Predlog SKLEP SVETA o odobritvi v imenu Evropske unije Haaške konvencije z dne 30. junija 2005 o sporazumih o izbiri sodišča /* COM/2014/046 final - 2014/0021 (NLE) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA 1.1. Namen predloga Komisija predlaga, da EU odobri Konvencijo o sporazumih o izbiri sodišča iz leta 2005. Unija je Konvencijo podpisala 1. aprila 2009 na podlagi Sklepa Sveta 2009/397/ES[1]. V akcijskem načrtu za izvajanje stockholmskega programa je Komisija napovedala, da bo predlagala odobritev Konvencije v letu 2012. S tem, ko bi EU sklenila Konvencijo, bi se zmanjšala pravna negotovost za podjetja EU, ki trgujejo zunaj EU, saj bi bilo zagotovljeno spoštovanje sporazumov o izbiri sodišča, ki so del njihovih pogodb, ter priznavanje in izvrševanje sodnih odločb, ki jih izdajo sodišča, določena v takih sporazumih, v drugih pogodbenicah Konvencije. V splošnem bi EU z odobritvijo Konvencije prispevala k uresničevanju ciljev, na katerih temeljijo pravila EU o sporazumu o pristojnosti, in sicer z oblikovanjem usklajenega sklopa pravil v EU v zvezi s tretjimi državami, ki bodo postale pogodbenice Konvencije. 1.2. Haaška konvencija z dne 30. junija 2005 o sporazumih o izbiri sodišča Konvencija o sporazumih o izbiri sodišča je bila sklenjena 30. junija 2005 v okviru Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu. Njen namen je zagotoviti večjo pravno varnost in predvidljivost za podjetja, ki so v pogodbenem odnosu z drugimi podjetji in stranke v mednarodnem pravnem sporu, in sicer z uvedbo izbirnega sodnega mehanizma za reševanje sporov, ki bi se lahko uporabljal po vsem svetu kot alternativa obstoječemu sistemu arbitraže. Cilj Konvencije je zlasti spodbuditi mednarodno trgovino in naložbe z okrepljenim pravosodnim sodelovanjem, in sicer z uvedbo enotnih pravil o pristojnosti, ki temeljijo na sporazumih o izbiri izključno pristojnega sodišča ter na priznavanju in izvrševanju sodnih odločb, ki jih izdajo izbrana sodišča v pogodbenicah Konvencije. Namen Konvencije je tudi doseči ravnovesje med (i) potrebo po jamstvu za stranke, da bodo zadevo obravnavala le sodišča, ki so jih same izbrale, in da se bo iz tega izhajajoča sodna odločba priznavala in izvrševala v tujini, ter (ii) potrebo, da se državam omogoči uveljavljanje nekaterih vidikov njihovega javnega reda, ki so povezani zlasti z zaščito šibkejših strank, varstvom pred večjo nepravičnostjo v posebnih okoliščinah in zagotovljenim spoštovanjem nekaterih temeljev izključne pristojnosti držav. 1.3. Konvencija in uredba Bruselj I Na ravni EU mednarodno pristojnost sodišč Unije na podlagi sporazumov o izbiri sodišča ureja Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (Uredba Bruselj I)[2], ki jo bo 10. januarja 2015 nadomestila Uredba (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (prenovitev)[3]. Uredba Bruselj I pa ne ureja izvrševanja v Uniji sporazumov o izbiri sodišča v korist sodišča tretje države[4]. To bo doseženo, ko bo Unija odobrila Konvencijo o sporazumih o izbiri sodišča. Nedavne spremembe Uredbe Bruselj I (Uredba Bruselj I (prenovitev)) so okrepile avtonomijo strank, saj preprečujejo, da bi stranke zaobšle sporazume o izbiri sodišča in se obrnile na druga sodišča. Obenem te spremembe zagotavljajo skladnost pristopa v zvezi s sporazumi o izbiri sodišča v primerih znotraj EU s pristopom, ki bi se v skladu s Konvencijo, potem ko jo Unija odobri, uporabljal v primerih, ki zadevajo tretje države. Z Uredbo Bruselj I (prenovitev) je bila za EU tako pripravljena podlaga za odobritev Konvencije. Razmerje med pravili Konvencije ter obstoječimi in prihodnjimi pravili EU je določeno v členu 26(6) Konvencije: „Ta konvencija ne vpliva na uporabo pravil organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje, ki je pogodbenica te konvencije, ne glede na to, ali so bila sprejeta pred začetkom veljavnosti te konvencije ali pozneje: a) če nobena od strank nima stalnega prebivališča v državi pogodbenici, ki ni država članica organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje; b) kar zadeva priznavanje ali izvrševanje sodnih odločb med državami članicami organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje.“ Konvencija zato vpliva na uporabo Uredbe Bruselj I, če ima vsaj ena od strank stalno prebivališče v državi pogodbenici Konvencije. Konvencija prevlada nad pravili o pristojnosti iz Uredbe, razen če imata obe stranki stalno prebivališče v EU ali prihajata iz tretjih držav, ki niso pogodbenice Konvencije. V zvezi s priznavanjem in izvrševanjem sodnih odločb Uredba prevlada, kadar imata tako sodišče, ki je izdalo odločbo, kot sodišče, pred katerim se vloži vloga za njeno priznanje in izvršitev, sedež v Uniji. Zato bo Konvencija, potem ko jo odobri EU, zmanjšala področje uporabe Uredbe Bruselj I. Vendar je to zmanjšanje področja uporabe sprejemljivo, ker se bo tako povečalo spoštovanje avtonomije strank na mednarodni ravni in okrepila pravna varnost za podjetja EU, ki trgujejo s tretjimi državami, ki so pogodbenice Konvencije. 1.4. Koristi za evropska podjetja Sporazum o izbiri sodišča je pomemben element pri pogajanjih o mednarodnih pogodbah, saj zagotavlja pravno predvidljivost v primeru spora. Zato je tudi pomemben dejavnik pri oceni tveganja za podjetja, ki se ukvarjajo z mednarodno trgovino. Podatki, zbrani med pripravo predloga Komisije za podpis Konvencije ter Uredbe Bruselj I (prenovitev)[5], kažejo na pomen sporazumov o izbiri sodišča za podjetja EU v njihovih odnosih z drugimi podjetji. Učinkovitost sporazumov o izbiri sodišča znotraj EU zagotavlja Uredba Bruselj I. Avtonomijo strank je treba zagotoviti ne le v Uniji, ampak tudi zunaj njenih meja. Konvencija bo podjetjem EU zagotovila potrebno pravno varnost, da bodo njihovi sporazumi o izbiri sodišča v korist sodišča zunaj EU v Evropski uniji spoštovani in da bodo sporazumi v korist sodišča v EU spoštovani v tretjih državah. Poleg tega se bodo podjetja EU lahko zanesla na to, da se bo odločba izbranega sodišča v EU priznavala in izvrševala v tretjih državah, ki so pogodbenice Konvencije, in obratno. V oceni učinka, ki jo je opravila Komisija v zvezi s sklenitvijo Konvencije s strani EU (SEC/2008/2389 final), je bilo ugotovljeno, da bi se z odobritvijo Konvencije lahko povečala pripravljenost podjetij, da zaradi večje pravne varnosti v mednarodne pogodbe vključijo sporazume o izbiri sodišča. Na splošno bi odobritev Konvencije lahko spodbudila mednarodno trgovino. Koristi za podjetja EU, ki izhajajo iz te odobritve, se bodo s številom ratifikacij Konvencije, zlasti v glavnih trgovinskih partnericah Unije, še povečale. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA Komisija je leta 2008, preden je predložila predlog sklepa Sveta o podpisu Konvencije, izvedla oceno učinka o sklenitvi Konvencije s strani EU[6]. V njej je bilo ugotovljeno, da bi bila sklenitev Konvencije lahko koristna za spodbujanje pravne varnosti in predvidljivosti za evropska podjetja v razmerju do tretjih držav. V skladu z oceno učinka bi EU ob odobritvi Konvencije lahko preučila potrebo po izjavi v skladu s členom 21 Konvencije, s katero bi z njenega področja uporabe izključila avtorske in sorodne pravice (kadar je veljavnost teh pravic povezana z državami članicami) in zavarovalne pogodbe (kadar ima zavarovalec stalno prebivališče v EU in so nevarnost ali zavarovani dogodek, predmet ali premoženje povezani izključno z EU). Glede na učinek na oba sektorja in dejstvo, da so bila mnenja zainteresiranih strani o tem vprašanju v preteklosti deljena, je Komisija dodatno preučila potrebo po dajanju takih izjav. Tako je bilo pred odločitvijo Komisije, da predlaga odobritev Konvencije s hkratno izjavo o njenem področju uporabe, 28. maja 2013 opravljeno posvetovanje z državami članicami v delovni skupini Sveta za civilnopravne zadeve (splošna vprašanja) (več informacij je v točki 3.2). 