ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.13

Odbor meni, da je za zaščito potrošniških pravic do potrošnje okolju prijaznih proizvodov posebej pomembna evropska listina za trajnostno potrošnjo in proizvodnjo na notranjem trgu, ki bi morala med drugim obsegati naslednje elemente: — odgovornost za trajnostno potrošnjo si delijo vsi akterji in organizacije civilne družbe – proizvajalci, distributerji, potrošniki, učitelji, javne oblasti, potrošniške in okoljske organizacije ter socialni partnerji; — politika za trajnostno proizvodnjo in potrošnjo se – po posvetovanju s potrošniškimi, okoljskimi, proizvajalskimi, trgovinskimi in distribucijskimi organizacijami ter drugimi akterji – v celoti vključi v druge ustrezne politike Skupnosti; — za izboljšanje razpoložljivosti trajnostne potrošnje v celotnem življenjskem ciklu proizvoda – od zasnove do konca uporabe – ter v distribucijskem in storitvenem sektorju so v glavnem odgovorni evropska industrija in proizvajalci; — EU je odgovorna za zagotavljanje enotnega, jasnega, doslednega in razumljivega okvira za vse politike Skupnosti na tem področju ter ob tem za poudarjanje potrošniških pravic in uporabniku prijaznih, brezplačnih instrumentov za uveljavljanje teh pravic v praksi; — morebitni elementi, ki bi podprli obstoječe pravice in bi bili v pristojnosti držav članic; — morebitni elementi, ki bi podprli obstoječe pravice in bi jih bilo mogoče doseči s samoregulacijo (35) zasebnih akterjev, predstavnikov potrošnikov (36), okoljskih organizacij (37) in predstavnikov podjetij; — EU in vlade držav članic so pristojne za spodbujanje dinamičnih, preverljivih in enotno izvajanih ukrepov na naslednjih področjih: okolju prijazna zasnova v vseh proizvodnih sektorjih; zanesljive ekološke oznake po vsej EU; širjenje sistemov okoljskega upravljanja; priprava in uveljavljanje mednarodno priznanih in naprednih tehničnih okoljskih standardov; posebne in zavezujoče tehnične okoljske zahteve pri oddaji javnih naročil; zavajajoče „zeleno“ oglaševanje; pravična trgovina in mednarodno sodelovanje za trajnostno potrošnjo; — pospeševanje raziskav in tehnološkega razvoja ter uvedba inovativnih načinov uporabe na področju trajnostne proizvodnje in potrošnje s pomočjo javne porabe na ravni Skupnosti in držav članic ter zasebne porabe v skladu s ciljem o naložbi 3 % BDP za ERP (38); — obveščanje, izobraževanje in usposabljanje vseh akterjev, ki jih zanima trajnostna potrošnja, ter ukrepi za krepitev zmogljivosti lokalnih uprav in zainteresiranih organizacij; — razvoj javno dostopnih kazalnikov, metodologij in podatkovnih baz za merjenje napredka pri doseganju trajnostne potrošnje na vseh ravneh; — spodbujanje raziskav okolju škodljivega potrošniškega vedenja, da bi ugotovili, kako bi bilo mogoče doseči bolj trajnostne vzorce potrošnje.
2.3

Komisija je v načrtu za reformo skupne ribiške politike (4) dejala, da ima sektor ribištva še vedno nekaj posebnih značilnosti, zaradi česar je na kratki rok težko uveljaviti normalne gospodarske pogoje, kot npr. prosto konkurenco med proizvajalci in svobodne investicije. Te značilnosti so povezane s strukturnim neravnovesjem med skromnimi ribolovnimi viri in velikostjo ribiškega ladjevja Skupnosti ter vse večjo odvisnostjo nekaterih obalnih skupnosti od ribištva. Komisija je v dokumentu določila časovni razpored pobud in takoj za leto 2002 določila organizacijo delavnic o gospodarskem upravljanju, da bi razpravljali o sistemu prenosljivih ribolovnih pravic (individualnih in skupnih). Leta 2003 naj bi Svet obvestila o rezultatih teh razprav. Leta 2007 je bila organizirana delavnica (malo kasneje, kakor je bilo načrtovano) o gospodarski dimenziji ribištva, kjer so med drugim obravnavali tudi ribolovne pravice (5).
7.4.8

