[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 20.4.2011

COM(2011) 217 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

o izvajanju Evropskega energetskega programa za oživitev

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

o izvajanju Evropskega energetskega programa za oživitev

1. Evropski energetski program za oživitev: od začetka do izvajanja

Evropski energetski program za oživitev, ki ga vzpostavlja Uredba (ES) št. 663/2009[1], je ena izmed glavnih pobud EU za reševanje svetovne gospodarske in finančne krize, ki je izbruhnila leta 2008. Sofinancira izbran portfelj energetskih projektov, da bi umiril kapitalske odhodke v evropskem gospodarstvu in obenem pomagal doseči glavne cilje politik EU na področju energije in podnebnih sprememb.

Ker je bilo prvo poročilo o izvajanju EEPO objavljeno aprila 2010[2], je bil dosežen precejšen napredek. V vseh treh sektorjih – energetska infrastruktura, energija iz vetrnih elektrarn na morju ter zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida – so se gradbena dela že začela in nastali so že prvi investicijski stroški. Trije infrastrukturni projekti so že dokončani in so postali operativni; drugi so v fazi izgradnje ali razvoja. EEPO se je izkazal za dragoceno orodje na ravni EU, ki je pospešilo izvajanje velikih energetskih projektov in na svoj način spodbudilo oživitev gospodarstva. Poleg tega se je področje uporabe EEPO razširilo z dodelitvijo neporabljenih sredstev sektorjem energetske učinkovitosti in obnovljivih energetskih virov. To je bilo doseženo s spremembo Uredbe EEPO[3], ki je bila zahvaljujoč dobremu sodelovanju med evropskimi institucijami hitro sprejeta.

EEPO je ključni instrument za doseganje ciljev energetske politike, ki so določeni v členu 194 Pogodbe o delovanju Evropske unije in ki jih je 4. februarja 2011 ponovno potrdil tudi Evropski svet. Njegova vloga pri spodbujanju in omogočanju izvajanja projekta je bila že večkrat priznana. Predvsem „sveženj ukrepov na področju energetske infrastrukture“[4] priznava prispevek programa k izvajanju infrastrukturnih projektov in blaženju prekinitev oskrbe, ki negativno vplivajo na državljane in evropsko gospodarstvo.

Kot je navedeno v sklepih Evropskega sveta z dne 4. februarja 2011, „varna, zanesljiva, trajnostna in cenovno dostopna energija, ki prispeva k evropski konkurenčnosti, ostaja prednostna naloga za Evropo. Ukrepanje na ravni EU lahko in mora ustvariti dodatno vrednost tega cilja“ . EEPO je k temu cilju veliko prispeval. Na njegovem modelu lahko svoje izkušnje gradijo prihodnji energetski programi.

Kar zadeva izvajanje proračuna je bilo zahvaljujoč prizadevanjem vseh vključenih mogoče pripraviti pravne obveznosti za vse projekte EEPO v okviru roka 31. decembra 2010, ki ga določa Uredba. To je bil neobičajno kratek in zahteven rok, ki ga je narekovala „oživitvena“ narava programa. Iz istega razloga je program usmerjen samo v zrele projekte, ki so pripravljeni, da začnejo ustvarjati kapitalsko porabo in s tem spodbujati gospodarsko rast do konca leta 2010.

Do 31. decembra 2010 so bile pripravljene posamezne pravne obveznosti za vseh 59 projektov, za katere je bila v okviru EEPO dodeljena finančna pomoč. Komisija je namreč sprejela 44 odločitev o dodelitvi finančne pomoči projektom na področju plinske in električne infrastrukture in podpisala šest sporazumov o dodelitvi finančne pomoči z upravičenci v zvezi z zajemanjem in shranjevanjem ogljikovega dioksida ter devet sporazumov v zvezi z vetrnimi elektrarnami na morju. To znaša skupaj 3 833 milijonov EUR v smislu obveznosti, kar je 96,3 % skupnega proračuna EEPO. Glede na velik obseg programa in kratek rok je to zelo dober rezultat.

[pic]

Napredek pri izvajanju se odraža tudi pri stopnji plačil, ki naraščajo. Do konca leta 2010 je bilo upravičencem izplačanih 700 milijonov EUR, od tega 361 milijonov EUR za projekte na področju plinske in električne infrastrukture, 146 milijonov EUR za projekte na področju vetrnih elektrarn na morju in 193 milijonov EUR za projekte na področju zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida. V prvih nekaj mesecih leta 2011 se pričakuje, da bo večina projektov predložila poročilo o stroških, kar bo sprožilo velika povračila odhodkov, nastalih v letu 2010. Podroben pregled izvajanja programa po sektorjih je predstavljen v naslednjih nekaj oddelkih.

