Švedska ima večinoma vzpostavljen zakonodajni in institucionalni okvir za boj proti korupciji in njeno preprečevanje. Čeprav Švedska nima celovite kodificirane protikorupcijske strategije v pisni obliki, namerava vlada razviti nacionalni akcijski načrt za boj proti korupciji. Preventivna in represivna dimenzija korupcije sta obravnavani v več pravnih in drugih regulativnih določbah ter posebnih pravilih v zvezi z vladnimi agencijami, obravnavajo pa ju tudi organi kazenskega pregona in sodni organi. Nacionalna protikorupcijska enota je specializirana agencija za pregon v okviru tožilstva, ki je odgovorna za vse kazenske preiskave, povezane s korupcijo in čezmejnim podkupovanjem. Nacionalna policijska protikorupcijska enota v okviru švedske policije je pristojna za preiskovanje kaznivih dejanj korupcije in zagotavljanje preventivne vloge, s tem da različne javne organe podpira pri oblikovanju protikorupcijskih politik. Druge agencije, kot so nacionalni revizijski urad, nacionalni urad za konkurenco, nacionalni svet za preprečevanje kriminala in finančna policija (švedska finančnoobveščevalna enota in del policije), so pristojni za preprečevanje, forenzične preiskave in revidiranje ter preiskovanje korupcije.

Švedski pravosodni sistem se kljub še posebno velikemu številu prejetih upravnih zadev ne srečuje s posebnimi izzivi glede učinkovitosti. Švedski sistem deluje na povprečni ravni, kar zadeva čas, potreben za izdajo odločbe, tako v civilnih in gospodarskih zadevah kot tudi v upravnih zadevah. Število prejetih upravnih zadev je še posebno veliko in od leta 2016 se število nerešenih upravnih zadev stalno rahlo povečuje. Posledično se je stopnja rešenih upravnih zadev v letih 2016 in 2017 znižala, vendar je v letu 2018 viden pozitiven trend, saj se je znova približala 100 %, pri čemer je povprečni čas za rešitev upravne zadeve še vedno razmeroma kratek . Ker med pandemijo COVID-19 niso bili sprejeti ukrepi splošne omejitve gibanja, so sodišča večinoma delovala kot običajno, nekaj obravnav pa je bilo iz razlogov javnega zdravja odpovedanih in preloženih .

Nadaljujejo se prizadevanja za obravnavanje izzivov v zvezi z uporabo digitalne komunikacije v švedskem sodstvu. Možnost, da se nekateri koraki v sodnem postopku opravijo prek spleta, na Švedskem ostaja le delno na voljo, in sicer tako za vložitev zadeve kot tudi za pošiljanje vabil na obravnavo, ne obstaja pa možnost spremljanja faz postopka na spletu . Prav tako ni spletnega dostopa do sodb sodišč prve stopnje . Da bi se omogočila in olajšala digitalna komunikacija v sodnem postopku ter izboljšala storitev za državljane, je vlada predlagala osnutek zakona, ki je bil prvič predstavljen avgusta 2019 in ki naj bi med drugim omogočil, da se pisanja za začetek civilnih in nekaterih drugih tožb vložijo prek spleta, da se pooblastilo vloži v digitalni obliki in da se odpravijo nepotrebne zahteve po izvodih v papirni obliki . Predlog je bil parlamentu predložen junija 2020. Če bo sprejet, naj bi večina določb začela veljati januarja 2021.

Pravila o dodeljevanju zadev so bila kodificirana. S spremembo zakonika o sodnem postopku je določeno, da mora dodeljevanje zadev temeljiti na objektivnih merilih, ki jih sodišče določi vnaprej, in ne sme omogočati vplivanja na izid ali napredovanje zadeve . S tem je kodificirana obstoječa praksa in zagotovljeno, da so standardi za dodeljevanje zadev določeni v zakonodaji, kar je v skladu s priporočili Sveta Evrope . Konkretne podrobnosti v zvezi z dodeljevanjem zadev so še naprej določene v poslovnikih ali podobnih standardih za sodišča .

