EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 11.10.2021 COM(2021) 623 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju nekaterih določb Uredbe (ES) št. 1071/2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2018



POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju nekaterih določb Uredbe (ES) št. 1071/2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2018 o izvajanju nekaterih določb Uredbe (ES) št. 1071/2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2018 Uvod To poročilo se nanaša na opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika v državah članicah. Namenjeno je podrobnemu spremljanju uporabe Uredbe (ES) št. 1071/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o skupnih pravilih glede pogojev za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika in o razveljavitvi Direktive Sveta 96/26/ES (v nadaljnjem besedilu: Uredba (ES) št. 1071/2009). Ta uredba se uporablja za vsa podjetja s sedežem v EU, ki opravljajo dejavnost cestnega prevoznika, in tista, ki želijo opravljati tako dejavnost. Dejavnost cestnega prevoznika se nanaša na dejavnost cestnega prevoznika v tovornem prometu in dejavnost cestnega prevoznika v potniškem prometu. Nekatere kategorije podjetij, kot so upravljavci motornih vozil, katerih največja dovoljena masa ne presega 3,5 tone, ne spadajo na področje uporabe Uredbe. Uredba (ES) št. 1071/2009 določa skupna pravila, ki urejajo pridobitev dovoljenja za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika v tovornem in potniškem prometu. V skladu s členom 3 te uredbe morajo imeti podjetja, ki opravljajo dejavnost cestnega prevoznika, dejanski in stalni sedež v eni od držav članic, dober ugled ter ustrezen finančni položaj in ustrezno strokovno usposobljenost. Poleg tega člen 4 te uredbe podjetjem za cestni prevoz nalaga obveznost. da imenujejo upravljavca prevoza. Ta upravljavec mora imeti potrdilo o strokovni usposobljenosti, s katerim je potrjeno, da ima potrebne spretnosti in znanje za to, da dejansko in neprekinjeno vodi prevozne dejavnosti skladno z vsemi pravnimi in panožnimi zahtevami. Za preverjanje skladnosti prevoznih podjetij s pogoji iz Uredbe (ES) št. 1071/2009 so odgovorne države članice. Poleg tega ima dobro organizirano upravno sodelovanje med državami članicami ključno vlogo pri izboljševanju učinkovitosti nadzora nad podjetji, ki poslujejo v Evropski uniji. Člen 26(1) Uredbe (ES) št. 1071/2009 določa roke za obveznosti držav članic in Evropske komisije glede poročil o opravljanju dejavnosti: ·države članice morajo vsaki dve leti od začetka uporabe Uredbe pripraviti poročilo o dejavnosti pristojnih organov in ga poslati Komisiji; ·na podlagi predloženih podatkov držav članic mora Komisija vsaki dve leti pripraviti poročilo, ki ga pošlje Evropskemu parlamentu in Svetu. Nacionalna poročila, ki jih pripravijo države članice, so odločilni vhodni podatki za poročilo Komisije. Člen 26 Uredbe določa, katere podatke morajo vsebovati nacionalna poročila: „(a) pregled sektorja, kar zadeva dober ugled, finančni položaj in strokovno usposobljenost; (b) število po vrsti in letu izdanih, začasno in trajno odvzetih dovoljenj, število primerov razglasitve neprimernosti ter razloge, na katerih temeljijo te odločitve; (c) število vsako leto izdanih spričeval o strokovni usposobljenosti; (d) temeljne statistične podatke o nacionalnih elektronskih registrih in njihovo uporabo s strani pristojnih organov; in (e) pregled izmenjave informacij z drugimi državami članicami na podlagi člena 18(2), ki obsega zlasti letno število ugotovljenih kršitev, o katerih je bila obveščena druga država članica, in prejetih odgovorov kakor tudi letno število poizvedb in odgovorov na podlagi člena 18(3).“ To poročilo obravnava kakovost in pravočasnost predloženih nacionalnih podatkov (oddelek I) ter analizo poročil, ki so jih predložile države članice (oddelek II). Oddelek III predstavlja sklepne ugotovitve. I.Predložitev podatkov To je četrto poročilo v skladu z Uredbo (ES) št. 1071/2009 in zajema obdobje od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2018. Prvo poročilo je zajelo obdobje od 4. decembra 2011 (datuma začetka uporabe Uredbe) do 31. decembra 2012. Drugo poročilo je zajelo obdobje od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2014. Tretje poročilo je zajelo obdobje od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2016. Trenutno obdobje poročanja je usklajeno s poročilom o izvajanju socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometom, kot določa člen 26(2) Uredbe (ES) št. 1071/2009. Ta uskladitev državam članicam in deležnikom omogoča skladen pregled nad sektorjem v zvezi z notranjim trgom in socialnimi pravili v istem obdobju poročanja.

