Poleg osnovnega scenarija se obravnavajo trije svežnji politik, od katerih vsak zajema ukrepe na petih področjih.

Določanje plač s kolektivnimi pogajanji ter izvrševanje in spremljanje se nanašajo tako na države, v katerih zagotavljanje zaščite minimalne plače temelji na kolektivnih pogajanjih, kot na države s sistemi predpisovanja zakonsko določene minimalne plače. Nacionalni okviri za predpisovanje in posodabljanje zakonsko določenih minimalnih plač, vključevanje socialnih partnerjev v predpisovanje zakonsko določenih minimalnih plač, variacije minimalnih plač, odbitki od njih in izjeme se nanašajo zgolj na sisteme z zakonsko določenimi minimalnimi plačami. Predlagani svežnji politik se razlikujejo glede na vlogo socialnih partnerjev pri upravljanju sistema določanja minimalne plače, v primeru držav članic z nacionalno zakonsko določeno minimalno plačo pa tudi glede na stopnjo diskrecije vlad pri predpisovanju in posodabljanju minimalne plače.

Sveženj A vse države članice poziva k dejavnemu podpiranju kolektivnih pogajanj o določanju plač, da se okrepi vloga socialnih partnerjev, tudi z upravno razširitvijo pokritosti s kolektivnimi pogodbami. Za države članice z nacionalno zakonsko določeno minimalno plačo predvideva tesno vključevanje socialnih partnerjev v predpisovanje minimalne plače, poleg tega pa zahteva prepoved izjem, variacij in odbitkov. Ustreznost zakonsko določenih minimalnih plač bi se ocenjevala na podlagi nacionalnih meril glede dostojnega življenjskega standarda. Sveženj B vse države članice poziva k podpiranju kolektivnih pogajanj o določanju plač, zlasti kadar je pokritost s kolektivnimi pogajanji majhna. Za države članice z nacionalno zakonsko določeno minimalno plačo predvideva nacionalne okvire z jasno določenimi merili za ustreznost minimalne plače in okvirnimi referenčnimi vrednostmi, na primer 60 % bruto mediane plače ali 50 % bruto povprečne plače, ter okrepljeno vlogo socialnih partnerjev v primerjavi z izhodiščnim stanjem. Poleg tega določa, da morajo biti variacije in odbitki objektivno utemeljeni in sorazmerni. Tudi sveženj C vse države članice poziva k podpiranju kolektivnih pogajanj o določanju plač, zlasti kadar je pokritost s kolektivnimi pogajanji majhna. Poleg tega naj bi v državah članicah z nacionalno zakonsko določeno minimalno plačo nacionalni okviri za doseganje ciljev pobude temeljili predvsem na samodejni indeksaciji in uporabi referenčnih vrednosti, variacije in odbitki pa bi morali biti objektivno utemeljeni in sorazmerni. Vsi svežnji vključujejo naslednje določbe o izvrševanju in spremljanju, pri čemer razlikujejo med obema sistemoma: krepitev izvrševanja klavzul o plačah v kolektivnih pogodbah in krepitev izvrševanja zakonsko določenih minimalnih plač, kadar obstajajo, upoštevanje plač, določenih s kolektivnimi pogodbami, in zakonsko določenih plač pri javnem naročanju ter krepitev mehanizmov spremljanja in zbiranja podatkov.

Prednostni sveženj je sveženj B, saj zagotavlja najboljše ravnovesje med uresničevanjem ciljev politike in povezanimi stroški ter omogoča uresničevanje ciljev politike na sorazmeren način. Spoštuje uveljavljene nacionalne ureditve ter državam članicam in socialnim partnerjem omogoča prosto presojo.

Kot možni pravni instrumenti so bili preučeni direktiva, priporočilo Sveta in kombinacija obeh. Prednostni instrument bi bila direktiva, ki določa izvršljive minimalne zahteve, obenem pa državam članicam dopušča, da same izberejo način in obliko posredovanja za dosego ciljev.