2. Plinska in električna infrastruktura

Izvajanje dela programa na področju električne in plinske infrastrukture je bilo v letu 2010 zelo zadovoljivo.

V teku leta so bili dokončani že trije infrastrukturni projekti. Plinovod, ki povezuje Madžarsko in Romunijo in je bil odprt 14. oktobra, je prva visokotlačna plinska povezava med tema dvema državama. Prvi izmed štirih projektov pretoka v obratni smeri v uvoznem objektu Baumgarten v Avstriji, ki bo omogočil transport plina iz Nemčije v države, ki mejijo na Avstrijo, se je začel izvajati 24. oktobra. Povezava Madžarska–Hrvaška, prva neposredna povezava med Hrvaško in evropskim plinskim omrežjem z zmogljivostjo 6 milijard kubičnih metrov na leto (mkm/l), se je odprla 23. decembra.

Še šest skoraj dokončanih projektov, ki se bodo zaključili v letu 2011:

- podvojitev zmogljivosti plinovoda v Belgiji, ki je povezan z Nemčijo in Združenim kraljestvom, za 10 mkm/l;

- izboljšanje interoperabilnosti med avstrijskimi in madžarskimi električnimi omrežji prek povezave Dunaj-Györ s sodobno optično povezavo jakosti 400 kV;

- dokončanje objekta češkega skladišča plina v vozlišču na češko-poljski meji, ki bo povečal svojo zmogljivost skladiščenja za 15 %;

- projekt pretoka v obratni smeri na Poljskem, ki bo nadgradil čezmejno povezovalno točko med Poljsko in Nemčijo, in posodobitev ter nadgradnja več odsekov poljskega prenosnega omrežja za plin;

- razvoj portugalsko-španskih čezmejnih električnih povezav in

- eden od dveh projektov pretoka v obratni smeri na Slovaškem, ki bo zagotovil dvosmerni pretok plina med Slovaško in Češko ter med Slovaško in Avstrijo.

Gradbena dela trenutno potekajo na 17 plinskih in 5 električnih projektih izmed skupaj 44 projektov, na primer:

- terminal LNG v mestu Świnoujście na Poljskem;

- povezovalni daljnovod za elektriko Halle/Saale-Schweinfurt v Nemčiji;

- ukrepi v Španiji v podporo projektu plinske povezave med Španijo in Francijo prek zahodnih Pirenejev;

- napredujejo tudi gradbena dela v okviru projektov pretoka v obratni smeri na Portugalskem ter med Latvijo in Litvo.

Leta 2010 je 35 projektov objavilo razpise in naročilo časovno zahtevne dele (29 v plinskem in 6 v električnem sektorju), na primer:

- projekti električne povezave Nordbalt 1 in 2 ter Estlink;

- električna povezava med Irsko in Združenim kraljestvom, Sicilijo in italijansko celino ter Sicilijo in Malto ter razvoj malteškega električnega omrežja;

- plinska povezava med Romunijo in Bolgarijo;

- projekt električne povezave med Francijo in Španijo;

- več projektov pretoka v obratni smeri na Slovaškem, Češkem, v Avstriji in na Madžarskem, ter podobni projekti pretoka v obratni smeri med Poljsko in Nemčijo ter med Poljsko in Češko.

Pri nekaj projektih prihaja do določenih zamud, ker niso bile sklenjene pogodbe z dobavitelji plina ali zaradi zapletenosti in dolgotrajnosti postopkov za izdajo dovoljenj:

- trije projekti, ki bodo prispevali k ciljem južnega plinskega koridorja, tj. „Nabucco“, „ITGI-Poseidon“ in njegova grško-bolgarska veja „IGB“;

- projekt Galsi, ki bo dobavljal alžirski plin prek Sardinije v italijanski sistem in po možnosti tudi na Korziko;

- francosko-belgijski projekt plinske povezave, pri katerem je bil napredek dosežen na belgijski strani (ki pa je še vedno prekinjen na francoski strani);

- dela na terminalu LNG na Cipru.

