SL Uradni list Evropske unije C 129/1

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Neenakomerna porazdelitev bogastva v Evropi: razlike z vidika dobička in dela med državami članicami

(mnenje na lastno pobudo)

(2018/C 129/01)

Poročevalec: Plamen DIMITROV

Sklep plenarne skupščine 22. 9. 2016 Pravna podlaga člen 29(2) poslovnika mnenje na lastno pobudo Pristojnost strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo Datum sprejetja mnenja strokovne skupine 7. 9. 2017 Datum sprejetja na plenarnem zasedanju 6. 12. 2017 Plenarno zasedanje št. 530 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 188/30/23

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) meni, da sta dohodkovna neenakost in neenakomerna porazdelitev bogastva v EU postali gospodarski in družbeni izziv, ki bi ga bilo treba obravnavati z ustreznimi ukrepi na nacionalni ravni in podpreti z ukrepi na ravni EU. Večji pomen pripisujemo dohodkovni neenakosti, pa naj bo to v Evropi ali v svetu. EESO poudarja, da je treba pozornost nameniti tudi neenakomerni porazdelitvi bogastva, za katero pa je značilnih veliko več spremenljivk in ima bolj dolgoročne posledice. To pomeni, da je treba pojasniti razloge za te razlike in dejavnike, ki jih določajo, obenem pa oblikovati politične rešitve za njihovo odpravo.

1.2 Temeljito je treba analizirati in oceniti, kako točno je porazdeljeno bogastvo v EU, ter pravočasno sprejeti preventivne ukrepe, da se preprečijo negativne posledice, kot sta naglo izginjanje srednjega razreda in naraščanje števila ljudi, ki jih lahko uvrstimo v kategorijo „revnih zaposlenih“, ali ljudi, ki jih ogrožata revščina ter socialna izključenost. Tržno gospodarstvo ne bi smelo veljati zgolj za sredstvo za doseganje močne gospodarske rasti, temveč tudi kot mehanizem za doseganje družbeno pomembnih ciljev.

1.3 Najpomembnejše orodje, ki ga imajo države članice na voljo za spodbujanje pravičnega prerazporejanja dodane vrednosti za celotno družbo, je fiskalna politika. Skupaj z davčno in socialno politiko je treba v ospredje postaviti tudi aktivne politike dela, ki omogočajo nemoten prehod med izobraževanjem in usposabljanjem ter poklicnim življenjem. EESO priporoča državam članicam, naj čim prej uvedejo ukrepe, s katerimi bodo zmanjšale neenakosti in zagotovile pravično prerazporejanje nove dodane vrednosti po celotni družbi.

1.4 EESO meni, da je potreben dobro delujoč sistem socialnih transferjev in socialne pomoči. Prerazporejanje kot način kompenzacije bi moralo v veliki meri dopolnjevati vrzeli v tržnem sistemu. Ustvariti bi bilo treba javno premoženje (socialna infrastruktura, zmogljivosti za storitve v javnem interesu), ki bi ga bilo treba obravnavati kot sredstvo za odpravljanje neenakosti. Davčni prihodki bi se morali zagotavljati z večjim obdavčevanjem bogastva in manjšim obdavčevanjem dela, pri čemer bi obdavčili dediščino in dohodek od kapitala.

1.5 Koncentracija bogastva vodi tudi v koncentracijo izjemno velike moči, ki se pojavlja v številnih oblikah, vključno z izkrivljanjem konkurence. EESO meni, da je intenzivna gospodarska rast ključna za zmanjšanje revščine in neenakomerne porazdelitve bogastva, zato bi jo bilo treba pospešiti z boljšo uporabo strukturnih skladov in Kohezijskega sklada, spodbujanjem podjetništva, varstvom konkurence, programi v podporo malih in srednjih podjetij (MSP) in izvajanjem politik za preprečevanje diskriminacije žensk in prikrajšanih.

1.6 EESO ima pomisleke glede učinkovitosti sedanje politike EU v okviru strategije Evropa 2020, ki daje poseben poudarek revščini. Da bi državam članicam zagotovili dovolj podpore pri odpravljanju vse večjih neenakosti, je potrebna ustreznejša politična podpora. Potrebno je aktivnejše ukrepanje, če se želimo spoprijeti s problemom revščine, ki je v zadnjih nekaj letih v absolutnem smislu narasla (1). Na nadnacionalni, evropski ravni je treba na podlagi celostnega pristopa pripraviti politike, ki spodbujajo bolj vključujočo rast. Evropski steber socialnih pravic bi bilo treba mnogo bolje uskladiti z evropskim semestrom, tega pa s strategijo Evropa 2020, da bi lahko uresničili vseevropske in nacionalne cilje te strategije.

