EVROPSKA KOMISIJA Strasbourg, 22.11.2022 COM(2022) 783 final PREDLOG SKUPNEGA POROČILA

KOMISIJE IN SVETA O ZAPOSLOVANJU





Kazalo KLJUČNA SPOROČILA POGLAVJE 1. PREGLED TRENDOV NA TRGU DELA IN SOCIALNEM PODROČJU V EVROPSKI UNIJI, KROVNI CILJI IN PREGLED TRENUTNEGA STANJA IZ PREGLEDA SOCIALNIH KAZALNIKOV 1.1 Trendi na trgu dela 1.2 Trendi na socialnem področju 1.3 Krovni cilji EU in nacionalni cilji do leta 2030 1.4 Pregled izzivov na podlagi pregleda socialnih kazalnikov POGLAVJE 2. REFORME ZAPOSLOVANJA IN SOCIALNE REFORME – USPEŠNOST IN UKREPI DRŽAV ČLANIC 2.1 Smernica 5: Spodbujanje povpraševanja po delovni sili 2.2 Smernica 6: Krepitev ponudbe delovne sile ter izboljšanje dostopa do zaposlitve, spretnosti in kompetenc 2.3 Smernica 7: Izboljšanje delovanja trgov dela in učinkovitosti socialnega dialoga 2.4 Smernica 8: Spodbujanje enakih možnosti za vse, krepitev socialne vključenosti in boj proti revščini



KLJUČNA SPOROČILA

Skupno poročilo Evropske komisije in Sveta o zaposlovanju spremlja stanje na področju zaposlovanja v Uniji in izvajanje smernic za zaposlovanje v skladu s členom 148 PDEU. Poročilo vsebuje letni pregled glavnih dogodkov na področju zaposlovanja in socialnih zadev v Uniji ter nedavnih ukrepov politike držav članic v skladu s smernicami za politike zaposlovanja držav članic . Opredeljuje tudi s tem povezana ključna prednostna področja za ukrepe politike. Na podlagi predloga Komisije ter po izmenjavi mnenj v ustreznih svetovalnih odborih Sveta bo končno besedilo sprejel Svet za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov (v nadaljnjem besedilu: Svet EPSCO). Obravnavanje izzivov, opredeljenih v poročilu, bo prispevalo k doseganju navzgor usmerjene socialne konvergence, okrepilo prizadevanja Unije za pravičen zeleni in digitalni prehod ter prispevalo k soočanju z demografskimi spremembami in doseganju ciljev trajnostnega razvoja. Skupno poročilo o zaposlovanju za leto 2023 ohranja močan poudarek na izvajanju evropskega stebra socialnih pravic v skladu z akcijskim načrtom iz marca 2021, ki so ga pozdravili voditelji in voditeljice EU na socialnem vrhu v Portu. V tej izdaji poročila se nadaljuje okrepljeno spremljanje izvajanja načel stebra na področjih enakih možnosti in dostopa do trga dela, poštenih delovnih pogojev ter socialne zaščite in vključevanja. To se izvaja zlasti prek tematskih okvirov, ki zajemajo ključne izzive na teh področjih, ob upoštevanju socialno-ekonomskih obetov in najnovejših pobud politike. Poročilo vključuje krovne cilje EU za leto 2030 glede zaposlovanja, znanj in spretnosti ter zmanjšanja revščine, ki so jih pozdravili voditelji in voditeljice EU v Portu in Evropski svet junija 2021. Prvič zajema tudi nacionalne cilje, ki so jih predlagale države članice ter so bili predstavljeni in obravnavani na seji Sveta EPSCO junija 2022 po dvostranskih razpravah s službami Komisije ter večstranskih pregledih z Odborom za zaposlovanje in Odborom za socialno zaščito. Poročilo nadalje vključuje cilje strategij Unije enakosti in zajema izzive, s katerimi se srečujejo skupine, prizadete zaradi neenakosti. Nacionalni cilji za leto 2030, ki so jih predstavile države članice, izražajo visoko stopnjo ambicioznosti na skupni ravni EU, ki naj bi v naslednjem desetletju spodbujala navzgor usmerjeno socialno konvergenco v Uniji. Nacionalni cilji na področju zaposlovanja skupaj za 0,5 odstotne točke presegajo ambicije ustreznega krovnega cilja EU, ki je vsaj 78 %. Hkrati so se države članice zavezale, da bodo skupaj iz revščine rešile 600 000 oseb več, kot zahteva krovni cilj EU, tj. za vsaj 15 milijonov zmanjšati število ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti. Nacionalni cilji na področju znanj in spretnosti so bili določeni na različnih ravneh ambicioznosti v skladu s potrebo po prispevku h krovnemu cilju EU za leto 2030, tj. da se vsako leto vsaj 60 % odraslih udeleži usposabljanja, kar pomeni skupno zavezo v višini 57,6 %. Nacionalni cilji za leto 2030 bodo imeli ključno vlogo pri spodbujanju ukrepov politike za doseganje navzgor usmerjene socialne konvergence. Izvajanje reform in naložb iz načrtov držav članic za okrevanje in odpornost skupaj s skladi kohezijske politike podpira pravično, vključujoče in trajnostno okrevanje. Poleg podpore, ki jo v obdobju 2021–2027 zagotavljajo Evropski socialni sklad plus, Evropski sklad za regionalni razvoj in Sklad za pravični prehod, mehanizem za okrevanje in odpornost (RRF) spodbuja ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo Unije z izboljšanjem odpornosti, pripravljenosti na krize, sposobnosti prilagajanja in potenciala rasti držav članic ter s spodbujanjem ustvarjanja visokokakovostnih delovnih mest z ustreznimi reformami in naložbami. Na ta način mehanizem prispeva tudi k izvajanju evropskega stebra socialnih pravic, pri čemer je posebna pozornost namenjena obravnavanju izzivov, opredeljenih v specifičnih priporočilih za države . V zvezi s tem so pomembni štirje od šestih stebrov, ki opredeljujejo področje uporabe mehanizma, in sicer: (i) pametna, trajnostna in vključujoča rast; (ii) socialna in teritorialna kohezija; (iii) zdravje in gospodarska, socialna in institucionalna odpornost ter (iv) politike za naslednjo generacijo, otroke in mlade. Komisija je v okviru mehanizma doslej izplačala več kot 137 milijard EUR v obliki nepovratnih sredstev in posojil ter predhodnega financiranja. Do 15. novembra je bilo od skupno 357 mejnikov in ciljev, dodeljenih socialnim kategorijam, doseženih 106 (tj. približno 30 %) . Približno 30 % mejnikov in ciljev, ki so jih doslej dosegle države članice, je dodeljenih zgoraj navedenim štirim stebrom mehanizma za okrevanje in odpornost. Skupno poročilo o zaposlovanju v okviru analize odziva politike vključuje tudi izbor ukrepov, podprtih s sredstvi EU, zlasti mehanizmom za okrevanje in odpornost, Evropskim socialnim skladom plus, Evropskim skladom za regionalni razvoj in Skladom za pravični prehod. Vse to bo podprlo obete za rast in zaposlovanje ter ekonomsko in socialno kohezijo in odpornost v Uniji. Analiza iz skupnega poročila o zaposlovanju za leto 2023 je podprta s pregledom socialnih kazalnikov. Komisija je v okviru akcijskega načrta za socialni steber iz marca 2021 predlagala revizijo pregleda socialnih kazalnikov, da bi omogočila boljše spremljanje načel stebra z revidiranim sklopom glavnih kazalnikov, ki jih je Svet EPSCO potrdil junija 2021. To vključuje nove kazalnike v zvezi s ključnimi razsežnostmi politike, kot so učenje odraslih , vključevanje invalidov na trg dela, tveganje revščine ali socialne izključenosti otrok ter preobremenjenost s stanovanjskimi stroški. Revidirani sklop glavnih kazalnikov omogoča natančnejšo opredelitev ključnih izzivov na področju zaposlovanja in spretnosti ter socialnih izzivov v EU in državah članicah, pa tudi natančnejše spremljanje navzgor usmerjene socialne konvergence, kot je prikazano na spodnji sliki. Na podlagi mandata češkega predsedstva je bila ustanovljena ad hoc delovna skupina za razpravo o morebitnem okrepljenem okviru za ocenjevanje socialne konvergence v kontekstu evropskega semestra, ki o svojem delu poroča svetovalnim odborom Sveta EPSCO. Izzivi na področju zaposlovanja in spretnosti ter socialni izzivi v državah članicah EU po glavnih kazalnikih v okviru pregleda socialnih kazalnikov Opombe: 1) podatki za kazalnik o udeležbi odraslih v učenju še niso na voljo; 2) podatki za nekatere države pri nekaterih kazalnikih manjkajo – glej opombo k preglednici 1.4.1 v oddelku 1.4. Legende za vse kazalnike so predstavljene v prilogah. Po močnem okrevanju v letu 2021 in prvi polovici leta 2022 se trgi dela EU srečujejo z negotovostjo, povezano z vplivom ruske vojne agresije proti Ukrajini in močnimi inflacijskimi pritiski. Po pandemiji COVID-19 in odpravi potrebnih zajezitvenih ukrepov so trgi dela EU v letu 2021 dobro delovali. Še naprej so se izboljševali v prvi polovici leta 2022, ko je stopnja delovne aktivnosti dosegla rekordno visoko raven (74,8 % v EU oziroma 74,3 % v euroobmočju v drugem četrtletju leta 2022, kar je za 1,6 odstotne točke oziroma 1,4 odstotne točke nad ravnijo pred krizo). Stopnja brezposelnosti v EU je septembra 2022 dosegla rekordno nizko raven, in sicer 6 % v EU (in 6,6 % v euroobmočju), kar je manj kot leto prej, ko je znašala 6,7 % oziroma 7,3 %. Hkrati se je delež mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, v EU s 13,3 % v predhodnem letu zmanjšal na 11,7 %, stopnja brezposelnosti mladih pa s 17,5 % na 14,4 %. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti se je v letu 2021 nekoliko zvišala. Vendar je inflacija od sredine leta 2021 narasla na rekordno visoko raven, kar je močno vplivalo na kupno moč gospodinjstev in dobičkonosnost podjetij. Gospodarska rast za leti 2022 in 2023 je bila v zadnjih napovedih Evropske komisije popravljena navzdol, na obete pa znatno vpliva ruska vojna agresija proti Ukrajini. Rast zaposlovanja naj bi v letu 2022 znašala 1,7 %, nato naj bi se leta 2023 ustavila, leta 2024 pa zmerno povečala na 0,4 %. Na ravni EU in držav članic so bili sprejeti izredni ukrepi politike za odziv na sedanjo energetsko krizo (več podrobnosti je na voljo spodaj in v oddelku 2.4). Zaradi sedanje energetske krize bo v prihodnosti potrebno učinkovito usklajevanje ekonomske, zaposlovalne in socialne politike, ki spodbuja vključujočo in trajnostno rast, ki ustvarja delovna mesta, ter ščiti ljudi v ranljivem položaju. Rezultati na trgu dela so dobri kljub povečanju negotovosti zaradi ruske vojne agresije proti Ukrajini 74,8-odstotna

stopnja delovne aktivnosti v drugem četrtletju leta 2022 (2 odstotni točki več kot leto prej) 79,4-odstotna

stopnja aktivnosti (20–64 let) v drugem četrtletju leta 2022 (1,1 odstotne točke več kot leto prej) 6,1-odstotna

stopnja brezposelnosti v drugem četrtletju leta 2022 (1,2 odstotne točke manj kot v drugem četrtletju leta 2021) 14,3-odstotna

stopnja brezposelnosti mladih (15–24 let) (3,2 odstotne točke manj kot leto prej) Ključni kazalniki trga dela v EU27 (v %, četrtletno) Vir: Eurostat, podatkovna zbirka [ lfsi_emp_q ], [ une_rt_q ], [ une_ltu_q ] in [ lfsi_neet_q ]. Sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki. Pomanjkanje delovne sile se od izbruha pandemije COVID-19 povečuje Več kot 4-odstotna stopnja prostih delovnih mest