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA 3.1. Pristojnosti Unije v zvezi s Konvencijo Konvencija določa, da lahko organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje, odvisno od obsega njene pristojnosti za zadeve, ki jih ureja Konvencija, sklene Konvencijo skupaj z državami članicami ali sama, pri čemer je Konvencija zavezujoča za njene države članice (člena 29 in 30). Ustrezna izjava se lahko da ob podpisu, sprejetju ali odobritvi Konvencije ali pristopu k njej. Ko je EU podpisala Konvencijo, je v skladu z njenim členom 30 izjavila, da izvaja pristojnost v vseh zadevah, ki jih ureja Konvencija, in da njene države članice ne bodo pogodbenice Konvencije, vendar jih bo ta zavezovala zaradi sklenitve s strani EU. Zato ni potrebe, da bi EU ob odobritvi Konvencije dala dodatno izjavo v skladu s členom 30. 3.2. Izjave v okviru Konvencije, ki vplivajo na njeno materialnopravno področje uporabe Zaradi zagotavljanja prožnosti in ohranitve svoje potencialno vsesplošne privlačnosti Konvencija pogodbenicam omogoča, da z ustreznimi izjavami razširijo ali omejijo njeno materialnopravno področje uporabe (členi 19–22). Izjave se lahko dajo ob podpisu ali odobritvi ali kadar koli zatem in se lahko kadar koli spremenijo ali prekličejo. Unija ob podpisu Konvencije ni dala nobene izjave v skladu s temi členi. Kot že navedeno, je Komisija maja in junija 2013 z državami članicami opravila dodatna posvetovanja o potrebi po takih izjavah. Rezultati posvetovanj so predstavljeni v nadaljevanju. 3.2.1. Izjave v skladu s členi 19, 20 in 22 Člen 19 državam omogoča, da dajo izjavo, na podlagi katere njena sodišča lahko zavrnejo odločanje v sporih, za katere se uporablja sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, če razen kraja izbranega sodišča ni nobene povezave med zadevno državo in strankami ali sporom. Država lahko v skladu s členom 20 izjavi, da lahko njena sodišča zavrnejo priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče druge države pogodbenice, če so imele stranke stalno prebivališče v zaprošeni državi in je bilo razmerje med strankami ter vsemi drugimi elementi, pomembnimi v sporu, razen kraja izbranega sodišča, povezano samo z zaprošeno državo. Tako se na podlagi členov 19 in 20 s področja uporabe Konvencije lahko izključijo nekateri primeri, ki razen izbire sodišča nimajo drugih mednarodnih elementov. Člen 22 državam omogoča, da razširijo področje uporabe Konvencije na sporazume o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno, kar zadeva priznavanje in izvrševanje sodnih odločb. Zaradi načela vzajemnosti se obveznost priznavanja in izvrševanja sodnih odločb na podlagi sporazumov o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno, nanaša samo na sodne odločbe sodišč drugih pogodbenic, ki so dale izjavo v skladu s členom 22. V zvezi s členoma 19 in 20 je treba poudariti, da pravo Unije priznava sporazume o izbiri sodišča v primerih, kadar je izbira sodišča edina povezava z državo izbranega sodišča. Pravo Unije ne zahteva dodatne povezave z izbrano državo razen izbire sodišča. Zato se zdi, da ni razlogov za izključitev takih primerov s področja uporabe Konvencije. To je bilo potrjeno v posvetovanjih, ki jih je Komisija izvedla z državami članicami glede morebitnih izjav v skladu s členoma 19 in 20. Zato Komisija ne predlaga dajanja izjav v skladu s tema členoma. Kar zadeva člen 22, pa bi v primeru razširitve področja uporabe Konvencije priznavanje in izvrševanje sodnih odločb na podlagi sporazumov o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno, lahko privedla do tega, da sodišča držav članic EU na splošno ne bi imela pristojnosti v primerih, ko bi se nanje obrnila ena od strank, potem ko bi sodišče druge pogodbenice, ki je dala izjavo v skladu s členom 22, že izdalo sodno odločbo na podlagi sporazuma o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno. Komisija ne predlaga, da se ob odobritvi Konvencije da izjava na podlagi člena 22. Glede na to, da člen temelji na načelu vzajemnosti, bi se možnost take izjave lahko preučila pozneje, ko bodo znani interesi drugih pogodbenic Konvencije v zvezi z razširitvijo njenega področja uporabe v skladu s členom 22. Države članice, ki so sodelovale v posvetovanju Komisije, so v svojih stališčih načeloma podprle predlog Komisije, da zaenkrat nadaljuje brez ustrezne izjave. 3.2.2. Izjave v skladu s členom 21 3.2.2.1. Izjave na splošno Člen 2 Konvencije že določa številne izključitve z njenega področja uporabe. Poleg tega člen 21 pogodbenicam omogoča, da razširijo seznam izvzetih zadev z izjavo, v kateri navedejo zadevo, ki jo nameravajo izključiti. Tako se v državi, ki je dala izjavo, Konvencija v zvezi z navedeno zadevo ne bi uporabljala, zaradi vzajemnosti pa tudi druge države ne bi uporabljale Konvencije v zvezi s to zadevo, če bi imelo izbrano sodišče sedež v državi, ki je dala izjavo. Poleg tega morajo biti za izjavo izpolnjeni naslednji pogoji: država, ki da izjavo, mora imeti močan interes, da ne uporabi Konvencije za posebno zadevo; izjava ne sme biti širša, kot je potrebno, zadeva, ki je izključena, pa mora biti jasno in natančno določena[7]. V skladu z oceno učinka, ki jo je Komisija opravila leta 2008, bi bilo treba preučiti, ali naj Unija da izjavo v skladu s členom 21 Konvencije in tako z njenega področja uporabe izključi zadeve v zvezi z zavarovalnimi pogodbami, in sicer kadar ima zavarovalec stalno prebivališče v EU in so nevarnost ali zavarovani dogodek, predmet ali premoženje povezani izključno z EU, ter avtorske in sorodne pravice, kadar je veljavnost teh pravic povezana z državo članico. Taka izjava bi zaščitila šibkejšo stranko v zavarovalni pogodbi (kar je podobno zaščiti, ki jo zagotavlja Uredba Bruselj I) in v avtorski pogodbi; šibkejšo stranko bi ščitila pred sodnim postopkom pred izbranim sodiščem, ki ji ga je morda vsilila močnejša stranka v pogodbi, poleg tega pa bi zagotovila uporabo nekaterih standardov za avtorske in sorodne pravice, določenih v pravu EU. Kot že omenjeno, je Komisija izvedla nadaljnja posvetovanja z državami članicami o potrebi po izjavah v skladu s členom 21; pri tem sta bila upoštevana politika glede sporazumov o izbiri sodišča v pravu Unije in načelo vzajemnosti, zaradi katerega bi izključitev določene zadeve s področja uporabe pomenila, da se določbe o izbiri sodišča v korist sodišč Unije, ki bi lahko koristile strankam iz EU, v tretjih državah, ki so pogodbenice Konvencije, ne bi izvrševale. Ob upoštevanju rezultatov posvetovanja Komisija predlaga, da se izjava v skladu s členom 21 omeji na zadeve, pri katerih pravo Unije v isti meri omejuje avtonomijo strank. Od zadev, ki spadajo na področje uporabe Konvencije, to velja samo za nekatere zavarovalne pogodbe, sklenjene za namen v okviru obrti ali poklica, ki ga opravljata stranki. Tako omejena izključitev bo zagotovila skladen pristop k izbiri sodišča znotraj in zunaj Unije. 