Po ponovnem pregledu pravnega okvira Euratoma za jedrsko varnost, h kateremu so pozivali tudi voditelji držav in vlad, je Komisija predlagala bistvene spremembe Direktive 2009/71/Euratom. Svet je te spremembe sprejel 8. julija 2014. V njih so upoštevane izkušnje, pridobljene pri izrednih jedrskih varnostnih pregledih, ter varnostne zahteve Združenja zahodnoevropskih upravnih organov za jedrsko varnost (WENRA) in Mednarodne agencije za atomsko energijo (MAAE). Spremenjeno Direktivo je treba v nacionalno zakonodajo prenesti do 15. avgusta 2017. Spremembe:

Po jedrski nesreči v Fukušimi leta 2011 je Evropski svet pozval Komisijo in skupino evropskih regulatorjev za jedrsko varnost (ENSREG), da ponovno ocenita vseh 131 jedrskih reaktorjev v EU. Komisija in skupina ENSREG sta opravili izredne varnostne preglede, na podali katerih je bilo podanih več priporočil. Izvajanje teh priporočil se redno ocenjuje z medsebojnimi strokovnimi pregledi nacionalnih akcijskih načrtov.

V preteklih petih letih so bili na ravni EU sprejeti pomembni ukrepi za izboljšanje jedrske varnosti. Zasnovani so bili na dvotirnem pristopu: preverjanje odpornosti jedrskih objektov proti resnim varnostnim incidentom in krepitev pravnega okvira.

Direktiva je začela veljati 22. julija 2009. Države članice so morale do 22. julija 2011 sprejeti zakone in upravne predpise za zagotavljanje skladnosti z Direktivo.

Cilj Direktive je vzdrževanje in spodbujanje nenehnih izboljšav jedrske varnosti. V skladu z njo morajo države članice vzpostaviti ustrezne nacionalne ureditve za visoko raven jedrske varnosti, da bi delavce in prebivalstvo zaščitile pred nevarnostmi, ki izvirajo iz ionizirajočega sevanja iz jedrskih objektov. Direktiva vsebuje določbe o:

Svet je s sprejetjem direktive o jedrski varnosti dne 25. junija 2009 naredil velik korak k vzpostavitvi skupnega pravnega okvira za jedrsko varnost v Evropi. Pred tem so jedrsko varnost urejale nacionalne zakonodaje in mednarodne konvencije. Obstoječi sistem je bil dopolnjen z Direktivo , ki je glavnim mednarodnim načelom jedrske varnosti dala zavezujočo pravno veljavo.

To poročilo temelji na nacionalnih poročilih držav članic v skladu s členom 9(1) Direktive, ki določa, da morajo države članice Komisiji poročilo o njenem prvič oddati do 22. julija 2014. Nacionalna poročila kažejo, kako države članice obravnavajo cilje Direktive, in prikazujejo pristope na nacionalni ravni.

Vse države članice so poročale, da so vzpostavile nacionalni zakonodajni, regulativni in organizacijski okvir za izvajanje dejavnosti, ki so zajete v Direktivi (člen 4(1)). Nacionalni okviri, ki vključujejo zakone in izvedbene predpise, so bili oblikovani na najrazličnejše načine glede na jedrske profile držav in njihove nacionalne upravne sisteme. Nekatere države brez jedrskih zmogljivosti na primer taka vprašanja obravnavajo v splošni zakonodaji o zdravju, okolju ali civilni zaščiti.

EU ima danes največ jedrskih reaktorjev na svetu in več držav članic načrtuje naložbe v tem sektorju. Države članice, ki jedrsko energijo že uporabljajo, in tiste, ki uvajajo jedrski program, morajo poskrbeti za:

Kar zadeva mednarodne medsebojne strokovne preglede regulativne infrastrukture, je 19 držav članic (vključno z vsemi državami članicami, ki imajo jedrske elektrarne) že organiziralo obisk integrirane regulativne revizijske službe (Integrated Regulatory Review Service – IRRS), ki ga je uskladila MAAE, ali pa ga načrtujejo do konca leta 2015. Ostaja devet držav članic, ki takega pregleda še niso organizirale, vendar ga pet od njih načrtuje v prihodnjih letih, saj Direktiva zahteva organizacijo mednarodnega pregleda najmanj vsakih deset let.

Kar zadeva obveznosti iz Direktive glede vzpostavitve pravnega okvira za jedrsko varnost, ustanovitve regulativnega organa, dodelitve ustreznih virov in opravljanja mednarodnih medsebojnih strokovnih pregledov sistema, je v poročilih navedeno, da so vse države članice sprejele ustrezne zakonodajne ukrepe.

