[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 15.12.2009

COM(2009)674 konč.

OSNUTEK POROČILA KOMISIJE SVETU

Osnutek skupnega poročila o zaposlovanju 2009/2010

OSNUTEK POROČILA KOMISIJE SVETU

Osnutek skupnega poročila o zaposlovanju 2009/2010

1. STANJE NA PODROčJU ZAPOSLOVANJA LETA 2009 IN PREDVIDEVANJA ZA LETO 2011

Kljub začetnim znakom gospodarskega okrevanja v EU obeti na področju zaposlovanja na splošno ostajajo neugodni, saj splošna brezposelnost še vedno narašča, res pa je, da s počasnejšim tempom. Po obdobju izrazitega izboljšanja delovanja trga dela do začetka leta 2008 je svetovna finančna in gospodarska kriza ogrozila večino pozitivnega razvoja. Vpliv krize je bil v nekaterih državah članicah sicer mnogo večji kot v drugih, ob tem pa od srede leta 2008 pada povpraševanje po novih delavcih (okoli –30 %), se krči zaposlovanje (–1,9 % = 4,3 milijona delovnih mest) in narašča brezposelnost , zlasti med tistimi skupinami, ki so imele že pred krizo sorazmerno slabši položaj na trgu dela (mladi, nižje usposobljeni, migranti). To močno poslabšanje je znak manjšega obsega poslovanja v sektorjih/dejavnostih, ki jih je recesija najbolj prizadela, pa tudi naraščajoče uporabe prožnih zaposlitvenih ureditev zlasti za delavce z manj izkušnjami, ki so zato prvi izgubili zaposlitev (med drugim trimesečjem leta 2008 in drugim trimesečjem leta 2009 se je zaposlenost med delavci, zaposlenimi za določen čas, zmanjšala za 1,7 milijona, od tega za 1 milijon v Španiji).

Rast brezposelnosti v EU niti ni bila tako velika, kot bi lahko pričakovali zaradi hitrega padanja BDP. Več držav je uvedlo ukrepe za preprečevanje množičnih odpuščanj, vključujoč subvencioniranje plač in prilagajanje delovnega časa. Omejitve plač in druge kompromisne rešitve v zameno za zaposlitev so prav tako pomagale ohraniti delovna mesta v mnogih sektorjih[1].

Komisija v svojih najnovejših napovedih predvideva postopno okrevanja gospodarstva v naslednjih dveh letih (BDP EU +0,7 % v letu 2010 in +1,6 % v letu 2011)[2]. Vendar bo za pozitivne učinke okrevanja na trg dela potrebno še nekaj časa, saj se zaposlovanje odzove na spremembe v gospodarstvu z določenim zamikom. Zaposlenost naj bi v letu 2009 padla za 2,3 %, v letu 2010 pa še za nadaljnjega 1,2 % (kar je okoli 7,5 milijona delovnih mest manj v teh dveh letih), brezposelnost naj bi še nadalje naraščala v skoraj vseh državah članicah, v letu 2010 dosegla 10,3 % in v letu 2011 ostala na 10,2 %, kar je za 3 odstotne točke več glede na leto 2008.

Ali bo okrepitev gospodarstva ustvarila veliko novih delovnih mest ali pa bo temeljila na rasti brez zaposlovanja, bo v veliki meri odvisno od uspešnosti strategij izhoda iz krize, ki posameznike in podjetja pripravljajo na spopadanje s strukturnimi izzivi, ter učinkovitosti javnih politik pri posodabljanju trgov dela za zagotovitev visokih stopenj prožnosti in varnosti obenem. Države članice bodo morale v konstruktivnem dialogu s socialnimi partnerji ter na podlagi vzajemnega učenja po vsej EU redno preverjati učinkovitost protikriznih ukrepov.

2. UKREPI ZA ZAPOSLOVANJE DRžAV čLANIC V LETU 2009

Da bi neposredno spodbudile gospodarstvo in zaščitile ranljive skupine pred vplivom krize na trge dela, so države članice močno okrepile svoje zaposlitvene in socialne politike v okviru treh prednostnih nalog evropske strategije zaposlovanja[3].

