[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 20.9.2006

COM(2006) 519 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Boljše usposabljanje za varnejšo hrano {SEC(2006) 1163}{SEC(2006) 1164}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Boljše usposabljanje za varnejšo hrano

(Besedilo velja za EGP) |

1. POVZETEK

Ob razvoju notranjega trga je bil postopno oblikovan sklop pravil, ki vključujejo živilsko zakonodajo, zakonodajo o krmi, zdravstveno varstvo živali, zaščito živali in zdravstveno varstvo rastlin. Ta pravila so prispevala k nemotenemu delovanju notranjega trga ob ohranjanju visoke stopnje varstva. Upoštevajo mednarodni napredek na teh področjih, še zlasti pri Svetovni trgovinski organizaciji (STO), pravilniku Codex Alimentairius, Mednarodnem uradu za kužne bolezni živali (OIE) in Mednarodni konvenciji o varstvu rastlin (IPPC).

Cilji notranjega trga za ta področja so bili doseženi. Komisija meni, da je treba namesto priprave novih pomembnejših zakonodajnih pobud zagotoviti pravilno uporabo sedanje zakonodaje. Zato je bistveno usposobiti tiste osebe, ki morajo preverjati izvajanje zakonodaje Skupnosti.

V Evropski zakonodaji je predvideno, da Komisija organizira tečaje usposabljanja za osebje pristojnih organov v državah članicah, ki je dolžno preverjati skladnost z zakonodajo EU o živilih in krmi, zahtevami glede zdravstvenega varstva živali in zaščite živali ter zahtevami glede zdravstvenega varstva rastlin. V tako usposabljanje so lahko vključeni tudi udeleženci iz tretjih držav in zlasti iz držav v razvoju.

Vključitev evropske razsežnosti pri usposabljanju ima za cilj precejšnje poenotenje izvajanja nadzora in odločitev nadzornega organa na podlagi takega nadzora, kar za živilska podjetja pomeni večjo varnost zaradi enake obravnave, kjer koli je izveden nadzor.

Vključitev udeležencev iz tretjih držav bo pripomogla k boljšemu razumevanju živilskih standardov in uvoznih postopkov EU, kar bo pomenilo manjše ovire za tretje države in zlasti za države v razvoju pri dajanju blaga na trg EU. To bo tudi privedlo do večje skladnosti z živilskimi standardi EU in s tem do manj pogostega in bolj poenostavljenega nadzora pri uvozu.

V tem sporočilu Komisija ponudi pregled možnosti, ki bi jih lahko Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov uporabil za organiziranje usposabljanja; daje mnenje o nadaljnji usmeritvi in predlaga metodo, katere cilj je ponuditi uspešno usposabljanje ob najbolj ekonomični uporabi virov, ki so na razpolago.

2. Ozadje

Živilska zakonodaja, zakonodaja o krmi, pravila o zdravstvenem varstvu živali, zahteve glede zaščite živali in zahteve glede zdravstvenega varstva rastlin skoraj povsem temeljijo na pravilih Skupnosti (glej pregled v Prilogi I). Priprava teh pravil je omogočila oblikovanje notranjega trga za hrano, krmo, žive živali in rastline znotraj Skupnosti ob spodbujanju visoke stopnje varstva potrošnikov ter varstva živali in rastlin. Na mednarodni ravni navedena zakonodaja Skupnosti omogoča skladnost z mednarodnimi obveznostmi, določenimi v mednarodnih sporazumih, kakor so tiste, izhajajo iz Svetovne trgovinske organizacije (STO), pravilnika Codex Alimentairius, Mednarodnega urada za kužne bolezni živali (OIE) in Mednarodne konvenciji o varstvu rastlin (IPPC).

Poleg sprejetja Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali[1], pa preverjanje skladnosti s temi zahtevami prav tako temelji na zakonodaji Skupnosti. Navedena uredba uvede skupni in splošni pristop pristojnih organov k preverjanju skladnosti z zgoraj navedenimi zahtevami.

Tak skupni in splošni pristop, ki je močno usmerjen k Skupnosti, zahteva visoko stopnjo usposobljenosti in strokovnosti nadzornih organov ter nalaga visoke standarde nadzornikom v državah članicah, da se zagotovijo učinkovitost, objektivnost in ustreznost nadzora. Osebje nadzornih organov mora dobro poznati različne nevarnosti (kemične, biološke in fizikalne), ki se lahko pojavijo v krmni in prehranski verigi. Ravno tako morajo razumeti mehanizme trga, na katerem se lahko živila in njihove sestavine pridobijo iz različnih virov. Poleg tega morajo biti obveščeni o zelo specifičnih problemih v zvezi s specifičnimi metodami proizvodnje, predelave, konzerviranja in distribucije. Sposobni morajo biti ugotoviti neskladnost z zahtevami glede varnosti krme in živil, zahtevami glede zdravstvenega varstva živali in zaščite živali ter zahtevami glede zdravstvenega varstva rastlin. Prav tako morajo biti sposobni odkriti dejanja goljufije. Nadzor proizvodnje ter trženja krme in živil ter tudi pridelave rastlin in živali ter trgovine z njimi zahteva interdisciplinaren pristop.

Ob izvozu živil, krme, živih živali in rastlin v Skupnost morajo tretje države dati jamstva glede upoštevanja pravil Skupnosti v zvezi z varnostjo živil, varnostjo krme, zdravstvenim varstvom živali, zdravstvenim varstvom rastlin in, kadar je to ustrezno, v zvezi z zaščito živali. Uvozni režim Skupnosti za žive živali ter živila in krmo živalskega izvora temelji na jamstvih, ki jih dajo pristojni organi tretjih držav izvoznic. Potrditi morajo, da pošiljke, namenjene za izvoz v EU, izpolnjujejo zahteve EU, s tem da zagotovijo, da je upoštevana ustrezna stopnja varstva glede zdravstvenega varstva živali in javnozdravstvenega varstva. V drugih primerih, zlasti ko gre za krmo in živila živalskega izvora, se Skupnost opira na jamstva, da so izpolnjene zahteve EU, ki jih dajo uvozniki blaga, ti pa so dobili jamstva na mestu proizvodnje. Nujno je, da so vsi, ki so vključeni pri uvozu živih živali, krme, živil ali rastlin, seznanjeni z uvoznimi zahtevami EU.

