[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 19.7.2006

COM(2006) 403 konč.

2006/0142 (COD)

Osnutek predloga

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o Vizumskem zakoniku Skupnosti

(predložila Komisija)

{SEC(2006) 957}{SEC(2006) 958}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1) OZADJE PREDLOGA |

110 | Razlogi za predlog in njegovi cilji Skupna vizumska politika je bila v okviru tesnejšega schengenskega sodelovanja opredeljena kot temeljna sestavina oblikovanja skupnega območja brez notranjih mejnih kontrol. Schengenski pravni red o vizumski politiki, vključno s Skupnimi konzularnimi navodili (CCI), ki so bila pripravljena v okviru schengenskega medvladnega sodelovanja, je bil vključen v institucionalni in pravni okvir Evropske unije po začetku veljavnosti Amsterdamske pogodbe. Določbe schengenskega pravnega reda o vizumski politiki so dobile pravno podlago[1] (člen 62 (2)(b)) in so zato polnopravni del zakonodaje Skupnosti. Skupna konzularna navodila so trenutno temeljni instrument, ki ureja postopke in pogoje za izdajo vizumov za kratkoročno bivanje, tranzitnih vizumov in letaliških tranzitnih vizumov, čeprav so določena načela tudi v sami Schengenski konvenciji in številne določbe v drugih ločenih sklepih. Haaški program „poudarja potrebo po nadaljnjem razvoju skupne vizumske politike v okviru večplastnega sistema, ki je namenjen olajšanju zakonitega potovanja in boju proti nezakonitem priseljevanju, s pomočjo nadaljnjega usklajevanja nacionalne zakonodaje in postopkov obravnave na lokalnih konzularnih predstavništvih.“ V ta namen je bila med drugimi ukrepi Komisija pozvana, „naj preuči Skupna konzularna navodila“. Da bi se izpolnili cilji Haaškega programa in okrepila usklajenost skupne vizumske politike o izdaji omenjenih vrst vizumov, so v predlagani uredbi: v en vizumski zakonik vključeni vsi pravni instrumenti, ki urejajo odločitve v zvezi z vizumi, razviti nekateri deli sedanje zakonodaje, da se upoštevajo zadnji razvoj dogodkov in nove razsežnosti postopka izdaje vizumov ter zapolnijo sedanje vrzeli; okrepljeni preglednost in pravna varnost z razjasnitvijo pravnega statusa določb Skupnih konzularnih navodil in njihovih prilog z odpravo odvečnih ali praktičnih izvedbenih določb iz pravnega instrumenta; okrepljena postopkovna jamstva z določitvijo pravil o obvezni navedbi razlogov za zavrnitev vloge za izdajo vizuma; okrepljena enaka obravnava prosilcev za vizum z razjasnitvijo številnih vprašanj, da se poveča usklajena uporaba zakonskih določb. |

120 | Splošno ozadje Izdajo vizumov za kratkoročno bivanje trenutno urejajo različni pravni instrumenti, kot je navedeno v spodnjem poglavju. Tako bo „pregled“ poenostavil pravni okvir, saj bodo skupno vizumsko politiko odslej urejali štirje v nadaljevanju našteti pravni instrumenti: Uredba Sveta (ES) 539/2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve (pravna podlaga: PES 62 (2) (b) (i); Uredba Sveta (ES) 1683/95 z dne 29. maja 1995 o enotni obliki za vizume (pravna podlaga: PES 62 (2) (b) (iii); Uredba Sveta (ES) št. 333/2002 z dne 18. februarja 2002 o enotni obliki obrazcev, na katere se nalepi vizum, ki ga je izdala država članica imetnikom potnih listin, ki jih država članica, katera je obrazec izdala, ne priznava (pravna podlaga: PES 62 (2) (b) (iii); ta uredba o vizumskem zakoniku (pravna podlaga: PES 62 (2) (a), (b) (ii) in (iv) in 62 (3)). Opozoriti velja, da je zaradi razlik v pravni podlagi in „spremenljive geometrije“, povezane s pravno podlago, treba ohraniti štiri ločene instrumente. |

130 | Obstoječe določbe na področju, na katero se nanaša predlog Uredba Sveta (ES) 539/2001 o seznamu tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume, in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve; Uredba Sveta (ES) 1683/95 z dne 29. maja 1995 o enotni obliki za vizume; Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 o postopni odpravi mejne kontrole na skupnih mejah (zlasti členi 9-18, ki določajo skupna in enotna načela na tem področju); Uredba Sveta 415/2003 o izdaji vizumov na meji, vključno z izdajo takih vizumov pomorščakom v tranzitu, ter; Skupna konzularna navodila o vizumih za diplomatsko-konzularna predstavništva, ki določajo podrobna pravila za izvajanje teh načel in povezujejo skoraj vse določbe, povezane z izdajo vizumov za kratkoročno bivanje; Uredba Sveta (ES) 1091/2001 o prostem gibanju z vizumom za daljše bivanje; Sklepi Schengenskega izvršilnega odbora (SCH/Com-ex (93) 21, SCH/Com-ex (93) 24, SCH/Com-ex (94) 25, SCH/Com-ex (98) 12 in SCH/Com-ex (98) 57; Skupni ukrep 96/197 Sveta na podlagi člena K.3 Pogodbe o Evropski uniji določa ureditev za letališke tranzitne vizume. |

140 | Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Pri pregledu in spremembi veljavnih pravil o izdaji vizumov je bil upoštevan nedavno sprejet Zakonik o schengenskih mejah, da se zagotovi usklajenost v zakonodaji. Obravnavanje vlog za izdajo vizuma je treba opraviti strokovno in spoštljivo ter v sorazmerju z zastavljenimi cilji. Pri opravljanju svojih nalog konzularno osebje z osebami ne ravna diskriminatorno na podlagi: spola, rasnega porekla, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. |

2) POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UčINKA |

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi |

219 | Problemi, ki so jih izpostavili organi tretjih držav v zvezi z obravnavanjem vlog za izdajo vizuma s strani držav članic in pritožbe, ki so jih vložili posamezni prosilci za vizum ali njihovi sorodniki, so bili ustrezno upoštevani. |

Zbiranje in uporaba izvedenskih mnenj |

229 | Upoštevale so se razprave med predstavniki držav članic v delovni skupini Sveta za vizume o težavah v zvezi z izdajo vizumov ter ugotovitvami strokovnjakov tako v ciljnih misijah o konzularnem sodelovanju na lokalni ravni kot tudi v misijah schengenskega ocenjevanja. |

230 |

231 | Ocena učinka Komisija je opravila oceno učinka, v kateri je bilo analiziranih šest možnosti za ukrepanje: ohranitev stanja, kakršno je, vzpostavitev skupnega usposabljanja konzularnega osebja držav članic, krepitev konzularnega sodelovanja na lokalni ravni, manjša sprememba veljavne zakonodaje, preoblikovanje veljavne zakonodaje, oblikovanje skupnih konzularnih uradov. Možnost spremembe je bila izbrana kot rešitev za vzpostavitev usklajene in izčrpne zakonodaje ter krepitev čim bolj zadovoljivega in celovitega usklajevanja. Ocena učinka je priložena temu predlogu. |

3) PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA |

305 | Povzetek predlaganih ukrepov Z vključitvijo vseh pravnih instrumentov, ki urejajo pogoje in postopke za izdajo vizumov, v en Vizumski zakonik, krepitvijo preglednosti in razjasnitvijo veljavnih pravil, vpeljavo ukrepov, namenjenih za povečanje usklajenosti postopkov, krepitvijo pravne varnosti in postopkovnih jamstev je v celoti zagotovljena skupna politika z enakim obravnavanjem prosilcev za vizum. |

310 | Pravna podlaga Predlagana pravna podlaga za to uredbo je: v bistvu člen 62 (2)(b)(ii) Pogodbe ES (PES), ker predlagana zakonodaja določa skupne „predpise o vizumih, kjer predvideno bivanje ni daljše od treh mesecev“; tudi člen 62(2) (a) PES o „standardih in postopkih, po katerih se morajo ravnati države članice pri izvajanju osebne kontrole na takih zunanjih mejah“, da se vključijo določbe o tranzitnih letaliških vizumih v enotni Vizumski zakonik. Letališki tranzitni vizum ni „pravi“ vizum, namenjen za bivanje na ozemlju držav članic, in tako ne sodi pod pojem vizuma iz člena 62(2)b. Je dovoljenje, dano pred tranzitom državljana tretje države skozi mednarodno območje letališč držav članic, da se preprečijo nezakoniti vstopi. Tako se lahko šteje za „standarde in postopke “, povezane z mejno kontrolo in preprečevanjem nezakonitega priseljevanja. |

320 | Načelo subsidiarnosti |

321 | Po členih 62(1) in (2)(b) Pogodbe ES je Skupnost pooblaščena – in celo odgovorna –, da sprejme ukrepe v zvezi s pravili o vizumih za predvideno bivanje, ki ni daljše od treh mesecev. Take ukrepe je treba sprejeti v roku petih let od začetka veljavnosti Amsterdamske pogodbe. Veljavne določbe Skupnosti o vizumih za kratkoročno bivanje in tranzitnih vizumih so del schengenskega pravnega reda, ki je vključen v okvir Evropske unije. Vendar je treba sedanji pravni red razjasniti, razviti in dopolniti. To velja tudi za sedanje določbe o tranzitnih letaliških vizumih. Seveda se sedanji pravni red o vizumih za kratkoročno bivanje in tranzitnih vizumih ter tranzitnih letaliških vizumih lahko razvije le s sprejemom ukrepov Skupnosti na podlagi Pogodbe ES. Glede na to bo pri predlagani pobudi – oblikovanju Vizumskega zakonika Skupnosti – instrument v obliki uredbe, da se zagotovi, da se uporablja na enak način v vseh državah članicah, ki uporabljajo schengenski pravni red. |

323 | Cilj tega je pregledati sedanjo zakonodajo o skupni vizumski politiki in okrepiti uskladitev. Tako bi bili posamezni ukrepi držav članic nemogoči zaradi pravnih razlogov. |

Ukrepi Skupnosti so edini možni način doseči cilje predloga iz naslednjih razlogov: |

324 | Glede na pravno podlago in cilje predloga so možni le ukrepi EU. |

Predlog je zato skladen z načelom subsidiarnosti. |

Načelo sorazmernosti Predlog je skladen z načelom sorazmernosti zaradi naslednjih razlogov. |

331 | Člen 5 Pogodbe ES navaja, da „ukrepi Skupnosti ne smejo prekoračiti tega, kar je potrebno za doseganje ciljev te pogodbe“. Oblika, izbrana za ta ukrep Skupnosti, mora omogočiti, da predlog doseže svoj cilj in se izvaja čim bolj učinkovito. |

332 | Predlagana uredba nima finančnega vpliva na diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic in upravni vpliv nove zahteve je sorazmeren s ciljem. |

Izbira instrumentov |

341 | Predlagani instrumenti: uredba. |

342 | Določbe o postopkih za vse odločitve v zvezi z vizumi so obvezne v celoti za vse države članice, ki uporabljajo schengenski pravni red in tako je uredba edini ustrezni pravni instrument. |

4) PRORAčUNSKE POSLEDICE |

409 | Predlog ne vpliva na proračun Skupnosti. |

5) DODATNE INFORMACIJE |

510 | Poenostavitev |

511 | Predlog predvideva poenostavitev zakonodaje. |

512 | Različni pravni instrumenti, ki urejajo postopke in pogoje za izdajo vizumov, so zbrani v enem Vizumskem zakoniku. |

520 | Razveljavitev trenutno veljavne zakonodaje S sprejetjem predloga bo razveljavljena trenutno veljavna zakonodaja. |

540 | Pregled Predlog vključuje pregled zakonodaje |

550 | Korelacijska tabela Korelacijska tabela, ki navaja določbe, prevzete iz Skupnih konzularnih navodil in Schengenskega sporazuma, je priložena predlogu. |

