SL Uradni list Evropske unije C 175/1

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o „prihodnjih naložbah v jedrsko industrijo in njihovi vlogi v energetski politiki EU“

(2009/C 175/01)

Z dopisom z dne 27. maja 2008 je Evropska komisija v skladu s členom 262 Pogodbe ES Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosila za raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Prihodnje naložbe v jedrsko industrijo in njihova vloga v energetski politiki EU

Strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 10. novembra 2008. Poročevalec je bil g. IOZIA.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 449. plenarnem zasedanju 4. decembra 2008 s 122. glasovi za, 15 proti in 16 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Preden jedrska elektrarna lahko začne proizvajati električno energijo, je potrebno približno deset let za upravne postopke in gradnjo. Stroški naložbe za elektrarno z močjo 1 000 oz. 1 600 MWe znašajo od 2 do 4,5 milijard EUR. Glede na čas, ki preteče med naložbami in začetkom trženja energije, je treba zagotoviti stabilen pravni okvir. Odločitev za jedrsko energijo in zakonodajo na tem področju mora podpirati velika večina državljanov in politikov.

1.2 V skladu z veljavnimi programi naj bi do leta 2030 izklopili polovico jedrskih elektrarn. Evropski ekonomsko-socialni odbor meni, da je nujno treba sprejeti stroge ukrepe, ki bodo zagotovili ustrezna finančna sredstva za razgradnjo v skladu z načelom „onesnaževalec plača“ ter visoko stopnjo zaščite za delavce in državljane. V celoti podpira predloge Komisije v zvezi s tem in zahteva, da se priporočilo 2006/851/Euratom čim prej prenese v direktivo, v kateri bo predvidena ustanovitev neodvisnih organov za upravljanje sredstev za razgradnjo in odstranitev objektov.

EESO

1.3 ugotavlja, da so največje ovire politična negotovost in postopki izdajanja dovoljenj ter pomanjkanje preglednosti, obsežnih, jasnih in resničnih informacij o dejanskih tveganjih ter sklepov o opredelitvi varnih končnih skladišč za odpadke. Tveganje za zasebne vlagatelje je preveliko, zaradi finančne krize pa je srednje- in dolgoročno še težje pridobiti kapital, ki ga potrebuje jedrska industrija. Brez upoštevanja državne pomoči za sektor bi lahko financiranje spodbujali s stabilnim in zanesljivim pravnim okvirom za vlagatelje in z možnostjo sklenitve dolgoročnih dobavnih pogodb, ki bi zagotavljale rentabilnost naložb. Ker se je že skromno povečanje sredstev, predvidenih za financiranje (posojila Euratom), izkazalo za težavno, se zdijo hitre spremembe politike Skupnosti malo verjetne;

1.4 je prepričan, da je demokratična udeležba državljanov nujna, pri čemer je treba državljanom omogočiti, da se lahko podrobno seznanijo s tveganji in koristmi jedrske energije, zato da bodo lahko ozaveščeno sodelovali pri sprejemanju odločitev, ki se neposredno nanašajo nanje. EESO se zavzema za to zahtevo in poziva Komisijo k ozaveščanju držav članic, da bodo z ustrezno kampanjo poskrbele za preglednost in zanesljivost na področju potrebe po energiji v Evropi, energetske učinkovitosti in različnih možnostih (vključno z jedrsko energijo);

1.5 glede na sedanje stanje meni, da je podaljševanje obratovanja jedrskih elektrarn gospodarsko upravičena rešitev problema, pod pogojem, da se natančno upoštevajo varnostni predpisi, čeprav se s tem ne izkoriščajo možnosti bistvenega povečanja termodinamične učinkovitosti (15–20 %);

1.6 meni, da je treba olajšati naložbe v raziskave na področju varnosti in zaščite delavcev in državljanov ter v spodbujanje programov izobraževanja, praks in usposabljanja, da se nenehno ohranja visoka raven tehničnih in tehnoloških zmogljivosti v tem industrijskem sektorju ter tudi v nacionalnih regulativnih in nadzornih organih. Takšne naložbe je treba delno financirati iz sedmega okvirnega programa Euratoma in delno iz javnih programov držav članic;

1.7 meni, da so različni sistemi za nadomestila in opredelitev odgovornosti pri nesrečah nezadostni in neupravičeni. Meni, da bi bilo za začetek smiselno, da bi se uskladili pogoji iz konvencij iz Pariza in z Dunaja, ki določajo različne pravne okvire in izravnalne ukrepe za škodo v zvezi z jedrsko energijo. Na področju zavarovanja tveganja je treba sprejeti direktivo v skladu z določbami člena 98 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo, ki bo izrecno določala, da v primeru škode celotno breme nosijo upravljavci elektrarn. Ob upoštevanju vrste in obsega tveganj bi morali na podlagi obstoječih primerov spodbujati delitev tveganj med evropskimi upravljavci;

1.8 meni, da mora evropska industrija predvideti obsežne naložbe v znanje in izobraževanje ter raziskave in razvoj, ki so nujne za prihodnost sektorja v Evropi, da bi lahko zadostili morebitnemu močnemu porastu povpraševanja po novih obratih. Deleži jedrske energije pri letni proizvodnji električne energije, ki so manjši od 10 do 15 %, bi bili gospodarsko komaj smiselni, ker je pri upravnih stroških in ravnanju z odpadki potrebna kritična masa, da se doseže ekonomija obsega;