EESO meni, da morajo biti preferenciali Skupnosti in učinkoviti instrumenti za ukrepe za razbremenitev trga, na primer v obliki skladiščenja, na voljo tudi v prihodnje, če bo to potrebno zaradi dogajanj na trgu. Skladiščenje je koristno tudi kot priprava na krize. Do zdaj še niso na voljo prepričljive nadomestne možnosti, ki bi lahko kmete zaščitile pred nestabilnostjo kmetijskih trgov. EESO poziva k razpravi o možnih modelih, ki temeljijo na izkušnjah nekaterih držav, kot so ZDA in Kanada, in so prilagojeni evropskim okoliščinam. Zagotoviti je treba, da bo EU še naprej proizvajala visoko kakovostna in varna živila, kar pa bo mogoče le, če bodo kmetje prejemali dohodek, ki jim bo omogočil, da nadaljujejo s kmetovanjem, in jih k temu spodbujal.
4.2.2

Mandat in vizija: nosilci odločitev morajo za dosego trajnosti razviti dolgoročno vizijo in upoštevati potrebe prihodnjih generacij in planeta kot celote ter tudi trenutne in kratkoročne politične dejavnike. Nacionalni sveti za trajnostni razvoj imajo lahko pomembno vlogo pri posredovanju te dolgoročne vizije. Da bi lahko učinkovito opravljali to vlogo, potrebujejo člane z vizijo, vplivom in ugledom v družbi, ki so sposobni zavzeti neodvisna stališča in postavljati pod vprašaj sedanje politike in prakse.
2.1

Pripraviti je treba posebne politike in programe, ki bodo omogočili večji prispevek žensk k rasti in razvoju. Nekatere od teh politik bi lahko opredelili v akcijskem načrtu z jasnimi časovnimi okviri in postopki ocenjevanja, ki bi moral vključevati naslednje točke: 1. mehanizme za povečanje zmogljivosti in programe podpore, ki spodbujajo ženske, da razmislijo o okolju, v katerem živijo in delajo, ter o tem, kako lahko svoje lastne sposobnosti dejavno izkoristijo za razvoj tega okolja. Sem bi lahko sodilo tudi ustanavljanje skupin za samopomoč; 2. naložbe v socialno infrastrukturo in storitve za podporo ženskam pri delu in samozaposlitvi; 3. opredelitev tradicionalnega podjetništva, MSP in samozaposlitve posameznika; 4. vzpostavitev enakih pogojev za podjetja vseh velikosti, ki so v lasti moških ali žensk; 5. vzpostavitev sistema pravne enakopravnosti, ki ženskam dovoljuje podpisovanje dokumentov in lastnino; 6. šolanje žensk, ki vodijo ali imajo v lasti podjetja, ki bi bilo prilagojeno njihovim posebnim potrebam; sem bi lahko sodili tudi programi mentorstva, ustanavljanje poklicnih združenj in zagotavljanje svetovanja o pravnih in davčnih zadevah; 7. oblikovanje „družb vzajemnega jamstva“ (mutual guarantee companies), tj. gospodarskih družb, ki jih sestavljajo lastniki MSP in ki v razmerju do bank nastopajo kot poroki; 8. izvajanje posebnih programov, ki bi migrantkam in manjšinam olajšali ustanavljanje podjetij; 9. mehanizme zagotavljanja informacij in podpore za ustanavljanje socialnih podjetij in zadrug; 10. sodelovanje in mrežno povezovanje s partnerji v EU za opredelitev struktur in mehanizmov, tudi najboljših praks, ki so drugje prinesle dodano vrednost; 11. politike izobraževanja, ki spodbujajo podjetniško razmišljanje in odnos do podjetništva že v zgodnjih letih (7); podjetniško miselnost je treba obravnavati kot proces vseživljenjskega učenja, ki se začne že v osnovni šoli. To lahko zagotovi večjo prilagodljivost na različnih stopnjah človekovega življenja; 12. večje vključevanje žensk v proces sprejemanja odločitev na vseh ravneh – na ravni vlade, lokalnih oblasti in sodstva; 13. dostopnost javnih naročil za MSP, zlasti za podjetja v lasti žensk, da bi se spodbudila rast podjetništva; 14. opredelitev posebnih ciljev za enakost spolov v okviru politik zaposlovanja, vključno z opredelitvijo kvalitativnih in kvantitativnih kazalnikov, saj je bistvenega pomena, da se poveča število podjetnic, da se zagotovijo delovna mesta in da izboljša kakovost teh delovnih mest (8).
4.3.1