2.1. Povečati ponudbo delovne sile in posodobiti sisteme socialne zaščite

Zaradi tveganja, da bo brezposelnost še naraščala, so dodatna prizadevanja za preprečevanje dolgotrajne brezposelnosti in trajne nedejavnosti nujna za ohranjanje človeškega kapitala. Poleg tega so nadaljnja prizadevanja za povečanje ponudbe delovne sile, zlasti za skupine s strukturno nizko udeležbo na trgu dela, bistvena za ponovno vzpostavitev trajnostne gospodarske rasti in okrepitev socialne kohezije. Kljub prizadevanjem za obravnavo perečih problemov posebnih skupin (mladi, migranti, nižje usposobljeni, invalidi) je določanje ustreznih zaposlitvenih spodbud za te skupine vedno težavna naloga, še posebej v času krize. Države članice so uvedle ukrepe za zmanjševanje davkov in dodatno dohodkovno podporo za zaposlene, izboljšanje spodbud za delo in povečanje njegove donosnosti : znižanje praga obdavčitve prihodkov ali prilagoditev dohodninskih razredov navzgor (Avstrija, Belgija, Nemčija, Danska, Finska, Latvija, Malta, Švedska, Slovaška); okrepljena dohodkovna podpora in ciljno usmerjene davčne spodbude za zaposlene (Belgija, Španija, Francija, Litva, Latvija, Nizozemska, Švedska, Slovaška); znižane dohodninske stopnje, zlasti za tiste z nizkimi prihodki (Avstrija, Danska, Finska, Francija, Madžarska, Litva, Luksemburg, Latvija, Poljska, Švedska, Združeno kraljestvo). Z drugimi ukrepi za znižanje davkov se je skušalo spodbuditi matere k vrnitvi na trg dela (Malta) ali podpreti družine (Avstrija). Te reforme so izboljšale spodbude za delo za tiste z nizkimi prihodki, vendar je treba še veliko narediti za večjo in bolj uravnoteženo udeležbo na trgu dela v zvezi z usposobljenostjo, spolom (izključenost je posebno tveganje zlasti za ženske, ki skrbijo za vzdrževane družinske člane) in starostjo.

Stanje na področju zaposlovanja mladih

Silovita rast brezposelnosti med mladimi (starimi 15–24) v letu 2009 zahteva močnejše ukrepanje politike, posebej z uvajanjem boljših prehodov iz izobraževanja v zaposlitev ter kvantitativno in kvalitativno okrepljenim sistemom poklicnega izobraževanja in usposabljanja, tudi s pomočjo finančne podpore podjetjem na nacionalni ravni in ravni EU. Sistemi poklicnega izobraževanja in usposabljanja lahko omejijo vpliv krize na mlade (Nemčija), razvoj vajeniških usposabljanj (Finska, Francija, Združeno kraljestvo) pa bi lahko postalo trajni sestavni del teh sistemov. Programi subvencioniranja delovnih mest (Bolgarija, Grčija, Francija, Italija, Združeno kraljestvo) podpirajo povpraševanje po mladih delavcih.

Segmentacija trga dela je v več državah članicah strukturni izziv, kriza pa je pokazala, da večino bremena prožnosti delovne sile nosijo mladi, in sicer zaradi pogostejše uporabe nestandardnih pogodb o zaposlitvi. Močno si je treba prizadevati zlasti za zmanjšanje zgodnje opustitve izobraževanja ter odpravljanje ločevanja in diskriminacije mladih iz migrantskih ali manjšinskih okolij ali invalidov. Napredek je bil vendarle dosežen in več nedavnih pobud gre v pravo smer: zajamčeno izobraževanje ali usposabljanje (Avstrija, Nemčija), neposredna podpora zavodov za zaposlovanje mladim v negotovem položaju (Danska), sklad za zaposlitev v podporo mladim ljudem po izgubi zaposlitve (Avstrija) ali storitve za pomoč mladim, ki se ne izobražujejo in nimajo zaposlitve (Malta, Slovenija).

Sedanje obete na trgu dela stopnjuje potreba po izvedbi celovitih strategij za aktivno vključevanje s pomočjo uravnoteženega in povezanega ukrepanja, ki zajema: vključujoče trge dela, dostop do kakovostnih storitev ter ustrezno dohodkovno podporo. Davčne reforme, vključno z znižanjem obdavčitve dela (glej str. 6), lahko učinkovito podprejo vključevanje na trg dela. Več držav članic je sprejelo pozitivne ukrepe za podporo najbolj oddaljenih od trga dela : ciljno usmerjeno subvencioniranje zaposlovanja (Finska, Francija, Madžarska, Italija, Litva, Poljska, Švedska) ter spodbude za zaposlovanje invalidov (Španija, Irska, Romunija). Dodatni ukrepi vključujejo okrepljene in/ali dostopnejše programe usposabljanja v večini držav članic, spodbujanje zaposlovanja v socialnem gospodarstvu ali neprofitnih sektorjih (Avstrija, Španija, Poljska, Portugalska, Slovenija) ter sisteme denarnih nadomestil za brezposelnost v zameno za udeležbo v javnih delih ali izobraževanjih (Latvija). Odpiranje delovnih mest neposredno v javnem sektorju je bilo predvideno samo v nekaj državah članicah (Španija, Ciper, Madžarska, Slovaška), in sicer zaradi omejene javne porabe ali negotovosti glede učinkovitosti tovrstnih ukrepov. Večina držav člani je v svoje politike vključila ukrepe za podporo prikrajšanih skupin. Nekatere države članice so se z obravnavanjem posebnih težav, s katerimi se spoprijemajo Romi ali druge podobne obrobne skupine, odločile za „izrecen, vendar ne izključujoč“ pristop. Bistvenega pomena je, da se napredek pri izvajanju teh ukrepov nenehno spremlja in ocenjuje, kar velja tudi za njihovo povezovanje z osrednjimi politikami.