na področju strokovnih, znanstvenih in tehničnih dejavnosti, informiranja in komuniciranja ter gradbeništva od začetka leta 2022 Stopnje prostih delovnih mest v EU po gospodarskih dejavnostih (v %, četrtletni podatki) Opomba: dejavnosti NACE 2, B–S (industrija, gradbeništvo in storitve (razen dejavnosti gospodinjstev z zaposlenim hišnim osebjem ter eksteritorialnih organizacij in teles), C (predelovalne dejavnosti), F (gradbeništvo), G–I (trgovina, promet, nastanitve in gostinske storitve), J (informacijske in komunikacijske dejavnosti), M–N (strokovne, znanstvene in tehnične dejavnosti). Vir: Eurostat [teilm310] Stopnja prostih delovnih mest v ključnih sektorjih se je od začetka leta 2022 podvojila Glede na trenutne razmere visoke inflacije bi morali mehanizmi določanja plač še naprej odražati socialno-ekonomske razmere, da bi se ohranila zaposlovanje in konkurenčnost ter ublažil padec kupne moči, zlasti za zaposlene z nizkimi dohodki. Zaradi pospešene inflacije po prvi polovici leta 2021 in nadalje v letu 2022 zaradi ruske vojne agresije proti Ukrajini so se realne plače znižale, zlasti pri zaposlenih z nizkimi dohodki. Zato je treba zagotoviti ustrezne prilagoditve plač, ki blažijo padec kupne moči in zmanjšujejo tveganje za povečanje revščine (vključno z energetsko revščino), hkrati pa so v skladu s splošnim ciljem boja proti visoki inflaciji. V sedanjem makroekonomskem okolju ni pričakovati, da bo zvišanje plač na dnu porazdelitve dohodka prispevalo k neupravičenim inflacijskim pritiskom ali vplivalo na konkurenčnost. Kolektivna pogajanja imajo v sedanjih razmerah pomembno vlogo pri zagotavljanju uravnoteženih rezultatov pri določanju plač, pri čemer morajo spoštovati vlogo socialnih partnerjev, biti v skladu s prevladujočimi praksami določanja plač v državah članicah ter upoštevati tudi posebne stroškovne pritiske, s katerimi se srečujejo nekatera podjetja in sektorji ter delavci. V več državah članicah je še vedno mogoče zmanjšati davčni primež za osebe z nizkimi in srednjimi dohodki, de se spodbudi zaposlovanje in ohrani kupna moč. Ustrezne minimalne plače lahko pomagajo zaščititi kupno moč zaposlenih z nizkimi dohodki in preprečiti povečanje revščine zaposlenih, hkrati pa ohranjajo povpraševanje in krepijo spodbude za delo. Številni delavci v EU niso zaščiteni z ustreznimi minimalnimi plačami. Na splošno je skoraj vsak deseti zaposleni izpostavljen tveganju revščine. Poleg tega so se minimalne plače realno znižale v skoraj vseh državah članicah. Ublažitev učinkov nedavnega znatnega zvišanja cen je zlasti pomembna pri zaposlenih z nizkimi dohodki, ki so jih najbolj prizadele visoke cene energije in hrane. Direktiva o ustreznih minimalnih plačah vzpostavlja okvir z jasnimi pravili za izboljšanje ustreznosti zakonsko določenih minimalnih plač v tistih državah članicah, v katerih so vzpostavljene. Direktiva bo pomagala podpreti ranljiva gospodinjstva s spodbujanjem določanja zakonsko določenih minimalnih plač na ustreznih ravneh, med drugim ob upoštevanju kupne moči minimalne plače, socialno-ekonomskih razmer in dolgoročnega razvoja produktivnosti. Poleg tega bi redne posodobitve minimalnih plač v skladu z direktivo v sedanjih razmerah pomagale preprečiti padec kupne moči zaposlenih z minimalno plačo. Direktiva vsebuje tudi določbe za spodbujanje kolektivnih pogajanj ter okrepitev mehanizmov izvrševanja in spremljanja v vseh državah članicah. Zlasti zahteva pripravo akcijskega načrta in vzpostavitev okvira omogočitvenih pogojev za kolektivna pogajanja, kjer je stopnja pokritosti nižja od 80 %. Čeprav je za prenos direktive v nacionalno zakonodajo predvideno dveletno obdobje, lahko izvajanje v začetni fazi spodbudi prizadevanja držav članic za pomoč pri zagotavljanju ustreznih delovnih in življenjskih pogojev za delavce. Poleg tega lahko začasni podporni proračunski ukrepi, namenjeni zaposlenim z nizkimi dohodki, pomagajo ublažiti padec kupne moči zaradi energetske krize. Inflacija je spodkopala učinek nedavnih povišanj minimalnih plač Nominalna sredstva na zaposlenega so se v drugem četrtletju leta 2022 povečala za 4,9 % (v primerjavi z drugim četrtletjem leta 2021). Realna in nominalna sprememba zakonsko določenih minimalnih plač

(stopnja rasti, v %) Opomba: države članice so razvrščene po padajočem vrstnem redu glede na obseg realnega povečanja zakonsko določenih minimalnih plač v letu 2022. Vir: mreža korespondentov Eurofounda in Eurostat [ prc_hicp_midx ], izračuni Eurofounda. Vendar so se realne plače v drugem četrtletju leta 2022 znižale za 3,3 % (v primerjavi z drugim četrtletjem leta 2021). V 16 od 21 držav članic so se realne minimalne plače v letu 2022 nižale do avgusta. Delež zaposlitev za določen čas se je leta 2021 v večini držav članic le rahlo povečal zaradi ugodnejših gospodarskih razmer. Čeprav so med državami članicami ugotovljene precejšnje razlike v deležu zaposlenih za določen čas in stopnjah njihovega prehajanja na zaposlitev za nedoločen čas (nekatere države se v zvezi s tem srečujejo z izzivi), so pogodbe o zaposlitvi za določen čas v večini držav članic še vedno bolj razširjene med mladimi in ženskami. Delež zaposlitev s krajšim delovnim časom v EU je leta 2021 ostal na splošno stabilen, vendar neprostovoljno delo s krajšim delovnim časom še vedno prizadene precejšen delež zaposlenih v številnih državah članicah. Zakoreninjena razširjena uporaba zaposlitve za določen čas ali s krajšim delovnim časom, zlasti neprostovoljne, lahko zmanjša razvoj človeškega kapitala, produktivnost in socialno mobilnost, kar škoduje potencialni rasti. V zvezi s tem lahko krepitev inšpektoratov za delo in učinek odvračilnih ukrepov prispevata k boljšemu delovanju trga dela ter hkrati spodbujata varne delovne pogoje in dostop do socialne zaščite. Ti ukrepi lahko skupaj s prilagojenimi aktivnimi politikami trga dela spodbudijo navzgor usmerjeno prehajanje med delovnimi mesti in podprejo nemoteno prerazporeditev delovne sile med sektorji ali poklici, vključno s tistimi, ki so povezani z zelenim in digitalnim prehodom. Delež pogodb o zaposlitvi za določen čas se z okrevanjem ni povečal, vendar se stopnje prehajanja na zaposlitev za nedoločen čas med državami članicami razlikujejo 13,3 %

delavcev (20–64 let) s pogodbami o zaposlitvi za določen čas v drugem četrtletju leta 2022 (0,4 odstotne točke manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019) 50,4 % mladih

(15–24 let) in 14,3 % zaposlenih žensk s pogodbami o zaposlitvi za določen čas v drugem četrtletju leta 2022 7,8 % zaposlenih (20–64 let) na podlagi neprostovoljnih pogodb o zaposlitvi za določen čas v EU v letu 2021 Spremembe v zaposlovanju glede na zaposlitveni status (v tisočih, 20–64 let, medletna sprememba na podlagi sezonsko neprilagojenih podatkov), EU27 Zaposleni za določen čas kot odstotek skupnega števila zaposlenih (20–64 let, v %, 2020) in stopnja prehajanja na zaposlitev za nedoločen čas (v %, povprečje za leta 2018, 2019 in 2020), EU27 Vir: Eurostat [lfsq_egaps], [lfsa_etpgan], [ilc_lvhl32] in [lfsq_etgaed]. Opomba: prekinitev časovne vrste iz prvega četrtletja leta 2021.

Nove oblike dela, kot sta delo na daljavo in platformno delo, lahko prinesejo družbene in gospodarske koristi, vendar so zanje potrebne prilagoditve predpisov, politik in delovne kulture. S pandemijo se je uporaba dela na daljavo povečala: v nasprotju z desetino zaposlenih v letu 2019 je leta 2021 skoraj četrtina zaposlenih delala od doma. Nove izkušnje z delom na daljavo kažejo, da lahko kombiniranje dela na daljavo z delom v prostorih delodajalca poveča produktivnost ter hibridnim delavcem pomaga najti splošno boljše ravnovesje med poklicnim in zasebnim življenjem. Da bi se preprečili učinki, ki zmanjšujejo kakovost dela, kot je reden dolg delovni čas, so številne države članice sprejele ukrepe za ureditev dela na daljavo, s čimer je nastal nabor različnih pristopov. Poleg dela na daljavo je postalo pomembno tudi platformno delo, ki prispeva k ustvarjanju delovnih mest, vendar predstavlja izzive v smislu poštenih delovnih pogojev. Več kot 28 milijonov oseb v EU je že opravljalo platformno delo, ki ga prav tako omogočajo digitalne tehnologije. Algoritemsko upravljanje, morebitna napačna razvrstitev zaposlitvenega statusa in pomanjkanje čezmejne preglednosti so ključna vprašanja, obravnavana v predlogu Komisije za direktivo na tem področju. Delo na daljavo in platformno delo postajata vse pomembnejša, zato je ključno, da se v širši družbi zagotovijo ustrezne digitalne spretnosti, da se preprečijo digitalne vrzeli, tudi v zvezi s starejšimi in nizko usposobljenimi delavci. Delo na daljavo lahko omogoči boljše usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja, hibridno delo pa prispeva k zmanjšanju tveganja daljšega delovnega časa 13 %

zaposlenih, ki delajo na daljavo, poroča o slabem usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja v primerjavi z ... Slabo usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja, sporočeno za vse zaposlene in zaposlene, ki delajo na daljavo, v državah članicah (v %, 2021) Opomba: slabo usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja vključuje zaposlene, ki so na vprašanje, kako je delovni čas prilagojen njihovim družinskim ali družbenim obveznostim zunaj dela, odgovorili „ne prav dobro“ in „slabo“. Vir: Eurofound, Evropska telefonska raziskava o delovnih razmerah (EWCTS) 2021 . 18 %

... zaposlenih, ki delajo v prostorih delodajalca. Hibridni delovni vzorci

zagotavljajo boljše usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja v večini držav članic Ruska vojna agresija proti Ukrajini je povzročila velik pritok razseljenih oseb v EU in s tem povezane potrebe po vključevanju na trg dela in v družbo. Da bi Evropska komisija pomagala pri reševanju humanitarne krize in spodbudila vključevanje ukrajinskih beguncev v EU, je prvič aktivirala Direktivo o začasni zaščiti, ki jo je oktobra 2022 podaljšala do marca 2024. V skladu z njo je treba zagotoviti dovoljenja za prebivanje ter dostop do izobraževanja, trga dela in socialne zaščite. Potrebe se nanašajo zlasti na premagovanje ovir pri vključevanju na trg dela, predvsem z jezikovnimi tečaji, ter na nastanitev, otroško varstvo in šolanje, pa tudi na dolgotrajno oskrbo ali podporo na področju duševnega zdravja. Razseljene osebe iz Ukrajine lahko skupaj z zakonitimi migracijami iz drugih držav prispevajo k srednje- do dolgoročnemu zmanjšanju pomanjkanja delovne sile v Uniji, zlasti v poklicih, kjer so zgoraj navedene ovire za vključevanje na trg dela manj zavezujoče, ter delno k obravnavanju demografskega izziva, ki ga predstavlja nizka rodnost. Da bi Komisija pripomogla k temu procesu, je začela izvajati pilotno pobudo nabor talentov EU , tj. novo orodje za pomoč ljudem, ki bežijo pred vojno, pri iskanju zaposlitve v EU. Na splošno sta učinkovit dostop do socialne zaščite, zdravstvenega varstva, otroškega varstva in šolanja ter priznavanje kvalifikacij bistvena za uspešno vključevanje. Okrevanje trga dela je privedlo do izboljšanja rezultatov na področju zaposlovanja za večino skupin prebivalstva, vendar izzivi ostajajo Stopnje delovne aktivnosti po spolu in starostni skupini v EU27 ter po državi rojstva;

sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki (v %) Vir: Eurostat in [lfsi_emp_q], anketa o delovni sili EU. 4,8 milijona

več zaposlenih v EU v drugem četrtletju leta 2022 v primerjavi z drugim četrtletjem leta 2021 (1,7 milijona več kot v zadnjem četrtletju leta 2019) Pri mladih ter rojenih zunaj EU in ženskah

je bila stopnja rasti zaposlovanja najvišja od drugega četrtletja leta 2021 Vendar

