1. Potreba po takojšnjem ukrepanju v zvezi s podnebnimi spremembami

Konec leta 2010 je bilo pod okriljem Okvirne konvencije Združenih narodov o podnebnih spremembah (UNFCCC) ugotovljeno, da globalno segrevanje ne sme preseči temperatur, zabeleženih pred industrijsko revolucijo, za več kot 2˚C[1]. To je bistvenega pomena za omejitev negativnih posledic človekovega poseganja v podnebni sistem. Za dosego tega dolgoročnega cilja je treba emisije toplogrednih plinov na globalni ravni do leta 2050 zmanjšati za najmanj 50 % v primerjavi z emisijami iz leta 1990[2].

Razvite države bi morale do leta 2050 skupaj zmanjšati svoje emisije za 80 do 95 % v primerjavi z emisijami iz leta 1990[3]. EU se je srednjeročno zavezala k zmanjšanju svojih emisij toplogrednih plinov do leta 2020 za 20 % v primerjavi z emisijami iz leta 1990, pod ustreznimi pogoji pa za 30 %. Ta zaveza je del enega izmed petih glavnih ciljev EU v strategiji Evropa 2020[4]. Poleg tega sta se Evropski svet in Evropski parlament strinjala, da bi k zmanjšanju emisij morali prispevati vsi gospodarski sektorji[5].

Raba zemljišč, sprememba rabe zemljišč in gozdarstvo (LULUCF) ima pozitiven in bistven vpliv na emisije toplogrednih plinov v EU. Ta sektor namreč odvzame za 9 % emisij toplogrednih plinov iz drugih delov gospodarstva[6]. Kljub temu, da se emisije in odvzemi iz LULUCF poročajo v okviru UNFCCC, deloma pa tudi upoštevajo v okviru Kjotskega protokola, ta sektor ni vključen v podnebne zaveze EU v okviru podnebno-energetskega svežnja[7], ker so bile zaznane resne pomanjkljivosti v mednarodnih pravilih za obračunavanje emisij iz tega sektorja.

Določitev ciljne vrednosti zmanjšanja emisij v EU so spremljala pričakovanja, da bo na podnebnem vrhu v Københavnu leta 2009 dosežen mednarodni sporazum o podnebnih spremembah, vključno z revidiranimi pravili za obračunavanje za LULUCF, ki bi nato lahko bil sprejet v EU. Vendar do tega ni prišlo in tako je bil kljub napredku, ki je bil dosežen s københavnskim dogovorom in sporazumom iz Cancuna, mednarodni sporazum o revidiranih pravilih za obračunavanje za LULUCF po drugem ciljnem obdobju v okviru Kjotskega protokola dosežen šele na 17. konferenci pogodbenic UNFCCC v Durbanu decembra 2011.

To sporočilo opisuje, kako bi lahko sektor LULUCF postopoma vedno bolj vključevali v podnebno politiko EU. Kot začetni korak se predlaga vzpostavitev trdnih skupnih pravil za obračunavanje, spremljanje in poročanje. Kar zadeva emisije, ima ta sektor posebni status, zaradi česar Komisija zanj predlaga namenski pravni okvir, namesto da bi ga vključila v sistem EU za trgovanje z emisijami[8] ali ga upoštevala kot del pravil, določenih v odločbi o porazdelitvi prizadevanj[9].

Določitev trdnih pravil za obračunavanje emisij in odvzemov v EU, ki upoštevajo posebni status sektorja LULUCF, bi bila koristna z več vidikov. Najpomembnejši je ta, da bi dopolnila obračunavanje antropogenih emisij toplogrednih plinov iz vseh gospodarskih dejavnosti v EU[10], saj bi zajela nekatere pomembne tokove, ki se jih trenutno ne upošteva. Kot del tega bi povečala opaznost prizadevanj za ublažitev v kmetijstvu, gozdarstvu in sorodnih industrijah (npr. celuloze in papirja ter predelave lesa) in ustvarila podlago za oblikovanje ustreznih pobud v okviru različnih politik, na primer skupne kmetijske politike (SKP), ob upoštevanju časovnega načrta za Evropo, gospodarno z viri[11]. Določitev skupnih pravil za obračunavanje za vso EU bi prav tako omogočila enake pogoje za vse države članice. Še zlasti bi upoštevala spreminjanje zalog ogljika zaradi uporabe doma proizvedene biomase in s tem dopolnila obračunavanje energije iz biomase na ravni gospodarstva, kakor to določa Medvladni forum o podnebnih spremembah (IPCC)[12] kot pogoj za upoštevanje energije iz biomase kot ogljično nevtralne v energetskem sektorju. To bi okrepilo okoljsko skladnost podnebne politike EU. Nenazadnje bi to predstavljalo tudi pomemben in potreben korak proti stroškovno učinkovitemu zastavljanju ambicioznejših podnebnih ciljev.

