SL Uradni list Evropske unije C 213/1

Obvestilo Komisije: „Smernice o zahtevah za vodno energijo v zvezi z naravovarstveno zakonodajo EU“

(2018/C 213/01)

Ta dokument izraža stališče Evropske komisije in ni zavezujoč.

Evropska komisija, maj 2018

Kataloška številka …

Reprodukcija je dovoljena z navedbo vira.

Ta dokument je bil pripravljen v sodelovanju z družbo Ecosystems LTD, Bruselj (del skupine N2K EGIZ) in organizacijo Beleco, Češka.

KAZALO

Namen dokumenta 3

1. Pregled politike EU in zakonodajnega okvira 4

1.1 Direktivi o pticah in habitatih 4

1.2 Okvirna direktiva o vodah 6

1.3 Usklajevanje med okvirno direktivo o vodah in direktivama o naravi 6

1.4 Direktiva o poplavah 8

1.5 Direktiva o strateški presoji vplivov na okolje (direktiva o SPVO) in direktiva o presoji vplivov na okolje (direktiva o PVO) 9

1.6 Povezava med direktivama o strateški presoji vplivov na okolje in presoji vplivov na okolje ter členom 6 10

2. Sladkovodni ekosistemi in vodna energija v EU 10

2.1 Stanje rečnih in jezerskih ekosistemov v EU 10

2.2 Obremenitve in grožnje v evropskih sladkovodnih ekosistemih 12

2.3 Vplivi hidroelektrarn na sladkovodne ekosisteme 14

2.4 Kumulativni vplivi 19

2.5 Razlikovanje pomembnih in nepomembnih vplivov 21

3. Primeri dobre prakse pri blaženju vplivov in izvajanju ukrepov ekološke obnove na področju vodne energije 23

3.1 Prizadevanja za najboljše izvedljivo ekološko stanje rek v okviru vodne energije 23

3.2 Obravnava obstoječih hidroelektrarn, ki negativno vplivajo na območje Natura 2000 24

3.3 Uvedba ekoloških ukrepov in ukrepov za obnovo 25

3.4 Primeri dobre prakse na področju ekološke obnove 29

4. Dobre prakse pri uporabi pristopa celostnega načrtovanja v zvezi z vodno energijo 36

4.1 Koristi celostnega načrtovanja 36

4.2 Celostni nacionalni in regionalni načrti 40

4.3 Občutljivost in določitev območij za prostoživeče živali in rastline 41

4.4 Zgodnje posvetovanje 44

5. Postopek presoje na podlagi direktive o habitatih 46

5.1 Uvod 46

5.2 Kdaj se zahteva postopek iz člena 6 46

5.3 Sistematični postopek za izvedbo ustreznih presoj 47

5.4 Izjeme na podlagi člena 6(4) 57

Kratice 61

NAMEN DOKUMENTA

Ta dokument zagotavlja smernice in predstavlja vrsto praktičnih študij primera v zvezi s tem, kako lahko vodna energija deluje v skladu z zahtevami direktiv o habitatih in pticah. Proučuje vrste vplivov, ki se lahko pojavijo zaradi dejavnosti na področju vodne energije, in na podlagi številnih praktičnih izkušenj ponazarja, kako je mogoče v različnih razmerah vplive hidroelektrarn preprečiti ali vsaj zmanjšati.

Splošneje je namen dokumenta delovati kot vodilo za spodbujanje sinergij med politikami in praksami EU na področju energije, narave in vode, da se cilji EU dosežejo bolj usklajeno in po možnosti z medsebojno podporo.

Poglavje 1 vsebuje pregled politike EU in zakonodajnega okvira, v okviru katerega naj bi vodna energija delovala v Evropi. V njem so na kratko povzete ključne določbe direktiv o habitatih in pticah ter njuna povezava z okvirno direktivo o vodah in direktivama o presoji vplivov na okolje (v nadaljnjem besedilu: PVO) in strateški presoji vplivov na okolje (v nadaljnjem besedilu: SPVO).

V poglavju 2 so opisani na splošno slabo stanje rečnih in jezerskih ekosistemov v EU ter glavne obremenitve in grožnje, v nadaljevanju pa so proučeni številni vplivi, ki jih hidroelektrarne lahko imajo na sladkovodne ekosisteme, pri čemer je zlasti poudarjen pomen morebitnih kumulativnih vplivov.

Veliko prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v Evropi, vključno s približno 400 sladkovodnimi vrstami, zaščitenimi z direktivama o pticah in habitatih, za preživetje potrebuje rečne in jezerske ekosisteme. Vendar pa je danes večina evropskih rek v zelo slabem stanju in so močno obremenjene zaradi številnih socialno-gospodarskih dejavnosti (vključno z vodno energijo).

Iz najnovejših poročil o stanju okolja (1) jasno izhaja, da je treba za izpolnitev ciljev iz okvirne direktive o vodah in obeh direktiv o naravi narediti še marsikaj. To je možno le, če bomo prednost dali ne le preprečevanju nadaljnjega slabšanja stanja naših rek, temveč tudi aktivni obnovi njihovega ekološkega stanja in odstranjevanju ali vsaj precejšnjemu zmanjšanju obremenitev in groženj.

V poglavju 3 je proučeno, kako je to mogoče doseči, kot ponazoritev pa so dodani primeri dobre prakse ekološke obnove iz vse EU.

V poglavju 4 je posebna pozornost namenjena potrebi po strateškem načrtovanju ter pripravi bolj celostnih hidroenergetskih načrtov in projektov, pri katerih se že na začetku postopka načrtovanja upoštevajo ekološke zahteve reke in ki po možnosti vključujejo tudi ukrepe za izboljšanje ekološkega stanja reke.

V poglavju 5 je podrobno opisan postopek, ki ga je treba upoštevati pri izvedbi ustrezne presoje za hidroenergetski načrt ali projekt v skladu s členom 6 direktive o habitatih. V njem so pojasnjeni nekateri ključni vidiki tega postopka odobritve in njegova povezava z drugimi postopki EU za okoljsko presojo. Izkušnje so že večkrat pokazale, da so vzroki za težave pri postopku odobritve iz člena 6 zelo pogosto slaba kakovost in nepopolnost ustreznih presoj.

Smernice so namenjene predvsem pristojnim organom, nosilcem projektov in svetovalcem. Koristile bodo tudi nevladnim organizacijam in drugim deležnikom, dejavnim v hidroenergetskem sektorju. Dokument je bil pripravljen ob posvetovanju z organi držav članic ter številnimi ključnimi deležniki in interesnimi skupinami, ki so v zvezi z različnimi osnutki zagotovili koristne povratne informacije.

Za dokument naj bi veljali direktivi o pticah in habitatih (bil naj bi tudi zvest besedilu obeh direktiv) ter širša načela, ki veljajo za politiko EU o okolju in vodni energiji. Postopki dobre prakse in predlagane metodologije niso predpisujoči; zagotovili naj bi koristne nasvete, zamisli in predloge, pripravljene na podlagi razprav s predstavniki industrije, nacionalnimi in mednarodnimi organi, nevladnimi organizacijami (NVO), znanstvenimi strokovnjaki in drugimi deležniki.

Dokument izraža samo mnenja Komisije in ni pravno zavezujoč. Za dokončno razlago direktiv EU je odgovorno Sodišče Evropske unije. Veljavna evropska sodna praksa je bila vključena povsod, kjer je to ustrezno. Smernice je torej najbolje brati skupaj z veljavnimi splošnimi smernicami in ustreznimi sodbami Sodišča Evropske unije v zvezi z obema direktivama (2).

1. POLITIKA EU IN ZAKONODAJNI OKVIR

Vodna energija ima ključno vlogo pri izvajanju direktive o energiji iz obnovljivih virov (3) in prispevanju k energetskim ciljem EU za obdobje 2020–2030. Tako kot vse druge dejavnosti na podlagi vode mora tudi vodna energija izpolnjevati zahteve okoljske zakonodaje EU, ki je bila uvedena za varovanje in obnovo evropskih rek in jezer. Te pravne zahteve so določene v okvirni direktivi o vodah, direktivi o poplavah, direktivah o pticah in habitatih ter direktivah o okoljski presoji (direktiva o PVO in direktiva o SPVO).

V tem poglavju so navedene nekatere ključne določbe te zakonodaje EU, ki so pomembne za vodno energijo. V ospredju sta zlasti obe direktivi o naravi, saj je narava glavna tema tega dokumenta.

1.1 Direktivi o pticah in habitatih

Evropske reke so pomemben vir biotske raznovrstnosti in pomemben del naše bogate naravne dediščine. V zadnjih desetletjih pa so doživele velike spremembe, zaradi katerih so postale manj odporne in zmožne skrbeti za naravo ter prostoživeče živali in rastline. Večina rek je zdaj v slabem stanju in potrebnih obnove.

Voditelji držav in vlad EU so priznali alarmantno izgubo biotske raznovrstnosti v Evropi in si določili ambiciozen cilj, da bodo do leta 2020 ta trend izgube zaustavili in obrnili. Komisija je maja 2011 sprejela strategijo EU za biotsko raznovrstnost do leta 2020 (4) in določila politični okvir za doseganje tega cilja. Aprila 2017 je začela izvajati nov akcijski načrt (5) za hitro izboljšanje praktičnega izvajanja direktiv o habitatih in pticah ter pospešitev napredka pri uresničevanju cilja EU 2020 o zaustavitvi in obrnitvi trenda izgube biotske raznovrstnosti in ekosistemskih storitev.

Direktivi o pticah in habitatih pomenita temelj politike EU o naravi in biotski raznovrstnosti. Vsem državam članicam EU omogočata, da na podlagi skupnega zakonodajnega okvira sodelujejo v prizadevanjih za ohranitev najbolj ogroženih, ranljivih in dragocenih evropskih vrst in habitatov na njihovem celotnem naravnem območju razširjenosti v EU, ne glede na politične ali upravne meje.

Splošni cilj obeh direktiv je poskrbeti za ohranjanje in obnavljanje ugodnega stanja ohranjenosti (6) vrst in habitatnih tipov, ki jih varujeta, na njihovem celotnem naravnem območju razširjenosti v EU.

Ta cilj je opredeljen v pozitivnem smislu in usmerjen v ugodno stanje, ki ga je treba doseči in ohranjati. Zato zahteva več kot zgolj osnovno preprečevanje poslabšanja stanja.

Opredelitev pojma „ugodno stanje ohranjenosti“ v direktivi o habitatih Člen 1 Stanje ohranjenosti naravnega habitata pomeni skupek vplivov, ki delujejo na naravni habitat in njegove značilne vrste in ki lahko vplivajo na njegovo dolgoročno naravno razširjenost, strukturo in funkcije ter dolgoročno preživetje njegovih značilnih vrst na ozemlju EU. Šteje se, da je stanje ohranjenosti naravnega habitata „ugodno“, če: — so njegovo naravno območje razširjenosti in površine, ki jih na tem območju pokriva, stabilni ali se povečujejo; — obstajajo in bodo v predvidljivi prihodnosti verjetno še obstajale posebna struktura in funkcije, potrebne za njegovo dolgoročno ohranitev, in — je stanje ohranjenosti njegovih značilnih vrst ugodno. Stanje ohranjenosti vrste pomeni skupek vplivov, ki delujejo na to vrsto in lahko dolgoročno vplivajo na razširjenost in številčnost njenih populacij na ozemlju EU. Šteje se, da je stanje ohranjenosti „ugodno“, če: — podatki o populacijski dinamiki te vrste kažejo, da se sama dolgoročno ohranja kot preživetja sposobna sestavina svojih naravnih habitatov, in — se naravno območje razširjenosti vrste niti ne zmanjšuje niti se v predvidljivi prihodnosti verjetno ne bo zmanjšalo in — če obstaja in bo verjetno še naprej obstajal dovolj velik habitat za dolgoročno ohranitev njenih populacij.

Za uresničitev tega cilja morajo države članice v skladu z direktivama EU o naravi izvesti dve glavni vrsti ukrepov, in sicer:

— določiti in ohraniti glavna območja za varstvo vrst in habitatnih tipov, naštetih v prilogah I in II k direktivi o habitatih in Prilogi I k direktivi o pticah, ter varstvo vseh redno pojavljajočih se ptic selivk. Ta območja sestavljajo vseevropsko omrežje Natura 2000, v katerem je trenutno več kot 27 500 območij. Jezerski in rečni ekosistemi pokrivajo približno 4 % vseh površin območja Natura 2000 (Evropska agencija za okolje, 2010, podatki za EU-27);

— vzpostaviti sistem varstva vrst za vse vrste evropskih prostoživečih ptic in druge vrste iz Priloge IV k direktivi o habitatih. Ti ukrepi se uporablja po vsem naravnem območju razširjenosti vrst v EU, tj. na zavarovanih območjih, kot je Natura 2000, in zunaj njih.

Določbe o varstvu območij Natura 2000

Varstvo in upravljanje območij Natura 2000 urejajo določbe člena 6 direktive o habitatih, ki določa tudi povezavo med ohranjanjem območja in drugimi rabami tal, kot je vodna energija, na območju in zunaj njega (7).

Člen 6 je razdeljen na dve vrsti ukrepov.

— Prva vrsta ukrepov zadeva ohranitveno upravljanje vseh območij Natura 2000 in določitev ciljev ohranjanja za ta območja. Države članice morajo: (a) pripraviti in izvajati pozitivne ohranitvene ukrepe, ki ustrezajo ekološkim zahtevam naravnih habitatnih tipov iz Priloge I in vrst iz Priloge II na teh območjih (člen 6(1)); in (b) sprejeti ustrezne ukrepe za preprečevanje slabšanja habitatnih tipov in habitatov vrst ali večjega vznemirjenja prisotnih vrst (člen 6(2)). V direktivi o habitatih je za odprto in pregledno določanje potrebnih ohranitvenih ukrepov za območja Natura 2000 priporočena priprava načrtov upravljanja območij Natura 2000. Načrti so koristno orodje za določanje ciljev ohranjanja in pomagajo pri oblikovanju usklajenega stališča vseh deležnikov in interesnih skupin glede rešitev za upravljanje območja. Zagotavljajo tudi mehanizem za vključitev ohranitvenih ukrepov za omrežje Natura 2000 v širši program ukrepov iz okvirne direktive o vodah.

