Predlog DIREKTIVI EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o preoblikovanju Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij in Direktive Sveta 93/6/EGS z dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij. /* COM/2004/0486 konč. */





SL || KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI Bruselj, 14. 7. 2004 COM(2004) 486 konč. 2004/0155 (COD) 2004/0159 (COD) Zvezek I Predlog DIREKTIVI EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o preoblikovanju Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij in Direktive Sveta 93/6/EGS z dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij. (predložila Komisija) {SEC(2004) 921} OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. SPLOŠNE OPOMBE Enoten finančni trg EU bo eden od ključnih dejavnikov pri krepitvi konkurenčnosti evropskega gospodarstva in zmanjševanje stroškov kapitala v gospodarskih družbah. Akcijski načrt za finančne storitve najavlja direktivo o novih pravilih o kapitalski ustreznosti za kreditne institucije in investicijske družbe v letu 2004, v skladu z napredkom, ki ga je dosegel Baselski odbor za bančni nadzor[1] na ravni držav G-10. Na podlagi sporazuma Baselskega odbora držav G-10 za bančni nadzor, imenovanega Baselski sporazum iz leta 1988 (Basel I), so bile sprejete minimalne kapitalske zahteve v več kakor 100 državah[2]. Bil je praktično sočasen s sprejemom ključnih direktiv EU (Direktive 89/299/EGS z dne 17. aprila 1989 o lastnih virih sredstev, Direktive 89/647/EGS z dne 18. decembra 1989 o stopnji plačilne sposobnosti, konsolidirane v Direktivi 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij). Te direktive so obravnavale tveganja kreditnih institucij, ki so posledica njihovih kreditnih dejavnosti. Direktiva 93/6/EGS z dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij je razširila pravila o kreditnem in tržnem tveganju na investicijske družbe. 1) Potreba po nadgradnji evropskih zahtev. Obstoječa pravila izrazito prispevajo k enotnemu trgu in k visokim bonitetnim standardom. Vendar pa so bile ugotovljene številne pomembne pomanjkljivosti. 1. Grobe ocene kreditnega tveganja dajejo pregrobe mere tveganj in ogrožajo sistem. 2. Obseg uporabe kapitalske arbitraže: tržne inovacije so omogočile finančnih institucijam učinkovito arbitražo pri neusklajenosti med lastnim razporejanjem kapitala institucije po tveganjih ter minimalnimi kapitalskimi zahtevami. 3. Pomanjkanje priznavanja učinkovitega zmanjševanja tveganja: sedanji direktivi ne predvidevata ustreznih možnosti za priznavanje tehnik zmanjševanja tveganja. 4. Nepopolna obravnava tveganj v obstoječih direktivah, vključno z operativnim tveganjem, za katera se ne zahtevajo kapitalske zahteve. 5. Odsotnost zahteve, da nadzorniki ovrednotijo dejanski profil tveganja kreditnih institucij, da se prepričajo, da je kapital primeren glede na navedeni profil tveganja. 6. Odsotnost zahteve po sodelovanju med nadzorniki: v okolju rastočega trga čezmejnega poslovanja je za zmanjševanje regulatornih obremenitev potrebno učinkovito medsebojno sodelovanje med organi oblasti pri nadzoru čezmejnih skupin. 7. Odsotnost ustreznih tržnih razkritij: sedanji direktivi ne olajšujeta učinkovite tržne discipline, da bi zanesljive informacije udeležencem na trgu omogočile oblikovanje utemeljenih ocen. 8. Premajhna prožnost regulativnega okvira: sedanji sistem EU ni dovolj prožen, da bi lahko dohajal hiter razvoj finančnih trgov in prakso upravljanja s tveganji, ter izboljšave regulativnih in nadzornih orodij. Kaj bi se zgodilo v primeru, da političnih sprememb ne bi bilo? Prevladuje soglasno mnenje, da so sedanje razmere nevzdržne. Kapitalske zahteve in tveganja bi ostala še naprej neusklajena, posledica tega pa bi bila omejena učinkovitost bonitetnih pravil ter vedno večja tveganja za potrošnike in finančno stabilnost. Skupni obseg tveganj, ki jih prevzemajo nekatere finančne institucije, ne bi bil pokrit. Tudi najnovejše in najbolj učinkovite tehnike upravljanja s tveganji ne bi bile aktivno spodbujane ali priznavane, bančno-finančne skupine, ki delujejo v več kakor eni državi članici, pa bi bile še naprej izpostavljene nesorazmernim obremenitvam, ki jih povzročajo večplastne regulatorne in nadzorniške ureditve. In nenazadnje, EU ne bi mogla ustrezno izkoristiti prihodnjega razvoja, glede na to, kako težko je hitro posodobiti sedanji regulatorni okvir EU. Glede na načrtovano globalno izvajanje novega baselskega sporazuma bi bili evropski ponudniki finančnih storitev v izrazito neugodnem položaju v primerjavi s čezmorskimi tekmeci. 2) Pristop direktive Akcijski Komisije za finančne storitve iz leta 1998 navaja, da EU potrebuje natančne, mednarodno dosledne in moderne bonitetne standarde. Ti standardi bi morali biti sorazmerni in upoštevati zmanjšanja tveganj, ki so posledica okolja, v katerem nastanejo izpostavljenosti, zlasti pa kreditiranja strank ter majhnih ali srednje velikih podjetij. Pravila bi se morala uporabljati tako za kreditne institucije kot tudi za investicijske družbe (enaki pogoji), hkrati pa bi morala biti sorazmerna in v celoti upoštevati raznovrstnost finančnih institucij EU. 2. Posvetovanje in ocena vpliva a) Posvetovanje udeležencev in zainteresiranih strank Komisija se je od novembra 1999 posvetovala z udeleženci in zainteresiranimi strankami. Dne 22. 11. 1999, 5. 2. 2001 in 1. 7. 2003 so izšli trije popolni posvetovalni dokumenti. Popoln in strukturiran dialog z udeleženci je bil organiziran dne 18. 11. 2002. Objavljeni so bili posvetovalni dokumenti o specifičnih tehničnih zadevah (nepremičnine in krite obveznice dne 7. 4. 2003; „pričakovane in nepričakovane izgube“ dne 26. 11. 2003; investicijski skladi dne 3. 2. 2004). Opazovalci so na splošno zelo podpirali glavne cilje projekta. Podpira se povečanje občutljivosti na tveganja, ki bi vodilo do večje finančne stabilnosti, vedno večja pa je tudi potreba po posodobitvi pravil, tako da se bodo odzivala na pomembni napredek v tehnikah merjenja tveganj in upravljanja s tveganji v finančnem sektorju, ter bodo odražala večjo regulatorno in nadzorno izpopolnjenost. Namen Komisije, da je treba kapitalski okvir EU revidirati v skladu z novim mednarodnim okvirom, ki pa bi se moral tam, kjer je to potrebno zaradi specifičnosti EU, od njega tudi razlikovati, uživa močno podporo. Manj kompleksne institucije Uporaba novih pravil za vse kreditne institucije in ponudnike investicijskih storitev ne glede na pravno naravo in kompleksnost institucije uživa v Evropi izdatno in pomembno podporo, tudi zato, da bi se preprečil pojav „drugorazrednih“ institucij, ki bi lahko nastale, če bi bile nekatere izvzete. To dejstvo kaže na to, da je bil predlagani novi okvir dobro zasnovan za namene široke uporabe. Prožnost nove direktive Predlagani pristop, ki naj zagotovi, da se bo novi okvir odzival na tržne in nadzorniške inovacije, še naprej uživa izdatno in močno podporo, saj bo na ta način vzdrževal optimalno učinkovitost in konkurenčnost sektorja finančnih storitev EU. Udeleženci podpirajo pristop, pri katerem so trajna načela in cilji navedeni v členih, v prilogah pa so navedene podrobnosti in tehnične določbe. Postopki za spremembo prilog morajo zagotavljati celovito in učinkovito posvetovanje z zainteresiranimi strankami. Investicijske družbe Ker so nekateri predstavniki sektorja investicijskih družb izrazili zaskrbljenost v zvezi z uporabo kapitalskih zahtev, ki bi bile po njihovem mnenju bolj primerne za kreditne institucije, so bile uvedene pomembne spremembe. Kompleksnost Nekateri vprašani so zahtevali enostavnejšo in manj predpisujočo vsebino. Komisija je oblikovala besedilo na bolj jasen in uporabniku prijazen način. Oblika bo prijazna tistim institucijam, ki bodo iskale preprosta pravila za uporabo, ter tistim, ki bodo želele postopoma napredovati h kompleksnejšim kapitalskim pravilom. Predlagani novi okvir vsebuje številne možnosti in pristope z različno stopnjo kompleksnosti. Od leta 1999 so potekala tudi številna posvetovanja o bolj podrobnih zadevah. Predlog je upošteval zelo podrobne in uporabne pripombe zainteresiranih strank, zlasti s področja bančništva in investicijskih družb. b) Analiza vpliva Izvedena je bila obsežna analiza vpliva, da bi ugotovili, ali obstaja potreba po ukrepih na ravni EU, in če obstaja, kateri ukrepi so potrebni. Baselski odbor je objavil kvantitativno študijo učinka (QIS3), ki je zajela kreditne institucije v 40 državah in je ocenila vpliv novih baselskih predlogov na minimalne kapitalske zahteve bank. Komisija je pomagala pri razširitvi te študije na države EU, ki v Baslu niso zastopane. Ključna ugotovitev je bila, da se bodo zaradi novih pravil kapitalske zahteve pri kreditnih institucijah v EU v splošnem zmanjšale za okoli 5 % glede na sedanjo raven. Tudi rezultati različnih pristopov so usklajeni s cilji, zlasti pri združevanju kapitalske nevtralnosti s primerno motivacijo institucij za prehod k bolj izpopolnjenim pristopom. Pri manjših, lokalnih kreditnih institucijah, ki uporabljajo enostavni pristop, se bodo nekoliko zmanjšali kapitalski stroški; pri večjih, mednarodno aktivnih kreditnih institucijah, ki uporabljajo naprednejši pristop, bodo kapitalski stroški ostali bolj ali manj nespremenjeni; pri manjših specializiranih in izpopolnjenih kreditnih institucijah EU, ki uporabljajo napredni pristop, pa bi lahko bile kapitalske zahteve znatno manjše od sedanjih. Pomembna je ugotovitev, da je glavni vir zmanjšanja kapitalskih zahtev portfelj majhnih dolžnikov, ki je večinoma sestavljen iz kreditov majhnim in srednje velikim podjetjem (MSP), ki znašajo manj kakor 1 milijon EUR, ter stanovanjskih hipotekarnih kreditov. Novi kapitalski strošek za operativno tveganje je glavni vir kompenzacije tega zmanjšanja kapitalskih zahtev za kreditne institucije. Na zahtevo Evropskega sveta v Barceloni je Komisija naročila študijo o posledicah predlaganega osnutka novih kapitalskih zahtev za kreditne institucije in investicijske družbe v EU[3]. Končno poročilo, ki ga je pripravilo podjetje PricewaterhouseCoopers, ta vpliv ocenjuje pozitivno (z izjemo kritike na dveh področjih, in sicer na področju investicijskih družb in tveganega kapitala, ki sta bili obravnavani v predlogih Komisije).[4] Najpomembnejši zaključek študije je, da bi morale nove kapitalske zahteve pozitivno vplivati na EU in njeno bonitetno ureditev. Kapitalske zahteve kreditnih institucij EU bi se morale zmanjšati za ± 5 % (90 milijard EUR), kar bi povzročilo letno povečanje dobičkov za ± 10-12 milijard EUR. Manjše kreditne institucije niso v neugodnem položaju in nič ne kaže, da bi jih novi režim silil v združevanje ali konsolidacijo. Odločitev, da bo direktiva zajela vse kreditne institucije, podjetij v EU ne bo postavila v neugoden konkurenčni položaj, pa tudi odločitev ZDA, da bo uporabljala le napredne pristope za okoli 20 velikih kreditnih institucij, ni pomemben dejavnik na področju konkurenčnosti. Stroški izvajanja za kreditne institucije EU niso le posledica Basla II in velik del teh naložb (verjetno celo 80 %) bi bilo vseeno izvedenih, četudi v daljšem obdobju. Pomembno je, da ne bo nikakršnega negativnega vpliva na razpoložljivost in stroške financiranja za MSP v večini držav članic EU (učinkov procikličnosti je manj in so manj škodljivi kakor po sedanjih pravilih). Zadržki MSP so posledica pomanjkanja informacij in nerazumevanja vsebine Basla II. Makroekonomski učinki Basla II na gospodarstvo EU so majhni in lahko gospodarstvu povzročijo le nenevarne šoke na strani ponudbe z zmanjšanjem stroškov kapitala za podjetja ter s povečanjem BDP EU za 0,07 %. Na splošno bo novi kapitalski okvir zmanjšal ranljivost bančnega sistema s pomočjo večjega zavedanja o tveganjih in boljšega upravljanja s tveganji, bolj učinkovita razporeditev kapitala pa bi morala imeti ugodne dolgoročne posledice za gospodarstvo EU. 3. Pravna podlaga Predloga temeljita na členu 47(2) Pogodbe, ki je pravna podlaga za sprejem ukrepov Skupnosti, katerih cilj je vzpostavljanje notranjega trga finančnih storitev. Izbrani instrument je direktiva, ki je najbolj primerna za doseganje ciljev, spreminja pa obstoječe direktive, ki obravnavajo iste tehnične zadeve. Določbe direktive so omejene na tiste, ki so potrebne za doseganje zastavljenih ciljev. 