Gorsko kmetijstvo ima edinstven vpliv na okolje in samo deželo. Lokalnemu gospodarstvu, okolju in celotni družbi prinašajo kmetje precejšnjo korist. Gre za njegove „pozitivne zunanje učinke“ oziroma njegovo „multifunkcionalno naravo“. Kmetijstvo je namreč učinkovit vmesnik, ko gre za načrtovanje rabe zemljišča in upravljanje naravnih virov, in ima osrednjo vlogo pri oblikovanju krajine. Ti vidiki so še posebej pomembni na gorskih območjih zaradi njihovih precejšnjih vodnih virov, biotske raznovrstnosti, posebej značilne za gore, in turističnega pomena skoraj vseh gorskih območij. Poleg tega kmetijstvo prispeva k ohranjanju nekaterih živalskih in rastlinskih vrst, bodisi z njihovo neposredno uporabo (vrste goveda in ovac, ki se izvažajo v svet, zlasti zaradi svoje odpornosti, in nekatere rastlinske vrste, kot so cvetje za parfume in nekatera žita, ki jih potrošniki danes ponovno odkrivajo), bodisi zaradi učinka kmetijstva (vzdrževanje planinskih pašnikov). Prispeva tudi k raznolikosti kmetijskih izdelkov in živil na trgu, predvsem zato, ker pogosto ponuja tipične in dobro poznane lokalne izdelke, ki imajo manjšo konkurenco, kar pa pomaga tudi k ohranjanju lokalnega tradicionalnega znanja. Takšna oblika kmetovanja pa seveda prispeva tudi k zaposlovanju na podeželju in je tesno povezana z nekmetijskimi dejavnostmi na podeželju, saj se precej ljudi v teh regijah ukvarja z več dejavnostmi.
7.4.1

Preprečiti je treba, da bi vzpostavitev ustreznih služb za priseljence povzročila ločevanje. Tako je predstavnik iz Budimpešte poročal, da imajo občine na Madžarskem službe za pomoč družinam, otrokom, službe za zaposlovanje itd., na katere se morajo obrniti tako priseljenci kot tudi preostali državljani. Na splošno so mesta in regije, ki so pripravile politiko vključevanja, to storile z razvojem posebnih načrtov in z zagotavljanjem sredstev in storitev. Predstavnik iz Helsinkov je izjavil, da „posebne službe za priseljence sicer ne bi smele biti potrebne, vendar dejansko so“, s čimer je želel pokazati, da samo podpora, ki jo zagotavljajo splošne službe, ne more rešiti pomanjkanj, krivic, težav in posebnih potreb, ki jih občutijo priseljenci.
4.