1.9 se zaveda dejstva, da določitev enega samega oz. več skupnih evropskih končnih skladišč (kot v primeru ZDA) ni izvedljiva rešitev, in poziva države članice, da pospešijo postopke za določitev nacionalnih končnih skladišč. Treba je določiti usklajene varnostne zahteve; v ta namen EESO poziva k sprejetju direktive, kot to zahtevata npr. Združenje zahodnoevropskih jedrskih upravnih organov (Western Europe Nuclear Regulators Association/WENRA) in Evropski parlament;

1.10 poziva Komisijo k podpori raziskovalnih in razvojnih programov (zlasti za jedrske elektrarne četrte generacije);

1.11 tudi sredstva za raziskave, ki so na voljo na področju ravnanja z odpadki in zaščite pred ionizirajočim sevanjem, niso zadostna. EESO poziva Komisijo, Svet in Parlament, naj zagotovijo dodatna sredstva za sedmi okvirni program Euratoma, med drugim s posebnimi skupnimi tehnološkimi pobudami kot v primeru gorivnih celic in zdravil. Poleg tega poziva države članice, da tudi same na svojem področju pristojnosti bistveno več prispevajo k rešitvi teh problemov. Britanska agencija za razgradnjo jedrskih elektrarn (Nuclear Decommissioning Authority/NDA) je julija 2008 višino potrebnih javnih sredstev za razgradnjo določila 30 % višje kot pa v letu 2003. Po ocenah NDA sredstva znašajo 73 milijard GBP (kar je približno 92 milijard EUR) in naj bi se še povečala (1). EDF, ki ima visoko raven standardizacije, pojasnjuje, da ti stroški predstavljajo 15 do 20 % prvotnih stroškov gradnje.

1.12 Odbor meni, da bi Unija in države članice lahko razmislile o številnih ukrepih za zmanjšanje negotovosti:

— na političnem področju bi si lahko prizadevale za dolgotrajno politično soglasje med vsemi političnimi silami o morebitni vlogi jedrske energije v boju proti podnebnim spremembam;

— na gospodarskem področju bi lahko razjasnile, kakšne zahteve bodo postavile za razgradnjo in odlaganje jedrskih odpadkov ter katere finančne ukrepe morajo sprejeti upravljavci za te dolgoročne stroške. Upravljavci bi lahko skupaj z nadzornimi organi pojasnili pogoje za napajanje jedrske energije v omrežje in naravo dolgoročnih dobavnih pogodb, ki bodo sprejemljive;

— na področju raziskav bi Unija in države članice lahko podpirale nadaljnje raziskave in razvoj na področju tretje in četrte generacije jedrske tehnologije (vključno s fuzijo), ki bosta v primerjavi s sedanjo generacijo jedrskih elektrarn izboljšali učinkovitost ter okoljske in varnostne standarde;

— na področju prostorskega načrtovanja bi lahko pospešile dolgotrajne postopke za ugotovitev ustreznih lokacij in izdajo dovoljenj zanje;

— na finančnem področju bi evropske finančne institucije lahko mobilizirale vire financiranja posojil, ki bodo druge vlagatelje spodbudile k sodelovanju.

2. Financiranje jedrske industrije

2.1 Evropske potrebe po energiji in predvideni stroški

2.1.1 Evropa mora v naslednjih 20 letih investirati približno 800 do 1 000 milijard EUR, da bo nadomestila sedanje elektrarne, ne glede na gorivo, ki ga uporabljajo. Od skupaj 146 jedrskih elektrarn jih je treba nadomestiti približno 50 do 70 (morebitni stroški pa lahko znašajo od 100 do 200 milijard EUR).

2.1.2 Stroški podaljšanja obratovalne dobe danes delujočih jedrskih elektrarn za 10 do 20 let predstavljajo približno 25 % stroškov nove elektrarne. V nedavno objavljeni študiji (2) so stroški ocenjeni različno: odvisno od uporabljene tehnologije se gibljejo med 80 in 500 EUR/kWe in se nanašajo na načrtovano podaljšanje obratovalne dobe za približno 10 let.

2.1.3 Zaradi negotovosti o prihodnjih odločitvah na področju energetske politike in zaradi možnosti dodatnega dobička iz naložb upravljavci pozivajo k podaljševanju obratovalne dobe obstoječih elektrarn namesto k vlaganju velikih zneskov v nove in učinkovitejše elektrarne. Podaljšanje obratovalne dobe, pri čemer je treba zagotoviti vsaj enako visoko raven varnosti, je prav gotovo v gospodarskem in okoljskem interesu, ne rešuje pa problema dolgoročne potrebe po energiji, ampak ga le prelaga.

2.1.4 V primeru postopnega zmanjševanja proizvodnje jedrske energije bo treba proizvajati električno energijo iz drugih virov energije z enako količino emisij in enakimi osnovnimi sredstvi. V primeru nadomestitve razgrajenih jedrskih elektrarn se nastali stroški gibljejo med 100 in 200 milijard EUR, v primeru ohranitve sedanjega deleža proizvodnje jedrske energije pa med 200 in 400 milijard EUR, v skladu s povpraševanjem po električni energiji.

