SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o izvajanju nekaterih določb Uredbe Sveta (ES) št. 812/2004 o podrobnih pravilih v zvezi z naključnim ulovom kitov in delfinov pri ribolovu in o spremembi Uredbe (ES) št. 88/98

UVOD

Uredba Sveta (ES) št. 812/2004[1] določa pravila v zvezi s poročanjem o naključnem ulovu kitov in delfinov pri opredeljenem ribolovu ter ukrepe za zmanjšanje takšnega ulova. Uredba določa ribolov, pri katerem je obvezna uporaba akustičnih odvračalnih naprav, tehnične specifikacije in pogoje uporabe teh naprav ter ribolov, pri katerem je treba izvajati programe opazovanja za pridobitev reprezentativnih podatkov, da se oceni obseg prilova kitov in delfinov. Države članice so odgovorne za izvrševanje določb o uporabi akustičnih odvračalnih naprav, spremljanje njihove učinkovitosti v določenem obdobju in izvajanje programov spremljanja v skladu s smernicami iz navedene uredbe.

V skladu s členom 6 Uredbe morajo države članice Komisiji predložiti letno poročilo o izvajanju nekaterih določb Uredbe. V skladu s členom 7 mora Komisija, potem ko od držav članic prejme drugo poročilo, Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti sporočilo o delovanju Uredbe[2]. Ko Komisija od držav članic prejme četrto letno poročilo, mora posodobljeno sporočilo predložiti Evropskemu parlamentu in Svetu. Ta sporočila morajo temeljiti na oceni poročil držav članic, pri čemer morajo upoštevati tudi ocene Mednarodnega sveta za raziskovanje morja (ICES) ter Znanstvenega, tehničnega in gospodarskega odbora za ribištvo (STECF). Cilj tega dokumenta je izpolniti obveznost Komisije glede drugega poročanja.

To sporočilo vsebuje povzetek informacij, zbranih v obdobju 2007–2009, ki so jih države članice predložile Komisiji v skladu s členom 6 Uredbe. ICES in STECF sta bila prav tako pozvana, naj analizirata znanstveno vsebino nacionalnih poročil, izvajanje Uredbe in morebitna dodatna znanstvena poročila, ki jih predložijo države članice. Vključene so tudi ugotovitve na podlagi analize sveta ICES in odbora STECF.

ANALIZA POROČIL DRŽAV ČLANIC

Poročanje držav članic v skladu z Uredbo (ES) št. 812/2004 se je od leta 2009, ko je Komisija Svetu in Evropskemu parlamentu predložila prvo sporočilo, izboljšalo, vendar sta vsebina in oblika informacij, ki jih predložijo države članice, še vedno zelo različni. ICES in STECF sta poudarila, da je zaradi neskladnosti, ugotovljenih v zvezi z informacijami, ki jih predložijo države članice, morebitno ocenjevanje izvajanja Uredbe omejeno. Le nekaj držav članic (Irska, Nizozemska, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo) je prostovoljno sprejelo obliko poročanja, ki sta jo predlagala ICES in STECF. Standardno obliko so države članice uradno sprejele maja 2010. Na podlagi tega bi se morala izboljšati skladnost poročanja v prihodnosti.

Od 22 obalnih držav članic EU so vse, razen ene, predložile vsaj eno letno poročilo. Šest držav članic (Belgija, Ciper, Grčija, Malta, Bolgarija in Romunija) je Komisijo obvestilo, da jim na podlagi Uredbe ni treba predložiti poročila. Razlog za to je, da njihovo ladjevje ni izvajalo ribolovnih dejavnosti, ki so zajete v Prilogi I (uporaba akustičnih odvračalnih naprav) ali Prilogi III (opazovalci na krovu) k Uredbi, ali v primeru Bolgarije in Romunije, da svoje ribolovne dejavnosti izvajajo izključno v Črnem morju, ki ga Uredba ne ureja. Danska, Estonija, Finska, Francija, Irska, Italija, Latvija, Nizozemska, Poljska, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo so predložili poročila, ki vključujejo podatke opazovalcev na krovu. Vse države, razen ene, so predložile ocene naključnega ulova.

Kljub dokazom, da se je stanje izboljšalo, je po mnenju Komisije jasno, da ima veliko držav članic še vedno težave z izvajanjem Uredbe in zlasti z zahtevami, opredeljenimi spodaj.

