[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 23.10.2007

COM(2007) 637 konč.

2007/0228 (CNS)

Predlog

DIREKTIVA SVETA

o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce

(predložila Komisija) {SEC(2007) 1382}{SEC(2007) 1403}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OZADJE PREDLOGA |

110 | Razlogi za predlog in njegovi cilji Ta predlog je del prizadevanj EU za razvoj celovite politike priseljevanja. V Haaškem programu iz novembra 2004 je bilo navedeno, da „bo zakonito priseljevanje igralo pomembno vlogo pri spodbujanju na znanju temelječega gospodarstva v Evropi in spodbujanju gospodarskega razvoja ter bo tako prispevalo k uresničevanju lizbonske strategije“, in Komisija je bila pozvana, naj predloži načrt politike zakonitega priseljevanja, „ki bo zajel tudi sprejemne postopke in tako omogočil hitro odzivanje na nihajoče potrebe po priseljenski delovni sili na trgu dela“. Evropski svet se je decembra 2006 dogovoril o številnih ukrepih, ki jih je treba izvesti v letu 2007, vključno z „razvojem dobro vodene migracijske politike, ki bo v celoti upoštevala nacionalne pristojnosti in hkrati državam članicam omogočila izpolnitev sedanjih in prihodnjih potreb na področju delovne sile (…) bi bilo treba hitro preučiti pričakovane predloge Komisije za prihodnji razvoj v okviru Načrta politike zakonitega priseljevanja iz decembra 2005“. Ta predlog je predložen – skupaj s predlogom za „okvirno direktivo“ – v skladu s Sporočilom Komisije o Načrtu politike zakonitega priseljevanja (COM(2005) 669) iz decembra 2005, v katerem je bilo predvideno sprejetje petih zakonodajnih predlogov na področju priseljevanja delavcev med letoma 2007 in 2009. Cilj tega pristopa je določitev pogojev za sprejem za posebne kategorije migrantov (visokokvalificirane delavce, sezonske delavce, plačane pripravnike in osebje, premeščeno znotraj podjetja) na eni strani ter zagotovitev pravnega položaja že sprejetih delavcev iz tretjih držav in uvedba poenostavitev postopka za prosilce na drugi. Namen sedanjega predloga je odzvati se na zgoraj opredeljene politične naloge. Njegov cilj je zlasti izboljšati sposobnost EU, da bi privabila in – kadar je potrebno – obdržala visokokvalificirane delavce iz tretjih držav ter tako povečala prispevek zakonitega priseljevanja, ki krepi konkurenčnost gospodarstva EU z dopolnjevanjem vrste drugih ukrepov, ki jih izvaja EU za dosego ciljev lizbonske strategije. Zlasti si prizadeva za učinkovito in hitro odzivanje na nihajoče potrebe po priseljenski visokokvalificirani delovni sili ter za odpravo trenutnega in prihodnjega pomanjkanja le-te z oblikovanjem enakih pogojev na ravni EU, da se olajša in uskladi sprejem te kategorije delavcev, in s spodbujanjem njihove učinkovite umestitve ali premestitve na trgu dela EU. Namen tega predloga je izpolnitev teh ciljev na način, ki ne ogroža zmožnosti držav v razvoju za zagotavljanje osnovnih socialnih storitev in napredek pri uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja (MDGs). Kot tak bo vseboval ukrepe za spodbujanje krožne migracije. Za dosego teh ciljev Komisija predlaga vzpostavitev skupnega pospešenega in prilagodljivega postopka za sprejem visokokvalificiranih priseljencev iz tretjih držav ter privlačne pogoje za prebivanje zanje in za njihove družinske člane, vključno z določenimi poenostavitvami za tiste, ki bi se zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce želeli preseliti v drugo državo članico. |

120 | Splošno ozadje V zvezi z ekonomskim priseljevanjem je sedanje razmere in obete na trgih dela v EU možno splošno opisati kot „scenarij potreb“. Nekatere države članice se že soočajo z občutnim pomanjkanjem delovne sile in kvalificiranih delavcev v nekaterih gospodarskih sektorjih, ki ga ni možno zapolniti znotraj nacionalnih trgov dela in zadeva celotni izobrazbeni spekter. Po napovedih Eurostata bo skupno število prebivalstva EU začelo upadati okrog leta 2025, število delovno sposobnega prebivalstva pa že po letu 2011, vsekakor pa ne bodo vse države enako prizadete. Poleg tega je treba upoštevati, da zaposlovanje v sektorjih, ki zahteva visokošolsko izobrazbo, stalno narašča v primerjavi z drugimi sektorji gospodarstva EU. Analiza tako kaže, da bo EU za ohranitev svojega gospodarstva vedno bolj potrebovala visokokvalificirano delovno silo, vendar priseljevanje samo ne more biti rešitev. Vendar se za EU kot celoto ne zdi, da bi veljala za privlačno za visokokvalificirane strokovnjake v okviru zelo velike mednarodne konkurence: EU je na primer glavni cilj zaposlovanja za nekvalificirane do srednjekvalificirane delavce iz Magreba (87 % takih priseljencev), medtem ko 54 % visokokvalificiranih priseljencev iz istih držav prebiva v ZDA in Kanadi. Privlačnost EU v primerjavi s takimi državami trpi zaradi dejstva, da se morajo trenutni visokokvalificirani priseljenci soočati s 27 različnimi sistemi sprejema in nimajo možnosti, da bi se zaradi zaposlitve selili iz ene države v drugo, ter se v več primerih zaradi dolgih in zapletenih postopkov odločijo za države, ki niso članice EU, saj jim te nudijo ugodnejše pogoje za vstop in bivanje. Resnost problema je težko oceniti, ker ima trenutno samo deset držav članic posebne sisteme za sprejem visokokvalificiranih delavcev in, ker se ti sistemi razlikujejo, podatkov ni mogoče primerjati. Za druge države članice posebni statistični podatki ne obstajajo ali so le delni. Zagotovijo se lahko samo zelo okvirne ocene: leta 2003 je bil, na primer, okoli 74 300 strokovnjakom dovoljen vstop v 15 držav članic. Tudi če obstajajo posebni sistemi, so ti izključno nacionalni in ne omogočajo poenostavitve za visokokvalificirane delavce iz tretjih držav, ki se zaradi zaposlitve morajo ali želijo preseliti v drugo državo članico, s tem je trg dela EU razdeljen in ne dopušča učinkovitejše umestitve ali premestitve potrebne delovne sile. Od Evropskega sveta v Tampereju oktobra 1999 je Komisija poskušala doseči sporazum glede skupnih pravilih za ekonomsko migracijo, ki je temelj vsake politike priseljevanja. Komisija je leta 2001 predlagala direktivo o „pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav, ki opravljajo plačane dejavnosti in dejavnosti na podlagi samozaposlitve“. Medtem ko so druge evropske institucije dale pozitivna mnenja, je bila razprava v Svetu omejena na prvo obravnavo besedila, ki je bilo uradno umaknjeno leta 2006. |

130 | Obstoječe določbe na področju, na katero se nanaša predlog Direktiva Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas, določa pogoje za dodelitev tega statusa državljanom tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, in pogoje, pod katerimi se lahko rezident za daljši čas preseli v drugo državo članico. Direktiva Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine določa pogoje, pod katerimi se lahko ta pravica izvaja. Ta predlog odstopa od teh instrumentov, če navaja določbe o pridobitvi statusa rezidenta ES za daljši čas, ki visokokvalificiranih delavcev, katerim je zaradi visokokvalificiranega dela omogočena selitev v različne države članice, ne bodo postavile v slabši položaj, saj po pridobitvi statusa rezidenta ES za daljši čas zagotavlja ugodnejše pogoje za združitev družine in prednostno pravico za selitev v drugo državo članico. Hkrati bo Komisija predstavila predlog za direktivo o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici. Predloga sta pripravljena ter tako vzajemno primerljiva in usklajena. |

140 | Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Ukrepi za pritegnitev in obdržanje visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav na podlagi pristopa, ki temelji na potrebah, so del širšega okvira, opredeljenega z lizbonsko strategijo in integriranimi smernicami za rast in delovna mesta, kadar so makroekonomske in mikroekonomske politike jasno opredeljene, tako da spodbujajo konkurenčnost EU, vključno s privabljanjem večjega števila ljudi k zaposlovanju, izboljšanjem prilagodljivosti delavcev in podjetij, ter prožnost trgov dela. Vendar ti ukrepi zahtevajo čas, da prinesejo rezultate, in usposabljanje obstoječe delovne sile (ali drugi podobni ukrepi) v večini primerov ne bo zadostovalo za odziv na potrebe podjetij v EU po zdravnikih, inženirjih itd. Visokokvalificirani priseljenci so tako lahko prednost. Predlog je usklajen tudi z razvojno politiko EU, s posebnim poudarkom na izkoreninjenju revščine in uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja. V zvezi s tem priznava, da ima lahko različen vpliv na različne države zunaj Unije in si prizadeva za zmanjšanje negativnih vplivov na najmanjšo možno raven in čim večje povečanje pozitivnih vplivov visokokvalificirane migracije na države v razvoju, ki se v nekaterih sektorjih že soočajo s pomanjkanjem človeških virov. Ta instrument je treba upoštevati v širšem smislu razvojne politike in politike priseljevanja EU, vključno z operativnimi ukrepi, financiranjem, že veljavnimi sporazumi ali tistimi, ki so načrtovani. Ta predlog je usklajen s temeljnimi pravicami, saj priznava in ščiti pravice visokokvalificiranih priseljencev (in njihovih družinskih članov) kot delavcev in rezidentov EU, vključno s postopkovnimi jamstvi in pravico do družinskega življenja. Osebni podatki, ki jih morajo organi pri izvajanju tega predloga obravnavati, bodo morali biti obdelani v skladu z Direktivo 95/46/ES o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov. |

POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UčINKA |

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi |

211 | Posvetovalne metode, glavni ciljni sektorji in splošni profil vprašancev Javno posvetovanje je bilo izvedeno v okviru Zelene knjige o pristopu EU do urejanja ekonomske migracije. Vsi pomembni prispevki so na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/justice_home/news/consulting_public/economic_migration/news_contributions_economic_migration_en.htm). Javna obravnava je potekala 14. junija 2005. Dodatna posvetovanja so potekala v okviru seminarjev in delavnic. Potekala so posvetovanja z državami članicami v okviru odbora Komisije za priseljevanje in azil. V okviru zunanje študije, naročene za podporo ocene učinka, so preko vprašalnikov in s pogovori potekala nadaljnja posvetovanja z glavnimi zainteresiranimi stranmi. |

212 | Povzetek odgovorov in njihovo upoštevanje Analiza prejetih prispevkov je pokazala splošno podporo skupni politiki EU na področju ekonomskega priseljevanja, kljub dejstvu, da se mnenja o pristopu, ki naj ga uporabi EU, in o pričakovanem končnem rezultatu, precej razhajajo. Postalo je jasno, da so potrebna skupna pravila EU za urejanje celotnega priseljevanja zaradi zaposlitve ali vsaj pogojev za sprejem za nekatere ključne kategorije ekonomskih priseljencev (visokokvalificiranih in sezonskih delavcev). Ti dve kategoriji sta nujno potrebni za konkurenčnost EU. Druga jasna zahteva je bila predlagati enostavne, nebirokratske in prožne rešitve. Ker veliko število držav članic ne podpira horizontalnega pristopa, je Komisija menila, da je sektorski pristop stvarnejši in bi bolje odgovoril na zahteve po prilagodljivosti. Komisija je upoštevala pripombe v zvezi z Načrtom politike zakonitega priseljevanja in študijo za oceno učinka. |

Zbiranje in uporaba izvedenskih mnenj |

229 | Zunanje izvedensko mnenje ni bilo potrebno. |

230 | Ocena učinka Obravnavane so bile naslednje možnosti: Možnost A – status quo. Politike priseljevanja držav članic se zelo razlikujejo glede sprejema visokokvalificiranih delavcev. Čeprav so taki delavci vedno bolj potrebni za zapolnitev obstoječih in prihodnjih vrzeli na trgu dela, EU ne uspe, da bi jih privabila. Ker na tem področju ni skupnega ukrepanja, se razmere ne morejo bistveno spremeniti. Možnost B – uvedba skupne temeljne politike za sprejem visokokvalificiranih delavcev. Predlagan bo minimalni sklop pogojev za vstop, ki bo državam članicam dopuščal precejšnjo samostojnost pri opredelitvi posameznih elementov njihove zakonodaje. Pogoji za prebivanje in zaposlitev ne bodo obravnavani. Ta možnost bi imela pri privabljanju teh delavcev ali pri izboljšanju učinkovitosti trga dela EU le delni učinek: splošen vpliv na makroekonomsko okolje bi bil precej omejen. Možnost C – poenostavitev sistema sprejema z vzpostavitvijo sistema točk v EU in pospešenega postopka za sprejem, ki omogoča takojšnjo združitev družine, in vzpostavitev baze podatkov, v katero so vključeni kvalificirani delavci in ustrezna delovna mesta (skill-matching database). Ta možnost bi lahko močno spodbujala in olajšala migracijo visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav v EU. Toda če točke niso določene na ravni EU (kar bi bilo lahko v nasprotju s trenutno subsidiarnostjo), bi se priseljenci še naprej soočali z zelo različnimi pogoji za sprejem. Možnost D – določitev vrste skupnih meril in pospešenega postopka za vstop ter ugodnih pogojev za prebivanje (pravice do dela in prebivanja, takojšnja združitev družine, hitrejša pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas itd.). Učinkovito vključevanje visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav na trg dela in v družbo bi bil najboljši način za čim večje povečanje njihovega prispevka h gospodarski rasti in konkurenčnosti ter bi resnično izboljšalo sposobnost EU za obravnavanje trenutnih in pričakovanih izzivov. Vendar bi bili učinki take politike omejeni na posamezno državo članico. Možnost E1 – spodbujanje mobilnosti znotraj EU z usklajevanjem nacionalnih prednostnih seznamov ter z oblikovanjem modre karte EU („EU Blue Card“) in baze podatkov za imetnike modre karte. Mobilnost znotraj EU bi bila močna spodbuda za visokokvalificirane delavce iz tretjih držav za vstop na trg dela EU in bi lahko na nekaterih področjih/sektorjih pomembno prispevala k odpravljanju pomanjkanja delovne sile. Nadaljnja orodja bi lahko pripomogla pri usklajevanju ponudbe delovne sile in povpraševanja po njej (tj. baza podatkov za modro karto EU). Ta možnost politike bi lahko dosegla opazne in pozitivne rezultate na učinkovitost trga dela in makroekonomsko okolje EU. Možnost E2 – razširiti določbe o mobilnosti znotraj EU iz Direktive 2003/109/ES na visokokvalificirane delavce. Ta možnost vključuje tudi sistem točk iz možnosti C. Vendar bi bila lahko mobilnost znotraj EU v okviru te možnosti bolj omejena kot pri možnosti E1. Zato bi bila lahko celoten pomen in učinkovitost te možnosti politike bolj omejena. Možnost F – komunikacija, usklajevanje in sodelovanje. Načrtovani ukrepi bi lahko, do določene stopnje, podprli vzpostavitev osnovne skupne podlage, ki bi olajšala privabljanje visokokvalificiranih delavcev in še bolj njihovo učinkovito umestitev na trgu dela EU. Imelo pa bi omejeno učinkovitost. |

231 | Komisija je izvedla oceno učinka, ki je navedena v delovnem programu. Poročilo o tem je na voljo na [treba dodati]. |

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA |

305 | Povzetek predlaganih ukrepov Predlog določa pospešen postopek za sprejem visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav, ki temelji na skupni opredelitvi in merilih: pogodba o zaposlitvi, poklicne kvalifikacije in plača, ki je večja od najnižje možne ravni, določene na nacionalni ravni. Za „mlade strokovnjake“ je predviden poseben sistem. Sprejeti delavci bodo prejeli dovoljenje za prebivanje, ki jim bo omogočilo opravljanje dela („modra karta EU“): to dovoljenje njim in njihovim družinam podeljuje vrsto pravic, vključno z ugodnejšimi pogoji za združitev družine. Dostop do trga dela v državi članici prebivanja bo omejen na prvi dve leti. Predlog za imetnike „modre karte EU“ vključuje tudi možnost, da se zaradi opravljanja dela preselijo v drugo državo članico pod določenimi pogoji in po dveh letih zakonitega prebivanja v prvi državi članici. Za olajšanje mobilnosti znotraj EU so predvidena odstopanja od Direktive Sveta 2003/109/ES, zlasti možnost za seštevanje obdobij prebivanja v različnih državah članicah za pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas. Ko bo ta status podeljen, bodo veljale določbe o mobilnosti iz Direktive 2003/109/ES, vendar bodo morale države članice tem strokovnjakom dati prednost pred drugimi delavci iz tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem. |

310 | Pravna podlaga Ta predlog se nanaša na pogoje za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav ter standarde o postopkih za izdajanje potrebnih dovoljenj. Določa tudi pogoje, pod katerimi lahko državljan tretje države prebiva v drugi državi članici. Zato je ustrezna pravna podlaga člen 63(3)(a) in (4) Pogodbe ES. |

320 | Načelo subsidiarnosti Načelo subsidiarnosti se uporablja, če ta predlog ne spada v izključno pristojnost Skupnosti. |

Države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predloga zaradi naslednjih razlogov. |

321 | Če bodo države članice ukrepale same, se ne bodo mogle soočiti z mednarodno konkurenco za visokokvalificirane delavce iz tretjih držav. |

323 | Za te delavce bo na voljo vrsta različnih pogojev za vstop in prebivanje, pri čemer bo vsak nacionalni sistem zaprt in v konkurenci z drugimi. To bi lahko povzročilo izkrivljanje pri odločitvah s strani priseljencev in, kar je še bolj pomembno, preveč zapletlo premestitev potrebne delovne sile, saj se potrebe na trgih dela spreminjajo in EU lahko izgubi že prispelo visokokvalificirano delovno silo. |

Cilji predloga bodo bolje doseženi z ukrepi Skupnosti zaradi naslednjih razlogov. |

324 | Glavna privlačnost EU v primerjavi z njenimi konkurenti je možnost dostopa do 27 trgov dela in s tem poklicnega napredovanja ter hkrati odgovarja na konkretne potrebe podjetij v EU. Vendar se to lahko zagotovi samo z ukrepanjem Skupnosti (potrebno tudi za odstopanje od pravnega reda ES, da se ustvarijo poenostavljeni pogoji za pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas) in se izvaja samo, če obstaja skupen sistem za sprejem takih delavcev. |