2.1.5 Stroški nove jedrske elektrarne so ocenjeni na 2 do 4,5 milijard EUR. EIB meni, da je razvoj jedrske energije dolgoročno negotov in napoveduje njen drastičen upad v EU, namreč za 40 % do leta 2030 v primerjavi z letom 2004. Predsednik EIB je to napoved pred kratkim potrdil na posvetovanju EESO. Po podatkih Mednarodne agencije za atomsko energijo (IAEA) se bo zmogljivost proizvodnje jedrske energije v enakem obdobju povečala s 368 GW na 416 GW, kar je 13-odstotni svetovni porast, medtem ko je za Evropo napovedan upad za 15 GW (3).

2.2 Podnebne spremembe, emisije CO2 in jedrska energija

2.2.1 Za doseganje ciljev iz Kjota in obvezujočih ciljev, ki bodo določeni v Köbenhavnu, bi morala EU 60 % električne energije proizvajati brez emisij CO2. Sedaj pri proizvodnji električne energije nastaja 40 % emisij CO2 v EU. Pri tem se ne sme spregledati vloge jedrske energije. Komisija meni, da bi bilo zaželeno cilj 20-odstotnega deleža obnovljivih virov energije do leta 2020 povečati na 30 % do leta 2030.

2.2.2 Pridobivanje in bogatenje urana bi lahko povečala emisije CO2, v glavnem zaradi postopnega izčrpanja nahajališč rudnin z visoko vsebnostjo urana in zaradi povečanja emisij toplogrednih plinov zaradi uporabe fluora in klora, ki sta potrebna pri procesu bogatenja uranovega heksafluorida in pridobivanja čistega cirkonija, ki se uporablja za cevi za gorivne elemente urana.

2.2.3 Posledice emisij CO2 v okviru proizvodnje jedrske energije pa ostajajo izredno majhne. To dejstvo je treba ustrezno upoštevati.

2.2.4 Povpraševanje po električni energiji se bo povečalo v javnem in zasebnem prometu, prav tako pa se bo povečala proizvodnja vodika, 95 % katerega se sedaj pridobiva iz ogljikovodikov. Vodik bo prispeval k reševanju problema shranjevanja električne energije, če se bo pridobival iz goriv z izredno nizkimi emisijami.

2.3 Težave za jedrsko industrijo

2.3.1 Največjo težavo predstavlja negotov upravni in pravni okvir. Postopki se od države do države razlikujejo in lahko v nekaterih primerih povzročijo dvakratno ali trikratno podaljšanje časa gradnje. Komisija ocenjuje, da bo Finska potrebovala najmanj 10 let, vendar so bila zaradi gradbenih težav dela ustavljena, kar lahko povzroči zamudo najmanj 18 mesecev. Upravni postopek se je začel leta 2000, vendar jedrska elektrarna predvidoma ne bo priključena na omrežje pred letom 2011.

2.3.2 Za naložbe v jedrsko elektrarno je značilen izredno visok delež začetnega kapitala (približno 60 % celotnih naložb). Prodaja električne energije se začne šele po približno desetih letih in približno 20 let traja, da se vloženi kapital in s tem povezani stroški financiranja odplačajo. To kaže, kako pomembno je dovolj dolgo obdobje obratovanja, da se doseže donosnost te tehnologije.

2.3.3 To so zelo dolgoročne naložbe. Med izgradnjo, začetkom obratovanja, dekontaminacijo in razgradnjo lahko preteče več kot 100 let. Nujno je treba zagotoviti dolgoročno finančno stabilnost upravljavcev. Prav tako je potrebna dolgoročna zavezanost držav na področju jedrske energije.

2.3.4 Financiranje jedrske industrije je zlasti odvisno od političnih odločitev nacionalnih vlad. Prvi dejavnik negotovosti je ravno potreba po predvidljivem in stabilnem pravnem okviru. Nujna je politika, ki vključuje in ozavešča državljane, ki morajo imeti na podlagi celovitih, preglednih, razumljivih in resničnih informacij možnost, da prispevajo k tem odločitvam. Le demokratičen proces omogoča ozaveščene odločitve, ki so osnova za prihodnost evropske jedrske industrije.

2.3.5 Zaradi visokih finančnih stroškov je nujno, da se celotna proizvedena energija „proda“, pri čemer morajo jedrske elektrarne delovati kot osnovna sredstva in se mora proizvedena energija porazdeliti na veliko število obratovalnih ur letno. V zvezi z zagotavljanjem rentabilnosti se pojavlja problem, ki pa ga je mogoče rešiti z možnostjo sklepanja dolgoročnih pogodb, kot je to na primer urejeno na Finskem.

2.3.6 Še en dejavnik negotovosti predstavljata sistem nadomestil in porazdelitev odgovornosti med državami članicami v primeru nesreč. Zaželen je enoten evropski sistem garancij za izboljšanje veljavnih pravil glede zavarovanja in odgovornosti, ki so sedaj v primeru velike nesreče povsem nezadostna: proizvajalci imajo izključno odgovornost, prevzeti morajo celotno breme in poskrbeti za vse nadaljnje ukrepe. Glede na vrsto nevarnosti (izredno visoki stroški v primeru nesreče, izredno majhna verjetnost tovrstne nesreče) bi morali spodbujati oblike vzajemnega sozavarovanja med različnimi proizvajalci jedrske energije.