570 | Podrobna obrazložitev predloga 1. Vključitev vseh določb, ki urejajo izdajo vizumov in sklepov v zvezi z zavrnitvijo, podaljšanjem, razveljavitvijo, preklicem in skrajšanjem izdanih vizumov v en Vizumski zakonik 1.1. Letališki tranzitni vizum Določbe zgoraj navedenega Skupnega ukrepa so v Skupnih konzularnih navodilih, katerim so priloženi seznami državljanov, za katere velja ta zahteva. Da se okrepi preglednost in usklajenost, so bila usklajena številna – običajno identična – „enostranska“ izvzetja določenih kategorij oseb iz te zahteve. Da se doseže splošni cilj uskladitve vseh vidikov vizumske politike, se možnost, da posamezne države članice določijo zahtevo po tranzitnem letališkem vizumu za nekatera državljanstva, opusti. 1.2. Izdaja vizumov na meji Uredba Sveta št. 415/2003 o izredni izdaji vizumov na meji, vključno z izdajo takih vizumov pomorščakom v tranzitu je vključena v to uredbo. 1.3. Razveljavitev in preklic veljavnosti vizuma Trenutno so pravila o razveljavitvi in preklicu veljavnosti izdanega vizuma v SCH/Com-ex (93) 24 in v Skupnih konzularnih navodilih, Priloga 14, oddelek 2. Vse te določbe so združene v dva ločena člena, ki jasno opredeljujeta, kateri organi so odgovorni za te naloge. 1.4. Podaljšanje izdanega vizuma Državljan tretje države, prisoten na ozemlju držav članic na podlagi veljavnega vizuma, ima lahko upravičene razloge, da tam ostane prek datuma veljavnosti njegovega/njenega prvotnega vizuma. Pravila, ki urejajo take razmere (SCH Com-ex (93) 21), so postala bolj vidna in predlagan je usklajen pristop, in sicer podaljšanja naj bi bila le v obliki žiga, ki ustreza vzorcu iz priloge k Uredbi, saj taka podaljšanja podelijo nacionalni organi držav članic, ki zaradi varnostnih razlogov verjetno ne hranijo strogo zavarovanih vizumskih nalepk. 1.5. Izmenjava statističnih podatkov Glede na dejstvo, da je analiza statističnih podatkov v zvezi s številom izdanih in zavrnjenih vizumov dragoceno upravljavsko orodje tako na lokalni kot tudi na centralni ravni, uredba določa, da se take informacije izmenjujejo v enotnem formatu in se posredujejo Komisiji dvakrat letno (Komisija bo odgovorna za objavo podatkov) in v okviru vsake pristojnosti enkrat mesečno. Kljub obstoju dveh SCH/Com-ex sklepov o izmenjavi statističnih podatkov ((94) 25 in (98) 12) trenutno ni uporabnih in primerljivih podatkov o številu izdanih in zavrnjenih vizumov. 2. Nove razsežnosti postopka izdaje vizumov Vzpostavitev Vizumskega informacijskega sistema o izmenjavi podatkov med državami članicami o vizumih za kratkoročno bivanje (VIS) bo bistveno spremenila postopek obravnavanja vlog za izdajo vizuma. Po eni strani bodo države članice avtomatično dobile dostop do informacij o vseh osebah, ki so oddale vlogo za izdajo vizuma (v okviru obdobja petih let hrambe podatkov), kar bo olajšalo obravnavanje naslednjih vlog za izdajo vizuma. Po drugi strani pa bo uvedba biometričnih identifikatorjev, kot zahteve za vlogo za izdajo vizuma, imela bistven vpliv na praktične vidike prejema vlog. Ker naj bi Vizumski informacijski sistem začel delovati že leta 2007, se je Komisija odločila posodobiti Skupna konzularna navodila v posebnem pravnem predlogu, ki določa standarde za biometrične identifikatorje, ki jih je treba odvzeti, in predvideva številne možnosti za praktično organizacijo diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic za registriranje prosilcev za vizum ter za pravni okvir sodelovanja držav članic z zunanjimi ponudniki storitev. Vsebina navedenega predloga je vstavljena in prilagojena strukturi tega predloga, ki bo spremenjen, ko bodo pogajanja o posebnem predlogu zaključena. Določbe za sodelovanje s komercialnimi posredniki, kot so potovalne agencije in organizatorji potovanj, so okrepljene, da se upoštevajo te nove razmere (glej spodaj). 3. Razvoj nekaterih delov pravnega reda 3.1. Povečana preglednost in okrepitev enake obravnave prosilcev za vizum Uvedene so posebne določbe za obveznost držav članic, da splošni javnosti zagotovijo vse potrebne informacije v zvezi z izdajo vizumov. Poleg tega so dodane določbe, ki uvajajo: a) najdaljši rok za izdajo b) jasno razlikovanje med nesprejemljivimi vlogami in uradno zavrnjenimi vlogami, c) popolno preglednost glede seznama tretjih držav, za katerih državljane se uporablja predhodno posvetovanje d) krajše roke za odzivni čas v primeru predhodnega posvetovanja e) usklajen obrazec za dokazovanje vabila, garantne izjave in izjave o sprejemu na prebivanje f) obveznost držav članic, da sporočijo in obrazložijo negativne odločitve g) pravni okvir za zagotovitev usklajenega pristopa k sodelovanju, tako med diplomatsko-konzularnimi predstavništvi držav članic kot tudi z zunanjimi komercialnimi ponudniki storitev, h) obvezna pravila za sodelovanje diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic s komercialnimi posredniki. 3.1.1 Predhodno posvetovanje Ob priznavanju, da imajo centralni organi držav članic utemeljene razloge, da želijo dati mnenje, preden se izdajo vizumi državljanom nekaterih tretjih držav ali posebnim kategorijam teh državljanov, Komisija predlaga pospešitev veljavnega postopka predhodnega posvetovanja glede na tehnični napredek (hitrejši dostop do informacij in njihova izmenjava) in zaradi izogibanja nepotrebnemu podaljševanju obravnave vlog za izdajo vizuma ter preprečevanja škodljivih stranskih učinkov, kot je „trgovanje z vizumi“. Opozoriti je treba, da je določitev dodatnih tretjih držav za tako obvezno predhodno posvetovanje velikokrat povzročila politično nezadovoljstvo zadevne države. Glede na to, da v večini primerov le ena ali nekaj držav članic zahtevajo, da se z njimi predhodno posvetuje, to oškoduje ostale države članice, saj morajo, preden se sprejme končna odločitev o vlogi za izdajo vizuma, čakati na odgovore države članice, ki zahteva predhodno posvetovanje. Navsezadnje so nekatere države članice dokazale, da je dodana vrednost postopka predhodnega posvetovanja v smislu ugovora za izdajo vizuma, zelo omejena. Da bi se izognili nekaterim takim škodljivim učinkom, Komisija predlaga bistveno skrajšanje rokov za odgovor na predhodno posvetovanje, in uvedbo možnosti, da država članica zahteva, da se jo le obvesti o vizumih, izdanih državljanom nekaterih tretjih držav ali posebnim kategorijam teh državljanov, saj so nekatere države članice navedle, da je primarni cilj posvetovanja obveščenost njihovih centralnih organov o izdajah in ne zahtevanje zavrnitve. Da bi se okrepila preglednost, Komisija spodbuja umik tajnosti za sezname tretjih držav, za katere se uporablja predhodno posvetovanje, ki so zdaj uvrščeni v stopnjo tajnosti „RESTREINT UE (INTERNO EU)“. Tajnost te priloge k Skupnim konzularnim navodilom je le relativna, saj v praksi dolžina obravnave vlog po določenih kategorijah oseb odkriva, katere tretje države so na seznamu. Poleg tega so vsebine teh tajnih prilog že na voljo javnosti prek spletnih strani diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic. Vprašljivo je tudi, ali bo, ko bo VIS enkrat začel delovati in ne glede na dejstvo, da ni opremljen s funkcijo opozarjanja, še vedno enaka potreba po ohranjanju postopka posvetovanja, saj bodo imeli centralni organi posameznih držav članic dostop do informacij o vseh vizumih, ki jih je izdala katera koli druga država članica. 3.1.2 Nesprejemljivost Trenutno ni jasnega razlikovanja med vlogami za izdajo vizuma, ki so bile po celoviti obravnavi spisa uradno zavrnjene, in primeri, kjer taka temeljita obravnava ni bila opravljena, ker prosilec ni zagotovil dodatnih informacij. Uredba uvaja pojem „nesprejemljivosti“, ki se bo v VIS navedel kot različen od uradne zavrnitve. 3.1.3 Usklajena pravila v zvezi z zavrnitvami Trenutno obveščanje o zavrnitvi in njeno obrazložitev ureja nacionalna zakonodaja držav članic, kar ima za posledico, da nekatere države ne obvestijo prosilca o razlogih za zavrnitev, niti teh razlogov ne obrazložijo, druge pa obrazložijo le zavrnitve nekaterih kategorij prosilcev. Nedavno sprejeti Zakonik o schengenskih mejah uvaja določbe, ki zahtevajo od pristojnih organov, da utemeljijo odločitve o zavrnitvi vstopa z navedbo natančnih razlogov na standardnem obrazcu, ki se izroči državljanu tretje države, kateremu je bil vstop zavrnjen. Zaradi preglednosti in enake obravnave prosilcev za vizum, ter da se zagotovi usklajenost s povezano zakonodajo, mora skupna vizumska politika pokriti tudi to bistveno vprašanje. V ta namen so bile uvedene določbe, ki določajo, da morajo diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic obvezno v vseh primerih obvestiti o zavrnitvi in navesti razloge zanjo. 3.2. Uskladitev postopkov na operativni ravni 3.2.1. Žig, s katerim se potrjuje predložitev vloge Kljub temu, da obstajajo skupna pravila o uporabi žiga, s katerim se potrjuje predložitev vloge, ter o vsebini tega žiga, so postopki zelo različni. Zato so uvedene določbe, ki pokrivajo oba vidika in tako zagotavljajo usklajeno izvajanje. 3.2.2. Usklajen obrazec za dokazovanje vabila, garantne izjave in izjave o sprejemu na prebivanje Priloga 15 Skupnih konzularnih navodil vsebuje „usklajene obrazce“, vendar so le tri države članice poslale vzorce, ki pa imajo različno vsebino. Ta uredba uvaja usklajen obrazec, ki ga bodo uporabljale vse držav članice. 3.3 Konzularno sodelovanje na lokalni ravni – krepitev usklajene uporabe skupne vizumske politike Ob priznavanju, da se temeljna zakonodaja neposredno uporablja v državah članicah, se Komisija tudi zaveda, da je zaradi raznolikosti posameznih primerov in lokalnih razmer zelo težko pripraviti podrobna navodila, veljavna v vseh okoliščinah in za vse razmere. Zaradi tega sedanji pravni red že priznava bistveno vlogo, ki jo imajo diplomatsko-konzularna predstavništva, zlasti pri oceni migracijskega tveganja (opozoriti velja, da je ta vidik sedanje zakonodaje leta 2003 okrepila zakonodajna sprememba). Na podlagi ugotovitev ciljnih misij o konzularnem sodelovanju na lokalni ravni (2004-2005) je bil zlasti pripravljen ustrezen pravni okvir za konzularno sodelovanje na lokalni ravni, ki določa naloge, ki se opravljajo na lokalni ravni in omogoča bistveno povezavo z ustreznimi centralnimi organi in Svetom ter zagotavlja preglednost. Ta nova organizacija konzularnega sodelovanja na lokalni ravni upošteva tudi institucionalni okvir Skupnosti. 4. Pojasnitev nekaterih vprašanj, da se okrepi usklajena uporaba zakonskih določb - Vizum z ozemeljsko omejeno veljavnostjo Trenutno so določbe o vizumih z ozemeljsko omejeno veljavnostjo razdeljene med različne člene v raznih pravnih instrumentih (Schengenska konvencija in Skupna konzularna navodila). To povzroča negotovost glede pogojev za izdajo te vrste vizuma in določeno stopnjo zlorabe in različnih praks v državah članicah. Poleg tega se zdi, da je tako na operativni kot na centralni ravni osveščenost glede obsega obveznosti obveščanja drugih držav o izdanih vizumih z ozemeljsko omejeno veljavnostjo slaba. Vse določbe o izdaji vizumov z ozemeljsko omejeno veljavnostjo so vključene v en člen, in zahteva po obveščanju drugih držav članic o izdaji vizumov z ozemeljsko omejeno veljavnostjo je omejena na tiste primere, kjer je razlog za izdajo vizuma z ozemeljsko omejeno veljavnostjo negativen odgovor države članice v okviru postopka predhodnega posvetovanja ali kadar je vizum izdan državljanu tretje države, ki ne izpolnjuje vstopnih pogojev, določenih v Zakoniku o schengenski meji. - Potovalno zdravstveno zavarovanje Sklep Sveta 2004/17/ES glede vključitve zahteve po potovalnem zdravstvenem zavarovanju kot enega od obveznih podpornih dokumentov za dodelitev enotnega vstopnega vizuma je začel veljati 1. junija 2004. Ker je bila uporaba tega novega ukrepa na številnih lokacijah precej težavna, med drugim zaradi vrzeli in dvoumnosti v originalnem Sklepu, so bile oktobra 2004 oblikovane dodatne smernice za uporabo Sklepa. Ta uredba pojasnjuje dvoumnosti originalnega besedila in spreminja nekatere dodatne smernice v zavezujoča pravila. Na podlagi analize odgovorov držav članic na vprašalnik o uporabi zahteve po potovalnem zdravstvenem zavarovanju (razposlan oktobra 2005), Komisija predlaga racionalizacijo in razjasnitev zadevnih določb. Poleg tega so osebe, ki jim je izjemoma dodeljen vizum na meji, pomorščaki, kadar opravljajo svoj poklic, ter osebe z diplomatskimi potnimi listi in osebe, ki zaprosijo za izdajo letališkega tranzitnega vizuma, sistematično oproščene te zahteve. V prvem primeru bi bilo v nujnih okoliščinah, v katerih take osebe zaprosijo za izdajo vizuma, nerazumno zahtevati, da pridobijo potovalno zdravstveno zavarovanje. Glede pomorščakov so ti običajno zadostno kriti s pogodbo o zaposlitvi, da izpolnjujejo določbe Skupnosti. 5. Razjasnitev pravnega statusa prilog k Skupnim konzularnim navodilom Sedanja Skupna konzularna navodila vsebujejo osemnajst prilog, vključno s številnimi predpisi in različnimi informacijami, ki temeljijo na drugih pravnih virih ali obvestilih držav članic: to so seznami državljanov tretjih držav, za katere se zahteva vizum, oprostitve imetnikov določenih vrst potnih listin, tabela zastopanja, dokumenti, ki omogočajo imetniku vstop brez vizuma, tehnične specifikacije (vzorci vizumske nalepke, usklajeni obrazci, ki dokazujejo vabilo, itd.), praktične operativne informacije (navodila za izpolnjevanje vizumske nalepke), informacije o posameznih „postopkih“ (priporočljivi zneski, informacije, ki se vpišejo v polje „opombe“). Da se razjasni pravni status teh prilog, se je Komisija, kot v primeru nedavnega preoblikovanja Skupnega priročnika, odločila, da bo ohranila le tiste priloge, ki so neposredno povezane z izvajanjem določb v glavnem besedilu, in sicer priloge I-XIII k Uredbi. Te priloge bodo v prihodnosti spremenjene s postopkom odbora, v skladu s členom 202 Pogodbe ES in Sklepom Sveta 1999/468/ES, saj Komisija meni, da so te praktične določbe dejansko ukrepi, ki izvajajo načela, določena v naslovu V Uredbe. 6. Izbris 6.1 Nacionalni vizumi Ker Uredba zadeva izdajo schengenskih vizumov za kratkoročno bivanje, tranzitnih vizumov in letaliških tranzitnih vizumov, se izbriše vsako navajanje nacionalnih vizumov („D“ vizumov). 6.1.2 Nacionalni vizum za dolgoročno bivanje, ki velja hkrati s schengenskim vizumom za kratkoročno bivanje („D+C“ vizumi) Ta vrsta vizuma je bila uvedena na podlagi pobude držav članic iz leta 2001 (Uredba (ES) št. 1091/2001. Vizum „D+C“ velja hkrati z enotnim vizumom za kratkoročno bivanje za obdobje največ treh mesecev od začetnega datuma veljavnosti. Na podlagi razpoložljivih informacij se zdi, da večina držav članic bodisi sploh ne izdaja vizumov D+C ali pa jih izdajo le majhno število[2]. Ob številnih priložnostih je bilo tudi ugotovljeno, da konzularno osebje slabo pozna to vrsto vizuma ali pogoje, pod katerimi se lahko izda, ali pa za to sploh ne vedo, in tako prosilci niso obveščeni o tej možnosti. Poleg tega je bilo ugotovljeno, da v mnogih primerih nacionalni programi registracije in obravnave vizumov sploh ne omogočajo možnosti obravnave vlog za izdajo takih vizumov ali tiskanja vizumske nalepke. Hkrati mnoge države članice dovoljujejo, da njihova diplomatsko-konzularna predstavništva izdajajo dovoljenja za bivanje in zaradi tega je D+C vizum odveč. Poleg tega, ko enkrat preteče obdobje treh mesecev od začetnega datuma veljavnosti vizuma D+C, se imetniki – do takrat zakonito prisotni na ozemlju države članice, ki je vizum izdala – ne smejo več gibati po celotnem ozemlju držav članic. Zato Komisija predlaga, da se ta vrsta vizuma ukine zaradi poenostavitve zadev, ter da se od držav članic zahteva, da pospešijo izdajo dovoljenj za bivanje tistim državljanom tretjih držav, ki so do njih upravičeni. 6.2. Ukinitev skupinskih vizumov Z uvedbo biometričnih identifikatorjev v okviru podatkov, ki jih morajo zagotoviti prosilci za vizum, in registracijo posameznih prosilcev v VIS, ni mogoče ohraniti možnosti skupinskega vizuma. Vsak prosilec, celo zakonci in otroci, ki potujejo na istem potnem listu, morajo izpolniti posamezne obrazce in izdane morajo biti posamezne vizumske nalepke, na posebnih listih za vpis vizumov. 6.3. „Odstranitev“ Priloge 2 k Skupnim konzularnim navodilom Opozoriti velja, da Priloga 2 k Skupnim konzularnim navodilom vsebuje seznam tretjih držav, naštetih v Prilogi I k Uredbi (ES) št. 539/2001, katerih državljani so oproščeni vizumske obveznosti, kadar imajo „diplomatske ali službene potne liste“, in seznam tretjih držav, naštetih v Prilogi II k Uredbi (ES) št. 539/2001, katerih državljani morajo imeti vizume, kadar imajo „diplomatske, službene ali posebne potne liste“. Trenutno Uredba 789/2001 ureja postopke obveščanja držav članic o spremembah Priloge 2, kljub dejstvu, da je pravna podlaga za enostranske oprostitve držav članic Uredba (ES) št. 539/2001, ki navaja, da se informacije o oprostitvah na podlagi člena 4 navedene uredbe sporočijo Komisiji (ki je odgovorna za njihovo pravočasno in redno objavo). V izogib prekrivanju postopkov in ker ni pravne povezave med oprostitvami vizumskih obveznosti po (ES) Uredbi št. 539/2001 in Uredbi o Zakoniku, ki ureja pogoje in postopke za izdajo vizumov, se te informacije ne priložijo Vizumskemu zakoniku. 6.4. Izbris Priloge 6 V skladu s predlaganimi pravili za dostop do podatkov v Uredbi VIS častni konzuli niso več pooblaščeni za izdajo vizumov. 7. Usklajena uporaba „Vizumskega zakonika“ na operativni ravni Kot je navedeno zgoraj Vizumski zakonik vsebuje le predpise o izdaji vizumov za kratkoročno bivanje in tranzitnih vizumov ter letaliških tranzitnih vizumov. Da bi se zagotovilo, da države članice odslej ne bi več uporabljale sedanje prakse priprave nacionalnih navodil, ki bi „prekrivala “ skupna pravila, se sestavijo ena sama skupna navodila o praktični uporabi zakonodaje. Hkrati s pripravo predloga Vizumskega zakonika je Komisija obravnavala obliko in vsebino praktičnih „Navodil za praktično uporabo Vizumskega zakonika“, ki bodo vzpostavila usklajene prakse in postopke za diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic pri obravnavanju vlog za izdajo vizuma. Ta navodila, ki bodo sestavljena v okviru postopka, določenega v naslovu V Uredbe, nikakor ne bodo dodala nobenih pravnih obveznosti Vizumskemu zakoniku, ampak bodo popolnoma operativne narave. Dokončana bodo do datuma začetka veljavnosti Zakonika. 6) POSLEDICE RAZLIčNIH PROTOKOLOV, KI SO PRILOžENI POGODBAM Pravno podlago predlogov ukrepov v zvezi s pravili o vizumih za kratkoročno bivanje in tranzitnih vizumih je mogoče najti v naslovu IV Pogodbe ES, s tem, da se uporablja sistem „spremenljive geometrije“, ki je določen v Protokolih o stališču Združenega kraljestva, Irske in Danske ter Schengenskem protokolu. Ta predlog temelji na schengenskem pravnem redu. Iz tega razloga se morajo v zvezi z različnimi protokoli upoštevati naslednje posledice: Islandija in Norveška: [3], sklenjenem med Svetom in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško o pridružitvi slednjih k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, ker ta predlog temelji na schengenskem pravnem redu, kot je navedeno v Prilogi A k temu sporazumu. Danska: V skladu s Protokolom o stališču Danske, priloženem k PEU in PES, Danska ne bo sodelovala pri sprejetju Uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča niti se v njej ne uporablja. Glede na to, da je Uredba akt, namenjen nadgrajevanju schengenskega pravnega reda v skladu z določbami Naslova IV PES, se uporablja člen 5, zgoraj omenjenega protokola. Združeno kraljestvo in Irska: [4], ter Sklepom Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[5], Združeno kraljestvo in Irska ne sodelujeta pri sprejetju te uredbe, ki zato zanju ni zavezujoča niti se v njiju ne uporablja. Švica Glede Švice ta predlog predstavlja razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi slednje k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, kar sodi na področje iz člena 4(1) Sklepa Sveta 2004/860/ES[6] o podpisu in o začasni uporabi nekaterih določb navedenega sporazuma v imenu Evropske skupnosti. Sporazum s Švico, podpisan 26. oktobra 2004, določa začasno uporabo nekaterih določb ob podpisu, zlasti sodelovanje Švice v mešanem odboru za razvoj schengenskega pravnega reda. 7) POSLEDICE DVOSTOPENJSKEGA POSTOPKA ZA IZVEDBENE INSTRUMENTE, KI TEMELJIJO NA SCHENGENSKEM PRAVNEM REDU, ZA NOVE DRžAVE čLANICE Člen 3(1) Akta o pristopu navaja, da so določbe schengenskega pravnega reda in akti, ki na njem temeljijo ali so z njim drugače povezani, navedeni v Prilogi I k Aktu, zavezujoči za nove države članice in se v njih uporabljajo od datuma pristopa[7]. Določbe in akti, ki v Prilogi niso navedeni, so sicer za nove države članice od datuma pristopa zavezujoči, uporabljajo pa se v novi državi članici le na podlagi sklepa Sveta, sprejetega v ta namen v skladu s členom (člen 3(2) Akta o pristopu). To je izvedbeni postopek, ki poteka v dveh fazah, po katerem so nekatere določbe schengenskega pravnega reda zavezujoče in se uporabljajo od dne pristopa k Uniji, medtem ko so druge, posebno tiste, ki so bistveno povezane z odpravo kontrol na notranjih mejah, zavezujoče od dne pristopa, vendar se uporabljajo v novih državah članicah samo na podlagi zgoraj navedenega sklepa Sveta. Določbe schengenskega pravnega reda o vizumski politiki (členi 9 do 17 Schengenske konvencije in njihove izvedbene odločbe, zlasti Skupna konzularna navodila, razen prilog 1, 7, 8 in 15) niso navedene v Prilogi. Posledično se ta predlog, ki nadomešča Skupna konzularna navodila in nekatere določbe Schengenske konvencije in na njih temelji z namenom oblikovanja Zakonika Skupnosti o pravilih o vizumih, ko bo sprejet, ne bo uporabljal v novi državi članici, razen določb v zvezi z izdajo letaliških tranzitnih vizumov. |

