[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 13.11.2008

COM(2008) 770 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

O IZVAJANJU PROGRAMA VSEEVROPSKIH ENERGETSKIH OMREŽIJ V OBDOBJU 2002–2006 Na podlagi člena 16 Uredbe 2236/1995/ES

POROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

O IZVAJANJU PROGRAMA VSEEVROPSKIH ENERGETSKIH OMREŽIJ V OBDOBJU 2002–2006 Na podlagi člena 16 Uredbe 2236/1995/ES

UVOD

Komisija v skladu s členom 16 Uredbe Sveta (ES) št. 2236/95[1] z dne 18. septembra 1995 o določitvi splošnih pravil za dodelitev finančne pomoči Skupnosti na področju vseevropskih omrežij (v nadaljevanju „finančna uredba TEN“) Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij predloži poročilo o izvajanju programa vseevropskih energetskih omrežij (TEN-E) v obdobju 2002–2006.

To poročilo obravnava projekte TEN-E, sofinancirane iz proračuna TEN-E v obdobju 2002–2006 (študije in gradnje). Obravnava se tudi dejanski napredek, dosežen pri izvajanju prednostnih projektov TEN-E v obdobju pregleda.

V obdobju pregleda so veljale smernice za vseevropska energetska omrežja, sprejete leta 1996[2] (v nadaljevanju „smernice TEN-E iz leta 1996“), ki zajemajo leti 2002 in 2003, smernice za vseevropska energetska omrežja, sprejete leta 2003[3] (v nadaljevanju „smernice TEN-E iz leta 2003“), ki zajemajo obdobje med letoma 2004 in 2006, ter finančna uredba TEN, ki je bila sprejeta leta 1995 in zajema celotno obdobje 2002–2006. V tem poročilu o izvajanju se je upoštevala sprememba pravnega okvira iz leta 2003.

Najpomembnejša značilnost tega obdobja je bil pristop desetih novih držav članic leta 2004. Za celovito vključitev nove evropske sosedske politike so se 6. septembra 2006 sprejele revidirane smernice za vseevropska energetska omrežja[4].

Komisija je menila, da je pomembno obravnavati vprašanja infrastrukture v strateškem pregledu evropske energetske politike (SEER), ki ga je marca 2006 zahteval Evropski svet. Kot del dokumentacije o tem strateškem pregledu je bilo 10. januarja 2007 predloženo sporočilo o prednostnem načrtu medsebojnega povezovanja[5], ki temelji na smernicah TEN-E iz leta 2006.

ZAKONODAJA, KI SE JE UPORABLJALA V OBDOBJU 2002–2006

SMERNICE TEN-E

Prve smernice Evropske skupnosti za vseevropska energetska omrežja so bile sprejete leta 1996[6]. V teh smernicah je določen seznam projektov, ki so lahko upravičeni do sofinanciranja EU, in merila za njihovo upravičenost. Prvotni seznam projektov skupnega interesa, ki so lahko upravičeni do finančne pomoči Skupnosti, je bil spremenjen dvakrat, in sicer leta 1997[7] in leta 1999[8].

Leta 2003 so bile smernice TEN-E[9] spremenjene v okviru paketa predlogov Komisije o energetski infrastrukturi. Revizija je temeljila na razširjeni oceni učinka.

Bistveno je bilo dokončanje izbora projektov na prednostnih oseh, ki so čezmejne narave ali znatno vplivajo na čezmejne prenosne zmogljivosti.

Revizija smernic je torej spremenila in dopolnila seznam projektov skupnega interesa, ki je bil prej določen v prilogi k smernicam iz leta 1996 (kakor so bile spremenjene leta 1997 in leta 1999), ter opredeljuje 12 smeri za prednostne projekte. Te smeri upoštevajo povezave, ki so potrebne za učinkovito delovanje notranjega trga in doseganje visoke stopnje varnosti oskrbe z energijo. Izzivi za elektroenergetska in plinska omrežja so različni:

i) Obstoječe zmogljivosti medomrežnih elektroenergetskih povezav so se obravnavale kot nezadostne za dodatno povečanje izmenjave in trgovine. Zato so se marca 2002 na zasedanju Evropskega sveta v Barceloni voditelji držav in vlad dogovorili o določitvi okvirnega cilja za države članice, v skladu s katerim naj bi do leta 2005 stopnja medomrežnih elektroenergetskih povezav za vsako državo znašala najmanj 10 % njenih obstoječih proizvodnih zmogljivosti.

