OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Uresničitev evropskega izobraževalnega prostora do leta 2025 pomeni ustvarjanje evropskega učnega prostora, ki koristi vsem učečim se, akademikom in drugemu osebju s področja izobraževanja, ki se lahko zaradi študija in dela prosto gibajo po EU. V ta namen bi moralo biti evropskim visokošolskim institucijam omogočeno tesnejše in globlje sodelovanje. Nadaljnje izvajanje evropskega raziskovalnega prostora pomeni krepitev mobilnosti raziskovalcev in pretoka znanja, spodbujanje naložb v raziskave in inovacije ter krepitev transnacionalnega sodelovanja med visokošolskimi institucijami ter s podjetji in drugimi akterji na področju raziskav in inovacij v njihovih ekosistemih. Transnacionalno sodelovanje krepi vključenost, odličnost, raznolikost, privlačnost in globalno konkurenčnost evropskega visokega šolstva. Prispeva k enakosti in nediskriminaciji, reševanju izzivov Evrope na področjih podnebnih sprememb, digitalne preobrazbe in staranja prebivalstva, zagotavljanju ustreznih spretnosti in znanja učečim se ter krepitvi odpornosti in pomoči pri okrevanju. Poleg tega bo okrepilo vlogo visokošolskih institucij na svetovni ravni, Evropa pa bo postala vodilna pri uspešnem in učinkovitem reševanju svetovnih izzivov, svetovni vir navdiha ter privlačna destinacija za študente, akademike in raziskovalce. Sedanja pobuda temelji na dosedanjem delu na ravni EU. Kot nadaljevanje sklepov Evropskega sveta iz leta 2017, v katerih so bili države članice, Svet in Evropska komisija pozvani, naj si prizadevajo za okrepitev strateških partnerstev med visokošolskimi institucijami po vsej EU, je Komisija leta 2019 začela poskusno izvajati 41 zavezništev Evropske univerze v okviru programa Erasmus+, ki ga dopolnjuje program Obzorje 2020 na področju raziskav in inovacij. Cilj je bil poskusno vzpostaviti dolgoročno strukturno, sistemsko in trajnostno sodelovanje med več kot 280 raznovrstnimi visokošolskimi institucijami iz vseh delov Evrope, ki so bile izbrane na podlagi prvih dveh razpisov za zbiranje predlogov. Prva spoznanja iz tega pilotnega projekta so pokazala koristi in hkrati opozorila na številne izzive, kot so težave, povezane z izvajanjem skupnih transnacionalnih izobraževalnih dejavnosti in programov na vseh ravneh, vključno z nezdružljivimi zahtevami, ki preprečujejo podeljevanje skupnih diplom, med drugim skupne evropske diplome, ali neobstojem pravnega statuta za zavezništva visokošolskih institucij, kar jim preprečuje učinkovito združevanje virov, skupno uporabo infrastrukture ali prenos tehnologije. To priporočilo Sveta o vzpostavljanju povezav za učinkovito evropsko sodelovanje na področju visokošolskega izobraževanja je prvi korak k reševanju takšnih izzivov, da bi poenostavljeno transnacionalno sodelovanje koristilo vsem visokošolskim institucijam v Evropi ter učečim se, osebju in raziskovalcem v takšnih institucijah. To priporočilo Sveta je skupaj s sporočilom Komisije o evropski strategiji za univerze del „svežnja o visokem šolstvu“, napovedanega v delovnem programu Komisije za leto 2022 v okviru krovnega cilja „spodbujanje evropskega načina življenja“. Strategija določa vizijo za preoblikovanje visokošolskega sektorja v Evropi, priporočilo pa je prvi korak v postopnem pristopu h globljemu, bolj trajnostnemu in učinkovitejšemu transnacionalnemu sodelovanju. Strategija in priporočilo razširjata možnosti za inovativno transnacionalno sodelovanje v visokošolskem sektorju, saj je tesnejše sodelovanje poglavitno za utrditev vloge EU kot globalnega akterja. Zato je treba z globljim sodelovanjem združiti moči.

