Zagotovitev varnih in zakonitih poti za osebe, ki potrebujejo zaščito, bo prispevala k zmanjšanju nedovoljenih tokov in olajšala odnose z državami izvora in tranzita.

Uredba o okviru Unije za preselitev bo prispevala k zmanjšanju nedovoljenih migracij z zagotovitvijo varnih in zakonitih alternativ. Nadomestila bo sedanje ad hoc programe in določila dvoletne načrte na ravni EU za preselitev oseb, ki so dejansko begunci. S skupnim prispevkom h globalnim prizadevanjem za preselitev bo EU okrepila svoja partnerstva in solidarnost s tretjimi državami, ki gostijo veliko število oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito.

Z registracijo mladoletnikov, starejših od šest let, bo novi sistem pomagal izboljšati varnost otrok-migrantov. Tako bo na primer lažje odkriti primere trgovine z ljudmi in primere izkoriščanja ljudi, pa tudi vzpostaviti družinske povezave, če bodo otroci pogrešani.

Novi sistem ne bo več omejen na prosilce za azil, temveč se bodo v njem shranjevali tudi podatki o državljanih tretjih držav, za katere je bilo ugotovljeno, da nezakonito prebivajo v EU. Obdobje hrambe podatkov o migrantih brez urejenega statusa, ki so bili pridržani na zunanjih mejah, se bo s sedanjih 18 mesecev podaljšalo na pet let. To bo olajšalo identifikacijo in ponovno dokumentiranje teh oseb za namene vrnitve in ponovnega sprejema.

Države članice bodo lahko v sistemu Eurodac poleg podatkov o prstnih odtisih shranjevale in iskale tudi podatke o podobi obraza, in sicer ob popolnem spoštovanju pravil o varstvu podatkov. To bo pomagalo zagotoviti, da imajo na voljo vsa orodja, ki jih potrebujejo za identifikacijo prosilcev za azil. Prav tako bo pomagalo ublažiti nekatere izzive, s katerimi se soočajo države članice, kot so poškodbe konic prstov in zavrnitev odvzema prstnih odtisov.

Agencija bo tudi spremljala operativno in tehnično uporabo skupnega evropskega azilnega sistema, da bi pomagala preprečiti morebitne pomanjkljivosti in po potrebi hitro zagotovila podporo, če bi to zahtevala država članica

Agencija in podporne skupine za azil, ki so pripravljene na napotitev, bodo lahko zagotovile vse svoje podporne dejavnosti, vključno z izvedbo celotne upravne faze azilnega postopka na zahtevo države članice, in ponudile pomoč pri pritožbah, ob polnem spoštovanju neodvisnosti sodstva.

Okrepljena agencija za azil bo lahko zagotavljala hitre in celovite storitve za države članice tako v običajnih razmerah kot razmerah izrednega pritiska, vključno z izvedbo celotne upravne faze azilnega postopka, če bo za to zaprošena, kot konkretno obliko evropske solidarnosti.

Nova direktiva o pogojih za sprejem bo zagotovila, da bodo pri sprejemu prosilcev za azil veljali usklajeni in dostojni pogoji po vsej EU. Razjasnitev pravic in obveznosti prosilcev za azil bo pomagala preprečiti sekundarna gibanja.

Družine, oblikovane v tranzitnih državah, bodo zdaj lahko uživale tudi pravico do enotnosti družine, v odločitvah v zvezi s prošnjami za azil in pravicami do enotnosti družine pa bo okrepljen poudarek na koristih mladoletnikov.

Harmonizirana merila za zaščito bodo prosilcem zagotovila enake možnosti za priznanje azila pod enakimi pogoji, ne glede na to, kje v EU vložijo prošnjo. To bo pomenilo večje zbliževanje stopenj ugodno rešenih prošenj za azil, ki se med državami članicami še vedno zelo razlikujejo, in pripomoglo k odpravi izbiranja najugodnejše azilne ureditve.

EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 4.12.2018 COM(2018) 798 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU SVETU IN SVETU UPRAVLJANJE VSEH VIDIKOV MIGRACIJ:

NAPREDEK V OKVIRU EVROPSKE AGENDE O MIGRACIJAH



. „[…]Vendar države članice še niso našle ustreznega ravnovesja med odgovornostjo, ki jo mora vsaka od njih prevzeti na svojem ozemlju, in potrebno solidarnostjo. A države članice morajo to solidarnost najti, če želijo ohraniti schengensko območje brez notranjih meja. Sem in ostajam nasprotnik notranjih meja. Tam, kjer so se zdaj spet pojavile, jih je treba odpraviti. Če se bodo ohranile, bo to nesprejemljiv korak nazaj za evropsko sedanjost in prihodnost. Komisija in več predsednikov Sveta so pripravili številne kompromisne predloge. Avstrijsko predsedstvo Sveta pozivam, naj zdaj sprejme odločne ukrepe za pripravo trajnostnih rešitev za uravnoteženo migracijsko reformo. Ne moremo si več privoščiti, da se bomo vsakič, ko prispe nova ladja, sproti prerekali o priložnostnih rešitvah. Priložnostne rešitve niso dovolj. Potrebujemo solidarnost zdaj in v prihodnosti – solidarnost mora biti trajna.“ Jean-Claude Juncker, Stanje v Uniji 2018

1.UVOD Izzivi begunske in migracijske krize so od EU zahtevali odločen in celovit odziv: reševanje življenj, zmanjšanje števila nedovoljenih prihodov, razvoj novih orodij za sodelovanje pri izzivih tako znotraj kot zunaj EU. Te vidike bo treba upoštevati tudi vnaprej pri vzpostavljanju sistema, ki bo kos izzivom prihodnosti V evropski agendi o migracijah je Komisija določila ključne korake v ta namen. Zato je EU zdaj bolje pripravljena kot kdaj koli prej. Vendar to ne pomeni, da je naše delo končano. Kriza je razkrila pomanjkljivosti: sedanja pravila EU na področju azila so privedla do različnega obravnavanja prosilcev za azil v EU in spodbudila njihova gibanja iz ene države članice v drugo. Zdaj je število prihodov manjše kot pred krizo, vendar je strukturni migracijski pritisk še vedno močan: priložnost imamo, da odpravimo pomanjkljivosti in vzpostavimo sistem, ki bo lahko kos prihodnjim krizam. Ad hoc odzive moramo nadomestiti s trajnimi rešitvami. To pomeni, da se sprejmejo proaktivni ukrepi za razdrtje poslovnih modelov tihotapcev, varovanje naših zunanjih meja, zagotovitev dobrega delovanja ključnih postopkov, kot sta azil in vračanje, izboljšanje zakonitih poti ter obravnavanje temeljnih razlogov za migracije. V krizi se je pokazalo, da so vsi ukrepi EU med seboj povezani – vsi deli se morajo ujemati, da bo sistem deloval kot celota . To sporočilo obravnava tri glavne elemente celovitega pristopa k upravljanju migracij: ·ukrepi s partnerji zunaj Unije; ·ukrepi na zunanjih mejah; ·ukrepi znotraj Unije. Navzven moramo še naprej sodelovati s partnerji, da se: odpravijo temeljni vzroki za nedovoljene migracije; izboljša upravljanje migracij in boj proti tihotapljenju migrantov; zagotovi, da se osebe, ki nimajo pravice do prebivanja v EU, vrnejo; dokaže, da obstajajo zakonite poti, ki so alternativa nedovoljenim migracijam; se obravnavajo posebne potrebe oseb, ki so bile razseljene zaradi konfliktov in preganjanja. Okrepljena zunanja meja mora zagotavljati dosledno in zanesljivo raven nadzora in varnosti, pri čemer se mora ohraniti visoka raven usklajevanja in stalnega spremljanja, da se ugotovijo in odpravijo pomanjkljivosti. Te cilje je nato treba dopolniti z usklajenim in humanim pristopom v Uniji, in sicer s postopki držav članic na področju azila in vračanja, ki si prizadevajo za medsebojno okrepitev, odločnim bojem proti kriminalnim mrežam ter pravičnim in doslednim okvirom EU, ki temelji na solidarnosti in odgovornosti. To sporočilo opisuje trenutno stanje in naslednje korake za doseganje teh medsebojno povezanih ciljev. Ti delovni tokovi bi morali ustrezati dolgoročnemu izzivu upravljanja migracijskih trendov prihodnosti. Obstajajo pa ukrepi, ki jih lahko in bi jih morali sprejeti zdaj. Različna orodja EU, ki so že prinesla oprijemljive rezultate v osrednjem Sredozemlju, bi lahko uporabili na drugih poteh. Izvajanje naslednje faze krepitve evropske mejne in obalne straže bi pomenilo izrazito povečanje pripravljenosti naših zmogljivosti na mejah. Takojšnje sprejetje ukrepov za odpravo najočitnejših pomanjkljivosti azilnega sistema, sistema za sprejem in sistema vračanja bi neposredno pozitivno vplivalo na našo sposobnost učinkovitega izvajanja. Vedno znova se izkaže, da se je EU sposobna uspešno sproti soočati z novimi izzivi na področju migracij. Vendar še nismo vzpostavili trajnostnega sistema, ki bi lahko preprečeval in ublažil prihodnje izzive. Čas je, da začnemo ukrepati proaktivno, namesto da se zgolj odzivamo na nastale razmere. Kadar koli smo sodelovali, smo dosegali rezultate. Na to ne smemo pozabiti, ko si prizadevamo za prihodnost, v kateri EU in njene države članice zagotavljajo solidarnost in doslednost, ki si jih Evropejke in Evropejci zaslužijo.