ii) V zvezi z zemeljskim plinom se zaradi izčrpavanja domačih virov v EU pričakuje povečanje odvisnosti od uvoza plina v naslednjih 20–30 letih. Realni cilj politike TEN-E je bil do leta 2013 vzpostaviti dodatne zmogljivosti za uvoz 70 milijard kubičnih metrov zemeljskega plina iz virov v Rusiji, Severni Afriki, na območju Kaspijskega morja in Bližnjega vzhoda. Glavni dobavitelji zemeljskega plina so zdaj Norveška, Rusija in Severna Afrika. V prihodnosti bodo pomembni dobavitelji tudi z območij ob Kaspijskem morju, Bližnjega vzhoda in zalivske regije zaradi razvoja utekočinjenega zemeljskega plina (LNG), ki se prevaža z ladjami. Ti viri določajo naravne tranzitne poti ter potrebo po terminalih za utekočinjeni zemeljski plin in zmogljivostih za ponovno uplinjanje.

Finančna uredba TEN

Kar zadeva energijo, je bila finančna uredba TEN iz leta 1995 spremenjena z Uredbo (ES) št. 788/2004[10] in Uredbo (ES) št. 807/2004[11] Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004. Določa pogoje, na podlagi katerih so projekti TEN-E, opredeljeni v smernicah TEN-E, upravičeni do sofinanciranja. Zlasti določa stopnje financiranja za študije (do 50 % stroškov študije) in gradnje (do 10 % stroškov projekta).

Člen 5 finančne uredbe TEN, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 807/2004, je pomenil dejanski napredek, ker se je omogočila višja stopnja financiranja za gradnje, in sicer do 20 % za projekte na prednostni osi, kot je opredeljeno v smernicah TEN-E iz leta 2003. Kljub temu je še naprej odvisna od izvedbenih pravil, ki zahtevajo poenostavitev, in omejena z majhnimi proračunskimi sredstvi.

Napredek pri posebnih projektih

Napredek pri projektih skupnega interesa, kot so bili opredeljeni v prilogi k smernicam TEN-E iz leta 1996 do leta 2003 in v Prilogi III k smernicam TEN-E iz leta 2003 od leta 2003 naprej, se je obravnaval v poročilu o izvajanju smernic za vseevropska energetska omrežja v obdobju 2002–2004[12], objavljenem leta 2006, in v študiji „Izvajanje projektov TEN-E (2004–2006), ocena in analiza“[13], ki so jo leta 2006 za GD za energetiko in promet izvedli neodvisni strokovnjaki.

V obdobju 2002–2006 je bilo zaključenih 57 projektov skupnega interesa na področju električne energije in 23 projektov skupnega interesa na področju plina[14]. Med temi 80 projekti jih je bilo 68 na prednostni osi, kot je opredeljeno v smernicah iz leta 2003. Ti rezultati so povzeti v razpredelnici 1.

Razpredelnica 1: Projekti skupnega interesa, zaključeni v obdobju 2002–2006

Prednostni projekti | 14 | 20 | 6 | 9 | 5 | 54 |

Plin | 4 | 4 | 3 | 9 | 3 | 23 |

Prednostni projekti | 2 | 3 | 1 | 7 | 1 | 14 |

SKUPAJ | 19 | 25 | 9 | 18 | 9 | 80 |

Prednostni projekti | 16 | 23 | 7 | 16 | 6 | 68 |

Od 80 projektov, zaključenih v obdobju pregleda, se jih je 17 sofinanciralo iz proračuna TEN-E (med letoma 1995 in 2006). Podroben seznam zaključenih projektov skupnega interesa v obdobju 2002–2006 je v prilogi.

