kot drugi. Pri subvencijah za upravičence, dejavne na trgih z visoko stopnjo koncentracije, obstaja večja verjetnost, da bodo povzročile izkrivljanja, kot pri drugih. Prav tako je verjetneje, da bodo izkrivljanja povzročile subvencije na hitro rastočih trgih visoke tehnologije; ·zadevno tržno ravnanje, npr. oddajanje ugodnejših ponudb pri prevzemih ali ponudbe, ki izkrivljajo konkurenco, v postopkih javnega naročanja; ·raven dejavnosti na notranjem trgu upravičenca: pri subvencijah, dodeljenih podjetjem z omejeno dejavnostjo na notranjem trgu, obstaja manjša verjetnost, da bodo povzročile izkrivljanja na notranjem trgu. Poleg tega se bo razmislilo tudi o možnosti, da bi pristojni nadzorni organ lahko upošteval, ali ima upravičenec prednostni dostop do svojega domačega trga (z ukrepi, ki so enakovredni posebnim ali izključnim pravicam), kar bi privedlo do umetne konkurenčne prednosti, ki bi se lahko z vzvodom uporabila na notranjem trgu EU, s čimer bi se povečal izkrivljajoč učinek vsake subvencije. 4.1.4Preskus interesa EU

Ko se ugotovi, da tuja subvencija lahko izkrivlja notranji trg, in kadar obstajajo dokazi o možnem pozitivnem vplivu, ki bi ga lahko imela podprta gospodarska dejavnost ali naložba znotraj EU ali za interese javne politike, ki jih priznava EU, bi bilo treba izkrivljanje pretehtati glede na tak možen pozitivni učinek. Pri tej oceni bi se upoštevali cilji javne politike EU, kot so ustvarjanje delovnih mest, doseganje podnebne nevtralnosti in varstvo okolja, digitalna preobrazba, varnost, javni red in javna varnost ter odpornost. Pri tehtanju teh premislekov glede na izkrivljanje bi bilo treba upoštevati stopnjo izkrivljanja. Poleg tega mora tehtanje temeljiti na presoji različnih interesov, vključno s potrebo po zaščiti interesa potrošnikov. Če bi se izkrivljanje na notranjem trgu, ki ga povzroči tuja subvencija, zadostno ublažilo s pozitivnim učinkom podprte gospodarske dejavnosti ali naložbe, tekoče preiskave ne bi bilo treba nadaljevati. 4.1.5Postopek Predlaga se, da postopek v modulu 1 sestavlja sistem v dveh korakih, in sicer predhodni pregled morebitnega izkrivljanja na notranjem trgu zaradi obstoja tuje subvencije ter poglobljena preiskava. Pristojni nadzorni organ lahko v okviru tega modula naleti na težave pri pridobivanju potrebnih informacij, zlasti ker so lahko organi, ki dodeljujejo tuje subvencije, prav tako pa tudi subjekti, prek katerih se lahko te subvencije usmerjajo, zunaj EU. V zvezi s tem bodo ustrezna preiskovalna orodja in možnost pridobitve informacij od udeležencev na trgu v obliki tržnih informacij bistvenega pomena, da se pristojnemu nadzornemu organu omogoči ukrepanje. Poleg tega bi bili med predhodnim pregledom in poglobljeno preiskavo na voljo mehanizmi za zbiranje ustreznih informacij. Pristojni nadzorni organ bi lahko naložil globe in periodične denarne kazni za nepravočasno predložitev zahtevanih informacij ali predložitev nepopolnih, nepravilnih ali zavajajočih informacij. Če informacije kljub takim sankcijam ne bi bile zagotovljene, bi lahko odločil na podlagi razpoložljivih dejstev, podobno kot v postopku pri instrumentih trgovinske zaščite in državni pomoči EU. Poleg tega bi lahko pristojni nadzorni organ opravil obiske za ugotavljanje dejstev v prostorih domnevnega upravičenca tuje subvencije, ki se nahajajo EU, pa tudi v tretjih državah, če se s tem tretja država strinja. 4.1.5.1Predhodni pregled morebitne tuje subvencije Cilj predhodnega pregleda je preučiti, ali gre za tujo subvencijo podjetju, ki ima sedež, ali v nekaterih primerih, ki je dejavno v EU, in ter lahko izkrivlja notranji trg. Če pristojni nadzorni organ ob koncu predhodnega pregleda sumi, da obstaja tuja subvencija, ki bi lahko izkrivljala notranji trg, lahko sproži poglobljeno preiskavo, s katero bi potrdil svoje predhodno stališče, da obstaja tuja subvencija, ki bi lahko izkrivljala pravilno delovanje notranjega trga. Pristojni nadzorni organ bo o začetku poglobljene preiskave obvestil zadevno podjetje, tretjo državo, ki je domnevno dodelila subvencijo, ter po potrebi Komisijo in pristojne nadzorne organe drugih držav članic. Če ob koncu predhodnega pregleda ne bi bilo nobenih pomislekov, ker bodisi ni tuje subvencije bodisi ni znakov izkrivljanja na notranjem trgu, se predhodni pregled zaključi, zadevno podjetje, Komisija in vse države članice EU pa se o tem obvestijo. 4.1.5.2Poglobljena preiskava tuje subvencije Med poglobljenimi preiskavami so zainteresirane strani pozvane, da predstavijo svoja stališča v pisni obliki ter predložijo informacije o obstoju tuje subvencije in njenem potencialnem izkrivljajočem učinku na notranjem trgu. Če zadevno podjetje ne predloži informacij, ki jih zahteva pristojni nadzorni organ, ali kako drugače ne sodeluje po svojih najboljših močeh, lahko pristojni nadzorni organ sprejme odločitev na podlagi razpoložljivih dejstev. Ob koncu poglobljene preiskave pristojni nadzorni organ sprejme sklep: ·če ugotovi, da tuja subvencija povzroča izkrivljanje, zadevnemu podjetju naloži izravnalne ukrepe (sklep o izravnalnih ukrepih). ·Če ugotovi, da tuja subvencija povzroča izkrivljanje in da zadevno podjetje ponuja zaveze, ki se mu zdijo ustrezne in zadostne za ublažitev izkrivljanja, s sklepom obveže podjetje k tem zavezam (sklep z zavezami). Če ni tuje subvencije ali če ni znakov o možnih ali dejanskih izkrivljanjih na notranjem trgu v obsegu, ki bi upravičevala poseganje, zadevo zaključi ter o tem obvesti zadevno podjetje in zainteresirane strani, ki so sodelovale v postopku, ter vse države članice in Komisijo, če Komisija ni pristojni nadzorni organ. Če Komisija kot pristojni nadzorni organ ugotovi, da je izkrivljanje ublaženo s pozitivnim učinkom podprte gospodarske dejavnosti ali naložb, zadevo zaključi na isti način. 4.1.6Izravnalni ukrepi Za odpravo izkrivljanj, ki jih povzroča tuja subvencija, bi se lahko naložili izravnalni ukrepi. V skladu s pravili EU o državni pomoči je treba državno pomoč, ki je dodeljena in ni v skladu s pravili EU o državni pomoči, povrniti z obrestmi državi članici, ki jo je dodelila. Če bi to načelo uporabili za tuje subvencije, bi to pomenilo, da bi bilo treba finančne koristi takih subvencij odpraviti s pomočjo izravnalnih plačil tretji državi. Vendar je v primeru tujih subvencij v praksi težko ugotoviti, ali je bila tuja subvencija dejansko in nepovratno vrnjena tretji državi. Zato je morda treba preučiti možnost, da se pristojnemu nadzornemu organu omogoči uporaba vrste alternativnih izravnalnih ukrepov. Te bi lahko segale od strukturnih popravnih ukrepov in ukrepov glede ravnanja do izravnalnih plačil EU ali državam članicam. Pri določanju ustreznih izravnalnih ukrepov bi bilo treba upoštevati posebne značilnosti tuje subvencije in njen izkrivljajoč učinek na notranji trg. Če je na primer tuja subvencija olajšala prevzem, so lahko strukturni popravni ukrepi primernejši od izravnalnih plačil.

Morebitni izravnalni ukrepi v primeru, da izravnalna plačila tretji državi niso primerna ali izvedljiva, vključujejo naslednje: ·odprodajo nekaterih sredstev, zmanjšanje zmogljivosti ali prisotnosti na trgu, kar bi lahko omejilo morebitna izkrivljanja na notranjem trgu, zlasti v zvezi s tujimi subvencijami, ki se odobrijo posebej za spodbujanje dejavnosti na notranjem trgu, pri čemer bi se zgledovali po smernicah za reševanje in prestrukturiranje; ·prepoved nekaterih naložb; to je lahko še zlasti pomembno, če je bila tuja subvencija dodeljena za določeno naložbo; ·prepoved subvencioniranega prevzema; ·dostop tretjih strani, na primer prek mobilnih aplikacij za ponudnike prevoznih storitev ali na podlagi smernic EU za uporabo pravil o državni pomoči v zvezi s hitro postavitvijo širokopasovnih omrežij; ·izdajanje licenc pod poštenimi, razumnimi in nediskriminatornimi pogoji. Če npr. podjetje prejme subvencije in pridobi telekomunikacijske frekvence ali zagotavlja dostop do omrežij, ki uporabljajo take frekvence, bi bilo podjetje lahko zavezano izdati licence za te frekvence drugim podjetjem; ·prepoved določenega tržnega ravnanja, povezanega s tujo subvencijo; ·objavo nekaterih rezultatov raziskav in razvoja na način, ki omogoča drugim podjetjem, da jih reproducirajo, na primer po zgledu zahtev za pomembne projekte skupnega evropskega interesa ali zahtev, določenih v Uredbi št. 651/2014 o skupinskih izjemah; ·izravnalna plačila EU ali državam članicam. Ker je pomanjkanje preglednosti na splošno ključno vprašanje, zlasti v zvezi s finančnimi odnosi med tretjimi državami in javnimi podjetji, bi v vsakem primeru, v katerem se uvedejo izravnalni ukrepi, v prihodnje veljale obveznosti glede poročanja in preglednosti. Pri takih obveznostih glede poročanja in preglednosti bi se lahko na primer črpal navdih iz direktive o preglednosti 2006/111/ES. Izboljšana preglednost lahko prispeva k preprečevanju izkrivljanj v prihodnosti. Zadevno podjetje lahko ponudi tudi zaveze za ublažitev izkrivljanja. Če pristojni nadzorni organ meni, da so te zaveze zadostne, lahko določi, da postanejo zavezujoče za podjetje. Če podjetje ne upošteva izravnalnih ukrepov, ki jih je naložil pristojni nadzorni organ, ali zavez, ki so zanj zavezujoče, bi lahko pristojni nadzorni organ kot sankcijo za kršitve naložil globe in periodične denarne kazni. Za pooblastila pristojnih nadzornih organov, da naložijo izravnalne ukrepe, bi veljal desetletni zastaralni rok, ki bi se začel na dan, ko je subvencija dodeljena. Morebitni ukrepi, ki bi jih pristojni nadzorni organ sprejel v zvezi s tujo subvencijo, bi pretrgali zastaralni rok. Po vsakem pretrganju začne zastaralni rok teči znova. 4.1.7Nadzorni organi Predlaga se, da nadzorne organe imenujejo tako Komisija kot države članice. Zagotovljeni bi bili usklajevalni mehanizmi med Komisijo in pristojnim nacionalnim nadzornim organom, da bi se zagotovila skladnost in učinkovitost njunih izvršilnih ukrepov. Za sistem, kot je opisan v tem modulu, deljena pristojnost med več izvršilnimi organi najbolje zagotavlja, da se tuje subvencije, ki najbolj izkrivljajo konkurenco, odkrijejo in učinkovito obravnavajo. To bi Komisiji in državam članicam omogočilo, da uporabijo svoje prednosti in tako zagotovijo, da se znotraj EU izvaja ustrezen nadzor nad izkrivljanji, ki jih povzročajo tuje subvencije. Države članice lahko črpajo iz svojega neposrednega poznavanja delovanja svojih domačih trgov. Vendar lahko v nekaterih okoliščinah tuje subvencije vplivajo na več kot eno državo članico. V takih primerih bi bila Komisija primernejša za izvajanje modula 1, da bi se zagotovila skladna uporaba pravil po vsej EU, pri čemer bi se upoštevale izkušnje pri uporabi instrumentov trgovinske zaščite in pravil o državni pomoči. Vsak nacionalni nadzorni organ bi bil pooblaščen za izvrševanje modula 1 v svoji jurisdikciji, ki bi bila opredeljena kot ozemlje zadevne države članice. Komisija bi bila pristojna za vsako tujo subvencijo, ki bi koristila podjetju v EU, ne glede na to, ali bi se nanašala na ozemlje ene ali več držav članic EU. Komisija bi bila prav tako izključno pristojna za uporabo preskusa interesa EU. Države članice bi lahko predložile informacije na zahtevo Komisije ali na lastno pobudo. Vendar pa Komisija in države članice obdržijo diskrecijsko pravico pri odločanju, ali bodo preiskale posamezen primer tuje subvencije, ki potencialno izkrivlja konkurenco. To pomeni, da lahko tujo subvencijo preiskuje: ·en sam nacionalni nadzorni organ ali ·več nacionalnih nadzornih organov, ki delujejo vzporedno (če tuja subvencija koristi gospodarskim dejavnostim v več kot eni državi članici), ali

·Komisija. Mehanizem sodelovanja in usklajevanja Za sistem deljenega izvrševanja bi bili potrebni učinkoviti mehanizmi sodelovanja med več izvršilnimi organi. Sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi nadzornimi organi bi lahko delovalo podobno kot obstoječe sodelovanje na področju boja proti monopolom, kot je določeno v Uredbi 1/2003. To bi bilo povezano z mehanizmom za usklajevanje med državami članicami in Komisijo, ki omogoča skladnost in usklajevanje v zvezi z obstojem subvencije, kadar je to potrebno. Natančneje, v zvezi z obstojem subvencije bi se nacionalni nadzorni organi med predhodnim pregledom in poglobljeno preiskavo, ki bi sledila, uskladili s Komisijo, da bi zagotovili skladnost pri izvajanju discipline glede subvencij. Predlaga se, da bi bili, dokler Komisija ne bi začela poglobljene preiskave, nacionalni nadzorni organi še naprej pooblaščeni za nadaljevanje svojih zadev. Vendar bi morala Komisija takoj, ko bi začela poglobljeno preiskavo tuje subvencije, pridobiti nad njo izključno pristojnost, nacionalni nadzorni organi pa bi morali začasno prekiniti obravnavo svojih zadev. Nacionalni nadzorni organi bi lahko nadaljevali svoje zadeve le, če bi Komisija zaključila svojo poglobljeno preiskavo na upravni ravni. Za zagotovitev učinkovitega izvrševanja bi lahko nacionalni nadzorni organi pozvali Komisijo, naj začne zadevo; Komisija bi lahko ohranila pravico do sprejetja ali zavrnitve take zahteve. Včasih je lahko tudi primerneje, da se zadeva prenese z enega ali več nacionalnih nadzornih organov na Komisijo ali obratno. Zlasti če dva ali več nacionalnih nadzornih organov obravnava primer v zvezi z isto tujo subvencijo, se zdi, da je Komisija primernejša za obravnavo zadeve. Do takega prenosa bi lahko prišlo, če bi bila zadeva v obravnavi in le, če bi s tem soglašala organ prosilec in zaprošeni organ. Komisija in nacionalni nadzorni organi bi se tudi medsebojno obveščali na začetku predhodnega pregleda ter na začetku poglobljene preiskave. Lahko bi si izmenjali ustrezne dokumente, vključno z zaupnimi informacijami. Nacionalni nadzorni organ mora med poglobljeno preiskavo pridobiti mnenje Komisije o tem, ali je preskus interesa EU izpolnjen. Država članica mora spoštovati mnenje Komisije. Nacionalni nadzorni organ se pred sprejetjem sklepa o izravnalnih ukrepih ali sklepa z zavezami po opravljeni poglobljeni preiskavi posvetuje s Komisijo in obvesti vse druge nacionalne nadzorne organe. Komisija nato v odločanje vključi nacionalne nadzorne organe, in sicer tako, da jim omogoči podajo mnenja o osnutku sklepa (po poglobljeni preiskavi). Če Komisija ali nacionalni nadzorni organi nimajo pomislekov glede izkrivljanja konkurence, ki ga povzroča tuja subvencija, in tako zadevo zaključijo, se medsebojno obvestijo. Tak zaključek zadeve ne bo vplival na pristojnost katerega koli nadzornega organa, da nadaljuje ali ponovno začne isto zadevo in sprejme drugačno ugotovitev. V zvezi s tem bi morali nacionalni nadzorni organi zagotoviti, da je njihova ugotovitev dosežena v tesnem sodelovanju s Komisijo. 