1.7 Poleg tega so potrebni tudi ciljno usmerjeni ukrepi na področju trga dela, povezani s socialno zaščito. Spodbujati je treba vse bolj prožne oblike zaposlovanja, ki se izjemno dinamično spreminjajo, obenem pa zaščititi delovno silo. Zelo pomembni so minimalni socialni standardi, ki zagotavljajo dostojno plačilo in pogoje dela. V središču pozornosti bi moralo biti lajšanje prehodov v poklicnem življenju ob zagotavljanju spoštovanja splošnih delovnih in socialnih pravic, vključno s pravico do članstva v sindikatu in do kolektivnih pogajanj.

1.8 EESO meni, da je treba uvesti pregleden mehanizem za sistematično spremljanje vseh podatkov o dohodku in bogastvu, ki bo omogočal tudi njihovo konsolidacijo. To bo po eni strani izboljšalo upravljanje, po drugi pa olajšalo zbiranje statističnih informacij o porazdelitvi bogastva v državah članicah. Pri tem bi imela pomembno vlogo tudi ustanovitev evropskega registra družb delničark.

2. Ozadje

2.1 Neenakomerna porazdelitev bogastva v Evropi sega daleč v preteklost. To je zgodovinski proces, ki se je nadaljeval tudi po vzpostavitvi euroobmočja – razlog so nenehna notranja in zunanja neravnovesja, ki jih povzročajo dejavniki, povezani z različnimi stopnjami gospodarske konkurenčnosti. Sem sodijo cenovni in stroškovni vidiki; problem trenutno zaostrujejo veliki politični izzivi, s katerimi se sooča EU, kot so terorizem, populizem, volitve v državah članicah in z ekonomskega vidika nizka stopnja naložb ter rasti, visoka brezposelnost, demografske spremembe ter položaj Evrope v novem boju za globalno prevlado na področju trgovine in digitalnega razvoja.

2.2 Jasno je treba razlikovati med dohodkovno neenakostjo in neenakomerno porazdelitvijo bogastva, saj ima slednje dolgoročnejše posledice, zato je treba ta pojav nujno temeljiteje preučiti. Bogastvo je sistematično porazdeljeno bolj neenako kot pa dohodek. Zelo pogosto imajo gospodarski akterji sorazmerno podobne dohodke, hkrati pa so razlike v bogastvu med njimi ogromne, iz več razlogov, ki so povezani z nedenarnimi in altruističnimi vidiki ter dedovanjem in drugimi razlogi. Z osredotočenjem na neenakomerno porazdelitev bogastva tako dobimo bolj objektivno sliko resničnih monetarnih razlik med državljani EU.

2.3 EESO je mnenja, da je gospodarski razvoj v Evropi vse bolj dinamičen in bi lahko ogrozil sposobnost institucij, da sledijo spremembam. Vprašanje je še zlasti aktualno v zvezi z razpravo o razlikah v razvoju med državami članicami EU. Med razvitimi državami in državami v razvoju so precejšnje razlike; razlike so tudi med zahodno in vzhodno Evropo, med državami članicami v euroobmočju in zunaj njega ter med članicami in nečlanicami schengenskega območja.

2.4 EESO opaža, da se dohodkovna neenakost in neenakomerna porazdelitev bogastva v Evropi od leta 1970 postopoma povečujeta. Gledano v celoti bi morala globalizacija pozitivno vplivati na zmanjševanje razlike v dobičku in materialnih razlik med državami, toda v zadnjih letih je trend ravno obraten. Ne le, da 10 % gospodinjstev zasluži približno 31 % celotnega dohodka, v lasti imajo tudi več kot 50 % celotnega bogastva v EU-28. Naraščanje bogastva v mnogih državah prehiteva rast BDP, kar vodi v izjemno velike razlike (2). Te imajo hude gospodarske, socialne in politične posledice, o katerih – in o tem, kako obravnavati ta problem – morajo resno razpravljati javnost, strokovnjaki in politiki, terjajo pa tudi politične ukrepe.