— Druga vrsta ukrepov (ki jih ureja člen 6(3)) zadeva postopek presoje za vsak načrt ali projekt, ki bi lahko vplival na eno ali več območij Natura 2000 (za vse podrobnosti glej poglavje 5). Skratka, v skladu s postopkom presoje je treba pri vsakem načrtu ali projektu, ki bi lahko pomembno vplival na območje Natura 2000, opraviti ustrezno presojo za podrobno proučitev teh vplivov glede na cilje ohranjanja tega območja. Pristojni organ se lahko z načrtom ali projektom strinja le, če je z ustrezno presojo potrjeno, da ne bo škodljivo vplival na celovitost zadevnega območja. Pomembno je opozoriti, da je treba dokazati odsotnost pomembnih negativnih vplivov (ne njihove prisotnosti). V izjemnih okoliščinah je mogoče uveljavljati odstopanje (člen 6(4)), da se načrt ali projekt, ki škodljivo vpliva na celovitost območja Natura 2000, odobri, če je mogoče dokazati, da ni drugih manj škodljivih alternativnih rešitev, in če se šteje, da je načrt ali projekt treba izvesti iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa. V takih primerih bo treba zagotoviti primerne izravnalne ukrepe za zagotovitev varstva celovite usklajenosti omrežja Natura 2000. Pomembno je opozoriti, da postopek presoje iz direktive o habitatih ni enak postopku, ki je predviden v direktivi o PVO ali direktivi o SPVO (8) in členu 4(7) okvirne direktive o vodah, čeprav bi bilo najboljše, če bi bili ti postopki združeni ali vsaj usklajeni.

Določbe o varstvu vrst

Drugi sklop določb direktiv o naravi zadeva varstvo nekaterih vrst na njihovem celotnem naravnem območju razširjenosti v EU, tj. ne glede na to, ali so na območjih Natura 2000 in zunaj njih. Ukrepi za varstvo vrst se uporabljajo za vrste, navedene v Prilogi IV k direktivi o habitatih, in vse vrste prostoživečih ptic v EU. Natančni pogoji so določeni v členu 5 direktive o pticah ter členu 12 (za živali) in členu 13 (za rastline) direktive o habitatih.

Skratka, države članice morajo za te vrste preprečiti:

— njihovo namerno vznemirjanje med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo,

— poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč,

— namerno uničevanje gnezd ali jajc ali ruvanje ali uničevanje zaščitenih rastlin.

Odstopanje od določb o varstvu vrst je dovoljeno le v redkih primerih – da se na primer prepreči resna škoda pridelku ali živini ali če je to v interesu javnega zdravja in varnosti –, če ni druge zadovoljive rešitve in posledice teh odstopanj niso nezdružljive s splošnimi cilji direktiv. Pogoji za uporabo odstopanj so določeni v členu 9 direktive o pticah in členu 16 direktive o habitatih (9).

Za hidroenergetske objekte, ki delujejo tudi zunaj območij Natura 2000, so določbe o varstvu vrst zelo pomembne. Njihov namen je zagotoviti, da morebitne nove gradnje ne bi uničile razmnoževališč ali počivališč prostoživečih ptic ali drugih vrst iz Priloge IV k direktivi o habitatih, razen če so odgovorne osebe pri pristojnih organih zaprosile za odstopanje v skladu s pogoji direktiv. Ta določba je lahko še posebno pomembna za hidroenergetski objekt na reki, ob kateri živijo selitvene vrste, kot so ptice selitve in ribe selivke (na primer atlantski jeseter Acipenser sturio ali ostriž vrste Zingel asper, ki sta oba navedena v Prilogi IV k direktivi o habitatih).

1.2 Okvirna direktiva o vodah

Okvirna direktiva o vodah določa okvir za varstvo in trajnostno upravljanje celinskih površinskih voda (rek in jezer), somornic (rečnih izlivov), obalnega morja in podzemne vode. Njen cilj je zagotoviti, da bodo praviloma do leta 2015 vsa vodna telesa dosegla „dobro stanje“ (razen močno preoblikovanih in umetnih vodnih teles, pri katerih je cilj doseči dober ekološki potencial). Tako kot direktivi o naravi tudi okvirna direktiva o vodah presega osnovno zahtevo preprečevanja nadaljnjega slabšanja vodnih teles ter kopenskih ekosistemov in močvirij, ki so neposredno odvisni od vodnih ekosistemov.

Za lažje uresničevanje tega cilja morajo države članice v skladu z okvirno direktivo o vodah za vsako vodno območje pripraviti načrt upravljanja povodja. Direktiva predvideva cikličen proces, pri čemer se načrti upravljanja povodij pripravijo, izvajajo in pregledajo vsakih šest let.

1.3 Usklajevanje med okvirno direktivo o vodah in direktivama o naravi

Okvirna direktiva o vodah in direktivi o naravi so tesno medsebojno povezane, saj je cilj vseh varovati in obnoviti evropske sladkovodne ekosisteme. Zato bi jih bilo treba izvajati usklajeno, da se zagotovi njihovo povezano delovanje. V nadaljevanju je opozorjeno na nekatere ključne točke, na katerih se srečajo okvirna direktiva o vodah in direktivi o naravi ter so pomembne zlasti za hidroelektrarne, pri čemer so izhodišče za navedeno odgovori Komisije na pogosta vprašanja o povezavah med okvirno direktivo o vodah in direktivama o naravi (10).

Različni cilji okvirne direktive o vodah in direktiv o naravi

Okvirna direktiva o vodah in direktivi o naravi se vse vsaj delno nanašajo na isto okolje in imajo v glavnem podobne ambicije v zvezi z zagotavljanjem, da se stanje rek ne bo poslabšalo, in izboljšanjem stanja vodnih ekosistemov.Čeprav so njihovi splošni cilji podobni, imajo različne – sicer tesno povezane – posebne namene.

Namen okvirne direktive o vodah je varovati in izboljšati vse površinske in podzemne vode, da dosežejo dobro stanje ali potencial, ter preprečiti slabšanje. Namen direktiv o pticah in habitatih pa je varovati, vzdrževati in obnoviti določene vrste in habitatne tipe, da dosežejo ugodno stanje ohranjenosti na svojem naravnem območju razširjenosti v EU.

Doseganje dobrega ekološkega stanja v skladu z okvirno direktivo o vodah običajno pripomore k doseganju ciljev ohranjanja od vode odvisnih habitatov in vrst na območju Natura 2000 ter obratno. Vendar pa se zahteva v zvezi z „dobrim ekološkim stanjem“ nanaša na vodna telesa, ugodno stanje ohranjenosti pa na določene habitatne tipe in vrste.

Tako doseganje dobrega ekološkega stanja ne zadostuje nujno za doseganje ugodnega stanja ohranjenosti, tudi če bi vsa vodna telesa dosegla dober ekološki status. Zato je morda potrebno izvajanje dodatnih ohranitvenih ukrepov, da se uresničijo ohranitveni cilji območja Natura 2000 za vrste in habitatne tipe, za katere je določeno.

To je v okvirni direktivi o vodah izrecno priznano. V členu 4(2) okvirne direktive o vodah je navedeno: „Kadar se na določeno vodno telo nanaša več ciljev […], se uporablja najstrožji od teh ciljev.“ Če je na primer območje Natura 2000 določeno za vidre ali evropsko potočno bisernico, je morda treba zakonsko urediti tudi prelov, čeprav to za doseganje dobrega ekološkega stanja v skladu z okvirno direktivo o vodah ni nujno.

Te dodatne zahteve bi bilo treba v najboljšem primeru s posebnimi določbami v zvezi z zavarovanimi območji vključiti v načrt upravljanja povodja iz okvirne direktive o vodah ali pa v načrt vsaj vstaviti sklic nanje, da se zagotovi skladnost (in preprečijo nasprotja) med ukrepi iz okvirne direktive o vodah in ukrepi Natura 2000 (glej člen 4(1)(c)).

Močno preoblikovana vodna telesa ali umetna vodna telesa in Natura 2000

V skladu s členom 4(3) okvirne direktive o vodah je mogoče nekatera vodna telesa, katerih fizične značilnosti so zaradi človekovega delovanja močno preoblikovane, določiti kot močno preoblikovana vodna telesa, če izpolnjujejo vse določbe člena 4(3) (11). Vodna telesa, ki so nastala zaradi človekovega delovanja tam, kjer jih prej ni bilo (npr. akumulacijsko jezero ali umetni kanal za plovbo), je mogoče določiti kot umetna vodna telesa.

Za močno preoblikovana vodna telesa in umetna vodna telesa velja cilj „dobrega ekološkega potenciala“ iz okvirne direktive o vodah (namesto dobrega ekološkega stanja), če ne veljajo zahteve za manj stroge cilje, kot je „zmeren ekološki potencial“. Poenostavljeno povedano, to pomeni najboljše izvedljivo ekološko stanje, ki je združljivo z legitimno rabo, ki je bila osnova za določitev vodnega telesa kot močno preoblikovanega ali umetnega vodnega telesa (12).

Močno preoblikovano ali umetno vodno telo je lahko kot območje Natura 2000 določeno tudi, če na njem živi vrsta ali je na njem habitatni tip iz Priloge I k direktivi o pticah ali prilog I ali II k direktivi o habitatih. V takih primerih bo treba za zadevno vrsto ali habitat izvesti tudi ustrezne ohranitvene ukrepe v skladu s cilji ohranjanja zadevnega območja. Tudi ti ukrepi so lahko strožji od ukrepov, potrebnih za doseganje „dobrega ekološkega potenciala“. Vključiti bi jih bilo treba tudi v načrte upravljanja povodij iz okvirne direktive o vodah, in sicer s posebnimi določbami o zavarovanih območjih (glej člen 4(1)(c) v povezavi s členom 4(2)).

Presoja novih gradenj v skladu z okvirno direktivo o vodah

Tako kot direktivi o naravi tudi okvirna direktiva o vodah vsebuje posebne določbe za presojo novih gradenj na vodnih telesih. V skladu s členom 4(7) okvirne direktive o vodah lahko organi pod nekaterimi pogoji odobrijo izjeme za nova preoblikovanja in nove dejavnosti trajnostnega razvoja, ki povzročijo slabšanje stanja vodnega telesa ali ki preprečujejo doseganje dobrega ekološkega stanja ali potenciala ali dobrega stanja podzemne vode. To lahko vključuje tudi nove gradnje v povezavi z vodno energijo (13).

Če bi gradnja lahko vplivala na cilj okvirne direktive o vodah in tudi na območje Natura 2000, je treba izvesti postopek iz člena 4(7) okvirne direktive o vodah in tudi postopek presoje za območje Natura 2000 iz člena 6(3) direktive o habitatih (po možnosti sta postopka usklajena ali združena). Vsak ima drugačen pravni cilj: z enim se presodi, ali bi projekt lahko ogrozil primarne cilje okvirne direktive o vodah, z drugim pa, ali bo škodljivo vplival na celovitost območja Natura 2000. Vendar to ne pomeni, da se nekateri vidiki presoje ne morejo usklajevati, na primer z vprašalniki in posvetovanji.

Okvirna direktiva o vodah jasno določa, da gradnje ni dovoljeno izvesti, če ni skladna z drugo okoljsko zakonodajo EU. Drugače rečeno, če projekt ne ogroža ciljev okvirne direktive o vodah, škoduje pa celovitosti območja Natura 2000, ga na podlagi okvirne direktive o vodah ni mogoče odobriti, razen če je bila sprejeta tudi izjema iz člena 6(4) direktive o habitatih.Pojasnilo o uporabi člena 4(7) okvirne direktive o vodah o izjemah od okoljskih ciljev, vključno s povezavo z direktivama o naravi, vsebuje Dokument s smernicami št. 36, pripravljen v okviru skupne strategije izvajanja, o členu 4(7) okvirne direktive o vodah, ki je bil sprejet leta 2017 (14).

Ohranjanje evropske potočne bisernice v porečjih na Irskem Evropska potočna bisernica Margaritifera margaritifera je ena najdlje živečih nevretenčarjev na svetu. Zaradi svoje zapletene zgodovine in potrebe po polnaravni, čisti tekoči vodi je ključna vrsta, ki deluje kot biološki kazalnik kakovosti rečnih ekosistemov. Vrsta je zaščitena z direktivo EU o habitatih, vendar je njeno stanje ohranjenosti na vsem Irskem neugodno. Kot glavni razlog za to je bilo ugotovljeno zaplavljanje ali zaplavljanje z obogatitvijo s hranili. Leta 2009 je bila pripravljena nacionalna zakonodaja za podporo doseganju ugodnega stanja ohranjenosti za evropsko potočno bisernico. S to zakonodajo so bili določeni obvezni cilji kakovosti okolja za habitate evropske potočne bisernice na območjih Natura 2000. Z zakonodajo se je poleg programa ukrepov zahtevala tudi priprava načrtov upravljanja porečij. Namen teh načrtov je bil obravnavati vprašanja, značilna za celotne prispevne površine, ki prispevajo k upadanju vrst. Uporabljena oblika je bila enaka obliki načrtov upravljanja povodij iz okvirne direktive o vodah, da bi načrti upravljanja porečij pozneje lahko delovali v okviru načrtov upravljanja povodij. Na Irskem so bile tesne povezave med direktivama o habitatih in pticah ter okvirno direktivo o vodah poudarjene že zelo zgodaj. Leta 2009 je nacionalna tehnična koordinacijska skupina za okvirno direktivo o vodah ustanovila pododbor – nacionalno delovno skupino za ohranjanje – za razvoj vidikov okvirne direktive o vodah, povezanih z ohranjanjem narave. Glavni cilj delovne skupine je bil zagotoviti, da je ta razvoj vidikov okvirne direktive o vodah, povezanih z ohranjanjem narave, na Irskem dobro usklajen in podprt, ter olajšati učinkovito komunikacijo med zadevnimi udeleženimi vladnimi agencijami. V zvezi z načrti za porečja za evropsko potočno bisernico je imela skupina ključno vlogo pri izboljšanju in nadaljnjem razvoju nacionalnega sklopa („nabora orodij“) standardnih ukrepov za prispevno površino za evropsko potočno bisernico, ki so praktični, funkcionalni in stroškovno učinkoviti. Skupina je tudi pregledala načrte, da bi se zagotovili praktičnost in učinkovitost, ter opredelila vrzeli v politiki in smernicah, ki bi ovirale njihovo izvajanje. http://www.wfdireland.ie/docs/5_FreshwaterPearlMusselPlans/ http://kerrylife.ie http://www.environ.ie/en/Environment/Water/WaterQuality/WaterFrameworkDirective/

1.4 Direktiva o poplavah

Direktiva 2007/60/ES je bila sprejeta novembra 2007. Z njo se vzpostavlja okvir za oceno in obvladovanje poplavne ogroženosti ter od držav članic zahteva, naj pripravijo:

— karte poplavne nevarnosti in poplavne ogroženosti, na katerih so opredeljena območja poplavne ogroženosti na povodje (ali drugo dogovorjeno območje upravljanja).Te karte bi morale prikazovati tudi morebitne škodljive posledice, povezane z različnimi vrstami poplav, vključno z informacijami o mogočih virih onesnaževanja okolja zaradi poplav, ter zavarovana območja, kot so območja Natura 2000, na območjih poplavne ogroženosti (rok december 2013);

— načrte za obvladovanje poplavne ogroženost za obvladovanje in zmanjšanje morebitnih škodljivih posledic poplav.Ti načrti bi morali vključevati prednostno razvrščen nabor ukrepov za obravnavo vseh vidikov obvladovanja poplavne ogroženosti, od preprečevanja in varstva pred poplavami do pripravljenosti nanje, ob upoštevanju značilnosti posameznega povodja ali porečja (rok december 2015).