Obvezna uporaba akustičnih odvračalnih naprav

Osem držav članic (Danska, Estonija, Francija, Nemčija, Irska, Poljska, Španija in Združeno kraljestvo) trenutno izvaja ribolov, pri katerem je uporaba akustičnih odvračalnih naprav obvezna. Te države članice so poročale o uporabi teh naprav na podlagi neposrednega spremljanja, ki ga izvajajo nadzorni in izvršilni organi, razgovorov z ribiči in pilotnih študij. Na splošno raven izpolnjevanja določb členov 2 in 3 Uredbe ni jasna, pri čemer je iz nacionalnih poročil razvidno, da sta dejanska uporaba naprav na ladjah in spremljanje, ki ga izvajajo države članice, še vedno nezadovoljiva.

Vse države članice, ki uporabljajo akustične odvračalne naprave, so ugotovile, da je potrebno dodatno prizadevanje za izboljšanje zanesljivosti in učinkovitosti sedanjih naprav ter njihove uporabe v praksi. Zaradi teh težav so praktično vse zadevne države članice naročile izvedbo študij za spremljanje in oceno uporabe akustičnih odvračalnih naprav ter izboljšanje njihove uporabe v praksi in tehničnih značilnosti, pri čemer so sodelovale z več proizvajalci. S tem povezano tveganje za varnost pri uporabi akustičnih odvračalnih naprav se je prav tako upoštevalo, vendar je iz poročil držav članic razvidno, da je mogoče večji del teh težav odpraviti z boljšim oblikovanjem, boljšim nadzorom kakovosti na ravni dobaviteljev in tudi s spremembami operativne prakse. Poleg tega nekatere države članice preskušajo nove vrste akustičnih odvračalnih naprav, ki so na voljo na trgu, pri čemer so bili vsaj pri eni od teh novih naprav doseženi spodbudni rezultati. Sodelovanje sektorja pri vseh teh preskusih je bilo zadovoljivo. Takšne skupne raziskave se morajo nadaljevati.

Poleg tega problem v zvezi z letnimi stroški uporabe akustičnih odvračalnih naprav še vedno ni rešen. Ti stroški se lahko bistveno razlikujejo glede na tehnologijo, uporabljeno pri napravah, in stopnjo izgube akustičnih odvračalnih naprav pri nekaterih vrstah ribolova. Zdi se, da so stroški pri ribolovu z mirujočimi mrežami[3] precej visoki, hkrati pa imajo skupaj s slabo zanesljivostjo in negativnimi učinki na ribolovne dejavnosti odvračilni učinek pri uporabi akustičnih odvračalnih naprav in zagotavljanju skladnosti z Uredbo. Kljub temu je več držav članic uvedlo programe pomoči ali ribičem brezplačno zagotovilo akustične odvračalne naprave, da bi pokrilo njihove stroške in skušalo spodbuditi uporabo teh naprav. Ti ukrepi so bili v nekaterih primerih koristni, vendar niso bili enotni v vseh državah članicah, zato se zdi, da je to le kratkoročna rešitev.

Več držav članic je preučilo učinke povečevanja razdalje med akustičnimi odvračalnimi napravami, nameščenimi na mirujočih mrežah, pri čemer je ugotovilo, da podvojitev razdalje med temi napravami ne pomeni manjše učinkovitosti. S podvojitvijo te razdalje bi se lahko zmanjšali stroški za ribiče. Člen 3 Uredbe državam članicam omogoča, da dovolijo začasno uporabo naprav, ki ne izpolnjujejo specifikacij iz tehnične priloge k Uredbi, kar vključuje povečanje razdalje med napravami. To odstopanje sta uporabili vsaj dve državi članici.

Uporabi akustičnih odvračalnih naprav še vedno nasprotujejo nevladne organizacije, in sicer zaradi pomislekov glede izključenosti habitatov in hrupa v okolju, vendar pa trditve o teh učinkih niso podprte z znanstvenimi dokazi. Poleg tega so nevladne organizacije kot enega od razlogov, zaradi katerih akustične odvračalne naprave ne delujejo, izpostavile navajenost nanje, čeprav ni veliko znanstvenih dokazov, da so te trditve točne. ICES je ugotovil, da takšni učinki niso dokazani, pri čemer se glede na to, da akustične odvračalne naprave učinkovito zmanjšujejo naključni ulov pristaniške rjave pliskavke, zdi smiselno trditi, da bi to odtehtalo morebitne stranske učinke.