[pic]

Nadgradnja prenosnega omrežja za plin v Sloveniji med slovensko-avstrijsko mejo in Ljubljano

Program je ponudil edinstveno priložnost za spodbudo strateških naložbenih projektov EU, zlasti v obdobju, ko so zgolj komercialni vidiki, združeni z gospodarsko in finančno krizo, ovirali nove naložbe.

EEPO je dal plinski infrastrukturi pravo evropsko razsežnost ter omogočil hitrejše in učinkovitejše izvajanje tretjega svežnja ukrepov na področju notranjega trga ter nove Uredbe o zanesljivosti oskrbe s plinom, ki je začela veljati 2. decembra 2010. Program je prispeval k izboljšanju delovanja notranjega trga s plinom, saj zagotavlja povezave med zahodnim in vzhodnim delom EU, v obrobnih državah članicah ter v srednji in vzhodni Evropi, tako da postopno dopolnjuje dvosmerno plinovodno mrežo in zbližuje „energetske otoke“. Ko se bodo projekti zaključili, bi moral biti vpliv krize s plinom, kakršna se je zgodila januarja 2009, veliko manjši. Poleg tega je kriza zunanjim dobaviteljem, kot so Turkmenistan, Azerbajdžan in Irak za južni koridor ter Alžirija za sredozemski koridor, poslala jasno sporočilo o interesu Evropske unije za povečanje raznolikosti poti za oskrbo s plinom. Projekti na področju električne energije, ki so prejeli podporo, dajejo močno spodbudo dokončanju notranjega trga, in sicer s polno udeležbo vseh delov Evropske unije in z ustvarjanjem velikih izboljšav pri zanesljivosti oskrbe zadevnih držav in regij. Program bo odpravil ozka grla in povezal „energetske otoke“, kot so baltske države, Iberski polotok, Irska, Sicilija in Malta. Zelo pomembne za povezovanje obnovljivih energetskih virov z električnim sistemom so tudi številne nove medsebojne povezave.

EEPO je pospešil izvajanje projektov s financiranjem specifičnih ukrepov, kot so strokovne, tehnične in okoljske študije, naročanje časovno zahtevnih delov (cevi, kablov, pretvornikov, transformatorjev itd.) ter gradbena dela. Predstavniki projektov so lahko zahvaljujoč programu lažje pridobili dodatna finančna sredstva iz finančnih institucij: pri 15 projektih so pogajanja o posojilih v teku ali že zaključena. Poleg tega je podpora EEPO velikemu številu projektov, ki so se soočala z resnimi težavami pri pridobivanju okoljskih dovoljenj, pomagala, da so jih nacionalne uprave začele prednostno obravnavati.

3. Energija iz vetrnih elektrarn na morju (OWE)

Projekti, ki jih podpira EEPO, obravnavajo ključne izzive in prednostne naloge, kakor so opredeljeni v Sporočilu Komisije o energiji iz vetrnih elektrarn na morju[5], pobudi industrije za vetrno energijo v evropskem strateškem načrtu za energetsko tehnologijo in v svežnju ukrepov na področju energetske infrastrukture. Tehnologije, ki so prikazane in uporabljene v velikem obsegu – inovativne strukture temeljev, večmegavatne turbine na morju, tehnologija modularne integracije omrežja itd. – so nepogrešljive za doseganje ambicioznih ciljev EU za prodor energije iz vetrnih elektrarn na morju v letu 2020 in pozneje.

Zahvaljujoč podpori EU je zagotovljena namestitev prvih velikih (400 MW) vetrnih elektrarn na morju daleč (več kot 100 km) od obale in v velikih globinah (več kot 40 m). Finančne pomoči EEPO za sektor vetrnih elektrarn na morju bodo neposredno povečale zmogljivost za brezogljično proizvodnjo električne energije za približno 1 500 MW. Igrale bodo ključno vlogo kot pomoč državam članicam EU pri doseganju zavezujočih ciljev glede električne energije iz obnovljivih virov v letu 2020. Finančne pomoči bodo ključnega pomena tudi za prve korake k evropskemu omrežju na morju, kar povečuje zmogljivosti za trgovanje z električno energijo na notranjem trgu.