8) OPOMBE K čLENOM

Splošna opomba

Da se upošteva okvir in terminologija Skupnosti, se v opredelitvah in po celem predlogu izraz „pogodbenice“ nadomesti z „države članice“. Seveda je treba navedbe „države članice“ brati glede na, prvič, Schengenski protokol, kar zadeva uporabo schengenskega pravnega reda v Združenem kraljestvu in na Irskem (glej zgornjo točko 6) in, drugič, člen 3 Pristopne pogodbe, ki predvideva uporabo schengenskega pravnega reda v novih državah članicah v dveh stopnjah (glej točko 7). Poleg tega je treba upoštevati poseben položaj Norveške, Islandije in Švice v zvezi s schengenskim pravnim redom, kot je razloženo v točki 6 obrazložitvenega memoranduma.

Naslov I: Splošne določbe

Člen 1: Cilj in področje uporabe

Odstavek 1 tega člena določa cilj uredbe, ki je določiti pogoje in postopke za obdelavo vlog za izdajo vizumov za bivanje, ki ne presega treh mesecev v šestmesečnem obdobju.

Odstavek 2 določa, da uredba velja za državljane tretjih držav, za katere se uporablja ta zahteva v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 539/2001. Poleg tega splošno navaja pravice do prostega gibanja, ki jih imajo po zakonodaji Skupnosti posebne kategorije državljanov tretjih držav.

Odstavek (3) vsebuje sezname tretjih držav, katerih državljani morajo imeti letališki tranzitni vizum. Skupni seznam (Priloga VII) je opredeljen v tej uredbi (in ne Uredbi Sveta (ES) št. 539/2001).

Člen 2: Opredelitve

Večina opredelitev, določenih v tem členu je v bistvu vzeta iz Schengenske konvencije in Skupnih konzularnih navodil, čeprav je bila upoštevana potreba po razjasnitvi in razvoju nekaterih teh opredelitev in dodatku nekaterih novih. Opredelitve, navedene v uredbi, ustrezajo opredelitvam, ki so uporabljene v Uredbi (ES) št. 539/2001 in v Zakoniku o schengenski meji.

Koncept „državljana tretje države“ je opredeljen privzeto in izključuje državljane Evropske unije v smislu člena 17(1) Pogodbe ES. Zato vključuje tudi begunce in osebe brez državljanstva.

Opredelitev „vizuma“ ustreza opredelitvi v Uredbi (ES) št. 539/2001 z dodatno navedbo letališkega tranzita, ki se razlikuje od „bivanja“ in običajnega pomena „tranzita“. Ta dodatek je potreben tudi zaradi vključitve Skupnega ukrepa o letališkem tranzitu v zakonodajni okvir Skupnosti.

Pojem „enoten“ v smislu, da en vizum dovoljuje imetniku, ko je enkrat vstopil, gibanje/tranzit po več ali vseh državah članicah, je ohranjen v nasprotju z vizumom z „ozemeljsko omejeno veljavnostjo“, ki dovoljuje imetniku bivanje le v eni ali nekaterih državah članicah, ter „letališkim tranzitnim vizumom“, ki je potreben za državljane nekaterih tretjih držav za tranzit prek mednarodnih tranzitnih območij letališč držav članic.

Ker je eden od pogojev za izdajo „enotnih“ vizumov, da vse države članice priznajo potno listino, ki jo predloži prosilec, se je presodilo, da je potrebno opredeliti kaj pomeni „priznana potna listina“. V veljavnih opredelitvah v Schengenski konvenciji in Skupnih konzularnih navodilih izraz „veljaven“ opisuje tako verodostojnost, začasno veljavnost in priznavanje, kar povzroča nekaj zmede. Ta pojem je pomemben, da bi diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic vedela, ali se lahko izda enotni vizum, ali se mora izdati vizum z ozemeljsko omejeno veljavnostjo. Glede na pravno podlago tega predloga ni mogoče pokriti sklepov Schengenskega izvršilnega odbora SCH/Com-ex (98) 56 in (99)14, ki opredeljujeta določbe za sestavo Priročnika potnih listin, ki dajejo imetniku pravico prečkanja zunanjih meja, in ki so lahko potrjeni z vizumom.

Vendar se zdi logično, da se ta temeljni dokument vključi v zakonodajni okvir Skupnosti.

Opredelitev „vizumske nalepke“ se nanaša na opredelitve, določene v Uredbi (ES) št. 1683/95, in besedilo je tako, kot je uporabljeno v Uredbi VIS.

„Poseben list za pritrjevanje vizuma“ je opredeljen po Uredbi (ES) št. 333/2002 o enotni obliki obrazcev, na katere se nalepi vizum, ki ga je izdala država članica imetnikom potnih listin, ki jih država članica, katera je obrazec izdala, ne priznava.

Naslov II: Prejem in obravnava vlog za izdajo vizuma

Poglavje I: Organi, udeleženi v postopku obravnave vlog za izdajo vizuma

Člen 3: Pristojni organi za obravnavo vlog za izdajo vizuma

Te določbe so prevzete iz Skupnih konzularnih navodil ter Schengenske konvencije, vendar natančneje določajo pojem obravnave , v smislu preučitve vlog za izdajo vizumov, ki jo morajo vedno opraviti diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic. Zaradi nedavnega razvoja dogodkov (povečano število vlog za izdajo vizuma, tveganja za varnost konzularnega osebja, itd.) in prihodnje uvedbe odvzema biometričnih identifikatorjev, kot ene izmed zahtev za oddajo vloge za izdajo vizuma, niso več izključno diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic tista, ki prejemajo vloge za izdajo vizuma.