Dodatno pomembno vprašanje v zvezi z akustičnimi odvračalnimi napravami je razvoj sistemov za zaznavanje pravilnega delovanja teh naprav. Nadzorni in izvršilni organi v več državah članicah so navedli, da so določbe Uredbe praktično neizvršljive zaradi težav pri preskušanju, ali naprave delujejo oziroma ali so jih ribiči dejansko namestili na ribolovno orodje. Nemški in danski organi so razvili napravo za spremljanje, s katero je mogoče preverjati uporabo akustičnih odvračalnih naprav na morju. Nadzorni organi držav članic morajo izvesti dodatno oceno, ali je ta naprava sprejemljiva.

Obveznosti oblikovanja in izvajanja programov opazovanja

To obveznost je izpolnila večina držav članic s kombinacijo posebnih programov spremljanja, pilotnih projektov, opazovanj, izvedenih na podlagi okvira za zbiranje podatkov, ter različnih drugih znanstvenih in tehničnih poskusov. Kar zadeva zahteve iz člena 5 Uredbe, je jasno, da so v vseh primerih sodelovali ustrezno kvalificirani opazovalci.

Organi Danske, Francije, Latvije, Poljske, Španije, Švedske in Združenega kraljestva so sporočili, da so ravni ugotovljenega ribolovnega napora višje od ravni, ki se zahtevajo v skladu z Uredbo. Danska, Finska, Francija, Irska, Nizozemska, Slovenija in Združeno kraljestvo so dosegli tudi zahtevano raven pokritosti pri skupinah ladij ≤ 15 m in ≥ 15 m. Estonija, Portugalska in Nemčija so dosegle le majhno pokritost ribolova iz več razlogov, povezanih s stroški in razpoložljivostjo opazovalcev.

Številne države članice in ICES so poročali o omejitvah, ki so ovirale opazovanje in njegove koristi. Te težave so povezane z (a) napotitvijo opazovalcev, (b) doseganjem pokritosti ribolovnega napora v skladu z Uredbo ter (c) upravnimi in gospodarskimi omejitvami.

1. Nekatere države članice poročajo o težavah v zvezi z dostopom do ladij, ker organizacije proizvajalcev ali posamezni ribiči pomanjkljivo obveščajo opazovalce o premikih ladij; napačnem razumevanju vloge opazovalcev, zaradi česar ribiči niso pripravljeni sodelovati; pomanjkanju prostora, zaradi česar opazovalci ne morejo delati na morju, zlasti na manjših ladjah; ali pomanjkanju delovne sile (en sam opazovalec), zaradi česar je težko izvesti vzorčenje, kadar morajo opazovalci poleg vzorčenja zavržkov spremljati tudi prilov kitov in delfinov.

2. Že po hitrem pregledu poročil, predloženih v skladu z Uredbo, je jasno, da je pri oceni naključnega ulova zelo malo državam članicam uspelo doseči koeficient variacije (cv)[4] blizu 0,3, kot se zahteva v skladu z Uredbo. Razlog za to je zlasti nizka raven ugotovljenih primerov prilova, zaradi česar je statistično težko preveriti dobljene rezultate. Za doseganje koeficienta variacije 0,3 je potrebna velika pokritost vzorčenja, kar je pri občasnem naključnem ulovu (tj. kadar so primeri prilova redki, kar pomeni, da je treba opazovati velik del izvlekov glede na skupno število izvlekov, ki se izvedejo pri ribolovu, da bi imeli vsaj približno možnost opazovanja takšnih dogodkov) drago in po mnenju ICES nerealno. Države članice, ki so se odločile za opazovanje zahtevanega ribolova na ravni 5 % ribolovnega napora z uporabo pilotnih programov spremljanja, ki so dovoljeni v skladu z Uredbo, so poročale tudi, da so imele težave v zvezi s popolnim upoštevanjem te določbe. V nekaterih primerih so morale države članice spremljati veliko število ladij, da so dosegle 5-odstotni cilj, ali opazovati več vrst ribolova, pri katerem so sodelovale njihove ladje. Zato je bila običajno pri nekaterih vrstah ribolova dosežena raven opazovanja 5 % ali več, v drugih primerih je bila ta raven veliko nižja od 5 % ali pa se opazovanje sploh ni izvajalo.