4. Opombe k členom V predlogih je uporabljena tehnika „preoblikovanja“ (Medinstitucionalni sporazum 2002/C 77/01), ki omogoča obsežne spremembe obstoječe zakonodaje brez samostojne direktive o spremembi. S tem se zmanjšuje kompleksnost in zakonodaja EU postane bolj dostopna in razumljiva. Številne določbe vsebujejo manjše spremembe, s katerimi je izboljšana struktura, priprava in berljivost direktiv. A. Direktiva 2000/12/ES Člen 4: Opredelitve Člen 4 vsebuje nekatere nove opredelitve osnovnih pojmov, ki pojasnjujejo njihov pomen in prispevajo k boljšemu razumevanju. Člen 22: Obstoječe besedilo je spremenjeno z namenom pojasnitve in razvoja obveznosti kreditnih institucij, da vzpostavijo učinkovite notranje sisteme upravljanja s tveganji. Zaradi raznolikosti obravnavanih kreditnih institucij bodo morale biti te zahteve izpolnjene po načelu sorazmernosti. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi V. Členi 56-67: V teh členih je manjše število sprememb. Kljub temu, da se opredelitev „lastnih virov sredstev“ ne spreminja, so potrebne nekatere omejene spremembe zaradi spremenjenega pristopa Baselskega odbora („madridski sklep“) do pričakovanih izgub. Členi 68-75: Kreditne institucije morajo stalno vzdrževati ustrezne lastne vire sredstev in navajati minimalno raven navedenih lastnih virov sredstev. Določbe navajajo tudi način izpolnjevanja zahtev v primeru, ko je kreditna institucija del skupine (obstoječa možnost za organe oblasti držav članic, da opustijo nekatere zahteve, je zadržana, vendar je natančneje opredeljena). Izračun kapitalskih zahtev je pojasnjen glede na uvedbo Uredbe (ES) št. 1606/2002 o mednarodnih računovodskih standardih. Členi 76-101: Te določbe nadomeščajo obstoječe zahtevane stopnje solventnosti za kreditna tveganja in uvajajo dve metodologiji za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Standardizirani pristop (členi 78-83) temelji na obstoječem okviru, uteži tveganja pa se določajo z razporejanjem sredstev in zunajbilančnih postavk v omejeno število razredov tveganja. Občutljivost na tveganja je izboljšana s številnimi kategorijami izpostavljenosti in skupinami tveganja (člen 79). Uteži tveganja za nehipotekarne kredite majhnim dolžnikom (75 %) in hipoteke na stanovanjske nepremičnine (35 %) so nižje. Uvedena je utež tveganja 150 % za sredstva, zapadla več kakor 90 dni (100 % za hipoteke na stanovanjske nepremičnine). Za dodeljevanje uteži tveganja je dovoljena uporaba bonitetnih ocen bonitetnih agencij, če so na voljo („zunanje bonitetne ocene“) (členi 81-83). Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi VI. Pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen (IRB) (členi 84-89) kreditnim institucijam dovoljuje uporabo lastnih ocen parametrov tveganja, ki pripadajo njihovim različnim kreditnim tveganim izpostavljenostim. Ti parametri predstavljajo vhodne podatke v predpisani izračun, oblikovan za zagotavljanje zanesljivosti do stopnje zaupanja 99,9 %. „Osnovni“ pristop kreditni instituciji omogoča uporabo lastnih ocen verjetnosti neplačila ob uporabi regulatorno predpisanih vrednosti za druge komponente tveganja. Na podlagi „naprednega“ pristopa lahko kreditne institucije uporabijo svoje lastne ocene za izgube ob neplačilu in izpostavljenosti ob neplačilu. Kreditne institucije lahko uporabljajo skupne podatke v ocenah vrednosti parametrov tveganja. To manjšim kreditnim institucijam za izračun kapitalskih zahtev omogoča uporabo pristopa, ki je bolj občutljiv na tveganja. Predlagana pravila za „postopno uvedbo“ (člen 85) pristopa IRB kreditnim institucijam zagotavljajo fleksibilnost premikanja različnih poslovnih področij in kategorij izpostavljenosti v osnovni ali napredni pristop IRB v razumnem časovnem roku. „Delna“ uporaba je dovoljena za nebistvene kategorije izpostavljenosti in poslovna področja (kapitalske zahteve se lahko izračunajo na podlagi standardiziranega pristopa, tudi če kreditna institucija za druge kategorije izpostavljenosti uporablja pristop IRB). Predlagani okvir EU priznava, da bi lahko zahteva po razvoju bonitetnega sistema za nekatere nasprotne stranke predstavljala veliko obremenitev za majhne kreditne institucije. Za te kategorije izpostavljenosti je predlagana trajna delna uporaba tudi v primerih, ko so izpostavljenosti kreditnih institucij do takih nasprotnih strank bistvene (člen 89). Ustrezne tehnične določbe za pristop IRB so v Prilogi VI. Členi 90-93: Pravila navajajo skupna vprašanja za tehnike zmanjševanja kreditnega tveganja in dosledno obravnavajo skupna pripadajoča tveganja ali ekonomske učinke. Sem spadajo priznanje širšega razpona zavarovanj s premoženjem ter izdajateljev osebnih jamstev in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov kakor doslej. Osnovni pristop IRB predvideva po smotrnosti ustrezno raven priznavanja za finančne terjatve in zavarovanje s premičninami. Kreditne institucije imajo na voljo različne metodologije za izbiranje med metodami različnih stopenj kompleksnosti (enostavna metoda temelji na za uporabo enostavnem pristopu substitucije uteži tveganja; razvita metoda pa zahteva uporabo prilagoditev vrednosti prejetega zavarovanja s premoženjem za nestanovitnost). Za izračun prilagoditev za nestanovitnost so na voljo dani bolj in manj zahtevni pristopi (pri enostavnem „nadzornem“ pristopu so zneski standardne prilagoditve za nestanovitnosti podani v tabeli; pristop „lastnih ocen“ pa je bolj občutljiv na tveganja). Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi VIII. Členi 94-101: Členi prvič uvajajo enoten niz pravil za kapitalske zahteve za dejavnosti listinjenja in naložbe. S tem je predviden občutno izboljšan okvir kapitalskih zahtev, ki omogoča kreditnim institucijam izkoriščanje prednosti financiranja, upravljanja bilance in druge ugodnosti, ki jih lahko dajejo taki posli. Zmanjšan bo tudi obseg listinjenja, ki se je izvajal le kot instrument kapitalske arbitraže. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi IX. Členi 102-105: Te določbe uvajajo zahteve za spopadanje z operativnim tveganjem, kateremu so izpostavljene kreditne institucije. Na voljo so tri različne metodologije. Enostavni pristop (člen 103) temelji na enotnem dohodkovnem kazalcu (enostavni pristop – BIA). Ta pristop predvideva kapitalsko rezervo za operativna tveganja in od kreditnih institucij ne zahteva razvoja zelo izpopolnjenih in dragih informacijskih sistemov za svoje izpostavljenosti tveganjem. Natančnejši pristop na podlagi poslovnih področij (standardizirani pristop – STA) (člen 104) je bolj občutljiv na tveganja, saj se kapitalska zahteva za operativno tveganje razlikuje tako, da ustreza tveganjem različnih poslovnih področij. Ta pristop bo verjetno bolj zanimiv za številne majhne in manj kompleksne kreditne institucije. Bolj izpopolnjene metodologije (napredni pristopi za merjenje – AMA) (člen 105) ustvarjajo lastne ocene operativnega tveganja glede na bolj zahtevne standarde upravljanja s tveganji. Pričakuje se, da bodo AMA postopoma sprejele predvsem velike mednarodno aktivne kreditne institucije in manjše specializirane kreditne institucije, ki so razvile razvite sisteme za spremljanje tveganj za svoje glavne dejavnosti. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi X. Členi 106-119: Z manjšim številom sprememb postajajo kapitalske zahteve in pravila za velike izpostavljenosti bolj dosledna, zlasti da bi odražali širše priznavanje tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja. Člen 123-124: Člena obravnavata drugi „steber“ kapitalskega sporazuma Baselskega odbora. Člen 51A zahteva, da kreditne institucije vzpostavijo notranje procese za merjenje in upravljanje svojih tveganj ter oblikujejo znesek „notranjega“ kapitala, ki po njihovem mnenju ustreza kritju navedenih tveganj. Pristojni organi morajo (člen 124) pregledovati skladnost organizacije in kontrole tveganja kreditnih institucij z različnimi pravnimi obveznostmi ter ovrednotiti tveganja, ki jih prevzemajo kreditne institucije. To presojo uporabljajo nadzorniki pri ugotavljanju, ali te pomanjkljivosti obstajajo pri kontrolah in nivoju kapitala. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi XIII. Členi 125-143: V EU je vedno več čezmejnih poslovnih dejavnosti, ki težijo k centralizaciji upravljanja s tveganji v okviru čezmejnih skupin. To zahteva izboljšano usklajenost in sodelovanje med nacionalnimi nadzornimi organi v EU. Že obstoječa in dobro utrjena vloga nadzornika na konsolidirani ravni je bila zato nadalje razvita. Na podlagi člena 136 je za nadzornike predviden minimalen usklajen obseg pristojnosti, v okviru katerih lahko zahtevajo od kreditnih institucij obravnavo kakršnih koli neprimernosti v zahtevah direktive. Člen 144: Za organe oblasti držav članic obstajajo zahteve za minimalen obseg razkritij, da se izboljša zbliževanje na področju izvajanja in zagotovi preglednost. Členi 145-149: Te določbe obravnavajo „tretji“ steber novega kapitalskega sporazuma Baselskega odbora. Razkritje informacij tržnim udeležencem s strani kreditnih institucij prispeva k večji finančni trdnosti in stabilnosti, ohranja enake pogoje in upošteva občutljivost nekaterih informacij. Člen 147 zahteva vsaj letna razkritja za večino kreditnih institucij, potreba po pogostejših razkritjih pa je lahko odvisna od specifičnih meril. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi XII. Člen 150: Direktiva mora slediti razvoju na trgu. Potrebna stopnja prožnosti je zagotovljena z razlikovanjem med temeljnimi in tehničnimi pravili (zlasti v prilogah k direktivi), ki bi jih lahko bilo treba spremeniti v kratkoročnem do srednjeročnem obdobju. Člen 150 dodaja nova tehnična področja k tistim, ki so navedena v Direktivi 2000/12/ES, (uvedenim leta 1989) in predlaga možnost spremembe novih tehničnih prilog z istim hitrim postopkom. B. Direktiva 93/6/EGS o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij Člen 2: Obseg uporabe Člen 2 podrobno navaja, kako se zahteve uporabljajo za posamezne investicijske družbe, skupine investicijskih družb in mešane skupin. Člen 3: Opredelitve Navedene so nekatere nove in spremenjene opredelitve osnovnih pojmov, ki pojasnjujejo njihov pomen in izboljšujejo razumevanje. Člen 11: Obravnava kapitala v tržni knjigi Podana je izboljšana opredelitev „tržne knjige“, ki povečuje gotovost glede kapitalskih zahtev, ki se uporabljajo, ter omejuje morebitne arbitraže med postavkami iz bančne in tržne knjige. Ustrezne tehnične določbe so navedene v Prilogi VII. Člena 18 in 20: Člen 18 kreditnim institucijam in investicijskim družbam predpisuje minimalne kapitalske zahteve za tržna tveganja. Nove so obravnava pozicij v investicijskih skladih in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ter številne druge prilagoditve, namenjene povečanju občutljivosti na tveganja. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogah I do VII. Člen 20 razširja pravila o kapitalskih zahtevah za kreditno in operativno tveganje v sedanjem besedilu Direktive 2000/12 na investicijske družbe. Novi elementi kreditnega tveganja vsebujejo obravnavo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in spremenjeno meritev izpostavljenosti za posle začasne prodaje/začasnega nakupa ter posle financiranja vrednostnih papirjev ali blaga. Na področju operativnega tveganja so uvedene znatne spremembe, ki upoštevajo specifične lastnosti sektorja investicijskih družb, z možnostjo nadaljevanja „zahteve na podlagi izdatkov“ za investicijske družbe, ki spadajo v kategorijo nizkega, srednjega in srednje/visokega tveganja. Člen 28: Velike izpostavljenosti Sedanje stanje se nadaljuje, če se za kreditne institucije in investicijske družbe uporabljajo ista pravila, ob upoštevanju sprememb velikih izpostavljenosti za posle v tržni knjigi. Novi element je spremenjena meritev izpostavljenosti za posle začasne prodaje/začasnega nakupa in posle financiranja vrednostnih papirjev ali blaga. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi VI. Člen 33: Vrednotenje pozicij za poročanje Za bonitetno trdnost so v okviru pravil, določenih za pozicije tržne knjige, za katere se cena oblikuje dnevno, predpisane izboljšane zahteve za vrednotenje pozicij tržne knjige. Ustrezne tehnične določbe so v Prilogi VII. Člen 22: Konsolidirane zahteve Za obstoječo možnost, da pristojni organi opustijo uporabo konsolidiranih zahtev za skupine investicijskih družb, se še naprej uporabljajo bonitetno bolj trdni pogoji. Člen 34: Upravljanje s tveganji in ocenjevanje kapitala Člen 34 vsebuje obveznost kreditnih institucij (člen 17 Direktive 2000/12), da morajo imeti investicijske družbe vzpostavljen učinkovit notranji sistem upravljanja s tveganji. Zaradi raznolikosti obravnavanih institucij bodo morale biti te zahteve izpolnjene po načelu sorazmernosti. Za investicijske družbe uvaja tudi zahtevo iz člena 51A Direktive 2000/12, da vzpostavijo notranje procese za merjenje in upravljanje tveganj, katerim so izpostavljene, ter oblikujejo znesek kapitala („notranji“ kapital), ki po njihovem mnenju ustreza pokrivanju navedenih tveganj. Ta člen dopolnjuje obstoječe zahteve za upravljanje s tveganji za investicijske družbe iz Direktive 2004/39/ES. Člen 37: Nadzor Ta člen smiselno uveljavlja pravila iz Direktive 2000/12 za investicijske družbe. Člen 42 Podobno kot Direktiva 2000/12 mora tudi Direktiva 93/6 slediti razvoju na trgu. Potrebna prožnost je omogočena z razlikovanjem med osnovnimi in tehničnimi pravili (zlasti v prilogah), ki jih bo treba spremeniti v kratkoročnem do srednjeročnem obdobju. Omogočeno bi moralo biti spreminjanje tehničnih prilog s hitrim postopkom. Da bi se lahko upošteval pričakovani pomemben nadaljnji napredek regulatorne prakse v prihodnjih letih, je za obravnavo tveganj nasprotne stranke vključena klavzula o preverjanju. ê2000/12/ES 2004/0155 (COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (preoblikovana) ò novo (Besedilo velja za EGP) ê 2000/12/ES (prilagojeno) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti prvega in tretjega stavka člena 47(2) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Komisije, ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora[5], v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe[6], ob upoštevanju naslednjega: ê 2000/12/ES uvodna izjava 1 (prilagojeno) (1) Direktiva Sveta 73/183/EGS z dne 28. junija 1973 o odpravljanju omejitev svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev na področju lastnih dejavnosti bank in drugih finančnih institucij[7], prva Direktiva Sveta (77/780/EGS) z dne 12. decembra 1977 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij[8], Direktiva Sveta 89/299/EGS z dne 17. aprila 1989 o lastnih virih sredstev kreditnih institucij[9], druga Direktiva Sveta 89/646/EGS z dne 15. decembra 1989 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij[10], Direktiva Sveta 89/647/EGS z dne 18. decembra 1989 o stopnji solventnosti kreditnih institucij[11], Direktiva Sveta 92/30/EGS z dne 6. aprila 1992 o nadzoru kreditnih institucij na konsolidirani osnovi[12] in Direktiva Sveta 92/121/EGS z dne 21. decembra 1992 o spremljanju in nadzoru velike izpostavljenosti kreditnih institucij[13] so bile velikokrat in bistveno spremenjene. Zaradi jasnosti in racionalnosti bi bilo treba navedene direktive kodificirati in združiti v enotno besedilo. ÖDirektiva 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij[14] je bila večkrat bistveno spremenjena. Ker je treba dodati nadaljnje spremembe, jo je treba zaradi jasnosti preoblikovati. Õ ê 2000/12/ES uvodna izjava 2 (prilagojeno) V skladu s Pogodbo je prepovedano vsako diskriminacijsko obravnavanje pri ustanavljanju in opravljanju storitev zaradi državljanstva ali dejstva, da podjetje ni ustanovljeno v državi članici, v kateri opravlja storitve. ê 2000/12/ES uvodna izjava 3 (2) Da bi olajšali začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti kreditnih institucij, je treba odstraniti najbolj moteče razlike med zakonodajami posameznih držav članic glede pravil, ki jih morajo te institucije upoštevati. ê 2000/12/ES uvodna izjava 4 (prilagojeno) (3) Ta direktiva predstavlja osnovni instrument za vzpostavitev notranjega trga, kakor ga določata Enotni evropski akt in časovni razpored Bele knjige Komisije z vidika svobode ustanavljanja in svobode opravljanja finančnih storitev na področju delovanja kreditnih institucij. ê 2000/12/ES uvodna izjava 5 (prilagojeno) (4) Ukrepi za usklajevanje kreditnih institucij se morajo uporabljati za vse kreditne institucije, da bi tako lahko zaščitili prihranke in ustvarili enake konkurenčne pogoje za te institucije. Kjer je primerno, je treba Ö Vendar pa bi bilo treba Õ ustrezno upoštevati njihove objektivne statutarne razlike in njihove lastne cilje, kakor jih določajo nacionalne zakonodaje. ê 2000/12/ES uvodna izjava 6 (prilagojeno) (5) Iz navedenih razlogov bi moral biti obseg uporabe teh ukrepov čim širši in pokrivati vse institucije, katerih dejavnost je sprejemanje vračljivih sredstev od javnosti, ali v obliki depozitov ali v kakšni drugi obliki, kakor so na primer stalne izdaje obveznic in drugih primerljivih vrednostnih papirjev ter odobravanje kreditov za lasten račun. Predvideti je Ö bi bilo Õ treba izjeme za nekatere kreditne institucije, za katere se ta direktiva ne more uporabljati. Določbe te direktive ne smejo Ö bi smele Õ posegati v uporabo nacionalne zakonodaje, ki določa posebna dodatna dovoljenja, s katerimi kreditnim institucijam omogočijo, da izvajajo posebne dejavnosti ali začnejo opravljati posebne vrste poslov. ê 2000/12/ES uvodna izjava 7 (prilagojeno) (6) Namen sprejetega pristopa je doseči Ö Primerno je izvesti Õ le osnovno uskladitev, ki je potrebna in zadostna za zagotavljanje medsebojnega priznavanja dovoljenj in sistemov bonitetnega nadzora, kar omogoča izdajo enotne licence, priznane na celotnem ozemlju Skupnosti, pa tudi uporabo načela bonitetnega nadzora matične države članice. Zato je treba na zahtevo po izdelavi programa poslovanja gledati le kot na dejavnik, ki pristojnim organom omogoča sprejemanje odločitev na podlagi natančnejših informacij in objektivnih meril. Možen je Ö bi moral biti Õ tudi ukrep prilagodljivosti pri zahtevah, povezanih s pravno obliko kreditnih institucij, in glede Ö v zvezi z Õ zaščiteo nazivov bank. ò novo (7) Ker države članice ne morejo v zadostni meri doseči cilja predlaganih ukrepov, ampak ga je mogoče zaradi obsega in učinkov ukrepov bolje doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je navedeno v členu 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti, kakor je navedeno v navedenem členu, se ta direktiva omejuje na minimalne zahteve za doseganje navedenih ciljev in ne presega tistega, kar je potrebno za navedeni namen. ê 2000/12/ES uvodna izjava 8 (prilagojeno) (8) Za zagotavljanje izenačene zaščite varčevalcev in pravičnih konkurenčnih pogojev med primerljivimi skupinami kreditnih institucij so potrebne enakovredne finančne zahteve za kreditne institucije. Pred nadaljnjim usklajevanjem bi bilo treba oblikovati ustrezna strukturna razmerja, ki bodo v okviru sodelovanja med nacionalnimi organi omogočila Ö omogočajo Õ spremljanje položaja primerljivih vrst kreditnih institucij v skladu z običajnimi metodami. Ta postopek naj bi pripomogel k postopnemu približevanju sistemov koeficientov, ki so vzpostavljeni in se uporabljajo v državah članicah. Kljub temu pa je treba razlikovati med koeficienti, ki se uporabljajo za zagotavljanje dobrega upravljanja kreditnih institucij, in koeficienti, ki so določeni za ekonomsko in monetarno politiko. ê 2000/12/ES uvodna izjava 9 (prilagojeno) (9) Načela medsebojnega priznavanja in nadzora matične države članice zahtevajo, da pristojni organi države ne smejo izdati ali morajo odvzeti dovoljenja, če dejavniki, kot na primer vsebina programov dejavnosti in geografska porazdelitev Ö dejavnosti ali Õ dejavnosti, ki se dejansko izvajajo, jasno kažejo na to, da je kreditna institucija izbrala pravni sistem neke države članice, zato da bi se izognila strožjim standardom, ki so v veljavi v drugi državi članici, na ozemlju katere opravlja ali namerava opravljati večji del svojih dejavnosti. Kreditna institucija, ki je pravna oseba, mora Ö bi morala Õ pridobiti dovoljenje v državi članici, v kateri ima statutarni sedež. Kreditna institucija, ki ni pravna oseba, mora Ö bi morala Õ imeti sedež v državi, v kateri je pridobila dovoljenje. Poleg tega pa morajo Ö bi morale Õ države članice zahtevati, da je sedež kreditnih institucij vedno v matični državi članici in da tam tudi dejansko posluje. ê2000/12/ES uvodna izjava 10 (prilagojeno) (10) Pristojni organi ne bi smeli izdati ali podaljšati dovoljenja za poslovanje kreditne institucije, kadar obstaja možnost, da ne bodo mogli učinkovito izvajati nadzornih funkcij zaradi tesnih povezav med to institucijo in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami. To Ö naj Õ velja tudi za kreditne institucije, ki že imajo dovoljenje za poslovanje. Opredelitev „tesne povezave“ v tej direktivi določa minimalna merila. To pa ne pomeni, da je države članice ne smejo uporabljati tudi v drugih okoliščinah, ki jih ta opredelitev ne predvideva. Dejstvo, da so pridobile pomemben delež v kapitalu podjetja, samo po sebi še ne predstavlja udeležbe v pomenu „tesne povezave“, če so ta delež pridobile le kot začasno investicijo, ki jim ne daje možnosti vplivanja na strukturo ali finančno politiko institucije. ê2000/12/ES uvodna izjava 11 (prilagojeno) (11) Obseg učinkovitega izvajanja nadzornih funkcij nadzornih organov vključuje nadzor na konsolidirani osnovi, ki ga je treba izvajati nad kreditno institucijo, če tako predpisuje zakonodaja Skupnosti. V takih primerih morajo Ö bi morali Õ organi, ki so prejeli prošnjo za dovoljenje, biti zmožni ugotoviti, kateri organi so pristojni za izvajanje konsolidiranega nadzora nad to kreditno institucijo. ê2000/12/ES uvodna izjava 12 (prilagojeno) Matična država članica lahko za institucije, katerim so izdali dovoljenje njihovi pristojni organi, predpiše tudi strožje predpise od tistih, določenih v členu 5(1), prvi pododstavek in (2) ter členih 7, 16, 30, 51. ê2000/12/ES uvodna izjava 13 (prilagojeno) Odprava zahteve po dovoljenju za poslovanje podružnic kreditnih institucij znotraj Skupnosti je pogojena z ukinitvijo dotacijskega ustanovitvenega kapitala. ê2000/12/ES uvodna izjava 14 (prilagojeno) (12) Zaradi medsebojnega priznavanja izbrani pristop omogoča kKreditnim institucijam z dovoljenjem za poslovanje v njihovih matičnih državah članicah Ö naj bo dovoljeno Õ, da na celotnem ozemlju Skupnosti izvajajo katere koli ali vse dejavnosti, navedene v Prilogi I, z ustanavljanjem podružnic ali opravljanjem storitev. Za opravljanje dejavnosti, ki niso naštete v navedeni prilogi, veljajo glede pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev splošne določbe Pogodbe. ê2000/12/ES uvodna izjava 15 (prilagojeno) (13) Medsebojno priznavanje dejavnosti, naštetih v Prilogi I, je primerno razširiti tudi na dejavnosti, ki jih izvajajo finančne institucije kot hčerinska podjetja kreditnih institucij, kadar za ta hčerinska podjetja velja konsolidiran nadzor njihovih matičnih podjetij in izpolnjujejo nekatere stroge pogoje. ê2000/12/ES uvodna izjava 16 (prilagojeno) (14) V povezavi z uveljavljanjem pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev lahko Ö naj ima Õ država članica gostiteljica Ö možnost Õ zahtevati izpolnjevanje posebnih določb nacionalnih zakonov ali predpisov za institucije, ki nimajo dovoljenja za poslovanje kot kreditna institucija v matičnih državah, in za tiste dejavnosti, ki niso navedene v Prilogi I, pod pogojem, da so take določbe združljive z zakonodajo Skupnosti in so namenjene zaščiti splošnega interesa ter da za take institucije ali dejavnosti ne veljajo enakovredna pravila v skladu s to zakonodajo ali predpisi matičnih držav članic. ê2000/12/ES uvodna izjava 17 (prilagojeno) (15) Države članice morajo Ö bi morale Õ zagotoviti, da ni nobenih ovir za enako opravljanje medsebojno priznanih storitev, kakor to poteka v matični državi članici, če slednje ni v nasprotju s pravnimi predpisi, ki ščitijo splošne interese v državi članici gostiteljici. ê2000/12/ES uvodna izjava 18 (prilagojeno) Obstaja nujna povezava med ciljem te direktive in liberalizacijo pretoka kapitala, katero ureja druga zakonodaja Skupnosti. Vsekakor pa morajo biti ukrepi glede liberalizacije bančnih storitev usklajeni z ukrepi v zvezi z liberalizacijo pretoka kapitala. ê2000/12/ES uvodna izjava 19 (prilagojeno) (16) Pravila, ki urejajo podružnice kreditnih institucij s sedeži zunaj Skupnosti, morajo biti analogna v vseh državah članicah. V tem trenutku je pPomembno Ö je Õ zagotoviti, da ti predpisi ne bodo ugodnejši od tistih, ki veljajo za podružnice kreditnih institucij iz drugih držav članic. Navesti je treba, da Skupnost lahko Ö naj ima možnost Õ skleneiti sporazume s tretjimi državami, ki predvidijo uporabo predpisov, ki bodo takim podružnicam zagotavljali enako obravnavanje na celotnem ozemlju Skupnosti ob upoštevanju načela vzajemnosti. Za podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v tretjih državah, Ö naj Õ ne velja svoboda opravljanja storitev v