Cestni pregledi se običajno izvajajo po korakih. Najprej se na vozilu v mirujočem stanju opravi vizualna ocena vzdrževanosti vozila, nato sledi preverjanje morebitne dokumentacije o nedavnem cestnem pregledu (če je ustrezno) in tehničnem pregledu. Na kraju samem ali v bližnjem centru za tehnične preglede je mogoče opraviti tudi podroben pregled v zvezi z nepravilnostmi na podlagi seznama postavk iz Direktive 2000/30/ES. V primeru podrobnejšega pregleda mora biti rezultat dokumentiran v poročilu o cestnem pregledu tehnične brezhibnosti, pripravljenem na podlagi vzorca, določenega v Direktivi. Te informacije so podlaga za informacije, ki jih morajo države članice sporočiti Evropski komisiji.

Evropski parlament in Svet sta leta 2014 pregledala pravila in postopke za cestne preglede tehnične brezhibnosti gospodarskih vozil. 3. aprila 2014 je bila sprejeta Direktiva 2014/47/EU (v nadaljnjem besedilu: Direktiva 2014/47/EU). Uporablja se od 20. maja 2018. Z Direktivo 2014/47/EU so bile med drugim uvedene dve vrsti pregledov, tj. začetni in podrobnejši pregledi , ter zahteva, da mora skupno število začetnih cestnih pregledov v EU na koledarsko leto ustrezati vsaj 5 % skupnega števila teh vozil, registriranih v državah članicah. Za dosego tega cilja si mora vsaka država članica prizadevati, da opravi ustrezno število cestnih pregledov, sorazmerno s skupnim številom takšnih vozil, registriranih na njenem ozemlju. Prvo poročilo, v katerem bo izpolnjevanje tega cilja natančno preverjeno, je treba predložiti do 31. marca 2021 za leti 2019 in 2020.

V Direktivi 2000/30/ES je naštetih devet različnih področij v okviru cestnega pregleda tehnične brezhibnosti vozila. Dodatne podrobnosti so vključene v oddelku 4 v nadaljevanju. Če se med pregledom izkaže, da gospodarsko vozilo predstavlja resno nevarnost za potnike v njem ali druge udeležence v cestnem prometu, se lahko uporaba navedenega vozila prepove, dokler odkrite nevarne pomanjkljivosti niso odpravljene. Po opravljenem pregledu vozila je treba vse opredeljene pomanjkljivosti navesti v poročilu o pregledu, to pa izročiti vozniku.

Evropska zakonodaja določa raznovrstne ukrepe, s katerimi se zagotavlja, da so gospodarska vozila na evropskih cestah v primernem tehničnem stanju, kar je v interesu varnosti v cestnem prometu, varstva okolja in poštene konkurence. Med temi ukrepi so:

Če gospodarsko vozilo z nevarnimi pomanjkljivostmi predstavlja resno tveganje za varnost v cestnem prometu, se lahko njegova uporaba prepove, dokler te pomanjkljivosti niso odpravljene. Poleg tega je treba informacije o tujih vozilih z resnimi pomanjkljivostmi sporočiti državi članici, v kateri so bila vozila registrirana, da se lahko sprejmejo ustrezni nadaljnji ukrepi.

Direktiva 2000/30/ES, kakor je bila spremenjena in ki se uporablja do 19. maja 2018, določa številne pogoje za opravljanje cestnih pregledov tehnične brezhibnosti gospodarskih vozil, ki vozijo v EU. Z Direktivo 2010/47/EU so se 1. januarja 2012 spremenili kategorije vozil in seznam postavk za pregled v Prilogi I.

Pred spremembo so bila vozila v poročilu o cestnem pregledu (Priloga I) opredeljena glede na razrede, na primer cestni vlačilec s priklopnim vozilom, kar je pomenilo vsako motorno vozilo za prevoz blaga z največjo maso, ki presega 3,5 tone (kategoriji N2 in N3), in je povezano s priklopnim vozilom (kategoriji O3 in O4). Hkrati je bilo treba vozila kategorije N2 označiti kot „lahko tovorno vozilo“, vozila kategorije N3 kot „tovornjak“ ter vozila kategorij O3 in O4 kot „priklopno vozilo“ oziroma „polpriklopnik“.