Po splošnem uvodu izvajanju Direktive so v oddelku 3 poročila obravnavana vprašanja v zvezi z upravljanjem jedrske varnosti v skladu s členi 4, 5, 8 in 9(3) Direktive. Oddelek 4 je posvečen varnosti jedrskih objektov in obravnava tehnične in človeške vidike jedrske varnosti, ki so zajeti v členih 6 in 7 Direktive. Predstavljeni so glavni dosežki na področju jedrske varnosti v delu, v katerem ustrezajo določbam Direktive. Pri vsaki temi so opredeljeni tudi izzivi pri izvajanju Direktive. Poročilo državam članicam daje priporočila glede takih izzivov in navaja, kakšne ukrepe za izboljšanje je Komisija sprejela ali jih namerava sprejeti. V tem poročilu ni obravnavano stanje v vsaki posamezni državi članici, temveč je njegov cilj izpostaviti prevladujoča gibanja ter se s tem osredotočiti na glavne težave in določiti ukrepe za izboljšanje. Kljub temu pa spremljevalni delovni dokument služb Komisije vsebuje kratko predstavitev ukrepov, ki so jih za izvajanje Direktive sprejele posamezne države članice.

Države članice so morale poročila o izvajanju poslati do 22. julija 2014. Ker pokrivajo obdobje pred sprejetjem sprememb, to poročilo temelji na izvirni različici Direktive. Da pa bi se s poročilom zagotovil popolnejši pregled nad izvajanjem sedanjega pravnega okvira Euratoma za jedrsko varnost, se v njem lahko pojavljajo sklici na spremenjeno Direktivo, zlasti glede obveznosti, ki izhajajo iz izvirne različice in so v spremenjeni Direktivi razširjene.

Do konca leta 2015 bodo vse države članice EU, v katerih obratujejo jedrske elektrarne, v zahtevanem desetletnem obdobju gostile mednarodno skupino za medsebojni strokovni pregled, ki bo ocenila njihovo nacionalno regulativno infrastrukturo za jedrsko varnost in varstvo pred sevanjem. Misijo za pregled bo do leta 2015 organiziralo tudi pet držav članic, ki jedrske energije ne proizvajajo. V nekaterih pregledih je zajet ves razpon jedrske varnosti, drugi pa imajo omejen obseg.

Vse države članice so v skladu z Direktivo vsaj na vsakih 10 let dolžne organizirati mednarodni medsebojni strokovni pregled za oceno svojega nacionalnega okvira in pristojnih regulativnih organov.

Nekatere države članice so presegle obveznost preglednosti, ki jo določa člen 8 Direktive, in poročale o dejavnostih za vključevanje javnosti, ki ustrezajo obveznosti v spremenjeni Direktivi.

Države članice vprašanje preglednosti rešujejo na različne načine in v različnem obsegu. Med najbolj običajne prakse objavljanja informacij sodijo objave na spletni strani regulativnega organa, sporočila za javnost, sodelovanje z mediji in letna poročila. Nekatere države so navedle, da se regulativne odločitve objavljajo v uradnem listu.

V mnogih primerih se regulativni organ opira na organizacijo za tehnično podporo, da ta pregleda in oceni dokumentacijo, ki jo oddajo imetniki dovoljenj. Ni pa vedno povsem jasno, kako se preprečujejo navzkrižja interesov v organizacijah za tehnično podporo, zlasti kadar te same upravljajo jedrske objekte (npr. raziskovalne reaktorje) ali vsaj delno delajo za imetnike dovoljenj.

Ugotovljeni pa so bili izzivi pri izvajanju Direktive, kar zadeva pravna pooblastila ter človeške in finančne vire regulativnega organa (člen 5(3)). Po mnenju Komisije lahko take razmere ogrozijo potrebno neodvisnost regulativnega organa. Nacionalne oblasti bodo morale temu vprašanju posvetiti posebno pozornost.

Pravni status organa se med državami razlikuje. V nekaterih državah članicah so regulativni organi oddelki ministrstev; v drugih so strukturno neodvisni od vlade. V drugih primerih obstaja sistem organov znotraj vladne strukture in zunaj nje.

Vse države članice so poročale, da so ustanovile nacionalni regulativni organ za spremljanje dejavnosti, ki so zajete v Direktivi (člen 5(1)).

Člen 4(2) Direktive določa, da morajo države članice vzdrževati in izboljševati nacionalni okvir ter pri tem upoštevati izkušnje pri obratovanju, spoznanja, pridobljena z analizami varnosti obratujočih jedrskih objektov, razvoj tehnologije in rezultate raziskav na področju varnosti. V več nacionalnih poročilih ni navedeno, kako se ti elementi uporabljajo za vzdrževanje in izboljšanje nacionalnega okvira.