2.3.7 Javno mnenje: najnovejše raziskave (4) kažejo spremembo odnosa do jedrske energije. V državah, ki uporabljajo to tehnologijo, vlada pozitiven odnos, čeprav v celotni EU-27 rahlo prevladuje negativna ocena (45 % proti 44 %). Na pomanjkanje preglednosti in potrebo po jasnih in celovitih informacijah je opozoril tudi evropski forum za jedrsko energijo.

2.4 Sredstva Skupnosti

2.4.1 Pogodba Euratom v okvirnem programu Evropske skupnosti za jedrsko energijo posebna predvideva finančna sredstva za raziskave, razvoj in predstavitvene dejavnosti.

Prvi posebni program (posredni ukrepi) zajema naslednja področja:

— raziskave fuzijske energije (5);

— jedrska fisija in zaščita pred sevanjem.

Drugi posebni program predvideva naložbe v:

— raziskave fuzijske energije (1 947 milijonov EUR, od tega najmanj 900 milijonov EUR za dejavnosti v zvezi s projektom ITER);

— jedrsko fisijo in zaščito pred sevanjem (287 milijonov EUR);

— ukrepe Skupnega raziskovalnega središča na jedrskem področju (517 milijonov EUR).

2.4.2 Še en finančni instrument Skupnosti je EIB, ki je za ta sektor zagotovila financiranje v višini dodatnih 6 589 milijonov EUR; poleg teh sredstev, ki so namenjena za izgradnjo elektrarn in ravnanje z odpadki, Euratom zagotavlja še 2 773 milijonov EUR za iste namene.

2.4.3 EIB v svoji analizi na podlagi pozitivnega mnenja Komisije poleg mobilizacije znatnih finančnih sredstev, ki jih je treba zbrati za gradnjo, obravnava tudi stroške ravnanja z odpadki in razgradnje. Pri internalizaciji stroškov, ki jo je napovedala EIB, vseeno niso upoštevani drugi posredni stroški, na primer stroški za varnostne sile za zunanje varovanje elektrarn ali dodatno delo v zvezi z razgradnjo, kot so jezovi na rekah za reguliranje nizkega vodostaja, da se tudi v sušnih obdobjih zagotovi stalen dotok vode v reaktorje.

2.4.4 V sporočilu Komisije z naslovom Drugo poročilo o uporabi finančnih sredstev, namenjenih razgradnji jedrskih objektov, izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov (6) so jasno opisane različne metode obračunavanja stroškov in nujnost zagotovljenega sistema za sredstva, dodeljena v ta namen.

2.4.5 V poročilu so navedeni tudi primeri izkrivljanja konkurence, ki so bili ugotovljeni v nekaterih državah članicah pri sredstvih, namenjenih za razgradnjo in ravnanje z odpadki. V nekaterih državah se ta sredstva, financirana iz javnih virov, pogosto uporabljajo za druge namene. To povzroča veliko izkrivljanje konkurence, saj bi bilo treba te stroške internalizirati v skladu z načelom „onesnaževalec plača“.

2.4.6 Predlog Komisije iz leta 2002 o združitvi sklepov 270/1977 in 179/1994 ter povečanju ravni financiranja v Svetu ni dobil soglasne podpore; zato razpoložljiva sredstva Euratoma v višini 600 milijonov EUR (ki se lahko dodelijo za financiranje največ 20 % skupnih stroškov) niso zadostna za izpolnitev zahtev, ki uradno še niso bile določene, ampak so še predmet dogovora s Komisijo.

2.4.7 Sredstva Euratoma in posojila EIB pa je treba uporabiti za spodbujanje raziskav in uporabe v korist varnemu in trajnostnemu razvoju jedrske industrije. Sedanji ukrepi niso ustrezni, ker je potreba po tem, da se financirata zagotavljanje visokih varnostnih standardov in zmanjšanje tveganja, vedno večja. Ta sredstva je treba dati posebej na voljo državam, ki lahko dokažejo, da so sprejele javne ukrepe za ravnanje z odpadki.

2.5 Financiranje na nacionalni ravni

2.5.1 Sistem državne pomoči ne predvideva možnosti financiranja gradnje jedrskih elektrarn. Vendar je javno financiranje mogoče in zaželeno, da se okrepijo varnostni ukrepi, razvijejo in uvedejo pregledne in skupne metode za izdajo dovoljenj in določitev lokacij ter spodbujajo programi poklicnega izobraževanja in usposabljanja. Ne glede na to, ali se bodo nove jedrske elektrarne gradile ali ne, bodo potrebni inženirji in visoko usposobljeni tehniki, ki bodo lahko zagotovili varno upravljanje delujočih objektov in objektov v postopku razgradnje.

2.5.2 Evropska industrija zdaj gradi štiri reaktorje (dva v Bolgariji ter po enega na Finskem in v Franciji). Trenutno je težko predvideti veliko povečanje proizvodne zmogljivosti, zlasti na področju jedrske fisije. Britansko združenje za jedrsko industrijo NIA je v nedavni študiji ugotovilo, da bi lahko podprlo 70 do 80 % novega programa za jedrsko energijo z izjemo delov sredice reaktorja, kot so tlačna posoda, turbogeneratorji in drugi pomembni sestavni deli (7). Pomanjkanje tehnikov in inženirjev predvsem onemogoča resnično rast sektorja. To pomanjkanje je opazno zlasti v državah članicah, ki jedrske industrije niso razvijale ali ki so jo razvijale le v manjši meri. Vendar je to mogoče nadoknaditi, glede na to, da je za šolanje inženirja potrebnih v povprečju pet let, od odločitve za izgradnjo jedrskega reaktorja do začetka njegovega delovanja pa okrog deset let.