Začela se je reforma za nadaljnjo okrepitev neodvisnosti sodstva. Vlada je februarja 2020 ustanovila preiskovalno komisijo za „okrepitev varstva demokracije in neodvisnosti sodstva“, s čimer se je odzvala na zahtevo parlamenta iz leta 2018. Medstrankarski preiskovalni komisiji predseduje predsednik vrhovnega sodišča, njena naloga pa je preučitev več vidikov švedskega okvira za neodvisnost sodstva, da bi se pripravili predlogi za zakonodajne in ustavne spremembe . Komisija bo preučila, ali bi bilo treba v ustavi urediti število sodnikov vrhovnega sodišča in sodnikov vrhovnega upravnega sodišča ter njihovo upokojitveno starost . V pooblastilu komisije je določeno, da se pri tej preučitvi med drugim upošteva nedavna sodna praksa Sodišča . V skladu s pooblastilom naj bi bil cilj zaščititi sodnike pred morebitnim vmešavanjem zaradi znižanja upokojitvene starosti po splošnem pravu. Vprašanje ureditve števila sodnikov na obeh vrhovnih sodiščih bo ocenjeno glede na pravno akademsko razpravo na Švedskem, v okviru katere je bilo nakazano, da bi se lahko povečanje ali zmanjšanje števila sodnikov uporabilo kot sredstvo političnega vpliva. Poleg tega bo komisija preučila, ali bi bilo treba okrepiti neodvisnost nacionalne sodne uprave . Če komisija ugotovi, da je taka okrepitev upravičena, je pooblaščena, da predlaga ustanovitev sodnega sveta ali odbora nacionalne sodne uprave , ki ju sestavljajo večinoma sodniki, kar bi bilo v skladu s priporočili Sveta Evrope . Delo komisije je v začetni fazi in bo vključevalo pregled obstoječih sistemov v drugih državah članicah EU. Rezultati tega dela bodo predstavljeni februarja 2023. Zlasti je treba omeniti vključevalno metodo za pripravo take reforme, vključno z medstrankarskim postopkom in pozornostjo, namenjeno nedavni sodni praksi Sodišča.

Stopnja neodvisnosti sodstva je glede na mnenje stalno zelo visoka. Na splošno 80 % širše javnosti in podjetij meni, da je neodvisnost sodišč in sodnikov na Švedskem bodisi „zelo dobra“ bodisi „dokaj dobra“ . To mnenje o visoki stopnji neodvisnosti sodstva se na splošno ne spreminja, med širšo javnostjo pa se je od leta 2016 nekoliko izboljšalo.

Švedski pravosodni sistem ima dve veji: splošna sodišča, ki vključujejo 48 okrožnih sodišč, šest pritožbenih sodišč in vrhovno sodišče, ter splošna upravna sodišča z 12 upravnimi sodišči, štirimi upravnimi pritožbenimi sodišči in vrhovnim upravnim sodiščem. Obstajata tudi dve specializirani sodišči . Nacionalna sodna uprava, ki deluje pod okriljem ministrstva za pravosodje, je odgovorna za splošno upravljanje sodišč, vključno z dodeljevanjem virov, številom zaposlenih in opremo. Neodvisni odbor za predlaganje sodnikov pripravlja predloge za vsa imenovanja sodnikov , na podlagi katerih sodnike imenuje vlada . Švedsko tožilstvo je neodvisno in ločeno od vlade. Švedska odvetniška zbornica je neodvisno in samoupravno združenje, ustanovljeno z zakonom .

