SL Uradni list Evropske unije C 53/7

Objava zahtevka v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2018/C 53/06)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek.

ENOTNI DOKUMENT

„ΑΓΚΙΝΆΡΑ ΙΡΊΩΝ“ (AGKINARA IRION)

EU št.: PGI-GR-02293 – 24.2.2017

ZOP ( ) ZGO ( X )

1. Ime

„Αγκινάρα Ιρίων“ (Agkinara Irion)

2. Država članica ali tretja država

Grčija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.6 Sadje, zelenjava in žita, sveži ali predelani

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Zaščitena geografska označba „Agkinara Irion“ označuje lokalno sorto artičok, znano kot prasini tou argous ali argitiki, ki pripada vrsti Cynara scolymus L. iz družine Asteraceae.

Značilnosti sveže artičoke „Agkinara Irion“, po katerih se razlikuje od drugih vrst artičok, so:

— kompaktne glave valjaste oblike z značilno odprtino na vrhu;

— najmanjša višina glave je 10 cm in najmanjši vodoravni premer je 8 cm;

— zunanji zeleni ovršni listi: zeleni, mesnati pri steblu, z zaokroženim vilastim vrhom, ki bodisi nima bodice ali včasih majhno bodico;

— notranji ovršni listi s stopnjevano obarvanostjo od svetlo zelene do rumene in vijolične v sredini, ki nato izginja v svetlo rumen puh;

— trdno steblo valjaste oblike, dolgo največ 40 cm, s premerom od 1 do 4 cm;

— glave so mehke, ovršni listi pri steblu in košarica diskaste oblike so mesnati, okusni in posebej sladki ter se lahko uživajo surovi.

3.3 Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

—

3.4 Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Vse faze pridelave artičok „Agkinara Irion“ morajo potekati na opredeljenem geografskem območju.

3.5 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6 Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Opredeljeno geografsko območje, na katerem se pridelujejo artičoke „Agkinara Irion“, je trikotne oblike: na eni strani meji na morje, na drugih dveh pa je omejeno s konci gorskih verig. Vključuje lokalni občini Karnezeika in Iria ter naselje Kandia, ki so upravno del občine Navplion.

Zajema dve ravnini, ravnino Iria s površino 1 000 ha in ravnino Kandia s površino 250 ha, ki ležita na jugovzhodnem delu regionalne enote Argolida, ločuje pa ju nizek apnenčast preval (Likalona). Naravne meje geografskega območja so vznožje gore Arahneo med severom in severovzhodom, gora Didimo med jugom in jugovzhodom in Argolidski zaliv na zahod.

Ravnini sta jugozahodno usmerjeni, prečkata pa ju reka Karnezeiko ali Dipotamos oziroma reka Kandia. Reki tečeta od vzhoda na zahod in se izlivata v morje.

5. Povezava z geografskim območjem

Naravni dejavniki

Osnovni material in posebna mikroklima opredeljenega geografskega območja omogočata zgodnjo pridelavo visoke kakovosti.

Tla so rodovitna zaradi usedlin iz rek, ki tečeta prek ravnin. Vsa tla, v katerih se gojijo artičoke „Agkinara Irion“, spadajo v širšo kategorijo entisolov (nedavno nastalih tal, ki se še niso razdelila v razločne plasti prsti). Večinoma gre za peščeno-glinasto ilovico ali glinasto ilovico.

So zelo rodovitna in globoka od 50 cm do 150 cm, kar je zelo dobro za globoki koreninski sistem artičok. Gre za mlada tla s povprečno teksturo in dobrim naravnim izsuševanjem po zaslugi plasti peščenega gramoza. Dobro so oskrbljena s kalcijem in bogata z magnezijem. Obilje magnezija pomaga ohranjati strukturo teh obalnih tal, saj v tleh konkurira natriju in tako omogoča artičokam „Agkinara Irion“, da rastejo tudi na območjih z visoko vsebnostjo soli v tleh. Zemljišče je ravno z naklonom od 0 do 3 %.

Podnebje je sredozemsko, torej toplo in suho z zelo milimi zimami.

Podnebne razmere so ugodnejše zaradi bližine Argolandskega zaliva, saj ta blaži skrajne temperature. Zaradi tega so najvišje temperature poleti nižje in najnižje temperature pozimi višje. Povprečna letna temperatura je 18,5 °C s povprečno najnižjo temperaturo 10,2 °C in povprečno najvišjo temperaturo 28,2 °C. Zmrzal je pozimi redka zaradi geomorfoloških razmer regije. Okoliške gore ščitijo obdelovalno območje pred mrzlim, severnim vetrom pozimi, pogosto pa piha južni veter, tj. morski veter.

Regija je jugozahodno usmerjena, letno sončno sevanje približno 337,0 cal/cm2 in povprečno več kot 2 500 ur sonca letno.