Vendar je bil z eno od sprememb, uvedenih z Direktivo 2010/47/EU, uveden drugačen način razvrščanja vozil, tako da se navede njihova kategorija v skladu z zakonodajo o homologaciji. S tem je vozilo, ki bi se prej lahko razvrstilo v različne razrede, zdaj lahko navedeno v le eni kategoriji vozil. Poleg tega je treba vlečno vozilo in priklopno vozilo navesti ločeno. Ob upoštevanju, da je mogoče vlečno vozilo in priklopno vozilo registrirati v različnih državah članicah, te revidirane razvrstitve zagotavljajo natančnejše informacije, hkrati pa se izboljšuje položaj za države članice v okoliščinah, kjer je treba obvestiti drugo državo članico, kadar so bile na vozilu, registriranem v njej, ugotovljene resne pomanjkljivosti.

3.PODATKI, KI SO JIH SPOROČILE DRŽAVE ČLANICE

To je sedmo poročilo o načinu uporabe Direktive 2000/30/ES v državah članicah ter obsega koledarski leti 2017 in 2018. Opozoriti je treba, da je bila Direktiva 2000/30/ES 20. maja 2018 razveljavljena z Direktivo 2014/47/EU, vendar bo prvo poročilo na podlagi Direktive 2014/47/EU obsegalo le leti 2019 in 2020. To pomeni, da so bile države članice brez prehodnih ukrepov, določenih z Direktivo 2014/47/EU, spodbujene, naj v skladu z zahtevami iz Direktive 2000/30/ES predložijo poročilo tudi za obdobje med 20. majem 2018 in 31. decembrom 2018, da bi se dosegel cilj Direktive 2000/30/ES in Direktive 2014/47/EU, ki nista bili spremenjeni, čeprav so izvedeni pregledi in zbrani podatki že temeljili na Direktivi 2014/47/EU. Ta pravna praznina je povzročila znatne praktične težave za države članice, posledica česar so bila v nekaterih primerih poročila z napakami, zato bi bilo treba sklepe oblikovati previdno. Rok, do katerega so morale države članice predložiti podatke Komisiji za to obdobje poročanja, je bil 31. marec 2019.

Komisija je sredi februarja 2019 državam članicam v skladu s preteklo prakso poslala informativni dopis, da bi jim tako olajšala izpolnitev obveznosti poročanja. Temu dopisu je bila priložena predhodno pripravljena predloga (ki so jo skupaj pripravili Komisija in strokovnjaki iz držav članic), države članice pa so bile pozvane, naj jo uporabijo za elektronsko pošiljanje podatkov, tj. da bi se obdelava podatkov po prejemu vseh informacij poenostavila. Marca 2019 je bil nato izdan opomnik, s katerim so bile države članice opozorjene, da se rok za predložitev podatkov hitro bliža. Maja 2019 je bil tistim državam članicam, ki poročil niso predložile do roka, poslan tretji opomnik. Sledile so nadaljnje posebne izmenjave med Komisijo in določenimi državami članicami. Vse države članice so uporabile predhodno pripravljeno predlogo za elektronsko predložitev podatkov, kar je bilo dobrodošlo, saj je poenostavilo primerjavo podatkov.

Vendar niso vse države članice upoštevale roka za predložitev podatkov. Pred rokom, tj. 31. marcem 2019, so podatke pravočasno sporočile Estonija, Grčija, Ciper, Latvija, Litva, Nizozemska, Avstrija, Poljska, Portugalska in Švedska. Nekatere druge države članice so rok malo zamudile (in sicer Bolgarija, Danska, Nemčija, Irska, Luksemburg, Slovenija in Združeno kraljestvo), druge (in sicer Malta, Madžarska, Francija, Španija in Finska) pa so podatke predložile šele septembra 2019. V tem obdobju ni bil zaradi nepredložitve podatkov postopek za ugotavljanje kršitev uveden zoper nobeno državo članico.