Švedska ima dolgo tradicijo regulativnega urejanja svobode in pluralnosti medijev. Njena pravna jamstva v zvezi s svobodo in pluralnostjo medijev izhajajo iz ustavnega in zakonodajnega okvira, zdi pa se tudi, da se v praksi v celoti izvajajo. Švedski regulatorni organ za medije ima močna jamstva glede svoje neodvisnosti, ki so zapisana v ustavnih določbah. Na področju preglednosti lastništva medijev ni večjih težav, čeprav posebna pravila za medijske družbe ne obstajajo. Švedska ima tudi trden sistem v zvezi z zaščito novinarjev. Razmere, v katerih švedski novinarji opravljajo delo, so ocenjene kot ene najugodnejših na svetu. Kljub temu je bilo v letu 2020 prijavljenih nekaj fizičnih in spletnih groženj novinarjem.

Glede na raziskave se Švedska šteje za eno od držav z najmanj korupcije v EU in na svetu. V kazenskem zakoniku je večina oblik javne in zasebne korupcije opredeljena kot kaznivo dejanje. Čeprav Švedska nima celovite kodificirane protikorupcijske strategije, je vlada napovedala svojo pobudo za razvoj nacionalnega akcijskega načrta za boj proti korupciji. Javne institucije so pridobile ugled zaradi preglednega upravljanja ter zanesljivega in funkcionalnega okvira za preprečevanje korupcije. Lobiranje ni zakonsko urejeno. Široka pravica do obveščenosti je temelj švedskega pristopa k preprečevanju korupcije, javni uslužbenci pa imajo pravico, da informacije razkrijejo medijem. Vzpostavljeni so ukrepi za zagotovitev zaščite žvižgačev in poteka pregled za oceno potrebe po spremembah glede na Direktivo (EU) 2019/1937 o zaščiti oseb, ki prijavijo kršitve prava Unije. Čezmejno podkupovanje ostaja področje tveganja.

Švedski indeks zaznave korupcije, ki ga objavlja organizacija Transparency International, je 85/100, s čimer se Švedska uvršča na 3. mesto v Evropski uniji in 4. mesto na svetu. Posebna raziskava Eurobarometer iz leta 2020 o korupciji kaže, da 40 % anketirancev meni, da je korupcija močno razširjena (povprečje v EU: 71 %), 9 % posameznikov pa meni, da korupcija vpliva nanje osebno v vsakodnevnem življenju (povprečje v EU: 26 %) . Kar zadeva podjetja, jih 30 % meni, da je korupcija močno razširjena (povprečje v EU: 63 %), 12 % pa jih meni, da je korupcija težava pri poslovanju (povprečje v EU: 37 %). 55 % posameznikov meni, da je dovolj uspešnih primerov pregona, ki ljudi odvračajo od koruptivnih ravnanj (povprečje v EU: 36 %), medtem ko 48 % podjetij meni, da so posamezniki in podjetja, ki so bili zaloteni pri podkupovanju visokega uradnika, ustrezno kaznovani (povprečje v EU: 31%) .

Švedska ima večinoma vzpostavljen pravni okvir, s katerim je korupcija opredeljena kot kaznivo dejanje. Švedski kazenski zakonik ureja kazniva dejanja, kot so jemanje in dajanje podkupnine, trgovanje z vplivom in financiranje podkupovanja iz malomarnosti. Kazenska sankcija za jemanje ali dajanje podkupnine je lahko denarna kazen ali zaporna kazen do dveh let (petletni zastaralni rok). Kazenska sankcija za huda kazniva dejanja dajanja/jemanja podkupnine sega od šestmesečne do šestletne zaporne kazni (desetletni zastaralni rok). Poleg tega so v kazenskem zakoniku urejena kazniva dejanja, kot je kršitev dolžnega ravnanja uradnih oseb ali kršitev obveznosti varovanja zaupnosti. Tudi v zakonu o javnih uslužbencih, sprejetem leta 1994, je določena disciplinska odgovornost za zanemarjanje dolžnosti, in sicer v obliki opozorila ali znižanja plače. Z zakonom je tudi prepovedano sodelovanje uslužbencev v dejavnostih, ki bi lahko negativno vplivale na zaupanje v njihovo nepristranskost pri delu ali škodovale ugledu urada .