Vendar pa dodelitev odgovornosti (izdajanje dovoljenj, spremljanje, nalaganje kazni) pristojnim javnim organom, kot je predstavljena v nekaterih nacionalnih poročilih, ni povsem jasna. Čeprav je dodelitev odgovornosti odvisna od državnih pravnih sistemov in praks, je položaj bolj zapleten, kadar je v odločanje vključenih več upravnih ravni ali več organov. V primeru, da je za jedrsko varnost odgovornih več organov, je nadvse pomembno zagotoviti jasno dodelitev odgovornosti in učinkovito uskladiti regulativne funkcije, da bi se izognili opustitvam ali nepotrebnim podvojitvam ter nasprotujočim si zahtevam.

Ta del je namenjen ukrepom, ki so jih države članice sprejele za obravnavo dveh dopolnjujočih se stebrov jedrske varnosti: človeškega dejavnika in tehnične varnosti. Direktiva sicer ne vsebuje tehničnih meril za zagotavljanje varnosti jedrskih objektov, vendar države članice zavezuje k vzdrževanju nacionalnega okvira, ki določa glavne obveznosti imetnikov dovoljenj, kot so opredeljene v Direktivi. Take določbe dopolnjujejo še druge o izobraževanju in usposabljanju na področju jedrske varnosti.

Komisija bo še naprej preverjala, ali države članice organizirajo misije za pregled vsaj vsakih deset let, kot določa memorandum o soglasju med Skupnostjo in MAAE, in nudila pomoč MAAE pri izvajanju programa misij IRRS v državah članicah EU.

Vse države članice bi morale organizirati misije za mednarodni medsebojni strokovni pregled pravnega in regulativnega okvira, saj Direktiva določa, da je treba take misije opraviti vsakih deset let. Države članice bi morale posebej razmisliti o organizaciji misij „v polnem obsegu“ namesto „v omejenem obsegu“, pri katerem država nekatera vprašanja izpusti.

Države članice bi morale zagotoviti dejansko neodvisnost pristojnih regulativnih organov od neupravičenih vplivov pri odločanju o regulativnih zadevah in jamčiti, da jim bodo na voljo ustrezna sredstva in pristojnosti za izvajanje odgovornosti, ki so jim bile dodeljene. Države članice bi morale v ta namen zagotoviti, da ima regulativni organ na voljo človeške in finančne vire, ki so sorazmerni z obstoječim jedrskim profilom države, projekti za razvoj jedrske energije in načrti za razgradnjo. Poleg tega bi morale preprečevati morebitna navzkrižja interesov v organizacijah za tehnično podporo regulativnih organov.

Nekatere države članice so poročale tudi, da so organizirale mednarodne preglede objektov, čeprav Direktiva tega ne zahteva. Misije skupine MAAE OSART za oceno varnosti delujočih jedrskih reaktorjev v EU potekajo večkrat na leto. V spremenjeni Direktivi je obveznost medsebojnega strokovnega pregleda z novim sistemom evropskih tematskih medsebojnih strokovnih pregledov razširjena tudi na tehnična vprašanja. Prvi taki pregledi se bodo začeli leta 2017.

4.1.Obveznosti imetnikov dovoljenj (člen 6)

Skoraj vse države članice z jedrskimi objekti so poročale, da je v njihovi zakonodaji primarna odgovornost za jedrsko varnost jedrskih objektov izrecno dodeljena imetniku dovoljenja, kar je v skladu s členom 6(1). Vendar še naprej pomeni izziv vprašanje nadzora nad izvajalci in podizvajalci. Zato je v nekaterih nacionalnih sistemih določena omejitev lestvice izvajalcev, ki na primer dovoljuje največ dva izvajalca za posamezno nalogo. Spremenjena Direktiva odgovornost za dejanja izvajalcev in podizvajalcev izrecno nalaga imetnikom dovoljenj.

Vse države članice z jedrskimi objekti imajo programe za redno ocenjevanje varnosti svojih objektov pod nadzorom regulativnega organa (kot določa člen 6(2)), metodologija takih pregledov pa se med državami razlikuje. V skladu s spremenjeno Direktivo je treba take preglede opraviti vsaj vsakih deset let.

Države članice so obširno poročale o ureditvah za blažitev posledic jedrskih nesreč in nujnih ukrepih (člen 6(3)). Postopki za odzivanje na izredne dogodke pa se med državami članicami razlikujejo, zato je še toliko bolj potrebno usklajevanje. Nekatere države so v zakonodajo vključile zahtevo, da mora imetnik dovoljenja za jedrsko elektrarno uvesti operativne postopke v izrednih razmerah (EOP) in smernice za obvladovanje hudih nesreč (SAMG).