Drugi korak bi bil uradna vključitev LULUCF v cilj EU zmanjšanja emisij toplogrednih plinov. Predlaga se, da se ta ukrep sprejme, ko bodo države članice začele izvajati okvir za obračunavanje in ko se bo ta izkazal za zanesljivega.

Glede na to, da pozitivni učinek sektorja LULUCF na emisije EU s časom upada, je nemudoma treba začeti izvajati usklajene ukrepe. Zato Komisija kot del prvega koraka predlaga, naj države članice za LULUCF pripravijo akcijske načrte, ki bodo določili dolgoročno strategijo za ta sektor v okviru različnih politik.

2. Vloga rabe zemljišč in gozdarstva pri podnebnih spremembah

V sektorju LULUCF je ogljik odvzet iz atmosfere in shranjen v rastoča drevesa ter druge rastline, prst in izdelke iz lesa. Emisije ogljika so posledica krčenja in degradacije gozdov (zaradi npr. razvoja infrastrukture, širjenja kmetijskih zemljišč, spreminjanja površin v pašnike in zaradi požarov) ali kmetijskih praks (npr. oranja).

Različni elementi LULUCF imajo različne lastnosti v smislu zalog ogljika in možnosti za emisije ter odvzeme. Vsebina ogljika v prsti (0–30 cm) gozdarskih površin je razmeroma visoka v primerjavi s prstjo kmetijskih površin. V EU je ocenjena na približno 90 tC/ha, medtem ko vsebina ogljika v prsti na poljih in njivskih površinah znaša okrog 65 oziroma 90 tC/ha (Slika 1). Vseeno pa obstajajo znatne razlike tako med državami članicami kot znotraj njih. V Evropi lahko v organskih tleh/šotah vsebina ogljika v prsti doseže do 1 000 tC/ha. Različne rabe zemljišč, dejavnosti v zvezi z gospodarjenjem v kmetijstvu in gozdarstvu ter uporaba pridelanih lesenih proizvodov lahko vplivajo na zaloge ogljika, prav tako pa tudi na izpuste emisij v atmosfero in odvzem emisij iz nje.

Slika 1: Povprečne zaloge ogljika (tC/ha) pri različnih rabah zemljišč v EU

Opomba: Ocene za šote dosegajo celo 1 000 tC/ha, vrednosti pa se med seboj razlikujejo glede na vrsto šote.

Vir: Podatki, ki jih je pripravilo Skupno raziskovalno središče Evropske komisije, na podlagi različnih virov[13].

Globalna zaloga biomase in ogljika v tleh je ogromna (v primerjavi z letnimi emisijami toplogrednih plinov). Vendar globalno gledano LULUCF predstavlja približno 15 % emisij toplogrednih plinov[14] zaradi znatnega krčenja gozdov. To pomeni več emisij kot jih povzroči celotni svetovni prometni sektor in po količini zaostaja le za energetskim sektorjem.

Zato je bistvenega pomena obdržati in okrepiti zalogo ogljika ter zmanjšati emisije LULUCF iz nje. Cilj EU je zaustaviti globalno krčenje gozdov do leta 2030[15]. Za njegovo preprečevanje je bil v ZN oblikovan mehanizem zmanjševanja emisij zaradi krčenja in degradacije gozdov (REDD) v državah v razvoju.

V industrializiranih državah sektor LULUCF večinoma predstavlja neto ponor (to pomeni, da so odvzemi večji od emisij). Vendar se sposobnost tega ponora zmanjšuje zaradi povečanega povpraševanja po biomasi, starajočih se gozdov v nekaterih državah in težnje po povečanju rabe gozdov. V EU prihajajo emisije toplogrednih plinov večinoma iz proizvajanja energije ter iz prometa in zgradb (glej sliko 2).