Čeprav celovita kodificirana nacionalna protikorupcijska strategija ni vzpostavljena, je vlada napovedala svojo pobudo za razvoj nacionalnega akcijskega načrta za boj proti korupciji. Akcijski načrt naj bi bil predstavljen konec leta 2020, razprave z zadevnimi organi pa so še v zgodnji fazi. Namen je pregledati obstoječe preventivno delo in opredeliti potrebe po novih ukrepih za boj proti korupciji, na primer s tem, da se omogoči učinkovitejše in uspešnejše usklajevanje in sodelovanje ključnih organov.

Odgovornost za boj proti korupciji in njeno preprečevanje je razdeljena med več organov. Agencija za javno upravljanje od leta 2017 upravlja nacionalno mrežo za boj proti korupciji ter usklajuje raziskave in politike, s čimer podpira dobro upravljanje in boj proti korupciji. Nacionalni revizijski urad, katerega pristojnosti vključujejo forenzična in revizijska strokovna mnenja, pokriva finančni in nefinančni nadzor v organizacijah javnega sektorja. Nacionalni svet za preprečevanje kriminala deluje kot vladni strokovni organ v pravosodnem sistemu . Švedsko združenje lokalnih organov in regij (SKR) je izvedlo več delavnic na temo preprečevanja korupcije. Poleg tega finančna policija deluje kot švedska finančnoobveščevalna enota in sodeluje v preiskavah v okviru policije. Po podatkih švedskega nacionalnega sveta za preprečevanje kriminala (BRÅ) iz leta 2018 je bilo prijavljenih 297 primerov jemanja podkupnine in 143 primerov dajanja podkupnine. Čezmejno podkupovanje ostaja področje tveganja, saj ima Švedska eno največjih števil multinacionalnih korporacij na prebivalca, pregon čezmejnega podkupovanja pa je omejen z zahtevo dvojne kaznivosti in zahtevo odgovornosti gospodarske družbe .

Nacionalna protikorupcijska enota v okviru tožilstva je odgovorna za vse kazenske preiskave, povezane s korupcijo in čezmejnim podkupovanjem. V enoti dela približno deset tožilcev in dve računovodji, ki se osredotočajo izključno na primere korupcije. Agencija se je glede na število preiskovanih in preganjanih primerov znašla pred izzivi v smislu razpoložljive analitične zmogljivosti in virov, pri čemer je obstajalo tveganje, da zadev ne bo mogla obdelati v okviru zastaralnega roka. Ustanovljena je bila nacionalna protikorupcijska policijska enota (NKG), ki naj bi na enem mestu združevala nacionalne pristojnosti za preiskovanje kaznivih dejanj korupcije in ki ima 27 zaposlenih, od tega 14 policistov, šest civilnih preiskovalcev in štiri forenzične računovodje. Poleg preiskovanja kaznivih dejanj korupcije ima tudi preventivno vlogo, v okviru katere podpira javne organe pri oblikovanju protikorupcijskih politik. Enota NKG tudi izvaja usposabljanja o boju proti korupciji, ki so namenjena različnim organom in organizacijam na Švedskem.

Nekatere kategorije uradnikov ter poslanci in ministri morajo prijaviti svoje premoženje. Zakon (2018:1625) o obveznosti nekaterih javnih uslužbencev, da prijavijo imetje finančnih instrumentov, vsebuje določbe o obveznosti ministrov in nekaterih uradnikov v javnih organih, občinah in regijah, da prijavijo imetje finančnih instrumentov. Ministri morajo svoje imetje finančnih instrumentov prijaviti vladnim uradom. Prijavo morajo oddati tudi člani vodstva javnega organa, če ima organ notranje informacije. Vlada odloči, za katere javne organe velja taka obveznost prijave. Taki organi odločijo, kateri od njihovih uradnikov zunaj vodstva bodo morali glede na svoj dostop do notranjih informacij prijaviti imetje. Tudi občine in regije odločijo, za katere od njihovih javnih organov bi morala veljati obveznost prijave. Poslanci morajo določeno ekonomsko premoženje prijaviti v štirih tednih od prve seje v Riksdagu po volitvah. Informacije iz prijav poslancev se hranijo v javnem registru, ki ga vodi uprava Riksdaga. Podatki se odstranijo iz registra po koncu polnega parlamentarnega obdobja. Uporablja se tudi načelo dostopa javnosti do uradnih dokumentov, kar pomeni, da je treba tudi prijave poslancev dati na voljo, če se to zahteva.