3.2.2.2. Predlagana izjava o zavarovalnih pogodbah Uredba Bruselj I v oddelku 3 določa posebno zaščitno pristojnost v zadevah v zvezi z zavarovanjem, katere cilj je zaščita šibkejše stranke (zavarovalec, zavarovanec ali upravičenec iz zavarovanja) in gospodarskih interesov širše javnosti v kraju, kjer ima svoje prebivališče šibkejša stranka. Tako lahko zavarovanec (kot tožnik) zavarovatelja toži v več krajih, med drugim v kraju, kjer ima stalno prebivališče; zavarovatelj (kot tožnik) pa lahko načeloma toži zavarovano stranko le v kraju, kjer ima slednja stalno prebivališče. Ta zaščitna pravila o pristojnosti temeljijo na domnevi, da je zavarovanec vedno šibkejša stranka, tudi če kot gospodarski subjekt posluje z drugimi podjetji. Ta domneva se v Uredbi Bruselj I (prenovitev) ni spremenila. Iz tega razloga so bile možnosti strank, da skleneta sporazum o izbiri sodišča, omejene (člen 13 Uredbe). Zaščitna pravila o pristojnosti iz oddelka 3 se v zadevah zoper zavarovatelja uporabljajo le, če ima sedež v EU ali se zaradi njegove podružnice, predstavništva ali poslovne enote v EU lahko šteje, da ima sedež v EU. Ta zaščitna politika se v Uredbi Bruselj I (prenovitev) ni spremenila. Konvencija pa se za zadeve v zvezi z zavarovanjem uporablja brez poseganja v avtonomijo strank, da skleneta sporazum o izbiri sodišča. Edina večja omejitev izhaja iz člena 2(1)(a) Konvencije, ki izključuje zavarovalne pogodbe, ki jih sklenejo fizične osebe kot potrošniki. To je delno v nasprotju z režimom, vzpostavljenem v Uredbi Bruselj I, če bi se Konvencija na primer uporabljala za zavarovalne pogodbe, ki jih sklenejo MSP. Ko bi EU odobrila Konvencijo, bi nekatere zavarovalne pogodbe, ki zdaj spadajo pod Uredbo Bruselj I, npr. pogodbe med zavarovalcem v EU in podružnico v EU zavarovatelja s sedežem zunaj EU (člen 9(2) Uredbe), spadale na področje uporabe Konvencije (člen 26(6) v povezavi s členom 4(2) Konvencije). Če bi se torej Konvencija sklenila brez izključitve zavarovalnih pogodb, ne bi zagotovili usklajenosti z zaščitno politiko iz Uredbe Bruselj I, ki zavarovancu omogoča, da zavarovatelja v EU (ali podružnico v EU zavarovatelja iz tretje države) toži v kraju svojega stalnega prebivališča ne glede na druga pristojna sodišča na podlagi sporazuma o izbiri sodišča. Negativna stran popolne izključitve zavarovalnih pogodb z vidika evropskih zavarovateljev je, da se določbe o izbiri sodišča, o katerih so se dogovorili z neevropskimi zavarovalci, ne bi priznavale in izvrševale v tretjih državah, ki so pogodbenice Konvencije. Evropski zavarovalci pa bi tako izgubili prednost, da bi se odločbe sodišč EU (ki so jih izbrale stranke) v skladu s Konvencijo priznavale in izvrševale zunaj Unije. Vendar možnost uporabe režima, ki bi podobno kot režim iz notranje zakonodaje EU ščitil interese šibkejših strank EU zunaj Unije, prinaša prednosti, ki te pomanjkljivosti odtehtajo. Stališča držav članic, ki so sodelovale v posvetovanju Komisije o tej zadevi, so bila mešana, pri čemer je bilo število držav, ki so se izrekle za izključitev zavarovalnih pogodb s področja uporabe Konvencije, skoraj enako številu držav, ki so izključitvi nasprotovale. Komisija zato predlaga, da se po oceni učinka in za zagotovitev skladnosti z notranjo zaščitno zakonodajo EU s področja uporabe Konvencije brez dodatnih pogojev izključijo nekatere vrste zadev v zvezi z zavarovanjem. V skladu s členom 21 Konvencije se sme v izjavi navesti le posebno področje. Zato izjave v skladu s členom 21 ne bi bilo mogoče oblikovati tako, da bi enostransko koristila strankam v EU. Člena 13 in 14 Uredbe Bruselj I ne omejujeta avtonomije strank v zavarovalnih pogodbah v vseh primerih. Obstaja več izjem, ki strankam omogočajo, da imenujejo pristojno sodišče za reševanje sporov. Predlagana izjava je oblikovana tako, da se za sporazume o izbiri sodišča, ki se priznavajo v pravu Unije, kar najbolj zagotovi enakovredno priznavanje na mednarodni ravni v okviru Konvencije o sporazumih o izbiri sodišča. Vendar se ob upoštevanju formulacije izjem po pravu Unije, ki so namenjene izključno zaščiti zavarovalcev s stalnim prebivališčem v EU, in zahteve Konvencije, da se sme v izjavi navesti le stvarno področje, zdi, da ni mogoče zagotoviti popolne skladnosti med Konvencijo na eni strani ter pravom Unije na drugi. V skladu s členom 13(4) Uredbe Bruselj I se sporazumi o izbiri sodišča, sklenjeni z zavarovalci s stalnim prebivališčem zunaj EU, tako priznavajo in izvršujejo, razen če je zavarovanje obvezno ali se nanaša na nepremičnine v državi članici. Ker v skladu s Konvencijo ni mogoče razlikovati med zavarovalci, ki imajo stalno prebivališče v Uniji, in zavarovalci, ki imajo stalno prebivališče zunaj nje, Komisija predlaga, da se v izjavi ne upošteva izjema iz člena 13(4). Tako se za zavarovalne pogodbe, ki bi jih sklenili zavarovalci s stalnim prebivališčem zunaj Unije, Konvencija ne bi uporabljala; zanje bi se še naprej uporabljalo notranje pravo Unije. To bi evropskim podjetjem, ki sklepajo sporazume z zavarovalci s stalnim prebivališčem zunaj EU, zajamčilo, da bi sodišča Unije spoštovala njihov sporazum o izbiri sodišča na podlagi člena 13(4); evropski zavarovalci, ki sklepajo sporazume z zavarovatelji iz tretjih držav, pa bi še vedno imeli dostop do sodišč EU na podlagi oddelka 3 poglavja II Uredbe Bruselj I. V splošnem je cilj predlagane izjave zagotoviti, da: · je obseg izjem le tolikšen, kolikor je potrebno za zaščito interesov šibkejših strank v zavarovalnih pogodbah po analogiji z zaščitnimi pravili o pristojnosti iz Uredbe Bruselj I. Sodišča držav članic EU bodo tako lahko (na podlagi prava EU ali nacionalnega prava, kakor je primerno) obravnavala zavarovalne spore kljub sporazumu o izbiri sodišča v korist sodiščem tretje države, ki je pogodbenica Konvencije; · je v skladu s Konvencijo. Izjava temelji izključno na stvarnem področju in je nepristranska; · obstajajo vzporednice z Uredbo Bruselj I, ki v členih 13 in 14 opredeljuje okoliščine, v katerih so v okviru zavarovalnih pogodb dovoljeni sporazumi o izbiri sodišča; · so tako izključeno stvarno področje – zavarovalne pogodbe – in okoliščine, v katerih se izjeme ne uporabljajo, jasno in natančno določene. 2014/0021 (NLE) Predlog SKLEP SVETA o odobritvi v imenu Evropske unije Haaške konvencije z dne 30. junija 2005 o sporazumih o izbiri sodišča SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 81(2) v povezavi s točko (a) prvega pododstavka člena 218(6) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, ob upoštevanju odobritve Evropskega parlamenta[8], ob upoštevanju naslednjega: (1) Evropska unija si prizadeva za oblikovanje skupnega pravosodnega območja, ki bi temeljilo na načelu vzajemnega priznavanja sodnih odločb. (2) Konvencija o sporazumih o izbiri sodišča, sklenjena 30. junija 2005 v okviru Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu (v nadaljnjem besedilu: Konvencija), je dragocen prispevek k spodbujanju avtonomije strank v mednarodnem poslovanju in povečanju predvidljivosti sodnih odločitev v primeru spora. Konvencija strankam zlasti zagotavlja potrebno pravno varnost, da se bo njihov sporazum o izbiri sodišča spoštoval ter da se bo odločba, ki jo bo izdalo izbrano sodišče, v čezmejnih primerih priznavala in izvrševala. (3) Člen 29 Konvencije organizacijam za regionalno gospodarsko povezovanje, kot je Unija, dopušča, da podpišejo, sprejmejo ali odobrijo Konvencijo ali k njej pristopijo. Unija je v