Priloga 6 k Skupnim konzularnim navodilom pa je razveljavljena, da se izključi častne konzule iz obravnave vlog za izdajo vizuma.

Določbe Uredbe Sveta (ES) št. 415/2003 o izdaji vizumov na meji so vključene v Uredbo (odstavek 2)

Člen 4: Ozemeljska pristojnost

V Skupnih konzularnih navodilih je navedeno, da „kadar“ za vizum zaprosijo nerezidenti, je treba njihove vloge obravnavati na določen način. Ker se praksa v državah članicah v tej točki razlikuje, Uredba jasno določa, da morajo državljani tretjih držav oddati vlogo za izdajo vizuma v svoji matični državi (odstavek 1) in le nerezidenti, zakonito prisotni v državi, ki ni njihova država stalnega bivališča, in ki imajo utemeljene razloge za oddajo vloge, to lahko storijo (odstavek 2). V takih primerih diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic pred izdajo vizuma običajno stopijo v stik s svojimi kolegi v državi stalnega bivališča prosilca ali centralnimi organi (odstavek 3).

Člen 5: Država članica, pristojna za obravnavo vloge za izdajo vizuma

Te določbe so prenesene iz Skupnih konzularnih navodil in določajo merila za določanje, katero diplomatsko-konzularno predstavništvo je pristojno za obravnavanje vloge za izdajo vizuma. Vloge za izdajo vizuma za večkraten vstop se oddajo na konzularnem predstavništvu države članice, v katero gre prosilec večkrat (kar je utemeljitev za oddajo vloge za izdajo vizuma za večkraten vstop), imetniku pa je dovoljeno potovati do drugih ciljev v državah članicah. Razlog, da se taki vizumi lahko izdajo le v državi stalnega bivališča prosilca je, da lahko le tamkajšnje konzularno predstavništvo v celoti presodi o neoporečnosti prosilca.

Člen 6: Pristojnost v zvezi z izdajo vizumov državljanom tretjih držav, ki se zakonito nahajajo na ozemlju države članice

Trenutno se izda veliko število vizumov znotraj ozemlja držav članic, kljub temu, da take osebe ne bodo prestopile zunanjih meja. Vendar je treba uvesti izrecna pravila, ki pokrivajo okoliščine, ko imajo državljani tretje države, ki so zakonito prisotni na ozemlju ene države članice, utemeljene razloge za potovanje v drugo državo članico, vendar nimajo dokumentov, ki bi jim to dovoljevali.

Člen 7: Ureditev zastopanja

Večina vsebine tega člena je vzeta iz Skupnih konzularnih navodil. Vendar je bilo veliko prizadevanj za preoblikovanje določb, da bi bile bolj jasne, in dodana so bila posebna pravila, ki zagotavljajo pravočasno obveščanje prosilcev in drugih držav članic, tako na lokalni kot na centralni ravni, o začetku veljavnosti ali prekinitvi sporazumov o zastopanju. Države članice, ki se odločijo, da bodo oddale v zunanje izvajanje del postopka obravnave vizumov, morajo pred začetkom takega sodelovanja obvestiti države članice, ki jih zastopajo.

Odstavek 6 pojasnjuje okoliščine v primerih, ko diplomatsko-konzularno predstavništvo držav članic zastopnic namerava zavrniti prosilca za izdajo vizuma. V takem primeru se celotna vloga predloži centralnim organom zastopane države članice, da sprejmejo končno odločitev o zavrnitvi, glede obvestila zavrnjenega prosilca pa se uporablja člen 23(3). Na ta način se zagotovi, da se sprejme končna odločitev o vlogi, in se ne le pošlje prosilca, naj ponovno odda vlogo na najbližjem konzulatu zastopane države članice, kot se to pogosto dogaja zdaj.

Odstavek 2 se spremeni, da se upošteva izid pogajanj o Predlogu o spremembi Skupnih konzularnih navodil v zvezi z uvajanjem biometričnih podatkov, vključno z vzpostavitvijo skupnih vložišč.

Člen 8: Predhodno posvetovanje s centralnimi organi držav članic

Postopek predhodnega posvetovanja s centralnimi organi diplomatsko-konzularnega predstavništva, ki vizum izda, pred izdajo vizuma določenim kategorijam oseb ali državljanom določenih tretjih držav že obstaja in seznam tretjih držav, za katere se zahteva tako posvetovanje, je določen v Prilogi 5 k Skupnim konzularnim navodilom (uvrščen v stopnjo tajnosti „RESTREINT UE (INTERNO EU)“). Odstavek 2 določa, da tako posvetovanje ne sme podaljšati obravnave vloge za izdajo vizuma.

Odstavek 3 določa, da se morajo v okviru ureditve zastopanja centralni organi države članice zastopnice posvetovati z organi mejne kontrole zastopanih držav članic (za tretje države na seznamu v Prilogi I).

Člen 9: Predhodno posvetovanje s centralnimi organi drugih držav članic in obveščanje centralnih organov drugih držav članic

Odstavek 1 navaja določbe o zahtevi centralnih organov držav članic, da se z njimi posvetuje, preden diplomatsko-konzularna predstavništva drugih držav članic izdajo vizume določenim kategorijam oseb ali državljanom določenih tretjih držav.

Odstavek 2 določa rok treh delovnih dni za odgovor države članice, ki podaja mnenje. Če odgovora ni v tem roku, lahko država članica, ki za mnenje zaprosi, dovoli svojemu diplomatsko-konzularnemu predstavništvu izdati vizum, za katerega je bil začet postopek posvetovanja.

Odstavek 3 uvaja postopek enostavnega obveščanja, in tako odgovarja na željo številnih držav članic, izraženo v razpravah leta 2002-2003: Bolj kot dajati mnenja, centralni organi držav članic želijo biti obveščeni o izdaji vizuma državljanom določenih tretjih držav ali določenim kategorijam teh državljanov.

Odstavek 5 določa, da se morajo v okviru ureditve zastopanja centralni organi države članice zastopnice posvetovati s centralnimi organi zastopanih držav članic (za tretje države na seznamu v Prilogi II).

Poglavje II: Vloga

Člen 10: Praktični načini predložitve vloge

Ta člen je nov v smislu, da določa splošna načela za „materialno“ oddajo vloge in je povezan s členom 11, kjer je uveden pojem „sprejemljivosti“. Odstavek 1, ki navaja, da vloge ni mogoče predložiti prej kot tri mesece pred načrtovanim potovanjem, je sedaj omenjen le v opombi k točki 1 Priloge 13 k Skupnim konzularnim navodilom. Pomembno je, da se vizumi ne izdajajo predolgo pred potovanjem, da se ne bi razmere, na podlagi katerih je bil prosilcu izdan vizum, spremenile.

Odstavek 2 se nanaša na zahtevo za vse, ki za izdajo vizuma zaprosijo prvič, da oddajo vlogo osebno zaradi odvzema biometričnih podatkov, kar se mora zgoditi v trenutku oddaje vloge.

Odstavka 3 in 4 sta potrebna, saj je vse večje število diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic uvedlo sistem naročanja. Odstavek 5 se razlaga skupaj s členoma 11 in 19.

Člen 11: Odvzem biometričnih podatkov

Ta člen določa zahteve za odvzem biometričnih podatkov in kategorije oseb, ki so oproščene. Vsebina tega člena ustreza predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Skupnih konzularnih navodil o vizumih za diplomatsko-konzularna predstavništva v zvezi z uvedbo biometričnih podatkov, vključno z določbami o organizaciji prejema in obravnavanja vlog za izdajo vizuma, ki ga je predstavila Komisija 31.maja 2006 [COM(2006) 269].

Člen 12: Oddaja vloge za izdajo vizuma

Ta člen našteva zahteve glede dokumentacije, ki jo mora prosilec predložiti, da se njegova/njena vloga šteje za sprejemljivo. Vzpostavitev takih pravil bo olajšala prosilcem pripravo vloge in pospešila obravnavo, saj bo diplomatsko ali konzularno predstavništvo prejelo popolne vloge. Poleg tega je, ker države članice vedno bolj dovoljujejo diplomatsko-konzularnim predstavništvom sodelovati z zunanjimi ponudniki storitev, glede na takega posrednika med prosilcem in osebjem, ki obravnava vloge, bistvenega pomena, da se od začetka pridobijo točni podatki, in se tako prihrani prosilcu, da bi moral dajati dodatne podatke. S tem ta člen opredeljuje, kdaj se lahko šteje, da je bila vloga za izdajo vizuma oddana. Če so izpolnjeni vsi elementi iz člena 12, je vloga za izdajo vizuma „sprejemljiva“.

To je pomembno tudi zaradi razlikovanja med „zavrnitvami“ vlog še pred začetkom prave obravnave in uradno zavrnjenimi vlogami. Uvedba tega razlikovanja bo poleg tega prinesla bolj stvarne statistične podatke, saj se bodo uradne zavrnitve razlikovale od primerov, ko obravnava ni bila zaključena, in tako bo stopnja zavrnitev kazala pravo sliko razmer. Primerjava stopenj zavrnitve je pomembno upravljavsko orodje za diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic v okviru iste pristojnosti.

Člen 13: Obrazec vloge

Odstavek 1 je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil, vendar z dodatkom, da morajo sopotniki, navedeni v potnem listu prosilca, izpolniti ločene obrazce vloge. Posledično se bodo izdajale posamezne vizumske nalepke (člen 26) in skupinski vizumi bodo prenehali obstajati.

Odstavek 2 ureja številna praktična vprašanja, ki doslej niso bila pokrita. Odstavek 3 določa pravila za možen prevod obrazca vloge v jezik države gostiteljice in kako predstaviti take prevode. Da se zagotovi usklajenost in prihranijo stroški, diplomatska predstavništva držav članic v okviru iste pristojnosti uporabljajo isti prevod. Odstavka 2 in 3 v glavnem temeljita na delovnem dokumentu služb Komisije JAI/723/2003.

Na koncu odstavek 4 zahteva od diplomatskih in konzularnih predstavništev držav članic, da zagotovijo, da so prosilci obveščeni o jezikih, ki jih lahko uporabljajo za izpolnjevanje obrazca vloge.

Člen 14: Spremni dokumenti

Vsebina tega člena ter Priloge IV, ki vsebuje neizčrpen seznam zahtevanih spremnih dokumentov, ki jih morajo prosilci predložiti, je prevzeta iz Skupnih konzularnih navodil, in obe sta organizirani na bolj uporabniku prijazen način. Poleg tega so spremni dokumenti navedeni na tak način, da se upošteva namen načrtovanega bivanja/tranzita. Pripravljen je nov usklajen obrazec za dokazovanje vabila, garantne izjave in izjave o sprejemu na prebivanje, da se zapolni vrzel v sedanji zakonodaji. Čeprav so Skupna konzularna navodila vsebovala prilogo s tako imenovanimi usklajenimi obrazci, ki so jih uporabljale posamezne države članice, so doslej le tri predložile te precej različne obrazce. Ta člen je skladen z Zakonikom o schengenskih mejah.

Morda bo potrebno razlikovati vrste dokumentacije, ki jo morajo in morejo zagotoviti prosilci zaradi lokalnih razmer. V okviru konzularnega sodelovanja na lokalni ravni se oceni potreba po sestavi seznama dokumentov, ki jih je treba zagotoviti za namene, določene v tem členu in ustrezni prilogi, kot element, ki je bistvenega pomena za preprečevanje trgovanja z vizumi.

Člen 15: Potovalno zdravstveno zavarovanje

Ta člen je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil, vendar so določbe spremenjene, da se razjasni številne vrzeli in dvoumnosti v originalnem Sklepu in upoštevane so bile tako smernice za uporabo tega ukrepa, pripravljene leta 2004, kot ocena uporabe ukrepa, opravljena na podlagi vprašalnika, poslanega diplomatskim in konzularnim predstavništvom držav članic leta 2005.

Splošna oprostitev zahteve po potovalnem zdravstvenem zavarovanju je uvedena za imetnike diplomatskih potnih listov in pomorščake, saj se ocenjuje, da so zadovoljivo pokriti v okviru poklica. Poleg tega so državljani tretje države, ki oddajo vlogo za izdajo vizuma na meji, kar naj bi se dogajalo izjemoma zaradi nujnih razlogov, prav tako oproščeni, saj bi bilo nerazumno in pogosto nemogoče, da bi take osebe pridobile potovalno zdravstveno zavarovanje.

Člen 16: Taksa za vizumski postopek

Ta člen določa pravila za takso, ki jo plačajo prosilci. Taksa je namenjena pokritju upravnih stroškov obravnave vloge za izdajo vizuma. Višino takse določa Sklep Sveta 2006/440/ES z dne 1. junij 2006[8]. Preostali del odstavka 1, ki navaja, da se zaračuna v EUR ali valuti države gostiteljice in da taksa za vizumski postopek ni vračljiva, ostaja veljaven. Odstavek 2 zagotavlja, da prosilci dobijo račun in pisno obvestilo, da taksa ni vračljiva. Odstavek 3 se nanaša na težave, ki se pojavijo, kadar se taksa za vizumski postopek zaračuna v lokalni valuti. Da bi se izognili negativnim učinkom razlik za prosilce, kadar države članice preračunavajo menjalne tečaje v različnih časovnih razmikih, se predlaga, da se uporablja isti menjalni tečaj, referenčni devizni tečaj (ECB) za EUR. Odstavek 4 našteva kategorije oseb, ki so oproščene takse za vizumski postopek, kot določa sklep Sveta 2006/440/ES. Odstavek 5 omogoča državam članicam, da opustijo ali zmanjšajo takso za vizumski postopek od primera do primera. To že obstoječo možnost je potrdil Sklep Sveta 2006/444/ES. Odstavek 6 ohranja sedanjo takso v začasnem obdobju za državljane tretjih držav, za katere je bil dan mandat za pogajanja o sporazumu o poenostavitvi vizumskega postopka do 1. januarja 2007.