Spreminjajoči se izzivi na področju migracij in azila Ukrepi Evropske unije za reševanje življenj na morju so bili odločni. Humanitarna vprašanja so v ospredju ukrepanja EU že od začetka krize. Štiri operacije EU, ki se zdaj izvajajo v Sredozemlju, so od leta 2015 pomagale rešiti več kot 690 000 oseb na morju, od tega je bilo več kot 300 000 oseb rešenih z neposredno podporo Evropske agencije za mejno in obalno stražo državam članicam, 45 000 oseb pa z operacijo Sophia. To prizadevanje je, ob hkratnem zmanjšanju migracijskih tokov, privedlo do precejšnjega zmanjšanja števila smrtnih žrtev na morju. Vendar je leta 2018 pri prečkanju Sredozemskega morja življenje še vedno izgubilo več kot 2 100 oseb. V letu 2015 je bilo število prihodov v EU najvišje, zdaj pa so tokovi nižji od ravni pred krizo. Do zdaj je v letu 2018 število nedovoljenih prehodov meje v EU po glavnih migracijskih poteh za 30 % nižje kot leta 2017, pri čemer je v prvih desetih mesecih leta skupno število prehodov znašalo približno 116 000. Število nedovoljenih prehodov meje v EU v obdobju 2014–2018 Izjava EU in Turčije je povzročila, da je na vzhodnosredozemski poti takoj upadlo število prihodov, in sicer za 97 % , kar je približno nekaj manj kot 100 prihodov na dan. Od pomladi 2017 je bilo opaziti omejeno, a opazno povečanje, leta 2018 pa se je število prihodov iz Turčije v primerjavi z istim obdobjem leta 2017 povečalo za 30 %. Kljub temu pa je število nedovoljenih prehodov za 90 % manjše kot leta 2015, ko je bilo na višku. Na osrednjesredozemski poti, ki je bila ob začetku krize leta 2014 primarna vstopna točka v Evropo, se je od poletja 2017 trajno in znatno zmanjšalo število oseb, saj je do zdaj letos po njej prišlo približno 23 000 ljudi. Največje število prihodov letos je bilo zabeleženo na zahodnosredozemski poti, in sicer je bilo do zdaj leta 2018 zabeleženih več kot 57 000 nedovoljenih prihodov, kar pomeni 126 % povečanje v primerjavi z letom 2017. Ta trend se je začel kazati v drugi polovici leta 2017. Drugi pomembni trendi, kot sta močno povečano število nedovoljenih prihodov na grško-turški kopenski meji in konvergenca migrantov v Bosni in Hercegovini , kažejo, da je potreben pristop, ki zajema vse poti. Glede na to, da politika Unije daje prednost dovoljenim migracijam pred nedovoljenimi, je treba omeniti povečanje števila ljudi, ki prispejo po zakonitih migracijskih poteh. Preselitev je nekoliko zmanjšala pritisk na države članice EU na zunanjih mejah in osebam, ki potrebujejo mednarodno zaščito, ponudila varno in zakonito pot. Od leta 2015 je po zaslugi dveh uspešnih programov EU za preselitev skoraj 44 000 najranljivejših oseb našlo zatočišče v EU. Komisija je septembra 2017 začela pobudo, na podlagi katere so države članice sprejele največjo skupno zavezo glede preselitev do zdaj, pri čemer je 15 900 od 50 000 že dogovorjenih mest za preselitev že zapolnjenih. Zmanjšanje števila prihodov je pomenilo, da se je število prošenj za azil, ki je bilo leta 2015 največje, zmanjšalo in ustreza podatkom iz leta 2014 iz predkriznega obdobja. Do zdaj je bilo v letu 2018 v državah članicah in pridruženih schengenskih državah vloženih 558 098 prošenj, kar je 10 % manj kot leta 2017. Vendar pa zaostanek pri prošnjah, ki je bil zabeležen od vrhunca krize, še naprej močno obremenjuje nacionalne azilne sisteme. Porazdelitev prošenj za azil med državami članicami ostaja neuravnotežena. Nemčija je do zdaj v letu 2018 in šesto leto zapored sprejela najvišje absolutno število prošenj, tj. več kot 130 000, takoj za njo pa je bila Francija z več kot 116 000 prošnjami, kar skupaj znaša 44 % vseh prošenj. Grčija, Španija in Italija pa skupaj predstavljajo skoraj 30 % vseh prošenj. V obdobju 2015–2017 je bilo vrnjenih več kot 692 000 nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav. Evropska agencija za mejno in obalno stražo je do zdaj v letu 2018 podprla 288 operacij vračanja s čarterskimi leti, ki so zajele več kot 10 000 oseb v postopku vračanja (skoraj 1 000 oseb pa je bilo, s podporo Agencije, vrnjenih s komercialnimi leti). Kljub tem prizadevanjem pa ukrepi vračanja še vedno ni popolnoma uspešni, saj je povprečna stopnja vračanja v zadnjih treh letih znašala manj kot 40 %. Stopnja vračanja nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav Ta padajoči trend, prikazan v zgornjih grafih, deloma odraža dejstvo, da je bilo manj odločb o vrnitvi izdanih državljanom Zahodnega Balkana (kjer se sporazumi o ponovnem sprejemu uspešno izvajajo), kaže pa tudi, da je treba delovati tako znotraj EU kot tudi z našimi partnerji, da bi odpravili stalno nizko stopnjo uspešno vrnjenih državljanov držav iz Afrike in Azije. Pomen Schengena Schengensko območje je največje območje prostega gibanja na svetu. Več kot 400 milijonom državljanov EU in obiskovalcem omogoča, da se v njem prosto gibajo, prav tako pa zagotavlja neoviran pretok blaga in storitev. Je ključno orodje za uresničevanje svoboščin EU, blaginjo notranjega trga ter policijsko in pravosodno sodelovanje, ki prispeva k večji varnosti. Koristi ljudem, njihovemu načinu preživljanja, našemu gospodarstvu in družbi.