skladu s Sklepom Sveta 2009/397/ES[9] Konvencijo podpisala 1. aprila 2009 s pridržkom njene sklenitve na poznejši datum. (4) Konvencija vpliva na sekundarno zakonodajo Unije o pristojnosti, ki temelji na izbiri strank, ter o priznavanju in izvrševanju izhajajočih sodnih odločb, zlasti na Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[10]. Uredba (ES) št. 44/2001 bo 10. januarja 2015 nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[11]. (5) Z Uredbo (EU) št. 1215/2012 je bila pripravljena podlaga za ratifikacijo Konvencije: zagotovljena je bila skladnost med pravili Unije o izbiri sodišča v civilnih in gospodarskih zadevah ter določbami Konvencije. Zato bi bilo primerno, da Konvencija v Uniji začne veljati na isti datum, kot se bo začela uporabljati Uredba (EU) št. 1215/2012. (6) Unija je ob podpisu Konvencije v skladu z njenim členom 30 izjavila, da izvaja pristojnost v vseh zadevah, ki jih ureja Konvencija. Zato bi morala biti Konvencija zaradi odobritve s strani Unije zavezujoča za države članice. (7) Poleg tega bi morala Unija ob odobritvi Konvencije dati izjavo v skladu s členom 21, s katero bi s pridržkom jasno opredeljenih izjem zavarovalne pogodbe v splošnem izključila s področja uporabe Konvencije. Namen te izjave je ohraniti pravila o pristojnosti za zaščito zavarovalca, zavarovanca ali upravičenca iz zavarovanja v skladu z oddelkom 3 Uredbe (ES) št. 44/2001. Izključitev bi bilo treba omejiti na to, kar je potrebno za zaščito interesov šibkejših strank v zavarovalnih pogodbah. (8) Združeno Kraljestvo in Irsko zavezuje Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 in zato sodelujeta pri sprejetju tega sklepa. (9) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne uporablja – SPREJEL NASLEDNJI SKLEP: Člen 1 Haaška konvencija z dne 30. junija 2005 o sporazumih o izbiri sodišča (v nadaljnjem besedilu: Konvencija) se odobri v imenu Evropske unije. Besedilo Konvencije je priloženo temu sklepu kot Priloga I. Člen 2 Predsednik Sveta imenuje osebo, pristojno, da v imenu Evropske unije deponira listino o odobritvi iz člena 27(4) Konvencije in tako izrazi soglasje Evropske unije, da jo Konvencija zavezuje. Člen 3 Ob deponiranju listine iz člena 27(4) Konvencije Unija da izjavo v skladu s členom 21 v zvezi z zavarovalnimi pogodbami. Besedilo navedene izjave je priloženo temu sklepu kot Priloga II. Člen 4 Ta sklep začne veljati na dan sprejetja. V Bruslju, Za Svet Predsednik [1] UL L 133, 29.5.2009, str. 1. [2] UL L 12, 16.1.2001, str. 1. [3] UL L 351, 20.12.2012, str. 1. [4] Izvrševanje v Uniji sporazumov o izbiri sodišča v korist sodišč Švice, Islandije in Norveške ureja Luganska konvencija iz leta 2007 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. [5] Delovni dokument služb Komisije, priložen predlogu Sklepa Sveta o podpisu s strani Evropske skupnosti Konvencije o sporazumih o izbiri sodišča, SEC(2008) 2389 z dne 5.9.2008, in Ocena učinka, priložena predlogu Komisije za Uredbo Bruselj I (prenovitev), SEC(2010) 1547 final z dne 14.12.2010. [6] Glej opombo 5. [7] Kot je podrobneje pojasnjeno v Obrazložitvenem poročilu h Konvenciji: „Na diplomatskem zasedanju je bilo načrtovano, da se bo ta določba uporabljala le za omejena pravna področja, ki jih člen 2(2) izključuje. Edino dovoljeno merilo za izključitev s tako izjavo je stvarno področje. Dovoljeno je na primer izključiti ,pogodbe o pomorskem zavarovanju‘, ne pa ,pogodbe o pomorskem zavarovanju, kadar ima izbrano sodišče sedež v drugi državi‘“ (odstavek 235). Zato je edino dovoljeno merilo stvarno področje. [8] UL C , , str. . [9] UL L 133, 29.5.2009, str. 1. [10] UL L 12, 16.1.2001, str. 1. [11] UL L 351, 20.12.2012, str. 1. PRILOGA I KONVENCIJA O SPORAZUMIH O IZBIRI SODIŠČA Države pogodbenice te konvencije – v želji, da bi spodbudile mednarodno trgovino in naložbe z okrepitvijo pravosodnega sodelovanja, v prepričanju, da se tako sodelovanje lahko okrepi z enotnimi pravili o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih ali gospodarskih zadevah, v prepričanju, da tako okrepljeno sodelovanje zahteva zlasti mednarodno pravno ureditev, ki zagotavlja varnost in učinkovitost sporazumov o izbiri izključno pristojnega sodišča med strankami v poslovnih odnosih ter ureja priznavanje in izvrševanje sodnih odločb, ki so posledica postopkov na podlagi takih sporazumov – so se odločile skleniti to konvencijo in so se dogovorile o naslednjih določbah: POGLAVJE I PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV Člen 1 Področje uporabe 1. Ta konvencija se uporablja v mednarodnih zadevah za sporazume o izbiri izključno pristojnega sodišča, sklenjene v civilnih ali gospodarskih zadevah. 2. Za namene poglavja II je zadeva mednarodna, razen če imajo stranke stalno prebivališče v isti državi pogodbenici in je razmerje med strankami ter vsemi drugimi elementi, pomembnimi v sporu, ne glede na kraj izbranega sodišča, povezano samo z zadevno državo. 3. Za namene poglavja III je zadeva mednarodna, kadar se zahteva priznavanje ali izvrševanje tujih sodnih odločb. Člen 2 Izključitev iz področja uporabe 1. Ta konvencija se ne uporablja za sporazume o izbiri izključno pristojnega sodišča: (a) katerih stranka je fizična oseba, ki deluje v prvi vrsti za osebne, družinske ali gospodinjske namene (potrošnik); (b) ki so povezani s pogodbami o zaposlitvi, vključno s kolektivnimi pogodbami. 2. Ta konvencija se ne uporablja v naslednjih primerih: (a) osebno stanje in pravna sposobnost fizičnih oseb; (b) preživninske obveznosti; (c) druge družinskopravne zadeve, vključno z ureditvami glede premoženjskih razmerij med zakoncema in drugimi pravicami ter obveznostmi, ki izhajajo iz zakonske zveze ali podobnih razmerij; (d) oporoke in dedovanja; (e) plačilna nesposobnost, poravnava in podobne zadeve; (f) prevoz potnikov in blaga; (g) onesnaževanje morja, omejitev odgovornosti za pomorske zahtevke, generalna havarija ter vleka in reševanje v primeru izrednih dogodkov; (h) protimonopolne (konkurenčne) zadeve; (i) odgovornost za jedrsko škodo; (j) odškodninski zahtevki za osebno poškodbo, ki jih vložijo fizične osebe ali so vloženi v njihovem imenu; (k) odškodninski zahtevki za škodo na stvarnem premoženju, ki ne izhajajo iz pogodbenega razmerja; (l) stvarne pravice na nepremičnini in najemne pravice na nepremičnini; (m) veljavnost, ničnost ali prenehanje pravnih oseb in veljavnost odločitev njihovih organov; (n) veljavnost pravic intelektualne lastnine z izjemo avtorskih in sorodnih pravic; (o) kršitve pravic intelektualne lastnine z izjemo avtorskih in sorodnih pravic, razen če je sprožen postopek za ugotavljanje kršitev zaradi kršenja pogodbe med strankama v zvezi s takimi pravicami ali bi se tak postopek lahko sprožil zaradi kršenja navedene pogodbe; (p) veljavnost vpisov v javne registre. 3. Ne glede na odstavek 2 postopki niso izključeni iz področja uporabe te konvencije, kadar se zadeva, izključena na podlagi navedenega odstavka, pojavlja zgolj kot predhodno vprašanje in ne kot predmet postopka. Zlasti zgolj dejstvo, da se zadeva, ki je izključena na podlagi odstavka 2, pojavi v okviru obrambe, ne izključuje postopka iz uporabe Konvencije, če navedena zadeva ni predmet postopka. 4. Ta konvencija se ne uporablja za arbitražne in sorodne postopke. 5. Postopek ni izključen iz področja uporabe te konvencije zgolj zaradi dejstva, da je država, vključno z njeno vlado, vladno agencijo ali katerega koli pooblaščenca, ki deluje v imenu te države, stranka v zadevnem postopku. 