2.5 Po mnenju EESO obstaja realno tveganje, da se bodo neenakosti povečale zaradi izredno hitrih gospodarskih sprememb v Evropi in ker je vse težje izvajati pravočasno makroekonomsko politiko. Vse večjo dohodkovno neenakost in neenakomerno porazdelitev bogastva v zadnjih desetletjih potrjuje tudi zvišanje Ginijevega koeficienta, ki se je v državah OECD na splošno povečal z 0,29 v sredini 80-ih let na 0,32–0,35 v letih 2013–2015. V posameznih državah EU je trend podoben (3), vendar je treba opozoriti, da je v državah, kot so Bolgarija, Litva in Romunija, dosegel že kritične vrednosti nad 0,37 (4). Čeprav je ogromno podatkov in študij o dohodkovnih neenakostih, pa je veliko manj dokazov za neenakomerno porazdelitev bogastva v gospodinjstvih, tako znotraj držav kot med njimi. Dejansko niti danes še nimamo mednarodnih standardov, ki bi jih statistični uradi držav in drugi pripravljavci podatkov lahko uporabili pri zbiranju podatkov o porazdelitvi bogastva (5).

2.6 Skrb zbujajoče je, da se zaradi pomanjkanja zaupanja v gospodarstvih številnih evropskih držav akumulirani dobiček ne investira ponovno, kar je zatrlo konkurenco ter povzročilo močan upad naložb in pomanjkanje novih delovnih mest. Thomas Piketty v svoji knjigi podaja praktičen dokaz o tem na podlagi preučevanja zlasti evropskega gospodarstva (6). Če se dobiček zgolj akumulira in uporabi za dokapitalizacijo, ne prispeva k ustvarjanju dodane vrednosti in večji donosnosti naložb v realnem gospodarstvu. Zato je logično, da se razlike med bogatimi in revnimi v EU povečujejo že desetletja.

2.7 Po mnenju EESO obstaja tveganje, da bo srednji razred v EU v kratkoročnem obdobju pod pritiskom. V bližnji prihodnosti bo zaradi digitalizacije in robotizacije ukinjenih vse več delovnih mest. Poleg tega izginjajo tudi nekatere vrste poklicev, čeprav je glede na zgodovinske in sedanje dokaze enako verjetno, da bodo te težnje ustvarile nova delovna mesta in poklice. Pričakujemo lahko, da bodo te spremembe – če ne bodo ustrezno vodene – povečale neenakosti. EESO meni, da je treba pravočasno ukrepati za preprečitev negativnih posledic tehnološke obnove, procesa, ki je sicer inovativen in za družbo koristen..

2.8 EESO izraža zaskrbljenost zaradi vse večjega nesorazmerja med stopnjo dobička in dodano vrednostjo, ustvarjeno z delom, v državah članicah. To namreč povečuje neenakosti v Evropi, tako z vidika bogastva kot z vidika dohodka.

3. Splošne ugotovitve

3.1 Neenakomerna porazdelitev bogastva je običajno veliko večja kot dohodkovna neenakost (7). EESO poudarja, da so v prvi vrsti države članice tiste, ki imajo ustrezne instrumente, s katerimi lahko odpravljajo gospodarske in socialne neenakosti, kot so programi za naložbe, gospodarsko rast in nova delovna mesta, obdavčevanje in socialna pomoč. Vendar pa so možnosti za ukrepanje tudi na evropski ravni in evropske institucije bi morale ta problem obravnavati resneje, saj so njegove posledice za realni poslovni cikel zapletene in veliko bolj dolgoročne. Sedanje politike so še naprej bolj osredotočene na dohodek kot na bogastvo.

3.2 Po mnenju EESO je glavni problem v tem, da evropsko gospodarstvo ustvarja rast, ki pa pogosto ne koristi finančno prikrajšanim. Pri tem nikakor ne gre za nasprotovanje delovanju tržnega gospodarstva, ki prinaša priložnosti za ustvarjanje bogastva z inovacijami, ustanavljanjem podjetij ter odpiranjem delovnih mest in s tem za prispevek k gospodarski rasti, zaposlovanju in financiranju socialne varnosti. Toda osebe, ki so na dnu piramide porazdelitve bogastva in dohodka, na splošno nimajo koristi od na novo ustvarjenih delovnih mest. Iz tega lahko sklepamo, da bo družba s finančnega vidika bolj enaka, če bo politika Evropske unije usmerjena v ukrepe, ki bodo vse več ljudem omogočili, da vstopijo na trg dela in so deležni koristi vključujoče gospodarske rasti. V tem smislu sta zmanjšanje neenakomerne porazdelitve bogastva in ohranjanje dolgoročne gospodarske rasti dve plati iste medalje.