Skupna letna količina padavin je približno 400 mm, poleti in jeseni pa pogosto sploh ni padavin.

Te razmere so zelo ugodne za zgodnje zorenje in omogočajo rastlinam, da uspevajo in dajejo kar največji donos v zimskih mesecih.

Človeški dejavniki

Človeški dejavnik je posebej pomemben pri zgodnji pridelavi. Pridelovalci so izpopolnili načine pridelave, zaradi katerih artičoke „Agkinara Irion“ dozorijo še prej, kot so skrbni izbor matičnih rastlin, uporabljenih za nove nasade, posebne razdalje med sadikami, čas in uporaba namakanja ter redčenje poganjkov.

Posebnost proizvoda

Posebnost artičok „Agkinara Irion“ je njihov sloves, ki izhaja iz zelo zgodnjega dozorevanja pridelka in njegovega razločnega sladkega okusa.

Ker je prva žetev sredi jeseni, imajo te artičoke prednost, da so takrat edine, ki so na voljo na trgu. Poleg tega so zelo dobro znane zaradi velikih količin, ki so na voljo in s katerimi zalagajo trg v zimskih mesecih.

Milo podnebje in veliko ur sonca zaradi geografskega položaja in jugozahodne lege ravnin so ugodni za zgodnje zorenje. Odsotnost padavin v poletnih mesecih omogoča nadzorovan začetek dobe rasti z namakanjem, zato se pridelava začne jeseni. Ker so zime večinoma mile zaradi bližine morja in ni zmrzali, ki bi jo povzročali mrzli vetrovi, saj sta ravnini zaščiteni z nizkimi gorami, ki ju obdajajo, lahko artičoke „Agkinara Irion“ uspevajo in dajejo kar največji donos v zimskih mesecih.

Artičoke „Agkinara Irion“ odlikuje tudi njihova okusnost in zlasti njihova sladkost. Te organoleptične značilnosti so posledica nastajanja in skladiščenja ogljikovih hidratov, tj. polisaharidov, med diferenciacijo in razvojem plodov zgodaj jeseni, ko je sončno sevanje močno.

Jugozahodna lega ravnin, zaradi katere so rastline zelo izpostavljene soncu, spodbuja proces skladiščenja ogljikovih hidratov.

Te značilnosti so še okrepljene s človeškimi posegi, kot je dosledni izbor kserofitskih rastlin za ohranjanje lokalne sorte, iz katere se pridelujejo artičoke „Agkinara Irion“.

Tehnike, uporabljene za doseganje zgodnjega pridelka, so lokalni pridelovalci razvili z leti opazovanja in veliko natančnostjo ter jih prenašajo iz roda v rod, da bi pridelali proizvod vrhunske kakovosti, ki pride na trg zgodaj jeseni in je na njem prevladuje do konca zime ter skoraj popolnoma zadovolji domačo porabo.

Na kratko, geomorfološke značilnosti regije, lokalna tla in podnebne razmere ter ohranjanje tradicionalnega načina pridelave so dejavniki, ki prispevajo k zgodnjemu zorenju, sladkemu okusu, okusnosti in drugim kakovostnim značilnostim artičok „Agkinara Irion“, zaradi katerih so te dobro znane in imajo dodano vrednost.

V izdaji 169 periodične publikacije Froutonea iz februarja 2013 je omenjeno zgodnje zorenje artičok „Agkinara Irion“ in opisana sorta Prasini tou Argous ali Argitiki: „… Gre za najbolj razširjeno sorto v regiji Argolida in v drugih delih Peloponeza ter na Kreti. Je zgodnja sorta z velikim donosom. Cvetni popki rastejo od novembra (na območju Irie od konca oktobra) …“.

Značilnosti „Agkinara Irion“ so pogosto omenjene v časopisnih člankih.

Natančneje, 20. maja 2002 je časopis Ta Nea tis Argolidas poročal, da „… Christos Olympios s kmetijske univerze v Atenah je navedel njihove terapevtske in zdravilne lastnosti ter izpostavil, da je užitni del cvetnega popka artičok ‚Agkinara Irion‘ bogat z beljakovinami, ogljikovimi hidrati, vitaminom C, solmi in celulozo …“.

Druga navedba je iz časopisa Politistika [Kultura] iz Argolide z dne 17. marca 2010: „… Na prireditvi bodo poklicni kuharji iz Turčije in s Cipra, ki zastopajo organe, člane mreže Le Conservatoire international des cuisines méditerranéennes [Mednarodni konservatorij sredozemskih kuhinj], ter seveda iz Grčije z lastnimi spretnostmi in izkušnjami prikazali kulinarične užitke izjemnega in slastnega proizvoda, kot je ‚Agkinara Irion‘ …“.

Sloves proizvoda je tesno povezan z gospodarskim, družbenim in kulturnim življenjem na območju Irie.