3. Nekatere države članice so poudarile, da ravni opazovanj, ki se je izvajala do zdaj, v prihodnosti ne bodo mogle več financirati, zlasti glede na trenutne gospodarske razmere. Veliko držav članic je ugotovilo, da izvajanje posebnih programov opazovanja le za namene Uredbe ni stroškovno učinkovito, zato je izvajalo druge programe opazovanj.

NAKLJUČ EN ULOV

Na podlagi predloženih poročil se ocenjuje, da je naključnega ulova v veliko primerih pri opazovanem ribolovu malo, čeprav je v večini primerov težko izvesti ekstrapolacijo spremljanega ulova na ocene celotnega ulova na ravni ladjevja. Zato točne ocene ravni naključnega ulova niso na voljo. Vendar ICES in STECF poudarjata, da se pri več vrstah ribolova redno poroča o znatnem naključnem ulovu. Francija, Nizozemska in Španija so poročale o naključnem ulovu kitov in delfinov pri ribolovu z mirujočimi mrežami na podobmočjih ICES IV, VII in VIII. Naključni ulov je zajemal zlasti pristaniško rjavo pliskavko ter navadnega in progastega delfina.

Pri opazovanju pelagičnih vlečnih mrež, ki sta jih uporabljali Francija in Španija, so bili ugotovljeni naključni ulovi navadnega delfina na podobmočjih ICES VII in VIII. Francija je poročala o naključnem ulovu štirih dolgoplavutih mrkih pliskavk na istih območjih. Pri opazovanju ribolova francoskih ladij v Sredozemskem morju je bil ugotovljen naključni ulov treh progastih delfinov in ene velike pliskavke.

Ostale države članice niso poročale o prilovu pri nobenem opazovanem ribiškem ladjevju, ki ga je treba spremljati v skladu z Uredbo. Razlogi za to so bili običajno majhna medsebojna povezanost med prisotnostjo kitov in delfinov ter ribolovom, majhna ugotovljena pokritost ribolova glede na dejanski ribolovni napor ali premajhna pokritost ribolova, kadar je naključni ulov običajno velik, tj. kadar se ne spremlja prava vrsta ribolova. V tem primeru je razlog za to ribolov, pri katerem je količina prilova znana, vendar ga v skladu z Uredbo ni treba spremljati, ker je pri takšnem ribolovu uporaba akustičnih odvračalnih naprav, namenjenih zmanjšanju prilova, obvezna.

Več držav članic je poleg izpolnjevanja zahtev Uredbe v zvezi s poročanjem predstavilo tudi rezultate opazovanj naključnega ulova, ugotovljenega pri ribolovu, ki ga ni treba spremljati v skladu z Uredbo. Ti rezultati so pokazali primere prilova kitov in delfinov pri ribolovu z mirujočimi mrežami v Severnem in Keltskem morju (pristaniška rjava pliskavka ter navadni in progasti delfin) ter pri ribolovu s površinskimi parangali v Sredozemskem morju (dolgoplavuta mrka pliskavka).

Države članice so poročale tudi o primerih nasedlih morskih sesalcev, katerih pogin naj bi bil povezan z uporabo ribolovnega orodja. ICES opozarja, da se podatkom o nasedlih živalih ne sme pripisati prevelikega pomena in da morajo biti vzpostavljeni protokoli za ugotavljanje dejanskega vzroka pogina. Podatki o nasedlih živalih, za katere se ugotovi, da so poginile v ribiških mrežah, bi se lahko uporabili za to, da bi se upravljavce opozorilo na morebitno težavo, vendar se ti podatki ne smejo uporabiti za ekstrapoliranje obsega takšnega naključnega ulova.

NASVETI SVETA ICES IN ODBORA STECF

Podatki o absolutni številčnosti kitov in delfinov v vodah EU, vključno s Sredozemskim morjem, so z vidika upravljanja zelo raznoliki in nezadovoljivi. Leta 2010 je ICES[5] na podlagi najboljših razpoložljivih informacij ocenil stanje populacij vrst kitov in delfinov, na katere se nanaša Uredba. V preglednici 1 so povzete ugotovitve te ocene.