4.2Tuje subvencije, ki olajšujejo prevzem ciljnih podjetij v EU (modul 2) 4.2.1Osnovne značilnosti Modul 2 je posebej namenjen obravnavanju izkrivljanj, ki jih povzročajo tuje subvencije, ki olajšujejo prevzem ciljnih podjetij v EU (kot so opredeljena v oddelku 4.2.2.1). Skratka, njegov namen je zagotoviti, da tuje subvencije prejemnikom ne dajejo neupravičene prednosti pri prevzemu (deležev) drugih podjetij, zato je njegovo področje uporabe ožje kot področje uporabe modula 1. Tuje subvencije lahko povzročijo izkrivljanje notranjega trga, tako da olajšajo prevzem ciljnih podjetij v EU. Do tega lahko pride (1) neposredno z dodelitvijo subvencije, ki je izrecno povezana z določenim prevzemom podjetja, ali (2) posredno z de facto povečanjem finančne moči prevzemnega podjetja, kar nato olajša prevzem. V skladu s tem modulom bi pristojni nadzorni organ predhodno pregledal načrtovane prevzeme, ki vključujejo morebitne tuje subvencije v okviru obveznega mehanizma priglasitve. Postopek pregleda bi potekal v dveh korakih: najprej bi se izvedla faza predhodnega pregleda, nato pa, če bi bilo potrebno, poglobljena preiskava. Če bi imel pristojni nadzorni organ na podlagi predhodnega pregleda zadostne dokaze, da ima prevzemno podjetje koristi od tujih subvencij, ki olajšujejo prevzem, bi lahko začel poglobljeno preiskavo. Če ne bi bilo dovolj elementov, ki bi upravičevali začetek preiskave v zvezi s prevzemom, pristojni nadzorni organ ne bi ukrepal naprej in bi zaključil zadevo na upravni ravni. Če bi pristojni nadzorni organ ob koncu poglobljene preiskave ugotovil, da so prevzem olajšale tuje subvencije in da prevzem izkrivlja notranji trg, bi imel naslednji dve možnosti: lahko bi sprejel zaveze priglasitelja, ki učinkovito odpravljajo izkrivljanje, ali, kot zadnjo možnost, prepovedal prevzem. Za zagotovitev učinkovitega izvajanja bi imel pristojni nadzorni organ tudi pravico, da po uradni dolžnosti pregleda prevzem, ki bi ga moralo priglasiti prevzemno podjetje, vendar ga ni, tudi potem, ko je bil izveden. Ta pregled bi lahko na koncu pripeljal do prepovedi prevzema ali, če je že izveden, do njegove razveljavitve. 4.2.2Področje uporabe modula 2 Namen modula 2 je odpraviti izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije, ki olajšujejo prevzem ciljnih podjetij v EU. V oddelku 4.2.2.1 so za namene modula 2 opredeljeni pojmi „prevzem“, „ciljno podjetje v EU“ in „potencialno subvencionirani prevzemi“. V oddelku 4.2.2.2 sta opisana dva potencialna sprožilna dejavnika obvezne predhodne priglasitve. Nazadnje so v oddelku 4.2.2.3 predstavljeni pragovi, namenjeni prilagoditvi področja uporabe modula 2 najbolj problematičnim prevzemom. 4.2.2.1Opredelitev pojmov Prevzem Za namene tega modula bi bil „prevzem“ opredeljen kot:

·neposreden ali posreden prevzem nadzora nad podjetjem ali ·prevzem – neposredno ali posredno – vsaj [določenega odstotka] % delnic ali glasovalnih pravic ali drugače „pomembnega vpliva“ v podjetju. Zato modul 2 vključuje prevzem znatnih, vendar po možnosti neobvladujočih manjšinskih pravic ali deležev. Ciljno podjetje v EU Predlaga se, da se kot „ciljno podjetje v EU“ opredeli vsako podjetje, ki je ustanovljeno v EU in dosega določen prag prometa v EU, vendar se lahko upoštevajo tudi druga merila (glej oddelek 4.2.2.3). Potencialno subvencioniran prevzem Potencialno subvencionirani prevzemi bi bili opredeljeni kot načrtovani prevzemi ciljnega podjetja v EU, če je stranka prejela finančni prispevek katere koli tretje države (kot je podrobno opredeljeno v opredelitvi tujih subvencij v Prilogi I). Predlaga se, da se rok za prejem takega finančnega prispevka omeji na zadnja [tri] koledarska leta pred priglasitvijo in na finančne prispevke, ki so bili odobreni po priglasitvi, in sicer do enega leta po zaključku prevzema, če se finančni prispevek odobri pozneje. Primer slednjega je obstoj politične zaveze za zagotovitev takega finančnega prispevka v prihodnjih mesecih. 4.2.2.2Obveznost predhodne priglasitve Zahteva po priglasitvi bi zajemala potencialno subvencionirane prevzeme, tj. kadar je priglasitelj prejel finančni prispevek katerega koli organa tretje države v zadnjih treh letih ali pričakuje tak prispevek v prihodnjem letu (kot je opredeljeno zgoraj). Zato bi se priglasitve osredotočale na potencialno problematične prevzeme, in sicer na primere, v katerih finančni prispevek organa tretje države olajša prevzem. Hkrati bi omejitev obsega obveznosti priglasitve na potencialno subvencionirane prevzeme temeljila na stopnji samoocene podjetij. Ta bi morala ugotoviti, kakšen je bil obseg finančnih prispevkov, ki so jih prejela od organov tretjih držav, da bi vedela, ali morajo priglasiti prevzem. Pri tem bi obstajalo tveganje napake ali izogibanja, saj podjetja morda ne bi bila seznanjena s tako javno podporo ali je morda ne bi bila pripravljena razkriti. Vendar bi moral biti v nasprotju z opredelitvijo pojma „tuja subvencija“ pojem „finančni prispevek“ organov tretjih držav (kot je opredeljen v Prilogi I kot del opredelitve tujih subvencij) bolj objektiven in manj sporen, saj pušča presojo, ali se prispevek lahko šteje za subvencijo, odprto. Opredelitev je usklajena tudi z drugimi pojmi, ki se pogosto uporabljajo in se prav tako nanašajo na finančne prispevke (npr. v skladu s pravili STO in pravili EU o državni pomoči). Zato se zdi razumno predpostaviti, da bi bile stranke seznanjene s prejemom kakršne koli oblike finančnega prispevka organa tretje države v zadnjih treh letih (ali v prihodnjem letu). Poleg tega bi imel pristojni nadzorni organ stroga (in s tem odvračilna) orodja za obravnavanje primerov, v katerih prevzemno podjetje ne bi priglasilo prevzemov, ki jih je treba priglasiti. Pri prevzemnih podjetjih, ki ne bi priglasila prevzema, bi zlasti obstajalo tveganje naložitve visokih glob in obveznosti razveljavitve transakcije. 4.2.2.3Pragovi Zgoraj opisani okvir lahko vključuje pragove za boljšo ciljno usmerjenost na potencialno problematične primere subvencioniranih prevzemov. Dejanska vrednost takih pragov bi bila odvisna zlasti od možnosti, ki so bile izbrane glede ciljnega podjetja v EU, sprožilnega dejavnika za priglasitev in ustreznih pristojnih nadzornih organov (oddelek 4.2.7). Prvič, ciljno podjetje v EU – tj. vsako podjetje s sedežem v EU – bi lahko opredelili glede na različne pragove, da bi zagotovili, da se zajamejo vsi zadevni prevzemi (tj. preučila bi se transakcija, ki preseže katerega koli od naslednjih pragov): ·kvalitativni prag, ki se nanaša na vsa sredstva, ki bi v prihodnje po vsej verjetnosti ustvarila znaten promet v EU, in/ali kvantitativni prag, določen glede na vrednost transakcije, ·kvantitativni prag na podlagi prometa, ki bi se lahko na primer določil pri 100 milijonih EUR, vendar bi se lahko predvidele tudi druge vrednosti, pragovi ali alternativni pristopi. Nižji prag prometa na splošno razširja področje uporabe kakršnega koli novega instrumenta in z njim se tvega zajetje večjega števila manjših, potencialno manj pomembnih prevzemov. Nasprotno višji prag prometa zmanjšuje upravno breme sistema predhodne priglasitve, vendar morda ne zajema več potencialno pomembnih prevzemov. Ne glede na to, kateri prag bo izbran, bo treba doseči ravnotežje med uspešnostjo in učinkovitostjo.