je v drugem četrtletju leta 2022 vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma znašala 10,7 odstotne točke, kar pa je manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019, ko je znašala 11,2 odstotne točke Vrzel stopnje delovne aktivnosti v vrednosti 8,3 odstotne točke med osebami, rojenimi v EU, in osebami, rojenimi zunaj EU, v drugem četrtletju leta 2022 (7,6 odstotne točke v zadnjem četrtletju leta 2019) Razmere na trgu dela so še vedno težavne za mlade, zlasti za ženske in osebe z migrantskim ozadjem, zato so potrebni posebni in prilagojeni ukrepi politike. Po najvišji ravni v drugi polovici leta 2020 se je stopnja brezposelnosti mladih v EU leta 2021 vrnila na raven pred krizo in je v drugem četrtletju leta 2022 znašala 14,3 %. Kljub temu ostaja skoraj trikrat višja od stopnje brezposelnosti celotnega prebivalstva v starostni skupini 25–74 let. Poleg tega se je delež mladih v starostni skupini 15–29 let, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, do drugega četrtletja leta 2022 zmanjšal na 11,6 % s 13,2 % v drugem četrtletju leta 2021, kar je manj kot pred pandemijo, vendar je delež še vedno razmeroma visok. Prizadete so bile zlasti mlade ženske in osebe z migrantskim ozadjem. Na letni ravni so leta 2021 med državami članicami še vedno obstajale znatne razlike glede stopnje mladih v starostni skupini 15–29 let, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo. Sprejeti bi bilo treba ukrepe politike za ublažitev strukturnih izzivov, s katerimi se srečujejo mladi na trgu dela, vključno s preprečevanjem tveganj dolgoročnejših negativnih učinkov na spretnosti mladih ter njihove obete na trgu dela. Okrepljeno jamstvo za mlade bi se moralo uporabljati za zagotavljanje kakovostnih delovnih mest, nadaljnjega izobraževanja, vajeništva ali pripravništva v štirih mesecih po tem, ko postanejo brezposelni ali se prenehajo formalno izobraževati . Poleg tega pobuda „Aim, Learn, Master, Achieve“ (ALMA) pomaga prikrajšanim mladim, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, pridobiti poklicne izkušnje v tujini . Še vedno obstajajo dolgotrajni izzivi glede udeležbe žensk na trgu dela in enakega plačila za enako delo, kar kaže na vztrajne neenakosti med spoloma na trgu dela. Med okrevanjem trga dela leta 2021 se je vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma le rahlo zmanjšala. Zaradi neplačanega dela, vključno s skrbstvenimi obveznostmi, osemkrat več žensk kot moških ni moglo poiskati plačane zaposlitve, petkrat več žensk pa se je neprostovoljno zaposlilo za krajši delovni čas. To kaže na pomen ustreznih politik za usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja ter učinkovitega dostopa do kakovostnih in cenovno dostopnih storitev varstva in oskrbe. S prilagoditvijo sistemov vzgoje in varstva predšolskih otrok ter sistemov dolgotrajne oskrbe v skladu z evropsko strategijo oskrbe, ki jo je Komisija predstavila 7. septembra 2022, ter hkratnim odpravljanjem pomanjkanja in omejitev zmogljivosti na navedenih področjih se lahko izboljšajo možnosti na trgu dela za tiste, ki trenutno opravljajo neplačano delo v varstvu in oskrbi, ter kakovost teh storitev za prejemnike. Hkrati sistemi davkov in socialnih prejemkov v številnih državah EU še vedno odvračajo od opravljanja plačanega dela ali daljšega delovnega časa prejemnikov drugega dohodka v gospodinjstvu (od tega je 78 % žensk), kar bi bilo treba obravnavati z ustreznimi reformami. Obstaja velik potencial za večjo udeležbo invalidov in starejših delavcev na trgu dela. Vrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov v EU je leta 2021 znašala 23 odstotnih točk, kar je skoraj toliko kot leta 2014, ko se je začelo merjenje, kar poudarja potrebo po ukrepih politike. Sveženj o zaposlovanju invalidov, ki se je začel izvajati 20. septembra 2022, v pomoč pri obravnavanju tega izziva zagotavlja smernice in prakse na šestih različnih področjih, od zaposlovanja do ohranjanja delovnih mest, do leta 2024 pa bo razvit v sodelovanju z ustreznimi deležniki. Zaradi demografskih sprememb in zvišanja upokojitvene starosti v številnih državah članicah se je leta 2021 stopnja delovne aktivnosti oseb v starostni skupini 55–64 let v skladu s trendom zadnjega desetletja še povečala in dosegla 60,5 %. Vendar je še vedno za skoraj 20 odstotnih točk manjša kot pri osebah v starostni skupini 25–54 let. Vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma pri starejših delavcih je ostala stabilna pri 12,7 odstotne točke in je večja od ustrezne vrednosti za starostno skupino 20–64 let (10,8 odstotne točke). Aktivne politike trga dela, vključno s tistimi, ki spodbujajo vseživljenjsko učenje in podporo pri iskanju zaposlitve, so bistvene za izkoriščanje potenciala invalidov in starejših delavcev. Učenci iz revnih socialno-ekonomskih okolij pogosto nimajo osnovnih spretnosti, vključno z digitalnimi, kar ovira njihove priložnosti na trgu dela in nadaljnje vseživljenjsko pridobivanje spretnosti, zato je treba izboljšati pravičnost v izobraževanju. Kljub pozitivnemu trendu v zadnjih letih približno 3,1 milijona mladih zgodaj opusti izobraževanje, pri čemer jih preveč ne pridobi minimalne ravni osnovnih spretnosti. To zlasti velja za osebe iz prikrajšanih okolij, kar še dodatno zmanjšuje njihove možnosti za vpis v terciarno izobraževanje ter za popoln razvoj in izkoriščanje njihovega potenciala v življenju. Med pandemijo COVID-19 so fizično zaprtje šol in potrebne omejitve gibanja ustvarili tudi močan pritisk na duševno zdravje in dobrobit mladostnikov, kar lahko še poveča tveganje učne poduspešnosti in opuščanja izobraževanja. Države članice se srečujejo z vse večjim pomanjkanjem učiteljev, zlasti na področjih naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike ter v socialno-ekonomsko prikrajšanih krajih. Zaradi neprivlačnih kariernih možnosti za učitelje se malo kandidatov odloči za začetno izobraževanje učiteljev, poleg tega pa številni učitelji začetniki opustijo poklic v prvih letih. Pomanjkanje učiteljev negativno vpliva na kakovost izobraževanja na vseh ravneh, tudi v vzgoji in varstvu predšolskih otrok ter na univerzah, pa tudi v zvezi s spretnostmi, potrebnimi za digitalni in zeleni prehod. Zlasti pospešeni digitalni prehod je povečal že obstoječe vrzeli v digitalnih spretnostih in razkril nove nastajajoče neenakosti. Omejen dostop do digitalnih virov je povzročil izgube znanja pri osebah z nizkim socialno-ekonomskim statusom ter migrantskih in romskih otrocih. Da bi se dosegli cilji na ravni EU, določeni v okviru evropskega izobraževalnega prostora, bo potreben večji poudarek politike na odpravljanju neenakosti v izobraževanju in izboljšanju dobrobiti učencev, tudi s celovitejšimi in sistemskimi pristopi ter medsektorskim sodelovanjem, v skladu s predlogom Komisije za priporočilo Sveta o poteh do uspeha v šoli, pa tudi na zagotavljanju cenovno dostopnega in kakovostnega izobraževanja v skladu z okrepljenim evropskim jamstvom za otroke. Socialno-ekonomsko ozadje je ključni dejavnik učnih dosežkov, pri čemer obstajajo velike razlike med državami članicami Vrzel v poduspešnosti med učenci iz prikrajšanih in učenci iz boljših socialno-ekonomskih okolij znaša 19,5 odstotne točke Na splošno je večja povprečna uspešnost povezana z

manjšimi vrzelmi med nizkim in visokim socialno-ekonomskim statusom Skupna stopnja učne poduspešnosti pri bralni, matematični in naravoslovni pismenosti glede na socialno-ekonomski status (v %, 2018) Vir: izračuni Skupnega raziskovalnega središča na podlagi podatkov iz raziskave OECD PISA za leto 2018 . Digitalni prehod, ki ga je pospešila pandemija COVID-19, je močno povečal povpraševanje po digitalnih spretnostih, vendar niso vsi dobro pripravljeni nanj. Digitalne spretnosti so potrebne za vse več različnih delovnih mest (že zdaj za 90 % delovnih mest). Nizke ravni digitalnih spretnosti v tem kontekstu škodijo zaposljivosti in rasti produktivnosti ter ustvarjajo ozka grla za digitalni prehod in potencialno rast. Glede na nedavne podatke je imelo leta 2021 le 54 % odraslih v EU vsaj osnovne digitalne spretnosti, pri čemer obstajajo velike razlike med državami članicami. Osebe z nizko ravnijo izobrazbe, brezposelni in neaktivne osebe imajo običajno nižje ravni digitalnih spretnosti in manj priložnosti za njihov razvoj. Nizka raven digitalnih spretnosti v številnih segmentih prebivalstva lahko povzroči tudi nove vrste prikrajšanosti v kontekstu vse bolj digitaliziranih storitev, zlasti v zvezi z dostopom do izobraževanja in usposabljanja, pa tudi digitaliziranih javnih storitev v širšem smislu, vključno z javnimi službami za zaposlovanje. Za odpravo digitalne vrzeli so za celotno prebivalstvo potrebni programi za digitalne spretnosti, ki jih dopolnjujejo ciljno usmerjeni programi, prilagojeni profilom spretnosti specifičnih skupin ter njihovemu položaju na trgu dela. Cilj EU je do leta 2030 zagotoviti vsaj osnovne digitalne spretnosti za vsaj 80 % prebivalstva ter povečati število strokovnjakov s področja IKT na 20 milijonov (približno 10 % zaposlenih, začenši z nizko ravnjo 4,5 % v letu 2021). Komisija je v ta namen leta 2021 začela strukturirani dialog o digitalnem izobraževanju in spretnostih. Digitalne spretnosti so postale prečna kompetenca, vendar se ravni med državami članicami zelo razlikujejo Za 90 % delovnih mest se zahtevajo digitalne spretnosti Leta 2021 je imelo le 54 % odraslih v EU vsaj osnovne digitalne spretnosti EU namerava do leta 2030 zagotoviti80 % odraslim vsaj osnovne digitalne spretnosti Posamezniki z osnovno ali višjo ravnjo splošne digitalne pismenosti (odstotek prebivalstva v starostni skupini 16–74 let, 2021) Opomba: nekatere upravne enote na otokih in v najbolj oddaljenih regijah niso zastopane. Vir: Eurostat, anketa o delovni sili, EDAT_LFSE_02. © EuroGeographics za upravne meje.

Evropa mora še naprej razvijati spretnosti svoje delovne sile, vključno s podpiranjem zelenega in energetskega prehoda, da bi ostala konkurenčna, spodbujala kakovostna delovna mesta in zaščitila svoj socialni model. Poleg digitalne preobrazbe se s prehodom na podnebno nevtralno družbo spreminjajo tudi spretnosti, ki se zahtevajo na trgu dela. Trenutne socialno-ekonomske in geopolitične razmere dodatno poudarjajo potrebo po izpopolnjevanju in preusposabljanju delovne sile za podporo prehajanju med delovnimi mesti ter za obravnavanje že tako pomembnega pomanjkanja delovne sile in spretnosti, tudi v zelenem gospodarstvu. Evropsko leto spretnosti 2023 naj bi zagotovilo pomembno spodbudo politike za spodbujanje vseživljenjskega pridobivanja spretnosti, ki je bistveno za doseganje velikih preobrazb, s katerimi se soočajo naša gospodarstva in družbe. Aktivna udeležba obstoječe delovne sile v učnih dejavnostih po učinkovitem začetnem izobraževanju in usposabljanju je bistvena za zagotavljanje stalnega posodabljanja spretnosti. Kakovostne visokošolske ustanove so pomembne tudi za razvoj vrhunskih spretnosti, ki so potrebne za odporna, vključujoča in trajnostna evropska gospodarstva. Krovni cilj EU za leto 2030 na področju učenja odraslih zahteva, da se do leta 2030 v EU vsako leto vsaj 60 % odraslih udeleži učenja. Glede na zadnje podatke iz leta 2016 je stopnja udeležbe v EU (v zadnjih dvanajstih mesecih) pri prebivalstvu v starostni skupini 25–64 let še vedno prenizka, in sicer znaša 37,4 %, kar kaže na potrebo po znatni pospešitvi napredka pri doseganju ambicioznih nacionalnih ciljev, določenih za leto 2030. Poleg tega se v vseh državah članicah nizko usposobljeni odrasli običajno redkeje udeležujejo usposabljanja kot tisti z višjo sekundarno izobrazbo, ki pa imajo nižje stopnje udeležbe kot diplomanti s terciarno izobrazbo. Udeležba odraslih v učenju je tudi pogostejša v mestih kot na podeželju. V Priporočilu Sveta o individualnih učnih računih z dne 16. junija 2022 je opisano, kako lahko države članice učinkovito združujejo finančno in nefinančno podporo, da bi vsem odraslim omogočile, da v celotnem delovnem življenju razvijajo svoje spretnosti, ter dosegle napredek pri doseganju cilja na področju učenja odraslih v prihodnjem desetletju. Poleg tega je namen Priporočila Sveta o evropskem pristopu k mikrodokazilom za vseživljenjsko učenje in zaposljivost z dne 16. junija 2022 zagotoviti kakovost, priznavanje in razumevanje mikrodokazil, ki se vse pogosteje uporabljajo v sistemih izobraževanja, usposabljanja in trga dela. Udeležba odraslih v učenju je še vedno prenizka, zlasti pri nizko usposobljenih 10,8 %