EESO meni, da: — je pomanjkanje jasne vizije in soglasja o ciljih in namenih evropske integracije kljub uspehom in dosežkom v petdesetletnem obdobju evropskega združevanja pripeljalo do dvomov; — se skeptičnost državljanov nanaša bolj na delovanje in trenutne politike Unije, kot na samo ustavno pogodbo, katere inovativen značaj javnosti ni bil pojasnjen v zadostni meri; — s trenutnim institucionalnim sistemom, ki temelji na Pogodbi iz Nice, Evropska unija ne bo mogla nadaljevati svoje poti združevanja. Obstoječe pogodbe ne izpolnjujejo potreb po sodobnem evropskem upravljanju in mnogo premalo prostora namenjajo predvsem vlogi organizacij civilne družbe v postopku oblikovanja politik in odločanja Skupnosti na vseh ravneh; — je naloga Evropske komisije in Evropskega sveta v okviru njunih odgovornosti, da pripravita primerne predloge in z njimi položita temelje za vizijo prihodnosti Evrope, ki bo nosilka lepše prihodnosti za državljane, ter da izboljšata vsebino politik Unije, da bodo izpolnile pričakovanja prebivalcev Evrope. V tem okviru EESO pozdravlja dejstvo, da je v medinstitucionalnem dogovoru med Evropskim parlamentom, Svetom in Komisijo z dne 4. aprila 2006 v finančni perspektivi 2007–2013 predvidenih več sredstev, kot jih je prvotno odobril Evropski svet. Vendar pa ugotavlja, da je to povišanje omejeno in zelo obžaluje, da zato ta finančna perspektiva ne bo omogočala sprostitve proračunskih sredstev v skladu z ambicijami, ki si jih je Evropa postavila. V zvezi s tem opozarja na svoje mnenje o tej temi z dne 15. septembra 2004 (3); — je za uspešno strategijo seznanjanja z Evropo treba — določiti jasno vizijo prihodnosti Evrope; — opredeliti in izvajati politike, ki imajo za državljane resnično dodano vrednost; — zagotoviti večjo prepoznavnost in razumljivost evropske integracije in njenih ciljev; — uresničiti bolj demokratično delovanje Unije, ki bo zagotavljalo zlasti večjo vključenost državljanov in bolj strukturiran dialog z organizirano civilno družbo.
1.1

Pogajanja v zvezi s sporazumom GATS so potekala med urugvajskim krogom (1986–1994). V veljavo so stopila v začetku leta 1995, ko je Svetovna trgovinska organizacija zamenjala sekretariat GATT. V 80. letih, ko se je povečala rast storitvenega sektorja (ki predstavlja približno dve tretjini bruto družbenega proizvoda in delovnih mest v EU) in trgovine s storitvami, se je pokazala splošna potreba po določenih večstranskih pravilih za trgovino s storitvami, meje med dobrinami in storitvami pa so postale vedno težje določljive. Izvoz dobrin vedno bolj zahteva tudi izvoz storitev (npr. nastanitev, usposabljanje, podporo in drugo). Nagibanje k bolj tržno usmerjenim pristopom do državnega ali lokalnega monopola, na primer pri storitvah, povezanih z elektriko, telefonom in telegrafom ter mestnim in železniškim prevozom, je mednarodni trgovini s storitvami odprlo obetavne nove trge (1). Čeprav je poglavitni cilj liberalizacija trgovine in storitev, sporazum GATS k temu ne obvezuje nobene članice in vsaki prepušča odločitev o meji, do katere se jim zdi liberalizacija varna. Omejijo lahko tudi načelo največjih ugodnosti (Most Favoured Nation, MFN) in nacionalno obravnavo tujih dobaviteljev. Jasno je določena tudi pravica do urejanja in uvajanja novih predpisov na trgu storitev. Noben sektor ni izključno izvzet, razen tistih, ki vključujejo „izvajanje javne oblasti“ (2).
9.3

Po mnenju EESO so glavne ovire za doseganje enotnega trga države članice. Nekatere so pri izvajanju prepočasne, druge pa preveč dlakocepske, s čimer vzpostavljajo nasprotja enotnemu trgu in EU. Druge ovirajo npr. s sprejemanjem nacionalne zakonodaje, ki prepoveduje čezmejne prevzeme finančnih ustanov, kot so banke. Spet tretje dovoljujejo svojim nacionaliziranim gospodarskim panogam izvajanje čezmejnih prevzemov brez dovoljevanja vzajemnosti. Dajanje neomejenih sredstev na razpolago nacionaliziranim gospodarskim panogam nekaterih držav pomeni izkrivljanje konkurence in je ena izmed ovir, s katero se Komisija do zdaj še ni spoprijela.
4.12