FINANCIRANJE TEN-E

Zasebni sektor

Lastna sredstva upravljavcev prenosnega omrežja so glavni viri financiranja izvedenih projektov. Točne ali ustrezne podatke o skupnih naložbah upravljavcev prenosnega omrežja v projekte vseevropskega energetskega omrežja je težko pridobiti, zlasti v zvezi s projekti, za katere se ni zahtevalo financiranje TEN-E.

Finančna sredstva držav članic

Države članice v večini primerov niso neposredno vključene v financiranje projektov vseevropskih energetskih omrežij, ker te projekte izvajajo predvsem upravljavci prenosnega omrežja.

Program financiranja TEN-E

Financiranje vseevropskih energetskih omrežij iz programa TEN-E v večini primerov krije precej majhen delež skupnih stroškov. Vloga financiranja iz programa TEN-E je, da deluje kot spodbuda za ostale vire vlaganja in/ali olajša izvajanje projekta z oznako TEN-E.

Med letoma 2002 in 2006 je Komisija prejela 132 vlog za financiranje iz programa TEN-E, od katerih jih je bilo 72[15] upravičenih do finančne pomoči: 42 jih je zadevalo projekte na področju električne energije in 30 projekte na področju plina. Poleg tega so tri od 72 odločitev o dodelitvi finančnih sredstev zadevale gradnje (dve v elektroenergetskem sektorju in ena v sektorju plina); ostali financirani projekti so zadevali študije. Podrobne informacije o izbirnem postopku so v Razpredelnici 2.

Razpredelnica 2: Podrobne informacije o rezultatih izbora za dodelitev finančnih sredstev iz programa TEN-E v obdobju 2002–2006

Električna energija Študije Gradnje | 13 10 3 | 24 14 10 | 15 13 2 | 12 10 2 | 10 10 0 | 74 57 17 |

Plin Študije Gradnje | 15 11 4 | 13 12 1 | 20 17 3 | 6 6 0 | 4 3 1 | 58 49 9 |

Objavljene odločitve o dodelitvi finančnih sredstev | 12 | 13 | 18 | 16 | 13 | 72 |

Električna energija Študije Gradnje | 6 6 0 | 7 7 0 | 10 9 1 | 10 9 1 | 9 9 0 | 42 40 2 |

Plin Študije Gradnje | 6 6 0 | 6 6 0 | 8 8 0 | 6 6 0 | 4 3 1 | 30 29 1 |

V obdobju 2002–2006 se je iz proračunske postavke TEN-E dodelila skupna pomoč v višini približno 93 726 000 EUR (glej razpredelnico 3). Za sektor plina se je porabilo 57 % tega zneska, za elektroenergetski sektor pa 43 %. Od tega zneska se je 94 % namenilo za sofinanciranje študij (do 50 %) in 6 % za sofinanciranje gradenj (do 10 %).

Podrobne informacije o obveznostih TEN-E v obdobju 2002–2006 so v razpredelnici 3.

Razpredelnica 3: Obveznosti TEN-E v obdobju 2002–2006 (v milijonih EUR)

Obveznosti Električna energija Študije Gradnje Plin Študije Gradnje | 14,505 3,427 3,427 0 11,078 11,078 0 | 18,498 6,133 6,133 0 12,365 12,365 0 | 20,106 10,205 9,199 1,006 9,901 9,901 0 | 20,585 9,042 6,042 3,000 11,543 11,543 0 | 20,032 11,223 11,223 0 8,809 7,089 1,720 | 93,726 40,030 36,024 4,006 53,696 51,976 1,720 |

Leta 2002 je bila v izbirnem postopku zavrnjena večina prejetih predlogov, ker niso bili skladni z merili glede upravičenosti do pomoči, zrelosti in/ali niso bili popolni. Zato se je lahko dodelilo le 70 % razpoložljivega proračuna.

Leta 2003 je pomoč TEN-E za izbrane projekte dosegla skoraj 100 % razpoložljivih sredstev. Vendar se je lahko dodelilo le 86 % razpoložljivih sredstev, ker je eden od nosilcev projektov umaknil enega od izbranih projektov.