2.5.3 Zato so potrebne obsežne naložbe v strokovno in znanstveno izobraževanje. Zdaj med mladimi ni posebnega zanimanja za študij na področju jedrske energije, z očitno izjemo držav članic, ki so razvile obsežen jedrski program in s tem ustvarile dejanske poklicne možnosti. Vendar bomo že v bližnji prihodnosti potrebovali znanstvenike, tehnike in inženirje ter strokovnjake za industrijske zgradbe. Države članice, ki uporabljajo jedrsko energijo, posebej tiste, ki so se odločile, da bodo razvijale jedrsko tehnologijo, morajo nujno pridobiti posebne in obsežne projekte za naložbe v usposabljanje.

2.5.4 Evropski forum za jedrsko energijo je poudaril pomen uskladitve varnostnih zahtev. Konvencija o jedrski varnosti in varnostni standardi IAEA so priznani kot osnovna merila. Združenje zahodnoevropskih jedrskih upravnih organov (WENRA) do leta 2010 načrtuje izvajanje programa, dogovorjenega med državami članicami EU in Švico. Na podlagi analize SWOT se predlaga priprava evropske direktive o temeljnih načelih varnosti jedrskih elektrarn.

3. Priložnosti

3.1 Problem uporabe jedrske energije in njenega financiranja je povezan s problemom podnebnih sprememb zaradi emisij CO2. Približno tretjino proizvodnje električne energije in 15 % porabe energije v EU zdaj pokriva jedrska tehnika, za katero so značilne zelo nizke emisije CO2. Tudi z morebitno večjo uporabo obnovljivih virov energije – drugih razpoložljivih virov energije brez emisij ogljikovega dioksida, ki jih je treba prednostno spodbujati skupaj z varčevanjem z energijo – bi bilo zmanjšanje emisij CO2 v naslednjih desetletjih zelo težko doseči brez ohranjanja proizvodnje jedrske energije na zdajšnji ravni.

3.2 Ker ima cena urana majhen vpliv na skupne stroške, jedrska energija ni zelo občutljiva na nihanje cen.

3.3 Diverzifikacija kombinacije energetskih virov izboljšuje možnosti zlasti za države, ki so močno odvisne od uvoza.

3.4 Po podatkih Komisije in nekaterih upravljavcev so stroški kWh, proizvedene z jedrsko energijo, višji od stroškov kWh iz tradicionalnih termoelektrarn in nižji od stroškov kWh iz obnovljivih virov energije. Toda te številke ne upoštevajo verjetnih stroškov za emisijske certifikate niti delne internalizacije verjetnih izdatkov za dekontaminacijo in razgradnjo na koncu obratovalne dobe. Za vsak vir energije je treba uporabiti metodo internalizacije vseh zunanjih stroškov. Nekateri upravljavci in starejše študije (8) ceno kWh, proizvedene z jedrsko energijo, določajo nižje.

3.5 Razpoložljivost zalog goriva: s sedanjim številom jedrskih elektrarn in sedanjo reaktorsko tehnologijo bi znane zaloge omogočale gospodarsko smiselno obratovanje z nizkimi emisijami za obdobje, ki se po ocenah giblje med nekaj desetletji do več stoletij (9) (10). Vzrok za to negotovost je v tem, da bodo zaradi postopnega izčrpanja zalog „čistega“ urana stroški izkopavanja in bogatenja urana narasli, kar bo vplivalo na porabo energije in uporabo kemijskih snovi, ki proizvajajo toplogredne pline. Porabo jedrskih elektrarn prihodnje generacije bi lahko bistveno zmanjšali z razvojem oplodnih reaktorjev. Zanimivo bi bilo kot gorivo uporabiti torij, ki ga je več kot urana ter oddaja in sprejema več nevtronov (tako je potrebno manj bogatenja goriva na enoto proizvedene energije). Poleg tega bi se lahko tako oskrbovali termični oplodni reaktorji ter znatno zmanjšala proizvodnja radioaktivnih odpadkov in plutonija, ki se lahko uporablja v vojaške namene.

4. Tveganja

4.1 Možnost velikih nesreč in radioaktivnih padavin: Čeprav so se z razvojem reaktorske tehnologije s številnimi varnostnimi ukrepi tveganja objektivno zmanjšala, teoretično še vedno obstaja možnost taljenja jedra. Pasivni varnostni sistemi, kot je core catcher (naprava, ki zadrži dele staljenega jedra), ki bo vključen v reaktor EPR, ki se gradi na Finskem, zagotavljajo omejitev radioaktivnega sevanja tudi v izredno majhni verjetnosti primera taljenja jedra. Preostalo tveganje je mogoče v prihodnjih reaktorjih odpraviti s t. i. lastno varnostjo. Pri evropskem projektu VHTR Raphael se na primer tudi v primeru blokade hladilnega sistema postopno zagotovi toplotno stanje, ki zagotavlja ravnotežje med oddajanjem toplote in proizvodnjo energije, medtem ko je treba pri sedanjih reaktorjih hitro ukrepati, da se prepreči povečanje temperature v jedru reaktorja.