odraslih v EU se je leta 2021 udeležilo učenja (v predhodnih štirih tednih) Le 4,3 % nizko usposobljenih odraslih se je udeležilo učenja Leta 2016 se je 37,4 % odraslih udeležilo neke oblike izobraževanja in usposabljanja v predhodnih 12 mesecih Udeležba odraslih v učenju glede na raven izobrazbe (nizko, srednje in visoko usposobljeni) v zadnjih štirih tednih (2021, v %) Udeležba odraslih v učenju glede na raven izobrazbe (nizko, srednje in visoko usposobljeni) v zadnjih 12 mesecih (2016, v %) Vir: Eurostat [ trng_lfs_03 ], anketa o delovni sili in [ posebni izvleček ], anketa o izobraževanju odraslih. Leta 2021 so se skupni realni dohodki gospodinjstev v EU zaradi okrevanja po pandemiji COVID-19 povečali skupaj z BDP in tržnimi dohodki, leta 2022 pa so se zmanjšali. V drugem četrtletju leta 2021 se je realni dohodek gospodinjstev povečal za izjemnih 4,5 % (medletno), realna rast BDP pa je dosegla najvišjo vrednost 14,1 %. Odpornost dohodkov gospodinjstev na pretres zaradi COVID-19 v letu 2020 je povezana z delovanjem avtomatskih stabilizatorjev ter obsežnimi in hitrimi odzivi politike na ravni držav članic in EU, ki so v veliki meri ublažili negativne socialno-ekonomske posledice pandemije. Vendar se je rast realnega dohodka gospodinjstev v obdobju od tretjega četrtletja leta 2021 močno upočasnila, saj jo je kljub rasti nominalnih sredstev za zaposlene zavirala hitro naraščajoča inflacija. Do drugega četrtletja leta 2022 se je realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev prvič po pretresu zaradi COVID-19 v drugem četrtletju leta 2020 zmanjšal, realna rast BDP pa se je upočasnila. Nedavna visoka inflacija je negativno vplivala na rast skupnega realnega dohodka gospodinjstev v letu 2022 Realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev se je v EU v drugem četrtletju leta 2022 zmanjšal Rast realnega BDP in realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev ter njegove glavne komponente (v %, EU27) Vir: Eurostat, nacionalna računa [ nasq_10_nf_tr ] in [ namq_10_gdp ]. Opombe: glej osrednji del poročila. Dohodkovna neenakost je na splošno stabilna v večini držav članic Kljub krizi zaradi COVID-19 je bil delež ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, v letu 2020 na splošno stabilen in naj bi ostal enak v letu 2021, potem ko se je v prejšnjih letih zmanjšal zaradi ukrepov, ki so jih EU in države članice uvedle za ublažitev negativnih posledic pandemije. Leta 2020 je bila približno petina oseb v EU izpostavljena tveganju revščine ali socialne izključenosti, v letu 2021 pa naj prav tako ne bi bilo bistvenih sprememb, pri čemer pa obstajajo velike razlike med državami članicami. Stopnja tveganja revščine in delež oseb, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo ali brez delovno aktivnih članov, sta po pandemiji ostala praktično nespremenjena, resna materialna in socialna prikrajšanost pa sta se v letu 2021 še naprej zmanjševali. Čeprav se kažejo znaki divergence med državami članicami, je bila dohodkovna neenakost v obdobju 2020–2021 na splošno stabilna. To je bila posledica obsežnih in hitrih ukrepov politike, vključno s shemami skrajšanega delovnega časa in drugimi ukrepi za ohranjanje delovnih mest ter ukrepi politike za podporo ranljivim osebam med krizo zaradi COVID-19. Učinek socialnih transferjev na zmanjšanje revščine se je dejansko povečal na doslej najvišjo raven (povečal se je v veliki večini držav članic), s čimer se je revščina v EU v povprečju zmanjšala za več kot tretjino. Kljub temu je bilo tveganje revščine več kot trikrat bolj verjetno pri osebah z nestandardno zaposlitvijo (16,6 %) kot pri osebah s standardno zaposlitvijo (5 %). Zgodnje ocene odhodkov za socialno zaščito v letu 2021 za 24 držav članic kažejo, da se je njihov delež BDP v primerjavi z letom 2020 zmanjšal (29,2 % v primerjavi s 30,7 %), vendar še vedno presega ravni pred krizo (27,1 % leta 2019). V skoraj vseh državah članicah se je delež odhodkov za zdravstveno varstvo in nadomestila za čas bolezni povečal, obseg denarnih nadomestil za brezposelnost pa se je zmanjšal. Tveganje revščine ali socialne izključenosti za posamezne skupine prebivalstva se v obdobju 2020–2021 na splošno prav tako ni spremenilo, čeprav se nekatere od njih še vedno srečujejo s posebnimi izzivi. Delež oseb, rojenih zunaj EU, in Romov, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, je v EU na splošno ostal nespremenjen, delež invalidov pa se je kljub izbruhu pandemije zmanjšal. Kljub temu so te skupine še vedno sistematično bolj izpostavljene revščini in socialni izključenosti kot preostalo prebivalstvo. Za boj proti večjemu tveganju revščine in socialne izključenosti invalidov bi morale države članice odpraviti vrzeli v socialni zaščiti, da bi zmanjšale neenakosti, med drugim z nadomestilom za dodatne stroške, povezane z invalidnostjo, in upravičenostjo do prejemkov za invalide. Tudi pri otrocih je tveganje revščine ali socialne izključenosti v obdobju 2020–2021 ostalo na splošno stabilno, vendar večje kot pri celotnem prebivalstvu, pri čemer se kažejo znaki divergence med državami članicami. Poleg tega so se družine z otroki še vedno soočale z resno stanovanjsko prikrajšanostjo. Za otroke, ki odraščajo v revščini ali socialni izključenosti, je manj verjetno, da bodo uspešni v šoli, dobrega zdravja in da bodo pozneje v življenju v celoti uresničili svoj potencial, zato so potrebni nujni ukrepi politike za obravnavo tega izziva v skladu z okrepljenim evropskim jamstvom za otroke. Tveganje revščine ali socialne izključenosti je v EU v obdobju 2020–2021 v povprečju ostalo na splošno stabilno, vendar se med državami članicami močno razlikuje in je večje pri otrocih Vsaka peta oseba v EU je bila v letu 2021 izpostavljena tveganju revščine ali socialne izključenosti, pri čemer se je stopnja tveganja med državami članicami gibala od 10,7 % do 34,4 % Stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti za celotno prebivalstvo in otroke (0–17 let) (v %, 2021) Vir: Eurostat [ilc_peps01n], EU-SILC Tveganje revščine ali socialne izključenosti je večje pri otrocih v EU(24,4 %), kar velja za večino držav članic Visoke in naraščajoče cene energije ter s tem povezani inflacijski pritiski bi lahko negativno vplivali na kupno moč, zlasti za ranljiva gospodinjstva, in povzročili povečanje energetske revščine, zaradi česar je potrebna začasna in ciljno usmerjena podpora. Porast cen energije v obdobju 2021–2022 negativno vpliva na kupno moč gospodinjstev z nizkimi in srednjimi dohodki (njihovi življenjski stroški so se po ocenah v povprečju povečali za 12 odstotkov), zlasti v zvezi s hrano in energijo. Višji skupni stroški prevoza in stroški energije za gospodinjstva, ki so večinoma povezani z ogrevanjem in hlajenjem, prav tako pomenijo večje tveganje, da bi se gospodinjstva znašla v energetski revščini. Zlasti nezmožnost ustreznega ogrevanja doma najbolj prizadene zaposlene z nizkimi dohodki. Približno dve od desetih oseb, izpostavljenih tveganju revščine, leta 2021 nista mogli ustrezno ogrevati svojega doma, kar je več kot dvakrat več kot na ravni celotnega prebivalstva. Komisija je predlagala več ukrepov za reševanje energetske krize. Oktobra 2021 je predstavila sporočilo o cenah energije, vključno z naborom orodij, v katerem je opisano, kaj bi lahko države članice storile v skladu z obstoječimi pravili EU, da bi ranljivim potrošnikom in podjetjem pomagale pri soočanju z visokimi cenami. Z Uredbo Sveta z dne 6. oktobra 2022 o nujnem posredovanju za obravnavo visokih cen energije se je nabor orodij razširil, pričakuje pa se tudi, da bo ustvarila dodatne javne prihodke zaradi nepričakovanih dobičkov od podmejnih tehnologij in solidarnostnega prispevka podjetij v sektorju fosilnih goriv. Ti prihodki bodo namenjeni gospodinjstvom in podjetjem, pri katerih se povečuje tveganje, da ne bodo mogla plačevati računov za energijo, in naj bi pomagali preprečiti povečevanje tveganj revščine in neenakosti. Države članice so v preteklem letu uvedle izredne in začasne ukrepe za reševanje sedanje energetske krize. Zaradi vse večjih cenovnih pritiskov je še zlasti pomembno pozorno spremljati njihove distribucijske učinke in se opreti na začasne podporne ukrepe, ki so bolje usmerjeni v ranljive skupine. Zmanjšanje izdatkov gospodinjstev za energijo in odvisnosti od fosilnih goriv, tudi z mobilizacijo naložb v energijsko učinkovitost, med drugim s prenovo stavb, in v energijo iz obnovljivih virov v skladu z načrtom REPowerEU prav tako prispeva k zaščiti kupne moči gospodinjstev glede na naraščajoče cene energije. Taki podporni ukrepi so najboljše dolgoročne rešitve za visoke cene energije in bi morali biti namenjeni predvsem ranljivim osebam. Zvišanje cen energije negativno vpliva na skupne življenjske stroške gospodinjstev z nizkimi in srednjimi dohodki Skoraj polovica 9,7-odstotnega zvišanja življenjskih stroškov v EU med letoma 2021 in 2022 je bila posledica zvišanja cen energije. 6,9 % celotnega prebivalstva in 16,4 % oseb, izpostavljenih tveganju revščine, v letu 2021 ni moglo ustrezno ogrevati doma Prispevek vrst izdatkov k zvišanjem življenjskih stroškov za prvo in tretjo petino prebivalstva (glede na dohodek, v %) (prvi oziroma drugi stolpec po državah članicah) Opomba: zvišanja življenjskih stroškov se izračunajo za deleže izdatkov v povprečju v prvem in tretjem kvintilu porazdelitve ekvivalentnega razpoložljivega dohodka gospodinjstev. Države članice so razvrščene po prispevku sprememb cen energije, povezanih s stanovanji, za prvi kvintil. Vir: izračuni Skupnega raziskovalnega središča na podlagi podatkov kazalnika Eurostata o inflaciji po HICP [ prc_hicp_manr ] iz septembra 2022 in mikropodatkov iz ankete EU o porabi v gospodinjstvih za leto 2015. Zadostnost sistemov minimalnega dohodka se je v večini držav članic v letu 2020 zmanjšala v primerjavi z letom 2019, pri čemer vrzeli v pokritosti ostajajo. Zaščita minimalnega dohodka ima v skladu s pristopom aktivnega vključevanja ključno vlogo pri preprečevanju in zmanjševanju tveganja revščine ali socialne izključenosti. Vse države članice imajo vzpostavljene sisteme dohodkovne podpore subsidiarne narave, zadostnost minimalnega dohodka pa je v EU v zadnjem desetletju v povprečju ostala na splošno nespremenjena (vendar s precejšnjimi razlikami med državami članicami), pri čemer je bilo leta 2020 na splošno ugotovljeno rahlo poslabšanje. V obdobju 2015–2020 je bilo ugotovljeno izboljšanje pokritosti, kar lahko prispeva k preprečevanju povečanja globine revščine in materialne prikrajšanosti, še vedno pa obstajajo izzivi v zvezi z učinkovitostjo. Komisija je v podporo navzgor usmerjeni konvergenci med državami članicami ter boju proti revščini in socialni izključenosti predložila predlog priporočila Sveta o zadostnem minimalnem dohodku za aktivno vključevanje, v katerem so opredeljena področja za nadaljnjo posodobitev sistemov minimalnega dohodka v skladu s pristopom aktivnega vključevanja. Razlike med zadostnostjo socialnovarstvenih mrež med državami članicami Socialnovarstveni prejemki na podlagi minimalnega dohodka v letu 2019 dosegajo manj kot polovico praga revščine v tretjini držav članic Neto dohodek prejemnikov minimalnega dohodka kot odstotek praga tveganja revščine (zglajen na tri leta) in dohodka zaposlenega z nizkimi dohodki

(2009 in 2020) Vir: izračun GD EMPL na podlagi mikropodatkov EU-SILC. Opomba: podatki za Irsko za socialnovarstvene prejemke na podlagi minimalnega dohodka se nanašajo na dohodkovno leto 2020. Prag AROP SILC za Irsko, Italijo, Luksemburg in Latvijo za leto 2020 še ni na voljo. Diagram se nanaša na samske osebe brez otrok. Neto dohodek prejemnika minimalnega dohodka lahko poleg minimalnega dohodka vključuje tudi druge vrste prejemkov (npr. stanovanjske dodatke). Upoštevani zaposleni z nizkimi dohodki prejema 50 % povprečne plače in dela s polnim delovnim časom. Učinek transferjev na zmanjšanje revščine se med državami članicami giblje med 16 % in 52 % Neizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju so se leta 2021 v EU v povprečju zmanjšale, vendar med državami članicami še vedno obstajajo precejšnje razlike, povpraševanje po storitvah dolgotrajne oskrbe pa se zaradi staranja prebivalstva močno povečuje. Osebe v gospodinjstvih z nizkimi dohodki pogosteje poročajo o neizpolnjenih zdravstvenih potrebah, vendar se obseg vrzeli v primerjavi s celotnim prebivalstvom razlikuje med državami članicami. Pomanjkanje delovne sile in spretnosti v zdravstvenem sektorju lahko kljub zmanjšanju pritiska na zdravstvene sisteme, povezanega s COVID-19, še vedno povzroči ozka grla pri zagotavljanju storitev. Več držav članic je začelo izvajati sistemske reforme zdravstvenega varstva, tudi v zvezi z zagotavljanjem primarnega zdravstvenega varstva. Te je treba skupaj s postopno digitalizacijo storitev nujno dokončati, da se poveča kakovost zagotavljanja storitev in izboljša njegova odpornost. Hkrati naj bi se zaradi učinka demografskih sprememb število oseb, ki bi lahko potrebovale dolgotrajno oskrbo, v EU povečalo s 30,8 milijona leta 2019 na 33,7 milijona leta 2030 in nato na 38,1 milijona leta 2050. To krepi potrebo po obravnavanju izzivov, povezanih z razpoložljivostjo, cenovno dostopnostjo in kakovostjo dolgotrajne oskrbe, pri čemer je treba upoštevati splošno vzdržnost javnih financ. Čeprav vse države članice zagotavljajo določeno pokritost s socialno zaščito, je 35,7 % oseb v EU poročalo, da ne uporabljajo (v večji meri) storitev oskrbe na domu iz finančnih razlogov, 9,7 % jih je omenilo pomanjkanje ponudbe, 2,1 % pa jih je navedlo pomisleke glede kakovosti. Zlasti so lahko samoplačniški izdatki za oskrbo tudi po socialni zaščiti zelo visoki, saj v številnih državah članicah predstavljajo več kot 50 % mediane dohodka starejših z znatnimi potrebami po dolgotrajni oskrbi. Da bi Komisija čim bolj povečala prispevek storitev dolgotrajne oskrbe k socialni pravičnosti, enakosti spolov in ustvarjanju delovnih mest, je predstavila evropsko strategijo oskrbe skupaj s predlogom priporočila Sveta o dostopu do cenovno dostopne visokokakovostne dolgotrajne oskrbe. Države članice sprejemajo ukrepe za prilagoditev svojih sistemov socialne zaščite spreminjajočim se demografskim razmeram in razmeram na trgu dela, da bi obravnavale izzive, povezane z ustreznostjo, dostopnostjo in fiskalno vzdržnostjo. Potem ko je pandemija izpostavila nekatere vrzeli pri dostopu do socialne zaščite, je več držav članic uvedlo reforme nacionalnih sistemov socialne zaščite, namenjene nestandardnim delavcem in samozaposlenim. Demografske spremembe še naprej predstavljajo dolgoročne izzive za pokojninske sisteme, med drugim v zvezi z učinkom staranja prebivalstva na javne finance in s tem povezanim pokojninskim zdravstvenim varstvom, ter za sisteme dolgotrajne oskrbe v smislu ustreznosti, dostopnosti in fiskalne vzdržnosti. Za uspešno reševanje izzivov, s katerimi se srečujejo pokojninski sistemi, tudi v zvezi z razlikami v pokojninah med spoloma, je potreben širok nabor ukrepov politike, ki zajemajo pokojninsko politiko, politiko trga dela ter davčno in zdravstveno politiko. Predvidljivo, tehtno in pravočasno vključevanje socialnih partnerjev ima pomembno vlogo pri zagotavljanju učinkovitega oblikovanja in izvajanja reform in naložb. Smernica za zaposlovanje 7 in načelo 8 evropskega stebra socialnih pravic pozivata države članice, naj zagotovijo pravočasno in tehtno vključenost socialnih partnerjev v oblikovanje in izvajanje zaposlitvenih, socialnih in, kjer je primerno, gospodarskih reform in politik, tudi s podpiranjem njihove večje zmogljivosti. Med zdravstveno krizo so bili socialni dialog in kolektivna pogajanja ključni za močan zdravstveni sektor, kar je prispevalo k večji pripravljenosti EU na morebitne prihodnje zdravstvene krize. Hkrati je več držav članic v skladu s svojimi nacionalnimi praksami in institucionalnimi okviri pozvalo socialne partnerje, naj razpravljajo o ukrepih v podporo delovnim pogojem, delovanju trga dela, enakim možnostim ter varnosti in zdravju pri delu, se o njih pogajajo in/ali jih izvajajo. Nedavno je bilo sodelovanje s socialnimi partnerji ključno za izvajanje ustreznih podpornih politik za vključevanje ukrajinskih državljanov in drugih razseljenih oseb na evropske trge dela, tudi v sektorjih, ki se soočajo s pomanjkanjem delovne sile. Za izvajanje kakovostnih reform in politik v državah članicah je ključno tudi vključevanje organizacij civilne družbe. Vključevanje socialnih partnerjev in civilne družbe je pomembno tudi v zvezi z načrti za okrevanje in odpornost. ******