Leta 2004 je pomoč TEN-E za izbrane projekte dosegla 21 484 260 EUR, kar pomeni skoraj 100 % razpoložljivih sredstev. Vendar je vlagatelj umaknil tudi predlog, izbran leta 2004, in dodelilo se je lahko 94 % razpoložljivih sredstev.

Leta 2005 se je lahko dodelilo 96 % razpoložljivega proračuna.

Leta 2006 je prispelo majhno število predlogov, med katerimi eden ni izpolnjeval meril glede upravičenosti do pomoči. Vsi upravičeni predlogi so bili uspešni v postopku ocenjevanja in s tem povezana pomoč TEN-E je dosegla 20 032 000 EUR. Zato se je lahko dodelilo le 93 % razpoložljivega proračuna.

Kar zadeva znesek, porabljen za prednostne projekte, ki so bili opredeljeni v smernicah TEN-E iz leta 2003 in izbrani za financiranje v obdobju 2004–2006, se je skoraj 61 % razpoložljivih sredstev dodelilo za projekte na prednostni osi in 39 % za projekte skupnega interesa. Elektroenergetska omrežja so prejela 47 % sredstev, porabljenih za prednostne projekte, in 55 % sredstev, porabljenih za projekte skupnega interesa, plinovodna omrežja pa 53 % prvih in 45 % drugih navedenih sredstev.

Program TEN-E je osredotočen zlasti na sofinanciranje študij na zgodnji stopnji razvoja projektov, kjer obstaja večje tveganje za umik ali preklic s strani zagovornikov projektov. Povečanje proračuna TEN-E bi omogočilo razširitev sofinanciranja projektov do poznejše stopnje razvoja (stopnja izgradnje), zlasti kar zadeva zagotavljanje varnosti oskrbe.

Posojila Evropske investicijske banke (EIB)

Vseevropska omrežja so od začetka pobude za vseevropska omrežja v devetdesetih letih 20. stoletja še vedno pomembna prednostna naloga EIB pri dodeljevanju posojil.

Posojila EIB na področju energetske infrastrukture zajemajo projekte, vključene v smernice za vseevropska energetska omrežja[16], in druge projekte, ki izpolnjujejo merila iz prilog I in II k smernicam TEN-E. Posojila EIB, dodeljena v obdobju 2002–2006, znašajo 831 milijonov EUR za elektroenergetski sektor in 2 185 milijonov EUR za sektor plina. Približno 36 % skupnega zneska se je dodelilo za prednostne projekte, približno 50 % za projekte skupnega interesa in približno 14 % za druge projekte TEN, ki niso navedeni v Prilogi III k smernicam TEN-E, vendar so na prednostni osi, kot je opredeljena v prilogah I in II k smernicam TEN-E (glej razpredelnico 4). Ta posojila so zagotovila pomoč za velike čezmejne projekte (elektroenergetski povezovalni vodi, plinovodi za oskrbo s plinom), razširitev in/ali okrepitev prenosnih omrežij, vključno s skladiščenjem in terminali za utekočinjeni zemeljski plin.

Razpredelnica 4: Posojila EIB, dodeljena za energetsko infrastrukturo v vseevropskem interesu v obdobju 2002–2006 (v milijonih EUR)