Starejši delavci do zdaj zaradi krize niso bili izpostavljeni posebno velikemu tveganju izgube zaposlitve, vendar imajo težave pri ponovnem zaposlovanju. Več držav članic je uvedlo posebne ukrepe za spodbujanje udeležbe starejših delavcev na trgu dela (Nizozemska, Poljska, Portugalska) in povečanje povpraševanja po njih (Nizozemska). Na splošno sicer velja, da je treba preprečevati zgodnje upokojevanje, vendar obstajajo znaki, da nekatere države ponovno uporabljajo to možnost. To bi bilo treba preprečevati z boljšimi zaposlitvenimi možnostmi za starejše delavce, podpiranjem izpopolnjevanja njihove usposobljenosti za lažjo ponovno vključitev na trg dela ter okrepljenim spodbujanjem za nadaljnje ostajanje v zaposlitvi s pomočjo pokojninskih sistemov ter drugih ukrepov glede davkov in dajatev.

Kljub splošnemu padcu povpraševanja po novih delavcih nekatere države (Belgija, Nemčija, Finska, Francija, Litva), ki se spoprijemajo s pomanjkanjem delovne sile in nezadostno usposobljenostjo, še naprej aktivno spodbujajo ponudbo delovne sile z ekonomsko migracijo : posebni ukrepi za pritegnitev visoko usposobljene delovne sile (Nemčija, Finska, Francija, Litva), enostavnejši postopki za podaljšanje vizumov in pridobitev dovoljenj za bivanje (Finska, Portugalska) ter uvedba posebnih vizumov in dovoljenj za bivanje za visoko usposobljene (Francija, Irska). Vendar si morajo države članice še bolj prizadevati za dolgoročnejše vključevanje migrantov in njihovih potomcev, živečih v EU, pri katerih se je brezposelnosti med krizo še posebej povečala. Sedanje politike se osredotočajo zlasti na dvig stopenj usposobljenosti in lažje vključevanje na trg dela na splošno. Nadaljnji ukrepi so potrebni tudi za spodbuditev podjetij k zaposlovanju bolj raznolike delovne sile, na primer z listino o različnosti (Belgija, Nemčija, Španija, Francija).

Zaradi naraščajočega števila brezposelnih je posodabljanje zavodov za zaposlovanje učinkovit način spoprijemanja z novimi izzivi. To se je dejansko izvajalo s pomočjo organizacijskih spojitev ali okrepljenega sodelovanja med službami za vključevanje na trg dela in zavarovanje za primer brezposelnosti (Danska, Estonija, Grčija, Finska, Francija, Madžarska, Nizozemska, Slovenija), novih načinov opravljanja storitev z združevanjem spletnega in personaliziranega pristopa (Estonija, Grčija, Irska, Malta, Romunija, Združeno kraljestvo/Škotska), posebnega svetovanja za podjetja pri usposabljanju zaposlenih in zgodnjem proaktivnem ukrepanju v primeru presežkov delovne sile (Avstrija, Bolgarija, Danska, Estonija, Irska, Malta, Nizozemska) ter podpore delojemalcem in delodajalcem pri poklicnem preusmerjanju (Nemčija, Belgija, Finska, Irska, Luksemburg, Portugalska, Združeno kraljestvo). Nekateri zavodi za zaposlovanje so okrepili sodelovanje z zasebnimi agencijami za zaposlovanje (Avstrija, Francija, Nizozemska). Ti pristopi bi lahko spodbudili druge države k nadaljnjim reformam, z bolj sistematičnim ocenjevanjem pa bi postalo jasneje, kateri postopki in programi so najučinkovitejši in najuspešnejši, predvsem v obdobju naraščajočih proračunskih omejitev.