Dejavnosti v okviru direktive o poplavah morajo biti skladne z zahtevami direktiv o naravi. Če bi na primer ukrep varstva pred poplavami lahko ogrozil eno ali več območij Natura 2000, mora tudi zanj veljati postopek iz člena 6 direktive o habitatih in bi bilo treba izvesti ustrezno presojo, da se proučijo morebitni vplivi načrta ali projekta na celovitost območja ali območij Natura 2000.

1.5 Direktivi o SPVO in PVO

Direktiva o SPVO

Namen Direktive 2001/42/ES o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (v nadaljnjem besedilu: direktiva o SPVO) je zagotoviti visoko raven varstva okolja. To naj bi dosegla z zagotavljanjem, da so okoljske posledice nekaterih načrtov in programov opredeljene, presojene in upoštevane že med njihovo pripravo in pred sprejetjem.

Strateška presoja vplivov na okolje je obvezna za različne načrte in programe, ki določajo okvir za prihodnja soglasja za gradnjo projektov iz direktive o PVO. Obvezna je tudi za vse načrte ali programe, za katere je zaradi njihovega verjetnega znatnega vpliva na območja Natura 2000 potrebna presoja v skladu s členom 6(3) direktive o habitatih.

Države članice morajo v okviru postopka SPVO pripraviti okoljsko poročilo, v katerem se ovrednotijo verjetni znatni vplivi načrtov in programov na okolje ter vplivi primernih drugih možnosti. Poleg tega se morajo posvetovati z organi, ki jih bodo zaradi njihovih posebnih okoljskih nalog verjetno zadevali okoljski vplivi izvajanja načrtov in programov (tj. okoljskimi organi), in javnostjo.

Posvetovanje mora potekati zgodaj in mora biti učinkovito, tako da lahko okoljski organi in javnost še pred sprejetjem načrta ali programa izrazijo svoje mnenje o osnutku načrta ali programa in priloženem okoljskem poročilu. Postopek priprave SPVO naj bi bil usklajen s pripravo načrta, kar vodi do vključitve okoljskih vidikov v končno različico tega načrta.

Nazadnje, cilj SPVO je spodbujanje celostnega in učinkovitejšega pristopa k prostorskemu načrtovanju, v okviru katerega se okolje, vključno z vidiki biotske raznovrstnosti, obravnava precej zgodaj v postopku načrtovanja in na precej bolj strateški ravni. To bi moralo pomeniti manj navzkrižij v poznejših fazah na ravni posameznih projektov. Omogoča tudi ustreznejšo izbiro lokacij prihodnjih gradenj, stran od območij morebitnih navzkrižij, kot so območja Natura 2000.

Direktiva o PVO

Postopek SPVO se uporablja za načrte in programe, Direktiva 2011/92/EU o PVO, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU (običajno imenovana „direktiva o PVO“), pa za posamezne javne in zasebne projekte. Zato bi bilo treba soglasje za izvedbo projekta (15), ki bo verjetno pomembno vplival na okolje, dodeliti šele po presoji verjetnih okoljskih vplivov projekta.

Direktiva o PVO razlikuje med projekti, za katere je PVO obvezna („projekti iz Priloge I“ (16)), in projekti, za katere morajo organi držav članic določiti, ali bodo verjetno pomembno vplivali na okolje („projekti iz Priloge II“). To se izvede s postopkom predhodnega preverjanja, pri katerem se upoštevajo merila iz Priloge III k Direktivi. Večina hidroelektrarn je projektov iz Priloge II (17).

1.6 Povezava med direktivama o SPVO in PVO ter členom 6(3) direktive o habitatih

V skladu z direktivo o PVO (kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU) je treba izvesti usklajene in/ali skupne postopke, kadar se presoja projekta zahteva z direktivo o PVO in tudi direktivama o naravi. Komisija je izdala smernice o vzpostavitvi usklajenih in/ali skupnih postopkov za projekte (18), ki jih je treba hkrati presoditi v skladu z direktivo o PVO, direktivo o habitatih, direktivo o pticah, okvirno direktivo o vodah in direktivo o industrijskih emisijah.

Države članice morajo v okviru usklajenega postopka usklajevati različne posamezne presoje vplivov posameznega projekta na okolje, ki se zahtevajo z ustrezno zakonodajo Unije, in sicer tako, da za to določijo organ. Države članice morajo v okviru skupnega postopka zagotoviti enotno presojo vplivov določenega projekta na okolje, ki se zahteva z ustrezno zakonodajo Unije.

Ustrezna presoja v skladu z naravovarstveno zakonodajo EU bi morala kljub temu ostati jasno ločen in opredeljiv del v okviru celotnega okoljskega poročila.Z ustrezno presojo iz direktive o habitatih se namreč merijo drugi vidiki naravnega okolja, poleg tega so merila za določitev „pomembnosti“ v njej drugačna kot v direktivah o PVO in SPVO. V direktivah o PVO in SPVO se obravnavajo vsi vidiki okolja, tudi biotska raznovrstnost, presoja iz direktiv o naravi pa je zlasti usmerjena na morebitne vplive na vrste in habitatne tipe, za katere je bilo določeno območje Natura 2000.

Razlikujejo se tudi izidi presoj.Presoji iz direktiv o SPVO in PVO določata postopkovne zahteve, ne določata pa obveznih okoljskih standardov. Izid presoje v skladu z direktivo o habitatih je po drugi straniza pristojni organ takoj zavezujoč in ga mora upoštevati pri končni odločitvi.

Drugače rečeno, če se z ustrezno presojo ni mogoče prepričati, da načrt ali projekt ne bo škodoval celovitosti območja Natura 2000, organ ne more soglašati z načrtom ali projektom v obstoječi obliki, razen če v izjemnih primerih izpolnjuje pogoje postopka za odobritev odstopanja iz člena 6(4).

Če je treba presojo izvesti v skladu z direktivo o habitatih, je Sodišče Evropske unije pojasnilo, da se direktiva o SPVO za načrte in programe uporablja neodvisno (19).

Smernice z naslovom Racionalizacija postopkov presoje vplivov na okolje za energetsko infrastrukturo, ki spada med projekte skupnega interesa Tako kot za druge gradbene projekte je treba tudi za vodno energijo izvesti številne postopke okoljske presoje. Komisija je izdala smernice za racionalizacijo teh različnih postopkov, zlasti za projekte skupnega interesa iz uredbe TEN-E, ob hkratnem zagotavljanju najvišje ravni varstva okolja v skladu z okoljsko zakonodajo EU. Smernice Komisije vsebujejo vrsto priporočil, ki so sicer pripravljena z mislijo na projekte skupnega interesa, vendar so pomembna tudi za vse energetske načrte ali projekte, vključno z gradnjo hidroelektrarn. Priporočila se osredotočajo zlasti na: — zgodnje načrtovanje, načrtovanje mejnikov in določanje obsega presoj, — zgodnje in učinkovito vključevanje okoljskih presoj in drugih okoljskih zahtev, — postopkovno usklajevanje in roke, — zbiranje podatkov, izmenjavo podatkov in nadzor kakovosti, — čezmejno sodelovanje ter — zgodnjo in učinkovito udeležbo javnosti. http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/PCI_guidance.pdf

2 SLADKOVODNI EKOSISTEMI IN VODNA ENERGIJA V EU

2.1 Stanje rečnih in jezerskih ekosistemov v EU

Reke in jezera so zaradi svoje strukturne kompleksnosti in zelo dinamične narave izjemno bogati ekosistemi, ki velike predele okoliškega podeželja oskrbujejo z najpomembnejšo stvarjo – vodo. Ne samo da so že sami po sebi dragoceni habitati, delujejo tudi kot pomembni ekološki koridorji, ki vrstam omogočajo razširjanje in selitve na velike razdalje. Odgovorni so tudi za razvoj bogatega mozaika medsebojno povezanih in od vode odvisnih mokrišč, kot so gozdovi na poplavnih območjih, močvirja, nizka barja in močvirni travniki, ki še dodatno dopolnjujejo njihovo splošno biotsko raznovrstnost.

Veliko prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst v Evropi, vključno s približno 400 sladkovodnimi vrstami, zaščitenimi z direktivama o pticah in habitatih, za preživetje potrebuje rečne in jezerske ekosisteme. Jezera in reke skupaj pokrivajo približno 4 % površine omrežja Natura 2000 (približno 31 560 km2 — območje, večje od Belgije), določeni pa so bili za vrste, kot so atlantski losos Salmo salar, vidra Lutra lutra, vodomec Alcedo atthis, primorski koščak Austropotamobius pallipes in potočni škržek (Unio crassus), ter habitatne tipe, kot so vodotoki v nižinskem in montanskem pasu, aluvialni gozdovi, močvirni travniki, mokrotna travišča in nizka barja.

Poleg tega so reke tudi pomemben večnamenski vir za evropsko gospodarstvo in družbeno blaginjo, saj oskrbujejo veliko različnih sektorjev ter družbi zagotavljajo veliko pomembnega blaga in storitev. Vendar je intenzivna raba v zadnjih 150 letih ta dragoceni vir zelo obremenila, tako da je zdaj v popolnoma naravnem stanju le peščica večjih rek. Reke so ne le podvržene različnim stopnjam onesnaženosti in velikim obremenitvam s hranili, kar je povzročilo veliko poslabšanje kakovosti vode, ampak so se veliko rekam precej spremenile tudi njihove hidromorfologija, dinamika naravnega toka in ekološka povezanost.

V poročilu Evropske agencije za okolje o stanju evropskega okolja iz leta 2015 (20) je bilo ugotovljeno, da več kot polovica rek in jezer v Evropi ni dosegla dobrega ekološkega stanja ali potenciala. Leta 2009 je bilo le 43 % površinskih vodnih teles v dobrem ali zelo dobrem ekološkem stanju. Ni se pričakovalo, da se bo stanje do leta 2015 dosti izboljšalo, saj naj bi dobro ekološko stanje doseglo le 53 % vodnih teles. To je daleč od ciljev, določenih v okvirni direktivi o vodah.

Stanje je še slabše v zvezi z zaščitenimi sladkovodnimi vrstami in habitati v EU. Po podatkih iz najnovejšega poročila Komisije o stanju ohranjenosti habitatov in vrst, zaščitenih z direktivama o naravi, ki zajema obdobje 2007–2012 (21), je bilo stanje ohranjenosti kot neugodno – nezadostno ali neugodno – slabo ocenjeno za skoraj tri četrtine sladkovodnih vrst (74 %) in sladkovodnih habitatnih tipov (73 %). Po drugi strani je bilo stanje kot ugodno ocenjeno samo za 17 % sladkovodnih vrst in 16 % sladkovodnih habitatov.

Stanje ohranjenosti

Stanje ohranjenosti

(a) Vrste (5 615 ocen)

(b) Habitati (94 ocen)

Ugodno

Neznano

Neugodno – nezadostno

Neugodno – slabo

Stanje ohranjenosti in trendi vrst (a) in habitatov (b) (direktiva o habitatih), povezani z ekosistemom rek in jezer.Vir: Evropska agencija za okolje, 2015b, poročila in ocene iz člena 17.

Splošno slabo stanje evropskih rek je močan razlog za zaskrbljenost. Jasno je, da je veliko evropskih rek v zelo slabem stanju in da je treba za izpolnitev ciljev iz okvirne direktive o vodah in obeh direktiv o naravi narediti še veliko. To je mogoče doseči le, če bomo prednost dali ne le preprečevanju nadaljnjega slabšanja stanja rek, temveč tudi aktivnemu izboljšanju njihovega ekološkega stanja.

2.2 Obremenitve in grožnje v evropskih sladkovodnih ekosistemih

Vodna telesa so zaradi številnih dejavnosti obremenjena. Močan vpliv so imele zlasti hidromorfološke obremenitve, ki vplivajo na več kot 40 % rek in somornic. Na podlagi prve opredelitve povodij v zvezi z okvirno direktivo o vodah (22) je večina držav članic EU navedla, da največje obremenitve izhajajo iz razvoja mest, varstva pred poplavami, proizvajanja električne energije, vključno z vodno energijo, plovbe po celinskih vodah, izravnavanja rek in izsuševanja tal za kmetijstvo, ki tudi najbolj vplivajo na hidromorfološko stanje vodnih teles.

Obremenitve za reke

Vplivi na reke

Ni obremenitev (22)

Ni vplivov (19)

Točkovni viri (22)

Obogatitev z organskimi snovmi (16)

Razpršeni viri (22)

Obogatitev shranili (19)

Kontaminacija (18)

Odvzem vode (19)

Zakisljevanje (10)

Hidromorfologija (22)

Spremenjenihabitati (16)

Drugeobremenitve (19)

Drugi vplivi (14)

Delež vodnih teles

Delež vodnih teles

Pomembne obremenitve (levo) in vplivi (desno) za reke; število vključenih držav članic je navedeno v oklepajih (Evropske vode — ocena stanja in obremenitev, 2012)

V poročilu o stanju narave so v zvezi z grožnjami in obremenitvami sladkovodnih teles v omrežju Natura 2000 spremembe razmer v vodnih telesih v primerjavi z drugimi grožnjami in obremenitvami opredeljene kot daleč najpogostejše.