Odstavek 7 je dodan zaradi preprečevanja oškodovanja državljana tretje države, ki ima potno listino, ki je država članica ne priznava, in ki mu je bil izdan vizum z ozemeljsko omejeno veljavnostjo, da mu ni treba plačati še druge takse za vizumski postopek, ker mora vložiti drugo vlogo za izdajo vizuma, da lahko potuje v državo članico, katere ozemlja prvi vizum ne pokriva.

Odstavek 8 uvaja takso za nujnost: taksa za vizumski postopek se podvoji za vloge, oddane zelo pozno brez utemeljitve.

Člen 17: Žig, s katerim se potrjuje predložitev vloge

Zahteva, da diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic žigosajo potno listino prosilca, ko predloži vlogo, je prevzeta iz Skupnih konzularnih navodil. Namen tega ukrepa je preprečiti, da bi ena in ista oseba predložila vloge pri več državah članicah hkrati. Glede na precejšnje težave pri uporabi tega ukrepa v praksi, Uredba pojasnjuje pravila za uporabo žiga in oblikovan je usklajen vzorec žiga. Slednje se je izkazalo za potrebno, saj je bilo odkrito veliko število tako nepravilnih žigov kot dodatnih nepravilnih šifer. Odstavek 1 upošteva spremembe pri prejemu vlog za izdajo vizuma (glej člen 33), saj bo diplomatsko ali konzularno predstavništvo tisto, ki bo žigosalo potno listino prosilca.

Skupna konzularna navodila dovoljujejo državam članicam, da se enostransko odločijo, da ne žigosajo diplomatskih potnih listov. Da se zagotovi usklajen pristop, je ta oprostitev posplošena, medtem ko se morajo diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic dogovoriti v okviru konzularnega sodelovanja na lokalni ravni o oprostitvah drugih posebnih kategorij oseb.

Da prosilci ali lokalni organi ne bi narobe razumeli namena žiga, diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic obvestijo javnost, da žig nima nobenih pravnih posledic in da služi le kot navedba, da je bila oddana vloga za izdajo vizuma.

Ko bodo države članice začele posredovati podatke v VIS, bo ta žig postal odveč, saj bodo imela druga diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic dostop do podatkov o prosilčevi morebitni hkratni oddaji vloge na drugem konzulatu.

Poglavje III: Preučitev in obravnava vlog za izdajo vizuma

Člen 18: Preučitev vloge

Odstavka 1 in 2 tega bistvenega člena sta prevzeta iz Skupnih konzularnih navodil in določata osnovna merila za preučitev vlog za izdajo vizuma: dva glavna elementa, ki ju konzularno osebje upošteva med preučevanjem vloge za izdajo vizuma, in sicer tveganje priseljevanja in varnost. Glede na nove oblike za predložitev vloge za izdajo vizuma prek različnih vrst posrednikov, je poudarjeno, da se v primeru, če predložena pisna dokumentacija ne zadostuje za dokazovanje namena bivanja in namena vrnitve, prosilca lahko pokliče na osebni razgovor.

Vsebina odstavka 4 je prevzeta iz Skupnih konzularnih navodil, navedeno pa je več podrobnosti glede vrste preverjanja, ki se opravi. Posebna pozornost je namenjena pododstavku (e), ki obravnava sredstva za preživljanje, in navaja, da se bodo pri presoji upoštevali referenčni zneski, navedeni v Zakoniku o schengenski meji, ter izjava o prebivanju in kritju stroškov (Priloga IV).

Referenčni zneski, ki jih določijo države članice, so bili prej določeni v Prilogi 7 k Skupnim konzularnim navodilom. Ker Zakonik o schengenski meji zahteva od držav članic, da sporočijo referenčne zneske, ni potrebe, da bi vključevali prilogo o referenčnih zneskih v sam Vizumski zakonik. Vendar bodo iz praktičnih razlogov ti referenčni zneski vključeni v „Navodila za praktično uporabo Vizumskega zakonika“ (člen 45), ki bodo sestavljena kasneje.

Glede na dejstvo, da imetniki letaliških tranzitnih vizumov ne vstopijo na ozemlje držav članic, odstavek 6 določa, da naj preučitev take vloge zajema le zahteve, določene v odstavku 2(a) (veljavna in verodostojna potna listina), (b) (ne pomeni nevarnosti za javni red, javno varnost, javno zdravje, notranje odnose) in (d) (uporaba prejšnjih enotnih vizumov), čeprav je treba preveriti nadaljevanje potovanja.

Odstavek 7 je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil in povzamemo ga lahko takole: „v primeru dvoma se vizum ne izda“.

Člen 19: Nesprejemljivost

Ta člen je neposredno povezan s členom 10 (4). V primeru, da prosilec ne zagotovi dodatnih informacij, ki se zahtevajo, se njegova/njena vloga označi kot nesprejemljiva in kot taka zabeleži v VIS. Pojem nesprejemljivosti je uveden zaradi razlikovanja med uradno zavrnitvijo na podlagi preučitve vloge za izdajo vizuma in primeri, ko taka preučitev ni bila opravljena, ker prosilec ni zagotovil zahtevanih informacij. Zdaj se uradne zavrnitve in preučitve, ki niso bile zaključene, v statističnih podatkih pogosto štejejo kot „zavrnitve“ in tako je pravo število zavrnitev in resnična stopnja zavrnitev skrita.

Ker nesprejemljivost ni uradna zavrnitev vloge, prosilec ne more uveljavljati pravice do pritožbe. Zato vlogo lahko označi kot nesprejemljivo tudi diplomatsko-konzularno predstavništvo države članice zastopnice.

Člen 20: Odločanje o vlogi za izdajo vizuma

Da se okrepi enako obravnavanje prosilcev za vizum, je v odstavku 1 uveden najdaljši rok za izdajo vizuma.

Odstavek 2 določa splošno načelo za določanje ustreznega vizuma, ki se izda, in izračun obdobja veljavnosti in trajanja bivanja, ki se dodeli. Da se omogočijo nepričakovane spremembe časovne razporeditve načrtovanega potovanja iz razlogov, na katere prosilec ne more vplivati (na primer odpoved letov, preložitev poslovnih ali kulturnih dogodkov, poslovni sestanki), se številu dni, potrebnih za obisk/tranzit ali prehod preko mednarodnega tranzitnega območja letališč, doda razumno število dodatnih dni, npr. dopustna prekoračitev roka.

Opozoriti je treba, da bo sedanja Priloga 13 k Skupnim konzularnim navodilom, v kateri so praktični primeri izpolnjenih vizumskih nalepk, posodobljena in bo del „Navodil za praktično uporabo Vizumskega zakonika“, ki bodo priložena končni različici Vizumskega zakonika.

Odstavek (3) o izdaji vizumov za večkratni vstop je prenesen iz Skupnih konzularnih navodil, podrobno pa je določen profil prosilcev, katerim se taki vizumi lahko izdajo (npr. potreba po pogostem potovanju v države članice in neoporečnost).

Člen 21: Vizumi z ozemeljsko omejeno veljavnostjo

Ta člen obravnava vse vidike izdaje vizumov z ozemeljsko omejeno veljavnostjo, ki so trenutno raztreseni po različnih instrumentih, ki tudi pogosto ponavljajo iste določbe (Schengenska konvencija, členi 11(2), 14(1) in 16, Skupna konzularna navodila, del V, 3 in Priloga 14).

V odstavku 1 so podrobno našteti primeri, ko se izda vizum z ozemeljsko omejeno veljavnostjo.

V odstavku 2 je pojasnjeno, kdaj je potrebno obvestiti druge države članice. Kljub dejstvu, da bodo podatki o izdanih vizumih shranjeni v VIS, je treba aktivno obveščati centralne organe o posameznih primerih, da lahko preverijo podrobnosti v VIS.

Ker izdaja vizuma z ozemeljsko omejeno veljavnostjo iz razlogov, določenih v pododstavkih (a) in (b), dovoljuje osebam, ki ne izpolnjujejo običajnih pogojev za vstop na ozemlje držav članic, da vstopijo na ozemlje države članice izdajateljice, morajo centralni organi države članice izdajateljice o tem obvestiti centralne organe drugih držav članic.

Nasprotno pa v primeru iz druge alinee odstavka 1 imetnik potne listine, ki jo ena ali druga država članica ne priznava, izpolnjuje vstopne pogoje in tako obvestilo o izdaji vizuma z ozemeljsko omejeno veljavnostjo ni potrebno.

Ker potreba po izdaji vizumov z ozemeljsko omejeno veljavnostjo, ki veljajo le v državi članici izdajateljici v primerih iz druge alinee odstavka 1, ni povezana z nobenim od razlogov v (a) in (b), in če zadevna oseba, ki ji je bil že prej izdan vizum za kratkoročno bivanje, le tega ni zlorabila, obveščanje drugih držav članic prav tako ni potrebno.

Člen 22: Letališki tranzitni vizumi

Ta člen določa usklajen pristop glede letaliških tranzitnih vizumov. Prevzema določbe Skupnih konzularnih navodil in zaradi krepitve preglednosti so posamezna izvzetja držav članic (v glavnem za imetnike diplomatskih potnih listov) iz te zahteve posplošena v zvezi z državljani tretjih držav na skupnem seznamu.

Odstavek 2 (a)–(d) našteva različne kategorije, ki so izvzete. Poleg tistih iz Skupnih konzularnih navodil, so dodani družinski člani državljanov EU.

Člen 23: Zavrnitev izdaje vizuma

Sedanja Skupna konzularna navodila se sklicujejo na nacionalno zakonodajo o obveščanju in obrazložitvi zavrnitev, in le če ta zakonodaja zahteva, da se o zavrnitvah vizumov obvesti in navede razloge zanjo, naj se uporablja usklajeno splošno besedilo za tako obvestilo. Da se okrepi pristop Skupnosti in enaka obravnava prosilcev, s tem členom ti vidiki postajajo obvezni.

Odstavek 1 našteva nekaj natančnih meril za zavrnitev vizuma, kar je v skladu z Zakonikom o schengenski meji. Veljavna Skupna konzularna navodila ne vsebujejo takega natančnega seznama.

Odstavek 2 določa, da je treba o zavrnitvi poslati pisno obvestilo v obliki obrazca, določenega v Prilogi IX. Usklajeni obrazci se uporabljajo tudi, kadar se vloge za izdajo vizuma zavrnejo na meji (glej člena 32 in 33).

Odstavek 3 jasno določa, da pritožbe proti zavrnitvam vizumov ostajajo v pristojnosti držav članic.

Odstavek 4 se nanaša na primere, ko ena država članica pri izdaji vizumov zastopa drugo, in ko zastopana država članica sprejme končno odločitev o zavrnitvi prosilca. Diplomatsko predstavništvo države članice zastopnice obvesti prosilca o zavrnitvi, o kateri se je odločila zastopana država članica.

Odstavek 5 je mišljen kot formalno jamstvo, da se vsaka vloga obravnava po lastni vrednosti in da se ustrezno upoštevajo razmere prosilca v trenutku predložitve vloge.

Člen 24: Pravice, ki jih daje izdani vizum

Pomembno je, da se prepozna temeljno in bistveno načelo, da vizum imetniku zgolj dovoljuje, da se priglasi na zunanji meji. Ugotovljeno je bilo, da je koristno to izraziti v tem členu, in tako opozoriti, da organi mejne kontrole preverijo, da so izpolnjeni vstopni pogoji, ko se imetnik vizuma priglasi na meji.

Člen 25: Navodila za izpolnjevanje vizumske nalepke

Ta člen je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil in dodatne določbe so navedene v Prilogi X. Čeprav Vizumski zakonik ne pokriva nacionalnih vizumov za dolgoročno bivanje, je v Prilogi X, točki 7 navedena šifra, ki se za take vizume vpiše na vizumsko nalepko. V skladu s členom 18 Schengenske konvencije nacionalni vizumi za dolgoročno bivanje, „D“ vizumi, dovoljujejo imetniku, pod pogojem da so izpolnjeni dodatni pogoji iz navedenega člena, prehod preko ozemelj drugih držav članic, da pride do ozemlja države članice, ki je izdala „D“ vizum. Komisija zato meni, da je ta navedba šifre ustrezna.

Člen 26: Razveljavitev že izpolnjenega vizuma

Ta člen je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil in dodane so določbe, da se zagotovi, da se taka razveljavitev nalepk zabeleži v VIS.

Člen 27: Pritrditev vizumskih nalepk v potne listine

Ta člen je prevzet iz Skupnih konzularnih navodil. Odstavki 1–3 obravnavajo najbolj običajne okoliščine, ko država izdajateljica vizuma priznava potno listino prosilca. Drugi pododstavek odstavka 1 je prevzet iz Priloge 10 (ki je sicer izbrisana), saj je bilo v praksi pogosto opaženo, da konzularno osebje pritrdi nalepko na tak način, da ni strojno čitljiva. Odstavek 4 se nanaša na okoliščine, ko država članica izdajateljica vizuma ne priznava potne listine prosilca. V takih primerih naj se uporablja poseben list za pritrditev vizuma.

Poglavje IV: Sprememba veljavnosti izdanega vizuma

Člen 28: Podaljšanje

Sklep SCH/Com-ex (93) 21 o podaljšanju veljavnosti vizuma ni zajet v Skupnih konzularnih navodilih in je vključen v Uredbo, dodane pa so podrobnejše določbe.

Naslov nakazuje, da podaljšanje velja na ozemlju držav članic. Če so se okoliščine imetnika spremenile, preden je uporabil izdani vizum, je diplomatsko ali konzularno predstavništvo, ki je vizum izdalo, pristojno, da po potrebi prekliče prvi vizum in izda novega.

Odstavek 1 določa razloge, ki upravičujejo podaljšanje veljavnosti in/ali podaljšano trajanje bivanja z izdanim vizumom za kratkoročno bivanje ali tranzitnim vizumom, ne da bi se vrsta vizuma spremenila ali da bi bilo trajanje bivanja daljše od 90 dni (odstavek 2). Najdaljše trajanje tranzita v primeru podaljšanja tranzitnega vizuma veljavna zakonodaja ne ureja. S tem ko je dovoljeno najdaljše trajanje tranzita 10 dni, kar se morda zdi pretirano, saj podvaja najdaljše trajanje, določeno za tranzit, so vpeljani skupni standardi.