Zmogljivost sistemov socialne zaščite je bila zaradi močne rasti brezposelnosti na veliki preizkušnji. Samodejni stabilizatorji so imeli bistveno vlogo pri blaženju neposrednih socialnih vplivov recesije, vendar so ti v EU dosegali različne stopnje. Zato je veliko držav članic menilo, da je treba prilagoditi trajanje (Češka, Španija, Litva, Romunija), višino (Belgija, Bolgarija, Češka, Grčija) ali obseg (Italija, Portugalska) dajatev ali vzpostaviti nove ali obširnejše sisteme dohodkovne podpore za tiste, ki niso upravičeni do dajatev za brezposelnost (npr. Francija, Latvija). Poleg tistih, upravičenih do dajatev za brezposelnost, je nekaj držav članic okrepilo podporo za ranljive skupine (Belgija, Ciper, Francija, Poljska) in tiste z nizkimi pokojninskimi prihodki (Ciper, Romunija). Zmožnost obvladovanja vedno večjih stroškov socialne varnosti se med državami članicami razlikuje. Ta izziv se bo sčasoma gotovo še povečal, veča pa se tudi potreba po odločnih aktivacijskih politikah.

Zaposlenost žensk

Podatki o trgu dela kažejo, da leta 2009 brezposelnost na splošno žensk ni tako močno prizadela kot je moške. Vendar je v mnogih državah članicah neravnovesje med spoloma še vedno močno prisotno. Stopnje dejavnosti so nižje in brezposelnost višja med ženskami. Zaradi krize so bili nekateri ukrepi za zagotovitev enakosti med spoloma preloženi ali ukinjeni, novi ukrepi pa razen podpore novim delovnim mestom v zdravstvenem sektorju (Finska, Nizozemska, Združeno kraljestvo) niso bili sprejeti. Integracija načela enakosti spolov bi se morala bolj aktivno uporabljati zlasti pri določanju in izvajanju politik za oživitev gospodarstva. Mnogo držav članic še naprej spodbuja usklajevanje poklicnega, zasebnega in družinskega življenja, večinoma z izboljševanjem dostopa do otroškega varstva in kakovosti teh storitev za majhne in predšolske otroke ter s podporo oskrbovanju drugih vzdrževanih družinskih članov (Španija, Portugalska). Namen nedavnih reform na področju porodniškega dopusta ali/in dajatev za materinstvo je okrepitev udeležbe žensk na trgu dela ali njihovega vračanja nanj (Avstrija, Nemčija, Madžarska) ter izboljšanje pravic do starševskega/očetovskega dopusta ali zaščita delavcev, ki tak dopust izkoristijo (Bolgarija, Nizozemska, Portugalska). Izboljšale so se pravice do prožnih delovnih ureditev (Madžarska, Romunija, Slovaška, Združeno kraljestvo) in zaščita delavcev v prožnih oblikah zaposlitve (Litva, Slovaška). Čeprav večina držav članic ne namenja dovolj pozornosti obravnavi razlik v plačilu žensk in moških , je bilo sprejetih nekaj novih ukrepov: večja preglednost (Danska, Združeno kraljestvo), revizija sistemov vrednotenja delovnih mest (Belgija), vključenost delovne inšpekcije in novih raziskav (Nizozemska) ter nova tripartitna strategija (Finska).

2.2. Izboljšati prilagodljivost delavcev in podjetij

Države članice so se v zadnjih dveh letih osredotočale na razvoj pristopa po načelih prožne varnosti ter so, da bi to dosegle, začele oblikovati podrobne načrte v skladu z individualnimi strukturnimi izzivi in izhodiščnimi položaji. Začetek krize je zelo povečal pritisk na prilagodljivost ter preusmeril pozornost na sorazmerno kratkoročne ukrepe za prilagoditev novim okoliščinam. Najpomembnejši med njimi so bili ukrepi za začasno prilagoditev krčenju proizvodnje s prožnimi delovnimi ureditvami , in sicer se je zlasti z ureditvami krajšega delovnega časa skušalo preprečiti odpuščanja in izgubo človeškega kapitala[4].

Nekatere države članice so zaradi močnega pritiska na gospodarstvo omejile plače v javnem sektorju ali o tem še razmišljajo (Bolgarija, Grčija, Litva, Latvija, Romunija). Nizozemska je srednjeročno omejila plače v celotnem gospodarstvu v zameno za znižanje prispevkov za socialno varnost.