Prednostni projekti TEN | 0 | 0 | 0 | 125 | 0 | 125 |

Projekti skupnega interesa TEN | 50 | 140 | 0 | 330 | 0 | 520 |

Drugi projekti TEN | 0 | 0 | 0 | 160 | 26 | 186 |

Plin (zneski) | 155 | 273 | 1 272 | 277 | 208 | 2 185 |

Prednostni projekti TEN | 0 | 230 | 705 | 0 | 22 | 957 |

Projekti skupnega interesa TEN | 0 | 43 | 500 | 277 | 186 | 1 006 |

Drugi projekti TEN | 155 | 0 | 67 | 0 | 0 | 222 |

SKUPNI ZNESKI | 205 | 413 | 1 272 | 892 | 234 | 3 016 |

Prednostni projekti TEN | 0 | 230 | 705 | 125 | 22 | 1 082 |

Projekti skupnega interesa TEN | 50 | 183 | 500 | 607 | 186 | 1 526 |

Drugi projekti TEN | 155 | 0 | 67 | 160 | 26 | 408 |

Kohezijska politika

Energetska infrastruktura prejema precejšnjo pomoč iz strukturnih skladov. Znaten delež te pomoči se pogosto nameni energetski infrastrukturi na splošno, vključno z distribucijskimi omrežji, in ne le izključno povezovalnim vodom. V obdobju 2000–2006 je neposredna finančna pomoč iz kohezijske politike za energetsko infrastrukturo (proizvodnja in dobava) dosegla 293 283 755 EUR na podlagi cilja 1 in 26 306 822 EUR na podlagi cilja 2.[18]

Financiranje infrastrukture v tretjih državah

PHARE

Iz programa čezmejnega sodelovanja, ki se izvaja na podlagi programa PHARE v državah Srednje in Vzhodne Evrope, so se financirali ukrepi, kot so izboljšanje infrastrukture ter zagotavljanje lokalne oskrbe z vodo, plinom in električno energijo, ter ukrepi na področju energetike in prometa, namenjeni razvoju vseevropskih omrežij.

CARDS

Ob koncu leta 2001 so bile sprejete regionalna strategija ter nacionalne strategije za Albanijo, Bosno in Hercegovino, Hrvaško, Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo in Zvezno republiko Jugoslavijo, ki so zajemale obdobje 2002–2006. Eden od posebnih ciljev regionalnega sodelovanja iz regionalne strategije CARDS je bil, da se „ države SAP [v stabilizacijsko-pridružitvenem procesu] ponovno vključi v evropska infrastrukturna omrežja, zlasti na področju prometa, upravljanja meja in energetike“, tako da se jim pomaga „ pri oblikovanju skladnih strategij za infrastrukturo z mednarodno razsežnostjo na področju prometa in energetike“.

Ta okvir se lahko obravnava kot pripravljalni ukrep za vključitev držav – v procesu pridruževanja – v omrežja TEN ter zagotovitev skladnosti med omrežjem EU in sosednjimi državami.

ISPA

Področja pomoči iz Instrumenta predpristopnih strukturnih politik za države kandidatke iz Srednje in Vzhodne Evrope v obdobju 2000–2006 niso vključevala energetske politike.

TACIS

Program TACIS je v obdobju 2000–2006 vključeval države iz Vzhodne Evrope in Srednje Azije ter izdatke za infrastrukturna omrežja, zlasti plinovode in prenosna energetska omrežja[19].

MEDA

Program MEDA je vključeval Alžirijo, Ciper, Egipt, Izrael, Jordanijo, Libanon, Malto, Maroko, Sirijo, Tunizijo, Turčijo ter zasedena ozemlja v Gazi in na Zahodnem bregu, poleg tega pa tudi izdatke za posodobitev gospodarske infrastrukture, vključno z energetskim sektorjem[20].

Pomoč Skupnosti na podlagi programa MEDA za vzpostavitev evro-arabskega trga s plinom v Mašreku (EAMGM) leta 2005 je znašala 6 milijonov EUR. EAMGM med drugim prispeva k dokončanju ključne povezovalne infrastrukture v regiji (arabski plinovod in drugo) in spodbuja uporabo plina. Sodelujoče države so Egipt, Jordanija, Libanon in Sirija. Ta projekt naj bi se zaključil do konca leta 2008.

Programa MEDA in TACIS je od leta 2007 zamenjal nov Evropski instrument sosedstva in partnerstva.

VREDNOTENJE

Vmesno vrednotenje

Leta 2004 so neodvisni strokovnjaki za Komisijo opravili vmesno vrednotenje[21] programa TEN-E za obdobje 2000–2006.

Dva glavna cilja vmesnega vrednotenja sta bila ocena učinka študij in projektov, ki se financirajo iz programa TEN-E, ter objava praktičnih priporočil za izboljšanje splošne učinkovitosti programa.