4.2 Nevarnosti za zdravje, povezane z običajnim delovanjem objektov: V okviru študije o pojavu levkemije pri otrocih, ki bivajo v bližini jedrskih elektrarn, je bilo v obdobju 1990–1998 zabeleženih 670 primerov levkemije, čeprav ni bilo čezmernega števila primerov v oddaljenosti do 20 km od jedrskih elektrarn. Novejša epidemiološka raziskava (študija KIKK), ki je bila izvedena v Nemčiji na pobudo Zveznega urada za zaščito pred sevanjem (BfS) ter se opira na zelo velik vzorec (1 592 primerov in 4 735 pregledov), ugotavlja povezavo med številom primerov raka in levkemije pri otrocih, mlajših od pet let, in bivanjem v bližini jedrske elektrarne. Avtorji so ugotovili, da je izmerjena raven sevanja tako nizka, da v skladu z radiobiološkimi spoznanji vzroke za rakasta obolenja ni mogoče pripisati izpostavljenosti ionizirajočemu sevanju. Zunanja skupina strokovnjakov (11) je potrdila rezultate študije KIKK. Ugotovitve so zanesljive in zaradi nizkih izmerjenih ravni sevanja kaže poglobiti raziskavo morebitnih reakcij preobčutljivosti otrok na sevanje in redno nadzorovati prebivalstvo, ki živi v bližini jedrskih elektrarn (12). Septembra 2008 je Zvezni urad za zdravje švicarske vlade na podlagi ugotovitev nemške študije in analize strokovne literature začel izvajati program CANUPIS (rak pri otrocih in jedrske elektrarne v Švici) po naročilu francoskega Urada za jedrsko varnost (ASN) in ob upoštevanju priporočil Vroussosovega poročila.

4.3 Odpadki: Le malo držav je ta problem rešilo in določilo končna skladišča. V Združenih državah je bilo treba razgraditi skladišče v Novi Mehiki (WIPP), ki je bilo odprto od leta 1999, ker je pronicajoča voda v kombinaciji s kameno soljo iz rudnika povzročila zelo močno korozijo sodov v skladišču. Zato skladišča v formacijah soli veljajo za geološko nestabilna. V Evropi sta le Finska in Švedska napovedali opredelitev končnih skladišč. Posebno pozornost je treba nameniti predelavi odpadkov. Nadaljevati je treba študije o trajnem skladiščenju odpadkov po ponovni obdelavi izrabljenega jedrskega goriva. Kakovost tega skladiščenja in zavarovanja odpadkov sta bistvena elementa zanesljivosti in varnosti življenjskega ciklusa goriva.

4.4 Predelava in prevoz: Dodatne težave so nastale pri upravljanju objektov za predelavo izrabljenega goriva in njegovega prevoza: odgovorni za to področje v preteklosti niso vedno ravnali tako korektno kot tehniki v jedrskih elektrarnah. Za prevoz so na primer uporabili za to neprimerne ladje (od katerih je ena potonila, na srečo brez radioaktivnega tovora na krovu) ali pa so velike količine nevarnih snovi odvrgli v morje.

4.5 Geološka in hidrogeološka tveganja: Ključno je tudi dejstvo, da se veliko objektov nahaja na potresnih območjih. Japonska se je odločila, da zapre največjo jedrsko elektrarno na svetu, to je Kashiwazaki-Kariwa v prefekturi Niigata, s čimer je skupno izgubila zmogljivost 8 000 MWe. Z zaprtjem po potresu 16. julija 2007 je bila proizvodnja jedrske energije zmanjšana za 25 TWh. Trenutno potekajo dela za ponovni zagon dveh reaktorjev.

4.6 Širjenje jedrskega materiala in terorizem: Zaradi novih groženj terorističnih skupin se je zaskrbljenost v zadnjih letih povečala. Resnično varne jedrske elektrarne naj bi vzdržale trčenje letala, ne da bi pri tem prišlo do izpusta radioaktivnih snovi.

4.7 Voda: Še en izredno pomemben vidik se nanaša na podnebne spremembe in vedno večje pomanjkanje vode. Kot za vse termoelektrarne – vključno z elektrarnami na premog, nafto in sončno termično energijo – je tudi za hlajenje jedrskih elektrarn potrebna velika količina vode, razen če se uporablja manj učinkovito zračno hlajenje. (V Franciji je za proizvodnjo električne energije, tudi iz vodne energije, potrebno 57 % skupne porabe vode, tj. 19,3 milijard kubičnih metrov od skupno 33,7 milijard kubičnih metrov. Po ohladitvi procesa cepljenja in proizvodnje energije se večina te vode (93 %) izpusti (13).) Segrevanje velike količine vode v jedrskih elektrarnah in zaskrbljujoče zmanjšanje količine površinskih voda ter znižanje vodostaja podtalnice povzročajo probleme pri izbiri lokacij in vprašanja javnosti, na katera bodo oblasti morale najti jasne odgovore. V nekaterih primerih je bilo treba zaradi suše zmanjšati ali popolnoma ustaviti proizvodnjo električne energije.