V zgornjem okviru bo za nadzorno osebje pristojnih organov in/ali nadzornih organov v državah članicah in tretjih državah potrebno usposabljanje in redno razširjanje njihovega poznavanja pravil Skupnosti glede živilske zakonodaje, zakonodaje o krmi, zahtev zdravstvenega varstva živali, zaščite živali in zdravstvenega varstva rastlin ter glede tehnik za preverjanje njihovega upoštevanja. Ta potreba je bila potrjena v Uredbi (ES) št. 882/2004: njen člen 6 nalaga pristojnim organom v državah članicah obveznost zagotoviti, da je osebje, ki opravlja uradni nadzor, ustrezno usposobljeno; njen člen 51 določa pravni instrument za organizacijo takega usposabljanja na ravni Skupnosti kakor dopolnilnega k usposabljanju na nacionalni ravni.

3. Potreba po boljšem usposabljanju

3.1. Boljše usposabljanje za varnejšo hrano in boljše zdravstveno varstvo živali in rastlin

Sposobnost odkriti goljufijo in neizpolnjevanje je nujno potrebna pri zagotavljanju ohranitve stopnje varstva, ki je uvedena v živilski zakonodaji, zakonodaji o krmi, pravilih zdravstvenega varstva živali in zaščite živali ter zahtevah zdravstvenega varstva rastlin. Boljše sposobnosti odkrivanja goljufij in neizpolnjevanja bodo tako pomenile boljše zdravstveno varstvo ljudi, zdravstveno varstvo živali, zaščito živali in zdravstveno varstvo rastlin. Usposabljanje zato ne bi smelo biti usmerjeno le na poznavanje zakonskih zahtev, temveč tudi na pridobivanje spretnosti in znanja glede nadzornih tehnik, ki morajo dopuščati uspešno odkrivanje dejanj goljufije in neizpolnjevanje, ki bi lahko škodljivo vplivalo na našo raven varstva.

3.2. Vpliv na konkurenčnost, trge in trgovino

Evropska dimenzija pri usposabljanju je pomembna zaradi širjenja znanja in ozaveščanja glede zakonodaje Skupnosti ter spodbujanja uskladitve in enotnosti nadzornih dejavnosti in postopkov v vsej EU. Vsa živilska podjetja bi morala imeti koristi od te uskladitve, ki prispeva k oblikovanju enakih konkurenčnih pogojev z zagotovitvijo precejšnjega poenotenja izvajanja nadzora in odločitev nadzornega organa na podlagi takega nadzora. Pričakuje se, da bo to pomenilo večjo varnost za živilska podjetja zaradi enake obravnave, kjer koli je izveden nadzor, s tem pa bo omogočena poštena trgovina.

3.3. Vpliv na tretje države in mednarodne odnose

Usposabljanje je pomembno za spodbujanje enotnih postopkov za nadzor živali, živil in krme, uvoženih iz tretjih držav. Zato je nujno zagotoviti, da se pri uvozu upošteva zakonodaja Skupnosti in so podjetja s sedežem v EU v enakem konkurenčnem položaju glede na enaka podjetja, ki nimajo sedeža v EU.

Udeležba tretjih držav pri programih usposabljanja Skupnosti bo pomembna pri razširjanju standardov Skupnosti na mednarodni ravni, kar bo izboljšalo mednarodno trgovino z varno hrano, podjetjem iz EU pa bo omogočilo lažji dostop do varnega blaga iz tretjih držav.

Usposabljanje je zelo pomemben način pomoči državam v razvoju, da lahko izpolnijo zahteve Skupnosti, s tem pa je njihovim proizvodom omogočen dostop do trga EU. To bo poleg pozitivnega učinka za trgovino imelo tudi politične posledice, tako v smislu podpore zavezam, ki jih je EU sprejela na mednarodni ravni (npr. v okviru Sporazuma SPS STO v zvezi s tehnično pomočjo), kakor boljšega odnosa EU z državami dobaviteljicami.

Pričakovati je, da se bodo zaradi usposabljanja predstavnikov iz držav v razvoju v teh državah dvignili živilski standardi. Razen k boljšemu konkurenčnemu položaju in lažjemu dostopu do trga EU lahko usposabljanje prispeva k bolj varni preskrbi s hrano in večji varnosti hrane za potrošnike v teh državah.

3.4. Vpliv na javne organe

Čeprav so pristojni nacionalni organi v glavnem odgovorni za obveščanje in usposabljanje osebja, ki opravlja uradni nadzor (člen 6 Uredbe št. 882/2004), pa je cilj priprave strategije Skupnosti o usposabljanju doseči večjo enotnost postopkov nadzora, metod nadzora in rezultatov nadzora. Zaradi večje enotnosti bi moral uradni nadzor postati bolj učinkovit in objektiven.

Izvajanje strategije Skupnosti o usposabljanju bi moralo biti učinkovit instrument za čim večji izkoristek sredstev in vzpostavitev ekonomije obsega, kar bi bilo koristno za Skupnost in nacionalne javne organe.

3.5. Vpliv na zakonodajo

Boljše usposabljanje bo nadzornemu osebju omogočilo, da je bolje seznanjeno s pravili EU, in bo imelo za posledico boljše razumevanje ozadja in ciljev teh pravil ter razlogov zanje. Usposabljanje bo zato verjetno zmanjšalo potrebo po novih zakonodajnih pobudah, tako v obliki pravno zavezujočih besedil kakor obrazložitvenih in razlagalnih dokumentov. Usposabljanje lahko pripomore k doseganju splošnega cilja Komisije, ki je manj obsežna, vendar boljša zakonodaja.