Najnaprednejši del programa (projekti v nemškem in belgijskem Severnem morju) so „turbine in konstrukcije na morju“ : opravljene so bile študije modela in raziskave tal, sklenjene so bile pogodbe z glavnimi dobavitelji, izdana so bila obvestila o začetku del in opravila se je temeljita priprava logistike namestitve. Več projektov je že v fazi izdelave in namestitve, prva električna energija, proizvedena v infrastrukturi za proizvodnjo vetrne energije na morju, ki jo je sofinanciral EEPO, pa je jeseni 2010 bila dobavljena v nemško omrežje. Hiter napredek teh projektov je ustvaril veliko poslov in delovnih mest v podjetjih, ki proizvajajo vetrne turbine za elektrarne na morju ter jeklene temelje, predvsem v regiji Bremerhaven in Cuxhaven v severni Nemčiji.

Naslednji projekt, ki je zelo pomemben za evropsko industrijo, je preskusno središče za vetrne turbine za elektrarne na morju in konstrukcije, ki bo v Aberdeenu. Velik napredek je bil dosežen pri vprašanjih, kot sta soglasje in vzpostavitev pravne in komercialne strukture za upravljanje preskusnih objektov.

[pic]

Večmegavatne turbine in konstrukcije za temelje na morju, ki jih sofinancira EEPO in ki so nameščene na lokaciji Bard I v nemškem Severnem morju

Napredek je bil dosežen tudi pri modeliranju, načrtovanju in sklepanju pogodb na področju „povezovanja vetrnih elektrarn z več povezavami“ (Kriegers Flak, Cobra Cable in vozlišče visokonapetostnega neposrednega toka (HVDC) na Škotskem). Ti projekti pogosto zahtevajo uskladitev med organi iz več držav članic in/ali zanje velja strogo urejen sistem financiranja. Pomembno je tudi bilo, da se zanje zagotovi uporaba inovativnih tehnologij HVDC. Da bi se povečale sinergije med temi projekti in njihov prispevek k razvoju omrežja na morju, bo Komisija leta 2011 organizirala delavnico s predstavniki.

Leta 2011 se bodo dela na morju nadaljevala ali začela pri vseh projektih EEPO, in sicer na delu programa „turbine in konstrukcije na morju“ . Projekti povezovanja vetrnega omrežja bodo opredelili najboljše poti in tehnične specifikacije za povezovalne module, nadaljevali z izvajanjem postopkov za izdajo dovoljenj in omogočili sklenitev pogodb z dobavitelji opreme.

Treba je poudariti, da je pravočasno doseganje vseh srednjeročnih ciljev v projektih EEPO v veliki meri odvisno od hitrega napredka v postopkih za izdajo dovoljenj. Ključni so tudi drugi pogoji, kot je zagotovitev vetrnim elektrarnam na morju, da pridobijo povezavo v omrežje, ter možnost polnega izkoristka razpoložljivega časovnega okna (pomlad in poletje) za namestitvena dela na morju. Do konca leta 2011 bodo upravičenci po pričakovanjih porabili približno polovico proračuna EEPO – OWE v višini 565 milijonov EUR.

4. Zajem in shranjevanje ogljika (CCS)

EEPO je ključni instrument za doseganje cilja EU, in sicer da bi tehnologija CCS postala komercialno uspešna do leta 2020. Neposredno podpira šest od dvanajstih projektov CCS, ki naj bi, kot zahteva Svet EU, postali operativni do leta 2015. Program v skladu s pobudo evropske industrije o CCS, oblikovano v okviru evropskega strateškega načrta za energetsko tehnologijo, predstavlja vse tri različne tehnologije zajemanja (naknadno zgorevanje, predzgorevanje, tehnologija oxyfuel), kakor tudi različne oblike shranjevanja (izčrpana ogljikovodikova polja in slani vodonosniki).

Pri prvem pregledu, ki so ga opravili uslužbenci Komisije skupaj s predstavniki nacionalnih organov, je bilo ugotovljeno, da vseh šest projektov CCS poteka v skladu s časovnim okvirom, vključno s predprojektnimi inženirskimi in načrtovalnimi študijami (front-end engineering and design studies - FEED) za naprave za zajemanje ter raziskavo krajev za shranjevanje CO2. Vsi projekti zaključujejo postopke za pridobitev potrebnih dovoljenj in odobritev za predstavitvene elektrarne CCS v svoji državi članici. Pridobili so tudi nekaj dovoljenj za gradnjo in obratovanje elektrarne ter nekaj dovoljenj za naprave za zajemanje. Dosežen je bil tudi napredek pri raziskavi potencialnih krajev za shranjevanje za projekte.