skladu z drugim odstavkom člena 49 Pogodbe, niti svoboda ustanavljanja v drugih državah članicah, razen v tistih, v katerih so bile ustanovljene. Vendar pa so zahteve za izdajo dovoljenja za poslovanje hčerinskih podjetij ali pridobitev deležev podjetij, za katera velja zakonodaja tretjih držav, predmet postopka, s katerim se zagotavlja, da so kreditne institucije Skupnosti v zadevnih tretjih državah obravnavane po načelu vzajemnosti. ê2000/12/ES uvodna izjava 20 (prilagojeno) Dovoljenja, ki jih kreditnim institucijam izdajo pristojni nacionalni organi v skladu s to direktivo, se uporabljajo na celotnem ozemlju Skupnosti in ne le na ozemlju neke države. Obstoječe določbe o vzajemnosti so tako brez učinka. Zato je potreben prilagodljiv postopek, ki bo omogočal ocenjevanje vzajemnosti na podlagi Skupnosti. Cilj tega postopka ni zapreti finančnih trgov Skupnosti, ampak jih ohraniti odprte za preostali del sveta in tako povečati liberalizacijo globalnih finančnih trgov v tretjih državah. S tem namenom ta direktiva predpisuje postopke za pogajanja s tretjimi državami, v skrajni sili pa tudi možnost sprejetja ukrepov pri odlogu novih vlog za dovoljenje ali omejevanju odobritve novih dovoljenj. ê2000/12/ES uvodna izjava 21 (prilagojeno) (17) Zaželeno je, da nNa podlagi vzajemnosti Skupnost in tretje države sklenejo sporazum, s katerim bi omogočili praktično izvajanje konsolidiranega nadzora nad največjim možnim geografskim območjem. ê2000/12/ES uvodna izjava 22 (prilagojeno) (18) Za nadzor finančne stabilnosti kreditne institucije in zlasti njene solventnosti so Ö naj bo Õ odgovornia pristojni organi njena matičnea državea članicea. Pristojni organi države članice gostiteljice obdržijo Ö naj bodo Õ odgovornost Ö odgovorni Õ za nadzor nad likvidnostjo Ö podružnic Õ in monetarnoimi politiko Ö politikami Õ . Nadzor tržnega tveganja mora Ö bi moral Õ potekati na podlagi tesnega sodelovanja med pristojnimi organi matičnih držav članic in držav članic gostiteljic. ê 2000/12/ES uvodna izjava 23 in 24 (prilagojeno) ð novo (19) Nemoteno delovanje notranjega bančnega trga poleg zakonskih pravil zahteva tudi tesno in stalno sodelovanje ð ter znatno okrepljeno konvergenco regulatornih in nadzornih praks ï med pristojnimi organi držav članic. Pri Ö Zlasti v ta namen Õ ð bi moralo potekati ï preučevanjue problemov posameznih kreditnih institucij ð in medsebojna izmenjava podatkov ï ð znotraj Odbora Evropskih bančnih nadzornikov ï ð ustanovljenega s Sklepom Komisije 2004/5/ES[15] ï se je kot najustreznejša oblika sodelovanja med bančnimi nadzornimi organi izkazala „groupe de contact“ (kontaktna skupina). Navedena skupina je ustrezno telo za medsebojno izmenjavo informacij iz člena 28. Tak postopek medsebojne izmenjave informacij pa Ö naj Õ nikakor ne nadomesti dvostranskega sodelovanja, kakršnega določa člen 28. Pristojni organi države članice gostiteljice bBrez poseganja v pooblastila za izvajanje lastne kontrole Ö naj bodo pristojni organi države članice gostiteljice zmožni Õ v nujnih primerih ali na lastno pobudo ali na pobudo pristojnih organov matične države članice lahko še naprej preverjajoti, ali so dejavnosti kreditne institucije, ustanovljene na njihovem ozemlju, v skladu z ustrezno zakonodajo in načeli dobro premišljenih administrativnih in računovodskih postopkov ter ustreznimi notranjimi kontrolami. ê 2000/12/ES uvodna izjava 25 (prilagojeno) (20) Primerno je, da se omogoči izmenjava informacij med pristojnimi organi ter organi ali telesi, ki na podlagi svoje funkcije pomagajo krepiti stabilnost finančnega sistema. Da bi ohranili zaupno naravo posredovanih informacij, mora Ö bi moral Õ seznam naslovnikov ostati znotraj strogih omejitev. ê 2000/12/ES uvodna izjava 26 in 27 (prilagojeno) (21) Nekatera ravnanja, na primer goljufije in razkrivanje notranjih informacij, lahko vplivajo na stabilnost in integriteto finančnega sistema, tudi kadar zadevajo institucije, ki niso kreditne institucije. Treba je določiti pogoje, pod katerimi se Ö v takih primerih Õ dovolijo takea izmenjavea informacij. ê 2000/12/ES uvodna izjava 28 (prilagojeno) (22) Če je določeno, da se lahko neke informacije razkrijejo le, če se s tem izrecno strinjajo pristojni organi, lahko Ö bi morali Õ slednji, če je ustrezno, Ö imeti možnost Õ svoje strinjanje pogojujejovati z upoštevanjem strogih pogojev za razkrivanje informacij. ê 2000/12/ES uvodna izjava 29 (23) Treba bi bilo dovoliti tudi izmenjavo informacij med pristojnimi organi na eni strani ter centralnimi bankami in drugimi organi s podobno funkcijo v vlogi monetarnih oblasti, in če je ustrezno, tudi drugimi javnimi organi, odgovornimi za nadzor nad plačilnimi sistemi, na drugi strani. ê2000/12/ES uvodna izjava 30 (prilagojeno) (24) Za krepitev bonitetnega nadzora kreditnih institucij ter zaščito strank kreditnih institucij je treba določiti, da so Ö bi morali biti Õ revizorji obvezani nemudoma poročati pristojnim organom, kadar koli med opravljanjem svojih nalog ugotovijo, da obstajajo v skladu s to direktivo dejavniki, ki bi lahko resno vplivali na finančni položaj ali administrativno in računovodsko organizacijo kreditne institucije. Ob upoštevanju tega cilja je zaželeno, da Ö Iz istega razloga naj Õ državae članicae Ö tudi Õ zagotovijo izvajanje te obveznosti v vseh okoliščinah, v katerih revizorji odkrijejo taka dejstva med opravljanjem svojih nalog v podjetju, ki je tesno povezano s kreditno institucijo. Obveza revizorjev, da pristojnim organom po potrebi sporočajo nekatera dejstva in odločitve, povezane s kreditno institucijo, ki jih odkrijejo med opravljanjem svojih nalog v nefinančnem podjetju, Ö naj Õ sama po sebi ne spremeni narave njihovih nalog v tem podjetju, niti načina opravljanja teh nalog v istem podjetju. ê 2000/12/ES Uvodne izjave 31 do 35 (prilagojeno) Skupni osnovni standardi za lastne vire sredstev kreditnih institucij so ključni dejavnik pri oblikovanju notranjega bančnega trga, saj lastni viri sredstev omogočajo zagotavljanje kontinuitete poslovanja kreditnih institucij in zaščito prihrankov. Tako usklajevanje krepi nadzor nad kreditnimi institucijami in prispeva k nadaljnjemu usklajevanju bančnega sektorja. Taki standardi se morajo uporabljati za vse kreditne institucije z dovoljenjem za poslovanje v Skupnosti. Lastni viri sredstev kreditnih institucij omogočajo absorpcijo izgub, ki niso pokrite z zadostnim dobičkom. Lastni viri sredstev so pomembno merilo za pristojne organe, predvsem pri ocenjevanju solventnosti kreditnih institucij in za druge namene skrbnega presojanja. Kreditne institucije na notranjem bančnem trgu neposredno konkurirajo druga drugi, zaradi česar morajo biti opredelitve in standardi, ki se nanašajo na lastne vire sredstev, enakovredni. Zato merila za določanje sestave lastnih virov sredstev ne smejo biti prepuščena le državam članicam. Sprejetje skupnih osnovnih standardov je v interesu Skupnosti, saj bo preprečilo izkrivljanje konkurence in okrepilo bančni sistem Skupnosti. Opredelitev lastnih virov sredstev, kakor jo določa ta direktiva, predvideva največje možno število postavk in največje možne vrednosti kvalificiranih zneskov, posamezni državi članici pa prepušča odločitev, ali bo uporabila vse ali le nekaj teh postavk in ali bo sprejela nižje največje možne vrednosti. ê 2000/12/ES uvodna izjava 36 (prilagojeno) (25) Ta direktiva določa Ö , da bi bilo treba določiti Õ izbirna merila za nekatere postavke lastnih virov sredstev, Ö brez poseganja v možnost Õ države članice pa lahko uporabljajo Ö za uporabo Õ tudi strožjeih določbe. ê 2000/12/ES uvodna izjava 37 (prilagojeno) Na začetni stopnji so skupni osnovni standardi določeni širše, zato da bi zajeli vse postavke, ki sestavljajo lastne vire sredstev v raznih državah članicah. ê 2000/12/ES uvodna izjava 38 (26) V skladu z naravo postavk, ki sestavljajo lastne vire sredstev, ta direktiva razlikuje med postavkami, ki predstavljajo temeljne lastne vire sredstev na eni strani, in tistimi, ki predstavljajo dodatne lastne vire sredstev na drugi. ê 2000/12/ES uvodna izjava 39 (prilagojeno) (27) Da bi bilo razvidno, da postavke, ki predstavljajo dodatni lastni kapital, po naravi niso enake tistim, ki predstavljajo temeljni kapital, znesek prvih, vključenih v lastne vire sredstev, ne sme Ö bi smel Õ presegati vrednosti temeljnega kapitala. Poleg tega pa znesek nekaterih postavk vključenega dodatnega kapitala ne sme Ö bi smel Õ presegati polovice temeljnega kapitala. ê 2000/12/ES uvodna izjava 39 (prilagojeno) (28) Da bi se izognile izkrivljanju konkurence, javne kreditne institucije v svoje lastne vire sredstev ne smejo Ö bi smele Õ vključiti garancij Ö osebnih jamstev Õ , ki jim jih izdajo države članice ali lokalni organi. ê 2000/12/ES uvodna izjava 40 (prilagojeno) (29) Kadar se med izvajanjem nadzora izkaže, da je treba določiti znesek konsolidiranih lastnih virov sredstev skupine kreditnih institucij, Ö naj Õ se izračun naredi v skladu s to direktivo. ê 2000/12/ES uvodna izjava 41 (prilagojeno) ð novo (30) Natančna računovodska metodologija, ki se uporablja za izračun lastnih virov sredstev, stopnje solventnosti ð njihove primernosti za tveganja, katerim je izpostavljena kreditna institucija ï , in za oceno koncentracije kreditne izpostavljenosti, mora Ö bi morala Õ biti določena v skladu z določbami Direktive Sveta 86/635/EGS z dne 8. decembra 1986 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij[16], ki vključuje nekatere prilagoditve določb Direktive Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983, ki temeljijo na členu 44(2)(g) Pogodbe, kar zadeva konsolidirane računovodske izkazeÖ[17] Õ ð ali Uredbe (ES) št. 1606/2002 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 19. julija 2002 o uporabi mednarodnih računovodskih standardov[18] glede na to, katera ureja računovodstvo kreditnih institucij v nacionalni zakonodaji ï . ê 2000/12/ES uvodna izjava 42 do 47 (prilagojeno) Določbe o lastnih virih sredstev so del obsežnejših mednarodnih prizadevanj, da bi približali pravila, ki veljajo v večjih državah glede ustreznosti lastnih virov sredstev. Na mednarodnem bančnem trgu morajo institucije neposredno konkurirati druga drugi, skupni standardi o solventnosti v obliki minimalne stopnje pa preprečujejo izkrivljanje konkurence in krepijo bančni sistem Skupnosti. Komisija bo pripravila poročilo in občasno pregledala določbe o lastnih virih sredstev, zato da bi jih zožila ter tako dosegla večjo konvergenco skupne opredelitve lastnih virov sredstev. Taka konvergenca bo omogočila uskladitev lastnih virov sredstev kreditnih institucij znotraj Skupnosti. Določbe o stopnjah solventnosti so rezultat dela, ki ga je opravil Svetovalni odbor za bančništvo, odgovoren za dajanje predlogov Komisiji zaradi usklajevanja koeficientov, ki se uporabljajo v državah članicah. Določitev ustrezne stopnje solventnosti ima osrednjo vlogo pri nadzorovanju kreditnih institucij. Razmerje, ki tehta sredstva in zunajbilančne postavke v skladu s stopnjo kreditnega tveganja, je izredno uporabno merilo solventnosti. ò novo (31) Minimalne kapitalske zahteve imajo osrednjo vlogo pri nadzoru kreditnih institucij in medsebojnem priznavanju nadzornih tehnik. S tega vidika bi bilo treba določbe o minimalnih kapitalskih zahtevah upoštevati v povezavi z drugimi posebnimi instrumenti, ki so prav tako namenjeni usklajevanju osnovnih tehnik nadzora kreditnih institucij. (32) Zaradi preprečevanja izkrivljanja konkurence in krepitve bančnega sistema na notranjem trgu je primerno določiti skupne minimalne kapitalske zahteve. (33) Za namen zagotavljanja primerne stopnje solventnosti je pomembno določiti minimalne kapitalske zahteve, ki tehtajo aktivo in zunajbilančne postavke v skladu s stopnjo tveganja. ê 2000/12/ES Uvodne izjave 48 do 51 (prilagojeno) Razvoj skupnih standardov za opredelitev lastnih virov sredstev v razmerju do sredstev in zunajbilančnih postavk, izpostavljenih kreditnemu tveganju, je zato pomemben vidik pri usklajevanju, potrebnem za doseganje medsebojnega priznavanja nadzornih tehnik in s tem uresničitev notranjega bančnega trga. S tega vidika je treba določbe o stopnji solventnosti upoštevati v povezavi z drugimi posebnimi instrumenti, ki so prav tako namenjeni usklajevanju osnovnih tehnik nadzorovanja kreditnih institucij. Na mednarodnem bančnem trgu morajo institucije neposredno konkurirati druga drugi, skupni standardi o solventnosti v obliki minimalne stopnje pa preprečujejo izkrivljanje konkurence in krepijo bančni sistem