Vzpostavljeni so ukrepi za zagotovitev zaščite žvižgačev in spodbujanje prijavljanja korupcije. Na podlagi zakona o žvižgaštvu 2016:749 delodajalec zoper zaposlenega ali delavca, zaposlenega pri agenciji za zagotavljanje začasnega dela, ne sme uporabiti povračilnih ukrepov, ker je ta prijavil hude nepravilnosti v poslovanju delodajalca . Zaščita vključuje več elementov: svobodo sporočanja informacij, pravico do predložitve informacij in obveščevalnih podatkov ter pravico do anonimnosti. Vlada je konec maja 2019 začela pregled, da bi se pripravila na izvajanje direktive EU o žvižgaštvu in ocenila, ali bodo v zvezi z Direktivo potrebne kakršne koli spremembe švedske zakonodaje .

Pravila o pojavu „vrtljivih vrat“ so bila uvedena za visoke uradnike, medtem ko lobiranje še vedno ni urejeno. Leta 2018 je bila sprejeta uredba o pojavu „vrtljivih vrat“ , s katero so določene omejitve za ministre, člane kabineta in državne sekretarje, ki se zaposlijo in prevzamejo naloge v organizacijah zunaj javne uprave/javnega sektorja. Ta uredba se uporablja za prehode v nedržavne dejavnosti, tudi kadar nameravajo vladni ministri in državni sekretarji prevzeti novo nalogo ali se zaposliti v nedržavnih dejavnostih ali ustanoviti podjetje. „Nedržavne dejavnosti“ so vse dejavnosti, pri katerih država ni odgovorni organ. Uredba se uporablja tudi za podjetja, ki so v celoti ali delno v državni lasti. Posebni revizijski organ, to je odbor za presojo omejitev prehajanja vladnih ministrov in državnih sekretarjev, preuči prehode v vse dejavnosti, pri katerih vlada ni delodajalec. Kar zadeva lobiranje, ni posebne obveznosti za registracijo lobistov ali prijavo stikov med javnimi uslužbenci in lobisti. Skupina GRECO je opozorila na pomanjkanje izdelanih pravil, s katerimi bi bil urejen stik z lobisti, glede na trend, da nekdanji javni uslužbenci postajajo lobisti .

Široka pravica dostopa javnosti do informacij je temelj švedskega pristopa k preprečevanju korupcije. Javni uslužbenci imajo pravico, da informacije razkrijejo medijem, javnost pa ima pravico, da se udeleži sej organov odločanja (parlamenta, skupščin okrožnega sveta) in sodnih obravnav. Omejitve tega načela so jasno določene v zakonodaji, da bi se zaščitilo omejeno število pomembnih javnih in zasebnih interesov .

III.Pluralnost medijev

Švedski pravni okvir v zvezi s pluralnostjo medijev temelji na zaščitnih ukrepih, ki izhajajo iz ustavnega okvira in sekundarne zakonodaje. Ustava zagotavlja svobodo izražanja v temeljnem zakonu o svobodi izražanja in zakonu o svobodi tiska. Kar zadeva regulatorni organ za medije, tj. švedski organ za tisk in radiotelevizijo (Myndigheten för press, radio och tv), so njegov status in pristojnosti urejeni z ustavo in zakonom o radioteleviziji . V švedskem pravnem sistemu niso predvideni nobeni posebni sektorski zakoni glede preglednosti lastništva medijev .