6. Nič v tej konvenciji ne vpliva na privilegije in imunitete držav ali mednarodnih organizacij glede njih samih ali njihovega premoženja. Člen 3 Sporazumi o izbiri izključno pristojnega sodišča Za namene te konvencije: (a) „sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča“ pomeni sporazum, ki ga skleneta dve ali več strank in ki izpolnjuje zahteve iz odstavka (c) ter za namen odločanja v sporih, ki so ali bi lahko nastali v zvezi s posebnim pravnim razmerjem, določa sodišča ene države pogodbenice ali eno ali več posebnih sodišč ene države pogodbenice, s čimer je izključena pristojnost vseh drugih sodišč; (b) sporazum o izbiri sodišča, ki določa sodišča ene države pogodbenice ali eno ali več posebnih sodišč ene države pogodbenice, se šteje kot sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, razen če so stranke izrecno določile drugače; (c) sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča je treba skleniti ali dokumentirati: (i) pisno ali (ii) z drugimi sredstvi obveščanja, ki omogočajo dostopnost informacij, tako da se lahko uporabijo tudi pozneje; (d) sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, ki je del pogodbe, se obravnava kot sporazum, ki je neodvisen od pogodbenih pogojev. Veljavnosti sporazuma o izbiri izključno pristojnega sodišča ni mogoče izpodbijati zgolj na podlagi trditve, da je pogodba neveljavna. Člen 4 Druge opredelitve pojmov 1. V tej konvenciji „sodna odločba“ pomeni vsako vsebinsko odločitev sodišča, ne glede na to, kako je poimenovana, vključno z odredbo ali nalogom in določitvijo stroškov, ki jo izreče sodišče (vključno s sodnim uradnikom), pod pogojem, da se določitev navezuje na vsebinsko odločitev, ki se lahko prizna ali izvrši na podlagi te konvencije. Začasna odredba ni sodna odločba. 2. Za namene te konvencije se šteje, da ima subjekt ali oseba, razen fizične osebe, stalno prebivališče v državi: (a) v kateri ima svoj sedež; (b) na podlagi zakonodaje katere je bila ustanovljena ali je nastala; (c) v kateri je poslovodstvo družbe; (d) v kateri se v glavnem vodijo njeni posli. POGLAVJE II PRISTOJNOST Člen 5 Pristojnost izbranega sodišča 1. Sodišče ali sodišča države pogodbenice, določena v sporazumu o izbiri izključno pristojnega sodišča, so pristojna za odločanje v sporu, za katerega se uporablja sporazum, razen če je sporazum v skladu z zakonodajo navedene države ničen. 2. Sodišče, ki je pristojno na podlagi odstavka 1 ne sme zavrniti izvajanja pristojnosti z utemeljitvijo, da bi o sporu moralo odločiti sodišče druge države. 3. Predhodni odstavki ne vplivajo na pravila: (a) o pristojnosti, ki zadeva vsebino ali vrednost zahtevka; (b) o notranji dodelitvi pristojnosti med sodišči države pogodbenice. Vendar pa je treba v primeru, da ima izbrano sodišče diskrecijo glede prenosa zadeve, ustrezno upoštevati izbiro strank. Člen 6 Obveznosti sodišča, ki ni bilo izbrano Sodišče države pogodbenice, ki ni izbrano sodišče, prekine ali ustavi postopke, za katere se uporablja sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, razen če: (a) je sporazum ničen po pravu države izbranega sodišča; (b) stranka ni imela poslovne sposobnosti za sklenitev sporazuma po pravu države sodišča, pred katerim teče postopek; (c) bi priznanje veljavnosti tega sporazuma pomenilo očitno krivico ali bi bilo očitno v nasprotju z javnim redom države sodišča, pred katerim teče postopek; (d) sporazuma zaradi izrednih razlogov, na katere stranke ne morejo vplivati, ni mogoče razumno izvajati ali (e) je izbrano sodišče odločilo, da zadeve ne bo obravnavalo. Člen 7 Začasne odredbe Ta konvencija ne ureja začasnih odredb. Prav tako ta konvencija ne zahteva in ne preprečuje, da sodišče države pogodbenice odobri, zavrne ali odpravi začasne odredbe, ter ne vpliva na možnost stranke, da zahteva take ukrepe, ali obveznost sodišča, da odobri, zavrne ali odpravi take ukrepe. POGLAVJE III PRIZNAVANJE IN IZVRŠEVANJE Člen 8 Priznavanje in izvrševanje 1. Sodna odločba, ki jo izda sodišče države pogodbenice, določeno v sporazumu o izbiri izključno pristojnega sodišča, se prizna in izvrši v drugih državah pogodbenicah v skladu s tem poglavjem. Priznavanje ali izvrševanje se lahko zavrne le iz razlogov, določenih v tej konvenciji. 2. Brez poseganja v preizkus, ki je potreben za uporabo določb tega poglavja, se vsebinski preskus sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče izvora, ne opravi. Sodišče, pri katerem se vloži zahtevek, je vezano na ugotovljena dejstva, na podlagi katerih se je sodišče izvora izreklo za pristojno, razen v primeru zamudne sodbe. 3. Sodna odločba se prizna le, če ima učinek v državi izvora, in se izvrši le, če je v državi izvora izvršljiva. 4. Priznavanje ali izvrševanje se lahko odloži ali zavrne, če je sodna odločba predmet preskusa v državi izvora ali če se rok za običajni preizkus sodne odločbe ni iztekel. Zavrnitev ne preprečuje naknadnega zahtevka za priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe. 5. Ta člen se uporablja tudi za sodne odločbe, ki jih izda sodišče države pogodbenice po prenosu zadeve z izbranega sodišča v navedeni državi pogodbenici, kakor je dovoljeno v skladu s členom 5(3). Vendar se v primeru, da je imelo izbrano sodišče diskrecijo glede prenosa zadeve na drugo sodišče, priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe lahko zavrne, če je stranka prenosu v državi izvora pravočasno ugovarjala. Člen 9 Zavrnitev priznavanja ali izvrševanja Priznavanje ali izvrševanje je mogoče zavrniti, če: (a) je bil sporazum ničen po pravu države izbranega sodišča, razen če je izbrano sodišče ugotovilo, da je sporazum veljaven; (b) stranka ni imela poslovne sposobnosti za sklenitev sporazuma po pravu zaprošene države; (c) listina o začetku postopka ali enakovredna listina, vključno z bistvenimi elementi zahtevka, (i) tožencu ni bila vročena pravočasno in na način, da bi lahko pripravil obrambo, razen če je toženec nastopil pred sodiščem in v svoji obrambi na sodišču izvora ni ugovarjal vročanju, če pravo države izvora dopušča ugovor glede vročanja, ali (ii) tožencu v zaprošeni državi ni bila vročena na način, ki bi bil združljiv s temeljnimi načeli zaprošene države glede vročanja listin; (d) sodba je bila izdana na podlagi goljufije v povezavi s kršitvijo postopkovnih določb; (e) priznavanje ali izvrševanje bi bilo očitno nezdružljivo z javnim redom zaprošene države, vključno s primeri, ko so bili posebni postopki, katerih posledica je bila sodna odločba, nezdružljivi s temeljnimi načeli postopkovne pravičnosti navedene države; (f) sodna odločba ni skladna s sodno odločbo, izdano v zaprošeni državi v sporu med istimi strankami, ali (g) sodna odločba ni skladna s predhodno sodno odločbo, izdano v drugi državi v sporu med istimi strankami v isti zadevi, kadar predhodna sodna odločba izpolnjuje pogoje, ki so potrebni za njeno priznavanje v zaprošeni državi. Člen 10 Predhodna vprašanja 1. Kadar se je zadeva, ki je izključena na podlagi člena 2(2) ali člena 21, pojavila kot predhodno vprašanje, odločitve glede navedenega vprašanja ni mogoče priznati ali izvršiti na podlagi te konvencije. 2. Priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe se lahko zavrne, če in kolikor je sodna odločba temeljila na odločitvi o zadevi, ki je izključena na podlagi člena 2(2). 