4. USPOSABLJANJE V DRžAVAH čLANICAH

Večina držav članic že organizira tečaje za usposabljanje svojega nadzornega osebja. S sprejetjem Uredbe (ES) št. 882/2004 je takšno usposabljanje postalo obvezno za vse države članice.

Programe usposabljanj običajno oblikujejo in organizirajo pristojni organi, ki jim pogosto pomaga univerzitetno osebje. Usposabljanje se izvaja na različne načine, v glavnem pa ga izvajajo: neposredno pristojni organi (na državni in/ali na regionalni/lokalni ravni), različne izobraževalne ustanove, kakor so univerzitetni inštituti, laboratoriji, strokovni subjekti, zasebni nosilci, nacionalna agencija, ali pa kombinacija navedenih subjektov.

Usposabljanje vključuje usposabljanje v učilnicah, usposabljanje na terenu in učenje na daljavo. Učno gradivo vključuje CD-ROME, DVD-je, videe itd.

Mentorji so lahko strokovnjaki iz služb pristojnih organov ter strokovnjaki z univerz, laboratorijev, strokovnih organizacij, mednarodnih organizacij, zasebnih nosilcev itd.

Nekatere države članice imajo eno središče za usposabljanje z visokousposobljenim strokovnim osebjem ali več. Ta središča so pogosto specializirana za posamezno področje (npr. za zaščito živali, veterinarski nadzor) in s poklicnimi mentorji, imajo dostop do popolnoma opremljenih objektov in razpolagajo z učnim gradivom, ki je bilo pripravljeno za namen usposabljanja.

Zmogljivosti za usposabljanje v državah članicah morajo izpolnjevati velike zahteve. Po ocenah je skupno število nadzornega osebja v EU skoraj 50 000 oseb. Včasih usposabljanje v zvezi s posebno tematiko letno vključuje 100 % osebja. Povprečno trajanje usposabljanja na zaposlenega se giblje od 30 do 80 ur letno. Število mentorjev, vključenih v usposabljanje, se giblje od enega na štiri slušatelje do enega na dvajset slušateljev[2]. Na podlagi razpoložljivih podatkov se zdi, da je razvitost usposabljanja v EU zelo različna. Glede na veliko nalogo, ki jo bo treba opraviti, so države članice izrazile svoje zadovoljstvo z odločitvijo, da bo Komisija poskrbela za številne potrebe po usposabljanju, kar jim bo omogočilo, da pregledajo prednostne naloge glede usposabljanja na nacionalni ravni.

5. Usposabljanje in tretje države/države v razvoju

Komisija in države članice imajo vse večjo odgovornost pri zagotavljanju, da so izpolnjeni pogoji Skupnosti pri vsakem uvozu živil, krme, živali, rastlin in njihovih proizvodov iz tretjih držav. Sedaj EU uvaža blago iz več kakor 200 držav sveta. Te so zelo razvite države in tudi najrevnejše države sveta.

Izkušnje so pokazale, da pošiljke živil iz tretjih držav niso vedno v skladu z živilsko zakonodajo EU. Sistem hitrega opozarjanja na nevarnosti hrane in krme, ki temelji na členu 50 Uredbe št. 178/2002[3], potrjuje, da je bilo v letu 2005 46 % vseh obvestil v zvezi z nadzorom uvoženih živil na mejnih kontrolnih točkah. Posledično je bilo ob uvozu zavrnjenih 1 453 pošiljk. Poleg tega so obvestila zajemala tudi 5 % pošiljk iz tretjih držav, ki so bile že sproščene v promet.

Izpolnjevanje standardov EU je pogoj za uvoz živil, krme, živali in rastlin iz tretjih držav. Upoštevanje teh standardov je potrebno za preprečitev širjenja živalskih in rastlinskih bolezni v ES, zagotavlja visoko stopnjo varnosti in dobave varne krme za živali. Nadvse pomembno je, da so tretje države obveščene o teh standardih, da bi bilo s tem omogočeno boljše izpolnjevanje predpisov in posledično zmanjšanje števila pošiljk, zavrnjenih na meji EU.

Države v razvoju lahko naletijo na težave pri organizaciji nadzora izvoza proizvodov in posledično pri zagotavljanju skladnosti/enakovrednosti njihovih izvoženih proizvodov s standardi EU. Trgovina z živili je nadvse pomembna za večino teh držav, v katerih sta življenjska raven in družbeno-gospodarski razvoj neposredno povezana z možnostjo prodaje blaga na svetovnem trgu.

EU je zelo dojemljiva za te vidike in, čeprav ne namerava popustiti pri ravni varovanja zdravja in varnosti hrane, si posebno prizadeva zagotoviti, da proizvodi iz tretjih držav in zlasti iz držav v razvoju ne bi bili izključeni s trga EU. Zato je EU oblikovala številne instrumente, katerih cilj je pomagati tretjim državam prevzeti sedanje evropske standarde in zahteve glede varnosti hrane in krme, zdravstvenega varstva živali, zaščite živali in zdravstvenega varstva rastlin. Uredba (ES) št. 882/2004 vključuje določbe o tehnični pomoči, skupnih projektih, oblikovanju smernic in programov usposabljanja, s čimer bi pomagali tretjim državam pri izpolnjevanju standardov in zahtev EU ter organizaciji uradnega nadzora proizvodov, ki se izvažajo v EU.

Usposabljanje za tretje države je tudi popolnoma v skladu z evropsko sosedsko politiko (ESP). Evropska sosedska politika je ključni člen zunanje politike EU. Ta prednostna naloga evropske sosedske politike je izkazana v pobudi za usposabljanje.