Švedska ima vzpostavljene učinkovite regulativne zaščitne ukrepe za neodvisnost regulatornega organa za medije. Švedski organ za tisk in radiotelevizijo ima status neodvisnega upravnega organa . Za organ velja zakonska obveznost, da podpira svobodo izražanja, raznolikost, neodvisnost in dostopnost. V organu sta dva neodvisna organa odločanja: švedska komisija za radiotelevizijo in svet za subvencije za medije. V zadnji izdaji orodja za spremljanje pluralnosti medijev Media Pluralism Monitor (MPM 2020) je navedeno zelo majhno tveganje glede neodvisnosti in učinkovitosti švedskega regulatornega organa za medije. Leta 2018 se je začela preiskava za preučitev, kako Švedska izvaja revidirano direktivo o avdiovizualnih medijskih storitvah, vključno z določbami o neodvisnosti in učinkovitosti nacionalnih regulatornih organov za medije . Poročilo, ki je bilo pripravljeno , je bilo avgusta 2019 predstavljeno vladi, sklepna ugotovitev pa je bila, da švedski model upravljanja zagotavlja visoko raven neodvisnosti za vse švedske organe, vključno z organom za medije. Kot je bilo navedeno v poročilu in kot so potrdili predstavniki švedskega organa za tisk in radiotelevizijo, najpomembnejši zaščitni ukrep izhaja iz člena 2 poglavja 12 vladnega instrumenta, ki določa splošno načelo neodvisnosti švedskih upravnih organov . Švedska trenutno izvaja postopek prenosa revidirane direktive o avdiovizualnih medijskih storitvah v nacionalno zakonodajo. To bi lahko vključevalo dodatne zakonodajne spremembe, namenjene krepitvi neodvisnosti regulatornega organa za medije, zlasti v okviru imenovanja njegovih članov . Predstavniki švedskega organa za tisk in radiotelevizijo so tudi navedli, da pričakujejo dodelitev več proračunskih sredstev .

Švedska ima dobro vzpostavljen samoregulativni okvir v medijskem sektorju. Sistem je povsem prostovoljen, financirajo pa ga štiri tiskovne organizacije in štiri radiotelevizijske družbe . Medijskega varuha človekovih pravic, ki je pristojen za obravnavo pritožb glede uredniške vsebine časopisov, revij, radia in televizije ter njihovih spletišč in družbenih medijev, imenuje odbor, ki ga sestavljajo glavni parlamentarni varuh človekovih pravic, predsednik švedske odvetniške zbornice in predsednik nacionalnega tiskovnega kluba. Medijski varuh človekovih pravic zagotavlja tudi skladnost s samoregulativnim etičnim kodeksom za tisk, radio in televizijo . Pritožbe zoper odločitve medijskega varuha človekovih pravic obravnava medijski svet, ki ga sestavljajo štirje sodniki, 16 predstavnikov medijskih organizacij, ki sodelujejo v samoregulativnem sistemu, in 12 predstavnikov širše javnosti.

Kar zadeva preglednost lastništva medijev, v švedskem pravnem sistemu ni posebne medijske zakonodaje. Kot je navedeno v poročilu MPM 2020 , morajo vse družbe ravnati v skladu s splošnim okvirom, ki temelji na švedskem zakonu o finančnih odnosih (zakon o preglednosti), s katerim se zahteva, da so lastniške strukture družb pregledne. Družbe morajo upoštevati tudi zakon o konkurenci, s katerim je urejena koncentracija lastništva. Na podlagi tega sistema morajo vse švedske družbe obvestiti švedski organ za konkurenco o svoji lastniški strukturi in predložiti letna poročila, ki vključujejo tudi informacije o lastništvu. Taka poročila morajo biti na voljo javnosti (vključno z objavo njihovih spletišč). Vendar pa je zaradi neobstoja posebnega okvira za medije v poročilu MPM 2020 tveganje za preglednost lastništva medijev ocenjeno kot srednje. Obenem pa po navedbah predstavnikov švedskega organa za tisk in radiotelevizijo ni bilo nobenih pomislekov glede identifikacije lastnikov medijskih storitev .