Nacionalna poročila na splošno omenjajo sisteme upravljanja, osredotočene na varnost in postopke preverjanja kakovosti, kot določa člen 6(4) Direktive. V letnem inšpekcijskem načrtu regulativnega organa so včasih predvidene inšpekcije s poudarkom na sistemu zagotavljanja kakovosti ali upravljanja, ki ga uporablja imetnik dovoljenja.

Države članice so poročale, da se obveznost, ki jo določa člen 6(5), tj. da veljavni nacionalni okvir od imetnikov dovoljenj zahteva vzdrževanje ustreznih finančnih in človeških virov, potrebnih za izpolnitev njihovih obveznosti, v praksi običajno izpolnjuje. Vendar pa države članice niso vedno poročale, da je ta obveznost izrecno vključena v njihovo zakonodajo. Prav tako ni vedno jasno razvidno, ali finančni viri pokrivajo celotno življenjsko dobo objekta, vključno z razgradnjo. Poleg tega še ni rešena težava s preverjanjem, ali imajo imetniki dovoljenj ustrezne finančne vire: npr. ali imajo vsi jedrski organi zmogljivosti za ocenjevanje finančnih virov imetnikov dovoljenj.

Na splošno so bile kot posledica izrednih varnostnih pregledov po Fukušimi že uvedene številne izboljšave. Te so opisane v nacionalnih akcijskih načrtih, ki so bili aprila 2015 predloženi v drugi evropski medsebojni strokovni pregled (glej oddelek 4.3). Ker je mogoče jedrsko varnost zagotoviti le s stalnim razvojem, bodo za prihodnje jedrske objekte veljale stroge obveznosti, ki izhajajo iz spremenjene Direktive. Med njimi so zahteve, da se jedrski objekti projektirajo, umeščajo v prostor, gradijo, prevzemajo v obratovanje, obratujejo in razgrajujejo tako, da se preprečujejo nesreče in ublažijo posledice nesreče, če pride do nje.

4.2.Strokovno znanje in usposobljenost za jedrsko varnost (člen 7)

Kot je opozorjeno v uvodni izjavi 19 Direktive, je močna varnostna kultura eno izmed temeljnih načel varnega upravljanja, potrebnih za zagotovitev varnega delovanja jedrskih objektov. Prav tako so pogodbenice Konvencije o jedrski varnosti na pregledovalnem zasedanju leta 2014 priznale, da so večje nesreče v jedrski industriji in drugih industrijah z visoko stopnjo tveganja najpogosteje posledica organizacijskih in človeških dejavnikov. To stališče je v spremenjeni Direktivi še jasneje izraženo.

Za strokovno znanje in usposobljenost na področju jedrske varnosti so odgovorni tako regulativni organ kot tudi imetniki dovoljenj. V tem smislu je veliko regulativnih organov kulturo varnosti kot ločeno področje že vključilo v nadzor jedrske varnosti. V več državah članicah so bile dane tudi pobude za zagotavljanje ali spodbujanje ustreznega usposabljanja za regulativne organe ali osebje javnih služb.

Države članice so poročale o svojih prizadevanjih za izboljšanje usposobljenosti in znanja v jedrskem sektorju. Nekatere so navedle podrobnosti o ukrepih za povezovanje akademskega sveta in industrije, s katerimi želijo zagotoviti splošno razumevanje ključnih spretnosti, ki imajo prednost v jedrskem sektorju, in načina, na katerega je mogoče zadostiti povpraševanju po spretnostih.

Kljub temu pa zaposlovanje in ohranjanje najbolj usposobljenega osebja za regulativni organ še naprej pomenita izziv. Čeprav so v mnogih državah članicah plače morda višje za določene kategorije zaposlenih v zasebnem sektorju, nekateri regulativni organi ponujajo poklicne prednosti, ki bi lahko odtehtale razliko v plači.

Med primeri ukrepov za krepitev strokovnega znanja in spretnosti na področju jedrske varnosti, o katerih poročajo države članice, so:

vzpostavitev večletne strategije za razvoj strokovnega znanja in spretnosti, vključno s kulturo varnosti;

sprejetje zakonskih določb o človeških, organizacijskih in družbenih vidikih jedrske varnosti;

regulativni organ je pripravil kazalnike varnosti, ki merijo upoštevanje organizacijskih in človeških vidikov jedrske varnosti;

regulativni organ opravlja inšpekcijske preglede po področjih s poudarkom na sistemih zagotavljanja varnosti in upravljanja, ki jih uporabljajo imetniki dovoljenj;

regulativni organ preverja, ali so človeški dejavniki vključeni v vidike varnosti pri projektiranju ali spremembah jedrskega objekta;

v zvezi z usposabljanjem:

oustanovitev učnega središča za vzdrževanje s popolno opremo in modeli za usposabljanje;