Slika 2: Emisije in odvzemi v EU-27 po sektorjih kot delež celote brez LULUCF (2009)

Opomba: (1) Negativne vrednosti ponazarjajo neto odvzeme, pozitivne pa neto emisije. (2) Emisije iz „kmetijstva“ vključujejo metan (npr. iz živinoreje) in dušikov oksid (npr. iz uporabe gnojil). Emisije in odvzemi CO2, povezani s kmetijsko rabo zemljišč, so vključeni v sektorju LULUCF.

Vir: EEA (2011).

Pričakuje se, da se bo ponor v sektorju LULUCF v EU do leta 2020 zmanjšal in padel pod raven običajnega scenarija[16]. Za sektor LULUCF kot celoto se za leto 2020 pričakuje približno 10-odstotni upad v primerjavi z obdobjem 2005–2009, kar na leto pomeni 33 MtCO2 emisij več. To približno ustreza količini vseh emisij toplogrednih plinov v Latviji in Litvi skupaj, ali pa dvakratni količini emisij Estonije iz leta 2009.

Če podrobneje pogledamo omenjena pričakovanja, opazimo velike razlike med posameznimi dejavnostmi znotraj tega sektorja. Upad naj bi bil zelo oster v gospodarjenju z gozdovi, za katerega se pričakuje upad neto odvzemov za približno 60 MtCO2, tj. približno enako skupnim emisijam toplogrednih plinov Bolgarije, Danske, Irske ali Švedske leta 2009. To se deloma nadoknadi s sajenjem gozdov (pogozdovanjem). Emisije in odvzemi iz kmetijskih dejavnosti, kot so na primer gospodarjenje z njivskimi površinami in pašniki, naj bi sodeč po pričakovanjih ostali razmeroma nespremenjeni ali bi se izboljšali. Vendar lahko obremenjevanje zemljišč, kot na primer spreminjanje trajnih travišč v njivske površine zaradi povečane potrebe po biomasi (npr. za proizvodnjo bioplina na podlagi koruze) in neprekinjeno obdelovanje organskih tal, privede do zmanjšanja vsebnosti ogljika v tleh in povečanja emisij.

Glede na napovedi se pričakuje, da se bo ta negativen trend dolgoročno gledano še nadaljeval, kot je prikazano v Načrtu za prehod na konkurenčno nizkoogljično gospodarstvo do leta 2050[17]. Vendar bodo resnični rezultati za ta sektor v veliki meri odvisni od pobud, ki bodo izhajale iz različnih politik.

Slika 3: Pričakovane emisije in odvzemi v LULUCF kot celoti ter v gozdovih izpred 90. let prejšnjega stoletja (2000–2020)

Legenda: ●–●–● LULUCF (vse dejavnosti skupaj), ▲–▲–▲ krčenje gozdov, +–+–+ gospodarjenje z njivskimi površinami, ––– gospodarjenje s pašniki, ♦–♦–♦ pogozdovanje in ■–■–■ gospodarjenje z gozdovi. Nepovezane točke ponazarjajo sporočene/zgodovinske podatke.

Opomba: Negativna vrednost pomeni, da so odvzemi večji od emisij za zadevno dejavnost.

Vir: Böttcher et al. (2011) in JRC (2011b)

3. Kmetijstvo, gozdarstvo in učinkovita raba zemljiških virov so ključ do obvladovanja podnebnih izzivov

Kmetijstvo, gozdarstvo in sorodne industrije lahko na različne načine prispevajo k znižanju emisij v sektorju LULLUCF.

Kmetijski ukrepi bi se morali osredotočati na zmanjševanje spreminjanja travišč v njivske površine in izgub ogljika zaradi obdelovanja organskih tal. Lahko bi vključevali izboljševanje kmetijskih praks, na primer z uporabo različnih rastlinskih vrst (npr. več stročnic), s čimer bi razširili kolobarjenje posevkov ter se izognili neposejani in neobdelani zemlji ali zmanjšali njeno količino (npr. s travno rušo ali ekološkimi zemljišči, prepuščenimi naravnemu razvoju). K zmanjšanju emisij bi pripomogle tudi kmetijsko-gozdarske prakse, ki povečujejo zaloge ogljika v tleh tako, da se za rejo živine ali pridelovanje hrane uporabljajo zemljišča, na katerih rastejo tudi drevesa za pridelavo lesa, proizvodnjo energije ali pridelavo lesnih proizvodov. Puščanje ustrezne količine organskega materiala (na primer hlevskega gnoja, slame, ostankov pridelkov) na zemljišču ali vračanje organskega materiala na zemljišče lahko izboljša produktivnost njivskih površin in travišč, medtem ko lahko ponovna vzpostavitev mokrišč, prepuščanje zemljišč naravnemu razvoju ali prenehanje z osuševanjem organskih tal, vključno s šotami, in sanacija degradiranih tal privedejo do znatnega izboljšanja, kar zadeva ublažitev in biotsko raznovrstnost. Da bi se prispevek teh dejavnosti k obvladovanju podnebnih izzivov v celoti priznal, bi bilo treba v obračunavanje vključiti še gospodarjenje z njivskimi površinami in pašniki.

Tudi v gozdarstvu se lahko veliko prispeva k ublažitvi razmer. To vključuje prakse, kot so na primer spreminjanje negozdnih površin v gozdne (tj. pogozdovanje)[18], izogibanje spreminjanju gozdnih površin v druge vrste površin (tj. krčenje gozdov), shranjevanje ogljika v obstoječih gozdovih prek daljše obhodnje, izogibanje poseku na golo (npr. odločitvam na ravni gospodarjenja z gozdovi v zvezi z redčenjem ali selektivno sečnjo) in spreminjanje gozdne površine v ohranjene gozdove ter bolj razširjena uporaba preventivnih ukrepov za omejitev učinkov motenj, kot so požari, škodljivci in nevihte. Prav tako je pomembno izboljšati produktivnost gozdov, na primer s prilagoditvijo obhodenj, tako da se bodo čim bolj ujemale s produktivnim maksimumom, povečanjem produktivnosti nizkoproduktivnih gozdov, povečanjem spravila lesnih odrezkov in vejevja (pod pogojem, da se ob tem lahko ohranjajo biotska raznovrstnost, rodovitnost tal in organske snovi). Pozitivne spremembe lahko prinese tudi sprememba vrstne sestave in stopenj rasti.

Poleg možnosti za ublažitev, ki so neposredno povezane z gozdarstvom in kmetijstvom, ponujajo nekaj možnosti tudi sorodne industrije (npr. celuloze in papirja ter predelave lesa) in sektorji obnovljivih virov energije, če se s kmetijskimi površinami in gozdovi gospodari za proizvodnjo lesa in energije. Medtem ko se ogljik shranjuje v drevesih in drugih rastlinah ter tleh, se lahko več desetletij shranjuje tudi v proizvodih, npr. lesu za gradbeništvo. Politike, usmerjene v industrijo in potrošnike, lahko znatno prispevajo k povečanju dolgoročne uporabe lesa in njegovemu recikliranju ter/ali proizvodnji celuloze, papirja in lesenih izdelkov kot nadomestnih materialov za materiale, ki povzročajo več emisij (npr. beton, jeklo, plastika iz fosilnih goriv). Biološka industrija lahko uporablja pridelke, gojene za nadomeščanje materialov (npr. uporaba konoplje in trave za izolacijo namesto steklenih vlaken, uporaba slame za izdelavo pohištva, izdelovanje oblog na notranji strani avtomobilskih vrat iz lanu ali sisala, bioplastike) ali za pridobivanje energije (npr. uporaba biomase namesto fosilnih goriv). Študije kažejo, da se za vsako tono ogljika v lesenih proizvodih, nadomeščeno z nelesenimi proizvodi, lahko povprečno pričakuje zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za dve toni ogljika[19].

Če bi se obvezno obračunavanje razširilo, tako da bi zajemalo tudi gospodarjenje z gozdovi, njivskimi površinami in travišči, bi bili bolj opazni tudi ukrepi, ki so jih sprejeli kmetje, gozdarji in na gozdarstvu temelječe industrije, prav tako pa bi to ponudilo osnovo za oblikovanje pobud politik za okrepitev blažilnih ukrepov. Če bi se tovrstna prizadevanja upoštevala, bi se njihov splošni vpliv na dogajanje v zvezi s toplogrednimi plini natančneje odražal, s čimer bi se izboljšala stroškovna učinkovitost doseganja ciljev v zvezi z zmanjšanjem emisij.

Glede na to, da kmetijska raba zemljišč, gozdarstvo in sorodne industrije ponujajo zelo različne možnosti ublažitve znotraj EU-27, ena sama politika ne bo ustrezala vsem. Zaradi različnih oblik rabe zemljišč in gozdarskih praks je potreben pristop po meri. Na primer, na Švedskem in Finskem so neto odvzemi v sektorju LULUCF več kot polovico manjši od skupnih emisij v drugih sektorjih, v Latviji pa so skoraj dvakratni (Slika 4), medtem ko je v drugih državah članicah, kot na primer na Malti, pomembnost tega sektorja postranska. Ob tem podatku postane jasneje razvidno, kako pomembno je upoštevati nacionalne okoliščine pri razvijanju politik za ta sektor, da se izpolnijo zaveze v zvezi s podnebnimi spremembami.

Slika 4: Relativni pomen LULUCF v državah članicah: emisije in odvzemi sektorja glede na skupne emisije toplogrednih plinov v drugih sektorjih (2009).

Opomba: Negativna vrednost pomeni, da so odvzemi večji od emisij v LULUCF v zadevni državi članici. Zaradi spreminjanja vrednosti emisij in odvzemov znotraj enega leta je delež za različna leta drugačen.

Vir: Podatki EEA (2011).

Bistveni predpogoj za varovanje zalog ogljika in njihovo povečanje ter povečanje neto odvzemov je zagotovitev enakih pogojev za različne vrste ukrepov (npr. gospodarjenje s pašniki ali proizvodnjo energije iz biomase), sektorje (npr. gozdarstvo ali industrijo, temelječo na gozdarstvu) in države članice z zagotovitvijo, da se emisije in odvzemi iz različnih praks gospodarjenja z zemljišči in rab virov točno odražajo v obračunavanju. To bo okrepilo tudi okoljsko skladnost zavez EU v zvezi s podnebnimi spremembami.

4. Sedanje politike ne zadostujejo 4.1. Določitev trdnih in usklajenih pravil za obračunavanje

Čeprav se LULUCF še ne upošteva pri ciljih Unije v zvezi z zmanjšanjem emisij za leto 2020, se upošteva pri zavezah Unije v okviru Kjotskega protokola k UNFCCC za obdobje med letoma 2008 in 2012[20]. Vendar imajo obstoječa pravila za obračunavanje, ki so mešanica prostovoljnih in obveznih praks, precej pomanjkljivosti. Med mednarodnimi pogajanji, ki so potekala v zadnjih letih, je prevladalo soglasje, da so potrebne določene izboljšave.

V skladu z obstoječimi pravili za obračunavanje je obračunavanje prostovoljno za večino dejavnosti LULUCF, zlasti za gospodarjenje z gozdovi (ki predstavlja približno 70 % sektorja) ter gospodarjenje z njivskimi površinami in pašniki (17 %). Obvezno je samo za nekatere dejavnosti spremembe rabe zemljišča (pogozdovanje, ponovno pogozdovanje in krčenje gozdov). Posledično je obračunavanje držav članic trenutno zelo različno (Slika 5). Manj kot dve tretjini držav članic izvaja obračunavanje za upravljanje gozdov, samo tri za gospodarjenje z njivskimi površinami in/ali pašniki, za obnovo vegetacije pa ena.

Dodatna pomanjkljivost je dejstvo, da primanjkuje pobud za ublažitev podnebnih sprememb v gozdarstvu. Bistvo obstoječih pravil za gospodarjenje z gozdovi je zagotavljanje državam določene količine sredstev, ne glede na sprejete ukrepe. Pobude za izboljšanje praks so omejene z zgornjimi mejami za emisije ter odvzeme, in ko so te izpolnjene, se ukrepi ne upoštevajo več. To povzroča izkrivljanja med različnimi sektorji in rabami zemljišč, potrebne pa so izboljšave, ki bodo ustvarile enake konkurenčne pogoje v gozdarskem, kmetijskem in energetskem sektorju v državah članicah, omogočile pošteno razporeditev prizadevanj in zagotovile dosledno obravnavanje kmetijstva, gozdarstva in sorodnih industrij na notranjem trgu Unije.

Slika 5: Delež držav članic, ki so se odločile za prostovoljno obračunavanje različnih praks.

4.2. Učinkovitejše spremljanje in poročanje

Za zanesljivo in usklajeno oceno emisij ter odvzemov v kmetijstvu in gozdarstvu so potrebne naložbe v zmogljivost spremljanja in poročanja. Države članice so zavezane k letnemu poročanju UNFCCC, v okviru Kjotskega protokola pa še k dodatnim zahtevam v zvezi s poročanjem. Spremljanje in poročanje se je začelo izboljševati v zadnjih letih in zelo verjetno se bo izboljševalo še naprej. Opredelitve, načini in pravila v zvezi z LULUCF za drugo ciljno obdobje Kjotskega protokola so bili pregledani in izboljšani na 17. konferenci pogodbenic UNFCCC v Durbanu decembra 2011[21]. Obračunavanje bo zlasti obvezno za dejavnosti gospodarjenja z gozdovi, vključno s pridelanimi lesenimi proizvodi, prav tako pa sta bili določeni opredelitvi „naravnih motenj“ ter „osuševanja mokrišč in ponovne vzpostavitve mokrišč“.