Slika 4.37 Deset najpogosteje sporočenih (glede na odstotek pogostosti) največjih obremenitev in groženj za vrste (direktiva o habitatih), povezanih z rečnimi in jezerskimi ekosistemi

J02 Spremembe razmer v vodnih telesih

J03 Druge spremembe ekosistemov

H01 Onesnaženost površinskih voda

I01 Invazivne tujerodne vrste

A02 Sprememba načinov obdelovanja

K03 Medvrstna razmerja pri živalih

F02 Ribolov in pobiranje morskih virov

A07 Uporaba „pesticidov“ v kmetijstvu

D01 Ceste, železnica in poti

K02 Rastlinska sukcesija/biocenotska evolucija

Obremenitve

Grožnje

Poročilo o stanju narave, Evropska agencija za okolje, 2015

Vodna energija v EU Leta 2011 je bilo v EU evidentiranih približno 23 000 hidroenergetskih objektov. Velika večina (91 %) je malih (manj kot 10 MWh), ki proizvedejo približno 13 % vse električne energije iz hidroelektrarn. Velike hidroelektrarne po drugi strani predstavljajo le 9 % vseh hidroenergetskih objektov, proizvedejo pa približno 87 % vse električne energije iz hidroelektrarn (23). Hidroenergetski objekti iz tehničnih razlogov pogosto prevladujejo na gorskih območjih, vendar imajo pomembne daljnosežne vplive na velike in manjše reke in jezera v različnih regijah. Pri manjših rekah lahko ima že manjše zmanjšanje pretoka ali motnja naravnih ekoloških razmer pomembne negativne posledice. Najpogosteje se uporabljajo hidroenergetski objekti, navedeni v nadaljevanju. Pretočne hidroelektrarne. Pri pretočnih hidroenergetskih sistemih se električna energija proizvaja z uporabo obstoječega pretoka in padca reke.Tovrstni objekti za proizvajanje električne energije izkorišča naravni pretok vodotoka. Voda se ne shranjuje za poznejšo uporabo. Pretočne hidroelektrarne so najpogostejša vrsta malih hidroelektrarn, vendar pa so pretočne tudi nekatere velike elektrarne. Pretočno-akumulacijske hidroelektrarne. V obdobjih manjšega povpraševanja se voda zbira v zbiralnikih, v konicah porabe pa se sprosti. Proizvodna zmogljivost je torej manj odvisna od razpoložljivosti pretoka vode. Taki zbiralniki so lahko dnevni, sezonski ali letni, s čimer se omogoči izpolnjevanje povpraševanja po električni energiji v konicah in olajša vključitev različnih vrst proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, npr. vetrne energije, v energetski sistem. Akumulacijske hidroelektrarne . Konvencionalna akumulacijska hidroelektrarna ima zbiralnik vode, ki je dovolj velik za shranjevanje vode v mokrih in suhih obdobjih. Voda se shrani za jezom in je hidroelektrarni na voljo po potrebi. Tako hidroelektrarno je mogoče učinkovito uporabljati skozi vse leto, in sicer glede na potrebe bodisi kot objekt za osnovno obremenitev bodisi kot objekt za konično obremenitev. Črpalno-akumulacijske hidroelektrarne . Take hidroelektrarne imajo zbiralnike na različnih višinah, zaradi česar lahko v visokih koničnih obremenitvah proizvajajo dodatno električno energijo. Kadar je povpraševanje manjše, se voda prečrpa v višji zbiralnik in se spusti skozi turbine, ko je povpraševanje veliko. Črpalno-akumulacijske hidroelektrarne niso izključene iz direktive o energiji iz obnovljivih virov, se pa ne upoštevajo v statističnih podatkih o energiji iz obnovljivih virov.

2.3 Vplivi hidroelektrarn na sladkovodne ekosisteme

Vplivi hidroenergetskih objektov na vrste in habitatne tipe, zaščitene z direktivama EU o naravi, se lahko na različnih lokacijah zelo razlikujejo. Odvisni so od posameznih značilnosti reke, njenega fizičnega in ekološkega stanja – ali je reka že v slabem stanju ali je še vedno čista, ali je velika ali majhna, gorska ali nižinska itd. – ter vrste in velikosti hidroenergetskih objektov ter vrst in habitatov, za katere je bilo območje določeno. Zato je treba vsak objekt obravnavati posebej.

Vplivi se lahko pokažejo v kateri koli fazi življenjskega cikla hidroenergetskega objekta, tj. kadar koli od izgradnje do prenove, razgradnje ali vsakodnevnega obratovanja in upravljanja. Povzročijo lahko izgubo, degradacijo in fragmentacijo naravnih habitatov in populacij vrst, katerih preživetje je odvisno od teh habitatov. Razsežnost izgube je odvisna od obsega vplivov ter redkosti in občutljivosti prizadetih habitatov in vrst.

V nadaljevanju tega poglavja je navedeno, koliko lahko hidroelektrarna vpliva zlasti na habitate in vrste iz direktiv EU o naravi. Upravljavci, ki poznajo vrste vplivov in razumejo kompleksnost rečnih ekosistemov, bodo lažje zagotovili skladnost svojih dejavnosti z zahtevami iz okvirne direktive o vodah in direktiv o naravi. Prav tako bodo lažje opredelili primere, ki se lahko razrešijo v obojestransko korist, za obnovo rek, ki so že v slabem stanju, kjer bo to mogoče.

Spremembe morfologije reke in rečnih habitatov

Vsaka fizična sprememba vodnih teles vpliva na normalne hidrološke procese ter prekinja ekološko vzdolžno in prečno kontinuiteto (24) sladkovodnih sistemov, npr. z ločitvijo rek od njihovih okoliških poplavnih ravnic in mokrišč ali z ustvarjanjem učinka nabiranja vode okrog elektrarn.

Najočitnejša oblika izgube habitata je neposredno fizično uničenje samih habitatov gorvodno ali dolvodno ali na okoliškem območju (npr. raba prostora, poplavljanje, odstranitev obrežnega rastlinja ali fizičnih struktur v reki). A tudi brez fizične rabe prostora lahko motnje naravnih hidromorfoloških procesov povzročijo motnje ali spremembe biotskih in abiotskih dejavnikov, ki so ključni za strukturo in delovanje habitata. Rezultat je lahko tudi naselitev invazivnih vrst na degradiranih habitatih, to pa lahko povzroči izselitev naravnega živalstva.

Ovire za selitev in razširjanje zaščitenih vrst

Reke, jezera in obrežni pasovi imajo pomembno vlogo pri razširjanju in selitvi sladkovodnih vrst ter pri bolj lokalnem gibanju med različnimi območji za hranjenje, razmnoževanje, počitek in gnezdenje. Delujejo kot pomembni ekološki koridorji ali označevalci gibanja po pokrajini. Vsaka ovira ali pregrada, ki moti njihovo prosto gibanje gor- ali dolvodno, ne glede na to, kako majhna je, ima lahko pomembne posledice za preživetje teh vrst.

Vplivi različnih elektrarn. Vir: Veronika Koller-Kreimel

Hidroenergetski objekti lahko bodisi neposredno bodisi posredno motijo razširjanje in selitev vrst ali jo celo preprečujejo. Najočitnejše ovire so jezovi in zajezena območja, ki za selitev rib pomenijo fizično oviro, saj jim preprečujejo gibanje navzgor in navzdol po reki. To pomembno vpliva na preživetje številnih sladkovodnih vrst ter povzroča fragmentacijo, osamitev in nazadnje izginotje zlasti nekaterih populacij sladkovodnih rib.

Učinek ovire je posebno močan, ko je na rečnem odseku ovir več. Reke lahko že zaradi zelo majhnih struktur ali fizičnih ovir hitro postanejo neprehodne. Gibanje vrst lahko ovirajo tudi umetni kanali, saj presekajo in posledično razdrobijo kopenske habitate. Ustvarijo lahko tudi umetne povezave med prispevnimi površinami, kar lahko olajša širjenje tujerodnih vrst, in sicer v škodo domorodnih vrst.

Čeprav je gorvodna in dolvodna selitev pomembna za vse vrste rib, je kontinuiteta pomembna zlasti za diadromne vrste. Gorvodna selitev je najpomembnejša za populacije anadromnih rib in vrste piškurja, kot so Salmo salar ali morski piškurji Petromyzon marinus in Lampetra fluviatilis, ali nekatere jesetre, kot je Acipenser sturio, in sicer zaradi potrebe teh rib po rednih (najbolj optimalno letnih) selitvah na velike razdalje. Dolvodne selitve so bistvene za njihove mladice in odrasle katadromne ribe, kot je jegulja Anguilla anguilla, ki je zaščitena z uredbo o jeguljah (25).

Motnje dinamike zaplavljanja

Plavine so naravni del vodnih ekosistemov ter so bistvene za hidrološko, geomorfološko in ekološko delovanje teh sistemov. Plavine tvorijo različne habitate, ki neposredno in posredno podpirajo številne vrste. V naravnih razmerah plavine redno prihajajo dolvodno (predvsem prod), to pa ohranja ekološko strukturo in funkcijo rek. Prečne strukture, kot so jezovne zgradbe ali jezovi, običajno motijo dinamiko naravnega zaplavljanja.

Veliki zbiralniki lahko zadržijo več kot 90 % prihajajočih plavin, to pa lahko dolvodno povzroči večjo erozijo rečne struge in obrežij ter lokalno uničenje pomembnih hidromorfoloških struktur, kot so prodišča. Habitatom in vrstam lahko škodijo tudi vzdrževalna dela na jezovnih zgradbah in jezovih, ki vključujejo redno izpiranje plavin (zlasti poleti, ko je vode malo), če se ne vodijo pravilno.

Gorvodno od jeza, v zbiralniku ali na zajezenih delih, se plavine zaradi zmanjšanja zmožnosti premeščanja kopičijo, to pa lahko negativno vpliva na vrste in habitate, na primer s spodbujanjem rasti alg in ostalega vodnega plevela, ki izriva zaščitene vrste. Kopičenje proda ali drugih plavin, pomešanih z muljem, na rečno strugo ali v vodni steber lahko še zlasti škodi litofilnim vrstam, kot so lipan Thymallus thymallus, evropska potočna bisernica Margaritifera margaritifera in potočni škržek Unio crassus, za katere je rečna struga drstitveno območje. Škodljivo je tudi za vrste ptic, kot sta deževnik ali kljunač, ki gnezdijo v suhih prodiščih.

Odstranitev ovir v Podonavju V Podonavju je približno 45 % motenj kontinuitete rek in habitatov nastalo zaradi proizvodnje električne energije v hidroelektrarnah. Prispevne površine merijo več kot 4 000 km, na rekah na vodnem območju pa je skupno 1 688 ovir. Od tega je 600 jezov/jezovnih zgradb in 729 ramp/talnih pragov, 359 ovir pa je opredeljenih kot druge vrste motenj. Za 756 ovir je zdaj navedeno, da so opremljene s funkcionalnimi prehodi za selitev rib. Od leta 2009 932 motenj kontinuitete (55 %) pomeni oviro za selitev rib in so trenutno označene kot velike obremenitve. V skladu z najnovejšim načrtom upravljanja Podonavja nameravajo podonavske države do leta 2021 znatno zmanjšati motnje kontinuitete zaradi jezov. Podonavje: Motnje kontinuitete rek in habitatov – (zgoraj) trenutno stanje, 2015; (1. zemljevid) pričakovane izboljšave do leta 2021 (2. zemljevid) Vir: DRBMP. https://www.icpdr.org/main/management-plans-danube-river-basin-published

Spremembe režima ekološkega pretoka

Ekološki pretoki so pomemben mehanizem za ohranjanje bistvenih procesov zdravih rečnih ekosistemov, od katerih so odvisni v EU zaščiteni vrste in habitati, in za zagotavljanje dobrega ekološkega stanja vodnih teles (26). Zaradi spremembe ekološkega pretoka se lahko zmanjšata ali poslabšata obseg vodnega habitata in njegova povezanost z obrežnimi habitati.

Premajhen pretok vode ima lahko na primer vrsto negativnih vplivov, vključno z izsuševanjem drstitvenih mest za ribe in vrste piškurja ali preprečevanjem razvoja iker in mladic. Gorvodna selitev rib je lahko ovirana tudi v odseku z zmanjšanim pretokom, in sicer bodisi zaradi neprehodnosti zaradi nizkega pretoka bodisi zaradi nezadostnega privlaka za selitev rib.

Zaradi nezadostne hitrosti pretoka v prvotni rečni strugi se lahko voda tudi pregreje in prezračevanje vode ni zadostno (kot je opisano zgoraj). Posledica so neprimerne življenjske razmere za številne vrste, kot so ribe, sladkovodni raki in piškurji, školjke ali kačji pastirji, ki so odvisni od habitatov s tekočo vodo.

Spremembe režima pretoka, ki jih povzročijo vršne hidroelektrarne

Velika nihanja v pretoku vode lahko močno poškodujejo vrste in njihove habitate, zlasti v majhnih rekah. Vršno obratovanje hidroelektrarn deluje stresno na organizme, ki živijo v prizadetih delih vodotoka, zlasti na tiste, ki se niso zmožni prilagajati nenadnim spremembam vodne gladine, kot so mladice, ali druge organizme, ki se gibljejo počasi ali so statični (zlasti rastlinske vrste). Režim vršnega obratovanja vpliva tudi na ravnanje plena zaščitenih vrst in posledično na njihove stopnje telesne pripravljenosti.

Vpliv vršnega obratovanja je zlasti akuten v občutljivih obdobjih (npr. med sušo ali zmrzaljo) in je zaradi podnebnih sprememb vse pomembnejši. Druga škodljiva posledica vršnih hidroelektrarn je pogosto precej drugačna (precej nižja) temperatura vode, odvedene med vršnim obratovanjem. Vrste, ki so prilagojene na običajne temperature vode, niso sposobne preživeti nenadnih sprememb, ki trajajo več ur dnevno.

Spremembe sezonskih ciklov poplav

Včasih se za boljši nadzor nad pretokom vode struge umetno spremenijo. Poseganja v nadzor nad pretokom lahko spremenijo sezonske cikle poplav, zaradi česar včasih ciljni habitatni tipi in vrste, povezane s temi cikli, popolnoma izginejo. Med primeri prizadetih habitatov so aluvialni gozdovi, začasni bajerji, rečni zavoji ali mrtvice ter z njimi povezane vrste.