Skupnosti. Ta direktiva predvideva različne uteži za garancije, ki jih izdajo razne finančne institucije. Komisija se zato obvezuje, da bo preverjala, če ta direktiva kot celota pomembno izkrivlja konkurenco med kreditnimi institucijami in zavarovalnicami in glede na ugotovitve preučila, če so upravičeni kakršni koli ukrepi za izboljšanje stanja. ò novo (34) Nujno je treba upoštevati raznolikost kreditnih institucij v Skupnosti tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun minimalnih kapitalskih zahtev za kreditna tveganja, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Uporaba zunanjih bonitetnih ocen in lastnih ocen kreditnih institucij za posamezne parametre kreditnega tveganja predstavlja pomembno izboljšavo občutljivosti na tveganja in bonitetne trdnosti pravil o kreditnih tveganjih. Kreditne institucije bi morale imeti primerne spodbude za prehod k pristopom, ki so bolj občutljivi na tveganja. (35) Minimalne kapitalske zahteve bi morale biti sorazmerne s tveganji, ki jih obravnavajo. V zahtevah bi se moralo obravnavati zlasti zmanjševanje ravni tveganja, ki je posledica velikega števila sorazmerno majhnih izpostavljenosti. (36) Večje priznavanje bi moralo biti namenjeno tehnikam zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru pravil, pripravljenih z namenom, da neprimerno priznavanje ne bi ogrozilo solventnosti. (37) Da bi zagotovili, da se tveganja in zmanjševanja tveganj, ki so posledica dejavnosti listinjenja in naložb kreditnih institucij, ustrezno prikazujejo v minimalnih kapitalskih zahtevah kreditnih institucij, je treba vključiti pravila, ki predvidevajo obravnavo takih dejavnosti in naložb, ki je občutljiva na tveganja in bonitetno trdna. ê 2000/12/ES uvodna izjava 52 (prilagojeno) Priloga III določa obravnavo zunajbilančnih postavk v zvezi z izračunavanjem potreb po kapitalu kreditnih institucij. Da bi notranji trg nemoteno deloval in predvsem da bi zagotovile enake pogoje, so države članice dolžne prizadevati si, da bi njihovi pristojni organi enotno ocenjevali dogovore o neto izravnavah. Priloga III upošteva tudi delo mednarodnega foruma bančnih nadzornikov pri nadzornem priznavanju dvostranskih neto izravnav, predvsem pa možnosti izračunavanja potreb po lastnih virih sredstev za nekatere transakcije na podlagi neto in ne bruto zneskov, če obstajajo pravno zavezujoči dogovori, ki zagotavljajo, da je kreditno tveganje omejeno na neto znesek. Za mednarodno aktivne kreditne institucije in skupine kreditnih institucij iz številnih tretjih držav, ki konkurirajo kreditnim institucijam Skupnosti, bodo predpisi, sprejeti na širši mednarodni ravni, izpopolnili nadzorno obravnavo trgovanja z izvedenimi finančnimi instrumenti na prostem trgu. Taka izpopolnitev pa pomeni ustreznejše obvezno kapitalsko kritje ob upoštevanju učinkov zmanjševanja tveganja nadzorno priznanih dogovorov o neto izravnavah na morebitna prihodnja kreditna tveganja. Kliring izvedenih finančnih instrumentov, s katerimi se trguje na prostem trgu, ki ga ponujajo klirinške hiše, ki delujejo kot osrednja stranka, igra v nekaterih državah članicah pomembno vlogo. Zato je primerno ugotoviti koristi takega kliringa za zmanjševanje kreditnega tveganja in povezanih sistemskih tveganj pri preudarni obravnavi kreditnih tveganj. Obstoječe in morebitne prihodnje izpostavljenosti, ki izhajajo iz skozi kliring izvedenih pogodb o izvedenih finančnih instrumentih na prostem trgu, je treba v celoti zavarovati, tveganja, ki nastajajo zaradi seštevanja izpostavljenosti klirinških hiš, ki so nad tržno vrednostjo izkazanih zavarovanj, pa je treba odpraviti, zato da bodo v prehodnem obdobju skozi kliring izvedeni finančni instrumenti na prostem trgu obravnavani enako preudarno kakor izvedeni finančni instrumenti, s katerimi se trguje na borznem trgu. Pristojnim organom je treba ugoditi glede začetne marže in gibljivega kritja ter kakovosti in stopnje zaščite, ki jo zagotavljajo izkazana zavarovanja. Kreditnim institucijam, ustanovljenim v državah članicah, Priloga III daje podobno možnost priznavanja dvostranskih neto izravnav pristojnih organov, s čimer jim zagotavlja enake konkurenčne pogoje. Predpisi so dobro usklajeni in ustrezni za spodbujanje nadaljnje uporabe ukrepov bonitetnega nadzora v kreditnih institucijah. Pristojni organi v državah članicah morajo zagotoviti, da bo izračunavanje dodatkov utemeljeno z dejanskimi in ne navideznimi zneski. ò novo (38) Operativno tveganje je pomembno tveganje, s katerim se soočajo kreditne institucije, in zahteva kritje z lastnimi viri sredstev. Nujno je treba upoštevati raznolikost kreditnih institucij v Skupnosti tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun zahtev za operativno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Kreditne institucije bi morale imeti primerne spodbude za prehod k pristopom, ki so bolj občutljivi na tveganja. Glede na nastajajoče najnovejše tehnike za merjenje in upravljanje z operativnimi tveganji, bi se morala pravila pregledovati in ustrezno posodabljati, vključno v zvezi s stroški za različna poslovna področja in priznavanjem tehnik za zmanjševanje tveganja. (39) Da bi zagotovili ustrezno solventnost kreditnih institucij v skupini, je nujno potrebno, da se minimalne kapitalske zahteve uporabljajo na podlagi konsolidiranega finančnega stanja skupine. Da bi zagotovili primerno razporeditev lastnih virov sredstev znotraj skupine in njihovo razpoložljivost za varovanje prihrankov, kjer je potrebno, naj se minimalne kapitalske zahteve uporabljajo za posamezne kreditne institucije v skupini, razen če je ta cilj mogoče učinkovito doseči drugače. ê 2000/12/ES uvodna izjava 53 (prilagojeno) Najnižje razmerje, ki ga predvideva ta direktiva, krepi kapital kreditnih institucij v Skupnosti. V skladu s statistično raziskavo kapitalskih zahtev, ki so veljale v začetku leta 1988, je bila sprejeta 8% stopnja. ê 2000/12/ES uvodna izjava 54 (40) Osnovne predpise za spremljanje velikih izpostavljenosti kreditnih institucij bi bilo treba uskladiti. Države članice bi morale kljub vsemu imeti možnost sprejeti strožje določbe od teh, ki jih predvideva ta direktiva. ê 2000/12/ES uvodna izjava 55 (prilagojeno) (41) Spremljanje in kontrola izpostavljenosti kreditne institucije je Ö bi morala biti Õ sestavni del nadzora nad njo. Ö Zato lahko Õ Ččezmerne koncentracije izpostavljenosti do posamezne stranke ali skupine povezanih strank lahko povzročijo nesprejemljivo tveganje nastanka izgub. Za tako stanje velja, da utegne Ö lahko Õ neugodno vplivati na solventnost kreditne institucije. ê 2000/12/ES uvodna izjava 56 (prilagojeno) (42) Na notranjem bančnem trgu Ö Ker Õ kreditne institucije Ö na notranjem trgu Õ neposredno konkurirajo druga drugi, in zato morajo biti zahteve glede spremljanja enake po vsej Skupnosti. S tem ciljem morajo za merila, ki se uporabljajo za določanje koncentracije izpostavljenosti, veljati pravno zavezujoči predpisi na ravni Skupnosti in ne morejo biti v celoti prepuščena presoji posamezne države članice. Sprejetje skupnih predpisov bo zato najbolj koristilo interesom Skupnosti, saj bo preprečilo nastanek razlik v konkurenčnih pogojih, hkrati pa okrepilo bančni sistem Skupnosti. ê 2000/12/ES uvodna izjava 57 (prilagojeno) ð novo (43) Določbe glede stopnje solventnosti kreditnih institucij vključujejo seznam kreditnih tveganj, ki lahko nastanejo v kreditnih institucijah. Zato bi bilo treba ta seznam uporabljati pri opredelitvi izpostavljenosti za omejevanje velikih izpostavljenosti. Načelno pa ni ð Medtem ko je primerno, da opredelitev izpostavljenosti za namene omejevanja velikih izpostavljenosti temelji na opredelitvi, navedeni za namene zahtev po minimalnih lastnih sredstvih za kreditna tveganja, pa načelno ni ï primerno sklicevanje na uteži ali stopnje tveganja, ki jih predpisujejo navedene določbe. Te uteži in stopnje tveganja so bile postavljene zaradi določitve splošnih zahtev po stopnjah solventnosti, potrebnih za pokrivanje kreditnega tveganja kreditnih institucij. Namen pri urejanju velikih izpostavljenosti je Ö Da bi Õ omejiliti največjo izgubo, ki jo lahko utrpi kreditna institucija v povezavi z eno samo stranko ali skupino povezanih strank. Zato je primerenno Ö sprejeti Õ preudaren pristop, v skladu s katerim se bo večinoma upoštevala nominalna vrednost izpostavljenosti, ne bodo pa se uporabljali Ö pravila za določanje velikih izpostavljenosti, ki upoštevajo nominalno vrednost izpostavljenosti brez uporabe Õ uteži ali stopnje tveganja. ò novo (44) Medtem ko je zaželeno, da se v pričakovanju nadaljnjega pregleda določb o velikih izpostavljenostih, dovoli priznavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja na način, podoben tistemu, ki je za namene minimalnih kapitalskih zahtev dovoljen za omejevanje zahtev za izračun, so bila pravila za zmanjševanje kreditnega tveganja oblikovana v okviru splošnega raznovrstnega kreditnega tveganja, ki je posledica izpostavljenosti do velikega števila nasprotnih strank. V skladu s tem bi bilo treba za priznavanje učinkov takih tehnik za namene omejitev velikih izpostavljenosti, namenjenih omejevanju največje izgube, ki lahko nastane zaradi ene same stranke ali skupine povezanih strank, uporabljati bonitetne zaščite. ê 2000/12/ES uvodna izjava 58 (prilagojeno) (45) Kadar v kreditni instituciji nastopi izpostavljenost do njenega matičnega podjetja ali do drugih hčerinskih podjetij njenega matičnega podjetja, je potrebna še posebna preudarnost. Upravljanje izpostavljenosti, ki nastanejo v kreditnih institucijah, mora Ö bi moralo Õ potekati popolnoma avtonomno in v skladu z načeli dobro premišljenega bančnega upravljanja, ne glede na katera koli druga načela razen navedenih. Določbe te direktive zahtevajo, da čČe osebe, ki imajo neposreden ali posreden kvalificiran delež v kreditni instituciji, izvajajo svoj vpliv tako, da škoduje dobro premišljenemu in preudarnemu upravljanju te institucije, Ö naj Õ pristojni organi sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi prekinejo tako stanje. Na področju velikih izpostavljenosti je treba določiti posebne standarde Ö , vključno s strožjimi omejitvami, Õ za izpostavljenosti, ki jih ima kreditna institucija do drugih v svoji skupini, in v takih primerih so upravičene strožje omejitve kakor pri drugih izpostavljenostih. Strožjih omejitev Ö Takih standardov Õ pa ni treba izvajati, če je matično podjetje finančni holding ali kreditna institucija ali kadar so druga hčerinska podjetja kreditne institucije ali finančne institucije ali podjetja, ki ponujajo pomožne bančne storitve, pod pogojem, da v vseh takih podjetjih poteka nadzor kreditnih institucij na konsolidirani osnovi. V takih primerih konsolidirano spremljanje skupine podjetij omogoča ustrezno stopnjo nadzora in ne zahteva uvedbe strožjih omejitev izpostavljenosti. Ta pristop spodbuja bančne skupine, da organizirajo svoje strukture na način, ki dovoljuje konsolidirano spremljanje, kar je zaželeno, saj to omogoča celovitejšo raven spremljanja. ò novo (46) Kreditne institucije bi morale zagotoviti notranji kapital, ki je glede na tveganja, katerim so ali bi lahko bile izpostavljene, primeren po količini, kvaliteti in razporeditvi. V skladu s tem bi morale kreditne institucije vzpostaviti strategije in procese za ocenjevanje in vzdrževanje ustreznosti svojega notranjega kapitala. (47) Pristojni organi so se dolžni prepričati, da imajo kreditne institucije dobro organizacijo in ustrezne lastne vire sredstev, ob upoštevanju tveganj, katerim so ali bi lahko bile kreditne institucije izpostavljene. (48) Da bi notranji bančni trg učinkovito deloval, bi moral Odbor evropskih bančnih nadzornikov prispevati k dosledni uporabi te direktive in zbliževanju nadzornih praks na celotnem ozemlju Skupnosti. (49) Iz istega razloga ter zato, da se zagotovi, da kreditne institucije Skupnosti, ki so dejavne v več državah članicah, niso nesorazmerno obremenjene zaradi neprekinjenih pristojnosti pristojnih organov posameznih držav članic za izdajanje dovoljenj in za nadzor, je nujno, da se znatno okrepi sodelovanje med pristojnimi organi. V tem okviru bi bilo treba okrepiti vlogo konsolidiranega nadzornika. Odbor evropskih bančnih nadzornikov bi moral podpirati in spodbujati tako sodelovanje. ê 2000/12/ES uvodna izjava 65 (prilagojeno) (50) Nadzor kreditnih institucij na konsolidirani osnovi mora biti Ö je Õ usmerjen predvsem v zaščito interesov vlagateljev navedenih Ö kreditnih Õ institucij in Ö v Õ zagotavljanje stabilnosti finančnega sistema. ê 2000/12/ES uvodna izjava 59 (prilagojeno) (51) Da bi bil nadzor na konsolidirani osnovi učinkovit, mora Ö bi torej moral Õ veljati za vse bančne skupine, vključno s tistimi, katerih matična podjetja niso kreditne institucije. Pristojni organi morajo Ö bi morali Õ razpolagati s potrebnimi pravnimi instrumenti, da lahko izvajajo tak nadzor. ê 2000/12/ES uvodna izjava 60 (prilagojeno) (52) Pri skupinah z različnimi dejavnostmi, v katerih matična podjetja kontrolirajo vsaj eno hčerinsko podjetje, ki je kreditna institucija, morajo Ö bi morali Õ biti pristojni organi sposobni oceniti finančno stanje kreditne institucije v taki skupini. Do nadaljnje uskladitve lahko države članice določijo ustrezne metode konsolidacije za doseganje ciljev te direktive. Pristojni organi morajo Ö bi morali Õ imeti na voljo vsaj način, s katerim lahko od vseh podjetij v skupini pridobijo informacije, potrebne za opravljanje svoje funkcije. Vzpostaviti je Ö bi bilo Õ treba sodelovanje med organi, odgovornimi za nadzor raznih finančnih sektorjev pri skupinah podjetij, ki opravljajo več različnih finančnih dejavnosti Ö . Do nadaljnje uskladitve bi morale biti države članice zmožne določiti ustrezne metode konsolidacije za doseganje cilja te direktive. Õ ê 2000/12/ES uvodna izjava 61 (prilagojeno) (53) Poleg tega lahko Države članice Ö naj imajo možnost, da Õ zavrnejo ali odvzamejo dovoljenje za opravljanje bančnih storitev pri nekaterih strukturah skupin, ki štejejo za neprimerne za opravljanje bančnih dejavnosti, predvsem zato, ker takih struktur ni mogoče učinkovito nadzorovati. Pri tem Ö naj Õ imajo pristojni organi Ö potrebna Õ pooblastila, navedena v prvem pododstavku člena 7(1), v členu 7(2), točki (c) člena 14(l), in členu 16 te direktive, da bi zagotovili varno in skrbno upravljanje kreditnih institucij. ê 2000/12/ES Uvodne izjave 62 do 64 (prilagojeno) Prav tako lahko države članice uporabljajo ustrezne tehnike nadzora nad skupinami, katerih struktur ta direktiva ne vključuje. Če take strukture postanejo splošno razširjene, je treba to direktivo dopolniti, da bo vključila tudi take strukture. Nadzor na konsolidirani osnovi mora zajemati vse dejavnosti, določene v Prilogi I. Zato morajo biti vsa podjetja, ki se ukvarjajo predvsem s takimi dejavnostmi, vključena v nadzor na konsolidirani osnovi. Zato pa je treba razširiti opredelitev finančnih institucij tako, da bo vključevala take dejavnosti. Direktiva 86/635/EGS skupaj z Direktivo 83/349/EGS določa pravila konsolidacije, ki jih morajo kreditne institucije uporabljati pri objavi svojih konsolidiranih računovodskih izkazov. Zato je mogoče natančneje določiti metode izvajanja bonitetnega nadzora na konsolidirani osnovi. ò novo (54) Da bi notranji bančni trg deloval vedno bolj učinkovito, in da bi bile državljanom Skupnosti zagotovljene ustrezne stopnje preglednosti, je potrebno, da pristojni organi javno in na način, ki omogoča smiselno primerjavo, razkrijejo način izvajanja te direktive. (55) Da bi okrepili tržno disciplino in spodbujali kreditne institucije, naj izboljšujejo svojo tržno strategijo, kontrolo tveganj in notranjo organizacijo uprave, bi bilo treba predvideti primerno javno razkritje kreditnih institucij. ê 2000/12/ES uvodna izjava 66 (prilagojeno) (56) Preučitev problemov, povezanih z vprašanji, ki jih ureja ta direktiva in druge direktive o poslovanju kreditnih institucij, zahteva sodelovanje med pristojnimi organi in Komisijo v okviru Svetovalnega odbora za bančništvo, predvsem kadar poteka zaradi tesnejšega sodelovanja. Svetovalni odbor za bančništvo pristojnih organov držav članic ne izključuje drugih oblik sodelovanja med organi, ki nadzorujejo začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti kreditnih institucij in zlasti sodelovanje znotraj kontaktne skupine „(groupe de contact)“ , ki jo oblikujejo bančni nadzorni organi. ê 2000/12/ES uvodna izjava 67 (prilagojeno) (57) Občasno so lahko potrebne tehnične spremembe podrobnih pravil, določenih v tej direktivi, da se upošteva razvoj bančnega sektorja. Komisija bo torej take spremembe po potrebi izvedla po posvetovanju s Svetovalnim odborom za bančništvo v okviru izvedbenih pooblastil, ki ji jih dodeljuje Pogodba. Ukrepe, potrebne za izvajanje te direktive, je treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o postopkih za izvajanje izvedbenih pooblastil, dodeljenih Komisiji Ö [19] Õ . ò novo (58) Za preprečevanje motenj na trgih in zagotavljanje kontinuitete v skupnih stopnjah lastnih virov sredstev je primerno, da se predvidijo posebne prehodne ureditve. (59) Glede na občutljivost pravil o minimalnih kapitalskih zahtevah na tveganja je zaželeno, da se pregleduje, ali imajo znatne vplive na gospodarski cikel. Komisija ob upoštevanju prispevka Evropske centralne banke poroča o teh vidikih Evropskemu parlamentu in Svetu. ê 2000/12/ES uvodna izjava 68 (prilagojeno) Člen 36(1) te direktive dopušča, da se solidarne in posamične obveznosti posojilojemalcev, če gre za kreditne institucije, ki so organizirane kot zadruge ali skladi, obravnavajo kot lastni viri sredstev v skladu s členom 34(2)(7). Danska vlada je izrazila veliko zanimanje, da bi svojih nekaj institucij za hipotekarno kreditiranje, organiziranih v obliki zadrug ali skladov, spremenila v delniške družbe. Da bi olajšali ali omogočili to spremembo, je treba sprejeti začasno odstopanje, ki jim bo omogočilo, da bodo del svojih solidarnih in posamičnih obveznosti vključili v lastne vire sredstev. To začasno odstopanje pa ne sme negativno vplivati na konkurenčnost med kreditnimi institucijami. ê 2000/12/ES Uvodne izjave 69 do 71 (69) Uporaba 20% tehtanja hipotekarnih obveznic v lasti kreditnih institucij lahko vznemiri finančni trg države, na katerem taki instrumenti igrajo odločilno vlogo. V tem primeru se sprejmejo začasni ukrepi, ki omogočajo 10% tehtanje tveganja. Trg listninjenja se hitro razvija. Zato je zaželeno, da Komisija skupaj z državami članicami preuči preudarnost obravnave s premoženjem zavarovanih vrednostnih papirjev in še pred 22. junijem 1999 poda predloge o prilagajanju obstoječe zakonodaje, da bi se opredelila ustrezna preudarna obravnava s premoženjem zavarovanih vrednostnih papirjev. Pristojni organi lahko odobrijo 50% utež za sredstva, ki so zavarovana s hipotekami na pisarniške ali večnamenske poslovne prostore do 31. decembra 2006. Za nepremičnine, na katere se nanaša hipoteka, morajo veljati stroga ocenjevalna merila in redno prevrednotenje, da bi upoštevali dogajanje na trgu poslovnih nepremičnin. Lastnik mora take nepremičnine bodisi zasedati bodisi oddajati. Za posojila za razvoj nepremičnin ne velja 50% tehtanje. (70) Da bi zagotovile usklajeno uporabo določil glede velikih izpostavljenosti, mora biti državam članicam dovoljeno predvideti uporabo novih omejitev v dveh fazah. Manjšim kreditnim institucijam je lahko na voljo daljše prehodno obdobje, saj bi prehitra uporaba pravila o 25% tehtanju lahko preveč na hitro zmanjšala njihovo kreditno aktivnost. (71) Poleg tega pa poteka tudi usklajevanje pogojev, povezanih z reorganizacijo in prenehanjem kreditnih institucij. ê 2000/12/ES uvodna izjava 72 (prilagojeno) (60) Prav tako je treba uskladiti Ö bodo usklajeni Õ dogovorei, potrebnei glede nadzora likvidnostnih tveganj. ê 2000/12/ES uvodna izjava 73 (prilagojeno) Ta direktiva ne sme vplivati na obveznosti držav članic glede rokov za prenos, določenih v delu B Priloge V - ò novo (61) Ta direktiva upošteva temeljne pravice in spoštuje načela, priznana zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, kot splošna načela zakonodaje Skupnosti. (62) Obveznost prenosa te direktive v nacionalno zakonodajo bi morala biti omejena na tiste določbe, ki predstavljajo znatno spremembo v primerjavi s predhodnimi direktivami. Obveznost prenosa določb, ki so nespremenjene, izhaja iz predhodnih direktiv. (63) Ta direktiva ne bi smela posegati v obveznosti držav članic v zvezi z roki za prenos direktiv v nacionalno zakonodajo, ki so navedeni v delu B priloge XIII. ê 2000/12/ES SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: ò novo VSEBINA NASLOV I || VSEBINA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE NASLOV II || POGOJI ZA USTANOVITEV IN NADALJNJE POSLOVANJE KREDITNIH INSTITUCIJ NASLOV III || DOLOČBE O SVOBODI USTANAVLJANJA IN SVOBODI OPRAVLJANJA STORITEV Oddelek 1 || Kreditne institucije Oddelek 2 || Finančne institucije Oddelek 3 || Uveljavljanje pravice do ustanavljanja Oddelek 4 || Uveljavljanje svobode opravljanja storitev Oddelek 5 || Pooblastila pristojnih organov držav članic gostiteljic NASLOV IV || ODNOSI S TRETJIMI DRŽAVAMI Oddelek 1 || Priglasitev podjetij iz tretjih držav in pogoji dostopa do trgov v teh državah Oddelek 2 || Sodelovanje s pristojnimi organi tretjih držav pri nadzoru na konsolidirani osnovi NASLOV V || NAČELA IN TEHNIČNI INSTRUMENTI ZA BONITETNI NADZOR IN RAZKRITJE Poglavje 1 || Načela bonitetnega nadzora Oddelek 1 || Pristojnosti matične države članice in države članice gostiteljice Oddelek 2 || Izmenjava informacij in poklicna skrivnost Oddelek 3 || Dolžnost oseb, odgovornih za nadzor nad zakonitostjo letnih in konsolidiranih računovodskih izkazov Oddelek 4 || Pooblastila za kaznovanje in pravica do pritožbe na sodiščih Poglavje 2 || Tehnični instrumenti za bonitetni nadzor Oddelek 1 || Lastni viri sredstev Oddelek 2 || Rezervacije za tveganja Pododdelek 1 || Stopnja uporabe Pododdelek 2 || Izračun zahtev Pododdelek 3 || Minimalna stopnja lastnih virov sredstev Oddelek 3 || Zahteve po minimalnih lastnih virih sredstev za kreditna tveganja Pododdelek 1 || Standardizirani pristop Pododdelek 2 || Pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen Pododdelek 3 || Zmanjševanje kreditnega tveganja Pododdelek 4 || Listinjenje Oddelek 4 || Zahteve po minimalnih lastnih virih sredstev za operativna tveganja Oddelek 5 || Velike izpostavljenosti Oddelek 6 || Kvalificirani deleži zunaj finančnega sektorja Poglavje 3 || Proces ocenjevanja kreditnih institucij Poglavje 4 || Nadzor in razkritje pristojnih organov Oddelek 1 || Nadzor Oddelek 2 || Razkritje pristojnih organov Poglavje 5 || Razkritje kreditnih institucij NASLOV VI || IZVRŠILNA PRISTOJNOST NASLOV VII || PREHODNE IN KONČNE DOLOČBE Poglavje 1 || Prehodne določbe Poglavje 2 || Končne določbe PRILOGA I || Seznam dejavnosti, za katere velja vzajemno priznavanje PRILOGA II || Klasifikacija zunajbilančnih postavk PRILOGA III || Obravnava izvedenih finančnih instrumentov PRILOGA IV || Vrste izvedenih finančnih instrumentov PRILOGA V || Tehnična merila za organizacijo in obravnavo tveganj PRILOGA VI || Standardizirani pristop PRILOGA VI Del 1 || Uteži tveganja PRILOGA VI Del 2 || Priznanje ECAI in vzporejanje njihovih bonitetnih ocen PRILOGA VI Del 3 || Uporaba bonitetnih ocen ECAI za določanje uteži tveganja PRILOGA VII || Pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen (IRB) PRILOGA VII Del 1 || Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneski pričakovanih izgub PRILOGA VII Del 2 || PD, LGD in zapadlost PRILOGA VII Del 3 || Vrednost izpostavljenosti PRILOGA VII Del 4 || Minimalne zahteve za pristop IRB PRILOGA VIII || Zmanjševanje kreditnega tveganja PRILOGA VIII Del 1 || Primernost PRILOGA VIII Del 2 || Minimalne zahteve PRILOGA VIII Del 3 || Izračunavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja PRILOGA VIII Del 4 || Neusklajenost zapadlosti PRILOGA VIII Del 5 || Kombinacije zmanjševanja kreditnega tveganja v standardiziranem pristopu PRILOGA VIII Del 6 || Košarica tehnik CRM PRILOGA IX || Listinjenje PRILOGA IX Del 1 || Opredelitve za namene Priloge X PRILOGA IX Del 2 || Minimalne zahteve za priznanje prenosa pomembnega deleža kreditnega tveganja ter izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za listinjene izpostavljenosti PRILOGA IX Del 3 || Zunanje bonitetne ocene PRILOGA IX Del 4 || Izračun PRILOGA X || Operativno tveganje PRILOGA X Del 1 || Enostavni pristop PRILOGA X Del 2 || Standardizirani pristop PRILOGA X Del 3 || Napredni pristopi za merjenje operativnega tveganja PRILOGA X Del 4 || Kombinirana uporaba različnih metodologij PRILOGA X Del 5 || Razvrščanje vrst dogodkov izgube PRILOGA XI || Tehnični kriteriji za pregledovanje in vrednotenje s strani pristojnih organov PRILOGA XII || Tehnični kriteriji za razkritje PRILOGA XII Del 1 || Splošni kriteriji PRILOGA XII Del 2 || Splošne zahteve PRILOGA XII Del 3 || Kvalifikacijske zahteve za uporabo določenih instrumentov ali metodologij PRILOGA XIII Del A || Razveljavljene direktive skupaj z njihovimi spremembami v zaporednem vrstnem redu (iz člena 158) PRILOGA XIII Del B || Roki za izvedbo (iz člena 159) PRILOGA XIV || Korelacijska tabela ê 2000/12/ES (prilagojeno) NASLOV I ÖVSEBINA, PODROČJE UPORABE IN Õ OPREDELITVE IN PODROČJE UPORABE ê 2000/12/ES člen 2(1) in (2) (prilagojeno) Člen 1 1. Ta direktiva ureja Ö določa pravila za Õ začetek opravljanja in opravljanje dejavnosti kreditnih institucij Ö ter za njihov bonitetni nadzor Õ . Ta direktiva se uporablja za vse kreditne institucije. 