Pri oblikovanju programa usposabljanja Skupnosti se je treba osredotočiti na mednarodno razsežnost pri standardih za varnost hrane in krme ter na trgovino z živimi živalmi in rastlinami . V tem smislu bodo usposabljanja organizirana za udeležence iz tretjih držav s ciljem spodbujanja varne trgovine z živalmi, rastlinami, živili in krmo, s čimer bo Komisiji omogočeno spoštovanje političnih zavez, sklenjenih na mednarodni ravni, še zlasti v zvezi z državami v razvoju, ter nadaljnje priprave držav kandidatk in možnih držav kandidatk, ob upoštevanju drugih politik, kakor sta evropska sosedska politika in politika širitve.

6. POBUDE SKUPNOSTI NA PODROčJU USPOSABLJANJA V PRETEKLOSTI IN DANES

Komisija je organizirala in še naprej organizira številna usposabljanja na zadevnih področjih. Ta so:

6.1. Usposabljanje na podlagi Odločbe Sveta 90/424/EGS

Izmenjava osebja nadzornih organov v državah članicah je metoda usposabljanja, ki se je uporabljala v preteklosti na podlagi člena 19 Odločbe 90/424/EGS o odhodkih na področju veterine[4]. Mnoge od teh izmenjav so pomenile daljšo napotitev nadzornega osebja neke države članice na mejno kontrolno točko druge države članice. Izkušnja v zvezi z organizacijo take izmenjave je bila dobra. Mnogim nacionalnim nadzornim uradnikom je bilo tako omogočeno, da bolje spoznajo organizacijo uvozne kontrole proizvodov živalskega izvora.

Čeprav ni izključeno, da bi prihodnja usposabljanja lahko vključevala izmenjavo osebja, je treba poudariti, da prinaša taka metoda usposabljanja koristi v evropskem okviru samo, kadar je vključena v modul usposabljanja, ki temelji na učnem gradivu, usmerjenem k skupnemu cilju in pripravljenem posebej za usposabljanje v zvezi s posebno tematiko, kakor so uvozni postopki.

Prav tako so bili na podlagi Odločbe 90/424/EGS organizirani enotedenski tečaji za usposabljanje z različno tematiko (npr. higiena mesa, ribji izdelki itd.) na inštitutih v državah članicah (npr. v Lyonu, Berlinu, Londonu, Bremnu), ki so se jih udeležili strokovnjaki iz različnih držav članic. Ti tečaji so bili posvečeni predvsem različnim vidikom veterinarske zakonodaje, udeležencem pa so omogočili boljše razumevanje pravil Skupnosti na zadevnem področju.

6.2. Projekti priložnostnega usposabljanja

Priložnostno usposabljanje se organizira za projekte usposabljanja v letu 2006. V ta namen je Komisija objavila številne javne razpise (glej Prilogo II).

Taki projekti zadevajo zelo specifična vprašanja, usposabljanje pa organizirajo visokousposobljeni organi. Nekatera usposabljanja so izrecno namenjena državam v razvoju iz vsega sveta.

Ob potrditvi tega obvestila je še prezgodaj za podrobno poročilo o kakovosti izvedbe na tem področju. Na splošno je bil odziv udeležencev zelo dober, kar je pokazalo na veliko potrebo po organizaciji usposabljanja.

6.3. Usposabljanje, ki ga vodijo referenčni laboratoriji Skupnosti

V skladu z zakonodajo EU o živilih, krmi, zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali je bilo ustanovljenih 39 referenčnih laboratorijev Skupnosti. Vsak od teh referenčnih laboratorijev Skupnosti je v okviru mreže povezan z nacionalnimi referenčnimi laboratoriji v državah članicah. Referenčni laboratoriji Skupnosti dajejo nacionalnim referenčnim laboratorijem informacije in navodila o analitskih in diagnostičnih metodah, v praksi pripravijo rešitve za uporabo novih metod, pomagajo pri prepoznavanju izbruhov bolezni itd. Njihova naloga je tudi voditi začetne in nadaljevalne tečaje za usposabljanje osebja iz nacionalnih referenčnih laboratorijev in strokovnjake iz držav v razvoju. V tem okviru pa referenčni laboratoriji Skupnosti organizirajo vsaj eno delavnico letno. Namen teh delavnic je zagotoviti opravljanje analiznih in diagnostičnih metod z zahtevano strokovnostjo ter na enoten način, kar zagotavlja zanesljive rezultate.

Smiselno je opirati se na odlične izkušnje, pridobljene na tem področju, in proučiti možnosti prihodnjega sodelovanja med referenčnimi laboratoriji Skupnosti in novo pobudo za usposabljanje s posebnim poudarkom na udeležbi osebja laboratorijev iz držav v razvoju.

6.4. Usposabljanje, ki ga vodijo druge službe Komisije

Drugi generalni direktorati Komisije organizirajo usposabljanje, katerega namen je pripraviti države kandidatke na pristop k EU (Generalni direktorat za širitev EU), pomagati državam v razvoju pri uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov EU (Generani direktorat za trgovino), ali pa prek programov zunanje pomoči ES (EuropeAid). Skupno raziskovalno središče organizira tečaje za usposabljanje v zvezi z različnimi vprašanji glede varnost hrane in krme ter kakovosti. Posebna pozornost je posvečena posebnim vidikom izvajanja standarda kakovosti ISO/IEC 17025, kakor se zahteva za uradne laboratorije za nadzor živil in krme. Ti tečaji vključujejo praktično usposabljanje in prikaz analitskih metod v laboratorijih Skupnega raziskovalnega središča. Posebna pozornost je bila posvečena usposabljanju strokovnjakov iz novih držav članic, držav pristopnic, držav kandidatk in držav zahodnega Balkana. Ti projekti se na splošno ne prekrivajo ali tekmujejo s pobudami Generalnega direktorata za zdravje in varstvo potrošnikov. Kadar obstaja možnost poseganja na drugo področje, se zadeve preučijo in uskladijo v medsektorski pripravljalni skupini Komisije, ki je bila oblikovana v ta namen.