Države članice bi morale sprejeti ukrepe za reševanje izzivov v zvezi s politiko zaposlovanja in spretnosti ter socialno politiko, ki so opredeljeni v tem skupnem poročilu o zaposlovanju. Analiza, predstavljena v poročilu, poudarja številna prednostna področja za ukrepe politike. Ti bi morali biti namenjeni reševanju izzivov, ki se pojavljajo v sedanjih socialno-ekonomskih razmerah, ter spodbujanju trajnostne in vključujoče rasti s spodbujanjem ustvarjanja kakovostnih delovnih mest ter prehodov v celotnem delovnem življenju in med sektorji, izboljšanjem socialne in ekonomske odpornosti ter zagotavljanjem pravičnega zelenega in digitalnega prehoda, hkrati pa bi morali prispevati k doseganju krovnih ciljev EU in nacionalnih ciljev na področjih zaposlovanja, spretnosti in zmanjšanja revščine do leta 2030. Države članice so v skladu s smernicami za zaposlovanje pozvane, naj: ·ublažijo negativni učinek inflacijskih pritiskov, med drugim zlasti zaradi visokih cen energije, na kupno moč ranljivih gospodinjstev, vključno s preprečevanjem povečanja energetske revščine, z začasnimi in ciljno usmerjenimi podpornimi ukrepi, hkrati pa ohranijo spodbude za zmanjšanje porabe energije in izboljšanje energijske učinkovitosti; ·v skladu z nacionalnimi praksami in ob polnem spoštovanju vloge socialnih partnerjev spodbujajo razvoj plač, ki blaži padec kupne moči, zlasti za zaposlene z nizkimi dohodki, med drugim s pravočasnimi posodobitvami zakonsko določenih minimalnih plač, hkrati pa upoštevajo makroekonomske razmere ter ohranjajo zaposlovanje, konkurenčnost in skladnost s ciljem boja proti visoki inflaciji; ·zagotovijo razpoložljivost shem skrajšanega delovnega časa in drugih ukrepov za ohranjanje delovnih mest, zasnovanih tako, da se ohrani človeški kapital, po potrebi podprejo pravične procese prestrukturiranja, olajšajo prehajanje med delovnimi mesti in pomagajo pri modernizaciji gospodarstva, zlasti s povezanim izpopolnjevanjem in preusposabljanjem, tudi ob upoštevanju morebitnega vpliva energetske krize in s tem povezanih industrijskih sprememb na trg dela; ·okrepijo učinkovitost in uspešnost aktivnih politik trga dela ter zmogljivost javnih služb za zaposlovanje, tudi z vlaganjem v dostopno digitalno infrastrukturo in storitve, spremljanjem in napovedovanjem potreb po spretnostih ter ustreznim usposabljanjem osebja, da bi spodbudile ustvarjanje delovnih mest in prehajanje med delovnimi mesti, tudi v smeri digitalnega in zelenega gospodarstva, ter odpravile pomanjkanje delovne sile in spretnosti; ·zagotovijo podporo delavcem in gospodinjstvom (zlasti ranljivim), ki so jih najbolj prizadele gospodarske in družbene spremembe zaradi podnebnih sprememb in potrebnega zelenega prehoda ter digitalizacije, zlasti z ukrepi na področju zaposlovanja in usposabljanja, dobro zasnovanimi, ciljno usmerjenimi in časovno omejenimi programi zaposlovanja, ciljno usmerjenimi in dobro zasnovanimi spodbudami za zaposlovanje in prehajanje ter ustrezno dohodkovno varnostjo s pristopom aktivnega vključevanja in spodbujanjem podjetništva, pri čemer naj se oprejo na celovito in tehtno vključevanje delavcev in njihovih predstavnikov v predvidevanje sprememb in upravljanje procesov prestrukturiranja, v skladu s Priporočilom Sveta o zagotavljanju pravičnega prehoda na podnebno nevtralnost; ·izboljšajo možnosti mladih na trgu dela, med drugim s spodbujanjem vključujočega in kakovostnega poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter terciarnega izobraževanja, zagotavljanjem ciljno usmerjene podpore služb za zaposlovanje (vključno z mentorstvom, orientacijo in svetovanjem) ter podpiranjem kakovostnih vajeništev in pripravništev v skladu z okrepljenim jamstvom za mlade; ·zagotavljajo enakost spolov in krepijo udeležbo žensk na trgu dela, vključno s spodbujanjem enakih možnosti in kariernega napredovanja ter zagotavljanjem preglednosti plačilnih struktur; spodbujajo usklajevanje delovnega, družinskega in zasebnega življenja, tudi z dostopom do cenovno dostopnih in kakovostnih storitev dolgotrajne oskrbe ter vzgoje in varstva predšolskih otrok ter dostopom do ustreznega dopusta iz družinskih razlogov in prožnih ureditev dela za starše in druge osebe s skrbstvenimi obveznostmi v skladu z evropsko strategijo oskrbe; ·spodbujajo enake možnosti in izboljšujejo učne izide z obravnavanjem zgodnjega opuščanja šolanja, tudi z zagotavljanjem cenovno dostopne in kakovostne vzgoje in varstva predšolskih otrok v skladu z evropskim jamstvom za otroke in ustreznimi nacionalnimi akcijskimi načrti, ter z obravnavanjem pomanjkanja učiteljev. Podpirajo dostop do izobraževanja za otroke iz prikrajšanih skupin in z oddaljenih območij ter spodbujajo usposabljanje pri vseh ravneh izobrazbe; ·spodbujajo digitalne kompetence učencev in odraslih ter povečajo nabor digitalnih talentov na trgu dela z razvojem ekosistemov digitalnega izobraževanja in usposabljanja, ki jih podpirajo ključni dejavniki, kot so visokohitrostna povezljivost za šole, oprema in usposabljanje učiteljev; podpirajo ustanove s strokovnim znanjem na področju digitalizacije, pri čemer naj bo posebna pozornost namenjena vključevanju in zmanjševanju digitalne vrzeli; ·podpirajo izpopolnjevanje in preusposabljanje odraslih za prilagajanje spreminjajočemu se trgu dela, med drugim tudi z okrepitvijo zagotavljanja individualnih pravic do usposabljanja, zlasti z individualnimi učnimi računi, ter s spodbujanjem razvoja, izvajanja in priznavanja mikrodokazil v skladu s priporočiloma Sveta o individualnih učnih računih in o evropskem pristopu k mikrodokazilom za vseživljenjsko učenje in zaposljivost; ·prilagodijo ureditve trga dela ter sisteme davkov in socialnih prejemkov, da se zmanjša in prepreči segmentacija trga dela ter spodbudi ustvarjanje kakovostnih delovnih mest, vključno z morebitnim zmanjšanjem davčnega primeža, zlasti za zaposlene z nizkimi dohodki; ·zagotovijo, da imajo delavci v nestandardnih oblikah dela in delavci, ki opravljajo platformno delo, ter samozaposlene osebe dostop do ustrezne socialne zaščite v skladu s priporočilom Sveta o dostopu do socialne zaščite; ·zagotavljajo zdrava, varna in dobro prilagojena delovna okolja ter razpoložljivost prožnih ureditev dela; ·spodbujajo kolektivna pogajanja, socialni dialog ter pravočasno in tehtno vključevanje socialnih partnerjev, tudi v zvezi z izvajanjem načrtov za okrevanje in odpornost in procesom evropskega semestra; ·vlagajo v ustrezne in vzdržne sisteme socialne zaščite za vse v skladu s priporočilom Sveta o dostopu do socialne zaščite, vključno s sistemi minimalnega dohodka, ki temeljijo na pristopu aktivnega vključevanja, v skladu s predlogom priporočila Sveta o zadostnem minimalnem dohodku za aktivno vključevanje; podpirajo reforme za zagotovitev ustrezne ravni zaščite in izboljšanje zaščite tistih, ki niso ali niso zadostno pokriti z njo; izboljšajo ustreznost nadomestil oziroma prejemkov, prenosljivost pravic, dostop do kakovostnih storitev in podpore za vključevanje tistih, ki lahko delajo, na trg dela; pri tem zagotovijo uravnoteženost virov financiranja in ohranijo splošno vzdržnost javnih financ; ·ocenijo porazdelitvene učinke reform in naložb na dohodek različnih skupin prebivalstva v skladu s sporočilom o boljšem ocenjevanju porazdelitvenega učinka politik držav članic; ·vsem otrokom, izpostavljenim tveganju revščine ali socialne izključenosti, zagotovijo brezplačen in učinkovit dostop do zdravstvenega varstva, vzgoje in varstva predšolskih otrok, izobraževanja in šolskih dejavnosti ter učinkovit dostop do zdrave prehrane in ustreznih stanovanj v skladu z evropskim jamstvom za otroke;

·obravnavajo brezdomstvo kot najskrajnejšo obliko revščine; spodbujajo naložbe v prenovo stanovanjskih stavb in socialnih stanovanj ter celovite socialne storitve; po potrebi olajšajo dostop do kakovostnih in cenovno dostopnih stanovanj ter socialnih stanovanj ali zagotovijo pomoč pri pridobitvi stanovanj; ·vlagajo v zmogljivost zdravstvenih sistemov, vključno z zmogljivostjo na področju primarnega zdravstvenega varstva in javnega zdravja, usklajevanjem oskrbe, zdravstvenim osebjem in e-zdravjem; zmanjšajo samoplačniške izdatke, izboljšajo kritje z zdravstvenim varstvom ter spodbujajo izpopolnjevanje in preusposabljanje zdravstvenih delavcev; ·okrepijo zagotavljanje kakovostnih, cenovno dostopnih in trajnostnih storitev dolgotrajne oskrbe v skladu z evropsko strategijo oskrbe; ·zagotovijo vključujoče in fiskalno vzdržne pokojninske sisteme, ki omogočajo ustrezne dohodke v starosti in medgeneracijsko pravičnost. Financiranje EU, med drugim v okviru Evropskega socialnega sklada plus, Evropskega sklada za regionalni razvoj, Sklada za pravični prehod ter mehanizma za okrevanje in odpornost za upravičene naložbe in reforme, podpira države članice pri krepitvi izvajanja ukrepov politike na teh področjih.