·Najnovejši podatki kažejo, da skoraj 1,9 milijona ljudi v Evropi zdaj dela v schengenski državi, ki ni tista, v kateri živijo, in kažejo na to, da vsak dan približno 3,5 milijona ljudi prečka notranje meje. ·Schengensko območje ima velik gospodarski vpliv, saj je v njem vsako leto najmanj 62 milijonov primerov čezmejnega pretoka blaga, opravi pa se tudi 24 milijonov poslovnih potovanj. Samo ena ura dodatnega čakanja bi nedvomno stala 3 milijarde EUR na leto. Ocene kažejo, da bi enkratni stroški opustitve schengenske ureditve, povezani s ponovno uvedbo mejnega nadzora, znašali od 0,05 milijarde EUR do 20 milijard EUR.Dodatni letni operativni stroški naj bi znašali od 2 do 4 milijarde EUR. Zaradi teh izrazitih dejstev in spoštovanja svobode do prehoda meje iz osebnih razlogov in v prostem času je javna podpora schengenskemu območju močna. Nedavna raziskava Eurobarometer je potrdila, da približno dve tretjini anketiranih (tj. velika večina), meni, da je schengensko območje eden glavnih dosežkov EU, tri četrtine anketiranih pa se je strinjalo glede njegovega pomena za podjetja. Učinkovita politika na področju migracij in upravljanja meja je bistvena za ohranitev teh koristi. Zaradi migracijske in begunske krize ter vse večje teroristične dejavnosti v zadnjih letih so številne schengenske države uvedle začasen nadzor na notranjih mejah. Komisija je sprejela številne ključne ukrepe za reševanje izzivov, s katerimi se sooča schengensko območje, da bi čim prej ponovno vzpostavila normalno delovanje schengenskega območja. Komisija je marca 2016 izdala sporočilo „Vrnitev k schengenski ureditvi – časovni načrt“, v katerem je določila akcijski načrt za stabilizacijo razmer na podlagi napredka pri krepitvi zunanje meje z evropsko mejno in obalno stražo ter trajnim izvajanjem izjave EU in Turčije. Maja 2017, ko so razmere postale stabilnejše, je Komisija, ki si je nadalje prizadevala za postopno opustitev nadzora na notranjih mejah, predstavila priporočilo, v katerem je države članice pozvala, naj nadzor na notranjih mejah uporabijo le v skrajnem primeru, ter predlagala alternativne ukrepe, kot so okrepljene sorazmerne policijske kontrole in policijsko sodelovanje na schengenskem območju. Septembra 2017 je sprejela nadaljnje priporočilo, ki države članice, ki uvajajo nadzor na notranjih mejah, spodbuja, naj okrepijo sodelovanje s sosednjimi državami članicami, da bi spodbudile medsebojno zaupanje in zmanjšale nevšečnosti. Hkrati je Komisija sprejela tudi predlog za spremembo ustreznih pravil v Zakoniku o schengenskih mejah, da bi ga posodobila glede na trenutne izzive, zlasti glede terorističnih groženj. Bistveno je, da Evropski parlament in Svet zdaj poiščeta način za sprejetje predlagane spremembe Zakonika o schengenskih mejah. Glede na prizadevanja za izboljšanje upravljanja naših zunanjih meja in posledično zmanjšanje števila nedovoljenih prihodov Komisija meni, da je prišel čas za odpravo začasne ponovne uvedbe nadzora na notranjih mejah, ki so ga države članice vzpostavljale od leta 2015. 2.SODELOVANJE Z ZUNANJIMI PARTNERJI NA PODROČJU MIGRACIJ Zunanji vidiki migracijske politike EU so v središču evropske agende o migracijah kot celote. Upravljanje migracij na mejah in znotraj EU je odvisno od okrepljenega zunanjega ukrepanja. Dolgoročna partnerstva s tretjimi državami izvora, tretjimi državami tranzita in namembnimi tretjimi državami so ključna za olajšanje vračanja in reintegracije, pomoč beguncem in obtičalim migrantom, sodelovanje v boju proti mrežam trgovine z ljudmi in odpravljanje temeljnih vzrokov za nedovoljene migracije. V središču dosedanjega napredka je bilo posebej prilagojeno sodelovanje z afriškimi partnericami in ključnimi državami v Aziji, ki je bilo razvito na podlagi partnerskega okvira. Ta pristop podpirajo trije stebri, pri čemer so migracije ključna prednostna naloga v naših odnosih s tretjimi državami; prizadevanja EU in držav članic so tesno usklajena; za krepitev partnerstva pa se uporabljajo vse ustrezne politike in instrumenti EU. Izkušnje iz preteklih treh let so pokazale, da se najboljši rezultati dosežejo s celostnim pristopom vzdolž celotne migracijske poti. Na osrednjesredozemski poti je to prineslo oprijemljive rezultate: zmanjšanje nedovoljenih tokov za približno 80 %, pomoč več kot 40 000 osebam, da so se v zadnjih dveh letih predvsem iz Libije in Nigra prostovoljno vrnili domov; ter zagotavljanje evakuacije in preselitve skoraj 2 500 ranljivim osebam, ki potrebujejo mednarodno zaščito. To je bilo mogoče zaradi celovitega sklopa ukrepov: preprečevanje nedovoljenih tokov iz Nigra in libijske obale; boj proti tihotapcem in trgovcem z ljudmi, razvoj gospodarskih alternativ za lokalne skupnosti in pomoč obtičalim migrantom. Vključevanje politik je podprlo usklajeno ukrepanje vseh akterjev, začenši z državami članicami EU, tako v Libiji kot v Nigru, pa tudi okrepljeno sodelovanje z Združenimi narodi in Afriško unijo v okviru projektne skupine AU-EU-ZN. To je tudi del širšega in vse tesnejšega partnerstva z afriškimi državami. Od vrha v Valletti leta 2015 napredek podpira sklop instrumentov inovativnega financiranja. Nujni skrbniški sklad EU za Afriko je prilagodljiv in inovativen instrument financiranja, ki črpa iz sredstev EU in sredstev držav članic. Njegov cilj je ukrepanje na različnih področjih, opredeljenih na vrhu v Valletti, na katerih obravnava temeljne vzroke nedovoljenih migracij in deluje kot orodje za vzpostavitev praktičnega sodelovanja. Rezultati skrbniškega sklada EU za Afriko Doslej je bilo iz skrbniškega sklada zagotovljenih več kot 4 milijarde EUR za ukrepe na ključnih afriških migracijskih poteh, na primer: ·V sodelovanju z agencijami Združenih narodov je skrbniški sklad zelo pomagal najbolj ranljivim. Od leta 2017 je 61 300 beguncev in ranljivih migrantov iz Libije prejelo neposredno pomoč (neživilske in higienske potrebščine), 89 700 oseb je prejelo zdravniško pomoč, 14 600 otrok pa je prejelo šolske potrebščine. Tudi libijske skupnosti so prejele znatno pomoč, vključno z opremo, ki zagotavlja osnovne storitve za več kot 1,2 milijona oseb. ·Številni projekti, ki ustvarjajo nove zaposlitvene možnosti v ključnih regijah izvora, zmanjšujejo spodbude za nedovoljene migracije. Nov program z Gambijo je namenjen mladim; med 25 000 upravičenci se osredotoča na vračajoče se migrante, pri tem pa spodbuja privlačne zaposlitvene možnosti in možnosti za dohodek. ·Cilj drugih pobud je boj proti tihotapljenju migrantov in trgovini z ljudmi, krepitev položaja migrantov z več pravicami in večjo zaščito ter enostavnejše in varnejše migracije. Program za boljše upravljanje migracij na Afriškem rogu v vrednosti 46 milijonov EUR je od septembra 2018 že pomagal skoraj 11 000 migrantom in prisilno razseljenim osebam ter skoraj 1 600 oseb usposobil za upravljanje migracij. Delo v zvezi s temeljnimi vzroki za nedovoljene migracije je bilo okrepljeno tudi z evropskim načrtom za zunanje naložbe. Načrt že vključuje zagotavljanje financiranja za partnerske države. Julija 2018 je bil odobren prvi sklop 12 instrumentov jamstva v vrednosti približno 800 milijonov EUR, ki zajema področja, kot so podjetništvo, zelena električna energija in širokopasovni dostop. To se povezuje s približno 2 milijardama EUR za operacije mešanega financiranja, ki zajemajo glavna področja, kot so energija in povezljivost, mesta, kmetijstvo in okolje. Celostni pristop je prinesel tudi izjemne rezultate na vzhodnosredozemski poti s Turčijo. Skupno delo v okviru izjave EU in Turčije nam je omogočilo, da smo pomagali beguncem, ki jih gosti Turčija, razdrli poslovni model tihotapcev ljudi in vzpostavili sodelovanje med organi, odgovornimi za upravljanje migracij. Dogovor o financiranju drugega obroka v višini 3 milijarde EUR za Instrument za begunce v Turčiji, ki so ga julija 2018 sklenile EU in države članice, kaže na to, da je EU še naprej zavezana izjavi in podpori beguncev v Turčiji, kar še naprej ohranja učinkovito upravljanje migracij na vzhodnosredozemski poti. Popolno izvajanje izjave je še vedno bistvenega pomena za migracijsko politiko EU.