Prišlo pa je tudi do nekaterih zamud, deloma zaradi pravnih negotovosti v zvezi s podrobnostmi ureditve za shranjevanje CO2, ki so posledica prenosa direktive CCS[6] v nacionalno zakonodajo, ki še poteka. Države članice naj bi direktivo CCS prenesle v nacionalno zakonodajo do 25. junija 2011. Do decembra 2010 Direktive ni prenesla še nobena država članica, zato pristojni organi držav članic še niso prejeli nobenih vlog za pridobitev dovoljenja za trajno shranjevanje CO2.

Kot določa uredba EEPO, se znanje, pridobljeno v času izvajanja vseh projektov, izmenjuje prek projektne mreže CCS (http://www.ccsnetwork.eu). Mreža naj bi po predlogu Komisije iz leta 2008 pospešila razvoj CCS z usklajevanjem prvih projektov in jim pomagala, da se učijo drug od drugega ter povečujejo prepoznavnost modela CCS. Leta 2010 so bili v okviru projektne mreže organizirani trije dogodki, na katerih je bilo mogoče izmenjati znanje. Prvi izmed teh je februarja 2011 potekal v Brindisiju, pod okriljem Sveta za energijo EU-ZDA pa so se ga udeležili tudi predstavniki iz ZDA. To lahko pomeni prvi korak k izmenjavi znanja na svetovni ravni.

V Belchatowu (Poljska) je bil napredek pri projektu dosežen tako na področju shranjevanja kot zajemanja. Končna odločitev o izboru kraja za shranjevanje bo sprejeta sredi leta 2011. Natančna dela na določitvi poti plinovoda in izdaji dovoljenj bodo opravljena po končnem izboru kraja. Kar zadeva zajemanje, so se dela na študiji FEED za obrat za zajemanje ogljikovega dioksida začela novembra 2009 in se skoraj končala februarja 2011. Pogodba z glavnim dobaviteljem opreme naj bi bila po pričakovanjih podpisana spomladi.

V okviru projekta v Jaenschwaldeju (Nemčija) se je pričel izvajati postopek razpisa za devet glavnih sestavnih delov, prejete pa so bile tudi kvalificirane ponudbe. Pogajanja o pogodbi za enoto za ločevanje zraka, ki je največji sestavni del projekta EEPO, so potekala februarja 2011. Kmalu naj bi bila podpisana tudi pogodba z enim dobaviteljem. V zvezi s prevozom in shranjevanjem je bil januarja 2011 odobren glavni operativni načrt za Birkholz.

V okviru predstavitvenega projekta (ROAD) iz Rotterdama (Nizozemska) je bil objavljen razpis za obrat za zajemanje; za ta proces je bilo opravljenih šest predhodnih študij in dve študiji FEED. Vzporedno s tem je bil izbran tehnični načrt za prevoz in shranjevanje, dokončane so bile študije o določitvi poti za plinovode, opravljena pa je bila tudi geološka terenska študija. „Obvestilo o začetku“ ocene vpliva na okolje v okviru projekta ROAD je bilo predloženo leta 2010, marca 2011 pa so temu sledile vloge za izdajo dovoljenj.

V Italiji je začela obratovati pilotna elektrarna, poskusna faza pa se je pričela junija 2010. Za predstavitveni obrat Porto Tolle so bili izbrani štirje ponudniki, ki bodo izdelali študije FEED za enoto za zajemanje ogljikovega dioksida; naročila so bila dodeljena avgusta 2010, študije pa bodo dokončane aprila 2011. Študija o opredelitvi ustreznih objektov za shranjevanje CO2 v severnem Jadranskem morju je bila opravljena na podlagi natančnih podatkovnih nizov (dvodimenzionalni in tridimenzionalni seizmični podatki) ter podatkov o vrtini. Izbran je bil en slani vodonosnik v severnem Jadranskem morju, izvajajo pa se tudi študije o zbiralnikih, da bi se o tem pridobila natančnejša slika.

[pic]

Pilotni obrat CCS v Jaenschwaldeju, Nemčija

Glavni tehnološki dosežki pri zajemanju CO2 v Compostilli (Španija) so bili povezani z gradnjo 30-megavatne elektrarne, namenjene razvoju tehnologije oxyfuel, ki bo začela delovati pozneje letos. Glavni mejniki, ki so bili doseženi na področju shranjevanja CO2, so bili strukturna analiza in strateške študije za oceno kraja in opis zbiralnikov. Opravljeni sta bili tridimenzionalna seizmična študija in pridobitev tridimenzionalnih magnetotelurskih podatkov, da bi se opredelile značilnosti podzemnega kraja za shranjevanje CO2.