(1)Strukturna in operativna vprašanja, ki jih je treba obravnavati v predlaganem priporočilu Sveta za omogočanje globljega transnacionalnega sodelovanja

Pravni statut za zavezništva visokošolskih institucij bi olajšal dostop do skupnih virov, kot so finančni, človeški, digitalni in fizični viri, in storitev ter njihovo delitev in združevanje. Odsotnost takšnega statuta visokošolskim institucijam otežuje doseganje globlje ravni sodelovanja in omejuje njihovo konkurenčnost.

Podeljevanje skupnih diplom ovirajo nezdružljive zahteve pri izvajanju skupnih transnacionalnih izobraževalnih dejavnosti in programov, npr. razlike v ocenjevanju in dodeljevanju kreditnih točk, tudi če se upošteva evropski sistem prenašanja in zbiranja kreditnih točk (ECTS), učni načrti z različnim minimalnim ali maksimalnim številom kreditnih točk ECTS na program in različne oblike institucionalne avtonomije. V podporo ambicioznemu in globljemu transnacionalnemu sodelovanju je treba premagati takšne pravne in upravne izzive. To bi bila odskočna deska v postopnem pristopu k vzpostavitvi skupne evropske diplome, ki bi zajemala vse stopnje (dodiplomski, magistrski in doktorski študij ter možnosti vseživljenjskega učenja).

Več priložnosti za mobilnost učečih se, vključenih v transnacionalne skupne programe, ovira pomanjkanje smernic, digitalizacije in poenostavitve postopkov. Pobuda za evropsko študentsko izkaznico študentom olajšuje študij in usposabljanje v več institucijah. Mobilnost akademikov, raziskovalcev in strokovnega osebja je premalo cenjena pri njihovem poklicnem razvoju.

Pomanjkanje trajnostnega dolgoročnega financiranja institucionaliziranega transnacionalnega sodelovanja ovira njihov razvoj in temeljito preoblikovanje vseh njihovih nalog. Dolgoročnejša perspektiva bi zagotovila boljše možnosti za krepitev zmogljivosti in trajnostnih zavezništev za doseganje načrtovane ravni ambicij. To je mogoče olajšati z vzpostavitvijo pravnega statuta, ki bo zavezništvom omogočal združevanje virov ter spodbujanje sinergij med regionalnimi, nacionalnimi in evropskimi instrumenti in možnostmi financiranja.

V državah, kjer zunanje zagotavljanje kakovosti in akreditacija temeljita predvsem na programih, se evropski pristop k zagotavljanju kakovosti skupnih programov v državah članicah še vedno premalo izvaja, kar ovira oblikovanje in akreditacijo skupnih izobraževalnih programov pri kratkem ciklu ter na dodiplomski, magistrski in doktorski stopnji. Zato se za skupne programe lahko v vsaki vključeni državi uporabljajo različni postopki zunanjega zagotavljanja kakovosti z različnimi nacionalnimi pravili, ki ustvarjajo upravno breme in ovirajo izvajanje inovativnih interdisciplinarnih pedagogik v različnih državah. Hkrati pa lahko države z zunanjim zagotavljanjem kakovosti na institucionalni ravni lažje vzpostavijo transnacionalne skupne programe.

Pojav evropskih (virtualnih) meduniverzitetnih kampusov in platform za skupne digitalne ali kombinirane dejavnosti ovira pomanjkanje interoperabilnosti med digitalnimi infrastrukturami visokošolskih institucij v EU. Temeljni vzroki težave so neenakomerna zmogljivost posameznih visokošolskih institucij in razpoložljivi viri za razvoj in dostop do takšne digitalne infrastrukture, kar omejuje možnosti spletnega sodelovalnega učenja in poučevanja. Rešitev bi bilo prizadevanje za skupno interoperabilno digitalno infrastrukturo in rešitve, pri čemer bi podporo nudile institucije, ki bi zagotavljale vzajemni dostop do infrastrukture, storitev in usposabljanja, ki bi bili dostopni vsem.

Nacionalni zakonodajni okviri, ki urejajo ocenjevanje posameznih disciplinarnih področij, ovirajo razvoj interdisciplinarnih modulov, zlasti pri oblikovanju transnacionalnih skupnih diplom. Ker je pomemben cilj zavezništev Evropske univerze delovati na podlagi pristopov, ki temeljijo na izzivih, za obravnavanje družbenih izzivov z interdisciplinarnimi pristopi, nacionalni okviri zavezništvom pogosto onemogočajo, da bi napredovala na ta način.