Preglednica 1 Stanje populacij glavnih vrst kitov in delfinov, na katere se nanaša Uredba št. 812/2004

Vrsta | Območje | Stanje populacije |

Pristaniška rjava pliskavka | Baltsko morje | zelo nizko – kritično ogrožena |

Kattegat, Belti | neznano – razlog za zaskrbljenost |

Atlantik (severni) | stabilno ali naraščanje števila – dokazi o selitvi živali z drugih območij |

Atlantik (južni) – Iberija | majhna številčnost – razlog za veliko zaskrbljenost |

Severno morje | stabilno – dokazi o selitvah živali na jug |

Navadni delfin | Sredozemlje | neznano – veliko zmanjšanje števila v zadnjih 30–40 letih |

Atlantik | sorazmerno stabilno |

Severno morje | stabilno – majhna populacija |

Progasti delfin | Sredozemlje | ni podatkov – ranljiva populacija |

druga območja | ni podatkov – naj bi bilo relativno stabilno |

Velika pliskavka | Sredozemlje | ni podatkov – več podpopulacij na obalnih območjih je uvrščenih med ogrožene vrste |

druga območja | ni podatkov – naj bi bilo relativno stabilno |

Iz te preglednice je razvidno, da je ena populacija pristaniške rjave pliskavke v Baltskem morju kritično ogrožena, štiri populacije pa so na ravni, ki jo ICES opisuje kot razlog za zaskrbljenost, ker obstajajo dokazi o zmanjševanju populacije ali ker ni dovolj podatkov. Populacija pristaniške rjave pliskavke v Črnem morju, ki ni zajeta v Uredbi, naj bi bila prav tako ogrožena. Druge populacije naj bi bile sorazmerno stabilne, vendar to ne pomeni, da naključni ulov teh vrst ne vpliva na populacije, pri čemer ni znano, kakšen bi bil potek dogajanja, če to področje ne bi bilo urejeno.

Na podlagi te ocene je ICES[6] skušal izvesti analizo skupnega naključnega ulova kitov in delfinov po regijah upravljanja in ali sedanje ravni naključnega ulova vplivajo na populacije. Ker pa so bili razpoložljivi podatki nepopolni in neskladni, je ICES ugotovil, da lahko ravni prilova oceni le pri majhnem delu ribolova. Sedanjih razpoložljivih podatkov o razporeditvi in številčnosti kitov in delfinov ni mogoče uporabiti za oceno učinkov Uredbe. Kljub temu je ICES ugotovil, da je naključni ulov pri naslednjih vrstah ribolova razlog za zaskrbljenost, zato je treba še naprej izvajati ukrepe spremljanja in ukrepe za ublažitev, v primeru Črnega morja pa je treba te ukrepe zajeti v Uredbo:

- pristaniška rjava pliskavka pri ribolovu z mirujočimi mrežami v Baltskem morju, Kattegatu, Severnem morju in Skaggerraku, Atlantiku ter Črnem morju;

- navadni in progasti delfin pri ribolovu z mirujočimi mrežami v Atlantiku in Črnem morju;

- navadni delfin pri ribolovu brancina in tuna s pelagičnimi vlečnimi mrežami v Atlantiku ter

- velike pliskavke v Sredozemlju.

ICES na podlagi svoje ocene poročil, predloženih v skladu z Uredbo, meni, da bi bilo treba sprejeti prožnejši pristop k spremljanju, ki bi bil usmerjen na območja, za katera je znano, da je število primerov naključnega ulova kitov in delfinov veliko, namesto da se spremlja ribolov, pri katerem je število primerov ugotovljenega naključnega ulova zelo majhno in/ali so ravni ribolovnega napora nizke.

ICES in STECF sta ugotovila, da Uredba vsebuje več pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti. Zdaj Uredba ne vključuje zahteve, da bi morale države članice poročati o prilovu v Črnem morju, kjer nedvomno obstajajo težave v zvezi s prilovom. Dejavnosti plovil s skupno dolžino, ki je manjša od 15 m, za katera je znano, da so odgovorna za naključni ulov, niso ustrezno zajete. V skladu s členom 4 Uredbe morajo države članice z znanstvenimi študijami in pilotnimi projekti zbirati znanstvene podatke o plovilih s skupno dolžino, ki je manjša od 15 m. Čeprav so nekatere države članice izvajale takšne študije in projekte, je spremljanje še vedno nezadostno. V zvezi s tem morajo države članice v skladu z direktivo o habitatih[7] spremljati naključen pogin zaščitenih vrst, vključno s kiti in delfini, zato je treba v področje uporabe Uredbe zajeti celoten zadevni ribolov.