V vrednotenju se je ugotovil pozitiven učinek izvajanja projektov, ki je bil opredeljen že v smernicah TEN-E, sprejetih junija 2003, in izpostavile so se ključne teme za nove smernice:

– kohezija z vključevanjem energetskih omrežij novih držav članic;

– okolje z omogočanjem povezave med proizvodnjami obnovljive energije;

– notranji energetski trg s povečevanjem zmogljivosti za izmenjavo;

– varnost oskrbe z energijo s povečevanjem zmogljivosti ter diverzifikacijo virov in poti;

– sodelovanje s sosednjimi državami.

Na podlagi priporočil iz poročila o vrednotenju so bili sprejeti naslednji ukrepi:

– okrepitev odnosov z državami članicami za boljše razumevanje njihovih potreb in politik na področju energetskih omrežij;

– nadaljnje osredotočanje financiranja Komisije na najpomembnejše projekte (projekti evropskega interesa in prednostni projekti);

– krepitev sodelovanja z drugimi povezanimi instrumenti, kot so strukturni skladi, EIB itd., za doseganje notranjih sinergij in čim večjih koristi od omrežja TEN-E kot referenčnega omrežja.

Naknadno vrednotenje

Naknadno vrednotenje projektov, ki se sofinancirajo iz programa TEN-E za obdobje 2000–2006, bodo leta 2008 za Komisijo opravili neodvisni strokovnjaki v skladu s členom 15 Uredbe Sveta (ES) št. 2236/95[22] z dne 18. septembra 1995 o določitvi splošnih pravil za dodelitev finančne pomoči Skupnosti na področju vseevropskih omrežij.

Nadzor nad odločitvami o dodelitvi finančnih sredstev

Nadzor nad pogodbami in odločitvami temelji zlasti na obveznosti upravičenca, da poroča o napredku pri sofinanciranih študijah ali gradnjah ter ustrezno utemelji kakršno koli zahtevo za spremembo pogodbe ali odločitve.

Komisiji je bilo predloženih 28 zahtevkov za podaljšanje, ki so zadevali 20 od 72 odločitev o dodelitvi finančnih sredstev, sprejetih v obdobju 2002–2006, Komisija pa jih je sprejela 26 (11 za električno energijo in 15 za plin). Glavni razlogi za zamude so bili naslednji: zamude pri postopkih izdaje dovoljenj, spremembe trga, ki lahko vodijo k prilagoditvam strategije, prenosi dejavnosti na novega upravičenca v skladu z Direktivo 2003/55/ES[23] in Direktivo 2003/54/ES[24], potreba po odpravljanju tehničnih težav ter spremembe v podjetjih.

ZUNANJI ODNOSI

Z revizijo smernic TEN-E, opravljena leta 2003 in 2006, se je okrepila zunanja razsežnost vseevropskih energetskih omrežij z razširitvijo povezav na države v procesu pridruževanja in sosednje države. Pri reviziji iz leta 2006 se je upoštevalo zlasti, da je treba nove države članice ter države pristopnice in kandidatke v celoti vključiti v te smernice ter smernice po potrebi dodatno prilagoditi novi sosedski politiki Evropske unije.

Smernice TEN-E torej določajo prednostno razvrstitev novih plinovodov iz plinskih polj v Rusiji, Alžiriji in Kaspijskem morju v EU, kar dopolnjujejo terminali utekočinjenega zemeljskega plina in podzemno skladiščenje plina. Osredotočajo se tudi na elektroenergetske povezave med sredozemskimi državami članicami in državami južnega Sredozemlja, zlasti s hkratnim povezovanjem s sistemom Združenja za usklajevanje prenosa električne energije (UCTE), razširjanjem povezav z jugovzhodno Evropo, vključno s povezavami do Turčije, ter boljšim povezovanjem baltskih držav s trgi Srednje, Vzhodne in Severne Evrope.