EESO zaradi mednarodnega dogajanja predlaga, naj se v uredbi o CDD določi, da morajo CDD, njihovi izdajatelji in udeleženci vzpostaviti uspešen in stalen mehanizem za izmenjavo in souporabo podatkov, povezanih z izvajanjem skupnih evropskih sankcij. Ne sme se zgoditi, da se določen ukrep ne bi izvajal zgolj zato, ker različni udeleženci ne bi mogli doseči sicer enostavnega ali vsaj mogočega sklepa (tj. v okviru skupne obravnave). Vprašanje, ali je uredba o CDD ustrezen pravni instrument za to, je legitimno; kljub temu se EESO zavzema za močnejšo nadzorno ureditev izvrševanja sankcij.
3.5

Obenem morajo Evropska komisija, Svet, Parlament in države članice na nacionalni ravni še naprej zagotavljati, da se energijska revščina ustrezno obravnava z obstoječo in novo zakonodajo ter političnimi pobudami. To bi bilo treba narediti na primer med izvajanjem evropskega zelenega dogovora in vala prenove, tako da se pregleda napredek pri izpolnjevanju nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov ter dolgoročnih strategij prenove stavb in se poroča o njem, pa tudi z večjim poudarkom na energijski revščini v procesu evropskega semestra. Pomembne priložnosti za nadaljnjo obravnavo energijske revščine so tudi zakonodajne pobude in pregledi, kot so prihajajoči pregledi direktive o energetski učinkovitosti stavb, direktive o energiji iz obnovljivih virov in direktive o energetski učinkovitosti, pa tudi predlog za Socialni sklad za podnebje. Poleg tega mora Evropska unija zagotoviti, da se v vseh novih pobudah za cenovno dostopno, zanesljivo in trajnostno energijo posebna pozornost še naprej namenja učinkom na najranljivejše potrošnike, da bi ublažili učinek visokih cen energije. To vključuje pobude za nizkoogljično gospodarstvo in odpravo evropske odvisnosti od ruskih fosilnih goriv, kot je sporočilo REPowerEU.
5.4

Kršitve pravic delavcev in delovnih pogojev (prekarno delo, plače pod pragom revščine, slaba skrb za varnost in zdravje pri delu, prisilno delo) so še naprej težava, različne prostovoljne pobude (socialne revizije, svetovni sporazumi, kodeksi ravnanja) pa so se pokazale za nezadostne. EESO se zavzema za vzpostavitev in konsolidacijo zmogljivosti inšpekcijskih služb, skladnost in zbliževanje inšpekcijskih metod in meril, usposabljanje inšpektorjev ter sodelovanje s socialnimi partnerji in civilno družbo v EU in zunaj nje. Izredno pomembne so naložbe za povečanje operativne zmogljivosti socialnih partnerjev za spremljanje spoštovanja svetovnih sporazumov, temeljnih pravic in pravic delavcev. S pametno uporabo sredstev iz Kohezijskega sklada je treba prispevati k zmanjšanju razlik med državami članicami in regijami v EU.
3.5

Akademsko osebje je ključnega pomena za kakovostno izobraževanje in raziskave na univerzah. Že pred pandemijo so se akademiki po vsej Evropi soočali z manjšo varnostjo zaposlitve kot posledico proračunskih omejitev, manjših možnosti zaposlovanja in vse večjega deleža začasnih delovnih mest, delovnih mest s krajšim delovnim časom in za določen čas ter delovnih mest, ki se financirajo od zunaj. Ustrezni delovni pogoji in plače pa so ključni za to, da akademiki lahko svoje študente uspešno pripravijo na dvojen prehod v družbi in gospodarstvu. Akademiki s pogodbami za določen čas imajo negotovo zaposlitev, zato težje poskrbijo za visokokakovostno učenje in raziskave ( 9 ) . Pandemija COVID-19 je poslabšala poklicne možnosti podoktorskih raziskovalcev in škodljivo vpliva na njihovo blaginjo. Med raziskovalci so mlajši in ženske v večji nevarnosti, da se bodo znašli v negotovem položaju in občutili negativne posledice pandemije ( 10 ) . Zavzemati se je treba za povečanje plačil za doktorske raziskave, prost dostop do literature in sodelovanje na mednarodnih konferencah.
1.4