V Hatfieldu (Združeno kraljestvo) je bila dokončana študija FEED o delu projekta, ki se nanaša na zajemanje; dosežen je bil tudi velik napredek pri opisu kraja za shranjevanje. Vendar pa je materinsko podjetje (Powerfuel plc) koordinatorja projekta (Powerfuel Power Ltd) decembra 2010 šlo v likvidacijo. To je vplivalo na finančni načrt in zaustavilo dela pri zajemanju. Upravičenci so zato zaprosili za začasno prekinitev projekta, dokler se ne najde nov vlagatelj. Marca 2011 je bil izbran prednostni ponudnik. Projekt bi se načeloma lahko ponovno pričel po zaključku postopka, če bo nov vlagatelj imel potrebne finančne in tehnične zmogljivosti.

5. Spremljanje in obvladovanje tveganja

Veliki infrastrukturni projekti, kot so projekti, ki jih financira EEPO, vključujejo precejšnja tehnološka, finančna in upravna tveganja. Da bi se ta tveganja lahko obvladala in da bi se napredek pri projektih lahko tesno spremljal, je Komisija vzpostavila niz postopkov.

Evropska komisija redno spremlja izvajanje projektov od zelo zgodnje faze, tako da obiskuje kraje skupaj s predstavniki nacionalnih organov. Poleg tega organizira redna srečanja s posameznimi predstavniki projektov, da bi pregledala stanje. Upravičenci morajo Komisiji in nacionalnim organom tudi redno predložiti strokovna poročila. V okviru vsakega projekta EEPO je treba najmanj enkrat letno predložiti vmesno strokovno poročilo skupaj s poročilom o stroških (in vključno z revizijskim potrdilom). Komisija si pomaga tudi s podporo neodvisnih strokovnjakov, ki opravljajo naloge na področju pregledov (obiski, srečanja, pregledi vmesnih poročil itd.)

Notranja revizija faze izbora in oddaje naročil v okviru EEPO je potekala v drugi polovici leta 2010. Revizorji so bili zadovoljni, vendar so ugotovili tudi, da obstaja še nekaj prostora za izboljšanje prepoznavnosti finančne podpore Skupnosti ter obvladovanja tveganja. Zadevni oddelki so obravnavali odprta vprašanja, za kar je bil določen tudi akcijski načrt.

6. Nov finančni instrument za energetsko učinkovitost in obnovljive energetske vire

V izjavi, ki je priložena Uredbi EEPO, se je Komisija zavezala, da se bodo sredstva EEPO, ki jih ne bi bilo mogoče razporediti do 31. decembra 2010, prerazporedila za financiranje projektov na področju energetske učinkovitosti in obnovljivih energetskih virov. Na koncu se je izkazalo, da do konca leta 2010 ne bo mogoče razporediti okrog 146 milijonov EUR, tj. 3,7 % proračuna EEPO. Da bi izpolnila svojo zavezo, je Komisija 31. maja 2010 že predlagala spremembo Uredbe EEPO. Na podlagi tega predloga je bila 15. decembra 2010 sprejeta Uredba (EU) št. 1233/20103, ki vzpostavlja finančni instrument za podporo pobudam s področja energetske učinkovitosti in obnovljive energije.

Ta pobuda sodi v strategijo Evropa 2020 za trajnostno rast in delovna mesta, kakor tudi v nedavno sprejet Načrt za energetsko učinkovitost 2011[7], ter dopolnjuje druge programe in instrumente EU, kot so strukturni skladi in Kohezijski sklad, program Pametna energija za Evropo in Okvirni program za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti. Spodbujanje energetske učinkovitosti in obnovljivih energetskih virov bi prispevalo k zeleni rasti, gradnji konkurenčnega in trajnostnega gospodarstva ter boju proti podnebnim spremembam.