Drugič, sprožitev potencialno subvencioniranih prevzemov bi lahko bila omejena na prevzeme, ki jih olajšuje določen obseg finančnega prispevka organov tretjih držav. To bi na primer lahko veljalo v primeru, ko skupni znesek finančnega prispevka, ki ga prejme prevzemno podjetje v treh koledarskih letih pred priglasitvijo, presega določen znesek ali določen odstotek nakupne cene. Ker je to sprožilni dogodek, je treba ta merila jasno opredeliti. Vrednost vsakega od teh pragov bo verjetno odvisna od nadzornega organa, ki mu bo zaupano izvajanje modula 2. Zgoraj navedeni pragovi bi se lahko uporabili, če bi bila za izvajanje modula 2 izključno pristojna Komisija. Nižji pragovi pa bi lahko bili primernejši, če bi bila pristojnost deljena ali izključna za države članice (glej oddelek 4.2.7), saj so gospodarstva držav članic po obsegu manjša od skupnega gospodarstva EU. Poleg navedenih kvantitativnih pragov se lahko dodajo nekatera kvalitativna merila, da se omogoči boljše ravnotežje med morebitnim izkrivljanjem in omejevanjem bremena za podjetja in nadzorne organe. 4.2.3Ocena izkrivljanj, povezanih s subvencioniranimi prevzemi Subvencionirani prevzemi lahko izkrivljajo enake konkurenčne pogoje v zvezi z naložbenimi priložnostmi na notranjem trgu. Primer takega izkrivljanja je možnost subvencioniranega prevzemnega podjetja, da odda ugodnejšo ponudbo za prevzem podjetja kot tekmeci. Taka ugodnejša ponudba izkrivlja razporeditev kapitala in spodkopava morebitne koristi prevzema, na primer v smislu izboljšane učinkovitosti. Pravni standard, po katerem bi pristojni nadzorni organ ocenjeval prevzem, bi bilo izkrivljanje notranjega trga prek olajševanja prevzema s tujimi subvencijami. Povedano drugače, pristojni nadzorni organ bi moral pokazati, da bi tuja subvencija olajšala prevzem in bi posledično prišlo do izkrivljanja notranjega trga. Tuje subvencije lahko prevzem olajšajo bodisi neposredno bodisi de facto. Subvencije, ki neposredno olajšujejo prevzem, so tiste, ki so zagotovljene zaradi prevzema (kjer je mogoče ugotoviti povezavo s prevzemom). Glede na to, da resno škodujejo enakim konkurenčnim pogojem za naložbe, bi se za tuje subvencije, ki neposredno olajšujejo prevzeme, običajno štelo, da izkrivljajo notranji trg. Do de facto olajševanja bi prišlo v primerih, ko tuje subvencije povečajo finančno moč prevzemnega podjetja. V primerih de facto olajševanja je treba subvencionirane prevzeme podrobneje preučiti, da bi lahko ocenili, ali dejansko ali potencialno izkrivljajo enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu. Zaradi splošnega pomanjkanja preglednosti glede tujih subvencij in zapletenosti poslovne realnosti je včasih težko nedvoumno ugotoviti izkrivljanje zaradi določenih subvencioniranih prevzemov. Zato se zdi, da je treba za ugotovitev takega izkrivljanja uporabiti zbirko kazalnikov, povezanih s subvencioniranim prevzemom in zadevnimi razmerami na trgu. Neizčrpen seznam ustreznih kazalnikov bi lahko vključeval naslednja merila: ·relativno velikost subvencije, ki se obravnava: čim večji je znesek subvencije v relativnem smislu, tem verjetneje je, da bo njen učinek na notranji trg negativen; ·položaj upravičenca: na primer, čim večje je ciljno podjetje v EU ali prevzemno podjetje, tem verjetneje je, da bo subvencionirani prevzem izkrivljajoč. Podobno velja, da bolj ko je neizkoriščena proizvodna zmogljivost ciljnega podjetja v EU ali prevzemnega podjetja, tem verjetneje je, da bo subvencionirani prevzem povzročil izkrivljanja; ·razmere na trgu(-ih), ki se obravnava(-jo): na primer, subvencionirani prevzemi, pri katerih je ciljno podjetje v EU dejavno na trgih s strukturno presežno zmogljivostjo, bodo verjetneje povzročili izkrivljanja kot drugi. Podobno velja, da bodo subvencionirani prevzemi, pri katerih je ciljno podjetje v EU dejavno na trgih z visoko stopnjo koncentracije, verjetneje povzročili izkrivljanja kot drugi. Prav tako je verjetneje, da bodo izkrivljanja povzročile subvencije na hitro rastočih trgih visoke tehnologije; Obstoj konkurenčnih ponudb je eden od vidikov ocenjevanja obstoja izkrivljanja na notranjem trgu, vendar sam po sebi ni odločilen. ·raven dejavnosti zadevnih strank na notranjem trgu: subvencionirani prevzemi, pri katerih imajo stranke, zlasti ciljno podjetje, omejene dejavnosti na notranjem trgu v primerjavi s svojimi globalnimi dejavnostmi, bodo manj verjetno izkrivljali notranji trg. Poleg tega se bo razmislilo tudi o možnosti, da bi pristojni nadzorni organ lahko upošteval, ali ima upravičenec prednostni dostop do svojega domačega trga (z ukrepi, ki so enakovredni posebnim ali izključnim pravicam), kar bi privedlo do umetne konkurenčne prednosti, ki bi se lahko z vzvodom uporabila na notranjem trgu EU, s čimer bi se povečal izkrivljajoč učinek vsake subvencije. Če pristojni nadzorni organ ugotovi, da je bil prevzem neposredno ali de facto olajšan s tujimi subvencijami in je izkrivil notranji trg, lahko naloži izravnalne ukrepe, kot je pojasnjeno spodaj (glej oddelek 4.2.6). 4.2.4Preskus interesa EU Kot v okviru modula 1 bi se ugotovljeno izkrivljanje tehtalo glede na pozitivni učinek, ki ga lahko ima naložba znotraj EU ali za interese javne politike, ki jih priznava EU (glej oddelek 4.1.4). 4.2.5Postopek Modul 2 vzpostavlja sistem priglasitve v dveh korakih. V prvem koraku bi bila prevzemna podjetja zavezana, da pristojnemu nadzornemu organu predložijo kratko informativno obvestilo. To obvestilo bi vsebovalo osnovne informacije, ki jih pristojni nadzorni organ potrebuje, da ugotovi morebitne problematične operacije, ki vključujejo tuje subvencije. To bi na primer lahko – za vsako prevzemno in ciljno podjetje – vključevalo nekatere ali vse spodnje elemente: ·pravne informacije, vključno o lastništvu in upravljanju;

·informacije o financiranju; ·informacije o prometu za zadnja tri leta (v EU in po svetu); ·opis poslovanja (v EU in po svetu); ·financiranje transakcije; ·glavne vire celotnega financiranja prevzemnega podjetja; ·finančne prispevke organov tretje države, prejete za namen transakcije; ·kakršen koli finančni prispevek organov tretje države, prejet v zadnjih treh letih; ·informacije o drugih možnih prevzemnih podjetjih ciljnega podjetja v zadnjih treh letih, vključno s kakršno koli ponudbo, ki je bila prejeta kot del prodajnega postopka ciljnega podjetja. Kratek povzetek predlaganega prevzema bi lahko bil objavljen, da deležniki v določenem roku podajo pripombe. V okviru sistema predhodne priglasitve bi bilo na voljo tako imenovano obdobje mirovanja: prevzemna podjetja ne bi mogla zaključiti transakcije [x] delovnih dni po tem, ko pristojni nadzorni organ prejme popolno priglasitev. Zaradi ohranjanja celovitosti preiskave in sistema predhodne priglasitve bi bilo obdobje mirovanja mogoče po potrebi podaljšati, če stranke ne bi pravočasno zagotovile točnih informacij. Med tem obdobjem bi pristojni nadzorni organ informacije pregledal in bi se v drugem koraku lahko odločil začeti poglobljeno preiskavo, če bi imel dovolj dokazov, iz katerih bi bilo razvidno, da bi prevzemno podjetje lahko imelo koristi od tujih subvencij, ki olajšujejo prevzem. Če pristojni nadzorni organ ne bi začel poglobljene preiskave, bi bilo strankam dovoljeno, da transakcijo zaključijo ob koncu prvotnega obdobja mirovanja po priglasitvi, brez poseganja v druge pravne obveznosti (kot je nadzor koncentracij v EU ali pregled neposrednih tujih naložb, če je ustrezno). Poleg tega bi pristojni nadzorni organ lahko na ustrezno utemeljeno zahtevo prevzemnega podjetja opustil prvotno obdobje mirovanja – ali prevzemnemu podjetju dovolil, da zaključi transakcijo, ne da bi bilo treba čakati na konec obdobja. Če bi pristojni nadzorni organ začel poglobljeno preiskavo, bi se obdobje mirovanja podaljšalo: stranke transakcije ne bi mogle zaključiti do [x] delovnih dni po tem, ko pristojni nadzorni organ prejme popolne informacije. Tako kot v predhodni fazi bi se obdobje mirovanja lahko po potrebi podaljšalo, da se ohrani celovitost preiskave in sistema predhodne priglasitve. Po poglobljeni preiskavi bi bili mogoči trije izidi: ·Prvič, pristojni nadzorni organ bi lahko sklenil, da ni izkrivljanja (z olajšanjem prevzema) in da ne bo nasprotoval prevzemu. ·Drugič, pristojni nadzorni organ bi lahko sprejel pogojni sklep o odobritvi, s čimer bi zaveze, ki jih je ponudilo prevzemno podjetje, postale pravno zavezujoče. Taki popravni ukrepi bi morali učinkovito odpraviti izkrivljanje, ki nastane zaradi olajšanega prevzema. ·Tretjič, pristojni nadzorni organ bi lahko sprejel sklep o prepovedi predlagane transakcije, če bi ugotovil, da tuje subvencije olajšujejo prevzem in povzročajo izkrivljanje notranjega trga, ki ga ni mogoče odpraviti z zavezami. Da bi zagotovili učinkovitost sistema obvezne predhodne priglasitve in preprečili izogibanje, bi pristojni nadzorni organ v primeru, da prevzemno podjetje ne priglasi prevzema, ki ga je treba priglasiti, po uradni dolžnosti lahko začel preiskavo prevzema, ki spada na področje uporabe modula 2. Pristojni nadzorni organ bi lahko začel tudi upravni postopek za kršitev postopkovnih pravil, na primer če obstajajo znaki, da so predložitve strank vključevale zavajajoče ali nepopolne informacije, če obstajajo znaki, da zavezujoče obveznosti niso bile pravilno izvedene ali če transakcija ni bila priglašena, vendar bi morala biti. Sankcije za postopkovno kršitev bi morale imeti odvračilni učinek. Postopek bi tako vzpostavil potrebne mehanizme za zbiranje ustreznih informacij, v obliki strogih sankcij zaradi predložitve nepopolnih ali nepravilnih informacij, in obveznost mirovanja, ki preprečuje izvedbo prevzema, preden Komisija sprejme sklep.