7. Prihodnje usposabljanje Skupnosti

7.1. Pravni okvir

Člen 51 Uredbe (ES) št. 882/2004 Komisiji dovoljuje organizacijo tečajev za usposabljanje osebja pristojnih organov držav članic in udeležencev iz tretjih držav. Poudarek je na udeležencih iz držav v razvoju. Področja, ki jih tako usposabljanje zajema, so živilska zakonodaja, zakonodaja o krmi ter zahteve zdravstvena varstva živali in zaščite živali.

Zdravstveno varstvo rastlin le delno temelji na Uredbi (ES) št. 882/2004. Vendar je člen 2(1)(i) Direktive 2000/29/ES[5] pravna podlaga za usposabljanje na področju zdravstvenega varstva rastlin, tako da je lahko to področje popolnoma vključeno v usposabljanje, ki ga organizira Komisija.

7.2. Udeležba slušateljev nevladnih subjektov

Na splošno se lahko pričakuje, da bo usposabljanje poslovnih subjektov pripomoglo k večji učinkovitosti kvalificiranih delavcev, večji uspešnosti zaradi vse večjega števila programov praktičnega usposabljanja in boljšemu izpolnjevanju standardov EU ter posledično večji ravni varstva.

Taka udeležba bi živilskim podjetjem omogočila, da svoje postopke upravljanja prilagodijo tako, da zagotovijo učinkovito izpolnjevanje predpisov. Lahko prinaša prednosti zaradi manjše možnosti umika proizvodov s trga Boljše izpolnjevanje predpisov lahko tudi zmanjša potrebo po uradnem nadzoru in morda tudi stroške, povezane s takim nadzorom.

Vendar imajo pravno podlago le usposabljanja, ki so organizirana in financirana na podlagi proračuna Skupnosti ter so namenjena osebju pristojnih organov, kar pomeni, da je izključena udeležba slušateljev iz živilskih podjetij. Udeležba teh slušateljev ne pomeni odhodka v proračunu EU. Vsekakor pa lahko države članice spodbudijo nacionalne agencije za usposabljanje, da pripravijo ustrezno usposabljanje za te slušatelje.

7.3. Obseg usposabljanja Skupnosti

Usposabljanja, ki so organizirana v letu 2006, vključujejo skoraj 1 500 udeležencev. Glede na dejstvo, da usposabljanja v letu 2006 veljajo za začetno fazo, je treba omogočiti postopno povečanje števila udeležencev, tako da bo doseženo povprečje 6 000 udeležencev.

Komisija meni, da je v začetku pomembno, da so pristojni za usposabljanje v državah članicah tudi usposobljeni, da lahko slušateljem iz držav članic pravilno podajo vsebine. Usposabljanje teh oseb mora biti stalno, v skladu z razvojem zakonodaje Skupnosti. Poleg tega mora usposabljanje Skupnosti vključiti nadzorno osebje, ki se vsakodnevno ukvarja z različnimi vidiki zakonodaje Skupnosti, kar mora biti v skladu z izbiro držav članic, in udeležence iz tretjih držav.

Dolžina posameznega usposabljanja je od 2 do 10 dni. Glede na predvideno število udeležencev pa to pomeni precejšnji obseg usposabljanj, in sicer okoli 960 dni usposabljanj letno, kar zahteva mnogo virov.

7.4. Vodenje usposabljanja Skupnosti

Ne glede na izbrani sistem usposabljanja mora biti stalno vodenje usposabljanja, ki omogoča določitev prednostnih nalog in projektov usposabljanja, oblikovanje programa usposabljanja (letnega ali večletnega), preverjanje kakovosti usposabljanja , preverjanje kakovosti učnega gradiva in vzpostavitev postopkov , potrebnih za dobro delovanje sistema usposabljanja.

Te dejavnosti sodijo med osnovne dejavnosti Komisije . Za dnevno vodenje sistema usposabljanja Skupnosti je za izpolnitev zgoraj navedenih nalog službam Komisije potrebna pomoč drugih nosilcev. Ti so predvsem države članice, vendar po možnosti tudi nevladne organizacije. Komisija se namerava posvetovati glede vprašanj usposabljanja z zainteresiranimi subjekti.

7.5. Merila za prihodnji sistem usposabljanja Skupnosti

Na voljo so različne možnosti organizacije evropskega programa usposabljanja. Možnost izbire bi morala biti določena ob upoštevanju različnih meril, še zlasti:

( usposabljanje EU bi moralo biti dopolnilno : usposabljanje, organizirano na ravni Skupnosti, ne sme tekmovati z usposabljanjem, ki ga organizirajo države članice, ampak ga mora dopolnjevati, tako da v usposabljanje vključuje evropsko razsežnost;

( prednostne naravnanosti : glede na široko tematiko, ki mora biti zajeta pri usposabljanju, je treba jasno določiti prednostna področja. Usposabljanje, ki bi vključevalo vsa vprašanja v zvezi z zakonodajo Skupnosti o krmi in živilih, zahtevami zdravstvenega varstva živali in zaščite živali ter pravili o zdravstvenem varstvu rastlin, ni niti možno niti potrebno. V evropskem programu usposabljanja bi morala biti poudarjena evropska razsežnost pri uradnem nadzoru, medtem ko so države članice tiste, ki bi morale organizirati usposabljanje v zvezi z zadevami nadzora, ki sodijo v njihov nacionalni pravni okvir;

( prožnosti : omogočen mora biti hiter odziv pri nujnih zadevah, tako da bi bilo ob morebitnih krizah zagotovljeno popolnoma enako ravnanje vseh zadevnih držav članic. Zaradi tega bo treba omogočiti hitro prilagajanje sistema in preprost dostop do razpoložljivega strokovnega znanja;