325 | Skupen ukrep bo zagotovil, da bodo ti delavci: (1) sprejeti v skladu s skupnimi pravili; (2) uživali enake pravice po vsej EU; (3) imeli možnost selitve iz ene države članice v drugo, tako da se prilagodi in hitro odzove na nihajoče potrebe po priseljenski visokokvalificirani delovni sili; (4) polno vključeni v EU. |

327 | Predlog bo omogočil dovolj manevrskega prostora za države članice, da sistem prilagodijo potrebam svojih nacionalnih trgov dela, in ne bo vplival na pristojnost držav članic glede določitve števila ekonomskih priseljencev, ki vstopajo v EU, da bi poiskali delo. |

Predlog je zato skladen z načelom subsidiarnosti. |

Načelo sorazmernosti Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti zaradi naslednjih razlogov. |

331 | Izbrani instrument je direktiva, ki državam članicam zagotavlja visoko stopnjo prilagodljivosti pri izvajanju. Na podlagi predzadnjega pododstavka člena 63 Pogodbe ES lahko države članice obdržijo ali uvedejo drugačne ukrepe, kot jih določa direktiva, če so ti združljivi s to pogodbo in mednarodnimi sporazumi. |

Izbira instrumentov |

341 | Predlagani instrument: direktiva. |

342 | Druga sredstva ne bi bila primerna iz naslednjih razlogov. Direktiva je ustrezen instrument za te ukrepe: določa zavezujoče minimalne standarde, vendar državam članicam zagotavlja prožnost pri izvajanju potreb trga dela in pravnega okvira. |

PRORAčUNSKE POSLEDICE |

409 | Predlog ne vpliva na proračun Skupnosti. |

DODATNE INFORMACIJE |

Klavzula o pregledu/reviziji/časovni omejitvi veljavnosti |

531 | Predlog vključuje klavzulo o pregledu. |

550 | Korelacijska tabela Države članice morajo Komisiji predložiti besedilo nacionalnih določb, s katerimi se prenese Direktiva, ter korelacijsko tabelo med navedenimi določbami in to direktivo. |

570 | Podrobna razlaga predloga Člen 1 Predlog ima dvojen namen. Prvi je uvedba posebnega postopka za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav, ki zaprosijo za bivanje v EU zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce za več kot tri mesece. Drugi namen je uveljavitev člena 63(4) Pogodbe ES in določitev pogojev, pod katerimi lahko državljani tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, in pod pogoji iz tega predloga s svojimi družinskimi člani prebivajo v drugi državi članici. Člen 2 Predlog se nanaša na pojem „zaposlitev za visokokvalificirane delavce“. Ta opredelitev temelji na dveh elementih: prvi je zahteva po opravljanju gospodarske dejavnosti kot zaposlena oseba, s tem pa so državljani tretjih držav, ki želijo opravljati dejavnosti na podlagi samozaposlitve izključeni. Drugi element zajema potrebne zahteve po „visokih poklicnih kvalifikacijah“. V zvezi s tem in za vključitev strokovnjakov, ki nujno ne potrebujejo posrednješolske diplome za opravljanje svojih dejavnosti (izkušeni managerji, nekateri strokovnjaki na področju IT itd.), predlog namesto visokošolskega izobraževanja dovoli upoštevanje najmanj treh let poklicnih izkušenj v poklicu. Člena 3 in 4 Predlog ne zajema državljanov EU in njihovih družinskih članov, vključno s tistimi, katerih upravičenost do zaposlitve v določeni državi članici je omejena na podlagi prehodnih ureditev. Ne zajema tudi državljanov tretjih držav, ki so rezidenti ES za daljši čas, ali beguncev, tistih državljanov tretjih držav, katerih bivanje v državi članici je izključno začasno v skladu z zakonodajo ES ali zavezami iz mednarodnih sporazumov, ter drugih omejenih kategorij. Predlog državam članicam ne dovoljuje dodelitve ugodnejših pogojev za prvi vstop v Skupnost, da se ne oslabi področje uporabe Direktive. Ker pogoji za prebivanje (vključno z združitvijo družine) vplivajo na položaj zadevnih državljanov tretjih držav samo v zvezi z državo članico prebivanja, se lahko država članica sama odloči o dodelitvi ugodnejših pogojev. Člen 5 Ta člen določa, katere pogoje mora prosilec izpolniti v okviru tega predloga: 1) ker sprejem temelji na povpraševanju, je treba predložiti pogodbo o zaposlitvi ali zavezujočo ponudbo za zaposlitev; 2) plača, določena v pogodbi o zaposlitvi, mora biti najmanj enaka določenemu pragu, opredeljenemu na nacionalni ravni. Države članice lahko ta prag prosto določajo na ravni, združljivi z njihovim trgom dela in politikami priseljevanja. Vendar se zdi nujno, da se določi ustrezen najnižji prag, ki se opira na minimalno plačo, določeno v nacionalnem pravu za zagotovitev, da države članice ne določijo ravni, ki bi bila prenizka za nacionalnega ali visokokvalificiranega delavca iz EU, da bi sprejel delovno mesto, ki ne ustreza njegovim kvalifikacijam. Poleg tega ta predlog zagotavlja okrepljeno obliko mobilnosti znotraj EU, ko visokokvalificirani delavec iz tretjih držav pridobi status rezidenta ES za daljši čas: namen ustrezne skupne najnižje možne ravni je zagotoviti, da odločitve o sprejemu ene države članice srednjeročno ne vplivajo negativno na druge. Treba je tudi zagotoviti, da ima prosilec sredstva za preživljanje – in krije stroške vrnitve, če je potrebno – ne da bi uporabil sistem socialne pomoči zadevne države članice. 3) za neregulirane poklice mora prosilec dokazati, da ima potrebno visokošolsko izobrazbo ali najmanj tri leta poklicnih izkušenj v zadevnem poklicu, ki se lahko štejejo za enakovredne ustrezni visokošolski izobrazbi; države članice ne zahtevajo dokazil za oboje. V primeru reguliranih poklicev mora prosilec izpolniti zahteve, določene v nacionalnem pravu ali pravu ES. Člen 6 To odstopanje se nanaša na mlade strokovnjake, mlajše od 30 let, ki predvidoma še nimajo dovolj poklicnih izkušenj, da bi zahtevali višje plače. V tem primeru je pomožen obvezen pogoj, da imajo zaključen visokošolski študij na področju, povezanem z dejavnostjo, ki se izvaja v skladu s pogodbo o zaposlitvi. Za mlade strokovnjake, ki so študirali v EU, je predlagana nadaljnja omilitev meril glede plače. Členi 7, 9 in 10 Predlog ne vzpostavlja pravice do sprejema. V teh določbah so opredeljeni obvezni in morebitni razlogi za zavrnitev (ter odvzem in nepodaljšanje), zlasti neizpolnjevanje meril, prisotnost kvot in možnost držav članic, da izvedejo preskus trga dela. Zadnja možnost se nanaša zlasti na Resolucijo Sveta z dne 20. junija 1994 o omejevanju dovolitve vstopa državljanom tretjih držav na ozemlje držav članic zaradi zaposlitve. Načelo prednostne obravnave v Skupnosti, kot je določeno v ustreznih določbah Aktov o pristopu iz let 2003 in 2005, pomeni primarno zakonodajo in zato tiste države članice, v katerih še vedno veljajo prehodne določbe, Direktivo samodejno uporabljajo v skladu z Aktoma o pristopu toliko časa, dokler veljajo prehodne določbe. Členi 8, 11 in 12 Prosilci (in ne njihovi družinski člani), v zvezi s katerimi je zadevna država članica sprejela pozitivno odločitev, prejmejo dovoljenje za prebivanje, t.i. modro karto EU, v kateri so določeni pogoji, pod katerimi lahko delajo. Predvidena sta pospešeni postopek (30 dni) in pravica za državljane tretjih držav z zakonitim dovoljenjem za prebivanje, da zaprosijo za sodelovanje v okviru tega sistema, in v primeru pozitivne odločitve spremenijo pravni položaj. Členi 13, 14 in 15 Predlog vidi visokokvalificirane delavce kot potencial za gospodarstvo EU, vendar meni, da morajo biti njihove pravice odvisne od dolžine prebivanja. Postopno vključevanje visokokvalificiranih delavcev na trg dela zahteva, da morajo organi zadevne države članice odobriti vsako spremembo v zvezi z delovnim položajem v prvih dveh letih zakonitega prebivanja imetnika modre karte EU kot za prvi vstop. Po tem obdobju zadevni osebi za opravljanje visokokvalificiranega dela ni treba več dokazati, da izpolnjuje zahteve glede plače in kvalifikacij, to je prepuščeno oceni delodajalca in trgu. Da bi se izognili zlorabam, se uvede obveznost uradnega obveščanja. Dovoli se trimesečno obdobje brezposelnosti: pogoji, pod katerimi se lahko odobri novo delovno razmerje, so – kot navedeno zgoraj – odvisni od dolžine prebivanja. Te določbe se uporabljajo ne glede na državo članico prebivanja (prvo ali drugo), do pridobitve statusa rezidenta ES za daljši čas. Člen 15 določa področja, na katerih je treba priznati enako obravnavanje, da se ustvarijo čim ugodnejši pogoji. Omejeni so samo štipendije za študij, postopki za pridobitev stanovanja in socialnega varstva: to niso pravice, do katerih bi bil upravičen delavec na podlagi svojih prispevkov. Poleg tega naj bi ti delavci prejemali razmeroma visoke plače in zato verjetno ne bi bili upravičeni v okviru nacionalnih pravil. Člen 16 Ta člen vsebuje tista odstopanja od Direktive 2003/86/ES, ki se zdijo potrebna za vzpostavitev sistema, ki bi privabil visokokvalificirane delavce iz tretjih držav, ter sledi logiki, drugačni od tiste v direktivi o pravici do združitve družine, ki je orodje za spodbujanje vključevanja državljanov tretjih držav, ki bi upravičeno postali osebe s stalnim prebivališčem. V skladu s podobnimi že obstoječimi sistemi v državah članicah in v drugih državah zagotavlja takojšnjo združitev družine tudi v primerih začasnega prebivanja in dostopa do trga dela za zakonce. Za dosego tega cilja se predvideva tudi, da je treba morebitne nacionalne integracijske ukrepe uvesti samo, ko se družinski člani nahajajo na ozemlju EU. Člen 17 Cilj tega predloga je spodbuditi geografsko mobilnost visokokvalificiranih delavcev. Namen odstopanj od Direktive 2003/109/ES zato ni kaznovanje mobilnih delavcev; tako imajo možnost seštevanja obdobij prebivanja v dveh (ali največ treh) državah članicah, da se izpolni glavni pogoj za pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas. Odstopanja glede obdobij odsotnosti iz EU je treba obravnavati pod strogimi pogoji, da se spodbudi politika krožne migracije in omejijo morebitni učinki bega možganov. Členi 18, 19, 20 in 21 Člen 19 opisuje pogoje za mobilnost znotraj EU pred pridobitvijo statusa rezidenta ES za daljši čas ob splošnih smernicah iz Direktive 2003/109/ES, vendar državam članicam omogoča uporabo enakih pogojev kot pri prvem vstopu. Člen 20 zagotavlja mobilnost znotraj EU po tem, ko je bil tak status dodeljen: ob upoštevanju posebnosti te kategorije delavcev in njihovega omejenega števila v absolutni vrednosti se uporablja Direktiva brez omejitev glede skupnega števila oseb, ki jih lahko države članice obdržijo glede na ostale rezidente ES za daljši čas. Zagotavlja tudi, da države članice dajo prednost rezidentom ES za daljši čas, ki so višje kvalificirani kot ostali delavci iz tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem v iste namene. V členu 18 je opredeljeno novo dovoljenje za prebivanje, da se določi posebni status njegovih imetnikov. Člen 16 Direktive 2003/109/ES opisuje načine uveljavljanja združitve družine v drugi državi članici, preden je zakonec pridobil status rezidenta ES za daljši čas. Poglavje VI Edina določba, posebna za ta predlog, je obveznost držav članic, da izmenjujejo informacije o morebitnih kvotah in letnih statističnih podatkih glede njenega izvajanja prek omrežja, vzpostavljenega z Odločbo Sveta 2006/688/ES. Ti podatki bodo omogočili tudi spremljanje zaposlovanja v državah v razvoju, ki trpijo zaradi pomanjkanja kvalificiranih človeških virov. |