3. Vendar se v primeru odločitve o veljavnosti pravice intelektualne lastnine, razen avtorske ali sorodne pravice, priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe lahko zavrne ali odloži v skladu s prejšnjim odstavkom le, kadar: (a) je navedena odločitev neskladna s sodno odločbo ali odločbo pristojnega organa o tej zadevi v državi, katere pravo je bilo podlaga za uveljavljanje pravice intelektualne lastnine, ali (b) postopki glede veljavnosti pravice intelektualne lastnine še vedno potekajo v navedeni državi. 4. Priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe se lahko zavrne, če in kolikor je sodna odločba temeljila na odločitvi o zadevi, izključeni na podlagi izjave, ki jo je zaprošena država dala v skladu s členom 21. Člen 11 Odškodnina 1. Priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe se lahko zavrne, če in kolikor sodna odločba dodeljuje odškodnino, vključno z eksemplarično ali kazensko odškodnino, ki stranki ne povrne dejanske izgube ali škode, ki jo je utrpela. 2. Sodišče, pri katerem je vložen zahtevek, upošteva, ali odškodnina, ki jo je dodelilo sodišče izvora, krije stroške v zvezi s postopkom in v kakšnem obsegu. Člen 12 Sodne poravnave Sodne poravnave, ki jih je odobrilo sodišče države pogodbenice, določeno v sporazumu o izbiri izključno pristojnega sodišča, ali ki so bile sklenjene pred navedenim sodiščem in so izvršljive na enak način kot sodne odločbe, izdane v državi izvora, se v skladu s to konvencijo izvršijo na enak način kot sodne odločbe. Člen 13 Dokumenti, ki jih je treba predložiti 1. Stranka, ki zahteva priznavanje ali izvršitev, predloži: (a) celotno besedilo sodne odločbe oziroma njeno overjeno kopijo; (b) sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, overjeno kopijo takega sporazuma ali drug dokaz o njegovem obstoju; (c) če je bila izdana zamudna sodba, izvirnik ali overjeno kopijo listine, ki dokazuje, da je bila listina, s katero se je začel postopek, ali enakovredna listina vročena stranki, ki ni bila navzoča; (d) vse listine, ki so potrebne za ugotovitev, da je sodna odločba veljavna ali, če je primerno, da je izvršljiva v državi izvora; (e) v primeru iz člena 12, potrdilo sodišča države izvora, da je sodna poravnava ali del te poravnave izvršljiv na enak način kot sodna odločba v državi izvora. 2. Če pogoji v sodni odločbi ne dopuščajo sodišču, pri katerem je vložen zahtevek, da preveri, ali so pogoji iz tega poglavja izpolnjeni, lahko navedeno sodišče zahteva drugo potrebno listino. 3. Zahtevku za priznavanje ali izvrševanje je lahko priložena listina, ki jo je izdalo sodišče (vključno s sodnim uradnikom) države izvora, v obliki, ki jo je priporočila in objavila Haaška konferenca o mednarodnem zasebnem pravu. 4. Če listine iz tega člena niso sestavljene v uradnem jeziku zaprošene države, jim je priložen overjen prevod v uradni jezik, razen če pravo zaprošene države določa drugače. Člen 14 Postopek Postopek za priznavanje, razglasitev izvršljivosti ali prijavo izvršitve in izvršitev sodne odločbe ureja pravo zaprošene države, razen če je v tej konvenciji določeno drugače. Sodišče, pri katerem se vloži zahtevek, mora ukrepati hitro. Člen 15 Ločljivost Priznavanje ali izvrševanje ločljivega dela sodne odločbe se odobri, kadar se zahteva priznavanje ali izvrševanje navedenega dela, ali pa se v skladu s to konvencijo lahko prizna ali izvrši le del sodne odločbe. POGLAVJE IV SPLOŠNE DOLOČBE Člen 16 Prehodne določbe 1. Ta konvencija se uporablja za sporazume o izbiri izključno pristojnega sodišča, sklenjene po njenem začetku veljavnosti za državo izbranega sodišča. 2. Ta konvencija se ne uporablja za postopke, sprožene pred začetkom njene veljavnosti v državi sodišča, pred katerim teče postopek. Člen 17 Zavarovalne ali pozavarovalne pogodbe 1. Postopek na podlagi zavarovalne ali pozavarovalne pogodbe ni izključen iz področja uporabe te konvencije zaradi dejstva, da se zavarovalna ali pozavarovalna pogodba navezuje na zadevo, za katero se ta konvencija ne uporablja. 2. Priznavanje in izvrševanje sodne odločbe glede odgovornosti na podlagi pogojev zavarovalne ali pozavarovalne pogodbe se ne smeta omejiti ali zavrniti zaradi dejstva, da odgovornost v skladu z navedeno pogodbo vključuje odgovornost za povrnitev škode zavarovancu ali pozavarovancu glede: (a) zadeve, za katero se ta konvencija ne uporablja, ali (b) dodelitve odškodnine, za katero bi se lahko uporabil člen 11. Člen 18 Odsotnost uradne potrditve Za nobeno od listin, ki so posredovane ali vročene v skladu s to konvencijo, niso potrebne uradna potrditev ali podobne formalnosti, vključno z žigom. Člen 19 Izjave, ki omejujejo pristojnost Država lahko izjavi, da njena sodišča lahko zavrnejo odločanje v sporih, za katere se uporablja sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča, če razen kraja izbranega sodišča ni nobene povezave med navedeno državo in strankami ali sporom. Člen 20 Izjave, ki omejujejo priznavanje in izvrševanje Država lahko izjavi, da njena sodišča lahko zavrnejo priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe, ki jo je izdalo sodišče druge države pogodbenice, če so imele stranke stalno prebivališče v zaprošeni državi in je bilo razmerje med strankami ter vsemi drugimi elementi, pomembnimi v sporu, razen kraja izbranega sodišča, povezano samo z zaprošeno državo. Člen 21 Izjave v zvezi s posebnimi zadevami 1. Kadar ima država močan interes, da ne uporabi te konvencije za posebno zadevo, lahko ta država izjavi, da ne bo uporabljala konvencije za navedeno zadevo. Država, ki da tako izjavo, zagotovi, da izjava ni širša, kot je potrebno, in da je posebna zadeva, ki je izključena, jasno in natančno določena. 2. Ta konvencija se v zvezi z navedeno zadevo ne uporablja: (a) v državi pogodbenici, ki je dala izjavo; (b) v drugih državah pogodbenicah, v katerih sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča določa sodišča ali eno ali več posebnih sodišč države, ki je dala izjavo. Člen 22 Vzajemne izjave o sporazumih o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno 1. Država pogodbenica lahko izjavi, da bodo njena sodišča priznala in izvršila sodne odločbe sodišč drugih držav pogodbenic, navedenih v sporazumu o izbiri sodišča, ki ga skleneta dve ali več strank in ki izpolnjuje zahteve iz člena 3(c), ter za namen odločanja v sporih, ki so ali bi lahko nastali v zvezi s posebnim pravnim razmerjem, določi sodišče ali sodišča ene ali več držav pogodbenic (sporazum o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno). 2. Kadar se priznavanje ali izvrševanje sodne odločbe, izdane v državi pogodbenici, ki je dala tako izjavo, zahteva v drugi državi pogodbenici, ki je dala tako izjavo, se sodna odločba prizna in izvrši v skladu s to konvencijo, če: (a) je bilo sodišče izvora določeno v sporazumu o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno; (b) ni ne sodne odločbe, ki bi jo izdalo katero koli drugo sodišče, na katerem bi lahko tekel postopek v skladu s sporazumom o izbiri sodišča, ki ni izključno pristojno, ne postopka, ki bi tekel med istima strankama na katerem koli drugem takem sodišču v isti zadevi, in (c) je bilo sodišče izvora sodišče, pred katerim je prvotno potekal postopek. Člen 23 Enotna razlaga Pri razlaganju te konvencije se upoštevata njen mednarodni značaj in potreba po spodbujanju enotnosti pri njeni uporabi. Člen 24 Pregled delovanja Konvencije Generalni sekretar Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu v rednih časovnih presledkih poskrbi za: (a) pregled delovanja te konvencije, vključno z vsemi izjavami, in (b) proučitev, ali bi bile potrebne spremembe te konvencije. Člen 25 Neenotni pravni sistemi 1. V zvezi z državo pogodbenico, v kateri se v različnih ozemeljskih enotah uporabljata dva ali več pravnih sistemov glede katere koli zadeve, ki je obravnavana v tej konvenciji: (a) se vsako sklicevanje na pravo ali postopek države po potrebi razume kot sklicevanje na pravo ali postopek, ki velja v zadevni ozemeljski enoti; (b) se vsako sklicevanje na stalno prebivališče v državi po potrebi razume kot sklicevanje na stalno prebivališče v zadevni ozemeljski enoti; (c) se vsako sklicevanje na sodišče ali sodišča države po potrebi razume kot sklicevanje na sodišče ali sodišča v zadevni ozemeljski enoti; (d) se vsako sklicevanje na povezavo z državo po potrebi razume kot sklicevanje na povezavo z zadevno ozemeljsko enoto. 