1. Uvod

Predsednik Evropske komisije Juncker je v svojem govoru o stanju v Uniji v Evropskem parlamentu 9. septembra 2015 napovedal vzpostavitev evropskega stebra socialnih pravic. Ta pobuda je del prizadevanj Komisije za bolj poglobljeno in pravičnejšo ekonomsko in monetarno unijo (EMU) ter del delovnega programa Komisije za leto 2016.

Predsednik Juncker je v govoru povedal: „Okrepiti moramo prizadevanja za pošten in resnično vseevropski trg dela. (...) V okviru teh prizadevanj si želim razviti evropski steber socialnih pravic, ki bo upošteval spreminjajoče se razmere v evropskih družbah in na področju dela. Ta lahko služi tudi kot vodilo za obnovljeno konvergenco v evrskem območju. Evropski steber socialnih pravic bi moral dopolniti, kar smo v zvezi z zaščito delavcev v EU skupaj že dosegli. Od socialnih partnerjev še naprej pričakujem, da bodo igrali osrednjo vlogo v tem procesu. Prepričan sem, da bi bilo dobro, da s to pobudo začnemo znotraj evrskega območja, drugim državam članicam EU pa omogočimo, da se pridružijo, če želijo.“

To sporočilo opisuje nadaljnje korake pri uresničevanju evropskega stebra socialnih pravic. Predstavlja razloge za pobudo, njeno vlogo, obseg in naravo ter odpira široko posvetovanje za zbiranje povratnih informacij. Sporočilu je za lažjo razpravo priložen prvi predhodni oris evropskega stebra socialnih pravic. Prav tako sta priložena dva delovna dokumenta služb Komisije: v prvem so opisani ključni ekonomski, zaposlitveni in socialni trendi, ki so podlaga za steber socialnih pravic in ki naj bi jih steber pomagal obravnavati, v drugem pa je predstavljen najpomembnejši „pravni red“ na ravni EU.

2. Zakaj je potreben evropski steber socialnih pravic

2.1 Visoko konkurenčno socialno tržno gospodarstvo

Ukrepi na ravni EU odražajo temeljna načela Unije in slonijo na prepričanju, da bi moral gospodarski razvoj prinesti več napredka in kohezije na področju socialnih zadev ter da bi morala socialna politika biti produktiven dejavnik, ki zmanjšuje neenakosti, spodbuja ustvarjanje delovnih mest in omogoča razvijanje človeškega kapitala Evrope, ob tem pa zagotavlja primerne varnostne mreže v skladu z evropskimi vrednotami. To prepričanje potrjujejo dokazi o uspešnosti na področju zaposlovanja in socialnih zadev. Gospodarsko najuspešnejše države članice so oblikovale bolj daljnosežne in učinkovite socialne politike, ne le kot rezultat gospodarskega razvoja, ampak kot osrednji del svojega modela rasti. Pri tem je ključna vzpostavitev mrež socialne varnosti in ustanov trga dela, ki uresničujejo njihovo vlogo in podpirajo ustvarjanje delovnih mest.

Ta pristop je tudi osrednji del splošne gospodarske agende te Komisije, kot jo ponazarja njen letni pregled rasti leta 2016. Komisija je z osredotočanjem na strukturne reforme, naložbe in odgovorne fiskalne politike jasno poudarila pomen socialnih vprašanj in socialne pravičnosti.

V skladu z načelom subsidiarnosti so za opredelitev zaposlitvenih in socialnih politik v prvi vrsti pristojne države članice. To vključuje delovno pravo in organizacijo mrež socialne varnosti. Ta pristojnost je priznana v pogodbah EU, ki pa že od ustanovitve Evropske gospodarske skupnosti predvidevajo tudi, da lahko EU dopolnjuje ukrepe držav članic. Člen 3 Pogodbe o Evropski uniji odraža ta splošni cilj prizadevanja za „trajnostni razvoj Evrope, ki temelji na uravnoteženi gospodarski rasti in stabilnosti cen, za visoko konkurenčno socialno tržno gospodarstvo, usmerjeno v polno zaposlenost in socialni napredek, ter za visoko raven varstva in izboljšanje kakovosti okolja“.

Oblikovanje in poglobitev evropskega enotnega trga je zato spremljal razvoj „pravnega reda EU“ na socialnem področju, da bi se zagotovili enotni konkurenčni pogoji, omejilo tveganje socialnega dampinga ali tekmovanja v zniževanju standardov ter olajšalo gospodarsko in socialno vključevanje. Zato so gospodarska in socialna vprašanja že od devetdesetih let prejšnjega stoletja ključen dejavnik v postopku usklajevanja ekonomskih politik na ravni EU, ki ga danes poznamo kot evropski semester. Evropski steber socialnih pravic temelji na tej logiki in pomeni odziv na dvojni izziv: premagovanje krize s pogledom v prihodnost in prizadevanje za bolj poglobljeno in pravičnejšo EMU.