4.2.6Izravnalni ukrepi Prevzemno podjetje lahko ponudi ustrezne zaveze za odpravo izkrivljanj, ki so jih povzročile tuje subvencije, pristojni nadzorni organ pa bi jih v svojem sklepu opredelil kot zavezujoče za prevzemno podjetje, če meni, da so učinkovite. V zvezi s tem bi se načeloma smiselno uporabljal oddelek 4.1.6 o izravnalnih ukrepih v okviru modula 1. Modula pa se lahko glede tega nekoliko razlikujeta. V praksi so lahko izravnalna plačila in obveznosti glede preglednosti manj učinkoviti izravnalni ukrepi v okviru modula 2. Zato je verjetno, da bodo zaveze osredotočene na strukturne ukrepe. 4.2.7Nadzorni organi Ta oddelek se nanaša na institucionalni okvir za obravnavanje učinka tujih subvencij na notranjem trgu. Obravnava vprašanje, kolikšen obseg pristojnosti se lahko umesti na raven EU, na raven države članice ali skupaj na obe ravni. Sistem predhodnega izvrševanja za prevzeme na podlagi priglasitev bi bilo med več izvršilnimi organi bolj zapleteno deliti kot sistem, ki je vzpostavljen v okviru modula 1, zlasti zaradi znatnih časovnih omejitev. Treba bi bilo namreč vzpostaviti več upravnih mehanizmov, da bi priglasitve obravnavali v kratkih rokih, opredeliti ustrezne pragove za vsak izvršilni organ in določiti zapletene sisteme napotitev, ki bi se uporabili, kadar pragovi ne bi pripeljali do ustrezne dodelitve zadeve. Tako bi se tudi težje dosegla skladnost med izvršilnimi organi. Glede na zgoraj navedeno se predlaga, da bi bila za izvrševanje modula 2 s predhodno priglasitvijo prevzemov lahko odgovorna izključno Komisija. Tak centraliziran sistem na ravni EU bi imel za posledico nižje skupne stroške izvrševanja za javne organe in podjetja ter večjo pravno varnost. Predvsem bi s takim sistemom po vsej EU zagotovili enoten nadzor za prevzeme nad določenimi pragovi in se izognili temu, da bi podjetja z enim samim subvencioniranim prevzemom morda morala imeti opravka z več organi držav članic hkrati. Izognili bi se tudi temu, da bi morale države članice pripraviti 27 podobnih centraliziranih okvirov za predhodno upravljanje, zlasti ko še ni dovolj izkušenj za ugotovitev, pri koliko prevzemih bi se učinek tujih subvencij izkazal kot negativen. Države članice bi bile na začetku postopka Komisije in med njim vključene prek mehanizma obveščanja in z njimi bi se po poglobljenih preiskavah posvetovalo o končnih odločitvah. Če bi se modul 2 kombiniral z modulom 1, bi lahko države članice v vsakem primeru preučile prevzeme po uradni dolžnosti, tudi pod pragovi, določenimi v modulu 2, in tako zagotovile učinkovit sistem nadzora nad tujimi subvencijami z na splošno omejenimi upravnimi stroški javnega izvrševanja. 4.3Tuje subvencije v javnih naročilih (modul 3) 4.3.1Uvod Vzpostavitev enotnega trga javnih naročil je eden ključnih dosežkov notranjega trga. Objava razpisov na ravni EU omogoča preglednost ter ustvarja tržne priložnosti za podjetja iz EU in zunaj nje. Pravila EU o javnem naročanju ščitijo poštene pogoje za vse gospodarske subjekte, ki konkurirajo za projekte na trgu javnih naročil v EU, in zagotavljajo enake konkurenčne pogoje za dostop do javnih naročil. V postopku javnega naročanja lahko merila za oddajo, na primer socialna ali okoljska merila, tehnične specifikacije in/ali pogoji za izvedbo naročila, prispevajo k zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev. Okvir javnega naročanja se pri boju proti kakršnemu koli izkrivljanju konkurence in pri ohranjanju enakih konkurenčnih pogojev v praksi opira na druge instrumente EU. Tako na primer nadzor državne pomoči zagotavlja, da ponudniki nimajo koristi od državne pomoči, ki je nezdružljiva z notranjim trgom EU in ki bi v določenem postopku javnega naročanja lahko izkrivljala konkurenco. Ta modul, ki se bo izvajal z ustreznim pravnim instrumentom (glej oddelek 4.3.3.3), zagotavlja, da se v posameznih postopkih javnega naročanja lahko obravnavajo tuje subvencije. Javni naročniki iz EU bi morali iz postopkov javnega naročanja izključiti tiste gospodarske subjekte, ki so prejeli tuje subvencije, ki izkrivljajo konkurenco. Ta novi razlog za izključitev bi se lahko uporabljal za zadevni postopek, vendar bi lahko privedel tudi do izključitve iz poznejših postopkov javnega naročanja, če bi bili izpolnjeni določeni pogoji. Področje uporabe tega razloga za izključitev bo opredeljeno glede na mednarodne obveznosti EU v skladu s Sporazumom STO o javnih naročilih in različnimi dvostranskimi sporazumi, ki določajo dostop do trga javnih naročil EU. 4.3.2Izkrivljanja, ki jih povzročajo tuje subvencije v okviru postopkov javnega naročanja Namen pregleda, posebej namenjenega odkrivanju izkrivljanj v okviru javnih naročil, bi bil ohranitev enakih konkurenčnih pogojev na zadevnem področju. Čeprav bi se obstoj tuje subvencije (obstoj finančnega prispevka in koristi) določil na podlagi istih načel, kot so opisana v Prilogi I k temu dokumentu, bi se odsotnost ali prisotnost učinka tuje subvencije ocenila v zvezi s posameznim postopkom javnega naročanja. Ugotoviti je treba, ali tuja subvencija olajšuje sodelovanje v postopku javnega naročanja, tj. ali gospodarskemu subjektu, ki ima koristi od subvencije, omogoča sodelovanje v postopku na škodo nesubvencioniranim podjetjem. Tako lahko tuje subvencije pri javnem naročanju povzročajo izkrivljanje postopka javnega naročanja bodisi neposredno, tako da se izrecno vzpostavi povezava med subvencijo in zadevnim projektom javnega naročanja, bodisi posredno, tako da se de facto poveča finančna moč prejemnika. Če to prejemniku omogoča, da predloži ponudbo, ki bi bila sicer – brez subvencije – ekonomsko manj vzdržna, zlasti v primeru ponudb, ki so znatno pod tržno ceno ali pod ravnjo stroškov, se lahko domneva izkrivljanje. V drugih primerih se lahko izkrivljanje preuči v skladu z načeli in merili iz oddelka 4.1.3, kolikor so relevantni in se z njimi lahko dokaže, da tuja subvencija olajšuje sodelovanje v postopku javnega naročanja. 4.3.3Postopek 4.3.3.1Začetek postopka Gospodarski subjekti, ki sodelujejo v postopkih javnega naročanja, bi morali obvestiti javnega naročnika, ko predložijo svojo ponudbo, ali so, vključno s katerim koli od svojih članov konzorcija ali podizvajalcev in dobaviteljev, prejeli finančni prispevek v smislu Priloge I v zadnjih treh letih pred sodelovanjem v postopku in ali se pričakuje, da bo tak finančni prispevek prejet med izvajanjem pogodbe. Da bi pri javnem naročanju obravnavali samo tiste tuje subvencije, ki bi lahko povzročile izkrivljanje postopka javnega naročanja, ter da bi omejili upravno obremenitev javnih naročnikov in pristojnih nadzornih organov, bi se lahko uvedli pragovi in dodatni pogoji za priglasitve, na primer:

·zadevno obdobje subvencioniranja bi bilo lahko omejeno, na primer na obdobje [treh] koledarskih let pred datumom priglasitve in vključno z letom, ki sledi pričakovanemu dokončanju javnega naročila; ·priglasitev bi se lahko zahtevala le nad določeno vrednostjo tujega finančnega prispevka; ·določiti bi bilo mogoče prag, ki bi bil višji od pragov za uporabo direktiv o javnih naročilih. Ti pogoji in pragovi bi bili namenjeni temu, da se instrument osredotoči na najpomembnejše primere. Povedano na splošno, z nižjim pragom priglasitve in neobstojem zgoraj navedenih pogojev bi se področje uporabe instrumenta razširilo in nastalo bi tveganje, da se zajame večje število potencialno manj pomembnih udeležb v postopkih javnega naročanja. Nasprotno višji prag priglasitve, ki vključuje zgoraj navedene pogoje, zmanjšuje upravno breme sistema predhodne priglasitve, vendar morda ne bo več zajel vseh potencialno pomembnih postopkov. Za subvencionirane ponudbe v postopkih javnega naročanja, ki niso zajete v področju uporabe modula 3, obstaja možnost obravnave tega ravnanja v okviru modula 1, kolikor povzroča izkrivljanja na notranjem trgu. Obvestilo bi moralo na splošno vsebovati informacije, potrebne za oceno, ali ima gospodarski subjekt v postopku javnega naročanja koristi od tujih subvencij. Popolna priglasitev bo morala vsebovati vsaj naslednje elemente: ·pravne informacije, vključno z lastništvom in upravljanjem ponudnika, katerega koli člana konzorcija ter tistih podizvajalcev in dobaviteljev, ki so prejeli tuje finančne prispevke; ·glavne vire celotnega financiranja ponudnika; ·skupni znesek tujih finančnih prispevkov, prejetih v zadnjih treh letih; ·tuje finančne prispevke, prejete posebej za namen sodelovanja v postopku javnega naročanja; ·tuje finančne prispevke, ki bodo prejeti med pričakovanim izvajanjem naročila. Po preučitvi popolnosti priglasitve bi javni naročnik priglasitev posredoval pristojnemu