V skladu s členom 26 Uredbe (ES) št. 1071/2009 imajo države članice obveznost poročanja. Vendar dve državi članici te obveznosti nista izpolnili, nekatere pa so predložile le opisne informacije. To je povečanje v primerjavi z zadnjim obdobjem, v katerem so vse države članice izpolnile svojo obveznost. Nekatere države članice so podatke predložile precej po roku, ki je bil 30. september 2019, in sicer je bilo zadnje poročilo prejeto oktobra 2020. To je vplivalo na časovni okvir tega poročila Komisije. Vrsta poročil ni vsebovala nekaterih potrebnih informacij, kar je otežilo celovito analizo. Zaradi doslednosti in v pomoč pristojnim nacionalnim organom pri izpolnjevanju obveznosti poročanja so službe Komisije leta 2015 državam članicam predlagale, da uporabljajo standardni obrazec. Uporabljal naj bi se od drugega obdobja poročanja. Skoraj vse sodelujoče države članice so za svoja nacionalna poročila uporabile ta standardni obrazec. Ker se države članice, ki predlagajo poročilo za trenutno obdobje poročanja, razlikujejo od držav članic, ki so predložile poročilo v prejšnjih obdobjih poročanja, in zaradi razdrobljenih predloženih informacij je pri primerjavah med navedenima obdobjema poročanja potrebna previdnost. II.Analiza podatkov o opravljanju dejavnosti cestnega prevoznika 1. Pregled sektorja cestnega prevoza, kar zadeva dober ugled, finančni položaj in strokovno usposobljenost Ta del poročila temelji na informacijah, ki so jih države članice predložile v zvezi z nacionalnimi zahtevami, organizacijo preverjanj, ravnjo skladnosti in zaznanimi težavami. Zaradi razdrobljenosti poročil, ki so jih pripravile države članice, pregled ni izčrpen. Poročila držav članic so po potrebi dopolnjena s podatki iz navedene študije ocene. Države članice zelo različno preverjajo skladnost s štirimi zahtevami za dostop do opravljanja dejavnosti cestnega prevoznika, ki so določene v Uredbi, zelo pa se razlikuje tudi število opravljenih preverjanj. Različni načini preverjanja skladnosti segajo od sistemov točkovanja v Nemčiji do letnih preverjanj v Latviji in varnostnega preverjanja na podlagi obsodb na Irskem. Kot pod določenimi pogoji dopušča člen 3(2) Uredbe (ES) št. 1071/2009, je več držav članic predpisalo nacionalne zahteve, ki jih je poleg štirih zahtev, določenih v Uredbi (dejanski in stalni sedež, dober ugled, ustrezen finančni položaj in ustrezna strokovna usposobljenost), treba izpolniti za pridobitev dostopa do dejavnosti cestnega prevoznika. Danska in Estonija imata na primer dodatne nacionalne zahteve glede finančnega položaja, medtem ko drugi primeri kažejo dodatne zahteve na primer za parkirišča. Estonija je poročala, da se preverjanja skladnosti z zahtevami iz Uredbe opravljajo po sistemu, ki temelji na tveganju in je usmerjen zlasti na podjetja, pri katerih je tveganje za hude ali pogoste kršitve pravil cestnega prevoza večje. Poleg tega se preverjanja opravijo, ko imetnik dovoljenja Skupnosti zaprosi za verodostojno kopijo. V obdobju 2017–2018 je 65 % imetnikov dovoljenja Skupnosti zaprosilo za verodostojno kopijo in vsak navedeni primer je bil preverjen. Poleg preverjanja stalnega sedeža po izdaji dovoljenja Skupnosti estonski organi enkrat ali dvakrat letno izvajajo preverjanja na podlagi registra. Poleg štirih meril Estonija zahteva, da prosilec za dovoljenje Skupnosti nima nerazporejenih neplačanih davkov, ki presegajo znesek, določen v estonskem zakonu o obdavčitvi, in da zoper prosilca ni uveden stečajni postopek. Na Irskem se preverjanja dobrega ugleda, finančnega položaja in strokovne usposobljenosti opravljajo vsaj vsakih pet let v okviru postopka za podaljšanje dovoljenja za vsako podjetje. Poleg tega so ta preverjanja lahko pogostejša pri nekaterih prevoznikih, ki veljajo za visoko tvegane ali na katere pristojni organ postane pozoren. Dober ugled se ugotavlja z varnostnim preverjanjem upravljavca prevoza in vseh drugih ustreznih oseb pri nacionalni službi za varnostno preverjanje, ki jo zagotavlja nacionalna policija. Ta služba za varnostno preverjanje pristojnemu organu predloži seznam obsodb, ki se lahko uporabi za ugotavljanje dobrega ugleda. Med petletnim obdobjem veljavnosti dovoljenja prevoznika temu običajno ni treba priskrbeti dodatnih informacij organu, ki je izdal dovoljenje. To se zgodi le, če organ glede zadevnega prevoznika ugotovi tveganje. V Latviji se preverjanja skladnosti z zahtevo glede finančnega položaja opravljajo na podlagi informacij iz letnih poročil iz poslovnega registra. Poleg tega se pred izdajo dovoljenja za opravljanje prevoznih dejavnosti opravi preverjanje skladnosti z vsemi štirimi zahtevami. Večina začasno odvzetih dovoljenj izvira iz zahtev državnega davčnega inšpektorata, kadar ta odloči, da se prevozni družbi začasno prepove opravljanje dejavnosti. Overjene verodostojne kopije dovoljenj Skupnosti in dovoljenj za prevoz v domačem prometu se izdajo za vsako posamezno vozilo in za največ 12 mesecev. Zato se overjene verodostojne kopije dovoljenj Skupnosti in dovoljenj za prevoz v domačem prometu v primeru neizpolnjevanja štirih zahtev ne podaljšajo. Preverjanje dobrega ugleda se opravi pri upravljavcu prevoza, podjetju in članih njegovega upravnega odbora. Ob zamenjavi upravljavca prevoza ali članov upravnega odbora podjetja se opravi preverjanje dobrega ugleda vsakega novega člana. Latvijski izvršilni organi navajajo nekatere težave pri ugotavljanju skladnosti z zahtevo glede finančnega položaja v zvezi z zavarovanjem, saj v Uredbi (ES) št. 1071/2009 ni podrobnega opisa tveganj, proti katerim bi bilo treba prevozno podjetje zavarovati. V Španiji se skladnost z merili za dostop do opravljanja dejavnosti preverja na dva načina. Pri prvem načinu se od podjetij zahteva, da predložijo dokumentacijo, ki dokazuje, da izpolnjujejo štiri zahteve. Pri drugem načinu inšpektorji obiščejo prostore podjetij in opravijo preverjanje na kraju samem. V Španiji morajo podjetja za cestni prevoz zaprositi za podaljšanje dovoljenja vsaki dve leti. Skladnost s štirimi zahtevami se tako preverja vsaki dve leti. Poleg tega se vsako leto opravi več inšpekcijskih pregledov, da se preveri, ali podjetja, ki jim dovoljenje ni bilo podaljšano, morda ne opravljajo prevozne dejavnosti brez dovoljenja. Na Poljskem cestna preverjanja in preverjanja v prostorih cestnih prevoznikov v tovornem prometu opravlja 400 inšpektorjev. Informacije, ki jih zberejo inšpektorji, se pošljejo uradu za prevoz v mednarodnem prometu in lokalnim organom, ki izdajajo dovoljenja Skupnosti in preverjajo skladnost s štirimi zahtevami, določenimi v Uredbi (ES) št. 1071/2009. Za dejanski in stalni sedež se šteje kraj, ki ima ustrezno tehnično opremo in naprave za urejeno in neprekinjeno opravljanje prevoznih dejavnosti. To vključuje vsaj enega od naslednjih elementov: parkirno mesto, razkladalni prostor, opremo za vzdrževanje vozil. V Nemčiji je obstajal le sistem ocenjevanja tveganj na regionalni ravni, od julija 2014 pa je sistem ocenjevanja tveganj vzpostavljen po vsej državi. Kršitev se lahko oceni s 5 točkami (najhujša kršitev), 3 točkami (hujša/huda kršitev) ali 1 točko (druge kršitve). Podjetje, ki zbere 5 točk (velja za podjetja z do deset vozili), 8 točk (z do 50 vozili) ali 11 točk (za podjetja z več kakor 50 vozili), se oceni kot podjetje s povečanim tveganjem. Agencija Združenega kraljestva za standarde voznikov in vozil od leta 2006 uporablja sistem ocenjevanja tveganja skladnosti prevoznika, znan kot OCRS (Operator Compliance Risk Score). Ta sistem je bil leta 2012 izpopolnjen tako, da se je izboljšala njegova sposobnost napovedovanja. Sistem OCRS povezuje informacije o kršitvah glede tehnične brezhibnosti, ki so povezane z drugimi kršitvami. Na Danskem se pri vseh novih prosilcih za nacionalno dovoljenje ali dovoljenje Skupnosti preveri ustreznost finančnega položaja, strokovne usposobljenosti, zadolženosti in stalnega sedeža. Preverjanja dobrega ugleda se opravijo le, če je policija sporočila težavo ali če kaj drugega nakazuje težavo. Kršitve so evidentirane pet let in obsegajo kršitve, ki jih policija ugotovi med cestnimi preverjanji. Danski organ običajno vsako leto preveri vse nove prosilce in približno 250 obstoječih prevoznikov. Zadnji se izberejo na podlagi sistema ocenjevanja tveganj. Prevozniki morajo izpolniti začetno zahtevo glede finančnega položaja, po kateri morajo imeti na voljo 150 000 DKK (približno 20 000 EUR), da pridobijo prvi dve dovoljenji, medtem ko člen 7(1) Uredbe (ES) št. 1071/2009 določa le rezerve v višini 9 000 EUR za prvo vozilo in 5 000 EUR za vsako naslednje. Na Danskem je za vsako naslednje vozilo potrebnih 40 000 DKK (približno 5 400 EUR). Poleg tega družbe ne smejo imeti neporavnanih obveznosti do države, ki bi presegale 50 000 DKK (približno 6 700 EUR). Danski organ za prevoz ob preverjanju ustreznega finančnega položaja podjetja v zvezi s tem opravi poizvedbo pri danskih davčnih organih. Romunija ima sistem ocenjevanja tveganj, namenjen preverjanju kršitev, ki upošteva vse kršitve posamezne prevozne družbe v cestnem prevozu. Če družba odpre podružnico, se opravi preverjanje njenega dejanskega in stalnega sedeža. V Luksemburgu ministrstvo za gospodarstvo pred izdajo dovoljenja preveri izpolnjevanje vseh štirih zahtev. Preverjanje dobrega ugleda se opravi tudi, kadar ima imetnik dovoljenja finančne težave, kot je plačilna nesposobnost ali stečaj, da se zaščitijo sopogodbeniki. Preverjanja dobrega ugleda, finančnega položaja, strokovne usposobljenosti ter dejanskega in stalnega sedeža se opravijo tudi, kadar imetnik dovoljenja zaprosi za novo dovoljenje; na premer ob razširitvi obsega dejavnosti na drug sektor, za katerega potrebuje dodatno dovoljenje.

Več izvršilnih organov poudarja zahtevnost preverjanj v zvezi z dejanskim in stalnim sedežem. Države članice so med drugim naletele na težave zaradi pomanjkanja upravnih zmogljivosti za nadzor nad vsemi podjetji za cestni prevoz, registriranimi v zadevni državi članici. Za ta preverjanja velja, da zahtevajo več virov kot druga preverjanja. Samo ena država članica je predložila podatke o številu opravljenih preverjanj v zvezi s štirimi zahtevami za dostop do opravljanja dejavnosti cestnega prevoznika. V Romuniji je bilo v letih 2017 in 2018 opravljenih 10 984 preverjanj izpolnjevanja pogojev za dostop do trga in dobrega ugleda. V zvezi s pregledi Estonija poroča, da je bilo v obdobju 2017–2018 izvedenih 90 upravnih postopkov v zvezi s hudimi kršitvami, ki so jih storili cestni prevozniki. 2. Dovoljenja Člen 2 Uredbe (ES) št. 1071/2009 opredeljuje dovoljenje za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika kot „upravno odločbo, s katero se podjetju, ki izpolnjuje pogoje, določene v tej uredbi, dovoli opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika“. Pravna narava „upravne odločbe“ se med državami članicami razlikuje. Ta je lahko pogoj za pridobitev dovoljenja za prevoz v domačem prometu in/ali dovoljenja Skupnosti za prevoz v mednarodnem prometu, lahko je enakovredna le dovoljenju za prevoz v domačem prometu ali pa pomeni dovoljenje za prevoz v domačem in mednarodnem prometu, izdano z enim samim dovoljenjem. V Bolgariji in Litvi na primer obstajajo štiri vrste dovoljenj (za prevoz potnikov v domačem prometu, prevoz blaga v domačem prometu, dovoljenje Skupnosti za prevoz potnikov in dovoljenje Skupnosti za prevoz blaga). Kljub temu se v Bolgariji za prevoz v domačem in mednarodnem prometu izda le ena listina (tj. dovoljenje). Od leta 2012 morajo podjetja s sedežem v Estoniji, ki nameravajo opravljati dejavnosti na trgu cestnega prevoza, zaprositi za dovoljenje Skupnosti. To je edina vrsta dovoljenja v tej državi članici. V Luksemburgu obstajata samo dve vrsti dovoljenja: eno za prevoz v domačem prometu in drugo za prevoz v mednarodnem prometu. V Romuniji se kot dovoljenja za prevoz v potniškem ali tovornem prometu izdajajo le dovoljenja Skupnosti. V Združenem kraljestvu obstajata dve glavni vrsti dovoljenj, ki veljajo za prevoznike v potniškem in tovornem prometu. Gre za standardno dovoljenje za prevoz v domačem prometu in dovoljenje za prevoz v mednarodnem prometu. Dovoljenje za prevoz v mednarodnem prometu je namenjeno tistim podjetjem, ki opravljajo prevoz v mednarodnem prometu, kar ustreza imetnikom dovoljenj Skupnosti. Poleg tega ima Združeno kraljestvo še štiri kategorije zunaj področja uporabe Uredbe (ES) št. 1071/2009 za prevoznike, ki opravljajo prevoz za svoj račun. Tu je še dodatna razvrstitev za organizacije, ki prevažajo potnike in niso poslovni subjekti. Za te se ne šteje, da opravljajo prevoz za najem in plačilo; to so na primer šole, dobrodelne organizacije in družbene skupine. Zaradi različnih vrst dovoljenj za podjetja za opravljanje dejavnosti v sektorju cestnega prevoza podatkov, ki jih predložijo države članice, ni mogoče podrobno primerjati. Kljub temu je večina držav članic predložila skupno število prevoznikov z dovoljenjem na dan 31. decembra 2018, ki je referenčna točka za podatke o številu izdanih, začasno odvzetih ali trajno odvzetih dovoljenj za tovorni in potniški promet. Avstrija ima 11 402 prevoznika z dovoljenjem, Belgija jih ima 9 726, Bolgarija 13 683, Ciper 3 101, Češka 24 713, Nemčija 57 348, Danska 6 499, Estonija 3 693, Finska 15 824, Grčija 12 616, Španija 95 521, Francija 65 057, Madžarska 14 180, Hrvaška 564, Irska 5 594, Italija 102 804, Litva 5 164, Latvija 4 721, Malta 53, Poljska 87 603, Švedska 17 616, Slovenija 5 859, Slovaška 8 895 in Združeno kraljestvo 41 128 prevoznikov z dovoljenjem. Skupno je bilo v EU 545 258 prevoznikov v tovornem prometu in 68 106 prevoznikov v potniškem prometu. Sedem držav članic ni poročalo o številu prevoznikov v potniškem prometu, štiri države članice pa niso poročale o številu prevoznikov v tovornem prometu. Število prevoznikov v tovornem in potniškem prometu je nekoliko manjše kot v zadnjem obdobju poročanja, kar je lahko posledica neporočanja iz nekaterih držav članic, saj so vse države članice predložile poročilo za obdobje 2015–2016. Podjetja, ki so jim bila izdana dovoljenja, so v veliki večini cestni prevozniki v tovornem prometu. Delež cestnih prevoznikov v tovornem prometu z dovoljenjem v primerjavi s skupnim številom prevoznikov z dovoljenjem v državah članicah, ki so predložile poročilo, je na dan 31. decembra 2018 znašal 89 % (31. decembra 2016 je znašal 89 %), delež prevoznikov v potniškem prometu pa je znašal le 11 %. 2.1 Izdana dovoljenja Na podlagi podatkov, ki jih je zagotovilo 21 držav članic, je bilo v obdobju poročanja izdanih 238 661 dovoljenj, 12 514 za opravljanje dejavnosti prevoznika v potniškem prometu in 226 147 za opravljanje dejavnosti prevoznika v tovornem prometu. To je nekoliko manj kot v zadnjem obdobju poročanja, vendar je to lahko povezano z neporočanjem iz nekaterih držav članic. Število izdanih dovoljenj je segalo od 199 na Danskem do 131 690 v Španiji. Podrobna preglednica s predloženimi informacijami je predstavljena v Prilogi I k temu poročilu. Večina dovoljenj, izdanih v letih 2017 in 2018, se nanaša na cestne prevoznike v tovornem prometu (skupaj 95 %), le manjši delež dovoljenj pa se nanaša na prevoznike v potniškem prometu (5 %). Samo Avstrija je izdala več dovoljenj za prevoz v potniškem kot v tovornem prometu.

2.2 Trajno in začasno odvzeta dovoljenja Na podlagi podatkov, ki jih je sporočilo 25 držav članic, je skupno število trajno ali začasno odvzetih dovoljenj v obdobju 2017–2018 znašalo 163 202. To je nekoliko več kot v zadnjem obdobju poročanja. Pri tem je mogoče ugotoviti, da je bilo največ trajnih in začasnih odvzemov dovoljenj v Španiji, in sicer 142 983 za prevoz v potniškem in tovornem prometu. Po drugi strani je bil na Irskem evidentiran samo en trajni ali začasni odvzem, v nekaterih državah članicah pa nobeden. Podrobne informacije o trajnih in začasnih odvzemih dovoljenj so v Prilogi II k temu poročilu. Dovoljenja so bila trajno in začasno odvzeta večinoma zaradi prenehanja veljavnosti dovoljenja/dovoljenja Skupnosti, prenehanja družbe ali na zahtevo prevoznikov v večini držav članic, ki so sporočile razloge za take trajne in začasne odvzeme. Vendar je Španija navedla, da je bil glavni razlog za trajni ali začasni odvzem dovoljenja neizpolnjevanje štirih zahtev za dostop do opravljanja dejavnosti (116 263 trajnih odvzemov na tej podlagi). Na Švedskem je bil glavni razlog za trajni odvzem neizpolnjevanje zahteve glede dejanskega in stalnega sedeža (1 438 trajnih odvzemov na tej podlagi). V nekaterih državah članicah je bil glavni razlog to, da prevoznik ni imel zadostnega finančnega položaja, o čemer sta poročali Danska (142) in Francija (147). Več držav članic je kot glavni razlog za trajni ali začasni odvzem dovoljenj navedlo „drugo“, pri čemer niso pojasnile, kaj „drugo“ pomeni. 3. Potrdila o strokovni usposobljenosti Potrdila o strokovni usposobljenosti, s katerimi se potrjuje, da so kandidati za voznike uspešno opravili pisni in ustni izpit, izdajajo pristojni organi, taka potrdila pa so dokazilo o strokovni usposobljenosti, kakor določa člen 8 Uredbe (ES) št. 1071/2009. Informacije, ki jih je predložilo 23 držav članic, kažejo, da je bilo v obdobju poročanja izdanih 552 313 potrdil o strokovni usposobljenosti. Ta številka vključuje potrdila, izdana na podlagi preverjanj iz člena 8 Uredbe (ES) št. 1071/2009 in priznanja izkušenj skladno z izvzetjem iz člena 9 te uredbe. V tem obdobju poročanja je bil v EU največji delež potrdil izdan v Španiji (428 606), sledijo Madžarska (68 341), Litva (9 936) in Romunija (9 603). Podrobne informacije so v Prilogi III k temu poročilu. 4. Razglasitve upravljavcev prevoza za neprimerne Če upravljavec prevoza izgubi dober ugled, pristojni organ v skladu s členom 14 Uredbe (ES) št. 1071/2009 razglasi upravljavca prevoza za neprimernega za vodenje prevozne dejavnosti podjetja. Razglasitve neprimernosti so bile izdane v devetih državah članicah, ki so predložile poročilo: Avstrija (5), Danska (63), Nemčija (202), Estonija (6), Finska (13), Italija (84), Poljska (10), Švedska (75) in Združeno kraljestvo (88). Podatki, ki so jih predložile države članice, so na voljo v Prilogi II k temu poročilu. 5. Izmenjava informacij V skladu s členom 16 Uredbe (ES) št. 1071/2009 mora vsaka država članica voditi nacionalni register podjetij za cestni prevoz, ki jim je bilo izdano dovoljenje za opravljanje dejavnosti cestnega prevoznika. Minimalne zahteve glede podatkov, ki se vnesejo v te registre, in skupna pravila o njihovem medsebojnem povezovanju prek Evropskih registrov podjetij cestnega prevoza (ERRU) so opredeljeni v Izvedbeni uredbi Komisije (EU) 2016/480. Ti podatki zajemajo zlasti podatke o dobrem ugledu prevoznih podjetij, storjenih hudih kršitvah in podatke o dovoljenjih Skupnosti. Vzpostavitev ERRU je bila predvidena kot naslednji korak za olajšanje sodelovanja med nacionalnimi organi zaradi nadaljnje krepitve čezmejnega izvajanja evropske cestnoprometne zakonodaje v skladu s členom 16(5) Uredbe (ES) št. 1071/2009. Register ERRU naj bi poenostavil čezmejno izvajanje, ki bo stroškovno učinkovitejše, če bodo vse države članice povezane in bodo dejansko uporabljale sistem, prek katerega si bodo izmenjevale kakovostne podatke iz svojih podatkovnih zbirk. Medsebojno povezovanje med nacionalnimi registri naj bi bilo doseženo do 31. decembra 2012. Nekatere države članice navajajo, da udeležba v ERRU omogoča boljše sodelovanje z izmenjavo informacij med državami članicami, in menijo, da je to bistveno orodje za izvajanje zakonodaje EU o cestnem prometu. Vendar se poroča tudi o nekaterih tehničnih težavah, kot sta prejemanje zahtev v drugih jezikih in dejstvo, da vse države članice ne uporabljajo orodja WebClient. Države članice so poslale 31 214 obvestil o hudih kršitvah in prejele 27 439 obvestil. Kot poslanih je bilo evidentiranih 819 622 zahtev za preverjanje dobrega ugleda, medtem ko države članice poročajo, da so prejele skupno 2 301 671 zahtev. To kaže na neskladje med številkami. Podatki, ki so jih države članice predložile glede izmenjav informacij z drugimi državami članicami, so na voljo v Prilogi IV k temu poročilu. III.Sklepne ugotovitve Iz podatkov, ki so jih predložile države članice, je mogoče izpeljati naslednje. Več držav članic poleg štirih zahtev iz Uredbe (dejanski in stalni sedež, dober ugled, ustrezen finančni položaj in ustrezna strokovna usposobljenost) uvaja nacionalne zahteve za dostop do opravljanja dejavnosti cestnega prevoznika. To se večinoma nanaša na zahteve glede finančnega položaja. Preverjanja se izvajajo v različnih presledkih in na različne načine. Nekatere države članice imajo sistem, ki temelji na tveganju in je usmerjen v podjetja s povečanim tveganjem za kršitve, druge pa preverjanja večinoma izvajajo enkrat na leto ali kadar se zaprosi za nova dovoljenja. Več izvršilnih organov poudarja zahtevnost preverjanj zaradi pritiska na upravno zmogljivost. Samo dve državi sta poročali o številu preverjanj ali upravnih postopkov v zvezi s hudimi kršitvami, ki so jih storili cestni prevozniki.