Kljub temu še vedno ostajajo nezanemarljive vrzeli in treba je postoriti še več, da bi izboljšali raven natančnosti ter popolnosti sporočenih podatkov, zlasti podatkov o kmetijskih tleh. Trenutna raven negotovosti je sorazmerno visoka (okrog 35 %, kar pomeni, da je 1 tona CO2 lahko dejansko 1,35 ali 0,65 tone). Izboljšave ne bodo koristile le obračunavanju, temveč bodo tudi zanesljiv, jasen in viden kazalnik napredka v kmetijstvu in gozdarstvu[22].

4.3. Spodbujanje sinergije s širšimi cilji politike

Obstajajo pobude za uporabo energije iz biomase[23], vendar trenutno ni nikakršnega skladnega pristopa, ki bi z ukrepi v kmetijstvu, gozdarstvu in sorodnih industrijah prispeval k ublažitvi podnebnih sprememb v sektorju LULUCF.

Ublažitev podnebnih sprememb bi dejansko lahko igrala čedalje vidnejšo vlogo v SKP. V okviru reforme SKP sta bila t.i. „pregled reforme SKP[24]“ iz leta 2008 ter ublažitev podnebnih sprememb in prilagoditev tem spremembam opredeljena kot „nova izziva“. Da bi pripravila SKP za obdobje 2014–2020, je Komisija osnovala načrt, kako bi se lahko izboljšali okoljski in podnebni učinki kmetijskih politik prek obveznih „ozelenitvenih komponent[25]“, ki bi pripomogle k doseganju ciljev v zvezi s podnebnimi spremembami in varstvom okolja[26]. Poleg tega bi se v okviru politike razvoja podeželja v EU po letu 2013 ublažitev podnebnih sprememb in prilagoditev tem spremembam lahko obvladovalo s ponudbo boljših pobud za sekvestracijo ogljika v kmetijstvu in gozdarstvu. Nekatere izmed teh pobud bi obenem izboljšale in zavarovale zaloge ogljika ter prinesle posredne koristi za biotsko raznovrstnost in prilagoditev, saj bi povečale zmogljivosti skladiščenja vode in zmanjševanja erozije. Z obveznim obračunavanjem povezanih pretokov ogljika bi bili koristni prispevki teh ukrepov opaznejši, hkrati pa bi se zagotovilo celovit prispevek teh ukrepov k obvladovanju izziva, ki ga predstavljajo podnebne spremembe.

Obračunavanje v LULUCF bi tudi razjasnilo koristi trajnostne energije iz biomase, saj bi se z njo povezane emisije tako bolje odražale, zlasti tiste, ki jih povzroča sežiganje biomase, ki se trenutno ne obračunava. To bi okrepilo pobude, ki izvirajo iz meril trajnostnega razvoja v okviru ciljev v zvezi z obnovljivo energijo.

4.4. Upoštevanje posebnih značilnosti tega sektorja

LULUCF vendarle ni kot drugi sektorji. Odvzemi in emisije toplogrednih plinov v tem sektorju so posledica razmeroma počasnih naravnih procesov. Minejo lahko desetletja, preden bodo ukrepi, kot je pogozdovanje, pokazali vidnejše rezultate. Zato je treba na ukrepe za povečanje odvzemov in zmanjšanje emisij v gozdarstvu in kmetijstvu gledati dolgoročno.

Poleg tega so emisije in odvzemi povratni. Do preobrata lahko namreč pride zaradi ekstremnih pojavov, kot so požari, neurja, suše in škodljivci, ki vplivajo na pokritost zemljišč in pokritost z gozdovi, ali zaradi odločitev na ravni gospodarjenja (npr. sečnja ali zasajevanje dreves). Poleg tega so letna nihanja emisij in odvzemov v gozdovih velika in lahko znašajo celo do 35 % skupnih letnih emisij v nekaterih državah članicah zaradi naravnih motenj ali posekov. To bi državam članicam oteževalo izpolnjevanje letnih ciljev.