( odličnosti : vsak sistem mora ustrezati čim višjemu možnemu standardu. Zaradi tega bo zahtevana uporaba visokokakovostnega učnega gradiva in poučevanje visokokvalificiranih mentorjev;

( preglednosti : sporočanje vsem zainteresiranim subjektom znotraj Skupnosti in v tretjih državah o organizaciji tečajev za usposabljanje in možnosti udeležbe mora biti odprto in jasno;

( splošnega in celostnega pristopa : pobuda za usposabljanje mora vključevati zelo široka področja živilske zakonodaje, zakonodaje o krmi, pravil zaščite živali in zahtev zdravstvenega varstva rastlin. Zaradi tega je zahtevan splošni pristop z vključevanjem specialističnega strokovnega znanja na teh področjih;

( stalnosti: usposabljanje, ki ga vodi dobro organizirana skupina, ki pozna politiko EU na zadevnih področjih mora trajati daljše obdobje, da se zagotovi enotno visoko kakovost usposabljanja;

( Komisija se ne sme odreči nadzoru nad usposabljanjem: Komisija mora biti zlasti sposobna usmerjati programe usposabljanja, preverjati kakovost usposabljanja in učnega gradiva ter uvesti popravne ukrepe, kadar so ti potrebni.

7.6. Sodelovanje z nacionalnimi organi za usposabljanje

Neupoštevanje mnogokrat odličnih prizadevanj v zvezi z usposabljanjem, objektov za usposabljanje in sredstev za usposabljanje, ki obstajajo v nekaterih državah članicah ne bi pomenilo dobrega upravljanja. Zato bi bilo dobro ravnanje izkoristiti njihove izkušnje in prisotnost za namene Skupnosti.

Nacionalni organi bi lahko imeli pomembno vlogo pri širjenju evropske politike glede vprašanj, povezanih z varnostjo hrane in krme, zdravstvenim varstvom živali, zaščito živali in zdravstvenim varstvom rastlin. Lahko bi postali referenčno središče za pomoč pri usposabljanju v drugih državah članicah predvsem z „usposabljanjem mentorjev“, vendar tudi z organizacijo posameznih usposabljanj za osebje nadzornih organov v državah članicah in iz tretjih držav.

Komisija meni, da ima sistem sodelovanja z nacionalnimi organi številne prednosti , zaradi katerih je to dober sistem za vodenje usposabljanja:

( Bil bi prožen. Omogočal bi dodelitev posebnih nalog določeni agenciji v sorazmerno kratkem času, delovni programi organov pa bi lahko bili prilagojeni glede na prednostna področja, ki jih določi Komisija.

( Viri, ki so na razpolago v Komisiji in državah članicah, bi bili čim boljše uporabljeni.

( Izkoriščal bi izkušnje in dosegljivo infrastrukturo, ki je že na voljo v državah članicah.

( Okrepil bi vidno in zelo pomembno mesto Evrope na tem področju politike, ki je za državljane bistvenega pomena.

Komisija bo še dodatno proučila, kako bi lahko bilo to sodelovanje organizirano v praksi.

8. MOžNOSTI GENERALNEGA DIREKTORATA ZA ZDRAVJE IN VARSTVO POTROšNIKOV ZA ORGANIZACIJO USPOSABLJANJA

8.1. Pogodbe za organizacijo usposabljanja

Ena pogodba ali več z določitvijo formalnih pogojev za organizacijo različnih elementov usposabljanja (npr. izvedba usposabljanja, določitev učnega gradiva, vodenje programa, logistični vidiki, oblikovanje programa e-učenja), ki bi jo Komisija sklenila, se lahko razume kakor dobra možnost za organizacijo usposabljanja Skupnosti. Taka metoda je prožna: omogoča opredelitev potreb po usposabljanju v skladu s prednostnimi področji, ki jih določi Komisija. Pogodbe lahko opredelijo tudi določeno obdobje, med katerim se lahko pričakuje dokončanje posameznega projekta usposabljanja. Glede na vrsto pogodbe se je tudi možno odzvati na nujne potrebe po izvedbi posebnega projekta usposabljanja.

Ker pogodbe lahko trajajo več let, je s tem nevarnost zaradi vrzeli ob koncu pogodbe zmanjšana, ne pa odpravljena. Večletne izkušnje so ob koncu pogodbe lahko izgubljene.

8.2. Specializirana služba Komisije

Možnost oblikovanja središča za usposabljanje s stalnimi objekti, infrastrukturo in osebjem bi morala biti predvidena v obliki specializirane službe Komisije. V praksi bi bile posledice za Komisijo velike: infrastruktura s popolno opremo, potreba po zadostnem številu osebja, vključno z mentorji, ki bi bili stalno na razpolago, osebje za vsakodnevno upravljanje, vodenje programa usposabljanja, priprava učnega gradiva, vabila slušateljem, logistična ureditev itd. Čeprav se lahko te naloge zaupajo zunanjim izvajalcem, bi tak sistem zahteval mnogo virov, tako človeških kakor finančnih, verjetno pa je, da takih virov ne bo na razpolago. Prednost pri tem je, da se lahko evropska načela razširjajo s sistemom, ki je v stiku z oblikovanjem politike.

8.3. Izvajalska agencija

Uredba Sveta (ES) št. 58/2003 z dne 19. decembra 2002 o statutu izvajalskih agencij, pooblaščenih za izvajanje nekaterih nalog pri upravljanju programov Skupnosti[6] pooblašča Komisijo, da ustanovi izvajalsko agencijo in ji zaupa nekatere naloge upravljanja, ki so povezane s programom Skupnosti. To bi omogočilo Komisiji, da se osredotoči na svoje osrednje dejavnosti in naloge, katerih izvedbe se ne da zaupati zunanjim izvajalcem, ne da bi se s tem odrekla nadzoru in končni odgovornosti za dejavnosti, ki jih upravlja taka izvajalska agencija.