Visoki stroški dela, ki ne spadajo v plačo, in velike davčne obremenitve so glavne ovire za zaposlovanje. Kljub napredku v zadnjih letih je povprečna davčna obremenitev stroškov dela v EU 27 še vedno enaka kot leta 2000, in sicer približno 40,5 %. Med ukrepi za lajšanje davčne obremenitve dela sta znižanje dajatev za socialno varnost (Belgija, Bolgarija, Češka, Nemčija, Španija, Finska, Madžarska, Švedska) in sprememba davčnih ureditev za zmanjšanje stroškov dela. Za ohranitev delovnih mest in/ali spodbuditev zaposlovanja je veliko držav članic znižalo stroške dela in se pri tem osredotočilo na delavce z nizkimi prihodki (Češka), MSP-je (Nizozemska), samozaposlene (Slovaška) ali na davčne ugodnosti za spodbujanje podjetništva med brezposelnimi (Portugalska). Alternativni pristop, ki ga je preskusila Švedska, je delodajalcem omogočil odložitev plačila socialnih dajatev in davkov do 12 mesecev, kar je pomagalo denarnemu toku in olajšalo omejitve v zvezi s posojili.

Segmentacija trga dela je še vedno izziv. Nekaj držav (Bolgarija, Ciper, Estonija, Madžarska, Litva, Portugalska) je v preteklih letih sicer ponovno pregledalo zakonodajo s področja zaposlitvene varnosti v skladu s pristopom prožne varnosti, vendar so potrebni ukrepi za preprečitev segmentacije trgov dela, ki dolgoročno ogroža delovanje trgov dela zlasti za ranljivejše skupine. Že leta 2008 se je znižal delež pogodb za določen čas v večini držav članic, kar velja tudi za začasno delo preko zaposlitvenih agencij, saj kriza običajno prizadene najprej tovrstne delovne ureditve. Razvoj v letu 2009 kaže, da zaradi segmentacije trga dela breme prožnosti v veliki meri nosijo delavci s pogodbami za določen čas. Takšna neenakost je škodljiva in neučinkovita, zato je potrebno boljše ravnotežje med prožnostjo in varnostjo pri vseh delavcih.

Delo na črno je še vedno zelo pogosto. V mnogih državah je delež dela na črno v nacionalnem gospodarstvu okoli ene petine, zato je nekaj ukrepov že bilo sprejetih. Na Portugalskem se nezakonito zaposlovanje neprijavljenih delavcev zdaj strogo kaznuje. Nekaj držav (Bolgarija, Ciper, Grčija, Madžarska, Malta) je izboljšalo inšpekcijske mehanizme in zaostrilo kazni ali uspešno uvedlo sistem zaposlitvenih bonov (Belgija). Na splošno je potrebnih več prizadevanj, da bi se delo na črno spremenilo v uradno obliko zaposlitve.

Geografska mobilnost v EU ostaja nizka. Le nekaj držav članic je sprejelo ukrepe, kot so regionalni zaposlitveni sejmi (Bolgarija), posebna pomoč za selitve med regijami (Nemčija, Španija, Litva) in infrastrukturne naložbe v prevoz (Litva, Slovaška). V Avstriji, Nemčiji, Španiji, Litvi, na Nizozemskem in Slovaškem so se okrepile spodbude za večjo mobilnost delavcev z ukrepi, kot so davčne olajšave za dnevne migrante.

2.3. Povečati naložbe v usposabljanje in človeški kapital

Gospodarska recesija še posebej povečuje nujnost reformiranja sistemov izobraževanja in usposabljanja, večjih naložb v izpopolnjevanje delovne sile ter zagotavljanja boljše usklajenosti med izobrazbo, usposobljenostjo in potrebami trga dela ter večjo mobilnostjo na primer z boljšim znanjem jezikov. V zvezi s tem se večina držav članic spopada s strukturnimi izzivi. Nekatere reforme so že bile pripravljene in izvedene, vendar so rezultati še vedno mešani in mnogo bo še treba narediti in se osredotočiti zlasti na politike za spodbujanje rasti (izobraževanje, inovacije in zelene tehnologije).

Več držav članic je v okviru kratkoročnih ukrepov izvedlo strategije za izpopolnjevanje znanja in spretnosti , pogosto s pomočjo Evropskega socialnega sklada (ESS). Avstrija, Bolgarija, Ciper, Grčija, Italija, Luksemburg, Malta, Portugalska, Švedska in Združeno kraljestvo so za zaščito zaposljivosti delavcev okrepili usposabljanje na delovnem mestu . Ti ukrepi so najbolj uspešni, če so osredotočeni na opredelitev novih delovnih mest in usposabljanja, potrebna za delo na teh mestih. Več držav članic je razvilo strategije za nova znanja in spretnosti, ki so bolje prilagojeni potrebam trga dela (Avstrija, Belgija, Danska, Malta, Romunija, Slovaška). Okrepilo se je tudi sodelovanje med socialnimi partnerji pri določanju potreb v prihodnosti in razvoju učnih načrtov (Belgija, Bolgarija, Malta, Slovenija), ob tem pa so imeli v nekaterih državah članicah socialni partnerji ključno vlogo (Bolgarija, Danska, Finska, Luksemburg).