POGLAVJE 1. PREGLED TRENDOV NA TRGU DELA IN SOCIALNEM PODROČJU V EVROPSKI UNIJI, KROVNI CILJI IN PREGLED TRENUTNEGA STANJA IZ PREGLEDA SOCIALNIH KAZALNIKOV 1.1 Trendi na trgu dela Okrevanje trga dela se je v letu 2022 nadaljevalo, stopnja delovne aktivnosti pa je presegla ravni pred krizo, čeprav s precejšnjimi razlikami med sektorji. V drugem četrtletju leta 2022 je bilo v EU skupno zaposlenih 213,4 milijona ljudi (164 milijonov v euroobmočju). To je 3,5 milijona (2,7 za euroobmočje) nad najvišjo vrednostjo v zadnjem četrtletju leta 2019. Stopnja delovne aktivnosti (20–64 let) je v EU v drugem četrtletju leta 2022 znašala 74,8 % (74,3 % v euroobmočju), kar je 1,9 odstotne točke (1,6 odstotne točke za euroobmočje) nad najvišjimi vrednostmi pred pandemijo. Na letni ravni je stopnja delovne aktivnosti v EU leta 2021 znašala 73,1 % (72,5 % v euroobmočju), kar je 0,4 odstotne točke nad vrednostjo iz leta 2019 (brez sprememb v euroobmočju). Med poklici z najvišjo rastjo zaposlovanja je v sektorju informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT) med zadnjim četrtletjem leta 2019 in drugim četrtletjem leta 2022 prišlo do 21-odstotnega povečanja, kar pomeni 1,1 milijona dodatnih delovnih mest. Temu so sledile nepremičninske dejavnosti (povečanje za 18 % ali 190 000 več zaposlenih) ter strokovne, znanstvene in tehnične dejavnosti (povečanje za 7,9 % ali 0,58 milijona oseb). V sektorjih javne uprave in obrambe je bilo v drugem četrtletju leta 2022 zabeleženih 0,71 milijona več delovnih mest kot v zadnjem četrtletju leta 2019 (povečanje za 5,3 %). Sledili so gradbeništvo (povečanje za 6,1 %) ter strokovne, znanstvene in tehnične dejavnosti (povečanje za 3,1 %). Nasprotno stopnja delovne aktivnosti v predelovalnih, nastanitvenih in gostinskih dejavnostih ter dejavnosti upravne podpore še ni dosegla ravni pred krizo (v drugem četrtletju leta 2022 je bilo v vsaki od teh dejavnosti približno 0,2 milijona manj zaposlenih kot v četrtem četrtletju leta 2019). Na splošno naj bi rast zaposlovanja v letu 2022 znašala 1,7 %, nato naj bi se leta 2023 ustavila, leta 2024 pa v razmerah velike negotovosti zmerno povečala na 0,4 %. Pričakuje se, da bodo ljudje, ki bežijo pred vojno v Ukrajini, v EU na trg dela vstopili le postopoma, oprijemljivi učinki pa bodo vidni šele od naslednjega leta . Delavci, ki so izstopili iz shem skrajšanega delovnega časa, in zabeleženo zmanjšanje odsotnosti z dela so prispevali k povečanju skupnega števila opravljenih ur od leta 2021. Število opravljenih ur v EU se je od nizke ravni v drugem četrtletju leta 2020 počasi, vendar vztrajno povečevalo in v drugem četrtletju leta 2022 skupaj doseglo 85,9 milijarde. To je najvišja do zdaj zabeležena vrednost za ta kazalnik. Hkrati se je na področju četrtletne odsotnosti z dela nadaljeval trend upadanja, in sicer s 17,5 % vseh zaposlenih v drugem četrtletju leta 2020 na 8,9 % v drugem četrtletju leta 2022. Ti podatki še naprej poudarjajo pomembno vlogo, ki jo imajo sheme skrajšanega delovnega časa za številne delavce in podjetja več kot dve leti po začetku krize zaradi COVID-19 (glej oddelek 2.1). Ukrepi na trgu dela, uvedeni na ravni EU in držav članic v okviru pandemije COVID-19 (zlasti SURE, REACT-EU in naložbeni pobudi v odziv na koronavirus CRII in CRII plus), so omogočili podjetjem, da obdržijo zaposlene in spretnosti, in pomagali samozaposlenim, da po odpravi zajezitvenih ukrepov postopoma ponovno začnejo opravljati svoje dejavnosti. Četrto polletno poročilo o izvajanju instrumenta SURE kaže, da je instrument v letu 2020 podprl približno 31,5 milijona oseb in 2,5 milijona podjetij, kar je predstavljalo skoraj tretjino vseh zaposlenih in vseh podjetij v 19 državah članicah upravičenkah. Nominalna rast plač se je začela povečevati, vendar naj bi v letu 2022 ostala pod ravnjo inflacije. Leta 2021 so se nominalna sredstva za zaposlene na letni ravni povečala v vseh državah članicah, pri čemer so se na skupni ravni v EU povečala za 4,1 %, kar presega povprečno stopnjo rasti v obdobju 2013–2019, ki je znašala približno 1,9 %. To povečanje je bilo predvsem posledica močnega gospodarskega okrevanja in ponovnega povečanja števila opravljenih ur (za podrobnosti na ravni držav članic glej oddelek 2.1). Povišana inflacija in utesnjevanje trgov dela sta še dodatno prispevala k rahli pospešitvi rasti nominalnih plač v prvi polovici leta 2022. Vendar je nominalna povečanja v veliki meri spodkopala povečana inflacija, kar je povzročilo znatno znižanje realnih plač v EU, in sicer za 3,3 % v drugem četrtletju leta 2022 (medletno), pri čemer obstaja vse večja zaskrbljenost zaradi negativnih socialnih posledic negativnega učinka na kupno moč, zlasti za zaposlene z nizkimi dohodki. V prihodnje naj bi se rast plač upočasnila zaradi poslabšanja gospodarskih razmer. Delež zaposlenih s pogodbami o zaposlitvi za določen čas in samozaposlenih se ni bistveno povečal, saj je trg dela postal bolj dinamičen. Delež oseb s pogodbami o zaposlitvi za določen čas med vsemi zaposlenimi (20–64 let) se je rahlo povečal z 12,6 % leta 2020 na 13 % leta 2021. V drugem četrtletju leta 2022 je dosegel 13,1 % (0,8 odstotne točke več kot v istem četrtletju leta 2020), kar je še vedno manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019 (13,9 %). Leta 2021 so bile številke višje pri ženskah (13,8 % v primerjavi z 12,2 % pri moških) in mladih zaposlenih (15–24 let) (50,9 % v primerjavi z 12,9 % v starostni skupini 25–54 let oziroma 6,5 % v starostni skupini 55–64 let – glej tudi oddelek 2.3). Delež zaposlenih s pogodbami o zaposlitvi za določen čas je bil precej večji tudi pri nizko usposobljenih delavcih (19,2 % leta 2021) kot pri srednje in visoko usposobljenih delavcih (11,7 % oziroma 12,2 %). Število samozaposlenih (20–64 let) se je med letoma 2019 in 2021 zmanjšalo za 0,9 milijona oseb. Četrtletno je bilo v drugem četrtletju leta 2022 samozaposlenih 25,7 milijona oseb, kar je 0,6 milijona manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019. Zaposlenost se povečuje vzporedno s stopnjami prostih delovnih mest, kar kaže, da je treba še naprej podpirati udeležbo na trgu dela, povezovanje ponudbe delovnih mest in povpraševanja po njih ter prehajanje. Stopnja prostih delovnih mest v industriji, gradbeništvu in storitvah je v drugem četrtletju leta 2022 v EU27 znašala 3 % (3,2 % v euroobmočju), kar je 0,8 odstotne točke (oziroma 0,9 odstotne točke) več kot v drugem četrtletju leta 2021 in tudi nad ravnmi pred pandemijo (2,1 % v zadnjem četrtletju leta 2019 za EU in 2,2 % za euroobmočje). Vendar med državami članicami in poklici obstajajo velike razlike (glej oddelek 2.1). Čeprav nedavni dokazi kažejo, da povečanje stopnje prostih delovnih mest ni strukturni pojav, je njeno skrbno spremljanje ključno za oceno morebitnih neskladij na trgih dela. V oddelku 2.3 so analizirane prilagoditve, ki so jih izvedle javne službe za zaposlovanje za izboljšanje uspešnosti in učinkovitosti povezovanja iskalcev zaposlitve s prostimi delovnimi mesti, vključno z digitalnimi in osebnimi storitvami ter partnerstvi z delodajalci in socialnimi službami. Na splošno se stopnje brezposelnosti v večini držav članic EU in v euroobmočju približujejo ravnem pred krizo ali pa so pod njimi. Stopnja brezposelnosti (15–74 let) v EU se je še naprej zmanjševala in v drugem četrtletju leta 2022 dosegla 6,1 % (najnižja zabeležena stopnja doslej), kar je precej pod zadnjo najvišjo vrednostjo 7,8 % v tretjem četrtletju leta 2020. V euroobmočju je bila stopnja brezposelnosti nekoliko višja in je v drugem četrtletju leta 2022 znašala 6,6 % (2,1 odstotne točke pod vrednostjo v tretjem četrtletju leta 2020). Mesečni podatki kažejo, da se je stopnja brezposelnosti v EU avgusta 2022 dodatno znižala na 6 % (6,6 % v euroobmočju), kar je pod ravnmi pred krizo. Vendar med državami članicami obstajajo velike razlike (glej oddelek 2.1). Stopnja dolgotrajne brezposelnosti je v EU v drugem četrtletju leta 2022 znašala 2,4 % aktivnega prebivalstva (2,7 % v euroobmočju), kar je 0,2 odstotne točke oziroma 0,3 odstotne točke manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019. Položaj žensk na trgu dela se še naprej izboljšuje, vendar še vedno obstajajo velike razlike med spoloma. V letu 2021 se je stopnja delovne aktivnosti žensk povečala na 67,7 % (20–64 let), kar je za 1,6 odstotne točke več kot leta 2020, medtem ko se je pri moških povečala na 78,5 %, kar je za 1,3 odstotne točke več kot leta 2020 – glej sliko 1.1.1. Četrtletno je stopnja delovne aktivnosti žensk v drugem četrtletju leta 2022 znašala 69,5 %, kar je za 2,1 odstotne točke več kot v prvem četrtletju leta 2021 in nad ravnjo pred krizo, ki je v zadnjem četrtletju leta 2019 znašala 67,3 %. Vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma ostaja skoraj nespremenjena, in sicer je v drugem četrtletju leta 2022 znašala 10,7 odstotne točke, kar je 0,2 odstotne točke pod ravnjo iz drugega četrtletja leta 2021. Stopnja aktivnosti žensk (20–64 let) se je v drugem četrtletju leta 2022 povišala na 74,1 %, kar je za 1,8 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019, medtem ko je bila pri moških (84,8 %) za 1 odstotno točko višja kot v zadnjem četrtletju leta 2019. Rezultati mladih na trgu dela so se v zadnjem času izboljšali, vendar so v nekaterih državah članicah še vedno daleč od ravni pred krizo. Kljub splošno pozitivnem trendu se stopnja delovne aktivnosti mladih (15–24 let) še ni popravila po krizi zaradi COVID-19 – leta 2021 je znašala 32,7 %, kar je še vedno za 0,8 odstotne točke manj od ravni, dosežene leta 2019 – glej sliko 1.1.1. Nedavni razvoj dogodkov kaže hitro izboljšanje, saj je stopnja delovne aktivnosti v drugem četrtletju leta 2022 dosegla 34,9 % (1,5 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019). Stopnja brezposelnosti mladih (15–24 let) se je znižala z 18,3 % v prvem četrtletju leta 2021 na 14,3 % v drugem četrtletju leta 2022. Medletno je stopnja brezposelnosti mladih leta 2021 znašala 16,6 %, kar je za več kot 1 odstotno točko nad ravnjo pred pandemijo. Na splošno je bilo v letu 2021 približno 9,3 milijona mladih (15–29 let), ki niso bili zaposleni, se niso izobraževali ali usposabljali (13,1 %); v drugem četrtletju leta 2022 jih je bilo približno 8,3 milijona (11,7 %). Slika 1.1.1: Stopnja delovne aktivnosti se viša na ravni pred pandemijo ali nad njimi, kar je posledica izboljšav med mladimi, ženskami in visoko usposobljenimi delavci Stopnje delovne aktivnosti po spolu, starostni skupini in izobrazbi v EU27, sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki (v %)

Vir: Eurostat, [ lfsi_emp_a ] in [lfsa_egaed] , anketa o delovni sili EU. Udeležba na trgu dela se še naprej povečuje, pri čemer je dinamika večja med starejšimi odraslimi in ženskami. Stopnja aktivnosti v EU pri osebah v starostni skupini 20–64 let je leta 2021 znašala 73,6 %, kar je za 0,4 in 1,3 odstotne točke več kot leta 2019 oziroma leta 2020. V drugem četrtletju leta 2022 je znašala 79,4 %, kar je za 1,1 odstotne točke več kot leto prej in za 1,4 odstotne točke nad ravnjo v zadnjem četrtletju leta 2019. K povišanju še vedno v veliki meri prispevajo starejše osebe in ženske. Povišanje stopnje aktivnosti v starostni skupini 55–64 let (za 3,1 odstotne točke, in sicer z 62,3 % v zadnjem četrtletju leta 2019 na 65,4 % v drugem četrtletju leta 2022) je bilo trikrat višje od povišanja v starostnih skupinah 15–24 let (za 1 odstotno točko) in 25–54 let (za 1,2 odstotne točke). Število visoko usposobljenih delavcev v gospodarstvu se povečuje skupaj z vrzeljo stopnje delovne aktivnosti glede na raven spretnosti. Število zaposlenih oseb (starostna skupina 25–64 let) z visokošolsko izobrazbo se je leta 2021 povečalo za 2,6 %, stopnja delovne aktivnosti srednje in nizko usposobljenih delavcev (tj. ISCED 0–2 in 0–4) pa se je znižala za 0,5 % oziroma 1,9 % – glej sliko 1.1.1. Razlika med stopnjama delovne aktivnosti nizko in visoko usposobljenih delavcev je leta 2021 znašala 30,1 odstotne točke, kar je za 1 odstotno točko več kot leta 2020 (glej oddelek 2.2). Rezultati oseb, rojenih zunaj EU, na trgu dela so se dvignili na raven pred krizo, vendar še vedno obstajajo velike razlike v primerjavi z državljani, rojenimi v EU. Leta 2021 je stopnja delovne aktivnosti (20–64 let) oseb, rojenih zunaj EU, znašala 66,7 %, kar je še vedno za 1 odstotno točko pod vrednostjo iz leta 2019 in za 6,4 odstotne točke manj kot pri osebah, rojenih v EU. Četrtletna stopnja delovne aktivnosti oseb, rojenih zunaj EU, je v drugem četrtletju leta 2022 znašala 69,3 %, kar je za 1,5 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019 – glej sliko 1.1.2. Stopnja brezposelnosti (15–74 let) oseb, rojenih v tujini, je leta 2021 znašala 11,8 %, kar je za 0,6 odstotne točke manj kot leta 2020 (glej oddelek 2.2). Pri ženskah, rojenih zunaj EU, so stopnje brezposelnosti sorazmerno višje (13,2 % leta 2021) kot pri moških, rojenih zunaj EU (10,7 %). Četrtletno se je stopnja brezposelnosti oseb, rojenih v tujini (9,8 % v drugem četrtletju leta 2022), od prvega četrtletja leta 2021 (13,5 %) še naprej zniževala in je trenutno za 0,8 odstotne točke nižja od ravni v zadnjem četrtletju leta 2019. Nedavni podatki kažejo na glavne ovire, s katerimi se srečujejo osebe, rojene v tujini (15–74 let), pri iskanju ustrezne zaposlitve v državi gostiteljici (med drugim nepriznavanje formalnih kvalifikacij, neznanje jezika ali omejena pravica do dela zaradi potrebe po državljanstvu ali dovoljenju za prebivanje). Slika 1.1.2: Med osebami, rojenimi v EU27, in osebami, rojenimi v državah zunaj EU27, obstajajo znatne razlike v rezultatih na trgu dela Stopnje delovne aktivnosti, brezposelnosti in aktivnosti na podlagi države izvora (EU27 ali tuja država), sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki (v %) Opomba: starostna skupina 20–64 let za stopnje delovne aktivnosti in aktivnosti, starostna skupina 15–74 let za stopnje brezposelnosti. Vir: Eurostat, [ lfsq_ergacob ], [ lfsq_urgacob ] in [ lfsq_argacob ], anketa o delovni sili EU. 1.2 Trendi na socialnem področju Realni dohodki gospodinjstev so se v EU v letu 2021 povečali zaradi okrevanja po pandemiji COVID-19 in delnega nadaljevanja ukrepov politike za ublažitev posledic pandemije; pričakuje se, da bo povečana inflacija v prihodnje vplivala na kupno moč. Rast realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev (četrtletna in medletna) se je v letu 2021 v povprečju vrnila na ravni pred pandemijo (2 % v primerjavi z 2,2 % v povprečju v obdobju 2018–2019) – glej sliko 1.2.1. V drugem četrtletju leta 2021 je znašala izjemnih 4,5 %, v tretjem četrtletju leta 2021 zmernejših 1,7 %, do drugega četrtletja 2022 pa se je še upočasnila. Ta rast je bila posledica okrevanja v letu 2021, kar je omogočilo tudi postopno odpravo nujnih ukrepov. Ključni dejavnik upočasnitve je bilo hitro zmanjšanje realnega prispevka sredstev za zaposlene in samozaposlene osebe, kar je v nasprotju z močnim povečanjem realnega BDP v obdobju od tretjega četrtletja leta 2021 do prvega četrtletja leta 2022. Pomemben dejavnik tega trenda je hitra rast inflacije, kot je navedeno v oddelku 1.1, ki je močno omejila prispevek sredstev za zaposlene k rasti bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev v drugem četrtletju leta 2022 kljub ugodnim gibanjem nominalnih plač (za več podrobnosti glej oddelek 2.1.1). Zato so se realni dohodki gospodinjstev v drugem četrtletju leta 2022 prvič po pretresu zaradi COVID-19 v drugem četrtletju leta 2020 in drugič po krizi leta 2013 zmanjšali. Poleg povprečnih sprememb realnih dohodkov obstajajo precejšnje razlike med ravnmi dohodka, pri čemer je bil učinek sprememb cen večji od povprečja za gospodinjstva z nižjimi dohodki in za nekatera gospodinjstva s srednjimi dohodki, ki večji delež svojih izdatkov namenjajo energiji in hrani (glej tudi okvir 7 stebra v oddelku 2.4.1 o učinku zvišanja cen in energetske revščine). Slika 1.2.1: Nedavna zvišanja cen so negativno vplivala na oživitev skupne rasti realnega dohodka gospodinjstev, ugotovljeno po krizi zaradi COVID-19 Rast realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev in njegove glavne komponente ter realna rast BDP (EU27, medletne četrtletne stopnje rasti) Opombe: izračuni GD EMPL. Nominalni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev je bil deflacioniran z uporabo indeksa cen izdatkov gospodinjstev za končno potrošnjo. Rast realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev za EU je ocenjena kot tehtano povprečje vrednosti držav članic za tiste z razpoložljivimi četrtletnimi podatki na podlagi ESR 2010 (skupaj 95 % bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev v EU). Vir: Eurostat, nacionalna računa [ nasq_10_nf_tr ] in [ namq_10_gdp ]. Podatki niso sezonsko prilagojeni. Na splošno se zdi, da je dohodkovna neenakost v EU med krizo zaradi COVID-19 ostala na splošno stabilna. Razmerje dohodkovnih kvintilnih razredov za najvišje in najnižje kvintile (S80/S20) je leta 2021 znašalo 4,97, leta 2020 pa 4,89 (glede na dohodke za leto 2020 oziroma leto 2019). Splošna stabilnost dohodkovne neenakosti v letu, ko je izbruhnila pandemija, je posledica obsežne javne podpore, ki so jo zagotovile države članice, tudi s podporo EU, in delovanja močnih avtomatskih stabilizatorjev v okviru sistemov davkov in socialnih prejemkov, ki so ublažili učinke, zlasti za ranljive skupine. Hitre ocene Eurostata glede povprečnega razmerja dohodkovnih kvintilnih razredov v EU za dohodkovno leto 2021 prav tako kažejo stabilnost, kar odraža učinek okrevanja in delnega nadaljevanja ukrepov politike za ublažitev negativnih socialno-ekonomskih učinkov krize. Glede na nedavni razvoj dogodkov, vključno z energetsko krizo in povezanimi inflacijskimi pritiski, bo spremljanje razvoja na področju neenakosti v prihodnosti še pomembnejše. Ocena porazdelitvenega učinka ukrepov politike je ključna za zagotovitev, da sprejeti ukrepi prispevajo k nadaljnjemu zmanjševanju dohodkovne neenakosti in boju proti revščini. Delež ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, je kljub krizi zaradi COVID-19 na splošno ostal stabilen. Leta 2021 je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti v EU znašala 21,7 %, kar je skoraj enako kot leto prej (21,6 %). Ta stabilnost sledi splošnemu zmanjšanju števila oseb, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, v EU27 v zadnjem desetletju in izraža blažilni učinek odzivov politike, sprejetih v državah članicah in na ravni EU med krizo zaradi COVID-19 – glej sliko 1.2.2. Slika 1.2.2: Število oseb, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, se je v zadnjem desetletju zmanjšalo in po krizi zaradi COVID-19 ostalo stabilno Medletna sprememba števila oseb, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti (tveganje revščine ali socialne izključenosti, v tisočih, EU27)