Upravni organ se lahko odloči spremeniti ozemeljsko veljavnost izdanega vizuma z omejitvijo njegove veljavnosti na ozemlje držav članic, kjer je bil predložen zahtevek za podaljšanje (odstavek 3) ali le na nekaj držav članic.

Odstavek 4 je deloma prevzet iz sklepa Com-ex in določa, da je treba o podatkih o ustreznih pristojnih organih (sedaj na seznamu v Com-ex in neposodobljeni od leta 2000) obvestiti Komisijo, ki bo nato objavila seznam (glej člen 47).

Da se uvede usklajen pristop, odstavek 5 uvaja obvezno takso 30 EUR, ki se zaračuna za podaljšanje vizuma. Ker podaljšanje ne bo uvedlo odvzema biometričnih identifikatorjev, ni potrebno, da je ta taksa skladna s takso, ki se zaračuna za izdajo vizuma.

Zdaj države članice lahko podaljšajo vizum bodisi z izdajo nove vizumske nalepke ali z žigom na prvotno vizumsko nalepko. Odstavek 6 določa, da ima podaljšanje le obliko enotnega žiga, določenega v Prilogi XI. Z uvedbo enega načina je zagotovljena jasnost glede verodostojnosti podaljšanj in lokalnim organom (pogosto policijski organi), pristojnim za podaljšanje vizuma, ni treba stalno hraniti zalog strogo zavarovanih vizumskih nalepk.

Podatki o podaljšanju vizuma se vpišejo v VIS, kot je navedeno v odstavku 7.

Člen 29: Razveljavitev

Določbe členov 28, 29 in 30 Uredbe so trenutno „skrite“ v Prilogi 14 k Skupnim konzularnim navodilom, ki v glavnem navaja vsebino sklepa SCH/Com-ex (93) 24. Zaradi večje jasnosti so ta tri vprašanja ločena v posameznih členih, da se razlikuje med različnimi nameni ukrepov.

Namen razveljavitve je preprečiti imetniku vizuma vstop na ozemlje držav članic. Člen 29(1) določa kateri organi lahko razveljavijo vizum in v katerem trenutku. Pododstavek (a) pokriva primer, ko imetnik vizuma še ni uporabil izdanega vizuma, in tako ga diplomatsko ali konzularno predstavništvo, ki je ga izdalo, lahko tudi razveljavi.

Organi mejne kontrole (pododstavek (b)) lahko, če imetnik vizuma ne izpolnjuje pogojev za vstop, vizum razveljavijo ali končno lahko organi kazenskega pregona na ozemlju držav članic razveljavijo vizum, če imetnik ne izpolnjuje več pogojev za bivanje, čeprav je vizum še vedno veljaven.

Če vizum razveljavijo pristojni organi države članice, ki ni tista, katere diplomatsko ali konzularno predstavništvo je vizum izdalo, se o razveljavitvi obvesti država članica izdajateljica.

Člen 30: Preklic vizuma

Preklic pomeni razveljavitev preostalega obdobja bivanja, po tem ko je imetnik vizuma vstopil na ozemlje držav članic. Odstavek 1 določa dva primera, kjer se izdani vizum lahko prekliče: (a) če imetnik zahteva, da se vizum prekliče, ali (b) če pristojni organi presodijo, da imetnik ne izpolnjuje več pogojev za vstop, po tem ko je vstopil na ozemlje držav članic.

Če vizum prekličejo pristojni organi države članice, ki ni tista, katere diplomatsko ali konzularno predstavništvo je vizum izdalo, se o preklicu obvesti država članica izdajateljica.

Člen 31: Skrajšanje trajanja bivanja, dovoljenega z vizumom

Če organi mejne kontrole presodijo, da imetnik vizuma nima dovolj sredstev za preživljanje za čas, ki ga namerava prebiti v državi, lahko skrajšajo trajanje bivanja, ki ga dovoljuje vizum, da se prilagodi trajanje bivanja sredstvom za preživljanje, ki jih imetnik vizuma dejansko poseduje.

Poglavje V: Vizumi, izdani na zunanjih mejah

Člen 32: Vizumi, izdani na zunanjih mejah

Člena 32 in 33 vključujeta vsebino Uredbe Sveta ES št.415/2003, ki je razdeljena v dva člena, da se ločijo splošne določbe o izdaji vizumov na meji od posebnih vprašanj v zvezi s pomorščaki v tranzitu.

V členu 32(6) je določeno, da se uporabljajo splošne določbe o obveščanju in obrazložitvi zavrnitev ter informacije o možnostih pritožbe, ko se odda vloga za izdajo vizuma – in ko se vizum zavrne – na meji.

Člen 33: Vizumi, izdani pomorščakom na zunanjih mejah

Ta člen vsebuje posebne določbe, ki urejajo izdajo vizumov pomorščakom v tranzitu na meji. Dve prilogi k Uredbi Sveta (ES) št.° 415/2003 („operativna navodila“ in „obrazec za pomorščake v tranzitu“) sta v delih 1 in 2 Priloge XII k Uredbi.

NASLOV III: Upravljanje in organizacija

Člen 34: Organizacijska sestava vizumskih oddelkov

Ta člen je v glavnem prevzet iz dela VII Skupnih konzularnih navodil. Kljub morebitnim spremembam pri prejemu vlog za izdajo vizuma, kot je predvideno v členu 37, bodo diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic ostala pristojna za obravnavo vlog za izdajo vizuma in končno odločitev o teh vlogah.

Obdobje hrambe za posamezne spise (na papirju), določeno v drugem odstavku odstavka 3, je enako obdobju hrambe, določenem v Uredbi o VIS.

Člen 35: Sredstva za obdelavo vlog za izdajo vizumov in spremljanje diplomatsko-konzularnih predstavništev

Ta člen ustreza členu o istih zadevah v Zakoniku o schengenskih mejah.

Člen 36: Obnašanje osebja, ki obravnava vloge za izdajo vizuma

Ta člen je uveden, da se zagotovi, da osebje diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic pri obravnavi prosilcev za vizum in vlog za izdajo vizuma spoštuje Evropsko listino o temeljnih pravicah.

Členi 37, 38 in 39: Oblike sodelovanja v zvezi s prejemom in obravnavo vlog za izdajo vizumov

Namen teh členov je določiti pravni okvir, da države članice izbirajo med organizacijskimi možnostmi, da bi lahko odvzele biometrične podatke prosilcev za vizum.

Člen 38 določa posebna pravila, ki jih je treba upoštevati, če se države članice odločijo sodelovati z zunanjimi ponudniki storitev.

Člen 39 obravnava nekatere organizacijske vidike, zlasti zaradi zagotavljanja preglednosti pri oblikah izbranega sodelovanja. Odstavek 2 omogoča, da se država članica odloči, da imajo kljub izbiri oblike sodelovanja, prosilci za vizum lahko neposreden dostop do njenih konzularnih predstavništev.

Ti členi se spremenijo, da se upošteva izid pogajanj o Predlogu o spremembi Skupnih konzularnih navodil v zvezi z uvajanjem biometričnih podatkov, vključno z vzpostavitvijo skupnih vložišč.

Člen 40: Vloge za izdajo vizuma, ki jih predložijo komercialni posredniki

Ta člen vključuje vsebino dela VIII, oddelka 5, katerega izvirno besedilo je nekoliko nejasno in zastarelo.

Odstavek 1 opredeljuje naloge, ki jih taki komercialni posredniki lahko opravljajo, ne poskuša pa, kot Skupna konzularna navodila, opredeliti različnih vrst posrednikov, saj bi to bilo zelo nenatančno. Opozoriti velja, da ne morejo odvzemati biometričnih podatkov prosilcev in tako prve vloge za izdajo vizuma ne morejo biti oddane prek komercialnih posrednikov.

Odstavek 2 našteva različne vidike, ki jih je treba preveriti preden se dodeli akreditacija.

Odstavek 3 navaja določbe o stalnem spremljanju teh posrednikov in odstavek 4 določa, da je treba negativne rezultate tega spremljanja sporočiti diplomatskim in konzularnim predstavništvom drugih držav članic v okviru konzularnega sodelovanja na lokalni ravni. Praviloma se seznami akreditiranih komercialnih posrednikov sporočijo tako drugim diplomatsko-konzularnim predstavništvom kot tudi širši javnosti (odstavek 5).

Člen 41: Obveščanje širše javnosti

Bistvenega pomena je, da so prosilci dobro obveščeni predvsem o merilih in postopkih za vlogo za izdajo vizuma. Glede na zadnji razvoj dogodkov, ko se uvajajo klicni centri, sistemi naročanja in zunanje izvajanje, si je treba prizadevati, da se zagotovi, da so prosilci dobro obveščeni o tem, kje in kako lahko oddajo svojo vlogo za izdajo vizuma.

Odstavek 2 opozarja na potrebo, da države članice sklenejo sporazume o zastopanju za obveščanje širše javnosti vsaj tri mesece pred začetkom takega sodelovanja, in za določitev kategorij vlog, ki jih tako zastopanje pokriva. Trimesečni rok ustreza najdaljšem možnem roku za oddajo vlog pred načrtovanim obiskom (kot je določeno v členu 10(1)).

Glede na težave v praksi je v odstavku 3 uvedena določba, ki navaja, da mora biti širša javnost obveščena, da žig, s katerim se potrjuje predložitev vloge, nima pravnih posledic.

Odstavek 4 navaja, da je treba dati jasne informacije o rokih izdaje in o zahtevi po predhodnem posvetovanju za državljane nekaterih tretjih držav ali posebnih kategorij teh državljanov.

Odstavek 5 določa zahteve za obveščanje širše javnosti o njihovih pravicah v primeru zavrnitve.

Odstavek 6 poudarja potrebo po obveščanju širše javnosti, da samo posedovanje vizuma ne daje avtomatično pravice do vstopa in da se lahko od imetnikov vizuma na meji zahteva, da predložijo spremljajoče dokumente, ko se preveri izpolnitev vstopnih pogojev. To slednje v sedanji zakonodaji ni omenjeno.

NASLOV IV: Konzularno sodelovanje na lokalni ravni

Člen 42: Konzularno sodelovanje diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic na lokalni ravni

Skupna konzularna navodila vsebujejo poglavje o konzularnem sodelovanju na lokalni ravni, ki na splošno določa okvir za konzularno sodelovanje na lokalni ravni ter številna vprašanja, ki jih je treba prilagoditi lokalnim razmeram. Vendar, ker je bila praktična izvedba konzularnega sodelovanja na lokalni ravni v zvezi z izdajo vizumov do zdaj precej nezadovoljiva, kot prikazujejo poročila ciljnih misij (TM), Uredba na podlagi zaključkov poročil ciljnih misij, ki so jih potrdila ustrezna telesa Sveta, jasno določa, katere naloge mora kdo in kako hitro opraviti. Poleg tega je organizacija konzularnega sodelovanja na lokalni ravni prilagojena institucionalnemu okviru Skupnosti. S tem okvirom ni združljivo, da bi diplomatska in konzularna predstavništva držav članic sprejemala odločitve, ki bi ustvarile pravno zavezujoče pravice in obveznosti za prosilce za vizum. Zato bi morala biti v okviru konzularnega sodelovanja na lokalni ravni ocenjena potreba po prilagoditvi nekaterih določb lokalnim razmeram. V primeru pozitivne ocene je treba določiti skupna „lokalna“ pravila v skladu s postopkom komitologije, seveda na podlagi prispevkov konzularnega sodelovanja na lokalni ravni.

Odstavek 1 se nanaša na določbe, katerih cilj je oceniti potrebo po uskladitvi postopkov med diplomatsko-konzularnimi predstavništvi držav članic v okviru iste pristojnosti v zvezi z obveščanjem prosilcev preden oddajo svojo vlogo in enako obravnavo prosilcev, ko enkrat predložijo vlogo (a)–(c). Taka enaka obravnava bo prispevala tudi k preprečevanju trgovanja z vizumi. Pododstavek (c) se nanaša na potne listine, ki jih izdajo tretje države, saj je pomembno tako lokalno kot centralno, da so na voljo posodobljeni seznami o dejanskih potnih listinah, ki so jih izdale tretje države. Zadnji stavek tega pododstavka se nanaša na dejstvo, da trenutno nekaj držav članic zahteva, da določene vrste uradnih potnih listin spremljajo verbalne note, medtem ko druge ne.

Lokalno je treba oceniti potrebo po usklajenem pristopu za vključevanje bodisi zunanjih ponudnikov storitev ali komercialnih posrednikov, da bi se izognili trgovanju z vizumi (odstavek d).

Odstavek 2 navaja, da bi bilo treba zaradi zagotovitve popolne preglednosti in enake obravnave v okviru konzularnega sodelovanja na lokalni ravni vzpostaviti skupni informacijski list.

Odstavek 3 določa seznam informacij, ki jih je treba izmenjati bodisi mesečno (statistični podatki (a)) ali redno (posebne informacije, povezane s posameznimi pristojnostmi (b)).

Z izmenjavo in preučitvijo mesečnih statističnih podatkov imajo lokalna diplomatska in konzularna predstavništva stalno posodobljeno sliko trendov in njihovih nenadnih sprememb v okviru njihovih pristojnosti in nemudoma se lahko najdejo rešitve za morebitne negativne učinke takih sprememb. Z združevanjem splošnih informacij o državi/lokaciji gostiteljici (socialno-ekonomske strukture, viri informacij na lokalni ravni, uporaba napačnih in ponarejenih dokumentov, poti nezakonitega priseljevanja, itd.) se to bistveno „skupno“ znanje ne bo izgubilo, tudi če se konzularno predstavništvo redno menja in bo pomagalo novemu osebju na delu v tujini, da začne hitreje delovati in se hitreje seznani z lokalnimi okoliščinami.