Ureditve upravljanja, v katerih so študenti in osebje vključeni v odločitve, ki vplivajo na njihovo učno in delovno okolje, omogočajo poglobljeno in ambiciozno transnacionalno sodelovanje ter spodbujajo pomemben prispevek visokega šolstva k razvoju in trajnostnosti njihovih ekosistemov. Strukture institucionalnega upravljanja in upravljavske prakse za vodenje transnacionalnih zavezništev bi lahko imele koristi od dejavnejšega sodelovanja učečih se, akademikov, raziskovalcev in strokovnega osebja, da bi se kar najbolje odzvale na njihove potrebe in omogočile širjenje inovativnih praks, razvitih s transnacionalnim sodelovanjem, v okviru institucije. Trenutno takšne strukture pogosto ne odsevajo strukture družbe ter raznolikosti izkušenj in idej.

Skupne vrednote evropskega načina življenja so nepogrešljiv temelj za transnacionalno sodelovanje kot podlago za razvoj kakovostnega učenja, poučevanja in raziskovanja. Transnacionalno sodelovanje krepi akademsko kulturo in prispeva h krepitvi demokratičnih družb. Če pa se temeljne vrednote ne spoštujejo, so učenje, poučevanje in raziskovanje oslabljeni, kar ogroža poglobljeno transnacionalno sodelovanje. Nezadostna avtonomija omejuje možnosti visokošolskih institucij za sklepanje transnacionalnih sporazumov, enakopravno prispevanje z drugimi partnerji, zagotavljanje sofinanciranja in ustreznega osebja za njihovo izvajanje. Avtonomija na področju upravljanja in vodenja je zato ključni pogoj za učinkovito transnacionalno sodelovanje.

(2)Cilji predlaganega priporočila Sveta

V zahtevnih in zelo konkurenčnih svetovnih razmerah bo združevanje moči okrepilo evropski visokošolski sektor ter utrdilo njegovo globalno privlačnost in konkurenčnost. Da bi se Evropa lahko spoprijela s skupnimi izzivi, zlasti z dvojnim digitalnim in zelenim prehodom, bo okrepljeno transnacionalno sodelovanje pomagalo izkoristiti potencial vseh razpoložljivih virov z vključevanjem raznovrstnih visokošolskih institucij z dopolnjujočimi se izobraževalnimi in raziskovalnimi zmogljivostmi in prednostmi. Oblikovanje zanesljivih rešitev za spoprijemanje z zapletenimi večdimenzionalnimi izzivi zahteva čas in prizadevanja na vseh ravneh. To priporočilo Sveta je prvi korak k obravnavanju strukturnih in operativnih vprašanj, ki ovirajo globlje in ambicioznejše evropsko institucionalno transnacionalno sodelovanje, ter bo omogočilo neovirano izvajanje svobode združevanja. Pravni statut za zavezništva visokošolskih institucij jim bo omogočil, da združijo vire, zmogljivosti in svoje prednosti, skupna evropska diploma bo priznala vrednost transnacionalnih izkušenj v visokošolskih kvalifikacijah študentov in zmanjšala birokracijo pri izvajanju skupnih programov, splošna uporaba pobude za evropsko študentsko izkaznico, ki bo do sredine leta 2024 na voljo vsem mobilnim študentom v vseh visokošolskih institucijah v Evropi, pa bo olajšala mobilnost na vseh ravneh. Takšni inovativni instrumenti bodo delovali v sinergiji in naj bi oblikovali evropsko identiteto, okrepili transnacionalno sodelovanje in spodbujali močan občutek evropske pripadnosti. Vzpostavljanje povezav za bolj sistematično, strukturno in trajnostno transnacionalno sodelovanje na institucionalni ravni je ključnega pomena za pospešitev preobrazbe visokošolskih institucij pri vseh njihovih nalogah izobraževanja, raziskav, inovacij in storitvah za družbo ter lahko pripomore k spoprijemanju z evropskimi in svetovnimi izzivi.

•Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike