SL Uradni list Evropske unije CE 259/86

Zelena knjiga o tržnih instrumentih za namene okoljske politike in z njo povezanih politik

P6_TA(2008)0182

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 24. aprila 2008 o zeleni knjigi o tržnih instrumentih za namene okoljske politike in z njo povezanih politik (2007/2203(INI))

(2009/C 259 E/16)

Evropski parlament,

— ob upoštevanju zelene knjige o tržnih instrumentih za namene okoljske politike in z njo povezanih politik (KOM(2007)0140),

— ob upoštevanju sklepov predsedstva Evropskega sveta v Bruslju (8. in 9. marec 2007), vključno z energetsko politiko za Evropo v Prilogi I,

— ob upoštevanju poročila Evropske agencije za okolje „Uporaba trga za stroškovno učinkovito okoljsko politiko“ (št. 1/2006),

— ob upoštevanju členov 2 in 6 Pogodbe ES, na podlagi katerih morajo biti zahteve s področja varstva okolja vključene v različne domene politike Skupnosti, da se spodbuja razvoj gospodarskih dejavnosti na okolju trajno ustrezen način,

— ob upoštevanju člena 175 Pogodbe ES,

— ob upoštevanju Sklepa št. 2179/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 1998 o ponovni obravnavi programa politike in dejavnosti Evropske skupnosti na področju okolja in trajnostnega razvoja „Trajnostnemu razvoju naproti“ (1),

— ob upoštevanju pregleda strategije EU za spodbujanje trajnostnega razvoja,

— ob upoštevanju šestega okoljskega akcijskega programa,

— ob upoštevanju svojih resolucij o tematskih strategijah za urbano okolje (2), recikliranje odpadkov (3), trajnostno rabo naravnih virov (4) in trajnostno rabo pesticidov (5),

— ob upoštevanju svoje resolucije z dne 15. novembra 2007 o omejevanju globalnih podnebnih sprememb na 2 stopinji Celzija – pot do konference o podnebnih spremembah na Baliju in naprej (6),

— ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

— ob upoštevanju poročila Odbora za okolje, javno zdravje in varnost hrane ter mnenj Odbora za ekonomske in monetarne zadeve in Odbora za industrijo, raziskave in energetiko (A6-0040/2008),

A. ker podatki o podnebnih spremembah kažejo na to, da bodo, če hočemo omejiti njihove učinke, potrebni strogi ukrepi; ker je Evropski svet določil cilje zmanjšanja emisij CO2 za najmanj 20 % do leta 2020 in najmanj 60 % do leta 2050; ker je Evropski svet za cilja, ki ju moramo doseči do leta 2020, določil tudi 20-odstotni delež obnovljivih energij v porabi energije in 20-odstotno izboljšanje energetske učinkovitosti,

B. ker je v svoji prej omenjeni resoluciji z dne 15 novembra 2007 Parlament poudaril, da se morajo industrijsko razvite države obvezati, da bodo do leta 2020 zmanjšale emisije CO2 za najmanj 30 % in do leta 2050 za 60–80 % v primerjavi z letom 1990,

C. ker obstajajo različne vrste onesnaženj in nevarnost, da se bodo naravni viri izčrpali,

D. ker obstaja velika nevarnost, da bodo izumrle številne živalske ali rastlinske vrste, in ker je cilj Unije, da do leta 2010 zaustavi izgubo biotske raznovrstnosti,

E. ker v Uniji nenehno narašča promet, povezan s prevozom, zlasti blaga, s tem pa narašča poraba energije,

F. ker so tržni instrumenti pomembno sredstvo za izvajanje načela „plača povzročitelj obremenitve“ ter na splošno za upoštevanje skritih stroškov proizvodnje in potrošnje, povezanih z zdravjem ljudi in okoljem, na stroškovno učinkovit način,

G. ker med državami članicami obstajajo velike razlike na področju okoljskega obdavčevanja (med 2 % in 5 % BDP držav članic) in tudi uporabe tržnih instrumentov in ker se je delež okoljskih dajatev v BDP držav članic v zadnjih petih letih zmanjšal,

H. ker predstavljajo davki na energijo v povprečju 76 % okoljskih davkov, davki na prevoz pa 21 %,

I. ker nosijo gospodinjstva največje breme okoljskih dajatev, čeprav so drugi gospodarski sektorji največji porabniki energije, vode in prevozov,

J. ker lahko reforma dodeljevanja okolju škodljivih subvencij prispeva k prilagajanju podnebnim spremembam, spodbujanju trajnostnega razvoja in ohranitvi mednarodne konkurenčnosti EU,

K. ker odziv na področju globalnih posledic podnebnih sprememb ne sme le prekiniti povezave med rastjo in načini proizvodnje in porabe, ampak mora pripeljati tudi do spremembe našega družbeno-gospodarskega razvojnega modela,

L. ker sedanji gospodarski kazalci za BDP ne zadoščajo več za pravilno oceno družbene, gospodarske in okoljske stvarnosti in ne upoštevajo okoljskih posledic človekovih dejavnosti, s katerimi se moramo soočiti; ker je treba za izračun proizvedene blaginje razmisliti o novih okoljskih kazalcih, ki bodo bolje upoštevali te spremembe,

Kritike zeleni knjigi

1. pozdravlja sklicevanje na načelo, da plača povzročitelj obremenitve, vendar obžaluje, ker obstaja slaba ali nikakršna povezanost z izdelavo in umerjanjem obstoječih instrumentov okoljske politike; poudarja, da načelo „plača povzročitelj obremenitve“ omogoča določitev prave cene, saj se lahko na ta način v ceno proizvoda vključijo stroški za čiščenje onesnaženja in povračilo škode, ki jo je povzročila proizvodnja; poudarja, da so proizvodnja ali proizvodi, ki onesnažujejo, če so v ceno vključeni zunanji dejavniki, na koncu dražji, kajti preprečevanje je cenejše kot vrnitev v prejšnje stanje ali sanacija;

2. obžaluje, ker ni bila opravljena temeljita analiza prednosti razlikovanja med tržnimi instrumenti, usmerjenimi v potrošnika, in tistimi, namenjenimi proizvajalcu;

3. poudarja, da načelo „plača povzročitelj obremenitve“ ne sme pomeniti le tega, da plača končni potrošnik, zlasti gospodinjstva;

4. obžaluje, da se zelena knjiga osredotoča predvsem na onesnaževanje ozračja in podnebno segrevanje ter na splošno omalovažuje druge negativne posledice, ki jih imajo za okolje proizvodni in distribucijski procesi ter načini porabe;

5. strinja se z mnenjem Komisije o raznolikosti tržnih instrumentov in razlikovanju med davki in drugimi dajatvami, ker gre pri slednjih običajno za plačilo natančno določenih storitev ali stroškov; poudarja, da je za uresničevanje ciljev na področju varstva okolja in zdravja treba imeti spodbujevalne instrumente, pa tudi instrumente odvračanja, ter strategijo trajnostnega razvoja;

6. obžaluje dejstvo, da je mednarodna razsežnost omenjena le zelo bežno in da še vedno niso vzpostavljeni ukrepi za zmanjšanje izkrivljanja konkurence med regijami in industrijskimi sektorji;

Ukrepi

7. pozdravlja zeleno knjigo; poziva Komisijo, naj razvije jasno strategijo o uporabi tržnih instrumentov, oceni okoljsko škodo in odpravi tržne nepopolnosti ter pri tem zajame obdavčenje, pregled sistema EU za trgovanje z emisijami ter trgovinsko in tehnološko politiko;

8. poziva Komisijo, naj pri pripravi strategije izvajanja za tržne instrumente upošteva in pripravi obširno poročilo o učinkovitosti okoljskih ureditvenih instrumentov, ki jih trenutno uporablja EU, da ugotovi, kje bi bilo primerno nadomestiti obstoječo zakonodajo s tržnimi instrumenti;

9. poziva Komisijo, naj uporabi primerjalno študijo obstoječih tržnih instrumentov za ocenitev njihove učinkovitosti ter spodbujanje izmenjave dobrih praks med državami članicami;

10. poziva Evropsko unijo, naj loči bruto gospodarsko blaginjo na prebivalca od neto gospodarske, socialne in okoljske blaginje kot kazalca dejanskega napredka; zato poziva Komisijo in države članice, naj natančneje preučijo možnost za merjenje evropske rasti z uporabo „zelenih“ kazalcev (7), ki upoštevajo izgubljeno blaginjo zaradi škode, povzročene okolju;

11. priznava, da je popolna internalizacija okoljskih stroškov temeljni pogoj za vzpostavitev lojalne konkurence med posameznimi podjetji ter za povečanje gospodarskih spodbud za pospeševanje čistejše proizvodnje in porabe ter za spodbujanje inovacij na področju čistejših tehnologij;

12. priznava, da je nezmožnost internalizacije okoljskih stroškov isto kot subvencioniranje dejavnosti, škodljivih za okolje;

13. poudarja, da veliko število okolju škodljivih subvencij v državah članicah EU povečuje onesnaževanje in močno ogroža načelo „plača povzročitelj obremenitve“;

Načela

14. poudarja, da je načelo „plača povzročitelj obremenitve“ eden od stebrov okoljske politike EU, kar pomeni, da so zunanji stroški vključeni v tržne cene, ki tako predstavljajo dejanske proizvodne stroške ali stroške škode, povzročene okolju in zdravju; ugotavlja, da je izvajanje načela „plača povzročitelj obremenitve“, v večini držav članic pomanjkljivo;

15. ugotavlja, da so tržni instrumenti sestavljeni iz zelo različnih orodij za specifične namene, kot so trgovanje z dovoljenji, s katerimi naj bi se zmanjševalo onesnaževanje (na primer z emisijami CO2); okoljski davki, ki bi morali vplivati na spremembo cen ter obnašanje proizvajalcev in potrošnikov; okoljske dajatve za kritje stroškov okoljskih storitev; okoljske subvencije za podporo razvoju čistejših tehnologij itd.;

16. priznava, da so tržni instrumenti za namene okoljske politike eden od najučinkovitejših načinov za doseganje okoljskih ciljev z razumnimi stroški; vendar poudarja, da je treba te instrumente dopolniti z drugimi ukrepi, kot so standardi učinkovitosti, cilji na področju emisij itd.;

17. ugotavlja, da bodo imeli tržni instrumenti ključno vlogo pri uresničevanju cilja EU, to je 20 % delež obnovljive energije v skupni porabi energije do leta 2020;

18. meni, da premik k trajnostnemu razvoju in h gospodarstvu brez premoga zahteva uporabo instrumentov odvračanja (na primer davki, pristojbine), pa tudi spodbujevalnih instrumentov (na primer sistemi trgovanja);

19. poudarja, da bo oblikovanje mešanice instrumentov prispevalo k optimalni uporabi tržnih instrumentov; s tem v zvezi meni, da lahko tržni instrumenti znatno prispevajo k doseganju ciljev Lizbonske strategije;

20. meni, da morajo biti ukrepi v zvezi z energijsko in podnebno politiko, sprejeti v okviru splošnega koncepta na ravni EU in držav članic, skladni s cilji, ki so bili dogovorjeni v Lizboni in Göteborgu;

21. meni, da so tržni instrumenti ustrezno in učinkovito sredstvo za internalizacijo zunanjih učinkov, ki bi moralo biti pogosteje uporabljeno, ne bi pa moglo nadomestiti upravnih instrumentov, temveč bi jih lahko le dopolnjevalo;

22. poudarja, da mora izvajanje tržnih instrumentov za obravnavo onesnaženja in negativnih učinkov na okolje temeljiti na okoljski učinkovitosti; meni, da bi bilo treba družbene posledice izvajanja tržnih instrumentov ublažiti s posebnimi ukrepi, kot so minimalne cene, znižanje stopenj, subvencije in podobno v korist gospodinjstev z nizkimi prihodki; meni, da je potrebno sprejeti tudi ukrepe za kaznovanje prekomerne porabe;

23. opozarja, da Direktiva Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (8) (direktiva o obdavčitvi energije) predvideva, da se lahko obdavčenje pod določenimi pogoji v celoti ali delno nadomesti z alternativnimi tržnimi instrumenti, vključno še posebej s sistemom EU za trgovanje z emisijami;

24. poudarja pomembno vlogo okoljskega obdavčevanja za dosego okoljskih ciljev;

25. meni, da se tržni instrumenti Skupnosti ne morejo omejevati na sistem za trgovanje s pravicami do emisij ali z emisijskimi kvotami ter da je treba predvideti druge možnosti, na primer uvedbo davka na premog v zameno za zmanjšanje subvencij za fosilno energijo;

26. poudarja, da se na okoljske davke ne bi smelo gledati kot na možnost za povečanje davčnih prihodkov, ampak kot na sredstvo za preprečevanje škodljivega onesnaževanja ali degradacije okolja, ter posledično način, da se s sprejemljivimi stroški poveča družbena blaginja; poudarja, da bi bilo treba obdavčevanje negativnih dejavnikov, kot je onesnaževanje, izravnati z znižanjem davkov na pozitivne dejavnike, kot je delo;

27. poudarja, da dajejo pogodbe kljub zahtevam po enotnosti na davčnem področju možnost okrepljenega sodelovanja ter da obstaja odprt način usklajevanja; zato poziva države članice, naj na evropski ravni dosežejo napredek pri okoljskem obdavčevanju ter s tem preprečijo davčni damping;

28. ugotavlja, da bo tesnejše sodelovanje EU glede okoljskih davkov in izmenjave najboljših praks olajšalo reformo; še posebej podpira predloge, da države članice znižajo stopnjo davka na dodano vrednost ali ponudijo davčne olajšave za energetsko učinkovite proizvode in energetsko varčne materiale; poudarja pa, da se morajo države članice same odločiti, kaj je primerno za njihove davčne sisteme;

29. ugotavlja koristi reform okoljskega davka; poziva države članice, naj izvedejo omenjene reforme, da med drugim ublažijo energetsko revščino in spodbujajo nizko ogljične tehnologije, prihranke energije, energetsko učinkovitost in obnovljive tehnologije;

30. podpira znižanje davka na delo na nacionalni ravni, vendar poudarja, da ni vezano le na reformo okoljskega davka;

31. meni, da so različne ravni cen ena od možnosti kako vplivati na načine proizvodnje in porabe ter spodbujati uporabnike k izbiri ustreznih, okolju prijaznejših vrst prevoza (npr. z zmanjšanjem cen javnega prevoza); meni, da mora biti vsako zvišanje zaradi uporabe tržnih instrumentov predvidljivo in da je treba upoštevati posebne okoliščine v posamezni državi članici; vendar poudarja, da je lahko zaradi slabe prožnosti nekaterih sektorjev in kategorij potrošnikov učinek takega ukrepanja omejen;

32. poudarja potrebo po natančnih podatkih o okoljskih in socialnih stroških, vezanih na celoten življenjski cikel proizvodov in storitev; poziva Komisijo, naj predlaga metode za ocenitev teh stroškov;

33. pozdravlja nedavno konferenco „Prek BDP“, ki so jo organizirali Komisija, Evropski parlament, OECD, Svetovni sklad za naravo in Rimski klub, ter njene pomembne zaključke; poudarja, kako pomembno je dopolniti BDP z drugimi kazalci za merjenje blaginje in družbenega napredka, zlasti kar zadeva vpliv gospodarske rasti na ozračje in ekosisteme;

34. meni, da lahko tržni instrumenti prispevajo k spodbujanju raziskav in inovacij na področju okolja, ker so zaradi davkov na proizvode in storitve, ki niso prijazni do okolja ali ne upoštevajo okoljskih standardov, proizvajalci prisiljeni vlagati v raziskave o energetsko učinkovitejših proizvodih in storitvah;

Kateri instrumenti za kateri sektor?

35. priznava, da ima trenutna različica sistema EU za trgovanje z emisijami glede na številne vire toplogrednih plinov in udeležene sektorje preozko področje uporabe in da bodo morali Komisija in države članice uvesti potrebne izboljšave za dosego njegove optimalnosti v tretji fazi projekta, ki se začne leta 2013;

36. poziva Komisijo, naj okrepi sistem EU za trgovanje z emisijami z določitvijo zgornje meje, ki se bo postopno zniževala, in jo razširi na vse velike onesnaževalce kot glavno sredstvo za doseganje ciljev zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2020;

37. zato poudarja nujnost revizije sistema EU za trgovanje z emisijami, da bi se učinkovito spoprijeli s pomanjkljivostmi iz poskusnega obdobja, vključno z nepričakovanimi dobički podjetij zaradi sredstev, pridobljenih iz dodeljevanja brezplačnih kvot CO2 (npr. veliki proizvajalci električne energije); poudarja, da močna podpora načelu „plača povzročitelj obremenitve“ v strategiji trajnostnega razvoja EU med drugim pomeni, da mora sistem EU za trgovanje z emisijami temeljiti predvsem na licitiranju dovoljenj za emisije in na splošni zgornji meji, usklajeni s ciljem 30-odstotnega zmanjšanja v EU do leta 2020, vključno s količinskimi omejitvami in zahtevami glede kakovosti pri uporabi sredstev za financiranje projektov mehanizma za čist razvoj/skupno izvajanje;

38. s tem v zvezi poudarja pomen spodbujanja razvoja svetovnega trga ogljika, da bi dosegli potrebno občutno zmanjšanje emisij na stroškovno učinkovit način;

39. meni, da je za popolno internalizacijo okoljskih in socialnih stroškov pri vseh vrstah prevoza bistvenega pomena povečana uporaba tržnih instrumentov v prevoznem sektorju; meni, da ima nizka stopnja internalizacije cestnega prometa škodljive učinke na konkurenčnost drugih vrst prevoza, kot so železnice, ter na spodbujanje učinkovitejših in čistejših tehnologij;

40. pozdravlja predlog Komisije, da se letalski sektor vključi v sistem Skupnosti za trgovanje s kvotami emisij CO2, vendar meni, da je obenem treba sprejeti dodatne ukrepe, kot je davek na kerozin in na emisije dušikovega oksida (NOX), za spopadanje s posledicami, ki jih imajo podnebne spremembe za sektor;

41. zahteva, da Komisija pred letom 2009 predstavi zakonodajni predlog za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v pomorskem prometu, saj tega ne ureja še nobena mednarodna zakonodaja ali zakonodaja Skupnosti;

42. meni, da bi morala obdavčitev energije ostati sekundarno in dopolnilno orodje za zmanjšanje le tistih emisij toplogrednih plinov, na katere sistem EU za trgovanje z emisijami ne more posredno ali neposredno vplivati;

43. opozarja, da prometni in stavbni sektor predstavljata velik delež pri povpraševanju po energiji in emisijah CO2, ki jih ne pokriva sistem EU za trgovanje z emisijami;

44. meni, da bi morali reviziji direktive o obdavčitvi energije in direktive o težkih tovornih vozilih (9) (direktiva o evrovinjeti) potekati hitro in istočasno, da bi preprečili prekrivanje ukrepov, ki imajo isti cilj, ter da bi spremenili okoljsko zakonodajo tako, da bi različne ekonomske sektorje hitreje preusmerila na okolju naklonjeno vedenje, med drugim z internalizacijo zunanjih stroškov;

45. meni, da bi moralo izvajanje direktive o evrovinjeti biti obvezno v vseh državah članicah ter da bi jo bilo treba prilagoditi, da bi se omogočila internalizacija zunanjih stroškov z dajatvami na uporabo infrastrukture, še posebej na cestne prevoze; meni, da zato, da se prepreči preusmeritev prometa na ceste, ki so izključene iz direktive o evrovinjeti, bi ta morala pokrivati celotno cestno omrežje;

46. poudarja potrebo, da je pri tržnih instrumentih treba uporabljati načela boljše ureditve ter preprečiti prekrivajoče se in kompleksne instrumente; podpira predlog spremembe direktive o obdavčitvi energije na način, ki bo zagotovil, da udeleženi v sistemu EU za trgovanje z emisijami svojih emisij ne bodo plačali dvakrat, pri trgovanju in pri obdavčenju;

47. meni, da bi pri reviziji zakonodaje o obdavčevanju energetskih proizvodov treba zvišati najnižjo stopnjo davkov na področju prevozov za industrijske ali trgovinske namene; podpira delitev davka na energetski in okoljski del glede na stopnjo emisij CO2;

48. poziva Komisijo in države članice, naj ocenijo odstopanja in oprostitve, ki so sedaj prisotne v direktivi o obdavčitvi energije, ter naj razmislijo o tem, katera vrsta energije iz fosilnih goriv bi bila v prihodnosti oproščena davkov, pri čemer je treba upoštevati področje izvajanja in duha direktive ter se izogibati podvajanju bremen za izvajalce zaradi uporabe drugih davčnih ali trgovinskih sistemov;

49. poziva, naj se tržni instrumenti za doseganje ciljev okoljske politike na splošno in posebej za internalizacijo zunanjih stroškov v državah članicah in na ravni EU uporabljajo pogosteje; s tem v zvezi bi bilo treba paziti, da suverenost držav članic pri davčnih zadevah ne bi povzročila izkrivljanja konkurence; predlaga na primer uporabo bolj tržno usmerjenih instrumentov za spodbujanje energetske učinkovitosti in toplotne izolacije stavb;

50. poziva države članice, naj okrepijo svojo spodbujevalno politiko v prid gradbenega sektorja, da bi se zmanjšalo povpraševanje po energiji in emisije CO2; poudarja, da je pomembno podpirati razvoj pasivnih bivanjskih prostorov s pozitivno energijo;

51. predlaga, da se za financiranje posegov za izboljšanje energetske učinkovitosti v stanovanjskem sektorju ter uporabe ogljika v javnem prevozu oblikuje sistem nadomestil, podoben mehanizmom iz kjotskega protokola ter primeren za dajanje finančnih spodbud;

Posebni sektorji in instrumenti

52. meni, da se reforma okolju škodljivih subvencij ne sme omejiti na skupno kmetijsko politiko; meni, da prevozni sektor, zlasti cestni prevoz, potrebuje hitro in odločno posredovanje; poziva Komisijo, da takoj predlaga načrt za postopno, a hitro ukinitev okolju škodljivih subvencij v skladu s sklepom Evropskega sveta o reviziji strategije trajnostnega razvoja;

53. se strinja s Komisijo, da je za odpravo okolju škodljivih subvencij nujen dopolnilni ukrep za doseganje trajnostnega razvoja in zlasti ciljev, ki so jih določili voditelji držav in vlad EU v zvezi z integrirano agendo za energijo in podnebne spremembe;

54. pričakuje od Komisije, da bo pregled usmeritve Skupnosti v državno pomoč za varstvo okolja dejansko upoštevala dejstvo, da je treba spremeniti načine proizvajanja, prevažanja in porabe, ter da je treba zmanjšati količino odpadkov;

55. opozarja na določbe Skupnosti o odpadkih, vendar obžaluje, ker ne obravnavajo problema količine odpadkov v Evropski uniji; poziva Komisijo in države članice, naj razmislijo o zakonodajnem okviru za obdavčevanje odpadkov, da bi se preprečila proizvodnja odpadkov in v srednjeročnem obdobju zmanjšala količina odpadkov, proizvedenih v EU;

56. pozdravlja osredotočenost na tržne instrumente pri izvajanju okvirne direktive o vodah (10), ter meni, da je pri določanju cene vode bistvenega pomena internalizacija stroškov črpanja površinskih voda, stroškov, vezanih na zmanjševanje kakovosti vode, ter stroškov za vzdrževanje naprav za obdelavo vode; poudarja, da lahko okvirna direktiva o vodah služi kot referenca pri opredelitvi tržnih instrumentov za namene okoljske politike; poziva Komisijo, naj preveri njeno izvajanje v državah članicah ter naj uporabi skupno strategijo za izvajanje okvirne direktive o vodah ter pilotna povodja za preučevanje in spodbujanje najboljših praks; poziva države članice, naj okrepijo napore za pravilno izvajanje okvirne direktive o vodah ter naj zlasti zagotovijo, da bo poraba vode predmet gospodarske ocene, ki bo vključevala stroške uporabe vira ter okoljske stroške, na osnovi zlasti teh kriterijev pa se bodo oblikovale cene vode;

57. poziva Komisijo in države članice, naj oblikujejo sistem obdavčevanja ali dajatev, ki naj prispeva z zmanjšanju količin uporabljenih pesticidov in k uporabi pesticidov, ki so manj strupeni in škodljivi za okolje in zdravje;

58. meni, da mora uvedba znižane mere DDV za ekološke prijazne proizvode biti predmet strogih pravil, da bi potrošniki resnično lahko imeli od tega korist, ter jo morajo spremljati dopolnilni ukrepi, kot na primer ekološke oznake, da se omogoči vzpostavitev sistema, ki bi omogočal enostavno primerjavo med proizvodi;

59. priznava, da obstajajo težave v zvezi z vzpostavitvijo tržnih instrumentov za rast ali ohranjanje biotske raznovrstnosti ter storitev, vezanih na ekosisteme, ter za reševanje lokalnih okoljskih problemov; poziva Komisijo, naj še naprej razmišlja o oceni stroškov za izgubo biotske raznovrstnosti ter o možni uporabi tržnih instrumentov, vendar se mora zavedati, da ohranjanje ali izboljšanje biotske raznovrstnosti na nekem območju ne sme, zaradi lokalnega vpliva, povzročiti njene izgube na drugem;

60. zato z zanimanjem spremlja sisteme trgovanja z emisijami NOX in SO2, ki so jih uvedle nekatere države članice, saj takšni sistemi stroškovno kar najučinkoviteje rešujejo probleme, ki jih povzroča ta vrsta onesnaževal ozračja; poudarja, da je treba pri uvedbi sistema trgovanja z emisijami NOX in SO2 upoštevati lokalne pogoje nastajanja takšnih emisij ter se omejiti na točno določena geografska območja;

61. poziva Komisijo, naj v svojih pobudah ohrani sedanje mehanizme, ki so jih države članice sprejele kot podporo razvoju obnovljivih virov energije; poudarja, da je pred odobritvijo finančni spodbud za biogoriva treba zahtevati dodatne presoje, da se preveri, ali so z okoljskega vidika proizvedena na trajnostni način;

62. poudarja, da bi morali biti tržni instrumenti zasnovani tako, da ne bi škodili konkurenčnosti industrije, ki je izpostavljena mednarodni konkurenci, kot je industrija z močno energetsko porabo, da bi se tako preprečila izguba prodaje zaradi uvoza ter morebitna selitev proizvodnje in negativne posledice za okolje izven Evropske unije;