RIPEAK – RAZISKOVALNI PROJEKT EU: Odzivi obrežnih gozdov na vršno obratovanje: za trajnostno upravljanje vodne energije Vršno obratovanje pomeni kratkotrajne spremembe v rečnem toku, ki se pojavijo čez dan zaradi vklopa ali izklopa vodnih turbin za proizvodnjo električne energije glede na spremembe povpraševanja na trgu. Posledično se spremenijo dolvodna in gorvodna hidrologija reke, hidravlični parametri, kakovost vode, morfologija reke in ne nazadnje rečni ekosistem. Znanstvene študije o vplivih vršnega obratovanja so redke in večinoma osredotočene na ribe. Poleg tega ni študij o obrežnem rastlinju. Vršno obratovanje lahko povzroči napake pri izboru obrežnih vrst in tako vpliva na ohranjanje obrežnih populacij. Tako je z analizo kalitve semen in rastjo sejanca mogoče opredeliti povezave med vršnim obratovanjem in odzivi vegetacije, ki omogočajo količinsko opredelitev, korelacijo in napoved bioloških odzivov na vršno obratovanje. Take povezave so ključne za objektivno opredelitev pragov, ki pomagajo zmanjšati ekološke vplive proizvajanja električne energije v hidroelektrarnah brez povzročanja večjih proizvodnih izgub. Namen tega projekta je prikazati trajnostno upravljanje rek, na katerih se v hidroelektrarnah proizvaja električna energija. V ta namen se načrtujejo poglobljen pregled literature, analiza pretokov, ki so natančnejši kot dnevni pretoki (pretoki s časovnim zajemom manj kot en dan), terenski poskusi in računalniško modeliranje. Pričakovani končni prispevki projekta so: (1) nova hidrološka in ekološka (tj. obrežno rastlinje) metrika vpliva vršnega obratovanja, (2) novi hidrološki-ekološki modeli za količinsko opredelitev takih vplivov in (3) novi učinkoviti ukrepi za trajnostno delovanje jezov hidroelektrarn. http://www.emg.umu.se/english/research/research-projects/responses-of-riparian-forests-to-hydropeaking/

Kemijske spremembe vode in spremembe njene temperature

Zaradi jezov se lahko bistveno spremenijo kemijska kakovost, mineralna sestava in vrednost pH reke gor- in dolvodno, na primer zaradi kopičenja onesnaževal in plavin. Vse te spremembe vplivajo na sestavo prisotnih rastlinskih in živalskih skupnosti. Na organizme vplivajo tudi spremembe temperature vode in povezane spremembe koncentracije kisika. Zaradi zbiralnikov se lahko temperatura vode pomembno zviša in tudi zniža, če se voda zajame z dna.

Poškodbe in pogin posameznih živali

Ribe in druge vrste, ki plavajo skozi hidroelektrarno, se lahko poškodujejo ali poginejo. Hidroelektrarna lahko povzroči (27):

— poškodbe zaradi fizičnega stika s smernimi lopatami, gonilnikom turbine ali okrovom turbine,

— poškodbe zaradi nihanj pritiska med prehodom skozi turbino,

— zagozditev na rešetkah na vtoku ali poškodbe, ki so posledice delovanja čistilnih strojev,

— poškodbe zaradi delovanja silovitega režima vodnega toka pri prelivanju preko preliva (prelivnega odseka),

— izpostavljenost plenilcem zaradi izgube orientacije.

Stopnja umrljivosti lahko pri eni sami hidroelektrarni znaša od 0 do 100 % (28). Veliko je odvisno od vrste prisotnih rib, vrste gradnje hidroelektrarne in uporabljenih blažilnih ukrepov. Stopnja umrljivosti zaradi turbin se povišuje s hitrostjo in številom lopatic rotorja ter zmanjševanjem razdalje med lopaticami (Kaplanova turbina). Umrljivost je lahko tudi 100-odstotna, kadar ribe prehajajo skozi turbine, ki so nameščene zlasti v visokotlačnih hidroelektrarnah (npr. Peltonova turbina).

Selitev in vznemirjanje

Gradbena dela na reki lahko vznemirijo nekatere vrste ter zmotijo njihov življenjski cikel na območjih Natura 2000 in tudi zunaj njih, zlasti v primeru bentoških živali in rastlin, ki za preživetje potrebujejo kakovostno vodo. To lahko vpliva na njihovo zmožnost razmnoževanja, prehranjevanja, počivanja, razširjanja in selitve.

Če je vznemirjenje precejšnje, lahko povzroči izrinjenja vrste z zadevnega območja in s tem izgubo uporabe habitata ali manjšo uspešnost pri preživetju in/ali razmnoževanju. V primeru redkih in ogroženih vrst ima lahko tudi manjše ali kratko vznemirjanje resne posledice za njihovo dolgoročno preživetje v regiji. Taki primeri ne bi bili združljivi z določbami direktiv o naravi o zaščiti vrst.

Vplivi na kopenske vrste in habitate

Hidroelektrarne lahko vplivajo ne samo na sladkovodne vrste in habitate, temveč tudi na kopenske vrste in habitate. Tudi to se lahko zgodi kadar koli, na primer med gradnjo, razgradnjo ali prenovo hidroelektrarne. Nanje lahko vpliva tudi povezana infrastruktura, kot so dovozne ceste, cevovodi ali elektroenergetski vodi, ki hidroelektrarno povezujejo z električnim omrežjem.

Poleg izgube, degradacije ali fragmentacije vključenih habitatov bi lahko te strukture povzročile tudi pogin ali veliko vznemirjenje kopenskih vrst. Tako lahko ptice trčijo ob nadzemne električne vode in poginejo zaradi električnega udara ali pa bi jih na njihovih mestih za razmnoževanje močno vznemirjal reden promet na dovoznih cestah. Taki vplivi so lahko še posebno pomembni, kadar sta hidroelektrarna in povezana infrastruktura vzdolž selitvenih poti, v ozkih dolinah s pečinami, kjer živijo ptice roparice, ali v bližini pomembnih mokrišč za ptice.

2.4 Kumulativni vplivi

Kot je ponazorjeno v poročilu Evropske agencije za okolje o stanju okolja, je zdaj večina evropskih rek v slabem stanju, večina jih je tudi dosegla točko zasičenja, ko na njih nove gradnje ali dejavnosti niso več mogoče, ne da bi se s tem še dodatno močno poslabšalo stanje reke. Zato je treba posebno pozornost nameniti presoji morebitnih kumulativnih vplivov morebitnih novih dejavnosti, tudi tistih za hidroelektrarne, in sicer na rekah na splošno in zlasti na območjih Natura 2000.

Presoja kumulativnih vplivov je zlasti pomembna za polnaravne reke, zlasti majhne reke, ki so zelo ranljive za vse spremembe hidromorfologije. Že en ali dva manjša objekta lahko povzročita nesprejemljivo velike vplive, ki so v nasprotju s pravnimi zahtevami okvirne direktive o vodah in obeh direktiv o naravi.

V presoji kumulativnih vplivov bi bilo treba upoštevati vse hidroelektrarne in druge objekte na prispevni površini, ne glede na to, ali so na območjih Natura 2000 ali zunaj njih. En sam hidroenergetski projekt, ki se presoja posebej, morda ne bi imel pomembnega vpliva, če pa se njegov vpliv prišteje vplivom drugih že obstoječih dejavnosti ali odobrenih projektov, so lahko njihovi skupni vplivi znatni.

Kumulativni vplivi se pogosto pojavijo šele čez čas. Zato je pri presoji pomembno upoštevati vse načrte ali projekte. To vključuje vse načrte in projekte, ki so bili v preteklosti odobreni, a še niso bili izvedeni ali dokončani, ter tudi obstoječe obremenitve in grožnje. V zvezi s tem so lahko koristne informacije v načrtih upravljanja povodij iz okvirne direktive o vodah in načrtih upravljanja v okviru omrežja Natura 2000.

Treba je tudi opozoriti, da že odobren načrt ali projekt ne pomeni, da bodo odobreni tudi drugi načrti ali projekti, ki bodo morda še predlagani. Če na primer gradnja hidroelektrarne ne bo imela pomembnega vpliva in je torej odobrena, taka odobritev še ne pomeni, da bodo v prihodnje odobrene tudi druge gradnje hidroelektrarn. Nasprotno, odobritev tega projekta lahko pomeni, da bo reka dosegla maksimalno obremenjenost in ne bo več mogla prenesti drugih gradenj, niti najmanjših ne.

Poleg tega presoja kumulativnih in kombiniranih vplivov ni omejena na presojo podobnih vrst načrtov ali projektov v istem sektorju. Pri njej bi bilo treba upoštevati vse druge vrste načrtov ali projektov, ki bi lahko skupaj z načrtom ali projektom, ki se preverja, imeli pomemben vpliv. Morebitne kumulativne vplive bi bilo treba presoditi na podlagi zanesljivih izhodiščnih podatkov, ne pa se zanašati zgolj na kvalitativna merila. Presoditi bi jih bilo treba kot sestavni del celovite presoje in jih ne obravnavati kot naknadne pomisleke ob koncu postopka presoje.

Ne nazadnje, v kumulativni presoji je treba upoštevati tudi že obstoječe objekte na reki (tako imenovana „predobremenitev“) (29). Če se na primer načrtuje nov projekt z novo turbino, je treba njegov vpliv presoditi ob upoštevanju obstoječe hidroelektrarne, četudi je bila zgrajena pred desetletji. Če so kumulativni vplivi znatni, se novi projekt zavrne.

Priporočila za male hidroelektrarne, zvezna agencija za okolje, Nemčija V Nemčiji je izkoriščenega že približno 80 % uporabnega hidroenergetskega potenciala. Pretežno je izkoriščen tudi tehnološki potencial. To se je pokazalo v razmeroma nizkih stopnjah podpore za hidroenergetsko uporabo v podpornih programih. Preostali potencial, ki bi ga bilo mogoče izkoristiti, zadeva torej predvsem manjše vode, na katerih se prej še ni gradilo in katerih tok je praktično nemoten. Pa vendar je verjetno, da bodo možni škodljivi ekološki vplivi na maloštevilne male vodotoke v Nemčiji, katerih tok je nemoten, precejšnji. Makroekonomska analiza stroškov in koristi je pokazala tudi, da so lahko ekonomski stroški v primerjavi s koristmi precejšnji. Manjša kot je zmogljivost objekta in naravnejši kot je vodotok, manj ugodna je analiza stroškov in koristi. Ekonomska vrednotenja kažejo, da so zlasti pri malih hidroelektrarnah z zmogljivostjo do 100 kW v vseh treh primerih nove gradnje, posodobitve in ponovnega zagona stroški proizvajanja električne energije višji od stopenj plačil v okviru zakona o energiji iz obnovljivih virov. Zato se pogosto zgodi, da elektrike tudi v ugodnih okoliščinah skoraj ni mogoče proizvajati gospodarno. Ekonomski premisleki kažejo, da subvencija, ki krije stroške obratovanja malih hidroelektrarn – zlasti tistih z zmogljivostjo, manjšo od 100 kW –, povzroča visoke makroekonomske stroške za preprečevanje emisij CO 2 . Na podlagi negativnih ekoloških vplivov nadaljnje izkoriščanje potenciala malih hidroelektrarn ni prednostna naloga za varstvo podnebja. Ob upoštevanju prevladujočih predpisov in zahtev iz okvirne direktive EU o vodah so bila podana naslednja priporočila. — Ker so velike hidroelektrarne učinkovitejše, se jim za sekundarno rabo na vodah, na katerih so že zgrajeni objekti in so že zajezene, da prednost pred malimi in mikro hidroelektrarnami. Pri razvoju zmogljivosti hidroelektrarne bi bilo treba pozornost nameniti njihovi optimizaciji. — Na vodah, katerih tok dejansko ni moten, ali na vodah, pri katerih se načrtuje ponovna vzpostavitev naravne morfologije, bi se bilo treba odreči uporabi hidroelektrarn. — Izgradnja in ponovni zagon malih hidroelektrarn nista problematična pri obstoječih jezovnih zgradbah, ki jih ni mogoče porušiti, zlasti kadar je hkrati mogoče doseči ekološke izboljšave – na primer obnovo prostega prehoda. — S ponovnim zagonom trenutno nedelujočih objektov in obnovitvijo vodnih pravic bi bilo treba temeljiteje obravnavati pomisleke v zvezi z varstvom vode in določiti pogoje (na primer delujoče prehode za ribe, strukturno zagotovljen dinamični minimalni vodni pretok, izključitev nenadnih poplav dolvodno od jezov). — V primeru novih objektov se je treba izogibati zajezitvi vodnega telesa za namen preusmeritve.Treba bi bilo izbrati načine gradnje, ki uporabljeno vodo preusmerijo tako, da se ohranita prosti prehod in značilnost vodotoka (npr. stranski zajem vode s strukturo za preusmeritev v vodnem telesu). Treba je izdati zahteve o minimalnem pretoku in ukrepih za preprečevanje poškodb rib zaradi turbin. Nenadne poplave dolvodno od jezov je treba preprečiti. Izvleček iz: Hydroelectric Power Plants as a Source of Renewable Energy- legal and ecological aspects – Umweltbundesamt (Hidroelektrarne kot vir energije iz obnovljivih virov; pravni in ekološki vidiki, zvezni urad za okolje), november 2003. http://www.umweltbundesamt.de/sites/default/files/medien/publikation/long/2544.pdf

2.5 Razlikovanje pomembnih in nepomembnih vplivov

Pri vsaki presoji vpliva je treba najprej opredeliti obseg vplivov na vrste in habitate, na katere bo verjetno vplival načrt ali projekt izgradnje hidroelektrarne. Nato je treba določiti, ali je vpliv glede na cilje ohranjanja območja Natura 2000 pomemben ali ne. Presojo pomembnosti je seveda treba opraviti za vsak primer posebej, in sicer glede na za območje zadevne vrste in habitate, glede na natančne značilnosti samega projekta ter na podlagi zanesljivega strokovnega znanja in izkušenj (glej poglavje 5).