Upravljanje takega programa zajema tehnične naloge, ki ne vključujejo političnega odločanja in zahtevajo visoko stopnjo tehničnega in finančnega strokovnega znanja. Pri usposabljanju bi te naloge lahko vključevale vodenje postopkov glede izvajanja programa usposabljanja. Zaupanje takih nalog izvajalski agenciji bi lahko bil način za organizacijo uspešnega usposabljanja. Taka agencija bi dala projektu usposabljanja pomembno in vidno mesto.

Vendar je treba še pred dokončno proučitvijo take možnosti opraviti številne stopnje postopka. Ena izmed teh je analiza stroškov in koristi, ki jo je treba izvesti ob upoštevanju dejavnikov iz člena 3 Uredbe Sveta (ES) št. 58/2003. Še preden lahko Komisija ustanovi novo izvajalsko agencijo ali razširi pristojnost sedanje, mora poleg tega Regulativni odbor za izvajalske agencije izdati pozitivno mnenje, Evropski parlament pa mora biti v to vključen na podlagi ureditve dela, dogovorjene med Komisijo in proračunskim organom.

Zanimiva ideja, o kateri bo treba še razmisliti, je, da se usposabljanje lahko združi z dejavnostmi „Izvajalske agencije za program javnega zdravja“, ustanovljene s Sklepom Komisije 2004/858/ES[7]. Naloge navedene agencije bi tako bile razširjene z novim obsegom pristojnosti. Tako bi bili različni programi, ki jih vodi Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov, združeni v eni strukturi. Prednost takega pristopa bi bila, da bi bile sedanje splošne strukture, potrebne za upravljanje agencije, že na voljo, kar bi omogočalo izvajanje programa usposabljanja, ne da bi bilo treba oblikovati novo organizacijsko strukturo (pripravljalni odbor in direktorja). Združitev različnih programov bi tudi povečala učinkovitost sedanje agencije.

Evropske agencije za varnost hrane ne more biti organizator tega usposabljanja. Evropska agencija za varnost hrane ima posebno nalogo izvajanja ocene tveganja. Organizacija usposabljanja, ki je bolj povezano z obvladovanjem tveganja, bi bilo v nasprotju s sedanjimi pooblastili. Poleg tega je Evropska agencija za varnost hrane regulativna agencija, za katero veljajo ugotovitve iz točke 8.4.

8.4. Regulativna agencija

Organ za evropsko usposabljanje, ki bi prevzel vse naloge ali del nalog, povezanih z organizacijo in izvajanjem usposabljanja, bi lahko imel vlogo organizacije, ki ni odvisna od Komisije in deluje v skladu z uredbo o ustanovitvi, ki jo sprejmeta Svet in Evropski parlament, v obliki regulativne agencije. Njene naloge bi lahko bile izvajanje usposabljanja, usposabljanje in zaposlovanje mentorjev, priprava učnega gradiva, sporočanje in obveščanje javnosti, da bi čim bolj uspešno pritegnila ciljne skupine v državah članicah in tretjih državah, ter povezovanje v mrežo z nacionalnimi agencijami.

Kakor izvajalska agencija pa bi regulativna agencija lahko dala večji pomen usposabljanju Skupnosti, s tem ko bi povezala usposabljanje z njo. Agencija bi zmanjšala upravno obremenitev Komisije, saj bi sama zaposlovala svoje osebje in upravljala svoj proračun.

Vendar je regulativna agencija po svoji naravi organ, ki se od institucij Skupnosti loči po tem, da je samostojna pravna oseba in deluje neodvisno od Komisije. Zato bi obstajalo tveganje, da bi se premalo usklajevala s službami Komisije. S tega stališča pa možnost ustanovitve nove agencije ali razširitve pristojnosti sedanje ne bi bila najbolj ustrezna oblika za zagotavljanje usposabljanja EU.

9. Nadaljnji ukrepi Komisije

Komisija bo še dodatno proučila možnost, da bi program usposabljanja izvajala izvajalska agencija (točka 8.3). Vendar bo glede na pravni okvir in rešitve v praksi treba pazljivo proučiti pravno izvedljivost, da bi bil omogočena uporaba finančnih sredstev iz proračuna Skupnosti še pred tako odločitvijo. Ta rešitev naj bi ponudila potrebna jamstva, da bodo glavni cilji Komisije doseženi, še zlasti pa da bo Komisija obdržala osrednje dejavnosti (glej Uredbo št. 58/2003). Komisija bo zato čim prej naročila zgoraj navedeno analizo stroškov in koristi.

10. Presoja vpliva

Vpliv organizacije programov usposabljanja na različne vidike družbeno-gospodarskega življenja je bil ocenjen in objavljen hkrati s tem sporočilom. Vključuje analizo stroškov, ki temelji na izkušnjah, pridobljenih v začetni fazi mnogih usposabljanj, organiziranih leta 2006.

Na tej podlagi se da oceniti skupne stroške letnih programov usposabljanja ob upoštevanju nekaterih meril, kakor so število udeležencev na leto, povprečno trajanje tečaja, število udeležencev na tečaj in izbrana možnost glede vodenja, ki bi bili v razponu med 13,2 milijona EUR in 19,8 milijona EUR v obdobju 2007–2011; predvideno je, da bo ta dejavnost financirana v okviru proračuna Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS).

Na začetku usposabljanja se pričakujejo višji stroški. To dokazuje število prošenj za udeležbo, ki bo v tem obdobju verjetno visoko, še zlasti iz držav v razvoju, tako da je lahko število udeležencev med 6 000 in 9 000. Po prvih dveh letih je predvideno zmanjšanje števila prošenj za udeležbo.