2. Ne glede na prejšnji odstavek država pogodbenica z dvema ali več ozemeljskimi enotami, v katerih se uporabljajo različni pravni sistemi, ni zavezana uporabljati te konvencije za primere, ki vključujejo samo take različne ozemeljske enote. 3. Sodišče, ki se nahaja v ozemeljski enoti države pogodbenice z dvema ali več ozemeljskimi enotami, v katerih se uporabljajo različni pravni sistemi, ni zavezano priznati ali izvršiti sodne odločbe druge države pogodbenice zgolj zaradi dejstva, da je bila sodna odločba priznana ali izvršena v drugi ozemeljski enoti iste države pogodbenice v skladu s to konvencijo. 4. Ta člen se ne uporablja za organizacijo za regionalno gospodarsko povezovanje. Člen 26 Razmerje z drugimi mednarodnimi instrumenti 1. Ta konvencija se v največji možni meri razlaga tako, da je združljiva z drugimi pogodbami, ki veljajo v državah pogodbenicah, ne glede na to, ali so bile sprejete pred začetkom veljavnosti te konvencije ali pozneje. 2. Ta konvencija ne vpliva na pravico države pogodbenice, da uporabi pogodbo, ne glede na to, ali je bila sklenjena pred začetkom veljavnosti te konvencije ali pozneje, v primerih, ko nobena od strank ne prebiva v državi pogodbenici Konvencije, ki ni pogodbenica navedene pogodbe. 3. Ta konvencija ne vpliva na pravico države pogodbenice, da uporabi pogodbo, sklenjeno pred začetkom veljavnosti te konvencije za navedeno državo pogodbenico, če bi bila uporaba te konvencije neskladna z obveznostmi navedene države pogodbenice v razmerju do katere koli države, ki ni pogodbenica. Ta odstavek se uporablja tudi za pogodbe, ki revidirajo ali nadomestijo pogodbo, sklenjeno pred začetkom veljavnosti te konvencije za navedeno državo pogodbenico, razen kolikor revizija ali nadomestitev ustvarjata nove neskladnosti s to konvencijo. 4. Ta konvencija ne vpliva na pravico države pogodbenice, da uporabi pogodbo, ne glede na to, ali je bila sklenjena pred začetkom veljavnosti te konvencije ali pozneje, za namene priznavanja ali izvrševanja sodne odločbe sodišča države pogodbenice, ki je tudi pogodbenica navedene pogodbe. Vendar se sodna odločba ne prizna ali izvrši v manjšem obsegu kot na podlagi te konvencije. 5. Ta konvencija ne vpliva na pravico države pogodbenice, da uporabi pogodbo, ki v zvezi s določeno zadevo ureja pristojnost oziroma priznavanje ali izvrševanje sodnih odločb, tudi če je bila sklenjena po začetku veljavnosti te konvencije in tudi če so vse zadevne države pogodbenice te konvencije. Ta odstavek se uporablja le, če je država pogodbenica dala izjavo glede pogodbe v skladu s tem odstavkom. V primeru take izjave druge države pogodbenice niso obvezane uporabljati to konvencijo za tako določeno zadevo, če bi se s tem pojavilo kakršno koli neskladje, kadar sporazum o izbiri izključno pristojnega sodišča določa sodišča ali eno ali več posebnih sodišč države pogodbenice, ki je dala izjavo. 6. Ta konvencija ne vpliva na uporabo pravil organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje, ki je pogodbenica te konvencije, ne glede na to, ali so bila sprejeta pred začetkom veljavnosti te konvencije ali pozneje: (a) če nobena od strank nima stalnega prebivališča v državi pogodbenici, ki ni država članica organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje; (b) kar zadeva priznavanje ali izvrševanje sodnih odločb med državami članicami organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje. POGLAVJE V KONČNE DOLOČBE Člen 27 Podpis, ratifikacija, sprejetje, odobritev ali pristop 1. Vse države lahko podpišejo to konvencijo. 2. Države podpisnice ratificirajo, sprejmejo ali odobrijo to konvencijo. 3. Vse države lahko pristopijo k tej konvenciji. 4. Listine o ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu se deponirajo pri Ministrstvu za zunanje zadeve Kraljevine Nizozemske, ki je depozitar Konvencije. Člen 28 Izjave v zvezi z neenotnimi pravnimi sistemi 1. Če ima država dve ali več ozemeljskih enot, v katerih se glede zadev, ki so obravnavane v tej konvenciji, uporabljajo različni pravni sistemi, lahko ob podpisu, ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu izjavi, da se Konvencija uporablja za vse njene ozemeljske enote ali le za eno ali več takih enot ter lahko to izjavo kadar koli spremeni s predložitvijo nove izjave. 2. Vsaka izjava se posreduje depozitarju in v njej se izrecno navedejo ozemeljske enote, za katere se uporablja ta konvencija. 3. Če država ne da izjave v skladu s tem členom, se Konvencija uporablja za vse ozemeljske enote navedene države. 4. Ta člen se ne uporablja za organizacijo za regionalno gospodarsko povezovanje. Člen 29 Organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje 1. Organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje, ki jo sestavljajo samo suverene države in ima pristojnost za nekatere ali vse zadeve, ki jih ureja ta konvencija, lahko prav tako podpiše, sprejme, odobri to konvencijo ali k njej pristopi. Organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje ima v navedenem primeru pravice in obveznosti države pogodbenice, kolikor ima organizacija pristojnost za zadeve, ki jih ureja ta konvencija. 2. Organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje ob podpisu, sprejetju, odobritvi ali pristopu pisno obvesti depozitarja o zadevah, ki jih ureja ta konvencija in v zvezi s katerimi so države članice organizacije prenesle pristojnost na navedeno organizacijo. Organizacija nemudoma pisno obvesti depozitarja o vseh spremembah svoje pristojnosti, kakor je določena v najnovejšem obvestilu, predloženem v skladu s tem odstavkom. 3. Za namene začetka veljavnosti te konvencije se noben instrument, ki ga deponira organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje, ne upošteva, razen če organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje v skladu s členom 30 izjavi, da njene države članice ne bodo pogodbenice te konvencije. 4. Vsako navajanje „države pogodbenice“ ali „države“ v tej konvenciji se ustrezno nanaša tudi na organizacijo za regionalno gospodarsko sodelovanje, ki je pogodbenica Konvencije. Člen 30 Pristop organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje brez njenih držav članic 1. Organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje lahko ob podpisu, sprejetju, odobritvi ali pristopu izjavi, da izvaja pristojnost v vseh zadevah, ki jih ureja ta konvencija, in da njene države članice ne bodo pogodbenice te konvencije, temveč jih bo zavezoval podpis, sprejetje, odobritev ali pristop organizacije. 