2.2 Premagovanje krize s pogledom v prihodnost

Evropa premaguje najhujšo krizo v zadnjih desetletjih: vse države članice in EU kot celota se soočajo z njenimi političnimi, gospodarskimi in socialnimi posledicami, hkrati pa skušajo predvideti prihodnji razvoj. Kriza je imela hude in opazne učinke na evropsko družbo in gospodarstvo. Mreže socialne varnosti so nekatere od teh učinkov ublažile, vendar se je povečala brezposelnost, velik delež prebivalstva ogroža revščina, javne finance so preobremenjene, uspešnost posameznih držav pa se zelo razlikuje. Zlasti brezposelnost že več let zelo negativno vpliva na posameznike in družbo: skoraj 22 milijonov ljudi je še vedno brez dela in išče zaposlitev (skoraj 17 milijonov v euroobmočju), od tega 10 milijonov že več kot eno leto.

Poleg tega je kriza nekatere dolgoročne trende deloma zakrila, drugi pa so prišli še bolj do izraza. Med temi so na primer spremembe v družbenih strukturah, družinskih in delovnih vzorcih, daljše in bolj raznolike delovne poti, bolj raznolika delovna sila in razmah novih oblik dela, paradoks splošnega pomanjkanja spretnosti kljub višji stopnji izobrazbe, vse večje neenakosti, nove potrebe in priložnosti zaradi daljše pričakovane življenjske dobe in staranja prebivalstva, tehnološke spremembe ter digitalizacija družbe in gospodarstva.

Obseg in narava izzivov, s katerimi se soočata trg dela in družba na splošno, sta se v primerjavi z 20. stoletjem občutno spremenila, hkrati pa se bo morala Evropa prilagoditi številnim novim in prihajajočim trendom. Cilji socialne politike in sposobnost le-te, da jih uresniči, so na preizkušnji. Za povečanje produktivnosti, soočanje s svetovno konkurenco, okrepitev socialne kohezije in nadaljnje izboljševanje življenjskih standardov državljanov je ključna sposobnost Evrope, da vzpostavi dobro delujoče in pravične trge dela ter mreže socialne varnosti.

Takšni premisleki so na mednarodni ravni in v posameznih državah članicah vse bolj tehtni. Kot je opisano v ciljih trajnostnega razvoja, sprejetih v Združenih narodih septembra 2015, in ponovno poudarjeno v sklepih G20, se kljub negotovosti glede prihodnosti vse bolj uveljavljata spoznanje in globalno soglasje, da je treba okrepiti povezavo med gospodarskim, socialnim in okoljskim razvojem, da neenakosti zavirajo gospodarski razvoj in da je treba vzpostaviti bolj vključujoč model rasti. Ta splošna agenda temelji na številnih raziskavah mednarodnih organizacij, kot so Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj, Svetovna banka, Mednarodna organizacija dela in Mednarodni denarni sklad.

Te publikacije poudarjajo, da so naložbe v človeški kapital pomemben mehanizem posredovanja med dolgoročno rastjo, enakostjo in socialnim napredkom. Prav tako potrjujejo, da ima lahko dohodkovna neenakost dolgoročen negativen vpliv na potencialno rast, saj utrjuje in krepi obstoječe neenakosti glede priložnosti, omejuje razvoj spretnosti ter ovira socialno in poklicno mobilnost. V naprednih gospodarstvih, katerih blaginja temelji na rasti produktivnosti in sposobnosti za inovacije, sta socialna in gospodarska uspešnost dve plati iste medalje.

Sodobne socialne politike bi morale sloneti na naložbah v človeški kapital na podlagi enakih možnosti, preprečevanja socialnih tveganj in zaščite pred njimi, obstoja učinkovitih mrež socialne varnosti in spodbud za vstop na trg dela, da bodo ljudje živeli dostojno življenje, da bodo lahko v teku življenja spremenili svoj osebni in poklicni status in izkoristili svoj talent.

2.3 Na poti k bolj poglobljeni in pravičnejši ekonomski in monetarni uniji

Euroobmočje se uči iz krize zadnjih let in je na poti k nadaljnji integraciji in konsolidaciji. Pri tem je ključnega pomena socialna razsežnost. V poročilu petih predsednikov o dokončanju evropske ekonomske in monetarne unije je poudarjeno, da „bi si morala Evropa na področju sociale prizadevati za bonitetno oceno AAA“ in da „morajo za uspeh EMU trgi dela in mreže socialne varnosti v vseh državah članicah evroobmočja delovati dobro in pošteno“. Poročilo sicer priznava, da ni vzorca, ki bi se ga lahko držale vse države, vendar poudarja, da se države članice pogosto soočajo s podobnimi izzivi. Poziva k večji osredotočenosti na zaposlenost in socialne razmere kot del širšega konvergenčnega procesa vzpostavljanja odpornejših ekonomskih struktur znotraj euroobmočja.