Instrument za begunce v Turčiji Instrument je znatno prispeval k izpolnjevanju potreb 3,9 milijona beguncev, ki jih gosti Turčija. Osredotoča se na humanitarno pomoč, izobraževanje, upravljanje migracij, zdravstvo, občinsko infrastrukturo in socialno-ekonomsko podporo, vse to pa je usmerjeno v izboljšanje življenjskih razmer sirskih beguncev in njihovih gostiteljskih skupnosti. Sredstva v višini 3 milijarde EUR za obdobje 2016–2017 so bila v celoti dodeljena in zanje so bile sklenjene pogodbe, pri čemer se že izvaja 72 projektov, izplačanih pa je bilo približno 2 milijardi EUR. Iz drugega obroka, ki je bil za obdobje 2018–2019 dogovorjen letos poleti, je bilo doslej dodeljenih 550 milijonov EUR. Instrument je pomagal milijonom beguncev: ·več kot 1,4 milijona beguncev je dobilo podporo mreže socialne varnosti v sili, da so pokrili osnovne potrebe; podporo je dobilo več kot 340 000 otrok in njihovih družin, da bi se povečala prisotnost v šoli, zaposleni so bili učitelji turškega jezika za poučevanje več kot 430 000 otrok; ·postavlja se 125 zidanih in 50 montažnih šol; ·skoraj 50 000 učencev se udeležuje dodatnega in dopolnilnega pouka ali sodeluje v drugih programih pospešenega učenja; ·beguncem je bilo zagotovljenih več kot 4,7 milijona pregledov v okviru primarnega zdravstvenega varstva in več kot 450 000 dojenčkov-beguncev je bilo cepljenih; opravljenih je bilo skoraj milijon ginekoloških kontrolnih pregledov in začelo je delovati 139 zdravstvenih centrov za migrante, ki zaposluje skoraj 1 500 sirijskih delavcev, katerih usposabljanje se je financiralo iz instrumenta. Ti primeri kažejo, da so EU in države članice s pristopi, ki zajemajo celotno pot, dosegle velik napredek. Naša prednostna naloga bi morala biti poglobitev in razširitev tega pristopa. V zvezi z zahodnosredozemsko potjo se je okrepilo sodelovanje z Marokom, da bi razvili novo široko zastavljeno platformo za sodelovanje, z Mavretanijo pa se izvajajo nove pobude. Drugod se krepi dialog z Egiptom in Tunizijo in razvija sodelovanje s ključnimi partnerji, kot je Etiopija. Potrebe Sircev morajo ostati prednostna naloga tudi z vidika podpore državam, ki gostijo veliko število beguncev. Širše gledano bi morala EU še naprej dejavno sodelovati na forumih, kot je proces iz Vallette, in sicer s podpiranjem povezanih procesov iz Rabata in Kartuma, pa tudi z nadaljnjim dialogom z vse bolj angažirano Afriško unijo. Za nadaljnje spodbujanje celovitega pristopa k migracijam, ki temelji na vzajemni odgovornosti in partnerstvu, bi si morala EU v okviru globalnega dogovora ZN o migracijah prizadevati tudi na svetovni ravni. Vračanje in ponovni sprejem Nizka stopnja vračanja potrjuje, da je na področju migracij nujno potrebno delo v naši notranji in zunanji politiki, da bi izboljšali delovanje vračanja in ponovnega sprejema. Za to je potrebna skupna odgovornost držav članic, EU in tretjih držav. Prvič, države članice bi morale bolje izvajati sedanja pravila in odpraviti vrzeli v nacionalnih sistemih, ki zavirajo uspešno vračanje. Drugič, predlog za revizijo direktive o vračanju bi bilo treba hitro sprejeti, saj bi prinesel dodatne izboljšave: hitrejši postopki, boljša povezava z azilnimi sistemi ter ukrepi proti pobegom in nedovoljenim sekundarnim gibanjem bi pomenili, da je možnost, da se odločbe o vrnitvi prenesejo v uspešne vrnitve, veliko večja. Enako velja za predlagane spremembe evropske mejne in obalne straže, ki bi pomenile tudi veliko podporo na ravni EU. Po drugi strani pa je treba poglobiti delo v zvezi s ponovnim sprejemom. Čeprav je ponovni sprejem v številnih državah izvora občutljiva politična tema, je pristop sodelovanja pripomogel k operacionalizaciji obveznosti tretjih držav na področju ponovnega sprejema. Skupaj z državami članicami so bile določene prednostne naloge, ki so upoštevale število potencialnih kandidatov za postopek vračanja, pa tudi področja, na katerih je dodana vrednost skupnega pristopa EU največja v primerjavi z dvostranskimi stiki. To se je nadaljevalo na različne načine, in sicer s pogajanji o formalnih sporazumih o ponovnem sprejemu, podrobnimi operativnimi dogovori in reševanjem praktičnih težav. S šestimi sporazumi o ponovnem sprejemu, ki so bili dogovorjeni od leta 2016, ima EU zdaj vzpostavljenih 23 sporazumov in dogovorov o ponovnem sprejemu.