2. Člen Ö 39 Õ in 52 do 56 Ö oddelek 1 poglavja 4 naslova V Õ se uporabljajo tudi za finančne holdinge in mešane holdinge, katerih sedeži so v Skupnosti. 3. Institucije, ki so z odstavkom 3 trajno izključene Ö na podlagi člena 5 Õ, z izjemo centralnih bank držav članic, se štejejo za finančne institucije za namen členova 25 in 52 do 56 Ö 39 in oddelka 1 poglavja 4 naslova V Õ . ê 2000/12/ES člen 2(3) (prilagojeno) Člen 2 Ta direktiva se ne uporablja Ö za naslednje Õ : – centralne banke držav članic, – poštne institucije, ki opravljajo storitev brezgotovinskega nakazovanja, – v Belgiji za „Institute de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut“ , – na Danskem za „Dansk Eksportfinansieringsfond“, „Danmarks Skibskreditfond“ in „Dansk Landbrugs Realkreditfond“ , – v Nemčiji za „Kreditanstalt für Wiederaufbau“, podjetja, ki so v skladu z „Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz“ priznana kot organi državne stanovanjske politike in se večinoma ne ukvarjajo z bančnimi posli, in podjetja, priznana kot neprofitna stanovanjska podjetja v skladu s tem zakonom, – v Grčiji za „Ελληνική Τράπεζα Βιομηχανικής Αναπτύξεως,“, (Elliniki Trapeza Viomichanikis Anaptyxeos), „Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων“ (Tamio Parakatathikon kai Danion), in „Ταχυδρομικό Ταμιευτήριο“ (Tachidromiko Tamieftirio), – v Španiji za „Instituto de Crédito Oficial“ , – v Franciji za „Caisse des dépôts et consignations“ , – na Irskem za kreditne zadruge in skupnosti vzajemne pomoči, – v Italiji za „Cassa depositi e prestiti“ , – na Nizozemskem za „Netherlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV“, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij“, „NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering“ in „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV“ , – v Avstriji za podjetja, priznana kot stanovanjska združenja v interesu javnosti, in „Österreichische Kontrollbank AG“, – na Portugalskem za „Caixas Económicas“, obstoječe na dan 1. januarja 1986, razen tistih, ki so ustanovljene kot družbe z omejeno odgovornostjo, in „Caixa Económica Montepio Geral“ , – na Finskem za „Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB“ in „Kera Oy/Kera Ab“ , – na Švedskem za „Svenska Skeppshypotekskassan“ , – v Združenem kraljestvu za National Savings Bank, Commonwealth Development Finance Company Ltd, Agricultural Mortgage Corporation Ltd, Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd, Crown Agents for overseas governments and administrations, kreditne zadruge in komunalne banke, ê Akt o pristopu 2003 – v Latviji „krajaizdevu sabiedribas“, podjetja priznana po „Krajaizdevu sabiedribu likums“ kot zadruge, ki opravljajo finančne storitve izključno za svoje člane, – v Litvi „kredito unijos“, razen „Centrine kredito unija“, – na Madžarskem „Magyar Fejlesztési Bank Rt.“ in „Magyar Export-Import Bank Rt.“, – na Poljskem „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo - Kredytowe“ in „Bank Gospodarstwa Krajowego“. ê Direktiva 2004/xx/ES člen 3.1 (prilagojeno) 4. Komisija v skladu s postopkom iz člena 60(2) odloči o morebitnih spremembah seznama iz odstavka 3. ê 2000/12/ES člen 2(5) in (6) (prilagojeno) Člen 3 1. ÖEna ali več Õ Kkreditnih institucij, ki so v isti državi članici in Ö ki so Õ so od 15. decembra 1977 stalno odvisne od centralnega organa, ki jih nadzoruje in ki je ustanovljen v isti državi članici, so lahko izvzete iz zahtev iz členov Ö 7 in 11(1) Õ 6(1), 8 in 59, če najpozneje do 15. decembra 1979 nacionalna zakonodaja predpiše, da: (a) so obveznosti centralnega organa in odvisnih institucij skupna in solidarna odgovornost ali da za obveznosti svojih odvisnih institucij centralni organ Ö osebno Õ jamči v celoti, (b) se solventnost in likvidnost centralnega organa in vseh odvisnih institucij spremljata kot celota na osnovi konsolidiranih računovodskih izkazov, (c) je uprava centralnega organa pooblaščena za izdajanje navodil upravi odvisnih institucij. Kreditnim institucijam, ki poslujejo lokalno in so od 15. decembra 1977 Ö stalno Õ odvisne od centralnega organa v smislu prvega pododstavka, lahko pogoji, določeni v tem pododstavku, koristijo, če so same običajen dodatni del mreže tega centralnega organa. ê Direktiva 2004/xx/ES člen 3.2 (prilagojeno) Pri kreditnih institucijah, razen tistih, ki so ustanovljene na območjih, iztrganih morju, ali ki so posledica razdružitve ali združitev obstoječih institucij, odvisnih od centralnega organa ali mu odgovarjajo, lahko Komisija na podlagi postopka iz člena 60(2) Ö 150 Õ , določi dodatna pravila za uporabo drugega pododstavka, vključno z razveljavitvijo izvzetij, predvidenih v prvem pododstavku, če je mnenja, da lahko združenje novih institucij, ki imajo korist od ureditve iz drugega pododstavka, neugodno vpliva na konkurenco. ê 2000/12/ES člen 2(5) in (6) (prilagojeno) 2. Kreditna institucija, ki je, kakor opredeljuje Ö iz Õ prvega pododstavka odstavka 5 Ö 1 Õ , odvisna od centralnega organa v isti državi članici, je lahko prav tako izvzeta iz določb členaov 5 Ö 9 in 10 Õ in tudi členov 40 do 51 ter 65 Ö oddelkov 2, 3, 4, 5 in 6 poglavja 2 ter poglavja 3 naslova V Õ , pod pogojem, da brez poseganja v uporabo teh določb za centralni organ, in sicer za celoto, ki jo predstavlja centralni organ skupaj s svojimi odvisnimi institucijami, veljajo zgoraj navedene določbe na konsolidirani osnovi. Pri izvzetju za celoto, ki jo predstavlja centralni organ skupaj s svojimi odvisnimi institucijami, veljajo členi Ö 16, 23, 24, 25, 26(1) do (3), 28 in 29 do 37 Õ 13, 18, 19, 20(1) do (6), 21 in 22. ê 2000/12/ES člen 1 (prilagojeno) Člen 4 Opredelitve V tej direktivi Ö se uporabljajo naslednje opredelitve: Õ ê 2000/28/ES člen 1(1) do (5) (prilagojeno) (1) „kreditna institucija“ pomeni Ö pomeni Õ : (a) podjetje, katerega dejavnost je sprejemanje depozitov ali drugih vračljivih sredstev od javnosti in dajanje posojil za svoj račun; ali (b) institucijo za izdajanje elektronskega denarja v smislu Direktive 2000/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. septembra 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti in nadzoru varnega in skrbnega poslovanja institucij za izdajanje elektronskega denarja[20]. Za izvajanje nadzora na konsolidirani osnovi se za kreditno institucijo šteje kreditna institucija v skladu s prvim odstavkom in katero koli zasebno ali javno podjetje, ki ustreza opredelitvi iz prvega odstavka in ki je pridobilo dovoljenje za opravljanje storitev v tretji državi. Za izvajanje nadzora in kontrole velikih izpostavljenosti se za kreditno institucijo šteje kreditna institucija v skladu s prvim odstavkom, vključno s podružnicami kreditne institucije v tretjih državah, in katero koli zasebno ali javno podjetje, vključno z njegovimi podružnicami, ki ustreza opredelitvi iz prvega odstavka in ki je pridobilo dovoljenje za opravljanje storitev v tretji državi; (2) „dovoljenje“ pomeni Ö pomeni Õ instrument, ki ga v kateri koli obliki izdajo pristojni organi in s katerim se kreditni instituciji dodeli pravica do nadaljevanja poslovanja; (3) „podružnica“ pomeni poslovno enoto, ki je pravno odvisen del kreditne institucije in neposredno izvaja vse ali nekatere posle, ki so del poslovanja kreditnih institucij; poslovne enote, ki jih v eni sami državi članici ustanovi kreditna institucija s sedežem v drugi državi članici, se ne glede na število štejejo kot ena sama podružnica; (4) „pristojni organi“ pomenijo Ö pomeni Õ državne organe, ki so z zakonom ali predpisom pooblaščeni za nadzor kreditnih institucij; (5) „finančna institucija“ pomeni podjetje, razen kreditne institucije, čigar osnovna dejavnost je pridobivati kapitalske deleže ali nadaljevati eno ali več dejavnosti, naštete v točkah 2 do 12 v Prilogi I; ò novo (6) „institucije“ za namene oddelkov 2 in 3 v poglavju 2 naslova V pomeni institucije, opredeljene v [členu 2(3) Direktive Sveta 96/3/EGS[21]]; ê 2000/12/ES člen 1(6) do (8) (prilagojeno) (7) „matična država članica“ pomeni državo članico, v kateri je kreditna institucija pridobila dovoljenje v skladu s členi 4 in 11 Ö 6 do 9 in 11 do 14 Õ ; (8) „država članica gostiteljica“ pomeni državo članico, v kateri ima kreditna institucija podružnico ali v kateri opravlja storitve; (9) „obvladovanje“ pomeni razmerje med matičnim podjetjem in hčerinskim podjetjem, kakor je opredeljeno v členu 1 Direktive 83/349/EGS, ali podobno razmerje med katero koli fizično ali pravno osebo in podjetjem; ê 2002/87/ES člen 29(1)(a) (prilagojeno) (10) „udeležba“ za namene konsolidiranega nadzora in za namene točk Ö (o) in (p) Õ 15 in 16 členaov 34 Ö 57 Õ (2), Ö 71 do 73 in naslova V, poglavje 4, Õ pomeni udeležbo v smislu prvega stavka člena 17 Direktive Ö Sveta Õ 78/660/EGS Ö [22] Õ , ali lastništvo, neposredno ali posredno, 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja; ê 2000/12/ES člen 1(10) do (13) (prilagojeno) (11) „kvalificirani delež“ pomeni neposredno ali posredno udeležbo v podjetju, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča precejšen vpliv na upravljanje Ö navedenega Õ podjetja, v katerem ima drugo podjetje ta kvalificirani delež; Ö ; Õ (12) „ustanovni kapital“ pomeni kapital, kakor je opredeljen v členu 34(2)(1) in (2); (12) „matično podjetje“ pomeni Ö pomeni Õ (a) matično podjetje, kakor je opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS. (b) Matično podjetje za izvajanje nadzora na konsolidirani osnovi in kontrole velikih izpostavljenosti pomeni Ö namene členov 71 do 73 oddelka 5 poglavja 2 naslova V poglavja 4 Õ matično podjetje po členu 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli podjetje, ki po mnenju pristojnih organov učinkovito izvaja prevladujoč vpliv nad drugim podjetjem; (13) „hčerinsko podjetje“ pomeni Ö pomeni Õ (a) hčerinsko podjetje, kakor je opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS; (b) Hčerinsko podjetje za izvajanje nadzora na konsolidirani osnovi in kontrole velikih izpostavljenosti Ö namene členov 71 do 73 oddelka 5 poglavja 2 naslova V in poglavja 4 Õ pomeni hčerinsko podjetje iz člena 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli podjetje, nad katerim po mnenju pristojnih organov matično podjetje učinkovito izvaja prevladujoč vpliv. Vsa hčerinska podjetja hčerinskih podjetij se prav tako štejejo za hčerinska podjetja prvotnega matičnega podjetja; ò novo (14) „matična kreditna institucija v državi članici“ pomeni kreditno institucijo, ki ima hčerinsko podjetje, ki je kreditna institucija ali finančna institucija, ali ki je udeležena v taki instituciji, in ki sama ni hčerinsko podjetje druge kreditne institucije z dovoljenjem v isti državi članici, ali finančni holding, ustanovljen v isti državi članici, in v kateri nobena druga kreditna institucija z dovoljenjem v isti državi članici ni udeležena; (15) „matični finančni holding v državi članici“ pomeni finančni holding, ki sam ni hčerinsko podjetje kreditne institucije z dovoljenjem v isti državi članici, ali finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici; (16) „matična kreditna institucija EU“ pomeni matično kreditno institucijo v državi članici, ki ni hčerinsko podjetje druge kreditne institucije z dovoljenjem v kateri koli državi članici ali finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli državi članici, in v kateri ni udeležena nobena druga kreditna institucija z dovoljenjem v kateri koli državi članici; (17) „matični finančni holding EU“ pomeni matični finančni holding v državi članici, ki ni hčerinsko podjetje kreditne institucije z dovoljenjem v kateri koli državi članici; ê 2000/12/ES člen 1(14) do (18) (prilagojeno) (14) „Cona A“ vsebuje vse države članice in vse druge države, ki so polnopravne članice Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD), in tiste države, ki so z Mednarodnim denarnim skladom (MDS) sklenile posebne posojilne pogodbe v zvezi s splošnim sporazumom o posojilih sklada. Katera koli država, ki