4.8 Pomanjkanje surovin v EU: Leta 2007 je bilo mogoče le 3 % potreb EU pokriti znotraj njenih meja. Rusija je najpomembnejši dobavitelj s približno 25 % (5 144 tU), sledi Kanada z 18 %, Niger s 17 % in Avstralija s 15 %. Jedrska energija tako ne zmanjšuje odvisnosti od tretjih držav, četudi je večina ostalih dobaviteljic politično stabilnih držav.

4.9 Dostop do financiranja in dolgoročnega kapitala: Potrebna so obsežna finančna sredstva. Toda naložbe so zaradi rokov načrtovanja in gradnje zelo tvegane (včasih lahko traja več kot 10 let, da elektrarna začne obratovati). Prvotno predviden čas gradnje se doslej še nikoli ni upošteval in dejansko je do začetka trženja proizvedene električne energije v povprečju vedno minilo več časa, kot je bilo predvideno, kar je seveda povzročilo večje stroške.

4.10 Nedavne motnje: V času priprave tega mnenja je prišlo do številnih motenj: ena v Sloveniji in štiri v Franciji. Prepoved uporabe vode in uživanja rib iz rek, ki so bile prizadete zaradi izpusta radioaktivne vode v Franciji, je negativno vplivala na javno mnenje. Zaradi takšnih dogodkov in njihovega izredno negativnega medijskega učinka se priporoča, da se izboljšajo zlasti metode vzdrževanja in izbiranje podjetij, ki delujejo v jedrskih elektrarnah.

5. Ugotovitve EESO

5.1 Jedrska energija je danes tako pomembna, da bistvenega prispevka, ki ga daje energetski bilanci EU, kratkoročno ni mogoče nadomestiti.

5.2 Financiranje jedrske energije je odvisno zlasti od političnih odločitev nacionalnih vlad. Prvi dejavnik negotovosti je ravno potreba po predvidljivem in stabilnem pravnem okviru. Nujna je politika, ki vključuje in ozavešča državljane, ki morajo imeti na podlagi celovitih, preglednih, razumljivih in resničnih informacij možnost, da prispevajo k tem odločitvam. Le demokratičen proces omogoča ozaveščene odločitve, ki so osnova za prihodnost evropske jedrske industrije.

5.3 Pomanjkanje preglednosti ter skromne in nasprotujoče si informacije o vprašanjih, kot je dodelitev sredstev za ravnanje z odpadki in rušenje razgrajenih elektrarn, povečujejo negotovost državljanov, kar priznava tudi Komisija. EESO poziva Komisijo k ozaveščanju držav članic, da bodo z ustrezno kampanjo poskrbele za preglednost in zanesljivost na področju potrebe po energiji v Evropi, energetske učinkovitosti in različnih možnostih (vključno z jedrsko energijo).

5.4 Odbor ugotavlja, da se bo doba obratovanja mnogih obratujočih elektrarn v Evropi (tako na fosilna goriva kot tudi na jedrsko gorivo) v naslednjih 20 letih iztekla in da bi to lahko povzročilo pomanjkanje oskrbe z električno energijo, če ne bo prišlo do znatnih novih naložb.

5.5 Odbor je v različnih mnenjih zapisal, da sta najpomembnejši prednostni nalogi na področju energetike odločnejše spodbujanje energetske učinkovitosti in povečanje deleža obnovljivih virov energije pri proizvodnji električne energije.

5.6 Vendar se Odbor zaveda, da je malo verjetno, da bo tudi z največjimi prizadevanji za širitev obnovljivih virov in energetske učinkovitosti mogoče v celoti zapolniti morebitno vrzel v oskrbi z električno energijo. V celotni Evropi bodo potrebne nekatere nove naložbe tako v termoelektrarne na premog kot tudi v jedrske elektrarne.

5.7 V obeh primerih Odbor meni, da je bistvenega pomena, da se pri oceni naložbenega projekta in stroških obratovanja upoštevajo vsi zunanji učinki na okolje in varnost.

5.8 Glede na vse večjo nevarnost podnebnih sprememb bi bilo treba zahtevati, da se vsaka nova elektrarna na fosilna goriva opremi z napravami za zajemanje in shranjevanje CO2 in da se ti stroški upoštevajo pri oceni in poslovnih načrtih. Prav tako bi morali pri oceni in poslovnih načrtih za vsako odobreno novo jedrsko elektrarno upoštevati stroške za morebitno razgradnjo in odlaganje odpadkov. Nikakršnih prikritih subvencij ne bi smelo biti.

5.9 Vlagatelji in drugi viri financiranja so sedaj zadržani pri namenjanju znatnih sredstev za izgradnjo nove generacije jedrskih elektrarn v Evropi zaradi mnogih negotovosti glede gospodarskih, političnih in regulativnih okvirnih pogojev ter velikega časovnega zamika med znatnimi naložbami in njihovim vračanjem.

5.10 Treba je spodbujati in olajšati pristop, ki ga je uporabila Finska, kjer konzorcij velikih porabnikov odjema večino poizvedene energije po stalnih cenah.

5.11 EESO poziva Komisijo, da podpre raziskovalne in razvojne programe zlasti za jedrske elektrarne četrte generacije, vendar se zaveda, da te pred letom 2030 ne bodo na voljo na trgu (14). Cilj četrte generacije je „čistejša“ jedrska energija, pri kateri bi bili problemi ravnanja z odpadki in širjenja jedrskega orožja rešeni ter nevarnost radioaktivnih padavin zmanjšana zaradi minimalne uporabe cepljivega materiala. Jedrske elektrarne četrte generacije bi lahko učinkovito prispevale k proizvodnji vodika. Tudi razvoj fuzijske energije bi bilo treba odločno spodbujati, da bi lahko v drugi polovici tega stoletja koristili njene posebne prednosti glede varnosti in virov.