V skladu s členom 12(4) direktive o habitatih morajo države članice vzpostaviti sistem za spremljanje naključnega ujetja in ubitja strogo zaščitenih živalskih vrst, kot so kiti in delfini, ki so navedene v Prilogi IV k Direktivi. Ustrezne informacije so del zahtev v zvezi s poročanjem v skladu s členom 17 direktive o habitatih in so zdaj vključene v podatkovno zbirko EU[8]. ICES je ocenil podatke iz te podatkovne zbirke ter skušal poiskati povezave med podatki, zbranimi v skladu z direktivo o habitatih, in podatki, zbranimi v skladu z Uredbo. ICES je ugotovil, da se ti podatki pogosto podvajajo in da je zelo malo dokazov o usklajevanju dejavnosti držav članic pri izpolnjevanju obveznosti v skladu z direktivo o habitatih (upravljanje na podlagi območja in varovanje vrst, vključno s spremljanjem prilova) in izvajanju ukrepov v okviru izpolnjevanja zahtev Uredbe. Poleg tega je direktiva o habitatih osredotočena na upravljanje na podlagi območja z vzpostavitvijo zaščitenih območij, kar pa v večini primerov ni učinkovit način za odpravo težav v zvezi z ohranjanjem kitov in delfinov, ker večina teh vrst živi na zelo velikih območjih in se ulovijo pri zelo različnih vrstah ribolova. Zato je ICES svetoval, da bi bilo smiselno pregledati nacionalne ureditve spremljanja naključnega ulova v skladu z direktivo o habitatih in njihovo usklajevanje z Uredbo.

ICES in STECF sta poudarila, da bi bilo treba spremljanje v skladu z Uredbo razširiti na prilov plavutonožcev, morskih ptic in morskih želv. ICES je opozoril na znaten naključni ulov glavatih karet pri različnih vrstah ribolova v Sredozemlju in na naključni ulov morskih ptic pri ribolovu s parangali. Poleg tega morajo države članice v skladu z direktivo o habitatih spremljati naključni ulov teh vrst.

V skladu s priporočilom sveta ICES je treba jasno opredeliti, za katere vrste orodja velja Uredba, in te opredelitve vključiti v Uredbo, ker zdaj ni jasno, ali so določene vrste ribolovnega orodja, ki vplivajo na kite in delfine, zajete v področje uporabe Uredbe (npr. trislojne mreže).

IZVEDENE RAZISKAVE

V obdobju 2007–2010 je več držav članic izvedlo študije s ciljem oblikovanja novih ukrepov za ublažitev ali izpopolnitve sedanjih akustičnih odvračalnih naprav in programov spremljanja, vključno z uporabo nove opreme za spremljanje (CCTV), ter izboljšanja znanja o razporeditvi kitov in delfinov ter medsebojni povezanosti med njihovo prisotnostjo in ribolovnimi dejavnostmi. Te študije so se oblikovale na nacionalni ravni ali v sodelovanju z drugimi državami članicami. EU je financirala pomemben raziskovalni projekt NECESSITY, ki je bil namenjen zlasti zmanjšanju količine naključnega ulova pri ribolovu s pelagičnimi vlečnimi mrežami.

Poleg teh študij je bilo izvedenih tudi veliko raziskav na svetovni ravni, pri katerih se je upošteval pomen naključnega ulova kitov in delfinov. Vendar je jasno, da trenutno ni tehničnih ukrepov za ublažitev, ki bi nadomestili akustične odvračalne naprave in dokazano učinkovito zmanjšali naključni ulov kitov in delfinov pri uporabi ribolovnega orodja. Nadomestne naprave za ublažitev, kot so rešetke za preprečevanje dostopa in mrežne ovire, katerih uporaba je bila preskušena zlasti pri ribolovu s pelagičnimi vlečnimi mrežami, so povzročile veliko izgubo rib in po mnenju ribičev niso sprejemljive. Drugi ukrepi, kot je prepoved ribolova za določeno obdobje ali določeno območje, so se izkazali za učinkovite pri zmanjšanju naključnega ulova, vendar le, kadar je tak ulov mogoče predvideti ter je časovno in prostorsko razmeroma omejen. Takšne okoliščine so pri evropskem ribolovu redke. Rezultati preskusov akustičnih odsevnih zabodnih mrež na Danskem, v Kanadi in Južni Ameriki so bolj spodbudni, vendar je treba izvesti dodatne preskuse, preden se bodo lahko te mreže uporabile kot primerna nadomestna možnost za akustične odvračalne naprave.