63. poziva Komisijo, naj izvede študijo o možnostih za uvedbo energetske izkaznice za CO2 za posameznike ter za mala in srednje velika podjetja, v katerih bi bila zabeležena energetska poraba in količina proizvedenega toplogrednega plina;

64. pozdravlja večjo uporabo finančnih instrumentov poleg obdavčenja in sistema za trgovanje z emisijami, predvsem večjo dostopnost ekoloških/etičnih naložb, kot so zelene obveznice, s katerimi se omogoča večja osveščenost in ustvarjajo tržne možnosti za vlagatelje;

65. priznava podporno vlogo tveganega kapitala in zasebnih holdingov pri naložbah v tehnološka področja z nizkim izpustom ogljikovega dioksida;

Mednarodna razsežnost

66. ugotavlja, da imajo evropska gospodarstva več kot 35-odstotni svetovni delež v trgovini z okoljskim blagom ter da lahko zato evropska podjetja izkoristijo svetovno okoljevarstveno ekonomijo, s čimer bi vsaj delno nadomestili izdatke za okolje iz BDP;

67. podpira razmislek o instrumentu prilagajanja na mejah, da bi med drugim preprečili morebitno „uhajanje ogljika“, ki bi lahko spodkopalo nujnost, da se zmanjšajo emisije CO2 in ohrani ekonomska konkurenčnost Unije; poziva Komisijo, naj upošteva študije, ki so jih izvedli v številnih državah članicah, da bi za Parlament pripravili poročilo o morebitnem sprejetju tega instrumenta; vendar poudarja, da bi se morali ukrepi za prilaganje na mejah izvajati le v primeru, ko bi bili na mednarodni ravni neuspešni poskusi, da se doseže sporazum o obveznem zmanjšanju CO2;

68. meni, da bi zaradi sprejetja na mednarodni ravni ta instrument moral upoštevati najboljše razpoložljive tehnike ter biti naklonjen tretjim državam, zlasti tistim v razvoju;

69. priznava, da bi bili zavezujoča mednarodna merila in zaveze, ki zadevajo vse sektorje, občutljive na konkurenco, bolj primerni kot morebitno sprejetje mejnih davčnih izravnav, da bi odpravili neenakosti med trgovinskimi partnerji;

*

* *

70. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji ter vladam in parlamentom držav članic.

(1) UL L 275, 10.10.1998, str. 1.

(2) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 26. septembra 2006 o tematski strategiji za urbano okolje (UL C 306 E, 15.12.2006, str. 182).

(3) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 13. februarja 2007 o tematski strategiji o recikliranju odpadkov (UL C 287 E, 29.11.2007, str. 168).

(4) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 25. aprila 2007 o tematski strategiji o trajnostni rabi naravnih virov (UL C 74 E, 20.3.2008, str. 660).

(5) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 24. oktobra 2007 o tematski strategiji o trajnostni rabi pesticidov (Sprejeta besedila, P6_TA(2007)0467).

(6) Sprejeta besedila, P6_TA(2007)0537.

(7) Okoljski kazalci ali kazalci, ki upoštevajo okolje, kot so kazalec trajnostnega blagostanja (IBED) ali kazalec trajnostnega ekonomskega blagostanja (ISEW) in kazalec toksičnega potenciala (TPI).

(8) UL L 283, 31.10.2003, str. 51.

(9) Direktiva Sveta 93/89/EGS z dne 25. oktobra 1993 o uporabi davkov s strani držav članic na nekatera vozila, ki se uporabljajo za prevoz blaga po cesti, ter cestnin in dajatev za uporabo nekatere infrastrukture (UL L 279, 12.11.1993, str. 32).

(10) Direktiva 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (UL L 327, 22.12.2000, str. 1).