5. Nadaljnji koraki: postopen pristop

Da bi se lahko začele izkoriščati možnosti za ublažitev, ki jih ponuja uradna vključitev sektorja LULUCF v podnebne zaveze EU, je treba ustrezno nasloviti neprimernosti v obstoječem okviru za obračunavanje, posebnosti LULUCF in okoliščine v različnih državah članicah. Zato je potreben postopen pristop.

Najprej je treba vzpostaviti okvire za dosledno obračunavanje in spremljanje. Komisija poleg objave tega sporočila predlaga tudi pravni predlog za trdna pravila za obračunavanje. V tem je predvideno skupno obračunavanje emisij in odvzemov iz tako gozdarskih kot tudi kmetijskih dejavnosti, pripisuje pa enako pomembnost vsem blažilnim ukrepom, ne glede na to, ali se ti nanašajo na gozdarstvo, kmetijstvo in sorodne industrije ali sektor obnovljivih virov energije.

Spremljanje ravnotežja ogljika v sektorju LULUCF in poročanje o njem je treba nadalje izboljšati, da se zagotovi podporo okviru za obračunavanje in kazalnikom EU, ki spremljajo napredke, dosežene v kmetijstvu in gozdarstvu. Komisija predlaga izboljšanje spremljanja in poročanja prek revizije odločbe o mehanizmu za spremljanje[27] in nadaljnjega razvoja obstoječih sistemov za spremljanje rabe zemljišč, kot je na primer statistični popis uporabe in pokritosti tal (LUCAS).

Zaradi velike spremenljivosti emisij in odvzemov v gozdovih ter manjše pogostnosti zbiranja bistvenih podatkov, potrebnih za različne popise, je od tega sektorja neprimerno zahtevati doseganje letnih ciljev v zvezi z zmanjšanjem emisij, ki sicer veljajo za druge sektorje. LULUCF se od večine drugih sektorjev razlikuje tudi po tem, da je potrebno veliko časa, preden blažilni ukrepi začnejo kazati svoje rezultate. Zato Komisija predlaga vzpostavitev ločenega okvira, ki bo oblikovan tako, da bo ustrezal posebnim okoliščinam sektorja LULUCF.

Nato bi bilo vredno razmisliti o uradni vključitvi tega sektorja v podnebne zaveze EU, ko bo v EU ustanovljen usklajen in trden okvir za obračunavanje.

Kljub temu pa to ne pomeni, da se lahko izvajanje blažilnih ukrepov v sektorju LULUCF kar ustavi. Komisija v svojem predlogu ob upoštevanju trendov v tem sektorju in z namenom začetka izvajanja blažilnih ukrepov od držav članic zahteva, naj začnejo pripravljati akcijske načrte za LULUCF. To bo sektorju LULUCF zagotovilo strateško perspektivo in predstavljalo vmesni korak v smeri popolne vključitve sektorja in njegove integracije v podnebne politike EU.

Na koncu je treba reči, da obstajajo dobri razlogi za postopno integracijo LULUCF v podnebno politiko EU. Zakonodajni predlog Komisije za postopen pristop bi:

– oblikoval trdna pravila za obračunavanje emisij in odvzemov za rabo zemljišč, spremembo rabe zemljišč in gozdarstvo, obenem pa bi prek ločenega akta izboljšal spremljanje in poročanje;

– pomenil osnovo za oblikovanje pobud politike za vrsto blažilnih ukrepov v kmetijstvu, gozdarstvu in proizvodnji ter trajnostni rabi pridelanih lesenih proizvodov in izboljšal opaznost rezultatov teh ukrepov;

– okrepil okoljsko celovitost sprejetih zavez z zagotavljanjem, da so emisije in odvzemi pravilno prikazani;

– ohranil sinergije z obstoječimi politikami na področju obnovljive energije in lesne industrije, saj bo spodbujal trajnostno on podnebju prijazno proizvodnjo v EU;

– prinesel znatne posredne koristi za biotsko raznovrstnost, zaščito tal in prilagoditev na podnebne spremembe (npr. Natura 2000) prek povečanja zaloge ogljika in njene zaščite;

– izboljšal gospodarsko učinkovitost, saj pri zastavljanju ambicioznejših ciljev omogoča sodelovanje vseh sektorjev.

[1] Sklep 1/CP.16 konference pogodbenic UNFCCC („sporazum iz Cancuna“).