V okoliščinah, kjer vlada velika negotovost, EESO podpira izvajanje politike konkurence, ki je še posebej primerna za uspeh naših prehodov, za kar so potrebne ambiciozne trgovinske in naložbene politike, izjemne javne in zasebne naložbe, inovacije in dobro delujoč enotni trg. EU in države članice morajo zdaj vzpostaviti pravni in finančni okvir, ki bo nudil enake konkurenčne pogoje na trgu za vse akterje, regije in državljane. V zvezi s tem EESO poudarja, da je treba doseči resnično enako obravnavo evropskih in svetovnih gospodarskih subjektov. Ključna elementa sta integriteta našega notranjega trga in njegova nerazdrobljenost.
C 194/107

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (EU) 2020/1429 glede trajanja referenčnega obdobja za uporabo začasnih ukrepov v zvezi z naložitvijo uporabnin za železniško infrastrukturo

(COM(2021) 832 final – 2021/0437(COD))

(2022/C 194/16)

Zaprosili Evropski parlament, 17. 1. 2022 Svet Evropske unije, 21. 1. 2022 Pravna podlaga Člena 91 in 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Pristojnost strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo Datum sprejetja mnenja na plenarnem zasedanju 19. 1. 2022 Plenarno zasedanje št. 566 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 229/1/1

Odbor se v celoti strinja z vsebino predloga in nima nobenih pripomb, zato je na 566. plenarnem zasedanju 19. in 20. januarja 2022 (seja z dne 19. januarja) z 229 glasovi za, 1 glasom proti in 1 vzdržanim glasom sklenil o tem predlogu podati pozitivno mnenje.
5.2

EESO se seznanja s stališči in analizami Komisije na tem področju ter jih podpira, zlasti kar zadeva naslednje elemente: (i) še vedno so potrebna dodatna prizadevanja v zvezi z izvajanjem zaščitnih elementov direktive, zlasti v zvezi z dostopom do informacij in sodnega varstva ter izterjavo dolgovanih plačil ter izdajo začasnih dovoljenj za prebivanje (15); (ii) večina držav članic podaja le splošne podatke o pravicah delavcev, ne pa tudi ciljno usmerjenih informacij, ki so pomembne za poseben položaj delavcev migrantov brez urejenega statusa; (iii) sodelovanje javnih organov s socialnimi partnerji in nevladnimi organizacijami je ključno za lažje vlaganje pritožb, saj so ti akterji pogosto v neposrednem stiku z delavci in lahko ozaveščajo in obveščajo migrante o njihovih pravicah, gradijo medsebojno zaupanje ter delavcem pomagajo prepoznati, v katerih primerih njihovo delo ni prijavljeno ali so žrtve delovnega izkoriščanja, da lahko vložijo pritožbo. Vloga socialnih partnerjev in nevladnih organizacij je zelo pomembna tudi pri omogočanju lažjega vlaganja pritožb, razkrivanju izkoriščevalskih razmer in zmanjševanju strahu migrantov, da bodo zoper njih začeti postopki vračanja, če jih odkrijejo organi, pristojni za migracije. V veliki večini držav članic zakon tem deležnikom, zlasti sindikatom, daje pomembno vlogo v okviru nacionalnega mehanizma za lažje vlaganje pritožb (16); (iv) migranti brez urejenega statusa, ki so žrtve delovnega izkoriščanja, se soočajo z izzivi pri dostopu do postopkov za izdajo dovoljenj za prebivanje ali pri izpolnjevanju pogojev za izdajo teh dovoljenj. Deležniki poročajo, da žrtve nimajo dostopa do informacij in pravnih nasvetov o možnosti pridobitve dovoljenj za prebivanje in o tem, kako zanje zaprositi ali zahtevati obravnavo vloge. Prav tako ugotavljajo, da je izdaja dovoljenj pogosto povezana s kazenskimi obtožbami zoper določene delodajalce in da je dovoljenje pogojeno s sodelovanjem žrtev v kazenskem postopku, čeprav direktiva tega ne zahteva (17); (v) Agencija Evropske unije za temeljne pravice ugotavlja, da migranti brez urejenega statusa v nekaterih državah članicah ne uporabljajo sistemov pritožb. Razlogov za to je lahko več, med drugim pomanjkanje spodbud za delavce, da bi podali prijavo, omejene informacije o njihovih pravicah in razpoložljivem pritožbenem mehanizmu, ekonomske ovire, kot so članarine za sindikate, ki pomagajo samo članom, ter predvsem strah pred tem, da bi jih odkrili, pridržali in vrnili v njihove države izvora (18); (vi) socialni partnerji in nevladne organizacije imajo prav tako osrednjo vlogo pri spodbujanju in izvajanju zaščitnih ukrepov iz direktive ter pri vključevanju večjega števila migrantov brez urejenega statusa v njihovo področje uporabe. Komisija bo okrepila dialog s socialnimi partnerji in nevladnimi organizacijami, ki zastopajo delavce brez dokumentov, ter pri razvoju teh dejavnosti sodelovala z evropsko platformo za ukrepanje proti neprijavljenemu delu.
5.5