5.12 Sredstva Euratoma, ki so na voljo za zagotavljanje naložb z jamstvi za projekte in posledično za zmanjšanje finančnih obremenitev podjetij, ki imajo lahko koristi od zelo dobrih ocen evropskih institucij, so točno določena ter bi se lahko prilagodila večjim stroškom in inflaciji, zabeleženi v tem obdobju – po možnosti s posebej za to predvidenimi sredstvi, ne da bi pri tem prišlo do krčenja drugih programov (npr. spodbujanje energetske učinkovitosti ali obnovljivih virov energije).

5.13 Tudi razpoložljiva sredstva in z njimi povezani raziskovalni programi na področju ravnanja z odpadki in zaščite pred ionizirajočim sevanjem ne zadostujejo. EESO poziva Komisijo, Svet in Parlament, naj zagotovijo dodatna sredstva za sedmi okvirni program Euratoma, med drugim s posebnimi skupnimi tehnološkimi pobudami kot v primeru gorivnih celic in zdravil. Poleg tega poziva države članice, da tudi same prispevajo k temu z okrepitvijo nacionalnih raziskovalnih programov na področju biologije sevanja in zaščite pred sevanjem, epidemiologije in končnega skladiščenja.

5.14 Finančni model, ki se uporablja za jedrsko energijo in je neodvisen od drugih okvirnih programov, je treba razširiti na programe energetske učinkovitosti in razvoj obnovljivih virov energije.

5.15 Podobno kot forum, ki ga je ustanovila Komisija, bi morale države članice na nacionalni ravni predvideti forume za jedrsko energijo, ki bi se osredotočili na naslednje tri glavne teme, obravnavane v Pragi in Bratislavi: priložnosti, tveganja ter preglednost in informiranje.

5.16 Racionalizacija izdaje dovoljenj in določitve lokacije z enotnim evropskim postopkom bi bila nedvomno pozitivna, ker bi bile naložbe varnejše in čas za izvedbo lažje opredeljiv. Vsekakor državljani evropskih pravnih predpisov, ki bi bili manj strogi od nacionalnih, nikakor ne bi sprejeli. Na področju varnosti je treba upoštevati, da je zaradi čezmejne narave tveganj (npr. v primeru obratov v bližini državnih meja) v interesu Evrope, da se določijo strogi in usklajeni standardi. Za naslednjo generacijo jedrskih elektrarn bi lahko uskladili način gradnje in pravne predpise.

5.17 Tudi potrošniki bi morali imeti korist od cenejše proizvodnje električne energije. Danes cene na borzi električne energije temeljijo na stroških za najdražjo električno energijo (elektrarne na kombinacijo plina in premoga). Treba bi bilo navesti različne vire z različnimi cenami.

V Bruslju, 4. decembra 2008. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI Generalni sekretar Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Martin WESTLAKE

(1) Odbor za javne račune v spodnjem domu britanskega parlamenta, 38. zapisnik seje 2007/2008 – organ za jedrsko razgradnjo, Združeno kraljestvo.

(2) Österreichisches Ökologie-Institut (Avstrijski institut za ekologijo), 2007, Dunaj.

(3) Poročilo DOE/EIA-0484 (2008), junij 2008.

(4) Posebni Eurobarometer 297 Attitudes towards radioactive waste (Odnos do radioaktivnih odpadkov) (junij 2008).

(5) P. Vandenplas/G. H. Wolf: 50 years of controlled nuclear fusion in the European Union (50 let nadzorovane jedrske fuzije v Evropski uniji), Europhysics News, 39, 21 (2008).

(6) COM(2007) 794 konč., 12.12.2007.

(7) NIA (Nuclear Industry Association): „The UK capability to deliver a new nuclear build programme“, 2008 (posodobljena različica).

(8) Couts de reference de la production electrique (Referenčni stroški proizvodnje električne energije), Generalni direktorat za energetiko in surovine francoskega ministrstva za gospodarstvo, finance in industrijo, december 2003.

(9) Storm van Leeuwen, „Nuclear power – the energy balance“ (2008), www.stormsmith.nl.

(10) World Nuclear Association, www.world-nuclear.org/info/info.html.

(11) Dr. Brüske-Hohlfeld, GSF, Neuherberg; prof. Greiser, BIPS, Bremen; prof. Hoffmann, Univerza Greifswald; dr. Körblein, Inštitut za okolje, München; prof. Jöckel, Univerza Duisburg-Essen; PD dr. Küchenhoff, LMU München; dr. Pflugbeil, Berlin; dr. Scherb, GSF, Neuherberg; dr. Straif, IAR, Lyon; prof. Walther, Univerza München; prof. Wirth, Wuppertal; dr. Wurzbacher, Inštitut za okolje, München.

(12) Mélanie White-Koning, Denis Hémon, Dominique Laurier, Margot Tirmarche, Eric Jougla, Aurélie Goubin, Jacqueline Clave.

(13) Eau France in Institut Français de l'Environnement (podatki o porabi v letu 2004).

(14) GIF generacija IV mednarodni forum 2008.