2. Če organizacija za regionalno gospodarsko povezovanje da izjavo v skladu z odstavkom 1, se vsako navajanje „države pogodbenice“ ali „države“ v tej konvenciji ustrezno nanaša tudi na države članice organizacije. Člen 31 Začetek veljavnosti 1. Ta konvencija začne veljati prvi dan v mesecu po poteku trimesečnega obdobja po deponiranju druge listine o ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu iz člena 27. 2. Od tedaj začne ta konvencija veljati: (a) za vsako državo ali organizacijo za regionalno gospodarsko povezovanje, ki jo naknadno ratificira, sprejme, odobri ali pristopi k njej, prvi dan v mesecu po poteku trimesečnega obdobja po deponiranju listine o ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu; (b) za ozemeljsko enoto, za katero ta konvencija velja v skladu s členom 28(1), prvi dan v mesecu po poteku trimesečnega obdobja od uradne obvestitve o izjavi iz navedenega člena. Člen 32 Izjave 1. Izjave iz členov 19, 20, 21, 22 in 26 se lahko dajo ob podpisu, ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu ali kadar koli zatem in se lahko kadar koli spremenijo ali prekličejo. 2. O izjavah, spremembah in preklicih je uradno obveščen depozitar. 3. Izjava, dana ob podpisu, ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu začne učinkovati sočasno z začetkom veljavnosti te konvencije za zadevno državo. 4. Izjava, dana pozneje, in vsaka sprememba ali preklic izjave začnejo učinkovati prvi dan v mesecu po poteku trimesečnega obdobja od datuma, ko je depozitar sprejel uradno obvestilo. 5. Izjava v skladu s členi 19, 20, 21 in 26 se ne uporablja za sporazume o izbiri izključno pristojnega sodišča, ki so bili sklenjeni, preden je izjava začela učinkovati. Člen 33 Odpoved 1. Ta konvencija se lahko odpove s pisnim uradnim obvestilom depozitarju. Odpoved je lahko omejena na nekatere ozemeljske enote neenotnega pravnega sistema, za katere se uporablja ta konvencija. 2. Odpoved začne učinkovati prvi dan v mesecu po poteku dvanajstmesečnega obdobja od datuma, ko je depozitar prejel uradno obvestilo. Kadar je v uradnem obvestilu določen daljši odpovedni rok za začetek učinkovanja odpovedi, odpoved začne učinkovati po preteku takega daljšega obdobja po datumu, ko je depozitar prejel uradno obvestilo. Člen 34 Uradna obvestila depozitarja Depozitar uradno obvesti članice Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu ter druge države in organizacije za regionalno gospodarsko povezovanje, ki so podpisale, ratificirale, sprejele, odobrile ali pristopile v skladu s členi 27, 29 in 30, o naslednjem: (a) podpisih, ratifikacijah, sprejetjih, odobritvah in pristopih iz členov 27, 29 in 30; (b) datumu začetka veljavnosti Konvencije v skladu s členom 31; (c) uradnih obvestilih, izjavah, spremembah in preklicih izjav iz členov 19, 20, 21, 22, 26, 28, 29 in 30; (d) odpovedih iz člena 33. V potrditev tega so spodaj podpisani, ki so bili za to pooblaščeni, podpisali to konvencijo. Sestavljeno v Haagu 30. junija 2005 v angleškem in francoskem jeziku, pri čemer sta obe besedili enako verodostojni, v enem samem izvodu, ki se deponira v arhivih Vlade Kraljevine Nizozemske, in katerega overjena kopija se pošlje po diplomatski poti vsaki državi članici Haaške konference o mednarodnem zasebnem pravu od datuma njene dvajsete seje in vsaki državi, ki je sodelovala v navedeni seji. PRILOGA II Izjava Evropske unije v skladu s členom 21 Konvencije o sporazumih o izbiri sodišča 1. Evropska unija v skladu s členom 21 Konvencije izjavlja, da Konvencije ne bo uporabljala za zavarovalne pogodbe, razen kot je določeno v nadaljevanju. 2. Ta izjava se ne uporablja, kadar: (a) se sporazum o izbiri sodišča sklene po nastanku spora, ali (b) se brez poseganja v člen 1(2) Konvencije med zavarovalcem in zavarovateljem, ki imata v času sklenitve pogodbe oba stalno prebivališče ali običajno prebivališče v isti državi, sklene sporazum o izbiri sodišča, ki določa pristojnost sodišč te države, in sicer tudi kadar pride do škodnega dogodka v tujini, če tak sporazum ni v nasprotju s pravom zadevne države; ali (c) se sporazum o izbiri sodišča nanaša na zavarovalno pogodbo, ki krije eno ali več velikih nevarnosti iz odstavka 3. 3. Velike nevarnosti iz točke (c) odstavka 2 vključujejo prevoz (zrakoplovi, ladje in tirna vozila ter blago v tranzitu), kredite in kavcije ter druge zavarovalne primere, če zavarovalec opravlja poslovno dejavnost v določenem obsegu v skladu z odstavkom 4. 4. Velike nevarnosti iz odstavka 3 so naslednje: (2) vsaka izguba ali škoda na: (a) morskih plovilih, napravah ob obali ali na odprtem morju ali na zrakoplovih, ki je posledica nevarnosti v zvezi z njihovo uporabo v gospodarske namene; (b) blagu v tranzitu, razen potniške prtljage, kadar tranzit pomeni ali vključuje prevoz s temi plovili ali zrakoplovi; (3) vsako odgovornost, razen za telesno poškodbo potnikov ali izgubo ali poškodovanje njihove prtljage: (a) ki izvira iz uporabe ali delovanja plovil, naprav ali zrakoplovov iz točke 1(a), razen če v primeru slednjega pravo države, ki jo zavezuje ta konvencija, v kateri je registriran tak zrakoplov, ne prepoveduje sporazumov o pristojnosti v zvezi z zavarovanji takih zavarovalnih primerov; (b) za izgubo ali škodo, ki jo povzroči blago v tranzitu iz točke 1(b); (4) vsako finančno izgubo, povezano z uporabo ali delovanjem plovil, naprav ali zrakoplovov iz točke 1(a), zlasti izgubo tovora ali čartersko izgubo; (5) vsako nevarnost ali interes, povezan s katerim od tistih iz točk od 1 do 3; (6) ne glede na točke od 1 do 4 vse naslednje velike nevarnosti: (a) škoda na tirnih vozilih ali njihova izguba; (b) škoda na zrakoplovih ali njihova izguba; (c) škoda na rečnih in kanalskih plovilih, jezerskih ali morskih plovilih ali njihova izguba; (d) škoda na blagu v tranzitu ali na prtljagi, ne glede na obliko prevoza, ali njuna izguba; (e) odgovornost, ki izhaja iz uporabe zrakoplovov (vključno s prevozniško odgovornostjo); (f) odgovornost, ki izhaja iz uporabe ladij, plovil ali čolnov na morju, jezerih, rekah ali kanalih (vključno s prevozniško odgovornostjo); (g) vsa kreditna ali kavcijska tveganja, kadar se zavarovalec poklicno ukvarja z industrijsko ali trgovinsko dejavnostjo ali opravlja katerega od svobodnih poklicev in so nevarnosti povezane s takšno dejavnostjo; (h) pri zavarovalcih, ki opravljajo poslovno dejavnost v določenem obsegu: · vsakršna izguba kopenskih vozil (vključno z motornimi vozili) ali škoda na njih; · vsakršna izguba premoženja ali škoda na njem, ki je posledica požara, eksplozije, naravnih sil (vključno z neurjem), jedrske energije, pogrezanja in drsenja tal, toče, zmrzali ali kraje; · vsakršna odgovornost, ki izhaja iz uporabe kopenskih motornih vozil (vključno s prevozniško odgovornostjo); · vsakršna finančna izguba, ki je posledica poklicnih tveganj, nezadostnih prihodkov (na splošno), slabega vremena, izgube dobička, tekočih splošnih stroškov, nepredvidenih poslovnih stroškov, izgube tržne vrednosti, izpada najemnine ali prihodka, druge neposredne poslovne izgube, druge neposlovne finančne izgube ali druge vrste finančne izgube. 5. Za namene točke 5(h) zavarovalec, ki opravlja poslovno dejavnost v določenem obsegu, pomeni zavarovalca, ki preseže mejo pri najmanj dveh od naslednjih meril: · bilančna vsota v višini 6,2 milijona EUR, · neto promet v višini 12,8 milijona EUR, · povprečno število zaposlenih 250 v poslovnem letu.