Države članice se med seboj razlikujejo glede zmožnosti predvidevanja potreb po znanju in spretnostih ter spodbujanja priprav nanje . Finska je ob podpori ESS razvila nov in napreden sistem na tem področju. Za preprečevanje ozkih grl je nujno kratkoročno predvidevanje. Nekatere države članice poročajo o spodbujanju študij in pristopov v zvezi s predvidevanjem znanj in spretnosti (analize trga dela, anketiranje delodajalcev na Cipru, Irskem, v Litvi, Romuniji), pri tem pa so pogosto uporabile podporo ESS. V prihodnosti bi bilo treba okrepiti oboje, predvidevanje znanj in spretnosti ter priprave nanje, in sicer tudi z ocenjevanjem prihodnjih potreb gospodarstva in izobraževalnih ustanov.

Nekatere države članice (Avstrija, Belgija, Nemčija, Estonija, Španija, Irska, Malta, Nizozemska, Portugalska) so pripravile posebne dolgoročnejše načrte za pridobivanje kvalifikacij . Zlasti v šolskih učnih načrtih obstaja jasna usmerjenost v poučevanje in učenje na podlagi kompetenc. Izvajanje evropskega okvira kvalifikacij , ki je namenjen večji preglednosti kvalifikacij na podlagi učnih rezultatov, vstopa v ključno fazo. Večina držav članic znatno napreduje pri razvijanju nacionalnih okvirov kvalifikacij, ki zajemajo vse stopnje in vrste izobraževanja in usposabljanja, ter povezovanju svojih okvirov z evropskim okvirom kvalifikacij do leta 2010. Nekaj držav članic je okrepilo prizadevanja za lažje priznavanje neformalnega in priložnostnega učenja (Avstrija, Španija, Francija, Irska, Litva, Luksemburg, Nizozemska, Švedska, Slovenija)[5]. Nekaj držav je sprejelo pobude za okrepitev vloge visokega šolstva v stalnem strokovnem ali osebnem razvoju že zaposlenih (Belgija, Grčija, Finska, Italija, Litva, Nizozemska). Vendar bi visokošolski zavodi potrebovali dodatne spodbude za razvoj prožnejših učnih načrtov in načinov udeležbe ter za širše priznavanje predhodnih učnih izkušenj.

Financiranje vseživljenjskega učenja je bistvenega pomena, še posebej zaradi omejene javne in zasebne porabe. Mnoge države članice so povečale izdatke za vseživljenjsko učenje nižjekvalificiranih in brezposelnih. Nekatere so uvedle pomoči za dopolnjevanje zaposlitve s krajšim delovnim časom z nadaljnjim usposabljanjem (Belgija, Češka, Nemčija, Francija, Irska, Luksemburg, Litva, Portugalska). Prizadevanja za usposabljanje in prekvalificiranje odraslih obsegajo tudi ukrepe za usmeritev sredstev v visoko šolstvo (Nemčija, Irska, Združeno kraljestvo). Nekatere države so uvedle sisteme financiranja za pomoč MSP-jem pri usposabljanju zaposlenih (Nemčija, Madžarska, Slovenija).

2.4. Uporabiti finančno pomoč EU za okrepitev prednostnih nalog

Da bi pomagala državam članicam pri financiranju protikriznih ukrepov s finančnimi sredstvi EU, namenjenimi podpori ljudi, je Komisija spremenila program in upravljanje Evropskega socialnega sklada (ESS), da bi tako izboljšala zmožnost sklada za pospešitev programov in ciljno usmerjanje na sektorje in skupine, ki pomoč najbolj potrebujejo. Nekatere države članice (Avstrija, Nemčija, Madžarska, Irska, Litva, Latvija, Nizozemska, Združeno kraljestvo) so uporabile možnost spreminjanja svojih operativnih programov za prilagoditev krizi, druge pa so izrabile že obstoječo prožnost programov ESS za usmeritev v pomoč tistim, ki jih je kriza prizadela.

Države članice so uporabile ESS tudi za izvedbo prednostnih nalog evropskega načrta za oživitev gospodarstva , na primer za povečanje obsega dajatev za brezposelnost (Italija), širitev možnih upravičencev ESS na vse starostne skupine (Avstrija), širitev ureditev dela za krajši delovni čas (Nemčija, Grčija) ter povezovanje tovrstnega dela z usposabljanjem (Češka) ali za spodbujanje podjetništva (Portugalska). Druge države članice so spremenile svoje programe ESS s kratkoročnimi protikriznimi ukrepi, namenjenimi zlasti brezposelnim, kot je na primer preusmerjanje sredstev v ukrepe za okrepitev zaposljivosti in pomoč brezposelnim (Združeno kraljestvo/Wales), ponovna usmeritev prednostnih nalog na brezposelne (Irska) ali prilagoditev posamezne regije pomembnim socialno-ekonomskim spremembam (Španija/Navarra). Poljska je spremenila izbirna merila, da bi omogočila dostop do projektov ESS za delavce v sektorjih, ki jih je kriza še posebej prizadela.