SKLEPNE UGOTOVITVE

4. Postopki vzorčenja pravega ribolova ali območij niso bili zadostni, da bi se lahko sprejele dobre odločitve glede upravljanja prilova kitov in delfinov. Od vseh držav članic, ki so Komisiji poročilo dejansko predložile, jih je večina navedla, da je bilo prilova v vodah EU malo ali da ga sploh ni bilo, čeprav znanstveni dokazi, pridobljeni na podlagi programov opazovanja na morju, ali obdukcije nasedlih živali še naprej kažejo na veliko medsebojno povezanost med prisotnostjo kitov in delfinov ter ribolovom. Podatki o populacijah kitov in delfinov so razdrobljeni, pri čemer je stanje populacije še vedno nejasno, zato ni znano, kakšen je dejanski vpliv ribolova na populacije. Absolutne ocene, ki bi se lahko koristno uporabile pri sprejemanju ozaveščenih ukrepov glede upravljanja, so na voljo le za nekaj vrst v Severnem morju, Baltskem morju in delih severovzhodnega Atlantika.

5. Zdi se, da je trenutni poudarek na ukrepih za ublažitev (tj. akustičnih odvračalnih napravah) prevelik, kadar je dokazano, da so takšni ukrepi uspešni le pri zmanjševanju prilova pristaniške rjave pliskavke pri ribolovu z mirujočimi mrežami, ne pa tudi pri zmanjševanju prilova drugih vrst kitov in delfinov (npr. navadnega in progastega delfina) ali pri drugih vrstah ribolova (npr. s pelagičnimi vlečnimi mrežami). Zato je člen 2 Uredbe neučinkovit. Ribiči iz praktičnih in ekonomskih razlogov, ki so dobro dokumentirani, na splošno niso naklonjeni uporabi naprav, ki so trenutno na voljo.

6. Veliko držav članic si je močno prizadevalo izpolniti zahteve Uredbe v zvezi s poročanjem. Z izboljšanjem oblike poročanja, ki sta jo priporočila ICES in STECF in sprejele države članice, se bo izpolnjevanje teh zahtev še izboljšalo. Vendar sta kakovost in vsebina poročil nekaterih držav članic še vedno zelo različni, zato je analizo težko izvesti. Države članice morajo poročati na ravni razčlenjenosti ladjevja v skladu z razvrstitvijo iz okvira za zbiranje podatkov, pri čemer se poročilo namesto vsako četrtletje predloži vsak mesec.

7. Zdi se, da so cilji Uredbe glede spremljanja preveč ambiciozni in da bi se lahko preoblikovali. Upoštevanje programa spremljanja, ki ga je treba v skladu z Uredbo izvajati pri ribolovu, pri katerem so stopnje prilova nizke, ne pomeni najučinkovitejše porabe sredstev, zlasti kadar je znano, da je prilova več pri vrstah ribolova ali na območjih, ki jih zdaj v skladu z Uredbo ni treba spremljati. Po mnenju ICES bi bil primernejši splošnejši pristop, pri katerem bi morale države članice dokazati, da pri ribolovu ne presegajo določene dogovorjene ravni prilova kitov in delfinov, pri čemer države članice ne bi bile preobremenjene s pretiranimi zahtevami v zvezi s spremljanjem. Potrebna sta večja prožnost in usklajevanje pri določanju spremljanja.