3.3 EESO izraža zaskrbljenost, da bi vse večje kopičenje bogastva lahko v družbi ustvarilo mentaliteto rentnikov, kar pomeni, da se denar ne investira znova. To pa ne prispeva k razvoju realnega gospodarstva ter povečanju potencialnega BDP. To je glavni problem, ki ga Piketty obravnava v svoji knjigi – rezultatu petnajstih let raziskav in zbiranja empiričnih podatkov o dohodkovni neenakosti in neenakomerni porazdelitvi bogastva v kapitalističnih družbah. Končni izsledki – čeprav nekateri izpodbijajo nekatere njegove metode – kažejo na precejšnje razlike v EU. V skladu s podatki Pikettyja letna stopnja donosa kapitala znaša od 4 % do 5 %, letna rast dohodka v srednji Evropi pa je od približno 1 % do 1,5 %, odvisno od države in glede na očitne razlike med zadevnimi državami.

3.4 Po mnenju EESO so na ustreznih ravneh potrebni dodatni ukrepi na področjih, kot so prekomerna financializacija, nadaljnje usklajevanje in harmonizacija davčnih politik, ukrepi proti davčnim oazam, davčnim goljufijam in utajam, boj proti dolgoročnemu trendu sive ekonomije (napačni podatki o prihodku iz poslovanja, neprijavljeni ali skriti zaposleni in plače, izplačane „na roko“), ukrepi za optimalno kombinacijo davkov ter optimizacijo njihovega pomena za sestavo davčnih prihodkov države članice. Prihodki od davkov bi morali izhajati bolj iz obdavčitve bogastva kot iz obdavčitve dela.

3.5 V zadnjih dveh desetletjih je davčna konkurenca med državami članicami mnoge vlade spodbudila k uvajanju ukrepov, ki so spremenili prerazporeditveno naravo fiskalne politike in povzročili večje neenakosti. EESO priporoča državam članicam, naj ocenijo negativne posledice davčnih politik in naj jih čim prej odpravijo.

3.6 Po mnenju EESO bi bilo treba Junckerjev načrt prednostno usmeriti v države z največjimi neenakostmi, vseeno kakšne vrste. Nujno je spodbujati tuje in domače naložbe. Vse to je treba izvajati enotno, v skladu z evropsko zakonodajo in ob upoštevanju nacionalnih posebnosti, uporabo sredstev pa bi bilo treba skrbno spremljati.

4. Posebne ugotovitve

4.1 Neenakomerna porazdelitev bogastva je najbolj izrazita v Nemčiji in Avstriji. V Nemčiji ima 5 % najbogatejših prebivalcev v lasti 45,6 % bogastva države, v Avstriji pa je ta odstotek še višji in znaša 47,6 % (8) (9). Ta problem – in trend – sta prisotna tudi v drugih državah, npr. na Cipru, Portugalskem, v Franciji, na Finskem, v Luksemburgu in na Nizozemskem (10), kar kaže na jasne razlike v porazdelitvi virov v posameznih državah. Te države imajo po eni strani nizke ravni dohodkovne neenakosti, po drugi pa visoke ravni neenakomerne porazdelitve bogastva.

4.2 Leta 1910 je 10 % evropskega prebivalstva imelo v lasti 90 % bogastva, 1 % najbogatejših pa 50 %. Nato so se neenakosti precej zmanjšale kot posledica dveh svetovnih vojn, svetovne gospodarske krize, ki je izničila večji del finančnega kapitala, ter različnih javnih politik, za katere so bili značilni zelo progresivna obdavčitev dohodka in dediščine, omejitev finančnih špekulacij, zvišanje plač na račun dohodka iz kapitala, ipd. V 70-ih in 80-ih letih prejšnjega stoletja je bilo 20 % premoženja v rokah 1 % najbogatejših, 30 % jih je imelo 9 %, srednji razred, tj. 40 % ljudi, pa je imelo 40 % premoženja. Tudi dohodkovna neenakost se je precej zmanjšala (11), od leta 1980 dalje pa se znova povečuje. Zasebni kapital v razvitih državah v EU-28 danes predstavlja od 500 % do 600 % BDP, v Italiji celo 800 %.

4.3 Po mnenju EESO je velik problem tudi neenakomerna porazdelitev bogastva glede na spol. Najhujši je na Slovaškem in v Franciji, sledijo Avstrija, Nemčija in Grčija. Na Slovaškem in v Franciji je več kot 75 % bogastva v rokah moških in le 25 % v rokah žensk, čeprav je ravnovesje med spoloma v obeh državah zelo različno. V Avstriji, Nemčiji in Grčiji približno 55 % bogastva pripada moškim (12). Pomembno je preučiti razloge za takšno stanje in preveriti, ali bi bilo treba ta vidik vključiti v politiko EU na področju enakosti spolov.

4.4 Po mnenju EESO je zelo pomembno, kako je bogastvo porazdeljeno z vidika pokrivanja potreb po izobraževanju, poklicnem usposabljanju, različnih storitvah zdravstvenega varstva, stanovanjih ipd. V skladu z evropskim socialnim modelom moramo spoštovati temeljna načela: enake možnosti in enako obravnavanje, enakost spolov, nediskriminacijo in medgeneracijsko pravičnost. Strukturne reforme za povečanje človeškega kapitala so pomembne za izboljšanje življenjskega standarda in lahko tudi zmanjšajo dohodkovno neenakost delovne sile ter neenakomerno porazdelitev bogastva.

4.5 Približno 44 % ljudi v euroobmočju ima takšne ali drugačne dolgove pri bankah ali finančnih ustanovah. Stanje je sicer boljše kot na primer v ZDA, kjer ta odstotek znaša 75 %, toda stopnja naraščanja tega trenda v zadnjih letih je alarmantna (13). Bančni sistem nosi pri tem veliko odgovornost, saj bi lahko uvedel prve preventivne ukrepe zoper vsesplošno naraščanje zadolženosti družbe. Glavna naloga mora biti odgovorno ravnanje.

4.6 Pospešena globalizacija v zadnjih treh desetletjih je povečala davčno obremenitev dela ter obrnila delež plač in kapitala v bruto domačem proizvodu. Delež plač v BDP v večini držav članic OECD se je zato med letoma 1980 in 2006 povprečno zmanjšal za 0,3 % letno. V istem obdobju se je delež dobička v BDP v EU-15 povečal s približno 31 % na 47 % (14). EESO meni, da bi morale države članice in Evropska unija nujno izvajati politike za spremembo teh trendov.

4.7 EESO izraža zaskrbljenost, ker v nekaterih državah, na primer v Združenem kraljestvu in Franciji, več kot 50 % bogastva predstavljajo stanovanja. Po eni strani to kaže na premajhno diverzifikacijo bogastva, po drugi pa pomeni, da velik odstotek ljudi povečuje svoje bogastvo z dohodki od nepremičnin. Takšno premoženje se nato ne investira znova, temveč se dokapitalizira in akumulira. To odpira vprašanje kapitala, ki se povečuje veliko hitreje kot njegova dodana vrednost. Zadnje poročilo Oxfama (15) je pokazalo, da je bogastvo osmih najpremožnejših ljudi na svetu enako 50 % premoženja najrevnejših, kar zbuja zaskrbljenost javnosti. Kapital je bil v industrijskem obdobju pomemben dejavnik, toda nesmiselno je, če postane sam sebi namen.

V Bruslju, 6. decembra 2017 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Georges DASSIS

(1) Za primer glej Salverda in drugi (2013, razpredelnici 2.3 in 5.2).

(2) Piketty: Capital in the Twenty-First Century (Kapital v 21. stoletju), Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(3) Evropski parlament, odbor za ekonomske in monetarne zadeve, odbor za zaposlovanje in socialne zadeve, poročilo o ekonomski neenakosti, julij 2016.

(4) Eurostat, statistika o dohodkih in življenjskih pogojih (SILC), 2015.

(5) Statistično poročilo OECD, junij 2015, št. 21.

(6) Piketty: Capital in the Twenty-First Century (Kapital v 21. stoletju), Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(7) S kvantitativnega vidika.

(8) Eurosystem Household Finance and Consumption Survey (raziskava Eurosistema o financah in porabi v gospodinjstvih), 2010.

(9) Vermeulen 2016 (ECB WP), ocene na podlagi seznama Forbes najbogatejših ljudi.

(10) HFCS 2010, Sierminska in Medgyesi 2013; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(11) Piketty: Capital in the Twenty-First Century (Kapital v 21. stoletju), Harvard University Press, 2014, ISBN 978-0674430006.

(12) Rehm, M., Schneebaum, A., Mader, K. Hollan, K.: The Gender Gap Wealth Across European Countries (Razlike v bogastvu med spoloma v evropskih državah), Univerza za ekonomijo in poslovno upravo na Dunaju, Oddelek za ekonomijo, Delovni dokument št. 232, september 2016.

(13) HFCS 2010; Sierminska in Medgyesi 2013; Holzner, Jestl, Leitner 2015.

(14) OECD, In It Together: Why Less Inequality Benefits All (Skupaj v istem čolnu: zakaj zmanjšanje neenakosti koristi vsem), OECD Publishing, Pariz, 2015.

(15) An Economy for the 99 % (Gospodarstvo za 99 %), (Oxfam, 2017).