E-22451 | (Obrazložitveni memorandum potrjen – 22 451 znakov – v skladu z normativom DGT.) |

1. 2007/0228 (CNS)

Predlog

DIREKTIVA SVETA

o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ter zlasti člena 63(3)(a) in (4) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije[1],

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta[2],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[3],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[4],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Za postopno vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice Pogodba določa ukrepe, ki jih je treba sprejeti na področjih azila, priseljevanja in varstva pravic državljanov tretjih držav.

(2) Pogodba določa, da mora Svet sprejeti ukrepe o politiki priseljevanja v zvezi s pogoji za vstop in prebivanje, standardi glede postopkov držav članic za izdajo vizumov in dovoljenj za prebivanje za daljši čas in ukrepi, ki določajo pravice in pogoje, pod katerimi lahko državljani tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, prebivajo v drugih državah članicah.

(3) Evropski svet je maja 2000 v Lizboni postavil cilj, naj Skupnost do leta 2010 postane najbolj konkurenčno in na znanju temelječe dinamično gospodarstvo na svetu.

(4) V Haaškem programu, ki ga je Evropski svet sprejel 4. in 5. novembra 2004, je bilo navedeno, da bo zakonito priseljevanje igralo pomembno vlogo pri spodbujanju na znanju temelječega gospodarstva v Evropi in spodbujanju gospodarskega razvoja ter bo tako prispevalo k uresničevanju lizbonske strategije, in Komisija je bila pozvana, naj predloži načrt politike zakonitega priseljevanja, ki bo zajel tudi sprejemne postopke in tako omogočil hitro odzivanje na nihajoče potrebe po priseljenski delovni sili na trgu dela.

(5) Evropski svet z dne 14. in 15. decembra 2006 se je dogovoril o številnih ukrepih za leto 2007, med katerimi je razvoj dobro vodene migracijske politike, ki bo v celoti upoštevala nacionalne pristojnosti in hkrati državam članicam omogočila izpolnitev sedanjih in prihodnjih potreb na področju delovne sile.

(6) Za doseganje ciljev lizbonskega procesa je pomembno tudi spodbujati mobilnost znotraj Unije visokokvalificiranih delavcev, ki so državljani EU, in zlasti iz držav članic, ki so pristopile v letih 2004 in 2007. Države članice morajo pri izvajanju te direktive spoštovati načelo prednostne obravnave v Skupnosti, kot je določeno zlasti v ustreznih določbah Aktov o pristopu z dne 16. aprila 2003 in 25. aprila 2005.

(7) Namen te direktive je prispevati k doseganju omenjenih ciljev in to pomanjkanje delovne sile obravnavati s spodbujanjem dovolitve vstopa in mobilnosti – zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce – za državljane tretjih držav za bivanje, daljše od treh mesecev, da bi Skupnost postala privlačnejša za take delavce po vsem svetu ter ohranila svojo konkurenčnost in gospodarsko rast. Za dosego teh ciljev je treba poenostaviti sprejem visokokvalificiranih delavcev in njihovih družin na način, da se vzpostavi pospešeni postopek za sprejem in dodelijo enake družbene in gospodarske pravice kot jih uživajo državljani države članice gostiteljice na številnih področjih. Glede teh pravic ta direktiva temelji na ustrezni določbi Direktive… [„o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici.“][5].

(8) Ugodnejši pogoji za združitev družine in dostop do dela za zakonce mora biti temeljni element vsakega sistema, katerega cilj je privabiti visokokvalificirane delavce. Da bi ta cilj dosegli, je treba predvideti posebna odstopanja od Direktive Sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine[6].

(9) Ta direktiva ne sme posegati v pristojnost držav članic pri določanju obsega sprejema državljanov tretjih držav, ki prihajajo na njihovo ozemlje iz tretjih držav zaradi iskanja zaposlitve. Vključevati mora tudi državljane tretjih držav, ki želijo ostati na ozemlju države članice zaradi opravljanja gospodarske dejavnosti in zakonito prebivajo v tej državi članici na podlagi drugih programov, kot so študentje, ki so pravkar zaključili svoj študij ali raziskovalci, sprejeti v skladu z Direktivo Sveta 2004/114/ES z dne 13. decembra 2004 o pogojih za sprejem državljanov tretjih držav za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela[7] in Direktivo Sveta 2005/71/ES z dne 12. oktobra 2005 o posebnem postopku za dovolitev vstopa državljanom tretjih držav za namene znanstvenega raziskovanja[8], ter ne uživajo stalnega dostopa do trga dela države članice v skladu s pravom ES ali nacionalnim pravom.

(10) Ta direktiva mora zagotoviti prožen vstopni sistem, ki temelji na povpraševanju, na podlagi objektivnih meril, kot so najnižji prag plač, primerljiv z ravnijo plač v državah članicah, in poklicnih kvalifikacij. Opredelitev skupnega najnižjega imenovalca za nacionalni prag plač je potrebna, da se zagotovi najnižja možna raven usklajevanja pri pogojih za sprejem po vsej EU. Države članice morajo v skladu z razmerami na njihovih trgih dela in njihovimi splošnimi politikami priseljevanja določiti svoj nacionalni prag.

(11) Določiti je treba odstopanja od splošnega sistema v smislu praga plač za visokokvalificirane prosilce, mlajše od 30 let, ki zaradi svojih razmeroma omejenih poklicnih izkušenj in svojega položaja na trgu dela ne morejo izpolniti zahtev glede plače v okviru splošnega sistema, ali za tiste, ki so pridobili visokošolsko izobrazbo v Evropski uniji.

(12) Ko se država članica odloči sprejeti državljana tretje države, ki izpolnjuje ta skupna merila, mora državljan tretje države prejeti posebno dovoljenje za prebivanje, ki se imenuje modra karta EU in bo omogočila postopen dostop do trga dela, ter uživati pravice do prebivanja in mobilnosti, ki so bile priznane njemu in njegovi družini.

(13) Oblika modre karte EU mora biti v skladu z določbami Uredbe št. 1030/2002 o enotni obliki dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav[9], ki državam članicam omogoča zlasti pojasnitev, pod katerimi pogoji ima oseba dovoljenje za delo. Smiselno je treba uporabiti horizontalne določbe, predvidene v Direktivi… [„o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici.“].

(14) Državljanom tretjih držav, ki imajo veljavno potno listino in modro karto EU, izdano v državi članici, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, mora biti omogočen vstop na ozemlje države članice, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, in svobodno gibanje na tem ozemlju za obdobje do treh mesecev v skladu z Uredbo (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah)[10] in členom 21 schengenskega pravnega reda – Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma)[11].

(15) Poklicno in geografsko mobilnost visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav je treba priznati kot osnovni mehanizem za izboljšanje učinkovitosti na trgu dela, preprečevanje pomanjkanja kvalificiranih delavcev in izravnavo razvojnih neravnovesij v regijah. Poklicno mobilnost visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav je treba zaradi spoštovanja načela prednostne obravnave v Skupnosti in v izogib zlorabam sistema omejiti na prvi dve leti zakonitega prebivanja v državi članici.

(16) Treba je nadzorovati geografsko mobilnost znotraj EU, ki mora temeljiti na povpraševanju, med prvim obdobjem zakonitega prebivanja delavca iz tretje države. Ko je enkrat dodeljen status rezidenta ES za daljši čas, morajo države članice dati prednost tem delavcem, kadar uveljavljajo pravico do mobilnosti znotraj EU. Vključiti je treba odstopanja od Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas[12], da geografsko mobilni visokokvalificirani delavci iz tretjih držav, ki še niso pridobili statusa rezidenta ES za daljši čas, niso postavljeni v slabši položaj ter da se spodbudita geografska in krožna migracija.

(17) Treba je spodbujati in ohraniti mobilnost visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav med Skupnostjo in njihovimi državami izvora. Predvideti je treba odstopanja od Direktive Sveta 2003/109/ES z dne 25. novembra 2003 o statusu državljanov tretjih držav, ki so rezidenti za daljši čas, z namenom podaljšanja obdobja odsotnosti z ozemlja Skupnosti, ki se ne upošteva pri izračunu obdobja zakonitega in nepretrganega prebivanja, potrebnega za pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas. Obdobja odsotnosti, daljša od tistih, ki so predvidena v Direktivi Sveta 2003/109/ES, je treba dovoliti tudi po tem, ko so visokokvalificirani delavci iz tretjih držav pridobili status rezidenta ES za daljši čas. Države članice morajo, zlasti da bi spodbudile krožno migracijo visokokvalificiranih delavcev iz tretjih držav, ki izvirajo iz držav v razvoju, upoštevati uporabo možnosti iz drugega pododstavka člena 4(3) in člena 9(2) Direktive Sveta 2003/109/ES, da se omogočijo daljša obdobja odsotnosti od tistih, navedenih v tej direktivi. Za zagotovitev skladnosti, zlasti na podlagi razvojnih ciljev, je treba ta odstopanja uporabljati samo, če se lahko dokaže, da se je zadevna oseba vrnila v svojo državo izvora zaradi zaposlitve, študija ali prostovoljnih dejavnosti.

(18) Visokokvalificirani delavci iz tretjih držav morajo biti upravičeni do enakega obravnavanja glede socialne varnosti. Področja socialne varnosti so opredeljena v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/1971 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti[13]. Uredba Sveta (ES) št. 859/2003 z dne 14. maja 2003[14] o razširitvi določb Uredbe (EGS) št. 1408/71 in Uredbe (EGS) št. 574/72 na državljane tretjih držav, za katere navedene določbe ne veljajo le na podlagi njihovega državljanstva, razširja določbe Uredbe (EGS) št. 1408/1971 na državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo v Evropski uniji in so v čezmejnem položaju. Določbe o enaki obravnavi glede socialne varnosti v tem predlogu neposredno veljajo tudi za osebe, ki v državo članico prihajajo neposredno iz tretje države. Kljub temu ta direktiva ne sme dodeliti več pravic, kakor jih je že predvideno v obstoječi zakonodaji Skupnosti na področju socialne varnosti za državljane tretjih držav, katerih položaj ureja zakonodaja več kot ene države članice.

(19) Poklicne kvalifikacije, ki jih je državljan tretjih držav pridobil v drugi državi članici, je treba priznati na enak način kot za državljane Unije in kvalifikacije, pridobljene v tretji državi, je treba upoštevati v skladu z določbami Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005[15] o priznavanju poklicnih kvalifikacij.

(20) Države članice se morajo pri izvajanju te direktive vzdržati politike aktivnega zaposlovanja v državah v razvoju v sektorjih, ki trpijo zaradi pomanjkanja človeških virov. Etične politike zaposlovanja in načela, ki veljajo za delodajalce iz javnega in zasebnega sektorja, je treba razviti zlasti v zdravstvenem sektorju, kot je poudarjeno v Sklepih Sveta in držav članic z dne 14. maja 2007 o Evropskem akcijskem programu za odpravo hudega pomanjkanja zdravstvenih delavcev v državah v razvoju (2007–2013). Te je treba okrepiti z razvojem mehanizmov, smernic in drugih orodij, da se poenostavita krožna in začasna migracija, ter drugih ukrepov, ki bi zmanjšali negativne vplive na najmanjšo možno raven in čim bolj povečali pozitivne vplive visokokvalificiranega priseljevanja na države v razvoju. Vsako tako posredovanje mora biti v skladu z zavezami skupne deklaracije afriških držav in EU o migracijah in razvoju, ki je bila sprejeta 22. in 23. novembra 2006 v Tripoliju, ter da bi tako oblikovali celovito migracijsko politiko, kakor je to zahteval Evropski svet 14. in 15. decembra 2006.

(21) Predvideti je treba posebne določbe o poročanju, da se spremlja izvajanje programa za visokokvalificirane delavce ter zato, da se opredelijo in po možnosti preprečijo morebitni vplivi bega možganov v državah v razvoju, zlasti v podsaharski Afriki. Zato morajo države članice podatke o poklicih in državljanstvu visokokvalificiranih priseljencev, ki jih sprejmejo države članice, letno posredovati preko omrežja, vzpostavljenega v ta namen z Odločbo Sveta 2006/688/ES z dne 5. oktobra 2006 o vzpostavitvi mehanizma vzajemnega obveščanja glede ukrepov držav članic na področjih azila in priseljevanja[16].

(22) Cilje predlaganega ukrepa, namreč uvedba posebnega postopka za sprejem in sprejetje pogojev za vstop in prebivanje, ki veljajo za državljane tretjih držav za bivanje, daljše od treh mesecev, v državah članicah zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce, države članice ne morejo doseči v zadostni meri, zlasti kar zadeva zagotavljanje mobilnosti med državami članicami, in jih zato lažje doseže Skupnost. Skupnost zato sme sprejeti ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe ES. V skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ta direktiva ne prekoračuje tistega, kar je potrebno za doseganje teh ciljev.

(23) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah in Evropski konvenciji o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah, ter jo je treba ustrezno izvajati.

(24) Države članice morajo uveljaviti določbe te direktive brez diskriminacije glede na spol, raso, barvo, etnično ali družbeno poreklo, genetske značilnosti, jezik, vero ali prepričanje, politično ali drugo mnenje, pripadnost narodni manjšini, lastnino, rojstvo, invalidnost, starost ali spolno usmerjenost, zlasti v skladu z Direktivo Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost[17] in Direktivo Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu[18].

(25) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, in brez poseganja v člen 4 tega protokola navedeni državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča niti se zanju ne uporablja.

(26) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča niti se zanjo ne uporablja –

SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:

Poglavje I

Splošne določbe

Člen 1 Predmet urejanja

Namen te direktive je določiti:

(a) pogoje za vstop in prebivanje, ki je daljše od treh mesecev, na ozemlju držav članic za državljane tretjih držav in njihove družinske člane zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce,

(b) pogoje za prebivanje za državljane tretjih držav in njihove družinske člane v skladu s točko (a) v državah članicah, ki niso prva država članica.

Člen 2 Opredelitev pojmov

V tej direktivi:

(a) „državljan tretje države“ pomeni katero koli osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena 17(1) Pogodbe;

(b) „zaposlitev za visokokvalificirane delavce“ pomeni opravljanje resničnega in učinkovitega dela po navodilih druge osebe in za katero je plačana ter za katero se zahteva visokošolska izobrazba ali vsaj tri leta ustreznih poklicnih izkušenj;

(c) „modra karta EU“ pomeni dovoljenje, ki imetniku omogoča zakonito prebivanje in zaposlitev na ozemlju ene države članice ter selitev v drugo državo članico zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce v skladu s to direktivo;

(d) „prva država članica“ pomeni državo članico, v kateri je državljanu tretjih držav prvič dodeljena modra karta EU;

(e) „druga država članica“ pomeni katero koli državo članico, ki ni prva država članica;

(f) „družinski člani“ pomenijo državljane tretjih držav, opredeljene v členu 4(1) Direktive 2003/86/ES;

(g) „visokošolska izobrazba“ pomeni katero koli diplomo ali drugo spričevalo, ki ga je izdal pristojni organ in ki potrjuje uspešen zaključek visokošolskega programa, in sicer vrsto tečajev, ki jih zagotavlja izobraževalna ustanova, ki jo država, v kateri ima sedež, priznava kot visokošolsko ustanovo. Te kvalifikacije se upoštevajo za namene te direktive pod pogojem, da je študij, potreben za njihovo pridobitev, trajal najmanj tri leta;

(h) „visoke poklicne kvalifikacije“ pomenijo kvalifikacije, ki se izkazujejo z dokazili o visokošolski izobrazbi ali najmanj tremi leti ustreznih poklicnih izkušenj;

(i) „poklicne izkušnje“ pomenijo dejansko in zakonito opravljanje zadevnega poklica.

Člen 3 Področje uporabe

1. Ta direktiva velja za državljane tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem na ozemlje države članice zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce.

2. Ta direktiva ne velja za državljane tretjih držav,

(a) ki bivajo v državi članici kot prosilci za mednarodno zaščito ali na podlagi programov začasne zaščite;

(b) ki so begunci ali so zaprosili za priznanje statusa begunca in o vlogi še ni bilo dokončno odločeno;

(c) ki zaprosijo za bivanje v državi članici kot strokovnjaki v smislu Direktive 2005/71/ES za izvajanje raziskovalnega projekta;

(d) ki so družinski člani državljanov Unije in so uveljavili ali uveljavljajo svojo pravico do prostega gibanja v Skupnosti;

(e) ki uživajo v državi članici status rezidenta za daljši čas v skladu z Direktivo 2003/109/ES in uveljavljajo svojo pravico do prebivanja v drugi državi članici z namenom opravljanja gospodarske dejavnosti kot zaposlena ali samozaposlena oseba;

(f) ki vstopijo v državo članico v skladu z zavezami iz mednarodnega sporazuma, ki omogočajo vstop in začasno bivanje določenim kategorijam fizičnih oseb zaradi trgovine in naložb;

(g) katerih izgon je bil odložen zaradi dejanskih ali pravnih razlogov.

3. Ta direktiva ne sme posegati v kateri koli prihodnji sporazum med Skupnostjo ali Skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi, v katerem so navedeni poklici, ki jih ta direktiva ne zajema, da se zagotovi etično zaposlovanje v sektorjih, ki trpijo zaradi pomanjkanja osebja, na način, da se zaščitijo človeški viri v državah v razvoju, ki so podpisnice takih sporazumov.

Člen 4 Ugodnejše določbe

1. Ta direktiva se uporablja brez poseganja v ugodnejše določbe:

(a) zakonodaje Skupnosti, vključno z dvostranskimi in večstranskimi sporazumi, sklenjenimi med Skupnostjo ali Skupnostjo in njenimi državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi;

(b) dvostranskih ali večstranskih sporazumov med eno ali več državami članicami ter eno ali več tretjimi državami.

2. Ta direktiva ne posega v pravico držav članic, da sprejmejo ali ohranijo ugodnejše določbe v zvezi s pogoji za vstop in prebivanje za osebe, za katere se uporablja, razen za pogoje za vstop v prvo državo članico.

Poglavje II

Pogoji za sprejem

Člen 5 Merila za sprejem

1. Državljan tretje države, ki zaprosi za sprejem za namene, določene v tej direktivi:

(a) predloži veljavno pogodbo o zaposlitvi ali zavezujočo ponudbo za zaposlitev za obdobje najmanj enega leta v zadevni državi članici;

(b) izpolnjuje pogoje, določene v skladu z nacionalno zakonodajo za državljane EU, za opravljanje reguliranega poklica, opredeljenega v pogodbi o zaposlitvi ali zavezujoči ponudbi za zaposlitev;

(c) za neregulirane poklice predloži dokumentacijo, ki potrjuje ustrezne visoke poklicne kvalifikacije v poklicni dejavnosti ali sektorju, opredeljenem v pogodbi o zaposlitvi ali zavezujoči ponudbi za zaposlitev;

(d) predloži veljavno potno listino, kakor to določa nacionalna zakonodaja in, če je potrebno, dokazila o veljavnem dovoljenju za prebivanje. Države članice lahko zahtevajo trajanje veljavnosti potne listine, ki zajema najmanj začetno trajanje dovoljenja za prebivanje;

(e) predloži dokazila o zdravstvenem zavarovanju za prosilca in njegove družinske člane za vsa tveganja, za katera so običajno zavarovani državljani zadevne države članice, za obdobje, v katerem takšno zdravstveno zavarovanje in ustrezna upravičenost do storitev nista zagotovljena na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali zaradi nje;

(f) ne predstavlja nevarnosti za javni red, javno varnost ali javno zdravje.

2. Poleg pogojev iz odstavka 1 bruto mesečna plača, opredeljena v pogodbi o zaposlitvi ali zavezujoči ponudbi za zaposlitev, ne sme biti nižja od nacionalnega praga plač, ki ga za ta namen določijo in objavijo države članice, pri čemer je minimalna plača v višini najmanj trikratne vrednosti minimalne bruto mesečne plače, določene z nacionalnim pravom.

Države članice, ki minimalnih plač niso opredelile, določijo nacionalni prag plač, ki pomeni najmanj trikratno vrednost minimalnega prihodka, v skladu s katerim so državljani zadevnih držav članic upravičeni do socialne pomoči v tej državi članici.

Člen 6 Odstopanja

Če vlogo predloži državljan tretje države, ki je mlajši od 30 let in ima visokošolsko izobrazbo, veljajo naslednja odstopanja:

(a) za države članice je pogoj iz člena 5(2) izpolnjen, če ponujena bruto mesečna plača ustreza najmanj dvema tretjinama nacionalnega praga plač, opredeljenega v skladu s členom 5(2);

(b) države članice lahko opustijo zahtevo glede plače iz člena 5(2) na podlagi pogoja, da je prosilec zaključil visokošolsko izobrazbo in pridobil univerzitetno izobrazbo prve stopnje in univerzitetno izobrazbo druge stopnje na visokošolski ustanovi s sedežem na ozemlju Skupnosti;

(c) države članice poleg visokošolske izobrazbe ne zahtevajo dokazil o poklicnih izkušnjah, razen če je potrebno za izpolnjevanje pogojev, določenih v nacionalni zakonodaji, za opravljanje s strani državljana EU reguliranega poklica, opredeljenega v pogodbi o zaposlitvi ali zavezujoči ponudbi za zaposlitev.

Člen 7 Obseg sprejema

Člena 5 in 6 ne posegata v pristojnost držav članic glede opredelitve obsega sprejema državljanov tretjih držav zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce.

Poglavje III

Modra karta EU, postopek in preglednost

Člen 8 Modra karta EU

1. Osebi, ki izpolnjuje zahteve iz členov 5 in 6 in o kateri so pristojni organi sprejeli pozitivno odločitev, se izda modra karta EU.

2. Začetna veljavnost modre karte EU je dve leti in se podaljša za najmanj enako obdobje. Če pogodba o zaposlitvi zajema obdobje, krajše od dveh let, se modra karta EU izda za obdobje pogodbe o zaposlitvi plus tri mesece.

3. Modro karto EU izdajo pristojni organi države članice, ki uporabljajo enotno obliko, določeno v Uredbi (ES) št. 1030/2002. V skladu s Prilogo a, 7.5–9, države članice v modri karti EU navedejo pogoje za dostop do trga dela, kot je določeno v členu 13(1) ali (2) te direktive, odvisno od primera. V rubriki „Vrsta dovoljenja“ države članice vpišejo „modra karta EU“.

4. V obdobju veljavnosti modre karte EU je njen imetnik upravičen do:

(a) vstopa, ponovnega vstopa in bivanja na ozemlju države članice, ki izda modro karto EU;

(b) prehoda preko drugih držav članic, da bi uresničil pravice iz točke (a).

5. Imetniki modre karte EU so upravičeni do pravic, ki jih njim in njihovim družinskim članom priznava člen 8, člen 10(2), člen 12, členi 13–19 in člen 21 te direktive.

Člen 9 Razlogi za zavrnitev

1. Države članice vlogo za modro karto EU zavrnejo, če prosilec ne izpolnjuje pogojev iz členov 5 in 6 ali če je bila predložena dokumentacija pridobljena na nepošten način oziroma je bila ponarejena ali prirejena.

2. Pred sprejetjem odločitve o vlogi za modro karto EU lahko države članice proučijo razmere na svojem trgu dela in uporabijo svoje nacionalne postopke glede zahtev za izpolnjevanje delovnega mesta.

Iz razlogov v zvezi s politiko trga dela lahko države članice dajo prednost državljanom Unije, državljanom tretjih držav, če tako določa zakonodaja Skupnosti, ter državljanom tretjih držav, ki zakonito prebivajo in prejemajo nadomestilo za brezposelnost v zadevnih državah članicah.

Člen 10 Odvzem ali zavrnitev podaljšanja modre karte EU

1. Države članice odvzamejo ali zavrnejo podaljšanje modre karte EU, izdane na podlagi te direktive v naslednjih primerih:

(a) če je bila pridobljena na nepošten način oziroma je bila ponarejena ali prirejena, ali

(b) če se zdi, da imetnik ni izpolnjeval ali ne izpolnjuje več pogojev za vstop in prebivanje iz členov 5 in 6 ali če v državi prebiva z nameni, za katere njegovo prebivanje ni bilo odobreno,

(c) če imetnik ni spoštoval omejitev iz člena 13(1) in (2) in člena 14.

2. Neobveščanje na podlagi člena 13(2) se ne šteje za zadosten razlog za odvzem ali zavrnitev podaljšanja modre karte EU.

3. Države članice lahko odvzamejo ali zavrnejo podaljšanje modre karte EU zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja.

Člen 11 Vloge za sprejem

1. Države članice določijo, ali vlogo za pridobitev modre karte EU poda državljan tretje države ali njegov delodajalec.

2. Vloga se obravnava in prouči, če zadevni državljan tretje države prebiva zunaj ozemlja države članice, v katero želi vstopiti, ali če je že zakoniti rezident na ozemlju zadevne države članice.

3. Zadevna država članica dodeli državljanu tretje države, katerega vloga je bila sprejeta, vsa sredstva, ki mu omogočajo pridobitev vizumov.

4. Brez poseganja v odstavek 2 lahko države članice v skladu z nacionalno zakonodajo sprejmejo vlogo, ki je predložena, ko zadevni državljan tretje države nima dovoljenja za prebivanje, vendar je zakonito prisoten na njenem ozemlju.

Člen 12 Postopkovna jamstva

1. Pristojni organi držav članic sprejmejo odločitev v zvezi s popolno vlogo in o tem uradno pisno obvestijo prosilca, v skladu s postopki uradnega obveščanja po nacionalni zakonodaji zadevne države članice, najpozneje v 30 dneh od datuma, ko je bila vloga predložena. V izjemnih primerih, ki vključujejo zapletene vloge, se lahko rok podaljša za največ nadaljnjih 60 dni.

2. Če so informacije, predložene v vlogi, pomanjkljive, pristojni organi prosilca uradno obvestijo, da mora predložiti dodatne informacije, ki jih ti potrebujejo. Obdobje, navedeno v odstavku 1, se odloži, dokler organi ne prejmejo dodatnih informacij, ki so jih zahtevali.

3. O vsaki odločitvi o zavrnitvi vloge za pridobitev modre karte EU ali nepodaljšanju oziroma odvzemu modre karte EU se uradno pisno obvesti zadevnega državljana tretje države in, kadar je ustrezno, njegovega delodajalca v skladu s postopki uradnega obveščanja po ustrezni nacionalni zakonodaji in vsako takšno odločitev je mogoče izpodbijati pred sodišči zadevne države članice. V uradnem obvestilu se navedejo razlogi za odločitev, možni postopki sodnega varstva, ki so na voljo, in rok za ukrepanje.

Poglavje IV

Pravice

Člen 13 Dostop do trga dela

1. V prvih dveh letih zakonitega prebivanja imetnika modre karte EU v zadevni državi članici se dostop do trga dela za zadevno osebo omeji na opravljanje plačane gospodarske dejavnosti, ki izpolnjujejo pogoje za sprejem, določene v členih 5 in 6. Spremembe pogojev v pogodbi o zaposlitvi, ki vplivajo na pogoje za sprejem ali spremembe v delovnem razmerju, pristojni organi države članice prebivanja predhodno pisno odobrijo v skladu z nacionalnimi postopki in v rokih, določenih v členu 12(1).

2. Po prvih dveh letih zakonitega prebivanja v zadevni državi članici bo imetnik modre karte EU upravičen do enakega obravnavanja, kot velja za državljane glede dostopa do zaposlitve za visokokvalificirane delavce. Imetnik modre karte EU pristojne organe države članice prebivanja uradno obvesti o spremembah v njegovem delovnem razmerju v skladu z nacionalnimi postopki.

3. Imetniki modre karte EU, ki že imajo status rezidenta ES za daljši čas, se enako obravnavajo kot državljani glede dostopa do zaposlitve in samozaposlitve.

4. Države članice lahko ohranijo omejitve glede dostopa do zaposlitve ali samozaposlitve pod pogojem, da te dejavnosti nimajo za posledico niti občasne vključenosti v izvajanje javnih pooblastil niti odgovornosti za zaščito splošnih interesov države v primerih, kadar so v skladu z obstoječo nacionalno zakonodajo ali zakonodajo Skupnosti te dejavnosti pridržane za državljane.

5. Države članice lahko ohranijo omejitve glede dostopa do zaposlitve ali samozaposlitve v primerih, v katerih so te dejavnosti v skladu z obstoječo nacionalno zakonodajo ali zakonodajo Skupnosti pridržane za državljane držav EU ali EGP.

6. Določbe iz tega člena se uporabljajo brez poseganja v načelo prednostne obravnave v Skupnosti, kot je določeno zlasti v ustreznih določbah Aktov o pristopu z dne 16. aprila 2003 in 25. aprila 2005.

Člen 14 Začasna brezposelnost

1. Brezposelnost sama ni razlog za zavrnitev modre karte EU, razen če obdobje brezposelnosti presega tri zaporedne mesece.

2. Imetnik modre karte EU v tem obdobju lahko išče zaposlitev ali se zaposli v skladu s pogoji iz člena 13(1) ali (2), odvisno od primera.

3. Države članice imetniku modre karte EU dovolijo, da ostane na njihovem ozemlju, dokler se ne izda ali zavrne potrebna odobritev na podlagi člena 13(1). Uradno obvestilo iz člena 13(2) samodejno zaključi obdobje brezposelnosti.

Člen 15 Enako obravnavanje

1. Imetniki modre karte EU so upravičeni do enakega obravnavanja kot državljani, zlasti glede:

(a) delovnih pogojev, vključno s plačo in odpovedjo, ter tudi glede zdravja in varnost na delovnem mestu;

(b) svobode združevanja in pripadnosti ter članstva v organizaciji, ki zastopa delavce ali delodajalce ali v kateri koli organizaciji, katere člani opravljajo poseben poklic, vključno s koristmi, ki jih zagotavljajo te organizacije, ne da bi s tem posegali v nacionalne predpise o javnem redu in javni varnosti;

(c) izobraževanja in poklicnega usposabljanja, vključno s štipendijami za študij v skladu z nacionalnim pravom;

(d) priznavanja diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z ustreznimi nacionalnimi postopki;

(e) področij socialne varnosti, kakor so opredeljena v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe, samozaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti. Uredba Sveta (ES) št. 859/2003 z dne 14. maja 2003 o razširitvi določb Uredbe (EGS) št. 1408/71 in Uredbe (EGS) št. 574/72 na državljane tretjih držav, za katere navedene določbe ne veljajo le na podlagi njihovega državljanstva, se ustrezno uporablja;

(f) socialne pomoči, kot jo določa nacionalno pravo;

(g) plačil za pridobljeno pokojnino v primeru selitve v tretjo državo;

(h) davčnih ugodnosti;

(i) dostopa do blaga in storitev ter dobav blaga in opravljanja storitev, ki so na voljo javnosti, vključno s postopki za pridobitev stanovanj in pomočjo, ki jo nudijo službe za zaposlovanje;

(j) prost dostop do celotnega ozemlja zadevne države članice v mejah, ki jih določa nacionalna zakonodaja zaradi varnosti.

2. Države članice lahko omejijo pravice, podeljene na podlagi odstavka 1(c) in (i), kar zadeva štipendije za študij in postopke za pridobitev stanovanja na primere, ko imetnik modre karte EU biva ali ima pravico do bivanja na njenem ozemlju za najmanj tri leta.

3. Države članice lahko omejijo enako obravnavanje, kar zadeva socialno pomoč, na primere, ko ima imetnik modre karte EU status rezidenta ES za daljši čas v skladu s členom 17.

Člen 16 Družinski člani

1. Direktiva Sveta 2003/86/ES se uporablja z odstopanji iz tega člena.

2. Z odstopanjem od člena 3(1) in člena 8 Direktive 2003/86/ES združitev družine ni odvisna od tega, ali ima imetnik modre karte EU realne možnosti, da pridobi pravico do stalnega prebivanja, in od tega, ali lahko dokaže, da ima minimalno obdobje prebivanja.

3. Z odstopanjem od prvega pododstavka člena 5(4) Direktive 2003/86/ES se dovoljenja za prebivanje za družinske člane dodelijo najpozneje v šestih mesecih od datuma, ko je bila vloga predložena.

4. Z odstopanjem od zadnjega pododstavka člena 4(1) in člena 7(2) Direktive 2003/86/ES se integracijski ukrepi, navedeni v teh členih, lahko uporabljajo samo po tem, ko se zadevnim osebam odobri združitev družine.

5. Z odstopanjem od člena 14(2) Direktive 2003/86/ES in glede dostopa do trga dela države članice ne uporabljajo roka dvanajstih mesecev.

6. Z odstopanjem od člena 15(1) Direktive 2003/86/ES za namene izračuna petih let prebivanja, ki se zahtevajo za pridobitev nevezanega dovoljenja za prebivanje, se lahko sešteva prebivanje v različnih državah članicah.

7. Če države članice uporabijo možnost iz odstavka 6, se smiselno uporabljajo določbe iz člena 17 glede seštevanja obdobij prebivanja imetnika modre karte EU v različnih državah članicah.

8. Z odstopanjem od člena 13(2) in (3) Direktive 2003/86/ES je trajanje veljavnosti dovoljenj za prebivanje družinskih članov enako kot za dovoljenja za prebivanje, izdana imetniku modre karte EU, če to dovoljuje trajanje veljavnosti njihovih potnih listin.

Člen 17 Status rezidenta ES za daljši čas za imetnike modre karte EU

1. Direktiva 2003/109/ES se uporablja z odstopanji iz tega člena.

2. Z odstopanjem od člena 4(1) Direktive 2003/109/ES je imetniku modre karte EU, ki je izkoristil možnost iz člena 19, dovoljeno seštevanje obdobij prebivanja v različnih državah članicah, da se izpolnijo zahteve v zvezi z dolžino prebivanja, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) pet let zakonitega in nepretrganega prebivanja na ozemlju Skupnosti kot imetnik modre karte EU;

(b) zakonito in nepretrgano prebivanje kot imetnik modre karte EU na ozemlju države članice, če je bila vloga za pridobitev dovoljenja za prebivanje rezidenta ES za daljši čas predložena za dve leti in tik pred predložitvijo ustrezne vloge.

3. Za izračun trajanja obdobja zakonitega in nepretrganega prebivanja v Skupnosti in z odstopanjem od prvega pododstavka člena 4(3) Direktive 2003/109/ES obdobja odsotnosti z ozemlja Skupnosti ne prekinjajo obdobja iz odstavka 2(a) in se upoštevajo za izračun, če so krajša od 12 zaporednih mesecev in ne presegajo skupno 16 mesecev v obdobju iz odstavka 2(a). Ta odstavek se uporablja tudi v primerih, ko imetnik modre karte EU ni izkoristil možnosti iz člena 19.

4. Z odstopanjem od člena 9(1)(c) Direktive 2003/109/ES države članice podaljšajo obdobje odsotnosti, dovoljeno imetniku modre karte EU in njegovim družinskim članom, katerim je bil dodeljen status rezidenta ES za daljši čas, z ozemlja Skupnosti do 24 zaporednih mesecev.

5. Odstopanja od Direktive 2003/109/ES iz odstavkov 3 in 4 se uporabljajo samo v primerih, ko lahko zadevni državljan tretje države predloži dokazila, da je bil odsoten z ozemlja Skupnosti zaradi opravljanja gospodarske dejavnosti kot zaposlena ali samozaposlena oseba, za opravljanje prostovoljnega dela ali zaradi študija v svoji državi izvora.

6. Členi 13, 15 in 16 se še naprej uporabljajo, kadar je potrebno, po tem, ko je imetniku modre karte EU izdano dovoljenje za prebivanje v skladu s členom 18.

Člen 18 Dovoljenje za prebivanje „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“

1. Imetnikom modre karte EU, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 17 za pridobitev statusa rezidenta ES za daljši čas, se izda dovoljenje za prebivanje v skladu s členom 1(2)(a) Uredbe Sveta (ES) št. 1030/2002.

2. V rubriki "Vrsta dovoljenja" države članice vpišejo „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“.

3. Za imetnike dovoljenja za prebivanje „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“ se uporabljajo določbe, ki veljajo zanje in njihove družinske člane, navedene v tej direktivi in Direktivi 2003/109/ES.

Poglavje V

Prebivanje v drugih državah članicah

Člen 19 Pogoji

1. Po dveh letih zakonitega prebivanja v prvi državi članici kot imetnik modre karte EU se lahko le-ta in njegovi družinski člani selijo v drugo državo članico, ki ni prva država članica, zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce pod pogoji, določenimi v tem členu.

2. Imetnik modre karte EU najpozneje en mesec po vstopu na ozemlje druge države članice pristojne organe navedene države članice uradno obvesti o svoji prisotnosti in predloži vso dokumentacijo, ki dokazuje, da izpolnjuje pogoje iz členov 5 in 6 za drugo državo članico.

3. Druga država članica obravnava uradno obvestilo v skladu s postopki iz člena 12 ter o odločitvi pisno obvesti prosilca in prvo državo članico:

(a) izda modro karto EU in prosilcu dovoli prebivati na njenem ozemlju zaradi zaposlitve za visokokvalificirane delavce, če so pogoji iz tega člena izpolnjeni in pod pogoji, določenimi v členih 8–15;

(b) zavrne izdajo modre karte EU ter od prosilca in njegovih družinskih članov zahteva, da skladno s postopki, predvidenimi v nacionalnem pravu, vključno s postopki za odstranitev, zapustijo njeno ozemlje, če pogoji iz tega člena niso izpolnjeni. Prva država članica brez formalnosti nemudoma ponovno sprejme imetnika modre karte EU in njegove družinske člane. Določbe člena 14 se uporabljajo po ponovnem sprejemu.

4. Prosilec je odgovoren za stroške, povezane z vrnitvijo in ponovnim sprejemom zanj in za njegove družinske člane, vključno, kadar je potrebno, z vračilom stroškov, ki so se krili iz javnih sredstev v skladu z odstavkom 3(b).

5. Pri uporabi tega člena lahko države članice še naprej uporabljajo obseg sprejema, kot je določeno v členu 7.

Člen 20 Dostop do trga dela v drugi državi članici za imetnike dovoljenja za prebivanje „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“

1. Člen 14(4) Direktive 2003/109/ES se ne uporablja za imetnike dovoljenja za prebivanje „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“.

2. V primerih, ko se država članica odloči uporabiti omejitve glede dostopa do trga dela, predvidene v členu 14(3) Direktive 2003/109/ES, da med državljani tretjih držav, ki zaprosijo za prebivanje, prednost tistim, ki so imetniki dovoljenja za prebivanje „rezident ES za daljši čas / imetnik modre karte EU“.

Člen 21 Prebivanje v drugi državi članici za družinske člane

1. Če se imetnik modre karte EU preseli v drugo državo članico v skladu z določbami iz člena 19 in če je družina že osnovana v prvi državi članici, imajo člani njegove družine pravico, da ga spremljajo ali se mu pridružijo.

2. Zadevni družinski člani najpozneje en mesec po vstopu na ozemlje druge države članice pristojne organe navedene države članice uradno obvestijo o svoji prisotnosti in predložijo vlogo za dovoljenje za prebivanje.

3. Druga država članica lahko od zadevnih družinskih članov zahteva, da z vlogo za dovoljenje za prebivanje predložijo:

(a) svoje dovoljenje za prebivanje v prvi državi članici in veljavno potno listino;

(b) dokazila, da so prebivali kot družinski člani imetnika modre karte EU v prvi državi članici;

(c) dokazila, da imajo zdravstveno zavarovanje za vsa tveganja v drugi državi članici ali da ima imetnik modre karte takšno zavarovanje zanje.

4. Če družina še ni obstajala v prvi državi članici, se uporablja člen 16.

Poglavje VI

Končne določbe

Člen 22 Izvedbeni ukrepi

1. Države članice Komisiji in drugim državam članicam sporočijo, ali so preko omrežja, vzpostavljenega z Odločbo Sveta 2006/688/ES, sprejeti zakonodajni ali regulativni ukrepi na podlagi člena 7, člena 9(2), člena 19(5) in člena 20.

2. Informacije v skladu z odstavkom 1 vključujejo podrobnosti o zadevnih ukrepih, prevedenih v uradni jezik institucij Evropske unije, ki ni jezik zadevne države članice.

3. Države članice vsako leto in prvič najpozneje 1. aprila [eno leto po datumu prenosa te direktive] Komisiji in drugim državam članicam preko omrežja, vzpostavljenega z Odločbo Sveta 2006/688/ES, sporočijo statistične podatke o številu državljanov tretjih držav, katerim je bila v prejšnjem koledarskem letu odobrena, podaljšana ali odvzeta modra karta EU, z navedbo njihovega državljanstva in poklica. Sporočijo se tudi statistični podatki o sprejetih družinskih članih. Informacije o imetnikih modre karte EU in njihovih družinskih članih, sprejetih v skladu z določbami členov 19 do 21, vključujejo tudi državo članico predhodnega prebivanja.

Člen 23 Poročila

Komisija vsake tri leta in prvič najpozneje [tri leta po prenosu te direktive] predloži Evropskemu parlamentu in Svetu poročilo o uporabi te direktive v državah članicah ter predlaga kakršne koli potrebne spremembe.

Člen 24 Kontaktne točke

1. Države članice imenujejo kontaktne točke, pristojne za prejemanje in posredovanje informacij, navedenih v členu 19.

2. Države članice zagotovijo ustrezno sodelovanje pri izmenjavi informacij in dokumentacije, navedene v prvem odstavku.

Člen 25 Prenos

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo najpozneje dne [dve leti po začetku veljavnosti]. Komisiji takoj sporočijo besedilo navedenih predpisov in korelacijsko tabelo med navedenimi predpisi in to direktivo.

Ko države članice sprejmejo te določbe, se sklicujejo na to direktivo ali pa ta sklic navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.

2. Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 26 Začetek veljavnosti

Ta direktiva začne veljati […] dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije .

Člen 27 Naslovniki

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju, […]

Za Svet

Predsednik

[…]

[1] UL C […], […], str. […].

[2] UL C […], […], str. […].

[3] UL C […], […], str. […].

[4] UL C […], […], str. […].

[5] UL L…

[6] UL L 251, 3.10.2003, str. 12.

[7] UL L 375, 23.12.2004, str. 12.

[8] UL L 289, 3.11.2005, str. 15.

[9] UL L 157, 15.6.2002, str. 1.

[10] UL L 105, 13.4.2006, str. 1.

[11] UL L 239, 22.9.2000, str. 19.

[12] UL L 16, 23.1.2004, str. 44.

[13] UL L 149, 15.7.1971, str. 2. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 631/2004 (UL L 100, 6.4.2004, str. 1).

[14] UL L 124, 20.5.2003, str. 1.

[15] UL L 255, 30.9.2005, str. 22.

[16] UL L 283, 14.10.2006, str. 40.

[17] UL L 180, 19.7.2000, str. 22.

[18] UL L 303, 2.12.2000, str. 16.