Leta 2001 se je začel energetski dialog med EU in Rusijo, da bi se izboljšali odnosi med EU in Rusijo na področju energetike. Glavni dosežki dialoga o energetiki med EU in Rusijo so bili objavljeni v več poročilih o napredku[25]. Leta 2006 so bile ustanovljene tri tematske skupine, da bi obravnavale i) energetsko učinkovitost, ii) razvoj energetskega trga ter iii) napovedi in scenarije. V okviru skupine o razvoju energetskega trga je bila ustanovljena podskupina o energetski infrastrukturi, da bi obravnavala energetske povezave med Rusijo in Evropsko unijo. Obravnava se zlasti izvajanje projektov, ki so v skupnem interesu Rusije in EU. Poleg tega se iz proračunske postavke TEN-E iz leta 2004 financira študija, ki preučuje možnost hkratne povezave med sistemom UCTE in baltskimi državami ter ruskim sistemom IPS/UPS; nadaljnje spremljanje te študije se izvaja v navedeni podskupini.

Ukrajina in Moldavija sta skupaj zaprosili za polnopravno članstvo v združenju UCTE. V združenju UCTE je bil ustanovljen poseben tehnični odbor za pripravo študije o ukrepih, ki jih bosta morali sprejeti Ukrajina in Moldavija za povezavo z evropskim elektroenergetskim sistemom.

DRUGE POLITIKE UNIJE Z RAZSEžNOSTJO TEN-E

Okolje

Prednostne naloge TEN-E izražajo sklepe Evropskega sveta v Stockholmu z dne 23. in 24. marca 2001 v zvezi z razvojem infrastrukture, ki je potrebna za delovanje energetskega trga. Zlasti si je treba prizadevati za doseganje cilja večje uporabe obnovljivih virov energije kot prispevka k politiki trajnostnega razvoja. Poudarja se, da ima okoljska zakonodaja EU velik vpliv. Upoštevati je treba zlasti Direktivo o ohranjanju prosto živečih ptic[26] in Direktivo o habitatih[27], Presojo vpliva na okolje (EIA)[28], Direktivo o strateški okoljski presoji (SEA)[29] in Okvirno direktivo o vodah[30].

Organi v državah članicah so odgovorni za postopke načrtovanja in izdajo dovoljenj ter morajo zagotoviti skladnost z okoljsko zakonodajo, končno odločitev pa sprejmejo lokalni organi.

Pri dodeljevanju proračuna TEN-E je treba posebno pozornost nameniti skladnosti sofinanciranih ukrepov z okoljsko zakonodajo Skupnosti. Glede na naravo ukrepov, predlaganih za financiranje, so se zahtevali okoljski dokumenti, kot so:

– informacije o ukrepih, ki bi lahko (ali verjetno ne bi) znatno negativno vplivali na območja Natura 2000 (potrdila Natura 2000);

– netehnični povzetek študij o vplivu na okolje, izvedenih za ukrep;

– informacije o posvetovanjih z okoljskimi organi, zadevno javnostjo in, če je ustrezno, z drugimi državami članicami;

Financiranje TEN-E je bilo odobreno med pričakovanjem rezultatov – pozitivnih – analize služb Komisije.

Raziskave in razvoj

Evropska unija podpira raziskave in razvoj na področju energetike v okviru različnih programov financiranja, kot so okvirni programi in program „Inteligentna energija – Evropa“. Ti programi spodbujajo tudi nekatere cilje vseevropskih energetskih omrežij, kot so večja varnost in raznolikost oskrbe z energijo. V okviru šestega okvirnega programa (6OP), ki je zajemal obdobje 2002–2006, je bilo financiranih več študij z razsežnostjo TEN-E, kot so:

– IRED – vključevanje obnovljivih virov energije in porazdeljene proizvodnje v evropsko elektroenergetsko omrežje (6OP);

– FENIX – prilagodljiva elektroenergetska omrežja za vključitev pričakovanega „energetskega razvoja“ (6OP);

– ENCOURAGED – optimizacija energetskega koridorja za evropske trge za plin, električno energijo in vodik (6OP).

Poleg tega program „Inteligentna energija – Evropa“ podpira projekte, kot so:

– RESPOND – oskrba z električno energijo iz obnovljivih virov – povezava z običajno proizvodnjo električne energije, omrežji in povpraševanjem;

– TRADEWIND – vključevanje energije vetra in trgovanje z njo na vseevropskih trgih z električno energijo.