Švedska ima trden okvir za zaščito novinarjev in njihove dejavnosti. Razmere, v katerih švedski novinarji opravljajo delo, so ocenjene kot ene najugodnejših na svetu. V poročilu MPM 2020 je bilo navedeno, da je tveganje v zvezi uredniško avtonomijo na Švedskem majhno . V zvezi s tem je z zakonom o svobodi tiska urejena avtonomija pri imenovanju in razrešitvi glavnih urednikov. Poleg tega so številne medijske in novinarske organizacije pripravile samoregulativne pobude, povezane z uredniško neodvisnostjo. Kar zadeva obrekovanje, je v skladu z zakonom o svobodi tiska (poglavje 7) in temeljnim zakonom o svobodi izražanja (poglavje 5) v povezavi s švedskim kazenskim zakonikom ena od predvidenih kazni za obrekovanje in razžalitev v tisku in avdiovizualnih medijih tudi zaporna kazen . Vendar kot je poročal International Press Institute (Mednarodni inštitut za tisk) , so kazenski pregoni zaradi obrekovanja na Švedskem redki zaradi obsežnih zahtev za izvedbo takih zadev, določenih v zgoraj navedenih zakonih. Vendar pa so nekateri viri, vključno z Reporters without Borders (Novinarji brez meja) in švedskim nacionalnim svetom za preprečevanje kriminala (Brå) , navedli, da so nekateri novinarji deležni groženj, povezanih z njihovo poklicno dejavnostjo. Delež novinarjev, ki so izpostavljeni žaljivim ali omalovažujočim pripombam na spletu, se je znižal z 80 % leta 2013 na približno 70 % leta 2019 . Na platformi Sveta Evrope za spodbujanje zaščite novinarstva in varnosti novinarjev v letu 2019 niso bila objavljena nobena opozorila v zvezi s Švedsko. Leta 2020 so bila na platformi objavljena tri opozorila, ki so se nanašala na primere fizičnih in spletnih napadov na novinarje . Švedska policija je sprejela posebne ukrepe, namenjene obravnavanju temeljnih pravic in svoboščin, vključno s kaznivimi dejanji zoper novinarje. To vključuje vzpostavitev nacionalnih kontaktnih točk, dodatno osebje za podporo žrtvam takih kaznivih dejanj ter dodelitev dodatnih sredstev za boljše preiskovanje kaznivih dejanj zoper demokracijo in kaznivih dejanj iz sovraštva . Predsednik preiskovalne komisije , ki ga je vlada imenovala maja 2020, trenutno med drugim izvaja pregled kazenskopravne zaščite za določene ključne funkcije v družbi, vključno z novinarji. V tem postopku naj bi se preučilo, ali bi bilo treba upoštevati kakršne koli dodatne zakonodajne zaščitne ukrepe v zvezi s svobodo govora . Poleg tega imajo novinarji koristi od trdnega okvira za dostop do informacij. Glede na poročilo MPM 2020 so pravne določbe o dostopu do informacij in omejitvah zaradi varstva zasebnosti in zaupnosti jasno opredeljene, deležniki, kot je švedski medijski varuh človekovih pravic, pa menijo, da se ta pravica v celoti upošteva in izvaja v praksi .

IV.Druga institucionalna vprašanja, povezana s sistemom zavor in ravnovesij

Švedska ima enodomni parlamentarni sistem vlade, v katerem svet za zakonodajo zagotavlja predhodno presojo ustavnosti, medtem ko lahko sodišča opravijo naknadno presojo ustavnosti v konkretnih zadevah. Zakonodajne predloge lahko vloži parlament ali vlada, pri čemer v praksi veliko večino predlogov vloži vlada. Kancler za pravosodje, parlamentarni varuh človekovih pravic in varuh enakih možnosti imajo pomembno vlogo v sistemu zavor in ravnovesij.