Število vlog držav članic za evropski sklad za globalizacijo je leta 2009 močno naraslo (20 vlog v primerjavi s petimi vlogami leta 2008). Skupaj je 12 držav zaprosilo za pomoč za 24 300 delavcev, ki so izgubili zaposlitev v sektorjih, kot so jeklarstvo in avtomobilska industrija, predelovalna industrija, gradbeništvo in letalska industrija, v skupni višini 152,7 milijona EUR.

3. POT NAPREJ

Ukrepi držav članic za zaposlovanje in boj proti krizi so občutno pomagali stabilizirati gospodarstva in v številnih primerih zmanjšati negativne vplive na zaposlovanje v letu 2009. Kljub temu je pred nami še veliko izzivov . Kriza je postavila v ospredje strukturne težave , zlasti tveganje povečane dolgotrajne in strukturne brezposelnosti, trajne neusklajenosti med povpraševanjem in usposobljenostjo delovne sile ter izključenosti najbolj prikrajšanih skupin iz trga dela. Ogrožena je tudi socialna in ozemeljska kohezija EU, saj je kriza prizadela države in pokrajine na zelo različne načine in z različno močjo, kar je imelo različne učinke na trge dela.

Zaradi verjetne nadaljnje rasti brezposelnosti in pomanjkanja prostih delovnih mest leta 2010 bodo kratkoročno nujno potrebni odločni ukrepi na trgu dela. V tem okviru je ključno povečati usklajenost med kratkoročnimi ukrepi in dolgoročnejšimi strukturnimi reformami .

Preširoka uporaba nekaterih ukrepov, sprejetih za boj proti krizi zaposlovanja v zadnjih mesecih, bi lahko dolgoročno negativno vplivala na produktivnost, delovanje trga dela in proračunsko stanje držav članic. Posebno pomembno je, da se izboljša zaposlitvena varnost, podprejo prehodi, omeji segmentacija trga dela in ohrani proračunsko ravnovesje, zato so potrebni globalni odzivi politike, usklajeni z načeli prožne varnosti. Kljub pozitivnim znakom zmernega okrevanja gospodarstva leta 2010 bo v prihodnjih mesecih ključno določiti, kdaj in na kakšen način postopno odpraviti krizne ukrepe . Prehitro ukinjanje ukrepov za oživitev gospodarstva bi lahko negativno vplivalo na zaposlovanje in povpraševanje po delovni sili, če pa bi bili ti ukrepi odpravljeni prepozno, bi to lahko imelo negativne vplive na okrevanje in ogrozilo srednjeročne cilje rasti, upočasnilo zmanjševanje brezposelnosti, znižalo produktivnost ali povzročilo nevzdržnost javnofinančnega stanja.

Zaradi raznolikih omejitev in položajev bodo sicer potrebni različni strateški pristopi, vendar imajo države članice veliko skupnih ciljev politike zaposlovanja : trend naraščanja brezposelnosti se mora obrniti in preprečiti je treba, da brezposelnost postane strukturna; izboljšati je treba prehode med zaposlitvami, zlasti ujemanje med usposobljenostjo in delovnimi mesti; mladi in ostali, ki jih je kriza najbolj prizadela, potrebujejo trajno podporo; nadgrajevanje znanj in spretnosti mora biti bolje usklajeno s potrebami trga dela; dodatno je treba povečati udeležbo na trgu dela za ženske, starejše delavce in imigrante. Pri doseganju teh ciljev je bistveno usklajeno sodelovanje na evropski ravni z aktivnim vključevanjem socialnih partnerjev.

V zvezi s tem obstajajo trije veliki izzivi za prihodnje politike zaposlovanja, pri katerih bo treba krizne ukrepe prilagoditi v okviru tekočih strukturnih reform:

– treba je okrepiti obstoječe krizne ukrepe . To bo veljalo zlasti za tiste države članice (vendar ne izključno), kjer naj bi brezposelnost v naslednjem letu močno narasla. Tu se bo treba osredotočiti na izboljšanje učinkovitosti teh ukrepov. Posebej za ureditve krajšega delovnega časa velja, da lahko ostanejo začasno upravičljive z vidika trajnostnih delovnih mest, vse dokler brezposelnost narašča – vendar morajo biti merila za upravičenost strožja kot leta 2009. Te sheme, ki lahko kratkoročno omilijo socialne vplive krize, podjetjem prihranijo veliko stroškov odpuščanja in zaposlovanja ter preprečijo izgubo za podjetje specifičnega človeškega kapitala, lahko dolgoročno v podjetjih povzročijo množično prezaposlenost in morebitno odlašanje s potrebnim prestrukturiranjem. Države članice, ki se spopadajo z naraščajočo brezposelnostjo, bi morale razmisliti o večjem poudarku drugim ukrepom, ki potrjeno pozitivno vplivajo na trge dela, predvsem ukrepom za povečanje zmogljivosti zavodov za zaposlovanje , da se delavcem omogoči osebnejša pomoč pri iskanju zaposlitve pred dejanskim odpustom. Poleg tega bi lahko bilo mnogo začasnih sprememb, sprejetih med krizo, priložnost za uvajanje stabilnejših strukturnih reform za izboljšanje učinkovitosti in uspešnosti posebnih institucij trga dela . Gre predvsem za spremembe, ki so jih nekatere države članice uvedle za oblikovanje sistemov zavarovanja za primer brezposelnosti ali aktivne politike trga dela. Končno so lahko kratkoročni ukrepi, ki so usklajeni s pristopom prožne varnosti, vključno z ustreznimi spodbudami za delo, pomembno orodje za boj proti segmentaciji trga dela;

– treba je preusmeriti krizne ukrepe . To velja zlasti za države, kjer obstaja močna potreba po fiskalni konsolidaciji. Tu je bistveno zmanjšati nedejavnosti in odpraviti pasti brezposelnosti (predvsem okrepiti udeležbo žensk na trgu dela) in ob tem zavarovati prihodke tistih, ki pomoč najbolj potrebujejo ali so v obdobju prehoda na drugo delovno mesto. Sicer je res, da se je treba izogibati neplodnim pasivnim ukrepom, ki so bili sprejeti v preteklih recesijah (zgodnje upokojevanje, zatekanje k shemam za invalidnine in boleznine), vendar so ukrepi za dohodkovno podporo pomagali mnogim v stiski od začetka krize ter so tako prispevali k preprečevanju revščine. Izkušnje tudi kažejo, da je za ljudi, ki so najbolj oddaljeni od trga dela, izjemno težko učinkovito izrabljati aktivne ukrepe, kot sta usposabljanje ali svetovanje pri iskanju službe. Države članice bi morale razmisliti o izboljšanju notranje in zunanje prožnosti . Prednostna naloga je boj proti naraščajoči segmentaciji trga dela , da se izboljša položaj ljudi z nestandardnimi pogodbami o zaposlitvi, ki pogosto nimajo ustreznega kritja v sistemih zavarovanja za primer brezposelnosti in aktivnih politikah trga dela (ki so običajno vezani na dajatve). Končni cilj je preusmeriti pozornost z zaščite delovnega mesta na varnost zaposlitve na trgu dela;

– treba je postopoma odpraviti krizne ukrepe . To velja zlasti za države, kjer so gospodarske in zaposlitvene napovedi najugodnejše in so scela osredotočene na strukturne reforme . Tu se bo povečal pritisk na ukrepe za dolgoročne reforme trga dela, ki se bodo zdaj spopadali z višjim številom brezposelnih. Poglavitna prednostna naloga bo izboljšati učinkovitost teh ukrepov. Potrebne so reforme po načelih prožne varnosti, ki izboljšujejo prožnost in varnost trgov dela, vključno z uravnoteženjem zaposlitvene zaščite in varnosti na trgu, usklajevanjem nastalega povpraševanja ter trenutne ponudbe znanj in spretnosti na trgu dela, spodbujanjem mobilnosti delavcev med regijami in zaposlitvami ter večjim prilagajanjem plač glede na rast produktivnosti. Končni cilj je povečati odpornost gospodarstva na prihodnje šoke v posameznih sektorjih ali na ravni celotne države.

[1] Podrobna analiza gibanj in odzivov politike na krizo zaposlovanja je v dopolnilnem dokumentu Komisije za Svet EPSCO z dne 30. 11. 2009. Za podrobne podatke glej tudi mesečno spremljanje trga dela GD za zaposlovanje Komisije in poročilo o zaposlovanju v Evropi za leto 2009.

[2] Jesenska napoved Evropske komisije z dne 3. 11. 2009.

[3] Glej poročilo o evropskem načrtu za oživitev gospodarstva Komisije iz decembra 2009.

[4] Več podatkov o ureditvah krajšega delovnega časa je v dokumentu Komisije za EPSCO (glej opombo 1).

[5] Glej COM(2009) 640, 24. 11. 2009.