8. Razporeditev kitov in delfinov ter medsebojna povezanost med njihovo prisotnostjo in ribolovom nista vedno enaki. Razvoj posebnih raziskav o ukrepih za ublažitev in izboljšanje spremljanja medsebojne povezanosti med ribolovom ter prisotnostjo kitov in delfinov skupaj s popolnim izvajanjem Uredbe bosta prispevala k boljšemu razumevanju teh sprememb in podprla izboljšanje dobrih orodij za upravljanje. Pojasniti je treba zbiranje podatkov v skladu z direktivo o habitatih in povezavo z Uredbo, da se bodo koristi zbranih podatkov čim bolj povečale in da se podatki ne bodo podvajali.

9. Države članice morajo v skladu z direktivo o habitatih spremljati naključno zajetje in ubitje vseh kitov in delfinov ter preprečiti negativen vpliv naključnega zajetja in ubitja na populacije. V tem smislu morajo države članice sprejeti ustrezne ukrepe za zaščito populacij kitov in delfinov tudi pri drugih ribolovnih dejavnostih in na drugih območjih, kjer so naključni ulovi problematični in niso zajeti v Uredbo. Zlasti naključni prilov kitov in delfinov v Črnem morju ter naključni ulov plavutonožcev, morskih ptic in želv pri uporabi ribolovnega orodja na vseh območjih sta izpostavljena kot posebna primera ribolova, ki ju zdaj Uredba ne ureja, vendar ju je treba spremljati.

PRIHODNJI KORAKI

Čeprav razprava o ciljih spremljanja, obliki podatkov in drugih vprašanjih še ni končana, se je z Uredbo po mnenju ICES „ uspešno zagotovila veliko bolj celovita slika prilova kitov in delfinov v evropskem ribištvu “. Nekatere države članice so se seznanile z vplivi ribištva na kite in delfine, na podlagi česar so lahko racionalizirale potrebe po raziskavah in zaščiti kitov in delfinov ter izboljšale izvajanje Uredbe.

Čeprav Uredba velja že šest let, kljub tem izboljšavam še vedno ne izpolnjuje v celoti svojega cilja preprečevanja naključnega ulova kitov in delfinov pri uporabi ribolovnega orodja. Prilov je še vedno očitna težava pri več vrstah ribolova v severnem Atlantiku, Severnem morju in Baltiku, pri čemer je po mnenju ICES na teh območjih ogroženih več podpopulacij pristaniške rjave pliskavke in navadnega delfina. Jasno je, da so ocene številčnosti kitov in delfinov v Sredozemskem in Črnem morju neustrezne, zato ni mogoče oceniti populacij ali prilova v teh regijah, vendar pa je dovolj dokazov za ugotovitev, da je prilova v teh morskih bazenih še vedno veliko.

Zato je treba zagotoviti, da sta spremljanje in ublažitev usmerjena na območja in v vrste, ki so najbolj ogroženi. Boljši ukrepi za ublažitev bi se lahko vključili v nov okvir tehničnih ukrepov, ki se bo oblikoval kot del reforme skupne ribiške politike. S tem bi se določili obseg in cilji, ki jih je treba izpolniti v zvezi s prilovom kitov in delfinov, hkrati pa bi lahko države članice spremljale posebne ukrepe za ublažitev za določena območja in vrste ribolova. Zahteve v zvezi s spremljanjem bi se lahko vključile v okvir za zbiranje podatkov hkrati s prehodom na širši ekosistemski pristop k spremljanju ribolova, ki bi lahko vključeval prilov neciljnih vrst, kot so kiti in delfini, morske ptice ter bentoški organizmi. Ko bo to doseženo, se lahko Uredba (ES) št. 812/2004 razveljavi.

[1] Uredba Sveta (ES) št. 812/2004, sprejeta aprila 2004, o podrobnih pravilih v zvezi z naključnim ulovom kitov in delfinov pri ribolovu in o spremembi Uredbe (ES) št. 88/98.

[2] COM(2009) 368 konč.

[3] Mirujoče mreže vključujejo zabodne, zapletne in trislojne mreže.

[4] Koeficient variacije (cv) je razmerje med standardnim odklonom in aritmetično sredino.

[5] ICES, 2010. Zahteva EU glede Uredbe o prilovu kitov in delfinov št. 812/2004, točka 4, nasvet na posebno zahtevo, maj 2010.

[6] ICES, 2010. Zahteva EU glede Uredbe o prilovu kitov in delfinov št. 812/2004, točka 3, nasvet na posebno zahtevo, oktober 2010.

[7] Direktiva Sveta 92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst.

[8] http://eionet.europa.eu/article17.