reprogramira posojilo od tuje države, se za pet let izključi iz Cone A; (15) „Cona B“ vsebuje vse države, ki niso v Coni A; (16) „kreditne institucije Cone A“ pomenijo vse kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje za opravljanje kreditnega poslovanja držav članic v skladu s členom 4, vključno z njihovimi podružnicami v tretjih državah, in vsa zasebna in javna podjetja, opredeljena v točki 1, prvi pododstavek, ki so pridobila dovoljenje v drugih državah Cone A, vključno z njihovimi podružnicami; (17) „kreditne institucije Cone B“ pomenijo vsa zasebna in javna podjetja, ki so pridobila dovoljenje za opravljanje kreditnega poslovanja zunaj Cone A, opredeljena v točki 1, prvi pododstavek, vključno z njihovimi podružnicami v Skupnosti; (18) „nebančni sektor“ pomeni vse posojilojemalce razen kreditnih institucij, kakor so opredeljene v točkah 16 in 17, institucionalnih enot centralne, regionalne ali lokalne ravni države, centralnih bank, Evropskih skupnosti, Evropske investicijske banke (EIB) in multilateralnih razvojnih bank, opredeljenih v točki 19; ê 2004/69/ES člen 1 (prilagojeno) „multilateralne razvojne banke“ pomenijo Mednarodno banko za obnovo in razvoj, Mednarodno finančno korporacijo, Medameriško razvojno banko, Azijsko razvojno banko, Afriško razvojno banko, Preselitveni sklad Sveta Evrope, Nordijsko investicijsko banko, Karibsko razvojno banko, Evropsko banko za obnovo in razvoj, Evropski investicijski sklad, Korporacijo za zavarovanje naložb v Ameriki in Multilateralno agencijo za zavarovanje investicij; ê 2000/12/ES člen 1(20) (20) „zunajbilančne postavke, ki predstavljajo „veliko tveganje“, „srednje tveganje“, „srednje/nizko tveganje“ in „nizko tveganje“ pomenijo postavke iz člena 43(2) in naštete v Prilogi II; ò novo (18) „osebe javnega sektorja“ pomeni nekomercialne upravne organe, odgovorne enotam centralne ravni držav, enotam regionalne ali lokalne ravni držav ali organom, ki po mnenju pristojnih organov izvajajo enake pristojnosti kakor organi regionalne in lokalne ravni države; ê 2002/87/ES člen 29.1(b) prilagojen (prilagojeno) (19) „finančni holding“ pomeni finančno institucijo, katere hčerinska podjetja so izključno ali pretežno investicijske družbe ali druge finančne institucije, med katerimi je najmanj ena investicijska družba, in ki ni mešani finančni holding v smislu Direktive 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu[23], (20) „mešani holding“ pomeni matično podjetje, ki ni finančni holding ali kreditna institucija ali mešani finančni holding v smislu Direktive 2002/87/ES, katerega hčerinska podjetja zajemajo najmanj eno kreditno institucijo; ê 2000/12/ES člen 1(23) (prilagojeno) (21) „podjetje, ki opravlja pomožne bančne storitve“, pomeni podjetje, čigar osnovna dejavnost je lastništvo in upravljanje premoženja, izvajanje storitev obdelave podatkov ali katera koli druga podobna dejavnost, ki je pomožna glede na osnovno dejavnost ene ali več kreditnih institucij; ò novo (22) „operativno tveganje“ pomeni tveganje izgube, kot posledice neprimernega ali neuspešnega izvajanja notranjih procesov, ravnanj ljudi ali delovanja sistemov, ali zaradi zunanjih dogodkov, ter vključuje pravno tveganje; ê 2000/12/ES člen 1(24) (prilagojeno) „izpostavljenosti“ za uporabo členov 48, 49 in 50 pomenijo aktivo in zunajbilančne postavke iz člena 43 ter prilog II in IV k temu členu, brez uteži ali stopenj tveganja, predpisanih v prilogah; tveganja iz Priloge IV je treba zračunati z eno od metod, določenih v Prilogi III, brez uteži tveganja neizpolnitve obveznosti sodelujoče stranke; vse elemente, ki so povsem kriti z lastnimi viri sredstev, se lahko v dogovoru s pristojnimi organi izključi iz opredelitve izpostavljenosti, če ti lastni viri sredstev niso vključeni v izračun stopnje solventnosti ali drugih finančnih kazalcev, ki jih predpisuje ta direktiva in drugi akti Skupnosti; izpostavljenosti ne vključujejo: – pri menjalniških poslih izpostavljenosti, ki nastanejo v običajnem poteku poravnave v 48 urah po plačilu, ali – pri trgovanju z vrednostnimi papirji izpostavljenosti, ki nastanejo v običajnem poteku poravnave v petih dneh od plačila ali dostave vrednostnih papirjev, kar pač nastopi prej; ò novo (23) „centralne banke“ vključujejo Evropsko centralno banko, če ni navedeno drugače; (24) „tveganje razvodenitve“ pomeni tveganje zmanjšanja zneska terjatve zaradi denarnih ali nedenarnih zahtevkov dolžnika po tej terjatvi; (25) „verjetnost neplačila“ pomeni verjetnost neplačila nasprotne stranke v obdobju enega leta; (26) „izguba“ pomeni ekonomsko izgubo, vključujoč bistvene učinke diskontiranja ter bistvene neposredne in posredne stroške, povezane z izterjavo dolga po instrumentu; (27) „izguba ob neplačilu“ pomeni razmerje med izgubo na izpostavljenosti, ki je posledica neplačila nasprotne stranke, in preostalim neporavnanim zneskom ob neplačilu; (28) „konverzijski faktor“ pomeni razmerje med trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete finančne obveznosti, ki je predmet odobrenega zneska razpolaganja, ki bo črpan in neporavnan ob neplačilu, in trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete finančne obveznosti; (29) „pričakovana izguba (EL)“ pomeni razmerje med zneskom, ki bo po pričakovanjih izgubljen na izpostavljenosti zaradi morebitnega neplačila nasprotne stranke ali razvodenitve v obdobju enega leta, ter neporavnanim zneskom ob neplačilu; (30) „zmanjševanje kreditnega tveganja“ je tehnika, ki jo uporabljajo kreditne institucije za zmanjševanje kreditnega tveganja, povezanega z izpostavljenostjo ali izpostavljenostmi, ki jih še ima kreditna institucija; (31) „stvarno kreditno zavarovanje“ je tehnika zmanjševanja kreditnega tveganja, pri kateri je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti kreditne institucije posledica pravice kreditne institucije, da v primeru neplačila nasprotne stranke ali ob nastopu drugega določenega kreditnega dogodka v zvezi z nasprotno stranko unovči, ali pridobi prenos ali prisvojitev, ali da zadrži nekatera sredstva ali zneske, ali da zmanjša znesek izpostavljenosti ali ga nadomesti z zneskom razlike med zneskom izpostavljenosti in zneskom terjatve do kreditne institucije; (32) „osebno kreditno zavarovanje“ je tehnika zmanjševanja kreditnega tveganja v primerih, ko je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti kreditne institucije posledica tega, da se tretja stranka zaveže, da bo plačala določen znesek v primeru neplačila kreditojemalca ali ob nastopu drugih specifičnih dogodkov; (33) „posel začasne prodaje/začasnega nakupa“ je vsak posel, ki ga ureja sporazum, ki sodi v obseg uporabe opredelitve „pogodbe o prodaji in povratnem odkupu“ ali „pogodbe o odkupu in povratni prodaji“, kakor je navedena v [členu 3, točka (m), Direktive 93/6/EGS]; (34) „posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga“ so vsi posli, ki sodijo v obseg uporabe opredelitve „posoje vrednostnih papirjev ali blaga“ ali „izposoje vrednostnih papirjev ali blaga“, kakor je navedena v [členu 3, točka (n) Direktive 93/6/EGS]; (35) „denarju podoben instrument“ je potrdilo o vlogi ali drugi podoben instrument, ki ga je izdala posojilna kreditna institucija; (36) „listinjenje“ pomeni posel ali shemo, pri katerih se tranšira kreditno tveganje, povezano z izpostavljenostjo ali paketom izpostavljenosti, z naslednjimi značilnostmi: (a) plačila v poslu ali shemi so odvisna od kvalitete izpostavljenosti ali paketa izpostavljenosti; (b) podrejenost tranš določa razporeditev izgub med potekom posla ali sheme; (37) „tradicionalno listinjenje“ pomeni listinjenje, pri katerem poteka ekonomski prenos izpostavljenosti, ki se listini, na subjekt s posebnim namenom pri listinjenju, ki izdaja vrednostne papirje. To se opravi s prenosom lastništva listinjenih izpostavljenosti s kreditne institucije v vlogi originatorja ali preko podudeležbe. Izdani vrednostni papirji ne predstavljajo plačilnih obveznosti kreditne institucije v vlogi originatorja; (38) „sintetično listinjenje“ pomeni listinjenje, pri katerem se tranširanje doseže z uporabo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ali osebnih jamstev, paket izpostavljenosti pa ni odstranjen iz bilance stanja kreditne institucije v vlogi originatorja; (39) „tranša“ pomeni pogodbeno določeni segment kreditnega tveganja, povezanega z izpostavljenostjo ali več izpostavljenostmi, kjer pozicija v segmentu določa tveganje kreditne izgube, ki je večje ali manjše kakor pri poziciji istega zneska v vseh drugih takih segmentih, brez upoštevanja kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavljajo tretje stranke neposredno imetnikom pozicij v segmentu ali drugih segmentih; (40) „pozicija listinjenja“ pomeni izpostavljenost iz naslova listinjenja; (41) „originator“ pomeni naslednje: (a) subjekt, ki je sam ali preko povezanih subjektov, neposredno ali posredno sodeloval pri prvotnem dogovoru, s katerim so nastale obveznosti dolžnika ali morebitne obveznosti morebitnega dolžnika, ki predstavljajo listinjenje izpostavljenosti; (b) subjekt, ki v okviru svoje bilance stanja kupi izpostavljenosti tretje stranke, nato pa jih listini; (42) „sponzor“ je kreditna institucija, razen kreditne institucije v vlogi originatorja, ki vzpostavi ali upravlja program s premoženjem kritih komercialnih zapisov ali drugo shemo listinjenja, ki odkupi izpostavljenosti od tretjih subjektov; (43) „izboljšanje kreditne kvalitete“ je pogodbena ureditev, po kateri se kreditna kvaliteta pozicije v listinjenju izboljša glede na to, kakšna bi bila, če izboljšanja ne bi bilo, vključno z izboljšanjem, ki ga daje več podrejenih tranš v listinjenju in druge vrste kreditnega zavarovanja; (44) „subjekt s posebnim namenom pri listinjenju (SSPE)“ je korporacijski trust ali drugi subjekt, ki ni kreditna institucija, ustanovljen za opravljanje listinjenja ali listinjenj, katerih aktivnosti so omejene na tiste, ki so primerne za doseganje navedenega cilja, katerih struktura je namenjena izločanju obveznosti SSPE iz obveznosti kreditne institucije v vlogi originatorja, in v katerih imajo upravičenci pravico, da zastavijo ali zamenjajo navedene pravice brez omejitev; ê 2000/12/ES člen 1(25) do (27) (prilagojeno) (45) „skupina povezanih strank“ pomeni: (a) dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki, razen če ni dokazano nasprotno, predstavljajo eno samo tveganje, ker ena izmed njih neposredno ali posredno obvladuje drugo ali druge; ali (b) dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, med katerimi ni razmerja, ki predstavlja obvladovanje, opredeljeno Ö navedeno Õ v prvi alinei, vendar je treba šteti, da predstavljajo eno samo tveganje, ker so med seboj tako povezane, da je takrat, ko ima ena izmed njih finančne težave, verjetno, da bo imela druga ali vse druge težave z odplačilom; (46) „tesne povezave“ pomenijo Ö pomeni Õ stanje, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb povezani z Ö na enega od naslednjih načinov Õ : (a) udeležba, kar pomeni Ö v obliki Õ lastništva, neposredno ali z obvladovanjem, 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja, ali; (b) obvladovanje, kar pomeni razmerje med matičnim podjetjem in hčerinskim podjetjem v vseh primerih iz člena 1(1) in (2) Direktive 83/349/EGS ali podobno razmerje med katero koli fizično ali pravno osebo in podjetjem; katero koli hčerinsko podjetje hčerinskega podjetja se prav tako šteje za hčerinsko podjetje matičnega podjetja, ki je vodilno med temi podjetji.; (c) Stanje, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb stalno povezani Ö dejstvo, da sta obe ali vse stalno povezane Õ z isto Ö tretjo Õ osebo in z njo v razmerju, ki predstavlja nadzor, se prav tako šteje za tesno povezavo med takimi osebami; (47) „priznane borze“ pomenijo Ö pomeni Õ borze, ki jih Ö kot take Õ priznajo pristojni organi in Ö ki izpolnjujejo naslednje pogoje: Õ (a) delujejo redno, (b) imajo poslovnik, ki ga izdajo ali odobrijo ustrezni organi države, v kateri je borza, ki opredeljujejo pogoje delovanja borze, pogoje dostopa do borze in prav tako pogoje, ki jih je treba izpolniti s pogodbo, preden se lahko z njo dejansko trguje na borzi, (c) imajo klirinške mehanizme, ki predpisujejo, da Ö po katerih Õ za pogodbe, naštete v Prilogi IV, veljajo predpisane dnevne marže, ki po mnenju pristojnih organov predstavljajo ustrezno zaščito. ê 2000/12/ES člen 3 (prilagojeno) Člen 5 Prepoved nadaljnjega opravljanja poslov sprejemanja depozitov ali drugih vračljivih sredstev od javnosti za po