Praktično sodelovanje s tretjimi državami se je poglobilo s celovitim sklopom orodij in mrež za učinkovito izvajanje ponovnega sprejema. Redna srečanja s partnerji pomagajo spremljati napredek in razpravljati o ovirah. Vzpostavljeni so sistemi informacijske tehnologije za izboljšanje upravljanja zadev, migracijski uradniki za zvezo iz EU in držav članic, ki so napoteni na teren, delujejo kot ključni stiki z organi tretjih držav, medtem ko lahko uradniki za zvezo iz tretjih držav v ključnih državah članicah EU pomagajo pri prepoznavanju potencialnih kandidatov za postopek vračanja. Da bi se preprečili ponavljajoči se odhodi, so bila zagotovljena sredstva EU za pomoč pri gradnji zmogljivosti partnerskih držav za učinkovito izvajanje ureditev ter za delo na področju reintegracije oseb v postopku vračanja. Evropska agencija za mejno in obalno stražo je znatno povečala svoje zmogljivosti za usklajevanje in organizacijo operacij vračanja v tesnem sodelovanju s tretjimi državami. Večja učinkovitost se lahko doseže tudi z usklajevanjem praks za pomoč pri prostovoljnem vračanju, reintegraciji in svetovanju pri vračanju. Naslednji korak je polna uporaba teh orodij, da se v praksi ta orodja v celoti izkoristijo. Zato je kombinacija uspešnih postopkov vračanja v državah članicah, poenostavitve na ravni EU in sodelovanja s tretjimi državami ključnega pomena. Trenutno potekajo pogajanja o sporazumih o ponovnem sprejemu z Nigerijo, Tunizijo, Marokom in Kitajsko. To bi bilo treba dopolniti z razpravami, da bi sprejeli nadaljnje sporazume o ponovnem sprejemu s partnerskih držav v podsaharski Afriki, našli rešitve za vse potrebe ter uporabili vse vzvode in orodja. Ukrepi EU proti tihotapljenju migrantov Pri omogočanju nedovoljenih migracij imajo ključno vlogo mreže organiziranega kriminala, ki tihotapijo migrante. Akcijski načrt EU za boj proti tihotapljenju migrantov določa celovit pristop in zagotavlja pravi okvir za usmeritev dela . Ta bo glavno orodje za ukrepanje na podlagi poziva iz sklepov Evropskega sveta iz oktobra 2018, naj se okrepijo prizadevanja za boj proti tihotapljenju. Akcijski načrt zajema sodelovanje znotraj EU in z našimi partnerji. Sodelovanje s partnerji se osredotoča na razvoj zmogljivosti za boj proti tihotapljenju migrantov s finančnimi viri, tehničnim strokovnim znanjem in operativno pomočjo. Poleg tega je ključnega pomena tudi sodelovanje na področju preprečevanja, saj spodbuja alternativne vire dohodka za tiste, ki so izpostavljeni tihotapskim mrežam, preprečuje, da bi tihotapske mreže širile zavajajoče informacije, ter potencialnim migrantom zagotavlja zanesljive in objektivne informacije. Od leta 2015 je bilo več kot 23 milijonov EUR namenjenih obveščanju in ozaveščanju. Nadaljnji projekti bodo v prizadevanja za zagotavljanje nasprotnega diskurza vključevali tudi diaspore. Da bi se odkrile kriminalne mreže, poteka več pobud o izmenjavi informacij med državami članicami, agencijami EU, misijami skupne varnostne in obrambne politike, mednarodnimi organizacijami in tretjimi državami. Skupne preiskovalne skupine zagotavljajo operativno sodelovanje na kraju samem. EU na primer podpira skupino v Nigru, sestavljeno iz preiskovalcev iz Nigra, Francije in Španije, kar je privedlo do 211 aretacij. Ta pristop se bo kmalu prenesel tudi na druge države izvora in tranzita. Evropski migracijski uradniki za zvezo, ki jih je Komisija napotila v trinajst prednostnih partnerskih držav, imajo ključno vlogo tudi pri izboljšanju komunikacije; mreža uradnikov za zvezo EU in nacionalnih uradnikov za zvezo za priseljevanje pa bi z nedavnim predlogom Komisije na tem področju pridobila dodatna orodja. V okviru operacije Sophia v Sredozemlju je bil s celico za informacije o kriminalu uveden inovativen pristop, ki omogoča neposredno izmenjavo informacij med operacijo Sophia, Europolom in Evropsko agencijo za mejno in obalno stražo. V okviru operacije Sophia je bilo neposredno pridržanih 151 oseb, osumljenih tihotapljenja in trgovine z ljudmi, kriminalnim združbam pa je bilo odvzetih 551 plovil. Tudi v Libiji so bile inovativne sankcije, sprejete na ravni ZN, bistvenega pomena za ciljno ukrepanje zoper posamezne tihotapce in trgovce z ljudmi, zaradi česar so sankcije postale področje, ki se bo dodatno preučevalo, da se obravnava nekaznovanje in poveča odvračanje. Vloga Europola je ključnega pomena v boju proti tihotapljenju migrantov. Od leta 2016 je Evropski center za boj proti tihotapljenju migrantov državam članicam pomagal pri ciljnem ukrepanju zoper zapletene in dobro razvite kriminalne mreže. Podpira operacije na terenu ter ponuja strokovno znanje, usklajevanje, prilagojeno analitično podporo in navzkrižno preverjanje podatkov s pomočjo podatkovnih zbirk Europola. Posredovalnica informacij z uporabo strokovnega znanja iz vojaških operacij EU, organov kazenskega pregona, agencij EU in mednarodnih organizacij oblikuje globalno obveščevalno sliko. Kot je poudaril Evropski svet, je rušenje komunikacije tihotapcev na spletu lahko še posebej pomembno. Število spletnih vsebin, ki so jih Europolove enote za prijavljanje internetnih vsebin prijavile ponudnikom internetnih storitev, se je od lanskega leta povečalo za več kot 35 %, stopnja uspešnosti odstranitve s spleta pa je dosegla 98 %. Komisija proučuje, kako bi z delovanjem proti drugim vrstam kriminala čim bolj izboljšala sinergijo in kako bi okrepila sodelovanje z zasebnimi podjetji, usposabljanje nacionalnih preiskovalcev in sektor družbenih medijev, da se olajšajo prijave. Izboljšanje zakonitih poti Za vzpostavitev verodostojnosti za sodelovanje s partnerji za celovito migracijsko politiko je treba tudi zagotavljati zakonite poti v EU. Lanskoletni uspešni poziv državam članicam, da predložijo zaveze za 50 000 mest za preselitev, zagotavlja, da osebe, ki potrebujejo zaščito, v Evropi lahko najdejo zatočišče. Vendar zakonite migracijske poti niso le zaščita. Število prvih dovoljenj za prebivanje, izdanih državljanom tretjih držav, ki zakonito prebivajo v EU, se je z 2,6 milijona leta 2015 povečalo na več kot 3 milijone leta 2017, še zlasti se je povečalo število dovoljenj za prebivanje zaradi dela. Vendar je treba storiti več, da se zagotovijo priložnosti za študente in iskalce zaposlitve, zlasti visoko usposobljene. Komisija je septembra poudarila pomen strateške in proaktivne politike EU na področju zakonitih migracij, da bi pokazala, da obstajajo alternative za nedovoljene migracije, in da bi prispevala k bolj konkurenčnemu gospodarstvu EU. Bistvenega pomena je ambiciozna reforma modre karte za visoko usposobljene državljane tretjih držav in Komisija poziva Svet, naj se hitro in v skladu s cilji, določenimi v predlogu Komisije, dogovori o stališču, ki prinaša dejansko dodano vrednost v primerjavi s sedanjo modro karto. Poleg tega se je nadaljevalo delo za začetek izvajanja pilotnih projektov na področju zakonitih migracij, pri čemer je bila načrtovana finančna podpora v višini približno 20 milijonov EUR. V pripravi je več pilotnih projektov, ki bi se morali kmalu začeti: nedavno sta bili dokončani dve oceni, države članice pa razvijajo še druge projekte. Projekt v okviru skrbniškega sklada za mobilnost delovne sile, ki poteka s severnoafriškimi državami, je blizu dokončanja in Komisija je objavila nov razpis za projekte v okviru Sklada za azil, migracije in vključevanje. Financiranje Za poglobitev dolgoročnih partnerstev so potrebne naložbe in trajnostna sredstva. To bo pomenilo okrepitev skrbniškega sklada EU za Afriko. Sredstva, ki so danes na voljo, ne bodo zadostovala za leto 2019; primanjkljaj znaša približno 500 milijonov EUR. Ker je bilo 89 % sredstev skrbniškega sklada zagotovljenih s skladi EU, bo bistveno, da bodo države članice pripravljene povečati svoja finančna sredstva za preostalo obdobje financiranja – v skladu z junijskimi sklepi Evropskega sveta, ki pozivajo k dopolnitvi skrbniškega sklada. Pri več programih je tesno sodelovanje z državami članicami od zasnove do izvajanja omogočilo jasne sinergije med njihovimi prispevki in prispevki iz proračuna EU, Komisija pa bi želela še naprej sodelovati z državami članicami pri programih, ki so v skladu s strateškimi cilji skrbniškega sklada. Financiranje zunanjih vidikov migracij Predlogi Komisije v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira vključujejo znatno povečanje financiranja zunanjih vidikov migracij. Prvič, povečal se bo obseg notranjih programov za podporo ukrepom zunaj EU. Skupaj bodo novi predlagani skladi v obdobju 2021–2027 znašali skoraj 35 milijard EUR. Znaten delež se bo uporabil, da se podpre kontinuiteta notranjih in zunanjih ukrepov na področjih, kot so vračanje, ponovni sprejem in reintegracija, ali v operativnem sodelovanju s partnerji iz tretjih držav. Drugič, instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje, ki naj bi znašal skoraj 90 milijard EUR, bo imel ključno vlogo pri odzivanju EU na izzive, potrebe in priložnosti, povezane z migracijami. Prvič je bil predlagan cilj porabe v višini 10 %, ki bi zajemal tako temeljne vzroke za nedovoljene migracije kot prisilno razseljevanje ter podporo upravljanju in vodenju migracij. Ker je morala EU v preteklosti stalno zagotavljati finančna sredstva in odpravljati vrzeli znotraj strogih meja proračuna, bo EU z velikim enotnim instrumentom z ustrezno prožnostjo bolj sposobna usmerjati sredstva, kadar in kamor bodo potrebna. 3.OKREPLJENO UPRAVLJANJE MEJA Močno in zanesljivo varovanje zunanjih meja je prvi pogoj za območje prostega gibanja brez nadzora na notranjih mejah, saj omogoča zaupanje v skupno varnost in zagotavlja, da imajo tiste osebe, ki vstopajo v EU, do tega tudi pravico. Varovanje zunanjih meja je skupna naloga držav članic, ki morajo zagotoviti upravljanje svojih zunanjih meja, kar je v njihovem lastnem interesu in v skupnem interesu vseh. Pri tem jim pomaga evropska mejna in obalna straža. Upravljanje meja neposredno vpliva tudi na učinkovito delovanje notranjih pravil, kot so pravila o azilu in vračanju, ter na naše odnose s tretjimi državami. EU in države članice od leta 2015 kot še nikoli prej sodelujejo pri usklajevanju na morskih mejah EU, da bi rešile življenja na morju, okrepile nadzor meja in razdrle poslovni model trgovcev z ljudmi in tihotapcev migrantov. Evropska agencija za mejno in obalno stražo je z najbolj prizadetimi državami članicami usklajevala skupne operacije v Egejskem morju ter osrednjem in zahodnem Sredozemlju. Z vsemi temi operacijami so se podprli okrepljeno varovanje meja, večja zmožnost reševanja življenj na morju ter boljša registracija in identifikacija. Operacije so temeljile na kombinaciji podpore držav članic, ki jo je usklajevala Evropska agencija za mejno in obalno stražo, vključevala pa je zagotavljanje mejnih policistov, plovil, zrakoplovov in drugih virov. Evropska agencija za mejno in obalno stražo je bila ustanovljena leta 2016 na temeljih agencije Frontex in pomeni korak naprej, saj so bile uvedene številne novosti v podporo državam članicam pri nadzoru zunanjih meja in izvajanju vrnitev. Trenutno je napotenih približno 1 100 mejnih policistov Agencije, ki dopolnjujejo obstoječe nacionalne zmogljivosti na zunanjih mejah. Kljub spremembam so bile ugotovljene številne pomanjkljivosti, ki omejujejo skupno sposobnost EU, da zdaj in v prihodnje zavaruje zunanje meje. Mednje spada prostovoljna narava prispevkov držav članic (v obliki osebja in opreme), ki vodi v nenehno pomanjkanje zavez in ovira učinkovitost trenutnih skupnih operacij. Prav tako ni bilo mogoče črpati iz nabora za hitri odziv s 1 500 mejnimi policisti, saj so veljali strogi pogoji za njihovo napotitev. Komisija je septembra 2018 v odgovor na sklepe Evropskega sveta iz junija 2018 predlagala nadaljnjo utrditev evropske mejne in obalne straže, da bi Agencija dobila vire za zanesljivejše in stalno zagotavljanje podpore. S predlogom Komisije varovanje zunanjih meja ostaja predvsem odgovornost držav članic, vendar se Agenciji dajejo na voljo orodja, s katerimi jih bo lahko pri tem podprla, tj. stalna enoto z 10 000 evropskimi mejnimi policisti. Stalna enota predstavlja 8,7 % od skupno 115 000 nacionalnih mejnih policistov v EU. Postopna, vendar hitra vzpostavitev enote bi pomenila takojšnjo okrepitev skupne sposobnosti EU, da zavaruje zunanje meje in uspešno izvaja vrnitve iz EU. Stalna enota bo trajna, vendar prilagodljiva rešitev, s katero se bodo odpravile obstoječe vrzeli v operacijah Agencije in zagotovilo, da se je EU pripravljena soočiti z morebitno prihodnjo krizo. Statutarni uslužbenci Agencije in uradniki držav članic za dolgoročno dodelitev bodo glavni gradniki operativne podpore Agencije, medtem ko bodo uslužbenci, ki jih bodo države članice zagotovile s kratkoročnimi napotitvami, v pripravljenosti in bodo napoteni le, kadar bo to dejansko potrebno, zlasti v izrednih razmerah.

Stalna enota z 10 000 mejnimi policisti Stalna enota z 10 000 člani je bila skrbno zasnovana, tudi z vidika velikosti in sestave, da bo lahko obravnavala sedanje in prihodnje potrebe držav članic. Število njenih članov je bilo izračunano ob upoštevanju naslednjih dejavnikov: ·Izkušnje z migracijsko krizo: sedanje ureditve ne bi zadostovale za ustrezen odziv, če bi se število prihodov povečalo na več kot 100 000–200 000 na leto. ·Pereča težava nenehnega pomanjkanja osebja in opreme: evropska mejna in obalna straža je morala med migracijsko krizo za petkrat povečati število napotitev po vsej Evropi. Na podlagi letnih zavez iz leta 2018 je bilo še vedno pokritih le 49 % potreb Agencije na kopenskih mejah, potrebe, opredeljene za leto 2019, pa še vedno niso zagotovljene. ·Nove in okrepljene naloge Agencije: sposobnost Agencije, da opravlja svoje naloge, zahteva naslednje: oZa napotitev v tretje države so potrebni novi viri. Na primer, novi sporazumi o statusu s petimi državami Zahodnega Balkana bi lahko privedli do napotitve vsaj 200–250 članov skupin, misija v podporo partnericam v podsaharski Afriki pa bi lahko zahtevala napotitev 50–70 operativnih uslužbencev hkrati, skupaj približno 250 uradnikov letno po sistemu rotacije. oZaradi večjih pristojnosti na področju vračanja bi lahko Agencija podprla približno 50 000 vrnitev na leto, vendar bi za to potrebovala dvainpolkrat več strokovnjakov za vračanje, kar bi pomenilo najmanj 1 400–1 500 dodatnih uslužbencev. oZa vzdrževanje in upravljanje sredstev v zračnem, pomorskem in kopenskem prometu, da se odpravijo nenehne vrzeli, ki nastajajo pri združevanju opreme, bi bilo potrebnih okoli 800–1 000 uslužbencev tehničnega osebja. oAgencija bo za svojo vlogo pri evropskem sistemu za potovalne informacije in odobritve potrebovala centralno enoto z 250 uslužbenci. Stalna enota je bila skrbno zasnovana tako, da združuje uradnike, ki jih morajo obvezno prispevati države članice, in lastno osebje Agencije, usposobljeno za naloge upravljanja meja in vračanja. EU v zadnjih letih razvija obsežne centralizirane sisteme informacijske tehnologije za zbiranje, obdelavo in izmenjavo informacij v zvezi z upravljanjem meja, migracijami in varnostjo v skladu z zahtevami glede varstva podatkov. EU je zdaj v zaključni fazi dogovora ali pa se je izvajanje že začelo. Kar najučinkovitejša uporaba informacijskih sistemov na naših mejah EU zdaj zaključuje niz ukrepov, ki bodo skupaj zagotovili varnejši, učinkovitejši in sodobnejši sistem upravljanja meja. Ko bodo različni sistemi povezani in interoperabilni, bodo njihove koristi še večje. Sistemi bodo zajemali ključne postopke pred potovanjem in na meji: ·Pri potnikih, ki ne potrebujejo vizuma, bo pred potovanjem opravljeno preverjanje varnostnih in migracijskih tveganj prek evropskega sistema za potovalne informacije in odobritve. Preden bodo taki potniki lahko vstopili v EU, bodo potrebovali odobritev, izdano prek tega sistema, ter veljaven potovalni dokument. ·Sistem za potnike, ki potrebujejo vizum, tj. vizumski informacijski sistem, s katerim se zbirajo podatki in odločitve o vlogah za izdajo vizuma za kratkoročno bivanje na schengenskem območju, bo na podlagi predloga Komisije nadalje izboljšan. Cilj predloga je temeljitejše preverjanje preteklosti prosilcev za vizum, odprava vrzeli v varnostnih informacijah z boljšo izmenjavo informacij med državami članicami ter zagotavljanje popolne interoperabilnosti z drugimi podatkovnimi zbirkami na ravni EU. ·Preden bodo potniki, ki potrebujejo vizum, kot tudi tisti, ki ga ne potrebujejo, lahko potovali v Evropo, se bodo podatki o njih preverjali v nedavno okrepljenem schengenskem informacijskem sistemu. Sistem bo prav tako pomagal pri boljšem spremljanju potnikov, ki prečkajo zunanje meje, in boljši uporabi orodij, kot so prstni odtisi, da se bo preverilo, kdo vstopa na schengensko območje. ·Vsi državljani tretjih držav, ki potujejo z namenom kratkoročnega bivanja na schengenskem območju (največ 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju), bodo zabeleženi v sistemu vstopa/izstopa. V tem sistemu bodo evidentirani njihovo ime, potovalni dokument in biometrični podatki, pa tudi datum in kraj vstopa in izstopa, kar bo olajšalo potovanja dobrovernim potnikom, otežilo morebitne poskuse vstopa na schengensko območje z lažnimi dokumenti in prispevalo k prepoznavanju oseb, ki so prekoračile obdobje bivanja, dovoljeno z vizumom. ·Prenovljena podatkovna zbirka Eurodac ne bo več omejena na prosilce za azil, temveč se bodo v njej shranjevali tudi podatki o državljanih tretjih držav, za katere je bilo ugotovljeno, da nezakonito prebivajo v EU. Obdobje hrambe podatkov o migrantih brez urejenega statusa, ki so bili pridržani na zunanjih mejah, se bo s sedanjih 18 mesecev podaljšalo na pet let. Na podlagi okvira interoperabilnosti bodo imeli mejni uslužbenci in policisti lažji dostop do popolnih, zanesljivih in točnih informacij ter bodo lažje odkrili osebe, ki za lažno identiteto morda skrivajo kriminalne ali teroristične dejavnosti. Okvir je ciljno usmerjen in pameten način kar najučinkovitejše uporabe obstoječih podatkov brez vzpostavljanja novih podatkovnih zbirk ali spreminjanja pravic dostopa do obstoječih informacijskih sistemov. Tako bo mogoče istočasno iskati podatke v več informacijskih sistemih EU – v skladu z uporabnikovimi pravicami dostopa – za namene navzkrižnega preverjanja biometričnih podatkov, prav tako pa bo mogoče prejemanje opozoril ob odkritju lažnih ali več identitet. Še en pomemben korak naprej je naslednji večletni finančni okvir, s katerim se bo povečala podpora za evropsko integrirano upravljanje meja in skupno vizumsko politiko, na primer v obliki pomoči nacionalnim organom pri vzpostavitvi ključnih sistemov informacijske tehnologije. Zdaj je bistvenega pomena, da se čim prej začnejo pogajanja med Evropskim parlamentom in Svetom in da se ohranijo velike ambicije iz predlogov Komisije. Finančna podpora EU za zunanjo mejo V predlogih Komisije za naslednji večletni finančni okvir je predvideno znatno povečanje podpore za zunanjo mejo, ki bo v obdobju 2021–2027 dosegla 21 milijard EUR, kar je skoraj štirikrat več kot v sedanjem obdobju financiranja. Ključni element bo podpora za agencije EU, zlasti evropsko mejno in obalno stražo. Poleg tega bo zagotovljenih 8 milijard EUR za novi instrument za upravljanje meja in vizume. Ta instrument bo okrepil podporo državam članicam, namenjeno izgradnji zmogljivosti za upravljanje meja v okviru nacionalnih programov, ter prispeval k razvoju skupne vizumske politike in integriranega upravljanja meja. Namenoma bo zasnovan tako, da se bo lahko odzival na spreminjajoče se potrebe. 