11. SKLEPNE UGOTOVITVE

Komisija si bo prizadevala, da bi imeli na voljo stalno strukturo, ki mora omogočati uspešno in učinkovito organizacijo usposabljanja na področju živilske zakonodaje, zakonodaje o krmi, zdravstvenega varstva živali in zaščite živali.

Komisija bo pri organizaciji teh dejavnosti dodatno proučila različne možnosti vodenja programa usposabljanja. Ne glede na izid tega proučevanja je treba opraviti številne stopnje postopka. Te vključujejo naročilo analize stroškov in koristi v zvezi z izvajalsko agencijo in sprejetje izvedbenih pravil pri organizaciji tečajev za usposabljanje, kakor je zahtevano v tretjem odstavku člena 51 Uredbe (ES) št. 882/2004. Ta izvedbena pravila lahko vključujejo vprašanja vodenja, kakor so postopki, ki jih je treba upoštevati za oblikovanje letnega programa usposabljanja, posvetovanje z zainteresiranimi subjekti in po možnosti stike z organom za usposabljanje.

Upoštevati je treba, da za nekatere možnosti, kakor sta regulativna agencija ali specializirana služba Komisije, velja, da ne ponujata najboljših nadomestnih rešitev za uspešno usposabljanje. Pri regulativni agenciji je možno, da se bo Komisija morala odreči nadzoru nad svojim programom usposabljanja, obe možnosti pa bosta verjetno zahtevali mnogo virov in sredstev.

ANNEX I: Overview of Community measures

The requirements of food law, feed law, animal health rules, animal welfare requirements and plant health have been established gradually over a period covering almost 40 years. The situation at present can be summarised as follows:

Food and feed law

( The general food law

( Labelling and nutrition

( Biotechnology

( Chemical safety of food

( Biological safety of food

( Animal nutrition

( Food and feed controls

See http://europa.eu.int/comm/food/food/index_en.htm

Animal health rules

( Preventive health measures on intra-community trade and imports of:

( live animals

( semen, ova and embryos

( animal products

( Community legislation on animal diseases:

( new Animal Health Strategy to improve the prevention and control of animal disease in the EU

( control measures, to be taken as soon as the presence of a disease is suspected

( eradication and monitoring programmes, for the diseases that are already within the Community

( EU financial contribution

( Other activities: identification measures to guarantee the traceability of the animals

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Animal welfare rules

( The protection of animals on the farm and in particular laying hens, calves and pigs

( The protection of animals during transport

( The protection of animals at time of slaughter or killing

See http://europa.eu.int/comm/food/animal/index_en.htm

Plant health rules

( Plant protection

( Harmful organisms

( Property rights

( Genetic resources

( Seeds and plant propagating material

( GM plants and seeds

See http://europa.eu.int/comm/food/plant/index_en.htm

ANNEX II: Training for developing countries in 2006

Following courses were developed in 2006:

( HACCP implementation and assessment

( Highly Pathogenic Avian Influenza

( European Standards for the importation of fruit and vegetables, and fishery products

( Import control procedures at border inspection posts

( Standards for animal by-products

( Animal welfare at the time of slaughter of meat producing animals

Of those, the following were addressed to developing countries selected on the basis of their trade records or their potential trade with the EU:

( Imports of fruit and vegetables: El Salvador, 30 May-1 June 2006, Malaysia, scheduled for September 2006, Tanzania, scheduled for October 2006

( Fishery products: Indonesia, 25-27 April 2006, Colombia 20-22 June 2006, Senegal, scheduled for October 2006

With representatives from:

( Africa (including among other countries: Tanzania, Kenya, Uganda, Malawi, Ethiopia, Eritrea, Botswana, Namibia, Zimbabwe Zambia, Lesotho, Swaziland, Southafrica, Senegal, Mauritania, Guinea Conakry, Ivory Coast, Cameroon, Benin, Togo, Gambia, Ghana).

( Asia (including among other countries: Malaysia, Philippines, Indonesia, Laos, Thailand, Vietnam, Cambodia, Myanmar, China, Taiwan, Singapore, South Korea, Papua New Guinea, Maldives, Bangladesh).

( Latin America (including among other countries: El Salvador, Belize, Bolivia, Dominican Republic, Guatemala, Colombia, Honduras, Nicaragua, Costa Rica, Panama, Cuba, Venezuela, Ecuador, Chile, Argentina, Brazil, Paraguay, Uruguay, Mexico).

A further course on Avian Influenza covered Laos, Vietnam, Cambodia and Indonesia and took place from February to May 2006. In view of the epidemiological situation of the disease, it is the intention to extend this activity to African countries as soon as possible. Representatives from developing countries were also invited to the other courses.

[1] UL L 165, 30.4.2004 (glej popravke v UL L 191, 28.5.2004, str. 1).

[2] Podatki temeljijo na podatkih, ki jih je Komisija prejela od držav članic.

[3] Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL L 31, 1.2.2002, str. 1), kakor je spremenjena z Uredbo (ES) št. 1642/2003 (OJ L 245, 29.9.2003, str. 4).

[4] Odločba Sveta 90/424/EGS z dne 26. junija 1990 o odhodkih na področju veterine (UL L 224, 18.8.1990, str. 19), kakor je nazadnje spremenjena z Odločbo 2006/53/ES z dne 23. januarja 2006 (UL L 29, 2.2.2006, str. 37).

[5] Direktiva Sveta o varstvenih ukrepih proti vnosu organizmov, škodljivih za rastline ali rastlinske proizvode, v Skupnost in proti njihovemu širjenju v Skupnosti (UL L 169, 10.7.2000, str. 1).

[6] UL L 11, 16.1.2003, str. 1.

[7] Sklep Komisije 2004/858/ES z dne 15. decembra 2004 o ustanovitvi izvajalske agencije, poimenovane „Izvajalska agencija za program javnega zdravja“, za upravljanje dejavnosti Skupnosti na področju javnega zdravja – v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 58/2003 (UL L 369 z dne 16.12.2004, str. 73).