[2] Na podlagi četrtega ocenjevalnega poročila Medvladnega foruma o podnebnih spremembah (IPCC).

[3] Sklepi Evropskega sveta z dne 29/30.10.2009 in Resolucija Evropskega parlamenta z dne 4.2.2009 (2008/2105(INI)).

[4] COM(2010) 2020 final.

[5] Direktiva 2003/87/ES in Odločba 406/2009/ES.

[6] Skupna nacionalna vrednost brez sektorja LULUCF.

[7] Za razliko od toplogrednih plinov, ki niso CO2, iz kmetijskih dejavnosti, npr. metan in dušikov oksid, ki ju povzročata reja prežvekovalcev ter uporaba gnojil.

[8] Direktiva 2009/29/ES.

[9] Odločba št. 406/2009/ES.

[10] Razen mednarodnega letalskega in pomorskega prometa.

[11] COM(2011) 571 final.

[12] Smernice IPCC 2006.

[13] Uporabljeni viri vključujejo: Forest Europe, UN/ECE in FAO (2011): State of Europe's Forests 2011. Status and Trends in Sustainable Forest Management in Europe; FAO, Global Forest Resources Assessment FRA 2010, http://www.fao.org/forestry/fra/fra2010/en/; državni seznami emisij toplogrednih plinov, predloženi UNFCCC (2011) http://unfccc.int/national_reports/annex_i_ghg_inventories/national_inventories_submissions/items/5888.php; Smernice IPCC za državne sezname toplogrednih plinov (2006), 4. del, Kmetijstvo, gozdarstvo in druga raba zemljišč; Pan et al. (2011) A large and persistent carbon sink in the world’s forests. Science DOI: 10.1126/science.1201609; Hiederer et al. (2011) Evaluation of BioSoil Demonstration Project; http://publications.jrc.ec.europa.eu/repository/bitstream/111111111/15905/1/lbna24729enc.pdf; FAO/IIASA/ISRIC/ISS-CAS/JRC, 2009. Harmonized World Soil Database (version 1.1). FAO, Rim, Italija in IIASA, Laxenburg, Avstrija; Schulze et al. (2009) Integrated assessment of the European and North Atlantic Carbon Balance (results of CarboEurope-IP), DOI 10.2777/31254; Smith et al. (2005) Projected changes in mineral soil carbon of European croplands and grasslands, 1990–2080. Global Change Biology DOI: 10.1111/j.1365-2486.2005.001075.x.

[14] Poročilo IV Mednarodnega foruma za podnebne spremembe (2008).

[15] Sklepi Evropskega sveta z dne 4.12.2008.

[16] V tem primeru „običajni scenarij“ predvideva, da bodo države članice dosegle svoje cilje 20-odstotnega znižanja, vključno s cilji za obnovljivo energijo.

[17] COM(2011) 112.

[18] Obstaja tudi kompromis: spreminjanje ne sme privesti do „selitve virov CO2“, tj. zamenjave doma proizvedene hrane z uvoženo hrano z bolj negativnim odtisom ogljika.

[19] Glej npr. Sathre R. and O'Connor J. (2010), A synthesis of research on wood products and greenhousegas impacts, 2nd edition, Vancouver, B. C. FP Innovations, str. 117. (Technical Report No. TR-19R).

[20] Odločba Sveta 2002/358/ES.

[21] Sklep -/CMP.7 konference pogodbenic kot sestanka pogodbenic Kjotskega protokola.

[22] Trenutno se v kmetijskih dejavnostih obračunava samo emisije metana in dušikovega oksida, ne pa tudi emisij in odvzemov CO2, povezanih s kmetijsko rabo zemljišč (emisije in odvzemi ogljika iz tal). Uvedba obveznega obračunavanja za te ukrepe prek pravnih predlogov bi dopolnila oceno emisij in odvzemov, povezanih s kmetijskimi dejavnostmi.

[23] Direktiva 2009/28/ES.

[24] Uredba Sveta (ES) št. 72/2009, Uredba Sveta (ES) št. 73/2009 in Uredba Sveta (ES) št. 74/2009 v povezavi s „pregledom SKP“.

[25] Plačilo za kmetijske prakse, ki so koristne za podnebje in okolje.

[26] COM(2010) 672.

[27] Predlog Komisije za uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih ter za sporočanje drugih informacij v zvezi s podnebnimi spremembami na nacionalni ravni in ravni Unije, (COM)2011 789 final – 2011/0372 (COD).