O tem slovesu pričajo uveljavljeni letni festivali, delavnice, številni dogodki in srečanja, kulinarična tekmovanja, navedbe v tiskanih in spletnih medijih, na radiu in televiziji, v knjigah, periodičnih publikacijah in kuharskih programih, specializiranih kmetijskih periodičnih publikacijah ter na jedilnih listih lokalnih restavracij.

Maja 2002 je bil organiziran prvi grški seminar o pridelavi artičok „Agkinara Irion“, udeležili pa so se ga ugledni italijanski in grški znanstveniki.

Novembra 2007 je delegacija iz La Città del Carciofo [Artičokovo mesto], ki je mednarodna zveza za spodbujanje pridelavo in trženje artičoki, obiskala Irio iz mesta Ladispoli v Italiji. Namen obiska je bil vzpostaviti platformo za izmenjavo podatkov o proizvodu in prijateljske vezi med državami, v katerih se pridelujejo artičoke, ter hkrati spodbuditi turizem.

Maja 2010 je bil v Irii prvi kulinarični festival na temo artičok, na katerem so kuharji iz vzhodnega Sredozemlja (člani mreže Conservatoire international des cuisines méditerranéennes) pripravili jedi iz artičok „Agkinara Irion“ in s svojimi spretnostmi ter izkušnjami predstavili posebnost in okus lokalnega proizvoda.

Sloves proizvoda je poudarjen v tiskanih in spletnih medijih, pogosto pa se pojavlja tudi v kuharskih revijah z veliko naklado ter kuharskih oddajah na pomembnejših televizijskih kanalih. Znani kuhar Ilias Mamalakis je v receptu, objavljenem na spletu, napisal „… artičoke ‚Agkinara Irion‘, artičoke iz Irie, upravičeno slovijo. Poiščite jih na svoji tržnici. Zelo so okusne.“ V kmetijskih in trgovinskih revijah so redno objavljena poročila o njihovem tržnem deležu, spreminjanju cen in novih obetih.

Artičoke „Agkinara Irion“ se pogosto uporabljajo v lokalnih tradicionalnih jedeh, kot pričajo mnogi recepti, vključeni v knjigo Nikija Tsekoure Agkinara, o thisavros tis gis ton Irion [Artičoka, zaklad zemlje iz Irie] (objavljena leta 2013). Lokalne restavracije obiskovalcem ponujajo številne jedi iz artičok, s čimer prispevajo k prepoznavnosti lokalnega turističnega proizvoda.

Pomembnost artičok „Agkinara Irion“ za območje se odraža v znaku Turistične zveze Kandia – Iria, ki je artičoka, uradni žig Kmetijske zadruge Iria pa prikazuje stilizirano glavo artičoke, ki je zelo podobna artičokam, ki jih ta prideluje.

Ljudska modrost hvali okus in sladkost tega lokalnega proizvoda v izreku „Agkinara apo to Iri pou travaei to potiri“ [Artičoke iz Irie, ki jim je treba nazdraviti], slika znane umetnice Diane Antonakatou iz leta 2000 pa prikazuje podjetne domačine med delom, ob njej pa je navedeno, da „… so opustili paradižnike za najslastnejšo artičoko v celi prefekturi …“.

Zgodovinski dejavniki

Sklici na sloves in visoko trgovinsko vrednost proizvoda segajo že v drugo polovico 19. stoletja: naveden je bil kot izvozni proizvod, ki se prideluje v regiji Argolida in izvaža v Carigrad, Egipt in Smirno, zaradi česar je med najbolj dobičkonosnimi, cenjenimi viri (Taxidia ana tin Ellada, [Potovanja po Grčiji] G. P. Paraskevopoulos, 1869).

Sistematična pridelava artičok na območjih Iria in Kandia se je začela po drugi svetovni vojni v letih 1946 in 1947.

Občina Iria ima uradne dokaze, da so se v letu 1969 artičoke pridelovale na 800 ha, torej na dveh tretjinah obeh ravnin.

V letih, ki so sledila, so pridelovalci izpopolnili svoje specializirano znanje o pridelavi artičok, lokalno gospodarstvo in skupnosti pa so se razvili okrog pridelave artičok.

Tesna povezanost med Irio in artičokami je bila utrjena v dvajsetletju med letoma 1980 in 2000, ko je območje Irie prizadelo daljše obdobje suše, ki je močno škodila tlom in vodnim virom na njem. Artičoke so bile odporne proti solem in so se dobro prilagodile posebnim prevladujočim razmeram ter so tako domačinom omogočile dobre prihodke v času, ko je bilo skoraj nemogoče pridelovati katero koli drugo sadje ali zelenjavo.

Danes se z artičokami „Agkinara Irion“ zadovolji večina povpraševanja na trgu, s čimer se je njihov sloves še okrepil.

Sklic na objavo specifikacije proizvoda

(drugi pododstavek člena 6(1) te uredbe)

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/prod-agkinara-irion-pge.pdf

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.