Konkurenca

Pri dodeljevanju finančnih sredstev TEN-E se posebna pozornost namenja skladnosti izbranih projektov za plinovode z ureditvijo dostopa tretjih strani, kot je opredeljena v Direktivi o plinu 2003/55/ES[31], in zlasti v členu 22 Direktive. Ureditev za dostop tretjih strani velja tudi za projekte na področju električne energije, kot določa Direktiva o električni energiji 2003/54/ES[32].

[1] UL L 228, 23.9.1995, str. 1–7.

[2] Odločba št. 1254/96/ES z dne 5. junija 1996, UL L 161, 29.6.1996, str. 147.

[3] Odločba št. 1229/2003/ES z dne 26. junija 2003, UL L 176, 15.7.2003, str. 11.

[4] Odločba št. 1364/2006/ES z dne 6. septembra 2006, UL L 262, 22.9.2006, str. 1.

[5] COM(2006) 846.

[6] Odločba št. 1254/96/ES, UL L 161, 29.6.1996, str. 147.

[7] Odločba št. 1047/97/ES, UL L 152, 11.6.1997, str. 12.

[8] Odločba št. 1741/99/ES, UL L 207, 6.8.1999, str. 1.

[9] Odločba št. 1229/2003/ES, UL L 176, 15.7.2003, str. 11.

[10] UL L 138, 30.4.2004, str. 17.

[11] UL L 143, 30.4.2004, str. 46.

[12] COM(2006) 443 in SEC(2006) 1059, delovni dokument služb Komisije, 7.8.2006.

[13] Končno poročilo je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm.

[14] Projekti skupnega interesa, ki jih zadevata ta odstavek in razpredelnica 1, so določeni v Prilogi III k smernicam TEN-E iz leta 2003, ki spreminjajo in dopolnjujejo seznam projektov skupnega interesa iz smernic TEN-E iz leta 1996.

[15] Seznam financiranih projektov je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm.

[16] Smernice TEN-E iz tega odstavka in razpredelnice 4 so smernice, ki so bile objavljene leta 1996 za projekte, financirane leta 2002, in smernice, ki so bile objavljene leta 2003 za projekte, financirane leta 2003 in pozneje.

[17] Nobeden od projektov, ki jih je leta 2002 finančno podprla EIB, ni bil na prednostni smeri, kot je opredeljeno v smernicah TEN-E iz leta 2003.

[18] SEC(2007)1456, delovni dokument služb Komisije, priloga k 18. letnem poročilu Komisije o izvajanju strukturnih skladov (2006).

[19] Uredba Sveta (ES) št. 99/2000, 29.12.1999, UL L 12, 18.1.2000, str. 1–9.

[20] Uredba Sveta (ES) št. 1488/96, 23.7.1996, UL L 189, 30.7.1996, str. 1–9.

[21] Končno poročilo o vmesnem vrednotenju je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/ten/energy/studies/index_en.htm.

[22] UL L 228, 23.9.1995, str. 1–7.

[23] UL L 176, 15.7.2003, str. 57–78.

[24] UL L 176, 15.7.2003, str. 37–56.

[25] Končno poročilo o vmesni oceni je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/energy/russia/joint_progress/index_en.htm.

[26] Direktiva Sveta 79/409/EGS, 2.4.1979, UL L 103, 25.4.1979, str. 1–18.

[27] Direktiva Sveta 92/43/EGS, 21.5.1992, UL L 206, 22.7.1992, str. 7–50.

[28] Direktiva Sveta 85/337/EGS, 27.6.1985, UL L 175, 5.7.1985, str. 40–48.

[29] Direktiva 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta, 27. junija 2001, UL L 197, 21.7.2001, str. 30–37.

[30] Direktiva 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta, 23. oktobra 2000, UL L 327, 22.12.2000, str. 1–73.

[31] UL L 176, 15.7.2003, str. 57–78.

[32] UL L 176, 15.7.2003, str. 37–56.