Za sprejemanje zakonodaje je značilen še posebno vključujoč postopek. Postopek priprave zakonodaje se začne s fazo preiskave, v kateri je treba obravnavano zadevo najprej analizirati in oceniti, kar običajno storijo uslužbenci pristojnega ministrstva, preiskovalna komisija, ki deluje neodvisno od vlade, ali predsednik preiskovalne komisije (enoosebna preiskava) . V preiskovalni fazi se pripravi osnutek zakonodajnega predloga. V skladu z ustavo morajo zadevni organi in deležniki imeti priložnost izraziti mnenje, kar se zgodi prek tako imenovanega postopka predložitve v posvetovanje, ki običajno traja tri mesece. Čeprav je ta postopek namenjen zadevnim organom in deležnikom, je na voljo tudi kateri koli organizaciji ali posamezniku. Predloženi predlog in prejeta mnenja se objavijo na spletišču vlade. Vlada na podlagi izida preiskave in postopka predložitve v posvetovanje pripravi osnutek zakona. Ta postopek vključuje pripravo ocene učinka, ki jo je treba v zvezi s predlogi z učinkom na delovne pogoje v podjetjih ali konkurenčnost podjetij predložiti švedskemu svetu za boljše pravno urejanje . Preiskovalna komisija za „okrepitev varstva demokracije in neodvisnosti sodstva“ je dober primer takega vključujočega postopka za občutljive zadeve, kot je pravna država. Zagotavlja zastopanost različnih političnih strank in sodstva, predseduje pa ji predsednik vrhovnega sodišča. Tudi časovni okvir komisije preprečuje, da bi bilo treba ta postopek izvesti v kratkih rokih, saj naj bi komisija svoje rezultate predložila leta 2023.

Svet za zakonodajo je odgovoren za predhodno presojo ustavnosti zakonov. Svet za zakonodajo, ki ga sestavljajo nekdanji in sedanji sodniki vrhovnega sodišča in vrhovnega upravnega sodišča , preuči zakonodajne predloge vlade, preden se predložijo parlamentu, ter poda nezavezujoče mnenje o skladnosti predloga z ustavo in celotnim pravnim sistemom, pri čemer zagotovi upoštevanje načel pravne države . Za mnenje sveta za zakonodajo lahko zaprosi tudi odbor Riksdaga (parlament). Ker Švedska nima ustavnega sodišča, lahko vsa sodišča pri odločanju v konkretnih zadevah presojajo združljivost zakonov z ustavo ali nadrejenimi zakoni in ne smejo uporabiti nezdružljivih določb (to se imenuje presoja predpisov). Če je bil zakon sprejet v nasprotju z mnenjem sveta za zakonodajo, lahko sodišča to upoštevajo v okviru presoje predpisov .

Švedska razmišlja o reformi postopka za spremembo svoje ustave. Trenutno se lahko ustavne spremembe sprejmejo z navadno večino, vendar pa sta potrebni dve zaporedni odločitvi parlamenta, med katerima se izvedejo parlamentarne volitve . Poleg reforme sodstva bo preiskovalna komisija za „okrepitev varstva demokracije in neodvisnosti sodstva“ preučila tudi več mogočih sprememb načina sprejemanja ustavnih sprememb. Glede na pooblastilo komisije se to obravnava ob upoštevanju nedavnega razvoja dogodkov v drugih državah, kar kaže na pomen zanesljive zaščite osnovnih struktur demokratičnega sistema . Preiskovalna komisija bo zlasti ocenila, ali bi se morala zahtevati kvalificirana večina, ali bi morala obstajati zahteva glede najmanjšega števila poslancev, ki sodelujejo pri odločitvi, in ali morajo biti volitve med odločitvama redne volitve. Tudi rezultati tega dela preiskave bodo predstavljeni leta 2023.