nadzornemu organu (glej oddelek 4.3.3.2), da preišče informacije in oceni obstoj tuje subvencije. Zaradi preglednosti bi bile priglasitve objavljene. Vzpostaviti bi bilo treba stroga in odvračilna orodja za obravnavanje primerov, ko gospodarski subjekti ne bi izpolnili obveznosti priglasitve ali bi predložili nepravilne informacije. Zlasti bi lahko javni naročnik neizpolnjevanje obveznosti priglasitve sankcioniral z visokimi globami ter v skrajnem primeru z izključitvijo iz postopka javnega naročanja ali prenehanjem tekoče pogodbe. V zvezi z obveznostjo predhodne priglasitve v primeru subvencioniranih udeležb v postopkih javnega naročanja bi bila potrebna določena stopnja samoocene gospodarskih subjektov. Morali bodo ugotoviti, v kolikšni meri so prejemniki tujih finančnih prispevkov, da se prepričajo, ali zanje kot upravičence velja zahteva, da priglasijo predložitev ponudbe, ki vključuje finančni prispevek. Taka samoocena prinaša precejšnje tveganje napake in namernega izogibanja gospodarskih subjektov, saj se obstoja finančnega prispevka morda ne zavedajo ali pa finančnih prispevkov niso pripravljeni razkriti javnim naročnikom. Tretje osebe in tekmeci imajo tako pravico obvestiti javnega naročnika, da bi v postopku moralo priti do priglasitve. Te predložitve morajo biti utemeljene in zagotavljati prima facie dokaze o nujnosti priglasitve. 4.3.3.2Preiskava, ki jo opravi pristojni nadzorni organ, in medsebojni vpliv v povezavi s tekočim postopkom naročanja Podobno kot pri modulu 1 se predlaga, da se Komisiji in nacionalnim organom podelijo pooblastila in da se v okviru sistema določi tudi usklajevanje za zagotovitev skladnosti. Sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi nadzornimi organi bi lahko delovalo podobno kot obstoječe sodelovanje na področju boja proti monopolom v skladu z Uredbo 1/2003. Po prejemu popolne priglasitve javni naročnik priglasitev posreduje pristojnemu nadzornemu organu na ravni države članice, da preišče informacije in oceni obstoj tuje subvencije. Poleg tega lahko opozori nacionalni nadzorni organ v primerih, ko ima na voljo dovolj verjetne znake, da je ponudnik prejel tujo subvencijo, ki je ni priglasil. Preiskava bo potekala v dveh korakih, najprej predhodni pregled in potem poglobljena preiskava. Nacionalni nadzorni organ bo pri predhodnem pregledu skušal pridobiti potrebne informacije o obstoju tuje subvencije in pogojih, pod katerimi je bila dodeljena. Če nacionalni nadzorni organ v okviru predhodnega pregleda ugotovi, da tuja subvencija ne obstaja, obvesti naročnika o svoji ugotovitvi in o tem, da ne namerava začeti poglobljene preiskave. Če pa nacionalni nadzorni organ v fazi predhodnega pregleda ugotovi, da bi lahko obstajala tuja subvencija, začne poglobljeno preiskavo za potrditev obstoja tuje subvencije. V obeh primerih nacionalni nadzorni organ o svojih ugotovitvah obvesti Komisijo, javnega naročnika in vse pristojne nadzorne organe drugih držav članic s kratkim obvestilom. Na koncu poglobljenega postopka lahko nacionalni nadzorni organ ugotovi, da v postopku javnega naročanja ni tuje subvencije ali pa lahko sklene, da tuja subvencija obstaja (glej oddelek 4.3.3.3). Vendar nacionalni nadzorni organ v obeh primerih in pred posredovanjem te ugotovitve javnemu naročniku Komisijo obvesti o osnutku sklepa in tako zagotovi, da se sklep nacionalnega organa sprejme v tesnem sodelovanju s Komisijo. Med pregledom je treba zagotoviti, da v postopkih javnega naročanja pride do čim manj zamud. Zato bi se uvedle stroge časovne omejitve, na primer največ [15] delovnih dni za predhodni pregled s strani nacionalnega nadzornega organa in [največ 3 mesece] za poglobljeni pregled. Če se Komisija, ko je obveščena o končnem sklepu, ne strinja z oceno nacionalnega nadzornega organa, se rok za poglobljeni pregled podaljša.

Med preiskavo naročnik ne sme oddati naročila preiskovanemu gospodarskemu subjektu. Sicer se postopek naročanja nadaljuje. Posledice tega so: ·po priglasitvi in posredovanju priglasitve pristojnemu nadzornemu organu bi moral javni naročnik oceniti ponudbe; ·ugotovi lahko, kateremu gospodarskemu subjektu bi bilo naročilo oddano na podlagi ocenjevanja, brez upoštevanja morebitno izkrivljajoče tuje subvencije; ·če ta gospodarski subjekt ni predmet preiskave, lahko javni naročnik odda naročilo in zaključi postopek naročanja. V tem primeru obvesti pristojni nadzorni organ; ·če je gospodarski subjekt, kateremu naj bi bilo naročilo oddano, predmet preiskave, bo treba postopek naročanja začasno prekiniti, dokler pristojni nadzorni organ na opravi pregleda tuje subvencije in posreduje mnenja javnemu naročniku. 4.3.3.3Izravnalni ukrepi Če nadzorni organ pri pregledu potrdi, da je gospodarski subjekt prejel tujo subvencijo, bi javni naročnik določil, ali je ta subvencija izkrivila postopek javnega naročanja. Če je odgovor pritrdilen, bo gospodarski subjekt izključil iz tekočega postopka naročanja. Lahko se predvidi tudi možnost izključitve takega gospodarskega subjekta iz prihodnjih postopkov javnega naročanja za največ [3] leta. V tem obdobju bo imel gospodarski subjekt priložnost dokazati, da nima več koristi od tuje subvencije, ki izkrivlja konkurenco, ko sodeluje v postopku javnega naročanja, in v tem primeru bo lahko sodeloval v prihodnjih postopkih javnega naročanja. Natančneje: ·če nadzorni organ ugotovi, da v postopku javnega naročanja ni tuje subvencije, to ugotovitev s sklepom sporoči javnemu naročniku. V tem primeru javni naročnik ne bo izključil zadevnega gospodarskega subjekta iz postopka javnega naročanja (razen če javni naročnik najde drug razlog za izključitev, ki se razlikuje od obstoja tuje subvencije, ki izkrivlja konkurenco, v skladu z zakonodajo EU o javnih naročilih); ·če pa nadzorni organ ugotovi obstoj tuje subvencije, to ugotovitev sporoči javnemu naročniku, ki nato na podlagi enotne metodologije določi, ali je ta subvencija izkrivila postopek javnega naročanja, in če je tako, subvencioniranemu subjektu naloži izravnalne ukrepe. Izravnalni ukrepi za postopke javnega naročanja vključujejo izključitev subvencioniranega ponudnika iz tekočega postopka javnega naročanja in potencialno tudi izključitev subvencioniranega ponudnika iz prihodnjih postopkov javnega naročanja pri tem organu za določen čas. Uvedba tega razloga za izključitev je namenjena zagotovitvi enakih konkurenčnih pogojev med ponudniki, ki imajo koristi od državne pomoči, in tistimi, ki imajo koristi od tujih subvencij. Sedanji okvir javnih naročil ne vsebuje posebnih razlogov za izključitev prejemnikov državne pomoči, ki ni združljiva s pravili EU. Da bi se zagotovila nediskriminatorna in enaka obravnava, bo treba upoštevati učinke tega razloga za izključitev za podjetja, udeležena v postopkih državne pomoči. Sklep bi bil predmet pravnih sredstev. 4.3.4Tuje subvencije v javnih naročilih v okviru medvladnih sporazumov Nekatera javna naročila, zlasti za velike infrastrukturne projekte, se lahko organizirajo z medvladnimi sporazumi z državami, za katere ne velja ureditev EU za javna naročila. Razpisni postopki v okviru takih sporazumov so izvzeti iz zakonodaje EU o javnem naročanju v skladu s pogoji iz člena 9 Direktive 2014/24/EU. Medvladni sporazum mora biti namenjen skupnemu izvajanju ali uporabi projekta s strani podpisnic, ureditev za javna naročila iz sporazuma pa mora biti združljiva s Pogodbo EU. Kar zadeva javna naročila, zajeta v direktivah o javnih naročilih, ni posebnega nadzora nad tujimi subvencijami in njihovim izkrivljajočim učinkom na javno naročanje v okviru takih sporazumov. Za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev tudi za javna naročila v okviru takih sporazumov je priporočljivo uporabiti predlagani pristop tudi za naročila v okviru navedenih sporazumov. Zaradi posebne narave takih sporazumov bi moral biti pristojni nadzorni organ v teh primerih Komisija. 5 Tuje subvencije v okviru financiranja EU 5.1Opredelitev problema Gospodarski subjekti bi morali enakopravno konkurirati za finančno podporo EU pri različnih instrumentih Unije (na področju notranjih in zunanjih politik) ter načinih izvajanja. Financiranje EU ne bi smelo prispevati k dajanju prednosti podjetjem, ki so prejela izkrivljajoče tuje subvencije, medtem ko jih druga podjetja niso. V okviru deljenega upravljanja so nekatere države članice in ponudniki Komisijo opozorili na še posebej nizke cene, ki jih v postopkih javnega naročanja predložijo podjetja iz tretjih držav. Vprašanja, zastavljena v okviru postopkov javnega naročanja, kakor je opisano v oddelkih 3.3 in 4.3, so pomembna tudi pri deljenem upravljanju.