4.NOTRANJI UKREPI V OKVIRU CELOVITEGA PRISTOPA Migracijska in begunska kriza iz leta 2015 je razkrila omejitve našega azilnega sistema in naš občutek za pravičnost in solidarnost postavila na preizkušnjo. Izkušnje iz tega poletja, ko so ladje z migranti na krovu iskale pristanišče za izkrcanje, so pokazale, da lahko usklajena prizadevanja na evropski ravni prinesejo učinkovite rešitve, ki so nam lahko za zgled. Vendar pa se je tudi izkazalo, da je za politiko, ki bo primerna za prihodnost, potreben pristop, ki bo predvidljivejši in trajnejši ter bo bolj temeljil na sodelovanju. Splošno mnenje je, da moramo schengensko območje brez nadzora na notranjih mejah ohraniti, podlaga zanj pa mora biti dobro delujoč skupni evropski azilni sistem. Prosilci ne bi smeli imeti prostih rok pri izbiri države članice, v kateri bodo zaprosili za mednarodno zaščito. Strinjamo se tudi o tem, da je treba znatno reformirati sedanji dublinski sistem. Komisija je prepričana, da mora taka reforma vključevati trdnejša jamstva za to, da bo vsaka država članica obravnavala prošnje, za katere je odgovorna, ter strukturiran in predvidljiv mehanizem solidarnosti, ki bo zagotavljal, da se nobena država članica ne bo soočala z nesorazmernim bremenom. Podpora EU danes Vzpostavitev azilnega sistema, ki bo kos izzivom prihodnosti, bi moralo spremljati podpiranje trenutnih potreb. Operativna in finančna podpora EU je državam članicam bistveno pomagala pri soočanju z izzivi na področju migracij od leta 2015 naprej in je imela neposredne učinke na terenu. Državam članicam na zunanjih mejah, ki so pod največjim pritiskom, pomaga pristop žariščnih točk. Ta pristop, ki je bil sprva zasnovan kot mehanizem za podporo v kriznih razmerah, se je izkazal za trdno in učinkovito orodje solidarnosti EU. K pristopu prispevajo Evropska agencija za mejno in obalno stražo, Evropski azilni podporni urad, Europol in Eurojust, da bi zagotovili praktične rezultate v smislu obravnave novoprispelih migrantov (dosledna identifikacija, registracija in odvzem prstnih odtisov), zbirali obveščevalne podatke za razdrtje mrež za tihotapljenje migrantov in organom držav članic pomagali pri vsakodnevnih nalogah. Velik del prizadevanj EU je bil namenjen tudi izboljšanju življenjskih pogojev migrantov, ki so pogosto še vedno težki. Širše gledano je podpora EU državam članicam pomagala izpolniti obveznost, da osebam, ki potrebujejo zaščito, zagotovijo dostop do nje in jim omogočijo dostojne pogoje ter da vrnejo tiste osebe, ki nimajo pravice do prebivanja. EU je prek agencij EU, Sklada za azil, migracije in vključevanje ter skladov kohezijske politike podprla izboljšanje sprejemnih zmogljivosti, uskladila azilne postopke s standardi EU, povečala uspešnost programov vračanja ter pomagala pri vključevanju beguncev in zakonito prebivajočih migrantov na lokalni in regionalni ravni v skladu z akcijskim načrtom za vključevanje državljanov tretjih držav. Vzpostavljen je bil strukturiran program za premestitev oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, ki je Italiji in Grčiji odvzel del bremena, s katerim sta se soočali. Ti ukrepi dokazujejo, da lahko s pomočjo prožnega in v rezultate usmerjenega pristopa EU solidarnost prenesemo tudi v prakso. Razmere v Grčiji Pristop žariščnih točk je bil ključnega pomena za stabilizacijo razmer na grških otokih glede na stalen migracijski pritisk in majhno število vrnitev. Ukrepi so bili osredotočeni na izboljšanje življenjskih pogojev z zagotovitvijo boljše infrastrukture (električna energija, voda, kanalizacija) in usposobljenega osebja za zdravstvene in psihosocialne storitve, poseben poudarek pa je bil namenjen zaščiti ranljivih oseb in otrok. Ti ukrepi so bili dopolnjeni s povečanjem sprejemne zmogljivosti na celini in zakonodajo o nacionalnem sistemu skrbništva za mladoletnike. Z odobravanjem je bila sprejeta tudi zakonodaja za nadaljnjo racionalizacijo azilnega postopka, vendar morajo grški organi zagotoviti, da se bo izvajala v celoti. Kljub temu bi bilo treba razmere v Grčiji nadalje izboljšati, saj izboljšave pogojev še niso dohitele potreb na otokih. Grški organi si morajo bolj prizadevati za hiter odziv na nove potrebe, kot so tiste, ki se trenutno pojavljajo na Samosu. Zlasti je treba več prizadevanj vložiti v: ·izboljšanje pogojev za sprejem ob prihajajoči zimi, tudi za mladoletnike brez spremstva. Nujno je tudi, da se zagotovi ustrezno število zdravnikov za prvi splošni pregled in oceno ranljivosti; ·pospešitev obravnave prošenj za azil na prvi in drugi stopnji. Za to je potrebno ustrezno število uslužbencev v vseh fazah postopka, da bi se zmanjšali zaostanki pri starih zadevah in pravočasno obravnavale nove zadeve; ·povečanje števila vrnitev z zmogljivostmi za bolj sistematično uporabo pripora, kadar je to primerno, ter sledenjem lokaciji oseb, ki bodo morda vrnjene. Da bi se Grčija lahko soočila s temi izzivi, bi morala nujno vzpostaviti nacionalno strategijo za zagotovitev ustreznega azilnega sistema in sistema za sprejem, kar vključuje kontingentno načrtovanje za povečanje odpornosti proti prihodnjim izrednim razmeram, ter jasne in učinkovite mehanizme usklajevanja. Komisija ji bo v sodelovanju z agencijami EU in mednarodnimi organizacijami še naprej zagotavljala polno podporo, vključno s stalno prisotnostjo na vseh žariščnih točkah na otokih in v Atenah. Države članice bi morale zagotoviti, da imajo agencije na voljo dovolj strokovnjakov. Podpora EU je vključevala doslej največjo finančno podporo za partnerje iz proračuna EU, in sicer ne le za nacionalne organe, temveč tudi za mednarodne in nevladne organizacije. Podpora grškim organom v obliki nujne pomoči je od leta 2015 dosegla skupaj več kot 525 milijonov EUR in je dopolnila sredstva iz proračuna EU v višini 561 milijonov EUR, ki so že bila dodeljena v okviru nacionalnih programov za obdobje 2014–2020. Italija je prejela 219 milijonov EUR nujne pomoči in 654 milijonov EUR sredstev EU, ki so že bila dodeljena v okviru nacionalnih programov. Ta podpora se je uporabila za celoten nabor dejavnosti, kot so tolmačenje, zdravstvena podpora in prepoznavanje ranljivih migrantov ob prihodu ter mejne kontrole, na primer z uporabo helikopterjev mornarice in nakupom ključne opreme. Izjemne okoliščine so privedle tudi do vzpostavitve novega Instrumenta za zagotavljanje nujne pomoči, ki bo omogočal hiter in ciljno usmerjen odziv na večje krize. Ta instrument lahko državam članicam pomaga pri soočanju z velikim številom beguncev, pri čemer se humanitarna sredstva usmerjajo k agencijam Združenih narodov ter nevladnim in drugim mednarodnim organizacijam ob tesnem usklajevanju in posvetovanju z državami članicami. Vse pogodbe za dodelitev sredstev v okviru Instrumenta za zagotavljanje nujne pomoči so zdaj sklenjene, njihova vrednost pa znaša skoraj 645 milijonov EUR.