Nov instrument bo imel obliko investicijskega sklada, v katerem bosta prva delničarja EU in EIB, temeljil pa bo na tehnični pomoči in ukrepih za ozaveščanje, ki naj bi pomagali lokalnim, regionalnim in nacionalnim organom, da podprejo optimalno uporabo strukturnih skladov in Kohezijskega sklada za trajnostno energijo, predvsem na področju izboljšanja energetske učinkovitosti in obnovljive energije v stanovanjskih in drugih zgradbah. EU bo v ta instrument prispevala 146 milijonov EUR, EIB pa 75 milijonov EUR. Druge finančne ustanove se bodo skladu lahko pridružile kasneje.

Upravičenci v okviru instrumenta bodo lokalni, regionalni in (kjer bo to utemeljeno) nacionalni javni organi, kakor tudi javni in zasebni subjekti, ki delujejo v imenu navedenih javnih organov. Instrument bo zagotavljal posojila, jamstva in kapital, kakor tudi tehnično pomoč (na podlagi modela evropske pomoči, namenjene področju energije na lokalni ravni (ELENA)). Investiral bo v projekte s področja varčevanja energije, energetske učinkovitosti in obnovljive energije, zlasti v mestni okoljih, ki bodo imeli merljiv in velik vpliv na oživitev gospodarstva v Evropski uniji, povečanje zanesljive oskrbe z energijo in zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Ti lahko vključujejo: ukrepe za namen varčevanja energije/energetske učinkovitosti v javnih in zasebnih zgradbah; vlaganje v učinkovito skupno proizvodnjo toplotne in električne energije, vključno s skupno proizvodnjo na mikro ravni, ter daljinska toplotna/hladilna omrežja; decentralizirane obnovljive vire energije, vključno s proizvodnjo na mikro ravni; čist mestni prevoz; posodobitev infrastrukture, kot so ulična razsvetljava in pametna omrežja; ter tehnologijo na področju energetske učinkovitosti in obnovljive energije z inovacijami in gospodarskim potencialom.

Komisija se trenutno pogaja o sporazumu za prenos nalog na področju vzpostavitve in upravljanja tega novega instrumenta na EIB. Sporazum o prenosu pooblastil mora biti podpisan najpozneje 31. marca 2011. Instrument naj bi po pričakovanjih začel delovati v drugem četrtletju leta 2011.

7. Ugotovitve

Po fazi vzpostavitve, ki je bila natančno opisana v prvem izvedbenem poročilu iz aprila 2010, je EEPO stopil v izvedbeno fazo. Kot je razvidno iz prejšnjih odstavkov, je bil napredek dosežen v vseh treh sektorjih, ki jih podpira program. Večina projektov je v fazi izgradnje ali razvoja, trije pa so že dokončani. EEPO pospešuje izvajanje projektov s financiranjem specifičnih ukrepov, kot so tehnične, inženirske in okoljske študije, naročanje časovno zahtevnih delov ter gradbena dela. Predstavniki projektov so lahko zahvaljujoč programu tudi lažje pridobili dodatna finančna sredstva iz finančnih institucij.

Kot je navedeno v prvem izvedbenem poročilu, bi lahko zapleteni in dolgotrajni postopki za izdajo gradbenih dovoljenj ogrozili pravočasno izvedbo projektov. Vendar pa se je EEPO kljub temu pokazal kot koristen, saj je velikemu številu projektov, ki so se soočali z zamudami, pomagal, da jih je njihova nacionalna uprava začela prednostno obravnavati.

V času sprejema prvega poročila natančen znesek morebitnih nerazporejenih sredstev še ni bil znan. Oddelki Komisije so nato v skladu z Uredbo EEPO ocenili različne možnosti za prerazporeditev neporabljenih sredstev. Decembra 2010 je na podlagi tega prišlo do spremembe Uredbe EEPO, ki je zagotovila dodelitev neporabljenih sredstev finančnemu instrumentu, ki podpira projekte na področju trajnostne energije.

[1] Uredba (ES) št. 663/2009 o vzpostavitvi programa za podporo oživitvi gospodarstva z dodelitvijo finančne pomoči Skupnosti energetskim projektom.

[2] COM(2010) 191 z dne 27.4.2010.

[3] Uredba (EU) št. 1233/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 2010 o spremembah Uredbe (ES) št. 663/2009 o vzpostavitvi programa za podporo oživitvi gospodarstva z dodelitvijo finančne pomoči Skupnosti energetskim projektom.

[4] COM(2010) 677 z dne 17.11.2010.

[5] COM(2008) 768.

[6] Direktiva 2009/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida, UL L 140, 5.6.2009.

[7] COM (2011) 109 z dne 8.3.2011.