Skrbno je treba oceniti primeren način obravnave morebitnega izkrivljanja enakih konkurenčnih pogojev za financiranje EU prek tujih subvencij v postopkih za oddajo, in sicer glede na posebno naravo instrumenta in z njim povezanih stroškov v primerjavi s pričakovanim učinkom ukrepov. Na področju javnih naročil javni naročnik skuša pridobiti ponudbe za blago in storitve od gospodarskih subjektov na trgu. Tuje subvencije, ki dajejo prednost nekaterim ponudnikom, lahko izkrivijo postopek javnega naročanja. Poleg dejanske oddaje naročila bi lahko vsako izplačilo sredstev prek javnih naročil izkrivljalo konkurenco in spodkopalo enake konkurenčne pogoje na notranjem trgu, če bi nanj vplivale tuje subvencije. Gospodarski subjekti s sedežem v EU, ki so v lasti ali pod končnim nadzorom podjetja, ki ima sedež zunaj EU, ali tuje države, so upravičeni do sodelovanja v postopkih financiranja EU (razen če so v eni od situacij za izključitev). Podjetja s sedežem zunaj EU imajo prav tako pravico do sodelovanja v postopkih javnega naročanja, ki so jih uvedle institucije EU, če so do tega upravičena na podlagi sporazuma s to tretjo državo na področju javnih naročil. V obeh primerih lahko zaradi tujih subvencij navedeni gospodarski subjekti predložijo neobičajno nizko ponudbo ali pa imajo možnost, da v vsakem primeru zbijajo cene drugih ponudnikov, s čimer ovirajo možnosti za konkurente. Tveganje, da bi lahko tuje subvencije izkrivljale postopke javnega naročanja, je zato prisotno ne glede na sedež gospodarskega subjekta. Za razliko od javnih naročil Unija v postopkih dodelitve nepovratnih sredstev prispeva k projektu ali programu, ki izvaja cilje politike Unije. Te dejavnosti se na splošno nanašajo na podporo nevladnim organizacijam, javnim ali pol-javnim organom, temeljnim raziskovalnim in razvojnim dejavnostim itd. s prispevkom za delno povrnitev stroškov, ki jih imajo podjetja, dejavna na področju netržnih dejavnosti ali dejavnosti pred dajanjem na trg. V zvezi s sredstvi EU, ki se izvršujejo v okviru posrednega upravljanja, EU za izvrševanje proračuna pooblasti različne partnerje, med drugim organe javnega prava tretjih držav in mednarodne organizacije, vključno z mednarodnimi finančnimi institucijami. Čeprav bi moral biti cilj, da bi za vse načine izplačil sredstev Unije veljali enakovredni ukrepi, da bi se izognili izkrivljajočim učinkom tujih subvencij, so nekateri pooblaščeni subjekti izpostavljeni določenim omejitvam upravljanja in zato morda ne morejo v celoti izvajati politik EU. Zato je na tej stopnji pregled možnih ukrepov najbolj razvit, kar zadeva javna naročila, pri katerih je vprašanje učinkov na pošteno konkurenco najbolj pereče in obstajajo precejšnje skupne točke v zvezi s splošnimi vidiki javnega naročanja (modul 3). Deležniki so prav tako pozvani k predložitvi pripomb o tem, kako bi se lahko pomisleki v zvezi s tujimi subvencijami iz te bele knjige obravnavali v zvezi z nepovratnimi sredstvi (pri katerem koli načinu upravljanja) ali posrednim upravljanjem. 5.2Okvir in ukrepi za zapolnitev vrzeli 5.2.1Neposredno upravljanje 5.2.1.1Javno naročanje Pravila o dostopu do javnega naročanja, določena v finančni uredbi, se uporabljajo za vse institucije EU, ki izvršujejo proračun EU. Kadar se uporablja večstranski sporazum o javnih naročilih, sklenjen v okviru Svetovne trgovinske organizacije, je postopek javnega naročanja odprt tudi za gospodarske subjekte s sedežem v državah, ki so ratificirale navedeni sporazum, pod pogoji, določenimi v njem. Sporazum o javnih naročilih omogoča dostop do nekaterih postopkov javnega naročanja, ki jih za svoj račun uvedejo Komisija, Evropska služba za zunanje delovanje in Svet. Subjektom s sedežem v nekaterih tretjih državah se lahko odobri dostop do financiranja EU s posebnimi ali dvostranskimi sporazumi. Gospodarskim subjektom s sedežem v državah, ki jih zajema Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), je javno naročanje EU v celoti dostopno. Proračun EU bi bilo treba porabiti v skladu z načelom dobrega finančnega poslovodenja: vsak gospodarski subjekt bi moral imeti možnost, da predloži najboljšo ponudbo za proračun EU in enakopravno konkurira za financiranje EU. V zvezi z javnimi naročili EU v okviru neposrednega upravljanja finančna uredba določa, da se uporabljajo isti standardi kot za javne naročnike, ki so zajeti v direktivah o javnih naročilih. Pravni instrument, ki bi bil sprejet, da bi se posebej obravnavalo vprašanje tujih subvencij, ki izkrivljajo konkurenco, bi se odrazil tudi v javnih naročilih institucij EU ali pa bi bil vključen v finančno uredbo. Nekatera odstopanja od zgoraj navedenega (npr. glede pravil o državljanstvu in poreklu) se uporabljajo za javna naročila v zvezi z zunanjim delovanjem EU. Vprašanje tujih subvencij bi bilo treba obravnavati s prilagoditvijo razlogov za izključitev v revidiranem pravnem okviru, ki se uporablja za institucije EU. Zato bi bilo treba ponudnika, ki je prejel tuje subvencije, ki izkrivljajo konkurenco, za določeno časovno obdobje izključiti iz tekočih in prihodnjih postopkov javnega naročanja. Uvesti bi bilo treba sistem obveznosti predhodne priglasitve za posebne vrste naročil (npr. nad določenimi pragovi ali v posebnih sektorjih – glej spodaj). Vsi ponudniki bi morali ob predložitvi svoje ponudbe skupaj s ponudbo priglasiti, ali so, vključno s katerim koli članom konzorcija, podizvajalcem ali dobaviteljem, prejeli finančni prispevek v smislu Priloge I v zadnjih treh letih pred sodelovanjem v postopku in ali se pričakuje, da bo tak finančni prispevek prejet med izvajanjem pogodbe. Praviloma bi bilo treba postopkovne korake ustrezno prilagoditi tistim, ki so predvideni za javna naročila nacionalnih javnih naročnikov v oddelku 4.3 zgoraj. Če se ugotovi obstoj tuje subvencije, se nato oceni, ali tuja subvencija izkrivlja postopek javnega naročanja, v tem primeru pa je ponudnik izključen iz postopka. Poleg tega lahko javni naročniki v primeru večjih odhodkov, visokotehnoloških, kapitalsko intenzivnih ali hitro rastočih trgov izvedejo predhodna preverjanja trga. Instrument je že določen v finančni uredbi in bi ga bilo treba uporabiti za zbiranje informacij o trgih in njegovih ključnih akterjih. To bi javnemu naročniku omogočilo, da prilagodi postopek in prepreči morebitna izkrivljanja, ki bi jih lahko povzročile tuje subvencije. 5.2.1.2Nepovratna sredstva Nepovratna sredstva so neposredni finančni prispevki iz proračuna EU, dodeljeni tretji stranki, ki se ukvarja z dejavnostmi, ki podpirajo politike Unije.