Odstavek 4 navaja določbe o tem, kako narediti konzularno sodelovanje v zvezi s skupno vizumsko politiko bolj učinkovito, ob upoštevanju institucionalnega okvira ES. Ker konzularno sodelovanje na splošno pokriva veliko različnih zadev, je pomembno, da se namenijo posebni sestanki za tehnična vprašanja, povezana z izdajo vizumov, kjer sodelujejo predstavniki držav članic, ki v celoti uporabljajo pravni red Skupnosti, in so vključeni v obravnavo vlog za izdajo vizuma.

Odstavek 5 uvaja obvezno zahtevo sestavljanja poročil za vsak sestanek in za diplomatsko-konzularna predstavništva, da pošljejo ta poročila svojim centralnim organom. To bi prineslo povezavo med operativno ravnjo in centralnimi organi ter sčasoma zakonodajno ravnjo [v ustreznih organih Sveta] iz odstavka 7.

Odstavek 6 odpira možnost, da se občasno povabi predstavnike držav članic, ki ne uporabljajo pravnega reda Skupnosti v zvezi z vizumi v celoti, ali tretjih držav, da sodelujejo pri razpravah o posebnih vprašanjih v zvezi z izdajo vizumov v pristojnosti.

Naslov V: Končne določbe

Člen 43: Izjemne ureditve

Leta 2004 je država članica, ki uporablja schengenski pravni red, prvič gostila olimpijske in paraolimpijske igre. Da bi po eni strani navedena država članica upoštevala zahteve schengenskega pravnega reda in hkrati izpolnjevala obveze, ki izhajajo iz Olimpijske listine in po drugi strani ne bi ogrozila prihodnjih ponudb za organizacijo teh dogodkov druge države članice, ki uporablja schengenski pravni red, je bilo dogovorjeno, da je najustreznejša rešitev sprejeti posebne ukrepe, da se omogoči izdaja vizumov in prehod zunanjih meja. Uredbo je uspešno izvedla Grčija leta 2004 in leta 2005 so bile opravljene ustrezne spremembe, da se omogoči Italiji enak postopek izdaje vizumov članom olimpijske družine. Da se v prihodnosti omogoči ta vidik organizacije olimpijskih iger v državi članici, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, so posebni postopki in pogoji, ki naj bi se uporabljali, priloženi Vizumskem zakoniku, kar se lahko hitro uporabi in preprečijo se dolgotrajni zakonodajni postopki.

Člen 44: Spremembe Prilog

Ta člen določa, da se Priloge III , IV, V, VI, VIII, IX, X in XI k Uredbi spremenijo v skladu s postopkom odbora iz člena 46(2). Razlog za predlagano uporabo postopka odbora je, da so v prilogah ukrepi, ki izvajajo splošna pravila o prejemu in obravnavi vloge za izdajo vizuma, določena v naslovu II te uredbe.

Člen 45: „Navodila o praktični uporabi Vizumskega zakonika“

Ta člen določa, da „Vizumski odbor “ sestavi spremljajoča „operativna navodila“ o praktični uporabi Vizumskega zakonika. Taka praktična navodila so potrebna za zagotovitev usklajene uporabe zakonodaje na operativni ravni in za preprečitev, da bi države članice sestavile vzporedna nacionalna navodila. Navodila bodo dokončana do takrat, ko bo Uredba o Vizumskem zakoniku Skupnosti začela veljati.

Člen 46: Odbor

To je standardni člen o postopkih odbora za sprejetje ukrepov, ki izvajajo Uredbo, v skladu s Sklepom 1999/468/ES. Predviden je regulativni postopek, saj gre za splošne ukrepe v smislu člena 2 Sklepa; Uporabljata se člena 5 in 7 Sklepa.

Rok iz člena 5(6) Sklepa 1999/468/ES za Svet, da poda svoj sklep s kvalificirano večino o predlogu Komisije za ukrepe, ki jih je treba sprejeti, če niso v skladu z mnenjem Odbora, je dva meseca.

Člen 47: Obveščanje

Države članice Komisiji sporočijo informacije, naštete v odstavku 1, Komisija pa je odgovorna za njihovo objavo.

Države članice Komisijo obvestijo tudi o predvidenih spremembah prilog I in II (predhodno posvetovanje). Zaradi tega, ker te spremembe neposredno vplivajo na pravice in obveznosti prosilcev za vizum, enostaven postopek obveščanja ni zadosten v institucionalnem okviru ES. Zato mora biti o spremembah teh prilog odločeno na podlagi postopka komitologije.

Člen 48: Razveljavitve

Ta člen določa pravne instrumente, ki jih Uredba razveljavlja.

Glede na dejstvo, da Uredba VIS temelji na veljavnem pravnem redu Skupnosti, jo je treba prilagoditi na spremenjen pravni red, kot je določeno v Vizumskem zakoniku. Tak predlog bo moral temeljiti na ustrezni pravni podlagi (člen 66 PES). Poleg tega je, ker Uredba o VIS še ni bila sprejeta, nemogoče, da bi se na tej stopnji navedlo točne spremembe, ki bodo potrebne.

Člen 49: Začetek veljavnosti

To je standardna klavzula o začetku veljavnosti in neposrednem uporabljanju.

Uporaba Uredbe se odloži za šest mesecev po začetku veljavnosti, [glede na obseg izvedbe] in potrebo po dokončanju Navodil o praktični uporabi Vizumskega zakonika. Vendar naj države članice začnejo obveščati Komisijo o različnih vprašanjih, naštetih v členu 47, takoj po začetku veljavnosti. Odbor bi tudi moral pripraviti izvedbene ukrepe in zato bi se moral tudi člen 44 uporabljati od začetka veljavnosti.

Priloge

Priloge so v Uredbi naštete po „vrstnem redu “.

Ustrezne navedbe v Skupnih konzularnih navodilih za vsako izbrisano določbo so v spodnji tabeli.

Določbe v Skupnih konzularnih navodilih, ki niso prevzete

Določbe v Skupnih konzularnih navodilih, ki niso prevzete | Razlogi |

Del I, točka 2.1.4 Skupinski vizum | Zaradi varnosti in glede na dejstvo, da mora vsak posamezni prosilec za vizum predložiti poseben obrazec in morajo vsi, ki za izdajo vizuma zaprosijo prvič, ob tem zagotoviti biometrične identifikatorje, skupinski vizumi niso več sprejemljivi. |

Del I, 2.2 Vizum za dolgoročno bivanje | Vizumski zakonik Skupnosti ne pokriva izdaje vizumov za bivanje, daljše od 3 mesecev (člen 1 (1)) in vizumi za dolgoročno bivanje, ki veljajo hkrati z enotnim vizumom za kratkoročno bivanje so ukinjeni. |

Del IV Pravna podlaga | Ta del le navaja določbe Schengenske konvencije (členi 5, 11 (2), 14 (1), 15 in 16 in je odveč |

Del V, 2.3 Postopek v primeru predhodnega posvetovanja z nacionalnimi centralnimi organi drugih pogodbenic | Ta del v glavnem vsebuje smernice bolj praktične kot pravne narave |

PRILOGE |

Priloga 1 Skupni seznam tretjih držav, katerih državljani potrebujejo vizum za države članice, ki jih zavezuje Uredba (ES) št. 539/2001*, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2414/2001** in Uredbo (ES) št. 453/2003***. Skupni seznam tretjih držav, katerih državljani ne potrebujejo vizuma za države članice, ki jih zavezuje Uredba (ES) št. 539/2001*, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 2414/2001** in Uredbo (ES) št. 453/2003***. | Ta priloga le navaja sezname iz omenjene Uredbe. |

Priloga 2 Predpisi o ureditvi gibanja imetnikov diplomatskih ali službenih potnih listov in imetnikov prepustnic, ki jih svojim uslužbencem izdajajo nekatere mednarodne medvladne organizacije. Seznam A in B | Ker oprostitve vizumskih obveznosti za imetnike diplomatskih, službenih in posebnih potnih listov ureja Uredba 539/2001 – in uredbe o spremembi–, ta priloga ne sme biti priložena Vizumskemu zakoniku |

Priloga 3, del II | Popolna uskladitev seznama tretjih držav, katerih državljani morajo imeti letališki tranzitni vizum Ni več možnosti, da bi država članica to zahtevala od državljanov tretjih držav. |

Priloga 4 Seznam dokumentov, ki imetnikom omogočajo vstop brez vizuma | V skladu z Zakonikom o schengenski meji, člen 5 (1) (b) določa, da lahko državljani tretjih držav, ki imajo veljavno dovoljenje za bivanje, vstopijo na ozemlje držav članic in v skladu s členom 34 (1) (a) Zakonika o schengenski meji bo o seznamu takih dovoljenj Komisija uradno obveščena. Seznama se zato naj ne bi podvajalo v Vizumskem zakoniku |

Priloga 6 Seznam častnih konzulov, ki so v izjemnih primerih in začasno pristojni za izdajanje enotnih vizumov | Ker člen 3 te uredbe določa, da so le diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic ter izjemoma organi mejne kontrole upravičeni do obravnave vlogo za izdajo vizuma, ta priloga ni bila prevzeta. |

Priloga 7 Priporočljive vsote za prestop zunanjih mej, ki jih vsako leto določijo nacionalni organi. | Kot je navedeno v naslovu, so določbe o priporočljivih vsotah povezane s prestopom meja, in jih tako ureja Zakonik o schengenski meji (člen 5 (3)). |

Priloga 8 Enotna vizumska nalepka ter podatki o tehničnih standardih in varnostnih značilnostih | Ta priloga le navaja Uredbo Sveta ES št.1683/95 in Uredbo ES št.334/2002 in je tako neprimerna za Vizumski zakonik |

Priloga 9 Podatki, ki jih pogodbenice po potrebi vnesejo v rubriko "Opombe" | O teh nacionalnih opombah je treba v skladu s členom 46 (1) (d) obvestiti Komisijo, ki je odgovorna za njihovo objavo |

Priloga 10 Navodila za vnašanje podatkov v polje za optično branje | Opredelitve (1) v tej prilogi so odveč in opis polj za avtomatično branje je zastarel, saj je bil namenjen za konzulate brez „računalniških zmogljivosti“. |

Priloga 11 Merila za odločitev, ali se v potno listino lahko vpiše vizum. | Pravna podlaga Vizumskega zakonika ne zajema vsebine te priloge, zato ni bila prevzeta. Vsebine so povezane s SCH/Com-ex (98) 57, kar je treba vključiti v zakonodajni okvir Skupnosti. |

Priloga 12 Takse, zaračunane v EUR, ki ustrezajo upravnim stroškom obravnave vloge za izdajo vizuma | Ker je bil leta 2003 uveden pavšalni znesek za plačilo takse za obravnavo vlog za izdajo katere koli vrste vizuma, ni potrebe po navajanju tabele. Poleg tega Vizumski zakonik ne pokriva „D“ vizumov, „D+C“ vizumi so ukinjeni, in za vizume, zaprošene na zunanjih mejah ne bi smelo biti splošnih oprostitev. Tri „pravila“, določena v Prilogi, so vključena v glavni del besedila Uredbe (člen 16). |

Priloga 13 Izpolnjevanje vizumske nalepke | Ta priloga navaja primere izpolnjenih vizumskih nalepk. Taka praktična navodila, ne bi smela biti del zakonodajnega instrumenta. Zato je treba posodobljeno različico te priloge dodati Navodilom za praktično uporabo Vizumskega zakonika (člen 43). Določba na prvi strani te priloge v zvezi s skrajnim rokom za predložitev vloge za izdajo vizuma je vstavljena v člen 10 (1). |

Priloga 14 Načela in postopki za obveščanje pogodbenic ob izdajanju vizumov z ozemeljsko omejeno veljavnostjo, ob razveljavitvi, odpravi in omejitvi trajanja veljavnosti enotnega vizuma ter ob izdajanju nacionalnih dovoljenj za bivanje | Ta priloga vsebuje številne zadeve, ki niso povezane. Vse določbe o – vizumih z ozemeljsko omejeno veljavnostjo so vključene v člen 21 – razveljavitvi vizuma so vključene v člen 29 – preklicu vizuma so vključene v člen 30 – skrajšanju dolžine bivanja, ki ga dovoljuje vizum, so vključene v člen 31 Del 3 sedanje Priloge 14 o dovoljenju za bivanje ni pomemben za Vizumski zakonik. |

Priloga 17 Poenostavljen tranzitni dokument (FTD) in poenostavljen železniški tranzitni dokument (FRTD) | Ta priloga le navaja Uredbo Sveta ES št.693/2003 in Uredbo ES št.694/2003 in je zato neprimerna za Vizumski zakonik |

Priloga 18 Tabela zastopanja za izdajo enotnih vizumov | O teh okoliščinah zastopanja je treba v skladu s členom 46 (1) (a) obvestiti Komisijo, ki je odgovorna za njihovo objavo |

2006/0142 (COD)

Osnutek predloga

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o Vizumskem zakoniku Skupnosti

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 62(2)(a) in (b) (ii) in (iv) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije [9],

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe [10],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) V skladu s členom 61 Pogodbe bi morali oblikovanje območja, po katerem se osebe prosto gibljejo, spremljati ukrepi o kontroli na zunanjih mejah, azilu in priseljevanju.

(2) Po členu 62(2) Pogodbe je treba z ukrepi o prečkanju zunanjih meja držav članic vzpostaviti pravila o vizumih za načrtovano bivanje, ki ni daljše od treh mesecev, na primer postopke in pogoje za izdajo vizumov držav članic.

(3) Glede vizumske politike je vzpostavitev „skupnega korpusa“ zakonodaje, zlasti s konsolidacijo in razvojem zakonodaje Skupnosti (ustrezne določbe Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985[11] in Skupna konzularna navodila [12]), ena od temeljnih sestavin „nadaljnjega razvoja skupne vizumske politike v okviru večplastnega sistema, ki je namenjen olajšanju zakonitega potovanja in boju proti nezakonitem priseljevanju, s pomočjo nadaljnjega usklajevanja nacionalne zakonodaje in postopkov obravnave na lokalnih konzularnih predstavništvih“, kot je opredeljeno v Haaškem programu: krepitev svobode, varnosti in pravice v Evropski uniji.[13]

(4) Države članice bi morale imeti predstavništva za vizumske namene v vseh tretjih državah, za katerih državljane se zahtevajo vizumi. Lahko sklenejo, da je treba vloge za izdajo vizuma državljanov določenih tretjih držav ali vloge za izdajo posebne vrste vizuma predložiti neposredno stalnemu diplomatsko-konzularnemu predstavništvu države, ki je prosilčev glavni cilj potovanja.

(5) Konzularno sodelovanje na lokalni ravni je bistvenega pomena za usklajeno uporabo skupne vizumske politike in pravilno oceno tveganja priseljevanja. Glede na razlike v lokalnih razmerah je treba oceniti operativno uporabo posebnih zakonodajnih določb med diplomatsko-konzularnimi predstavništvi držav članic na posameznih lokacijah, saj razlike pri njihovi uporabi pravnih določb lahko povzročijo ne le „trgovanje z vizumi“, ampak tudi različno obravnavo prosilcev za vizum.

(6) Zaradi boja proti nezakonitemu priseljevanju je treba določiti pravila o tranzitu skozi mednarodna območja letališč. Državljani s skupnega seznama tretjih držav morajo tako imeti letališke tranzitne vizume, odpravi pa se možnost, da bi države članice zahtevale to vrsto vizuma od državljanov dodatnih tretjih držav.

(7) Kadar država članica gosti olimpijske ali paraolimpijske igre, se uporablja poseben režim za izdajo vizumov članom olimpijske družine.

(8) Dvostranski sporazumi med Skupnostjo in tretjimi državami s ciljem olajšati obravnavo vlog za izdajo vizumov za kratkoročno bivanje lahko odstopajo od določb iz te uredbe.

(9) Prejem je treba za prosilce urediti z ustreznim spoštovanjem človekovega dostojanstva. Obravnavanje vlog za izdajo vizuma je treba opraviti strokovno in spoštljivo ter v sorazmerju z zastavljenimi cilji.

(10) Države članice naj zagotovijo, da je kakovost storitev za javnost primerna in v skladu z dobro upravno prakso. V ta namen naj dodelijo primerno število usposobljenega osebja ter zadostna sredstva.

(11) Vključitev biometričnih identifikatorjev je pomemben korak k uporabi novih elementov, ki ustvarjajo zanesljivejšo povezavo med imetnikom vizuma in potnim listom, da bi se izognili lažnim identitetam. Zato bi morala biti osebna zglasitev prosilca za vizum, vsaj pri prvi vlogi, ena od osnovnih zahtev za izdajo vizuma z registracijo biometričnih identifikatorjev v Vizumskem informacijskem sistemu (VIS); prosilcem, ki za vizum zaprosijo prvič, ne bi smelo biti dovoljeno, da oddajo vloge prek komercialnih posrednikov, kot so potovalne agencije.

(12) Uvesti je treba nove možnosti organizacije konzularnih uradov, kot so kolokacija, skupna vložišča in zunanje izvajanje. Vzpostaviti je treba ustrezen pravni okvir za te možnosti, zlasti glede varstva podatkov. Te oblike konzularnega sodelovanja in zunanjega izvajanja je treba vzpostaviti v popolni skladnosti s splošnimi načeli za izdajo vizumov, ob upoštevanju zahteve po varstvu podatkov, določene v Direktivi 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov.

(13) Prosilec se mora za prvi vpis biometričnih identifikatorjev zglasiti osebno. Da bi se olajšal postopek pri vsaki naslednji vlogi, mora biti mogoče prepisovanje biometričnih podatkov iz prve vloge v roku 48 mesecev ob upoštevanju obdobja hrambe, določenem v VIS. Po preteku tega roka je treba biometrične identifikatorje ponovno odvzeti.

(14) Statistični podatki so pomembno sredstvo spremljanja migracijskih gibanj in so lahko učinkovito upravljavsko orodje. Zato je treba take podatke zbirati redno v enotni obliki.

(15) Zagotoviti je treba postopek, ki omogoča Komisiji prilagoditi nekatera podrobna praktična pravila, ki urejajo izdajo vizumov za kratkoročno bivanje. V teh primerih je treba sprejeti ukrepe, potrebne za izvajanje te uredbe, v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil.[14]

(16) Da se zagotovi usklajena uporaba Uredbe na operativni ravni, je treba sestaviti navodila o praksi in postopkih, ki jih uporabljajo diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic, kadar obravnavajo vloge za izdajo vizuma.

(17) Ker Uredba Evropskega parlamenta in Sveta o Vizumskem informacijskem sistemu in izmenjavi podatkov med državami članicami o vizumih za kratkoročno bivanje (v nadaljevanju: „Uredba VIS“) temelji na veljavni zakonodaji, jo je treba spremeniti, da se upoštevajo spremembe zakonodaje, pomembne za VIS.

(18) Glede ciljev predlaganih ukrepov je treba opozoriti, da je po členih 62(1) in (2)(b) Pogodbe ES Skupnost pooblaščena – in celo odgovorna –, da sprejme ukrepe v zvezi s pravili o vizumih za načrtovano bivanje, ki ni daljše od treh mesecev; v skladu z načelom sorazmernosti iz člena 5 Pogodbe, ta uredba ne presega tega, kar je potrebno za doseganje ciljev te pogodbe.

(19) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava zlasti Evropska konvencija o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah ter Listina o temeljnih pravicah Evropske unije.

(20) Z odstopanjem od člena 299 Pogodbe se ta uredba uporablja le na ozemlju Francije in Nizozemske v Evropi, saj njuna čezmorska ozemlja niso del območja brez notranjih meja.

(21) Pogoji, ki urejajo vstop na ozemlje držav članic ali izdajanje vizumov, ne vplivajo na pravila, ki zdaj urejajo priznavanje veljavnosti potnih listin.

(22) Da se omogoči organom držav članic pripravo na izvajanje te uredbe, se uporaba te uredbe začne šele šest mesecev po začetku veljavnosti, razen členov 46 (Komitologija) in 47 (Obvestila držav članic).

(23) Skladno s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, priloženega k Pogodbi o Evropski uniji in k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, Danska ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki je tako ne zavezuje in se zanjo ne uporablja. Glede na to, da ta uredba temelji na schengenskem pravnem redu po določbah naslova IV tretjega dela Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, se mora Danska v skladu s členom 5 navedenega protokola v roku šestih mesecev po tem, ko Svet sprejme to uredbo, odločiti, ali jo bo prenesla v svojo nacionalno zakonodajo ali ne.

(24) Glede Islandije in Norveške ta uredba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda[15] iz člena 1, točke B Sklepa Sveta 1999/437/ES z dne 17. maja 1999 o nekaterih izvedbenih predpisih za uporabo navedenega sporazuma.[16]

(25) Skleniti je treba dogovor, ki bo predstavnikom Islandije in Norveške omogočil pridružitev pri delu odborov, ki pomagajo Komisiji pri izvajanju izvedbenih pooblastil, kot bo to v primeru te uredbe. Tak dogovor je bil predviden v izmenjavi pisem med Skupnostjo in Islandijo ter Norveško[17], ki so priložena zgoraj navedenemu sporazumu. Komisija je Svetu predložila predlog priporočila glede pogajanja o tem dogovoru.

(26) Glede Švice ta uredba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda [18], ki sodijo na področje iz člena 4(1) Sklepa Sveta 2004/860/EC[19] o podpisu in o začasni uporabi nekaterih določb tega sporazuma v imenu Evropske unije in v imenu Evropske skupnosti [20].

(27) Ta uredba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Združeno kraljestvo ne sodeluje v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri nekaterih določbah schengenskega pravnega reda.[21]. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejemu te uredbe, ki zanj ni zavezujoča niti se v njem ne uporablja.

(28) Ta uredba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri izvajanju katerega Irska ne sodeluje v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[22]. Irska zato ne sodeluje pri sprejetju Uredbe in uredba zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja.

(29) Ta uredba so določbe, ki, razen člena 22, nadgrajujejo schengenski pravni red ali so drugače povezane z njim v smislu člena 3(2) Akta o pristopu iz leta 2003 –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

NASLOV I: Splošne določbe

Člen 1

Cilj in področje uporabe

1. Ta uredba določa pravila za obravnavanje vlog za izdajo vizuma za načrtovano bivanje na ozemlju držav članic, ki ne presega treh mesecev v katerem koli šestmesečnem obdobju.

2. Ta pravila se uporabljajo za vse državljane tretjih držav, ki morajo pri prečkanju zunanjih meja imeti vizum na podlagi Uredbe Sveta (ES) št.539/2001[23], brez poseganja v

1. pravice do prostega gibanja, ki jih uživajo državljani tretjih držav, ki so družinski člani državljanov Unije,

2. enakovredne pravice, ki jih uživajo državljani tretje države, ki po sporazumih med Skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter temi tretjimi državami na drugi, uživajo pravice do prostega gibanja, ki so enakovredne pravicam državljanov Unije in članov njihovih družin.

3. Ta uredba tudi določa seznam tretjih držav, katerih državljani morajo imeti letališki tranzitni vizum in določa pravila za obravnavo vlog za izdajo vizuma za tranzit skozi mednarodna tranzitna območja letališč držav članic.

Člen 2

Opredelitve

Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve:

(1) „državljan tretje države“ pomeni katero koli osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena 17(1) Pogodbe; (2) „vizum“ pomeni dovoljenje, ki ga izda država članica z namenom:

3. vstopa zaradi načrtovanega bivanja v navedeni državi članici ali v več državah članicah, ki skupaj ne presega treh mesecev,

4. vstopa zaradi tranzita skozi ozemlje navedene države članice ali več držav članic, ali

5. tranzita skozi mednarodna tranzitna območja letališč države članice.

(3) „enotni vizum“ pomeni vizum, veljaven za celotno ozemlje držav članic, in je bodisi:

(a) „vizum za kratkoročno bivanje“ (vizum tipa „C“), ki imetniku daje pravico bivanja za obdobje, ki ne presega treh mesecev v katerem koli šestmesečnem obdobju od prvega datuma vstopa na ozemlja držav članic;

ali

(b) „tranzitni vizum“ (vizum tipa „B“), ki daje imetniku, ki potuje iz ene tretje države v drugo, pravico prečkati ozemlja držav članic enkrat, dvakrat ali izjemoma večkrat, in vsak tranzit ni daljši od pet dni;

(4) „vizum z ozemeljsko omejeno veljavnostjo“ (vizum tipa „LTV B“ ali „LTV C“) pomeni vizum za kratkoročno bivanje, ki imetniku omogoča bivanje le na ozemlju države članice izdajateljice ali več držav članic ali tranzit skoznje.

(5) „letališki tranzitni vizum“ (vizum tipa „A“) pomeni vizum, ki je potreben zaradi tranzita skozi mednarodna tranzitna območja letališč držav članic državljanov nekaterih tretjih držav članic, kot izjema k načelu prostega tranzita, določenem v prilogi 9 k Čikaški konvenciji o mednarodnem civilnem letalstvu.

(6) „priznana potna listina“ pomeni potno listino, ki jo je izdala tretja država, katere državljani morajo imeti vizum kadar prečkajo zunanje meje, na podlagi Uredbe (ES) št. 539/2001, in ki jo države članice priznavajo za namen pritrditve vizumov;

(7) „vizumska nalepka“ pomeni enotno obliko za vizume, kot je opredeljeno v Uredbi (ES) št. 1683/95 in je fizični obrazec vizumov, opredeljen v odstavkih 3, 4 in 5.

(8) „poseben list za pritrditev vizuma“ pomeni enotno obliko obrazcev za pritrditev vizuma, ki jih izdajo države članice osebam, ki imajo potne listine, ki jih države članice, ki obrazec sestavijo, kot določa Uredba (ES) št. 333/2002, ne priznavajo.

NASLOV II: Prejem in obravnava vlog za izdajo vizuma

Poglavje IOrgani v postopku obravnave vlog za izdajo vizuma

Člen 3

Pristojni organi za obravnavo vlog za izdajo vizuma

1. Brez poseganja v člen 37 so pristojni organi za obravnavo vlog za izdajo vizuma v državah članicah samo diplomatsko-konzularna predstavništva.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko v izjemnih primerih vizume za kratkoročno bivanje in tranzitne vizume, vključno s takimi vizumi pomorščakom, na meji izdajo organi, pristojni za osebno kontrolo.

Člen 4

„Ozemeljska“ pristojnost

1. Državljani tretjih držav zaprosijo za vizum na diplomatsko-konzularnem predstavništvu države članice v svoji državi stalnega bivališča.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko vloge v navedeni tretji državi vložijo državljani tretjih držav, ki se zakonito nahajajo v tretji državi, ki ni država njihovega stalnega bivališča. Prosilci skupaj z vlogo predložijo utemeljitev, zakaj jo vlagajo v navedeni državi, in s katero dokažejo, da se nameravajo vrniti v državo stalnega bivališča.

V takem primeru se za mnenje lahko zaprosi diplomatsko-konzularno predstavništvo v državi stalnega bivališča prosilca ali centralne organe države članice izdajateljice.

Člen 5

Država članica, pristojna za obravnavo vloge za izdajo vizuma

1. Diplomatsko-konzularno predstavništvo, pristojno za obravnavo vloge za izdajo vizuma za kratkoročno bivanje, je:

(a) diplomatsko-konzularno predstavništvo države članice, na ozemlju katere je edini ali glavni cilj potovanja, ali

(b) če države članice ali glavnega cilja ni mogoče določiti, diplomatsko-konzularno predstavništvo države članice, katere zunanjo mejo namerava prestopiti prosilec, da vstopi na ozemlje držav članic.

Če se odda vloga za izdajo vizuma za večkratni vstop, je za obravnavo vloge od