Podlaga za direktivo UNSHELL so obstoječi standardi EU in mednarodni standardi. EESO priporoča Komisiji, naj zagotovi združljivost z ustreznimi mednarodnimi in skupnimi standardi EU, ki že veljajo, zlasti s konceptom „bistvene gospodarske dejavnosti“, ki je bil razvit v okviru preferenčnih davčnih režimov in o katerem se je obširno razpravljalo na Forumu o škodljivih davčnih praksah. Drugo pomembno vprašanje, ki ga je treba obravnavati, zadeva določitev skupnih in jasnih pravil o specifični vsebini izjav, ki jih morajo podjetja predložiti. Izogibati bi se bilo treba čezmernemu poročanju, ki presega cilje direktive, in posledičnim stroškom izpolnjevanja obveznosti.
3.5.1

Nacionalni strateški časovni načrti so v središču programa politike in so izjemno pomembni za digitalni razvoj EU, zato je ključno podpreti države članice pri teh prizadevanjih. Čeprav je državam članicam vsekakor treba pomagati pri ocenjevanju in predvidevanju učinka načrtovanih politik, ukrepov in dejavnosti, pa je še pomembneje zagotavljati podporo samim ukrepom in dejavnostim.
1.5

EESO pozdravlja, da je v predlagani prenovljeni direktivi o energijski učinkovitosti določena vodilna vloga javnega sektorja, vključno z lokalnimi in regionalnimi oblastmi, in opozarja, da bodo za to potrebni zadostna finančna in tehnična pomoč ter usposobljeno osebje. Podpira ukrepe v zvezi s prenovo in zmanjšanjem porabe energije, ki naj bi jih sprejel javni sektor, in meni, da se bo z njimi pomagalo gradbenemu sektorju, zlasti malim in srednjim podjetjem, ter se bodo spodbudili razvoj in uporaba novih tehnologij ter ustvarjanje delovnih mest v okviru pobude „val prenove“.
1.6

Predlagani postopki poročanja in ugotavljanja skladnosti bi lahko tudi nesorazmerno finančno prizadeli mala in srednja podjetja, za katera je evropski zeleni standard morda prestrog, in jim tako oteževali nadaljnjo rast. Ker je to treba preprečiti, EESO predlaga pragmatičen pristop k zahtevam za nadzor in poročanje. Izogibanje prekomernemu predpisovanju in zakonskemu urejanju bi pripomoglo k uveljavitvi evropskega standarda za zelene obveznice na vseh kapitalskih trgih, tudi v primeru podjetniških izdajateljev. Za razogljičenje gospodarstva so pri izdajanju zelenih obveznic podjetniški izdajatelji enako pomembni kot Komisija, zato EESO meni, da bi bilo treba zbližati merila za izdajanje zelenih obveznic v javnem sektorju in pri podjetniških izdajateljih.