Pravila za nepovratna sredstva, odvisno od narave programa, po navadi vključujejo pogoje za sodelovanje subjektov iz tretjih držav. Na primer, pogoj za upravičenost do financiranja je običajno sedež v državi EGS/EFTE ali v državi, ki je z EU sklenila poseben sporazum. Tako za nepovratna sredstva konkurirajo prosilci s sedežem v EU in v tretjih državah, če je to primerno. Vprašanja, ki izhajajo iz tujih subvencij, se lahko obravnavajo na podlagi meril za izključitev na način, ki je skladen s tem, kar je določeno za javna naročila iz oddelka 5.2.1.1. Vložniki bi morali ob predložitvi svojega predloga obvestiti organ, ki dodeli pomoč, če so prejeli tujo subvencijo. Uporabili bi se lahko pragovi, podobni tistim iz oddelka 4.3.3.1. Odredbodajalec, ki je odgovoren za postopek, bi moral priglasitev posredovati nadzornemu organu, da oceni obstoj tuje subvencije. Za zagotovitev učinkovitosti postopka bodo potrebni procesni roki. Če je nadzorni organ izdal sklep o obstoju tuje subvencije, ki izkrivlja konkurenco, bi bilo treba obravnavati vprašanje, ali tuja subvencija izkrivlja ali bi lahko izkrivljala postopek za dodelitev nepovratnih sredstev. Na primer, ob vlogi za dodelitev nepovratnih sredstev EU bi morali vložniki, ki predložijo proračun s stroški, izjaviti, ali so prejeli finančni prispevek v smislu Priloge I v zadnjih treh letih pred sodelovanjem v postopku in ali se pričakuje, da bo tak finančni prispevek prejet med izvajanjem pogodbe. Če se ugotovi obstoj tuje subvencije, se nato oceni, ali tuja subvencija izkrivlja postopek dodelitve, in če je tako, je vložnik izključen iz postopka. Prilagoditve zgoraj opisanega sistema bi se lahko preučile pri scenarijih, ki vplivajo na dodelitev nepovratnih sredstev, na primer raziskovalnim konzorcijem, katerih večina udeležencev prihaja iz EU. 5.2.2Deljeno upravljanje 5.2.2.1Javno naročanje V okviru deljenega upravljanja je odgovornost za izvrševanje proračuna EU razdeljena med Komisijo in države članice. Največji skladi so trenutno skladi za skupno kmetijsko politiko (Evropski kmetijski jamstveni sklad in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja) ter evropski strukturni in investicijski skladi (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI). Skladi ESI so ključno naložbeno orodje EU, saj je za obdobje 2014–2020 v okviru kohezijske politike na voljo približno 350 milijard EUR (iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR), Kohezijskega sklada in Evropskega socialnega sklada) za podporo zmanjševanja gospodarskega zaostanka in konkurenčnosti na socialen, vključujoč in okolju prijazen način. Uporabo skladov ESI v sedanjem programskem obdobju urejajo uredba o skupnih določbah in z njo povezane uredbe za posamezne sklade. Podobni programi so predvideni za naslednji večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027; poleg tega bo okrevanje evropskega gospodarstva po gospodarski krizi, ki jo je povzročila pandemija COVID-19, podprto z novimi programi, ki se bodo financirali iz instrumenta Next Generation EU in bo zanje veljalo deljeno upravljanje (mehanizem za okrevanje in odpornost ter REACT EU). V okviru deljenega upravljanja se sodelovanje podjetij, ki prejemajo tuje subvencije, v projektih, ki jih sofinancirata npr. ESRR ali Kohezijski sklad, večinoma pojavlja v okviru postopkov javnega naročanja, kadar javni organ, ki je upravičenec do financiranja EU, objavi razpis, na primer za večje naložbe v infrastrukturo. Za te postopke veljajo pravila javnega naročanja držav članic za izvajanje Direktive 2014/24/EU. Približno polovico sredstev skladov kohezijske politike, ki v sedanjem obdobju financiranja predstavljajo več kot 200 milijard EUR (z nacionalnim sofinanciranjem), nacionalni in regionalni organi dodelijo prek postopkov javnega naročanja. Vprašanja, ki se zastavljajo v okviru takih postopkov javnega naročanja, ki jih izvajajo nacionalni organi, so navedena v oddelkih 3.3 in 4.3, ukrepi, sprejeti za obravnavanje tujih subvencij v skladu s splošno veljavnimi pravili javnega naročanja, pa bi se morali uporabljati tudi za preprečevanje, da bi financiranje EU prek javnih naročil prispevalo k izkrivljanju notranjega trga. 5.2.2.2Nepovratna sredstva Ista načela kot v oddelku 5.2.1.2 bi se smiselno uporabljala za nepovratna sredstva, dodeljena v okviru deljenega upravljanja. 5.2.3Posredno upravljanje V zvezi s sredstvi EU, ki se izvršujejo v okviru posrednega upravljanja, EU za izvrševanje proračuna pooblasti različne izvajalske partnerje, med drugim organe javnega prava tretjih držav in mednarodne organizacije, vključno z mednarodnimi finančnimi institucijami, pod pogojem, da zagotavljajo preverjeno enakovredno raven zaščite proračuna EU. Vse več financiranja EU se dodeli s proračunskimi jamstvi za mobilizacijo zasebnih naložb (npr. EFSI, InvestEU, EFSD). Sveženj ukrepov za okrevanje nadalje krepi te instrumente in v okviru sklada InvestEU predlaga naložbe v ključne vrednostne verige, ki so kritičnega pomena za prihodnjo odpornost in strateško neodvisnost Evrope. Ustrezni organi upravljanja in sekundarna zakonodaja bodo določili vse potrebne zahteve v zvezi z nadzorom posrednikov (skladov, subjektov za posebne namene in drugih) ob polnem spoštovanju pravnega okvira. Take zahteve bi lahko vključevale vprašanja v zvezi s prejemanjem tujih subvencij. Obstaja močan interes za zagotovitev, da bodo pri zunanjem financiranju (izven EU) pravila mednarodnih finančnih institucij, ki izvajajo projekte, podprte s proračunom EU, kot sta EIB ali EBRD, odražala pristop do tujih subvencij iz te bele knjige. V primerih, ko izvajalski partnerji prejmejo finančno podporo EU, bi se jih lahko pozvalo, naj okrepijo svoje politike javnega naročanja, da bi obravnavali neobičajno nizke ponudbe, ki so lahko posledica tujih subvencij, in redno poročajo Evropski komisiji o tem, kako v praksi obravnavajo takšne primere. Vzporedno z javnim posvetovanjem, ki bo potekalo na podlagi te bele knjige, bo Komisija v ta namen začela dialog s temi partnerji. Da bi lahko nekateri pooblaščeni subjekti izvajali cilje politike EU, bodo glede na njihove omejitve upravljanja morda potrebne posebne ureditve.

6Medsebojni vpliv z drugimi instrumenti EU in mednarodnimi instrumenti Kot je opisano v analizi vrzeli, se lahko obstoječi instrumenti EU in mednarodni instrumenti na eni strani ter novi ukrepi v zvezi s tujimi subvencijami na drugi strani prekrivajo. Zato je pomembno, da se opredelita povezava in medsebojno delovanje med različnimi instrumenti. Pravna podlaga kakršnih koli predlaganih pravnih instrumentov o tujih subvencijah bo odvisna od njihovega namena in vsebine. Vsak nov instrument bi vsekakor moral v celoti spoštovati Pogodbi (zlasti temeljne svoboščine iz Pogodbe, kot sta pravica do ustanavljanja, če ima podjetje sedež v EU – člena 49 in 54 PDEU – in prosti pretok kapitala med državami članicami in tretjimi državami, ki ga zagotavlja člen 63 PDEU). Prav tako bo skladen z mednarodnimi obveznostmi EU (zlasti tistimi iz Splošnega sporazuma STO o trgovini s storitvami (GATS), Sporazuma STO o javnih naročilih, Sporazuma STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih in prostotrgovinskih sporazumov, ki jih je Evropska unija sklenila s številnimi državami). 6.1Uredba EU o združitvah EU ima sistem nadzora nad združitvami, določen v Uredbi Sveta (ES) št. 139/2004, ki vzpostavlja sistem predhodne priglasitve in odobritve sprememb nadzora nad podjetji nad določenimi pragovi prometa EU. Koncentracije se razglasijo za združljive z notranjim trgom le v primeru, da bistveno ne ovirajo učinkovite konkurence. Subvencije se sicer lahko upoštevajo pri ocenjevanju na primer finančne moči združenega subjekta v razmerju do njegovih tekmecev, vendar je pri analizi bistvenega oviranja učinkovite konkurence v ospredju stru