Opomba: podatki se nanašajo na tveganje revščine ali socialne izključenosti (nova opredelitev) za obdobje 2016–2021 in na tveganje revščine ali socialne izključenosti (stara opredelitev) za obdobje 2006–2015 (za več podrobnosti glej poglavje 1.4). Podatki o tveganju revščine ali socialne izključenosti (nova opredelitev) so dejansko na voljo šele od leta 2015. Skupna vrednost za EU27 je bila oblikovana na podlagi nacionalnih trendov; če za določeno državo članico obstaja prekinitev ali če podatki niso na voljo, se šteje, da je prispevek k spremembi števila oseb, izpostavljenih tveganju revščine ali izključenosti, enak nič. Vir: [ ilc_peps01n ] in [ ilc_peps01 ], EU-SILC. Nobena od treh komponent kazalnika tveganja revščine ali socialne izključenosti se v letu 2021 na ravni EU ni bistveno spremenila. Leta 2021 je bila stopnja tveganja revščine (glede na dohodke za leto 2020) v EU stabilna in je znašala 16,8 % (16,7 % v letu 2020, glede na dohodkovno leto 2019). Glede na hitre ocene Eurostata naj bi stopnja tveganja revščine na ravni EU ostala stabilna tudi v dohodkovnem letu 2021. Stopnja resne materialne in socialne prikrajšanosti se je leta 2021 nekoliko znižala, in sicer s 6,8 % na 6,3 %, s čimer se je nadaljeval trend upadanja iz prejšnjih let. Delež oseb, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, ki se je od leta 2015 zmanjševal, se je nekoliko povišal, in sicer za 0,6 odstotne točke na 8,9 % v letu 2021 (glede na stanje v prejšnjem koledarskem letu). Ti na splošno stabilni podatki so posledica blažilnega učinka shem skrajšanega delovnega časa in drugih ukrepov za ohranjanje delovnih mest, ki so preprečevali učinke potrebnih omejitev gibanja. Vse večji učinek socialnih transferjev (razen pokojnin) na zmanjšanje revščine v prvem letu pandemije še dodatno kaže na pozitivne učinke odločnega odziva politike na COVID-19 na ravni držav članic in EU. Leta 2021 (glede na dohodke za leto 2020) so socialni transferji v EU v povprečju zmanjšali revščino za več kot tretjino (36,3 %). Učinek socialnih transferjev na zmanjšanje revščine je ostal na splošno stabilen pri približno 32 % z manjšimi nihanji od leta 2015, leta 2021 pa se je povečal največ doslej (za 3,3 odstotne točke, tj. za 10 %). Energetska revščina se je do prve polovice leta 2021 zmanjševala, vendar naj bi se zaradi učinka sedanje energetske krize v prihodnje povečala. Preden so se cene energije leta 2022 zaradi ruske vojne agresije proti Ukrajini začele znatno višati, se je energetska revščina (kot se običajno meri na ravni EU z deležem ljudi, ki ne morejo ustrezno ogrevati doma) na ravni EU na splošno zmanjševala, in sicer z 9,6 % leta 2015 na 6,9 % leta 2021. Vendar je bil v tem obdobju delež še vedno veliko večji pri prebivalstvu s tveganjem revščine, in sicer je bil leta 2021 s 16,4 % več kot dvakrat večji. Nedavno zvišanje cen energije ogroža napredek, dosežen v zadnjih letih, in lahko poveča energetsko revščino v celotni porazdelitvi dohodka – glej okvir 7 stebra v oddelku 2.4.1. Komisija je predstavila številne pobude, ki bodo podprle države članice pri zmanjševanju energetske revščine in učinka naraščajočih cen energije, zlasti za gospodinjstva z nizkimi dohodki. Že oktobra 2021 je sprejela sporočilo z naslovom Spopadanje z naraščajočimi cenami energije, v katerem je predstavila nabor orodij za obravnavo učinka zvišanja cen in krepitev odpornosti na pretrese, septembra 2022 pa mu je sledil predlog uredbe Sveta za obravnavo visokih cen energije in zmanjšanje pritiska na gospodinjstva po vsej EU. Revščina zaposlenih ostaja izziv za države članice EU. Delež zaposlenih delovno sposobnih ljudi, izpostavljenih tveganju revščine, se je v EU v obdobju 2010–2019 nekoliko povečal (za 0,5 odstotne točke), v obdobju 2020–2021 pa je ostal stabilen (glede na dohodke za leto 2020), saj se je zmanjšal le za 0,1 odstotne točke na 8,9 %. Zajezitev revščine zaposlenih v prvem letu pandemije je tudi posledica hitrih ukrepov politike, ki so jih uvedle države članice in jih je podprla EU. Ker so bili blažitveni ukrepi politike večinoma odpravljeni, je treba revščino zaposlenih, zlasti pri ranljivih skupinah, pozorno spremljati, tudi ob upoštevanju nedavnega negativnega učinka inflacije na realne plače. Tudi delež otrok, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, je med krizo zaradi COVID-19 ostal na splošno stabilen. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri otrocih je leta 2021 znašala 24,4 %, kar je le 0,4 odstotne točke več kot leta 2020, in ostaja precej nižja kot leta 2015 (27,4 %). Delež otrok, ki živijo v gospodinjstvih, ki se srečujejo z dohodkovno revščino (stopnja tveganja revščine pri otrocih), je v letu 2021 (glede na dohodkovno leto 2020) ostal na splošno stabilen pri 19,5 % (in je bil le nekoliko večji od 19,2-odstotnega deleža v predhodnem letu), kazalnik deleža otrok, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, pa je za leto 2021 (glede na stanje v predhodnem koledarskem letu) znašal 8,3 %, kar je več kot leta 2020, ko je znašal 7,6 % (glede na dohodkovno leto 2019). Resna materialna in socialna prikrajšanost otrok se je v letu 2021 vrnila na raven pred pandemijo, tj. 7,5 %, kar je manj kot leta 2020, ko je znašala 8,3 %. Tveganje revščine ali socialne izključenosti med starejšimi (65 let in več) se od leta 2015 povečuje. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri osebah, starih 65 let ali več, je bila leta 2021 višja kot leta 2015 (19,6 % v primerjavi z 18 %). To povišanje je bilo posledica stalnega naraščanja dohodkovne revščine, ki je zdaj večja med starejšimi kot med delovno sposobnim prebivalstvom (18–64 let) (21,6 %), predvsem zaradi naraščajočih dohodkov delovno sposobnih ljudi. Materialna prikrajšanost starejših se je še naprej zmanjševala in je leta 2021 znašala 5,3 % (s 7,4 % leta 2015) v primerjavi s 6,3 % med delovno sposobnim prebivalstvom. Pri nekaterih skupinah prebivalstva je verjetnost revščine ali socialne izključenosti večja v primerjavi s celotnim prebivalstvom. Kljub splošnemu zmanjšanju v državah članicah v letu 2021 je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri invalidih in osebah z migrantskim ozadjem še vedno višja v primerjavi s celotnim prebivalstvom oziroma osebami, rojenimi v EU. Stopnja revščine in socialne izključenosti Romov je med pandemijo na splošno ostala nespremenjena, vendar je še vedno precej višja kot pri preostalem prebivalstvu, pri čemer so razlike pri otrocih še večje. 1.3 Krovni cilji EU in nacionalni cilji do leta 2030 Komisija je v akcijskem načrtu za evropski steber določila krovne cilje EU za leto 2030 na področjih zaposlovanja, spretnosti in zmanjšanja revščine, ki so jih pozdravili voditelji in voditeljice EU v Portu in Evropski svet junija 2021, ter pozvala države članice, naj kot prispevek k skupnim prizadevanjem opredelijo svoje nacionalne cilje . Države članice so bile v Socialni zavezi iz Porta z dne 7. maja 2021 tudi pozvane, naj določijo ambiciozne nacionalne cilje, ki bi morali ob upoštevanju izhodiščnega položaja posamezne države ustrezno prispevati k doseganju evropskih ciljev. Voditelji in voditeljice EU so v Izjavi iz Porta z dne 8. maja 2021 poudarili, da je treba pozorno spremljati napredek, dosežen pri izvajanju evropskega stebra socialnih pravic in krovnih ciljev EU za leto 2030, in sicer tudi na najvišji ravni. Voditelji in voditeljice držav ali vlad so na zasedanju Evropskega sveta 24. in 25. junija 2021 v skladu z Izjavo iz Porta pozdravili krovne cilje EU. Države članice so med septembrom 2021 in junijem 2022 na povabilo Komisije predstavile svoje nacionalne cilje. O njih so potekala intenzivna posvetovanja, pri čemer so v večini primerov sodelovali različni deležniki, vključno z nacionalnimi parlamenti, socialnimi partnerji, nevladnimi organizacijami, lokalnimi organi in člani akademske skupnosti. O nacionalnih ciljih se je razpravljalo na dvostranskih srečanjih s službami Komisije, večstranske razprave pa so potekale v Odboru za zaposlovanje (EMCO) in Odboru za socialno zaščito (SPC). Postopek določanja nacionalnih ciljev je bil zaključen na seji Sveta EPSCO junija 2022, na kateri je potekala razprava o nacionalnih ciljih, ki so jih predstavile vse države članice (glej preglednico 1.3.1). Večina držav članic (21) je določila tudi dopolnilne cilje na vsaj enem področju. Večinoma so države članice (19) vključile dopolnilni cilj zmanjšanja števila otrok, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, številne pa so zastavile tudi dopolnilne cilje za zmanjšanje vrzeli stopnje delovne aktivnosti med spoloma, povečanje deleža prebivalstva z vsaj osnovnimi digitalnimi spretnostmi in zmanjšanje deleža mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (NEET). Preglednica 1.3.1: Krovni cilji EU in nacionalni cilji za leto 2030 po državah članicah Zaposlenost (v %) Učenje odraslih (v %) Zmanjšanje revščine

(stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti, v tisočih) Krovni cilj EU 78,0 60,0 –15 000 Vse države članice skupaj 78,5 57,6 –15 600* BE 80,0 60,9 –279 BG 79,0 35,4 –787 CZ 82,2 45,0 –120 DK 80,0 60,0 –30(1) DE 83,0 65,0 –1 200(2) EE 81,3 52,3 –39 IE 78,2 64,2 –90 EL 71,1 40,0 –860 ES 76,0 60,0 –2 815 FR 78,0 65,0 –1 100 HR 75,0 55,0 –298 IT 73,0 60,0 –3 200 CY 80,0 61,0 –10 LV 80,0 60,0 –95 LT 80,7 53,7 –223 LU 77,6 62,5 –4 HU 85,0 60,0 –292 MT 84,6 57,6 (3) NL 82,5 62,0 –163 AT 79,9 62,0 –204 PL 78,3 51,7 –1 500 PT 80,0 60,0 –765 RO 74,7 17,4 –2 532 SI 79,5 60,0 –9 SK 76,5 50,0 –70 FI 80,0 60,0 –100 SE 82,0 60,0 –15 Opomba: (*) skupni cilj zmanjšanja revščine za vse države članice znaša najmanj 15,6 milijona, brez držav članic, ki svojega cilja ne izražajo v stopnjah tveganja revščine ali socialne izključenosti. (1) Danska navaja svoj nacionalni cilj zmanjšanja revščine kot zmanjšanje števila oseb, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, za 30 000. (2) Nemčija navaja svoj nacionalni cilj zmanjšanja revščine kot zmanjšanje števila oseb, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, za 1,2 milijona. (3) Malta navaja svoj nacionalni cilj zmanjšanja revščine kot znižanje stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti za 3,1 odstotne točke. Visoka stopnja delovne aktivnosti je ključna prednostna naloga do leta 2030, da se zagotovi polno udejstvovanje vseh v gospodarstvu in družbi. Z okrevanjem trga dela po krizi zaradi COVID-19 se je povprečna stopnja delovne aktivnosti v EU leta 2021 zvišala na 73,1 %, kar je za 4,9 odstotne točke manj od krovnega cilja EU za leto 2030, ki znaša 78 %, vendar se mu približuje – glej sliko 1.3.1. Države članice so določile ambiciozne nacionalne cilje na področju delovne aktivnosti za leto 2030, ki skupaj dosegajo visoko raven 78,5 %. Pri številnih državah je nacionalni cilj višji od krovnega cilja EU, ki znaša 78 %. Države članice, začenši z nižjimi stopnjami, so običajno določile razmeroma ambicioznejše cilje, kar podpira navzgor usmerjeno konvergenco v Uniji. Do leta 2021 se je stopnja delovne aktivnosti v večini držav članic približala nacionalnim ciljem – glej sliko 1.3.2. Slika 1.3.1: Stopnja delovne aktivnosti v EU se je po krizi zaradi COVID-19 zvišala

Stopnja delovne aktivnosti v EU27 in s tem povezan krovni cilj EU za leto 2030 (starostna skupina 20–64 let, v %) Vir: Eurostat [ lfsi_emp_a ], anketa o delovni sili EU. Slika 1.3.2: Države članice so določile ambiciozne nacionalne cilje na področju zaposlovanja, v letu 2021 pa so skoraj vse zabeležile rast zaposlovanja Stopnja delovne aktivnosti (2020 in 2021, starostna skupina 20–64 let, v %) in s tem povezani nacionalni cilji za leto 2030 za države članice Vir: Eurostat [ lfsi_emp_a ] in preglednica nacionalnih ciljev za leto 2030 . Ambiciozni krovni cilj EU za leto 2030 na področju udeležbe odraslih v učenju izraža potrebo po zagotovitvi, da potencial delavcev še nadalje prispeva h gospodarski rasti. Za tak prispevek sta potrebni zaposljivost ter sposobnost prilagajanja in prehajanja, tudi v zvezi z zeleno in digitalno preobrazbo, pa tudi zmožnost inovacij in povečanja produktivnosti. Za vse to je ključen razvoj ustreznih spretnosti. Povezani krovni cilj je določen s kazalnikom „udeležba odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih“, ki bo od leta 2023 na voljo vsako drugo leto. Vrednosti kazalnika so se od leta 2007 do zadnje razpoložljive podatkovne točke za leto 2016 povečevale – glej sliko 1.3.3. To stopnjo izboljšanja bo treba ohraniti, da se doseže cilj na ravni EU do leta 2030. Države članice so določile svoje nacionalne cilje na področju spretnosti na različnih ravneh ambicioznosti v skladu s potrebo po prispevanju h krovnemu cilju EU, pri čemer skupna zaveza znaša 57,6 % (kar je nekoliko manj od krovnega cilja EU, tj. 60 %) – glej sliko 1.3.4. Slika 1.3.3: Udeležba odraslih v učenju se povečuje, ta trend pa je treba ohraniti, da bi se dosegel krovni cilj EU za leto 2030 Stopnja udeležbe odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih v EU27 in krovni cilj EU za leto 2030 (starostna skupina 20–64 let, v %) Vir: posebni izvleček Eurostata o stopnji udeležbe odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih brez upoštevanja vodenega usposabljanja na delovnem mestu, ki je bil pripravljen na podlagi ankete o izobraževanju odraslih in je na voljo na spletu . Slika 1.3.4: Na ravni držav članic so potrebna znatna prizadevanja, da bi se dosegli nacionalni cilji na področju spretnosti in prispevalo k ambicijam na ravni EU Udeležba odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih (2011 in 2016, starostna skupina 20–64 let, v %) in nacionalni cilji za leto 2030 za države članice Vir: posebni izvleček Eurostata o udeležbi odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih brez upoštevanja vodenega usposabljanja na delovnem mestu, ki je bil pripravljen na podlagi ankete o izobraževanju odraslih ter je na voljo na spletu in v preglednici nacionalnih ciljev za leto 2030 . Doseganje ambicioznega zmanjšanja revščine in socialne izključenosti je bistveno za zagotavljanje vključujoče rasti ter navzgor usmerjene konvergence v EU. Povezani krovni cilj EU je do leta 2030 zmanjšati število oseb, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, za vsaj 15 milijonov. Trend pred pandemijo je v skladu z zmanjšanjem, potrebnim za približanje temu cilju – glej sliko 1.3.5. V letih 2020 in 2021 se je število oseb s tveganjem revščine ali socialne izključenosti povečalo, vendar je to lahko posledica izkrivljenih statističnih podatkov. Številne države članice so določile ambiciozne nacionalne cilje, ki skupaj prispevajo k zmanjšanju tveganja revščine ali socialne izključenosti v EU za 15,6 milijona do leta 2030 (nad krovnim ciljem EU v višini 15 milijonov), če se upoštevajo le tiste države članice, ki so za določitev svojih nacionalnih ciljev uporabile kazalnik tveganja revščine ali socialne izključenosti – glej sliko 1.3.6. Če bi se upoštevale tudi Danska, Nemčija in Malta, ki so za določitev ciljev uporabile druge kazalnike, bi bila predvidena skupna raven ambicioznosti za zmanjšanje revščine še višja. Slika 1.3.5: Pred pandemijo je bil ugotovljen trend zmanjševanja tveganja revščine ali socialne izključenosti, vendar so potrebna dodatna prizadevanja za dosego krovnega cilja EU za leto 2030 Sprememba stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti v EU27 in s tem povezan krovni cilj EU za leto 2030 (celotno prebivalstvo, v tisočih)

Opomba: prekinitev časovne vrste leta 2020 (glej opombo 21). Vir: Eurostat [ ilc_peps01n ], EU-SILC. Slika 1.3.6: Številne države članice so si zastavile ambiciozne nacionalne cilje Spremembe stopenj tveganja revščine ali socialne izključenosti v obdobju 2019–2021 ter nacionalni cilji do leta 2030 (celotno prebivalstvo, v tisočih) Opomba: prekinitev serije leta 2020 za Nemčijo, Francijo, Irsko, Dansko in Luksemburg. Prekinitev serije leta 2021 za Luksemburg. Danska in Nemčija navajata svoj nacionalni cilj kot zmanjšanje števila oseb, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, za 30 000 oziroma 1,2 milijona. Malta navaja svoj nacionalni cilj kot znižanje stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti za 3,1 odstotne točke. Vir: Eurostat [ ilc_peps01n ], in preglednica nacionalnih ciljev za leto 2030 . 1.4 Pregled izzivov na podlagi pregleda socialnih kazalnikov Pregled socialnih kazalnikov podpira spremljanje evropskega stebra socialnih pravic in prispeva k ocenjevanju ključnih zaposlitvenih in socialnih izzivov v državah članicah. Pregled socialnih kazalnikov, ki ga je v sedanji obliki predlagala Komisija v akcijskem načrtu za steber iz marca 2021 in o katerem je nato potekala razprava z Odborom za zaposlovanje (EMCO) in Odborom za socialno zaščito (SPC), celovito zajema načela stebra kot glavno kvantitativno orodje za spremljanje napredka pri izvajanju stebra v okviru evropskega semestra. Svet za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov (EPSCO) je 14. junija 2021 potrdil glavne kazalnike pregleda socialnih kazalnikov. Pregled socialnih kazalnikov dopolnjuje obstoječa orodja spremljanja, zlasti prikaz uspešnosti zaposlovanja in prikaz uspešnosti socialne zaščite. Analiza v skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2023 temelji na glavnih kazalnikih pregleda socialnih kazalnikov, ki jih je potrdil Svet. Glavni kazalniki so v skladu z načeli varčnosti, razpoložljivosti, primerljivosti in statistične zanesljivosti. Kazalniki, povezani z vsakim od treh poglavij stebra, so: ·Enake možnosti oUdeležba odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih (v starostni skupini 25–64 let) oOsebe, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 18–24 let) oDelež posameznikov z osnovno ali višjo ravnjo splošne digitalne pismenosti (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 16–74 let) oMladi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (stopnja NEET) (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 15–29 let) oVrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma (v odstotnih točkah) oRazmerje dohodkovnih kvintilnih razredov (S80/S20) ·Pošteni delovni pogoji oStopnja delovne aktivnosti (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 20–64 let) oStopnja brezposelnosti (delež (v %) aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–74 let)

oStopnja dolgotrajne brezposelnosti (delež (v %) aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–74 let) oBruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev na prebivalca (2008 = 100) ·Socialna zaščita in vključevanje oStopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti (delež (v %) celotnega prebivalstva) oStopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri otrocih (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 0–17 let) oUčinek socialnih transferjev (razen pokojnin) na zmanjšanje revščine (zmanjšanje stopnje tveganja revščine v %) oVrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov (v starostni skupini 20–64 let) oPreobremenjenost s stanovanjskimi stroški (delež (v %) celotnega prebivalstva) oOtroci, mlajši od treh let, v formalnem otroškem varstvu (delež (v %) prebivalstva, mlajšega od treh let) oNeizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju (delež (v %) prebivalstva, starejšega od 16 let) Za glavni kazalnik „vrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov“ se kot statistični vir začasno uporablja EU-SILC, vendar bo od leta 2022 za večjo natančnost prešel na anketo o delovni sili EU, pri čemer bodo podatki zagotovljeni leta 2023. Ko bodo podatki na podlagi ankete o delovni sili na voljo, bodo službe Komisije, vključno z Eurostatom, še naprej spremljale kakovost kazalnika in ga srednjeročno pregledovale, poleg tega pa bodo podprle nadaljnje ukrepe za izboljšanje primerljivosti med državami in preučile razvoj dodatnih kazalnikov na tem področju. Za glavni kazalnik „udeležba odraslih v učenju v zadnjih 12 mesecih“, za katerega so se podatki prej zbirali le z anketo o izobraževanju odraslih (zadnja je potekala za leto 2016), se bo od leta 2022 dalje prav tako uporabljala anketa o delovni sili EU. Ko bodo podatki na voljo, bo opravljena temeljita analiza podatkov iz obeh anketnih virov, da se zagotovita kakovost in primerljivost podatkov. Za zagotovitev spremljanja smernic za zaposlovanje 6 in 7, tudi v zvezi z aktivnimi politikami trga dela, bo v tem skupnem poročilu o zaposlovanju izjemoma uporabljen kazalnik udeležbe odraslih v učenju v preteklih štirih tednih (starostna skupina 25–64 let). Glavni kazalniki se analizirajo z uporabo skupne metodologije, o kateri sta se dogovorila Odbor za zaposlovanje in Odbor za socialno zaščito (za več podrobnosti glej Prilogo 4). S to metodologijo se ocenjujeta stanje in razvoj v državah članicah, pri čemer se upoštevajo ravni in spremembe glede na predhodnem leto vsakega glavnega kazalnika, vključenega v pregled socialnih kazalnikov. Ravni in spremembe se razvrstijo glede na njihovo odstopanje od ustreznih (netehtanih) povprečij EU. Uspešnost držav članic v zvezi z ravnmi in spremembami se nato kombinira z uporabo dogovorjenega pravila, tako da se vsaka država članica uvrsti v eno od sedmih kategorij („najuspešnejše države“, „nadpovprečne države“, „povprečne/nevtralne države“, „države z dobrim položajem, ki pa ga je treba spremljati“, „države s šibkim položajem, ki pa se izboljšuje“, „države, ki jih je treba spremljati“ in „države s kritičnimi razmerami“). Na tej podlagi je v preglednici 1.4.1 predstavljen povzetek razlage pregleda glede na najnovejše razpoložljive podatke za vsak kazalnik. Glavni kazalniki pregleda socialnih kazalnikov kažejo ključne izzive v državah članicah EU na treh področjih, tj. enake možnosti in dostop do trga dela, pošteni delovni pogoji ter socialna zaščita in vključevanje. Med kazalniki, pri katerih je največ držav članic označenih kot „države s kritičnimi razmerami“ (rdeče na sliki 1.4.1), so mladi, ki zgodaj opustijo izobraževanj