Pogin nekaj posameznih živali pri nekaterih vrstah morda ni pomemben, pri drugih vrstah pa ima lahko resne posledice. Pomembnost vpliva je odvisna od velikosti populacije, njene porazdelitve, območja razširjenosti, načina razmnoževanja in življenjske dobe, to pa se med območji Natura 2000 razlikuje, čeprav so določena za isto vrsto. Upoštevati bi bilo treba tudi medsebojno povezanost vplivov. Na primer raba prostora sama po sebi za določeno vrsto morda ni pomembna, a lahko postane pomembna skupaj z večjimi motnjami naravnega toka reke.

Pri presoji pomembnosti vpliva bi bilo treba upoštevati ustrezno geografsko merilo. Pri selitvenih vrstah, ki prepotujejo velike razdalje (kot je atlantski losos Salmo salar), ima lahko vpliv na posamezni lokaciji posledice za vrste na večjem geografskem območju (povodju). Podobno je morda treba pri vrstah stalnicah, ki živijo na velikem območju ali na območju habitatov, katerih raba se spreminja, prav tako upoštevati morebitne vplive na regionalni in ne na lokalni ravni.

Pri določanju, ali obstaja verjeten pomemben vpliv, so bistveni tudi cilji ohranjanja območij Natura 2000. To je potrjeno v sodbi Sodišča Evropske unije v zadevi Waddenzee (30) v točki 49, da je „[…] treba načrt ali projekt, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, če lahko škoduje ciljem ohranjanja tega območja, šteti za takega, da lahko pomembno vpliva na to območje. Presojo tega tveganja je treba izvesti zlasti glede na značilnosti in posebne okoljske razmere območja, na katero se tak načrt ali projekt nanaša.“

Ustrezna presoja mora temeljiti na najboljših razpoložljivih podatkih. Za to so morda potrebne posebne terenske raziskave ali programi spremljanja že pred izvedbo projekta. Vlagatelji morajo to v svojih načrtih predvideti ter zagotoviti, da ustrezni podatki, pridobljeni z biološkim in hidrološkim nadzorom, vključujejo informacije o vseh pomembnih vidikih (življenjski cikel in sezonska variabilnost). Take študije lahko trajajo tudi več let, preden lahko dovolj dobro zajamejo življenjski cikel zadevnih vrst in habitatnih tipov (za podrobnosti glej poglavje 5).

Smernice za določanje pragov pomembnosti v Nemčiji Tako kot drugod je bilo zaradi visoke ravni subjektivnosti tudi v Nemčiji težko presoditi pomembnost vplivov na ciljne značilnosti omrežja Natura 2000, ki je jedro ustrezne presoje. Zato pristojni organi pogosto niso imeli razumne znanstvene gotovosti, ki so jo potrebovali za utemeljitev odločitve glede odobritve ali zavrnitve načrta ali projekta. Zato so bili tudi izpostavljeni sodnim izpodbijanjem odločitev. Nemški zvezni urad za varstvo narave (Bundesamt für Naturschutz, BfN) je za obravnavo te težave ter zagotovitev enotnejšega in skladnejšega pristopa pri presoji pomembnosti vpliva v praksi naročil raziskovalni projekt, da bi pridobil znanstveno preizkušena pravila in norme za vse habitatne tipe in vrste, navedene v direktivah o pticah in habitatih, ki se pojavljajo v Nemčiji (31). Pripravljene smernice so bile objavljene leta 2007. Izhodišče smernic je, da bi bilo treba vsako trajno izgubo habitatnih tipov in habitatov za vrste na območju Natura 2000 obravnavati kot pomemben vpliv. Vendar pa bi bilo mogoče pod nekaterimi pogoji neko raven izgube za nekatere habitatne tipe in vrste kljub temu mogoče obravnavati kot nepomembno. Smernice vsebujejo znanstveno določene pragove in merila za določitev pomembnosti, ki temeljijo na kvalitativnih in funkcionalnih vidikih, ne le na kvantitativnih merilih. Da vpliv velja za nepomemben, morajo biti izpolnjeni vsi naslednji pogoji: — posebne značilnosti danega habitata/habitata za vrste ali ključnih habitatov značilnih vrst morajo ostati nespremenjene, — orientacijske vrednosti „kvantitativne – absolutne izgube območja“ niso presežene, — dodatne vrednosti „kvantitativne – absolutne izgube območja“ v višini 1 % niso presežene, — kumulativni vplivi z drugimi projekti ne presegajo zgornjih mejnih vrednosti in — kumulativni vplivi z drugimi dejavniki se ne pojavljajo. Za drugo alineo je bilo oblikovanih sedem velikostnih razredov za habitate in osem za vrste, s čimer so bili določeni razponi z mejnimi vrednostmi za vsak habitatni tip/vrsto; za vsak razred so bile določene tri mejne stopnje. V praksi to pomeni, da za 21 od 91 habitatnih tipov, ki se pojavljajo v Nemčiji, izguba ni sprejemljiva, za preostale habitate pa je določeno izgubo mogoče obravnavati kot nepomembno, če je izmerjena glede na velikostne razrede in stopnje. V zvezi s 53 vrstami iz Priloge II za 16 vrst ne obstajajo okvirne mejne vrednosti, kakor tudi ne za 20 od 98 vrst iz direktive o pticah. Drugače rečeno, verjetno ne bo sprejemljiv noben vpliv. Vsi ti sklepi/podatki/mejne vrednosti so samo smernice. To pomeni, da je pri vsaki ustrezni presoji še vedno potreben pristop na podlagi posameznega primera. Od objave so smernice uspešno prestale presoje na nemških sodiščih in se zdaj uporabljajo po vsej državi. http://www.bfn.de/0306_ffhvp.html

Lestvica, ki jo na Češkem uporabljajo strokovnjaki, licencirani za ustrezno presojo Praktično vprašanje je lestvica, ki se med ustrezno presojo uporablja za oceno pomembnosti vplivov. Posebnih navodil ni, a na podlagi dolgoletnih praktičnih izkušenj se priporoča, da strokovnjaki za ustrezno presojo, ki so v skladu z zakonom licencirani na Češkem, uporabljajo naslednjo lestvico (32): pomembnost vpliva se presodi glede na vsako ciljno značilnost zadevnega območja. Če je vpliv že na eno samo značilnost označen z „– 2“, to samodejno pomeni škodljiv vpliv na celovitost območja in da se takemu projektu ne sme odobriti dovoljenja v okviru postopka iz člena 6(3). Vrednost Izraz Opis Primeri –2 Pomemben škodljiv vpliv Pomemben škodljiv vpliv. Izključuje izvedbo načrta/projekta. Pomembne motnje ali uničujoč vpliv na habitat ali populacijo vrste ali na njen veliki del; pomembne motnje ekoloških zahtev habitata ali vrste; pomemben vpliv na habitat ali naravni razvoj vrste. Pod nekaterimi pogoji je vpliv mogoče zmanjšati z blažilnimi ukrepi. Motnje selitvenih poti do drstišč anadromenih vrst. Uničenje habitata zaradi poplavljanja zaradi novega jeza. Hidrološke spremembe zaradi preusmeritve, ki pomembno vpliva na populacijo. –1 Zmerno škodljiv vpliv Omejen/zmeren/nepomemben škodljiv vpliv. Izvedba načrta/projekta ni izključena. Zmeren neprijeten vpliv na habitat ali populacijo vrste; zmerne motnje ekoloških zahtev habitata ali vrste; obroben vpliv na habitat ali naravni razvoj vrste. Odpraviti ga je mogoče z blažilnimi ukrepi, vendar k njihovi izvedbi ni mogoče nikogar prisiliti, razen če se z nacionalno zakonodajo zahteva drugače. Posodobitev – uporaba tehnologije, ki je manj uničujoča za ribe, izgradnja prehodov za ribe na obstoječih pregradnih ovirah. Vpliv na majhne dele populacije. Vpliv na habitat, običajen na okoliškem območju. 0 Ni vplivov Načrt/projekt nima dokazljivih vplivov. Zunaj območja pojavljanja. +1 Zmeren pozitivni vpliv Zmeren ugoden vplivna habitat ali populacijo vrste; zmerno izboljšanje ekoloških zahtev habitata ali vrste; zmeren ugoden vpliv na habitat ali naravni razvoj vrste. Rekonstrukcija vršne hidroelektrarne v pretočno hidroelektrarno brez jezovne zgradbe ali jezu. +2 Pomemben pozitivni vpliv Pomemben ugoden vpliv na habitat ali populacijo vrste; pomembno izboljšanje ekoloških zahtev habitata ali vrste, pomemben ugoden vpliv na habitat ali naravni razvoj vrste. Rušenje hidroelektrarne.

3. PRIMERI DOBRE PRAKSE PRI BLAŽENJU VPLIVOV IN IZVAJANJU UKREPOV EKOLOŠKE OBNOVE NA PODROČJU VODNE ENERGIJE

3.1 Prizadevanja za najboljše izvedljivo ekološko stanje rek v okviru vodne energije

Kot je bilo navedeno v prejšnjem poglavju, le redke večje evropske reke ostajajo v razmeroma naravnem stanju, saj so bile z leti iz najrazličnejših razlogov fizično spremenjene, med drugim zaradi proizvodnje električne energije v hidroelektrarnah. Posodobitev obstoječih hidroelektrarn bi zato morala imeti prednost pred izgradnjo novih, da bi se izboljšal njihov ekološki odtis.

Sprejeti je mogoče različne ukrepe za ublažitev negativnih vplivov hidroelektrarn na rečne ekosisteme, okoliške habitate in vrste ter pomoč pri izboljšanju njihovega stanja ohranjenosti. To je pomemben del doseganja ciljev okvirne direktive o vodah in obeh direktiv o naravi.

Poiskati bi bilo treba tudi priložnosti za razgradnjo neučinkovitih ali zastarelih objektov in njihovo popolno odstranitev iz rečnega sistema. Opozoriti je treba, da je privzeti ukrep, ki ga je na podlagi okvirne direktive o vodah treba sprejeti, če je vodno telo v slabem stanju zaradi obstoječega objekta, obnovitev dobrega ekološkega stanja reke. Večje fizične spremembe se lahko izvedejo samo, če hkrati služijo legitimnemu namenu, ki ga ni mogoče doseči z drugimi boljšimi okoljskimi možnostmi (glej člen 4(3) okvirne direktive o vodah za več podrobnosti o zahtevah za določitev močno preoblikovanih in umetnih vodnih teles in ustrezna navodila).

Možnosti za tehnično posodobitev hidroenergetskih objektov in uvedbo ukrepov ekološke obnove je treba oceniti za vsak primer posebej ob upoštevanju njihovih kumulativnih vplivov. Vrsta ekoloških ukrepov, ki jih je mogoče izvesti, je močno odvisna od lokalnih okoliščin, kot so stanje reke, druge stalne obremenitve vzdolž reke ter objekti, ki so že zgrajeni, pa tudi od tipa prisotnih vrst in habitatov.

3.2 Obravnava obstoječih hidroelektrarn, ki negativno vplivajo na območje Natura 2000

Obstoječi hidroenergetski objekti, ki so na območjih Natura 2000 ali v njihovi bližini ali ki negativno vplivajo nanje, morajo biti vedno skladni z določbami člena 6(2) direktive o habitatih. Natančneje, člen 6(2) določa obveznost zagotovitve, da se na območjih stanje ne slabša v primerjavi s stanjem, kakršno je bilo, ko je bilo območje prvič določeno v okviru omrežja Natura 2000. To pomeni, da bi morale države članice sprejeti vse ustrezne ukrepe, ki se od njih lahko razumno pričakujejo, za zagotovitev, da se stanje habitatov ne slabša in/ali da ni znatnega vznemirjanja vrst.

To pomeni, da so države članice pravno obvezane:

— raziskati grožnje in obremenitve, ki jih prisotnost hidroenergetskih objektov povzroča za vrste in tipe habitatov, za katere je bilo območje določeno, ter

— sprejeti potrebne popravne ukrepe, če te obstoječe obremenitve povzročajo upad ali slabšanje stanja prisotnih ciljnih vrst in habitatov.

Evropsko sodišče je to zahtevo potrdilo v zadevi Owenduff (C-117/00) (33), v kateri je razsodilo, da je bil člen 6(2) kršen, ker niso bili sprejeti ukrepi za preprečitev slabšanja stanja habitatov vrst, za katere je bilo posebno območje varstva določeno. Sodišče je v številnih zadevah (34) dodatno pojasnilo vrsto ureditve pravnega varstva, ki mora biti vzpostavljena za namene členov 4(1) in 4(2) direktive o pticah ter člena 6(2) direktive o habitatih. V njih je posebej poudarjeno, da mora biti pravna ureditev konkretna, usklajena in celovita ter zmožna zagotavljati trajnostno upravljanje in učinkovito varstvo zadevnih območij (C-293/07).

Sodišče je kršitve ugotovilo tudi v zadevah, kjer je bila vzpostavljena ureditev preveč splošna in se ni posebej nanašala na posebna območja varstva ali na vrste, ki na njem živijo (C-166/04), kjer so bili sprejeti preveč delni in izolirani ukrepi, med katerimi le nekateri spodbujajo ohranjanje zadevnih populacij ptic, in zato niso tvorili skladne celote (C-418/04), ali pa so bila posebna območja varstva podvržena heterogenim pravnim ureditvam, ki posebnim območjem varstva niso podeljevale zadostne zaščite (C-293/07). Sodišče je tudi menilo, da zgolj upravni ali prostovoljni ukrepi ne zadoščajo za namene člena 6(2) (C-96/98).

Opozoriti je treba, da se v primeru območij Natura 2000 s členom 6(1) direktive o habitatih od držav članic zahteva tudi vzpostavitev ohranitvenih ukrepov, ki ustrezajo ekološkim zahtevam habitatnih tipov iz Priloge I in vrst iz Priloge II na teh območjih. To pomeni, da morajo biti tudi hidroenergetski objekti skladni z vsemi ambicioznejšimi cilji ohranjanja, ki presegajo preprečitev slabšanja stanja, določeno v členu 6(2). Morali bi biti tudi vključeni v program ukrepov v okviru načrtov upravljanja povodij.

Čeprav to ni obvezno, so v direktivi o habitatih okoljski organi spodbujeni, naj načrte upravljanja območij Natura 2000 razvijejo v tesnem sodelovanju z zadevnimi lokalnimi deležniki in lastniki zemljišč, da se tako opredelijo grožnje in obremenitve za vsako območje Natura 2000 ter skupaj določijo potrebni ohranitveni ukrepi, ki jih je treba izvesti.

Dobro sporazumevanje upravljavcev hidroelektrarn z oblastmi in/ali organi, pristojnimi za načrtovanje upravljanja, je bistveno in lahko vodi do vključitve ukrepov, ki so lahko koristni tako za cilje ohranjanja kot za obratovanje hidroelektrarn.

3.3 Uvedba ekoloških blažilnih ukrepov in ukrepov ekološke obnove

Za obstoječe in nove hidroelektrarne je mogoče uvesti zelo različne ukrepe za zmanjšanje njihovih ekoloških vplivov (35).Ti lahko bodisi ublažijo možne vplive, preden se ti zgodijo, ali se z njimi odpravi že storjena škoda. Taki ukrepi so lahko na primer:

— obnovitev kontinuitete toka in migracije rib, na primer z odstranitvijo starih ali zastarelih struktur ali vzpostavitvijo ribjih prehodov,

— zmanjšanje smrtnosti rib, na primer z namestitvijo pregrad na dovodih in posebej prilagojenih turbin,

— obnovitev ustreznega spremenljivega ekološkega pretoka (vključno z blažitvijo nizkih pretokov, dinamičnih pretokov, pretokov rib in hitro spreminjajočih se pretokov) ter dinamike plavin, s katero se izboljšata struktura in delovanje sladkovodnih habitatov.

Uvesti je mogoče tudi številne različne ukrepe za aktivno obnovo, ponovno povezanost ali ponovno vzpostavitev dragocenih naravnih rečnih habitatov ter habitatov za redke in ogrožene vrste, da se omogoči neto pozitivni prispevek k izboljšanju ekološkega stanja reke skladno s cilji okvirne direktive o vodah in direktiv o naravi. Izbrana vrsta ukrepov bo močno odvisna od ekološkega stanja obravnavanega vodnega telesa, vrste obstoječega hidroenergetskega objekta, drugih obremenitev in groženj ter skupnih stroškov in možnosti za izboljšanje učinkovitosti in proizvodne zmogljivosti hidroenergetskega objekta.

Ko bodo ukrepi izvedeni, bi bilo treba uvesti sisteme spremljanja, da se zagotovi želeni učinek ukrepov, kjer slednjega ni, pa bi bilo treba sprejeti popravne ukrepe za odpravo morebitnih napak.

Razlikovanje med blažitvijo, izravnavo in ekološko obnovo Blažilni ukrepi so neposredno povezani z verjetnimi vplivi in so del projekta ali pa jih uvede uradni organ kot pogoj za odobritev načrta ali projekta. Na podlagi previdnostnega načela je namen teh ukrepov odpraviti morebitne negativne vplive, jih preprečiti ali toliko zmanjšati, da nimajo več škodljivega vpliva na celovitost območja. Na dan odločitve o odobritvi izvedbe projekta morajo blažilni ukrepi v okviru projekta zagotavljati, da ni razumnega znanstvenega dvoma o neobstoju škodljivih vplivov na celovitost zadevnega območja (36). Z izravnalnimi ukrepi naj bi se izravnala vsa morebitna škoda, ki jo lahko povzroči projekt. V okviru člena 6(4) se lahko upoštevajo le, če je bil načrt ali projekt sprejet kot potreben zaradi nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa in če druge možnosti ne obstajajo (glej oddelek 5). Ukrepi ekološke obnove niso nujno povezani s presojo vplivov na okolje, njihov namen pa je zagotoviti pozitivni neto prispevek k izboljšanju ekološkega stanja reke, ki je že v slabem stanju, skladno s cilji okvirne direktive o vodah in direktiv o naravi.

Preglednica

Pregled najbolj razširjenih ukrepov za ublažitev shranjevanja vode

Hidromorfološke spremembe Glavni ekološki učinek Blažitev … Možni blažilni ukrepi kontinuiteta toka za gorvodne ribe ob zmanjšani ali prekinjeni migraciji ribe: populacije rib selivk in drugih rečnih rib niso prisotne ali pa je njihova številčnost zmanjšana gorvodne kontinuitete za ribe — rampa — ribji prehod — obtočni kanal kontinuiteta toka za dolvodne ribe ob zmanjšani ali prekinjeni migraciji ribe: populacije rib selivk in drugih rečnih rib niso prisotne ali pa je njihova številčnost zmanjšana dolvodne kontinuitete za ribe — manj uničujoče turbine za ribe — ribje pregrade — obtočni kanal — ribji prehod umetni skrajno nizki pretoki ali razširjeni nizki pretoki zmanjšana številčnost rastlinskih in živalskih vrst; spremembe sestave rastlinskih in živalskih vrst nizkega pretoka — zagotoviti dodaten pretok — spremembe rečne morfologije izguba ali zmanjšanje pretokov nista dovolj velika, da lahko spodbudita in ohranjata migracije rib ribe selivke niso prisotne ali pa je njihova številčnost zmanjšana pretoka rib zagotoviti pretok rib izguba, zmanjšanje ali odsotnost spremenljivih pretokov so zadostni za izpiranje sprememba/zmanjšana številčnost rib in nevretenčarskih vrst spremenljivega pretoka — spremenljivost pasivnega pretoka — spremenljivost aktivnega pretoka hitro spreminjajoči se pretoki (vključno s koničnim obratovanjem) zmanjšanje številčnosti živalskih in rastlinskih vrst zaradi nasedanja in izpiranja hitro spreminjajočih se pretokov — kompenzacijski bazeni (notranji) — premestitev odvodnega kanala — znižanje stopnje — sprememba rečne morfologije — kompenzacijski bazeni (zunanji) sprememba splošnih fizikalno-kemijskih razmer gorvodno in dolvodno (npr. temperatura, prenasičenost itd.) spremenjena sestava ali rast nevretenčarskih makroskupnosti in rib ali smrtnost rib fizikalno-kemijske spremembe — prožen vnos — večkratni vnosi — upravljanje ravni bazena kontinuiteta toka za plavine je prekinjena ali zmanjšana, kar povzroča spremembe v sestavi substrata zmanjšanje številčnosti rib in nevretenčarjev ter spremembe v sestavi vrst sprememb plavin — mehanska prekinitev tvorbe posteljice dna — odstranitev plavin — ponoven vnos plavin (struktur vnosa) — ponoven vnos plavin (vodni zbiralniki) — obnovitev procesov bočne erozije — uvedba mobilizirajočih pretokov umetne skrajne spremembe gladine jezera, zmanjšanja kakovosti ter obsega plitve vode in habitata obrežnega območja zmanjšana številčnost rastlinskih in živalskih vrst; spremembe sestave vrst spremembe gladine jezera — zmanjšanje odvzemanja — povečanje dotokov — ustvarjanje zalivov — upravljanje obrežnih/plitvih habitatov — povezanost s pritoki — umetni plavajoči otoki odstranitev vode z obale in zmanjšan rečni tok – zajezena reka spremembe sestave rastlinskih in živalskih vrst (npr. dajanje prednosti vrstam, ki ne prenašajo vznemirjanja/vrstam stoječih voda) zajezenih rek (zajezitev) — obtočni kanal — znižana raven shranjevanja — izboljšave habitatov znotraj strug — prečna ponovna povezava Vir: Prilagojeno po tabeli 3 iz poročila delovne skupine urada ECOSTAT o skupnem dogovoru o uporabi blažilnih ukrepov za dosego dobrega ekološkega potenciala močno preoblikovanega vodnega telesa, 2. del: Vpliv shranjevanja vode (37)

V hidroenergetskih objektih se posebna pozornost pogosto posveča morebitnemu naboru tehnik, ki jih je mogoče uporabiti za obnovitev ali olajšanje gorvodnega in dolvodnega gibanja rib in drugih vodnih živalskih vrst znotraj rečnih sistemov. Ta znanost se še razvija, v njenem okviru pa se redno preskušajo in ponovno ocenjujejo najrazličnejše tehnike in inovativne rešitve. Ni pa zdravilo za vse težave.

Vse preveč je primerov pripomočkov za migracije rib, ki so bili nameščeni kot domnevni blažilni ukrepi, vendar so se izkazali kot neučinkoviti ali celo škodljivi za populacije rib, ki naj bi jim pomagali. Razlog je morda v tem, da so bile naprave slabo zasnovane in niso ustrezale namenu ali pa niso upoštevale kumulativnih vplivov drugih že obstoječih ovir vzdolž rečnega odseka. Lahko pa je razlog tudi dejstvo, da niso bili upoštevani pogoji vzdrževanja ali upravljanja naprav ali pa ni bil vpeljan sistem spremljanja, s katerim bi se preverilo, ali je naprava dejansko opravljala nalogo, za katero je bila zasnovana.

Zato je pomembno ne le zagotoviti, da se ribji prehod ali prilagojena turbina zgradita skladno z najnovejšim tehničnim napredkom v tem sektorju in trenutnimi dobrimi praksami, temveč da se hkrati vzpostavi zanesljiv sistem spremljanja za zagotavljanje povratnih informacij o učinkovitosti naprave. Spremljanje bi moralo na splošno izkazovati, da naprava omogoča vsem rečnim vrstam vstop na prehod in da ga velika večina (npr. 85 %) lahko zapusti živa.

V primeru ribjih prehodov bi morali po možnosti imeti prednost prehodi, podobni naravnim, kajti splošno pravilo je, da bolj kot je nek prehod podoben naravnemu, bolje deluje. Izbira najprimernejšega tipa ribjega prehoda (npr. vertikalni prekat, obtok, skalna drča, dvigalo) je močno odvisna od lokalnih razmer (višina ovire, značilnost toka, uporabnost sosednjih območij itd.) in zahteva podrobno proučitev vsakega posameznega primera.

Tudi vpliv turbin na ribe je navadno precejšen, vendar ga je včasih mogoče zmanjšati z nekaterimi prilagoditvami geometrije turbin in njihovega načina delovanja. Vendar s takimi prilagojenimi turbinami doslej ni bilo mogoče zagotoviti, da pobojev rib ne bo ali da turbina še vedno ne ovira migracij. Znova je treba oceniti učinkovitost in jo spremljati za vsak primer posebej.

Načrtovanje ribjih prehodov ali prilagojenih turbin bi moralo biti odvisno tudi od ocene kumulativnega vpliva ovir v širšem rečnem sistemu. Gradnja enega ribjega prehoda vzdolž reke, na kateri je veliko ovir, se lahko izkaže kot draga in neučinkovita. Za izbiro najboljših popravnih ukrepov je zato pomembno bolj strateško pregledati vse ovire na zadevnem rečnem odseku.

Nazadnje je nujno potreben načrt rednega vzdrževanja vseh novih zgradb. Številni ribji prehodi ali turbine srednje- do dolgoročno ne bodo več učinkoviti brez dovolj rednega vzdrževanja.

Kdaj velja ribja lestev za ustrezen blažilni ukrep? Ugotovitve iz sodbe Evropskega sodišča 142/16 o termoelektrarni Moorburg Termoelektrarna Moorburg stoji v pristanišču Hamburg na južnem bregu ob južnem delu ustja reke Labe. To je selitvena pot za nekatere vrste rib iz Priloge II k direktivi o habitatih in ima pomembno vlogo za sklop območij Natura 2000, katerih cilj ohranjanja so te vrste in ki ležijo nad jezom Geesthacht (Nemčija). Ta območja so od te elektrarne oddaljena do približno 600 km. Jez Geesthacht leži v strugi reke Labe, med elektrarno Moorburg in območji Natura 2000. Pred soglasjem za gradnjo elektrarne Moorburg, ki je bilo izdano 30. septembra 2008, je bila na podlagi nemške zakonodaje o vodah opravljena presoja vplivov na okolje. Njen sklep je bil, da je soglasje v skladu s cilji ohranjanja območij Natura 2000, ker se je upravljavec zavezal, da bo približno 30 km od te elektrarne pri jezu Geesthacht namestil drugo ribjo lestev. S tem naj bi se torej izvedel izravnalni ukrep za ribe, pomorjene zaradi delovanja mehanizma hlajenja, ki za ohlajanje elektrarne Moorburg iz reke črpa velike količine vode („ribja lestev“). Hkrati je bilo v presoji vplivov za preverjanje učinkovitosti ribjega prehoda predpisano tudi spremljanje v več fazah. Komisija je ocenila, da je zadevni organ ribjo lestev nepravilno opredelil za blažilni ukrep. Ugotovitve Sodišča: „Da bi zagotovili, da projekt gradnje elektrarne Moorburg ne bo imel škodljivega vpliva na celovitost zadevnih območij Natura 2000, morajo nemški organi upoštevati varstvene ukrepe, ki jih vsebuje navedeni projekt gradnje. V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da uporaba previdnostnega načela v okviru izvajanja člena 6(3) direktive o habitatih od pristojnega nacionalnega organa zahteva, da med drugim upošteva varstvene ukrepe, ki jih vsebuje navedeni projekt in s katerimi se želi izogniti morebitnim škodljivim učinkom, ki se neposredno povzročijo za to območje, ali jih zmanjšati, da bi se zagotovilo, da ta projekt ne škodi celovitosti navedenega zavarovanega območja (…C-521/12, C-387/15 in C-388/15…). V tem primeru je treba navesti, da iz spisa, ki je bil predložen Sodišču, izhaja, da […] naj bi ta ribja lestev omogočala okrepitev staleža rib selivk, saj tem vrstam ponuja možnost, da hitreje dosežejo svoja območja reprodukcije v srednjem in zgornjem toku reke Labe. Okrepitev staleža naj bi nadomestila izgubo ob elektrarni Moorburg in zato naj za cilje ohranitve območij Natura 2000, ki ležijo nad to elektrarno, ne bi bilo pomembnih škodljivih posledic. Vendar iz presoje vplivov izhaja, da ta ne vsebuje končnih ugotovitev glede učinkovitosti ribje lestve, ampak je v njej navedeno le, da bi bilo to učinkovitost mogoče potrditi le po več letih spremljanja . Zato je treba ugotoviti, da ob izdaji soglasja ribja lestev, čeprav je bila namenjena zmanjšanju pomembnih posledic, ki so neposredno nastale na območjih Natura 2000, ki ležijo nad elektrarno Moorburg, skupaj z drugimi ukrepi, navedenimi v točki 35 te sodbe, ni zagotovila neobstoja razumnega dvoma glede tega, da ta elektrarna ne bi škodovala celovitosti območja v smislu člena 6(3) direktive o habitatih. Glede napovedi, ki so bile podlaga za presojo vplivov, je treba navesti, da je ugotovitve, ki so bile predložene za leta od 2011 do 2014, Zvezna republika Nemčija predložila šele po izdaji soglasja z dne 30. septembra 2008. V zvezi s tem je treba navesti, da na dan sprejetja odločbe, s katero se dovoli izvedba projekta, z znanstvenega stališča ne sme biti nobenega razumnega dvoma o neobstoju škodljivih vplivov na celovitost zadevnega območja (sodba z dne 26. oktobra 2006, Komisija/Portugalska, C-239/04, EU:C:2006:665, točka 24 in navedena sodna praksa).“ Komisija je še navedla, da je mesto Hamburg izdalo soglasje, ne da bi pri presoji vplivov v zvezi z elektrarno Moorburg upoštevalo mogoče kumulativne vplive, povezane z obstojem črpalke Geesthacht, ki obstaja od leta 1958 in nima posebne opreme za varstvo vrst rib. Po mnenju Komisije ni upoštevno, da je bila črpalka Geesthacht zgrajena pred potekom roka za prenos direktive o habitatih, saj določbe njenega člena 6(3) niso omejene le na načrte in projekte, ki so bili odobreni ali končani po navedenem roku. Ugotovitve Sodišča V skladu s členom 6(3) direktive o habitatih morajo nacionalni organi pri presoji kumulativnih vplivov upoštevati vse projekte, ki bi skupaj s projektom, za katerega se zahteva soglasje, lahko pomembno vplivali na zavarovano območje glede na cilje navedene direktive, čeprav so ti projekti obstajali že pred datumom prenosa navedene direktive. Projekti, ki bi tako kot črpalka Geesthacht v kombinaciji s projektom, na katerega se nanaša presoja vplivov, lahko povzročili pomembno poslabšanje ali motnje, ki lahko škodujejo ribam selivkam, prisotnim v reki, in zato poslabšanje zadevnega območja glede na cilje direktive o habitatih, namreč ne morejo biti izločeni iz presoje vplivov na podlagi člena 6(3) direktive o habitatih. http://curia.europa.eu/juris/liste.jsf?num=C-142/16

Tehnični dokument Mednarodne komisije za varstvo reke Donave (ICPDR): ukrepi za zagotovitev migracij rib na transverzalnih strukturah Cilj tega dokumenta je obvestiti podonavske države o obstoječih tehničnih rešitvah za obnovo kontinuitete toka za migracije rib. Upoštevane so bile vse smernice, ki so trenutno na voljo za zgornje donavsko porečje. Njihova primerjava je pokazala, da sta njihova splošna struktura in vsebina v osnovi dosledni ter da so odstopanja v večini primerov le majhna. Ker je večina dokumentov o smernicah na voljo le v nemškem jeziku, je namen navedenega dokumenta zagotoviti najpomembnejša dejstva v angleščini. https://www.icpdr.org/main/practical-advice-building-fish-migration-aids

3.4 Primeri dobre prakse na področju blažitve in/ali ekološke obnove

Naslednji primeri dobre prakse prikazujejo, kako so bile različne vrste blažilnih ukrepov in/ali ukrepov ekološke obnove v najrazličnejših okoliščinah uvedene na hidroenergetskih obratih.

Upravljanje sladkovodnih območij Natura 2000 v Angliji s posebnim poudarkom na vodni energiji in rečnih posebnih ohranitvenih območjih. Natural England je z zakonom določena agencija, odgovorna za svetovanje in zagotavljanje mnenj o zavarovanih območjih v Angliji, vključno z območji Natura 2000. Njen pristop k odločanju o zaščitenih sladkovodnih območjih izhaja iz habitatov, vendar z zavedanjem o pomenu vrst. Cilji temeljijo na naravni ekosistemski funkciji, pri čemer se sladkovodne vrste ohranjajo kot značilne sestavine naravno delujočega ekosistema, kjer koli je to mogoče. Zavzet je celovit pogled na značilnosti zaščitenih sladkovodnih habitatov – rečni habitat (na primer značilnost H3260 iz Priloge II k direktivi o habitatih: vodotoki z vodno vegetacijo zvez Ranunculion fluitantis in Callitricho-Batrachion) obsega celoten rečni koridor z vsemi majhnimi biotopi znotraj njega. Ključne sestavine funkcije naravnega habitata (pretočni režim, naravna morfologija in sedimentni režim, kemična sestava vode ter neobstoj neposrednih bioloških stresov, kot so tujerodne vrste) so neločljiv del dogovorjenih ciljev za značilnost habitata. Ciljne stopnje naravnosti teh sestavin so določene v smernicah Združenega kraljestva za zavarovana območja.Vplivi na te sestavine naravne funkcije so obravnavani z vrsto zaščitnih ukrepov in ukrepov obnove. Ta pristop ima veliko skupnega z načeli ciljev ekološkega stanja iz okvirne direktive o vodah, razlikuje pa se v smislu stopnje previdnosti pri odločanju, ambicioznosti pri zaščiti naravne funkcije in odpravljanju zgodovinske škode ter pri stopnji upoštevanja vplivov na delovanje naravnega ekosistema. Pristop je tudi skladen z načeli prilagajanja podnebnim spremembam za sladkovodne ekosisteme, v skladu s katerimi je potrebna osredotočenost na obnovitev naravne funkcije. Angleško omrežje površinskih voda (vključno s sladkovodnimi posebnimi ohranitvenimi območji) vsebuje več tisoč struktur znotraj strug, ki znatno vplivajo na naravne funkcije rečnih in jezerskih ekosistemov. Nekatere so velike strukture s pomembnimi ekološkimi vplivi, medtem ko so druge manjše in številne, kar ustvarja znatne kumulativne vplive. Številne so povezane z obstoječimi dovoljenji za odvzemanje, ki se lahko uporabljajo ali pa ne. Nekatere so bile zgrajene za hidroelektrarne, številne pa bi bilo mogoče posodobiti. Pripravljeni so bili načrti obnove za odstranitev fizičnih sprememb rečnih posebnih ohranitvenih območij, kjer koli je to mogoče, da bi se obnovila funkcija naravnega habitata. Gre za ambiciozen in dolgoročen program, ki se je začel pred desetimi leti (Wheeldon idr. 2015). Na voljo so tudi programi za ublažitev stresa in onesnaženosti zaradi odvzemanja ter obravnavanje tujerodnih vrst. Z upravnim organom za vode v Angliji (the Environment Agency) je bila pripravljena skupna izjava upravnih organov o vodni energiji, da bi se tako določili postopki odločanja v zvezi z zavarovanimi območji. S tem je priznana potreba po okoljski previdnosti, ustreznem upoštevanju kumulativnih vplivov in odločitvah, ki jih je treba sprejeti glede na posebne cilje ohranjanja območja in povezane načrte obnove. Kjer je struktura znotraj struge v načrtu obnove reke z območja Natura 2000 opredeljena kot nepremična ali bi bilo za njeno odstranitev potrebno daljše obdobje, lahko obstajajo možnosti za (stalno ali začasno) proizvodnjo električne energije v hidroelektrarnah. Vendar bi bilo strukturo treba spremeniti, da bi se čim bolj zmanjšal njen vpliv na funkcijo naravnega habitata, hkrati pa bi bilo treba izpolniti ciljne vrednosti za režim naravnega toka (vključno z omejitvami glede kumulativnega obsega osiromašenih odsekov, ki jih je povzročilo odvzemanje). Glede na cilje zavarovanih sladkovodnih območij v Angliji ter previdnost in ambicioznost, ki sta povezani z obnavljanjem funkcij naravnega habitata, sladkovodno omrežje Natura 2000 ni naravno prednostno območje za razvoj hidroelektrarn. Čeprav bi bila hidroelektrarna v nekaterih lokalnih razmerah lahko združljiva s cilji omrežja Natura 2000, so večje priložnosti zunaj niza zavarovanih območij v širšem omrežju površinskih voda. Če je razvoj hidroelektrarn posebej pomemben v omrežju Natura 2000, vendar je v nasprotju s cilji ohranjanja, se je mogoče sklicevati na prevladujoč javni interes. Vendar bodo stroškovno učinkovitejše verjetno alternativne rešitve, ki vključujejo druge oblike obnovljive energije z manjšim učinkom na ohranjanje narave. http://publications.naturalengland.org.uk/publication/5478339747774464?category=5605910663659520

Sprostitev nadzorovanega poplavljanja iz hidroelektrarn na reki Ebro (Španija) V Španiji je bilo leta 2008 zakonsko določeno nadzorovano poplavljanje. Od tedaj je bilo na sredozemskih rekah izvedenih več primerov poplavljanja. Stopnje nadzorovanega poplavljanja so bile na primer od leta 2002 izračunane in sprožene na spodnjem toku reke Ebro (severovzhodna Španija), in sicer s kompleksa jezov, s katerim se regulira reka (jezovi Mequinenza-Ribarroja-Flix). Glavna cilja teh poplav sta bila nadzor nad populacijami makrofitov ter izboljšava prodonosnosti in kalnosti v strugi (Tena idr., 2013). Kompleks jezov je bil zgrajen med letoma 1948 in 1969, njegova skupna skladiščna zmogljivost pa je približno 1 700 hm3. Sistem zbiralnikov je bil ustvarjen z več cilji: zaradi proizvodnje električne energije v hidroelektrarnah, oskrbe z vodo (vključno z oskrbo dolvodne jedrske elektrarne) in obvladovanja poplav. Sprostitve poplavljanja z jezov je upravljal upravljavec hidroelektrarne (Endesa Generación S.A.), nadzoroval pa organ za povodje reke Ebro. Leta 2002 so upravljavec hidroelektrarne, organi oskrbe z vodo ter znanstvena skupnost dosegli dogovor o spodbujanju sprožitev poplavljanja. Od tedaj se nadzorovana poplavljanja redno izvajajo dvakrat letno (jeseni in spomladi). Za sprožene poplave je bilo navadno treba v 16 urah sprostiti približno 36 hm3 vode, konični pretok pa je vsakič obsegal od 900 do 1 300 m3/s. Zasnova in dolvodni vplivi teh poplav so se spremljali in obravnavali v številnih študijah (Batalla idr., 2006; Batalla in Vericat, 2009; Tena idr., 2013). Izračunani in analizirani so bili tudi stroški sprožitev, ki kažejo, da so stroški ustvarjanja umetnih poplav enakovredni majhnemu deležu na trg dobavljene energije in skupnega letnega prihodka (0,17 % za dve letni nadzorovani poplavljanji) (Gómez idr., 2014). Viri Gómez, C. M., Pérez-Blanco, C. D., in Batalla, R. J. Tradeoffs in river restoration: Flushing flows vs hydropower generation in the Lower Ebro River, Spain (Kompromisi pri obnavljanju rek: izpiralni pretoki v primerjavi s proizvodnjo električne energije v hidroelektrarnah na spodnjem toku reke Ebro v Španiji).Journal of Hydrology, 2014, 518: 130–139.

Okvirna nacionalna strategija za ribe selivke v Franciji V francoskih rekah živi enajst vrst diadromnih rib, ki na velike razdalje migrirajo med morjem in sladko vodo, da zaključijo svoje kompleksne življenjske cikle. Številne, kot so evropski jeseter, atlantski losos, atlantska čepa in rečni piškur, so zaščitene z direktivo EU o habitatih. Kljub prizadevanjem za ohranitev teh vrst je njihovo stanje v Franciji in drugod v EU še vedno neugodno. Ker se ministrstvo za ekologijo in trajnostni razvoj zaveda razsežnosti težav, ki v Franciji pestijo te vrste, je leta 2010 uvedlo nacionalno strategijo za ohranitev selitvenih vrst rib. V okvirni strategiji, ki se še razvija, je določenih vrsta skupnih ciljev, ki jih je mogoče sčasoma prilagoditi glede na sposobnost vrst za obnovo staležev. Ker so v ohranjanje, uporabo in obnovo staležev teh rib selivk vključeni številni različni upravni organi in deležniki oziroma lahko to vpliva nanje, je bil že od vsega začetka vložen velik trud v vključitev vseh zadevnih strani v razvoj strategije, da so podprle skupni zavzeti pristop in bile pripravljene prispevati k njegovemu izvajanju. Ministrstvo za trajnostni razvoj je strategijo uradno sprejelo leta 2010, podprle pa so jo vse vključene strani. V precej načrtih za upravljanje povodij v Franciji (znanih kot Schémas directeurs d'amenagement et de gestion des eaux, SDAGE) so predlagani številni ukrepi za izboljšanje stanja prisotnih selitvenih vrst, kot so opredeljene v nacionalni strategiji. Pomembno vlogo pri izvajanju nacionalne strategije za selitvene vrste ima tudi nacionalni načrt za obnovo kontinuitete toka, sprejet leta 2010. Načrt temelji na petih stebrih, ki so: — vzpostavitev nacionalne evidence60 000 ovir, ki imajo pomembne posledice za delovanje vodnih ekosistemov, — določitev prednostnih območij za posredovanje na ravni vsakega povodja (skladno s Plan Grenelle za zeleno in modro infrastrukturo), — revizija programov agencij za upravljanje voda, da se zagotovi razpoložljivost potrebnih sredstev za obnovitvena dela na prednostnih območjih, — uporaba storitev policije za nadzor voda v okviru večletnega programa nadzora tovrstnih ovir, ki najbolj moteče vplivajo na migracije rib, — ocena okoljskih koristi ukrepov obnove in zagotovitev tesnega spremljanja njihovih vplivov. Referenciel des obstacles a l'ecoulement: une cartographie nationale des obstacles sur les cours d'eau: http://www.eaufrance.fr/referentiel-des-obstacles-a-l.

Obnova povezljivosti rek v Avstriji Kot je navedeno v avstrijskem načrtu upravljanja povodij, je slaba vzdolžna in prečna kontinuiteta ena od glavnih obremenitev za avstrijske reke. V načrtu se ugotavlja, da je dobro ekološko stanje na podlagi okvirne direktive o vodah mogoče doseči samo, če se omogočita migracija vodnih vrst in premeščanje plavin tako od izvira reke do ustja ter od reke do njenih močvirij. Povezljivost re