Podatke o vozilih, registriranih zunaj EU, razvrščene po državi, v kateri je bilo vozilo registrirano, je predložilo 17 držav članic, in sicer Avstrija, Bolgarija, Češka, Danska, Estonija, Finska, Nemčija, Madžarska, Irska, Latvija, Litva, Luksemburg, Nizozemska, Poljska, Romunija, Slovenija in Švedska. Belgija, Italija in Združeno kraljestvo so sporočili skupno število preverjanj vozil, registriranih zunaj EU, niso pa navedli, na katere države članice se podatki nanašajo. Slovaška ni sporočila podrobnih statistik za vozila, ki niso iz EU, v uporabni obliki, zato podatkov ni bilo mogoče upoštevati.

Francija, Španija in Grčija niso sporočile informacij za tretje države in Hrvaško, vendar je Grčija potrdila, da s teh geografskih območij ni pregledala nobenega vozila. Ciper ni zagotovil informacij za nobeno drugo državo članico, pri čemer je potrdil, da razen vozil, ki so bila registrirana na njihovem ozemlju, ni preveril nobenega drugega vozila. Tudi Malta ni zagotovila podatkov za vozila iz tretjih držav, pri čemer je potrdila, da se tovrstna preverjanja niso opravljala. Poleg tega sta Malta in Avstrija zagotovili informacije za kategorije T5, kar je obveznost iz Direktive 2014/47/EU.

Dvanajst držav članic, in sicer Avstrija, Bolgarija, Češka, Danska, Francija, Malta, Nizozemska, Portugalska, Romunija, Slovenija, Slovaška in Združeno kraljestvo, je zagotovilo dodatne informacije v zvezi z oznakami pomanjkljivosti v okviru pregledanih postavk (npr. (1) zavorna oprema; 1.1.8 spojke za zavore priklopnega vozila). Te podrobnosti so bile uvedene z Direktivo 2010/47/EU, s katero je bila 1. januarja 2012 spremenjena Priloga I k Direktivi 2000/30/ES, vendar navedba te dodatne ravni podrobnosti ni obvezna.

Komisija je po prvi analizi nacionalnih poročil stopila v stik s številnimi državami članicami, da bi razumela morebitne razloge za izjemne rezultate ali spremembe v primerjavi s prejšnjim obdobjem. Po pojasnilih, ki so jih zagotovile države članice, so na število in kakovost cestnih pregledov tehnične brezhibnosti negativno vplivale številne okoliščine. To so bili med drugim zbiranje podatkov na podlagi Direktive 2014/47/EU, reorganizacija ali decentralizacija pristojnosti ter pomanjkanje osebja, omejeno število pregledov in omejen dostop do opreme zaradi finančnih omejitev. Izmenjave z državami članicami so obenem pokazale znatne razlike v razumevanju in izvajanju zbiranja podatkov in poročanju, kar je morda prav tako prispevalo k razlikam. Te razlike se bodo morda zmanjšale po 20. maju 2018, saj bo z Direktivo 2014/47/EU uvedena večja harmonizacija metod pregledov, ocen pomanjkljivosti, uporabe opreme za preglede in zahtev za poročanje. Prvo poročilo na podlagi Direktive 2014/47/EU bo obsegalo obdobje 2019–2020, države članice pa bodo morale nacionalna poročila predložiti do 31. marca 2021.

4.VSEBINA PREGLEDA

Komisiji je treba posredovati vsaj podatke v zvezi s področji pregleda, podrobno opredeljenimi v točki 10 vzorčnega poročila iz Priloge I k Direktivi 2000/30/ES. Ta področja so:

·identifikacija;

·zavorna oprema;

·krmiljenje;

·vidljivost;