Napredek pri reformi pravnega reda na področju azila Komisija je leta 2016 predložila sedem predlogov za reformo skupnega evropskega azilnega sistema. Trenutno je na vidiku uravnotežen politični dogovor o petih od njih, dogovor o še enem predlogu pa bi lahko sledil kmalu zatem, s čimer se bomo močno približali ciljni črti. Dodatni podatki o teh predlogih so na voljo v Prilogi. Kaj bi spremenili predlogi, pri katerih se približujemo dogovoru ·Uredba o pogojih za azil bo zagotovila večje zbliževanje stopenj ugodno rešenih prošenj za azil po vsej EU in pravice beguncev s priznanim statusom ter odvračala od sekundarnih gibanj. ·Direktiva o pogojih za sprejem bo zagotovila, da bodo pri sprejemu prosilcev za azil veljali usklajeni in dostojni pogoji po vsej EU. Razjasnitev pravic in obveznosti prosilcev za azil bo pomagala preprečiti sekundarna gibanja. ·Uredba o Agenciji EU za azil bo zagotovila, da bo lahko močnejša Agencija EU za azil okrepila pomoč državam članicam s hitro in polno podporo. Izboljšala se bo učinkovitost azilnega postopka, saj bo uredba omogočila hitrejše postopke za prepoznavanje oseb, ki potrebujejo zaščito, in oseb, ki je ne, vključno na mejah. Prav tako bo zagotovila enaka jamstva za prosilce za azil in vzpostavila strožja pravila za preprečevanje zlorab. ·Uredba Eurodac bo razširila podatkovno zbirko EU za identifikacijo, organom pomagala spremljati sekundarna gibanja, omogočala boj proti nedovoljenim migracijam in pomagala pri prepoznavanju tistih, ki nimajo pravice do prebivanja v EU. ·Uredba o okviru Unije za preselitev bo prispevala k zmanjšanju nedovoljenih migracij z zagotavljanjem varnih in zakonitih alternativ. Nadomestila bo sedanje ad hoc programe in določila dvoletne načrte na ravni EU za preselitev oseb, ki so dejansko begunci. S skupnim prispevkom h globalnim prizadevanjem za preselitev bo EU okrepila svoja partnerstva in solidarnost s tretjimi državami, ki gostijo veliko število oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. Vsak od teh instrumentov bi že sam po sebi predstavljal veliko prednost pri upravljanju migracij, saj so pomemben mejnik na poti do dogovora o popolni reformi skupnega evropskega azilnega sistema, zato ne bi smeli odlašati njihovega sprejetja. Za ločeno sprejetje enega od teh predlogov ali več predlogov neodvisno od drugih ni tehničnih ali pravnih ovir, kljub temu, da so del širše reforme. Po več kot dveh letih razprav je bistvenega pomena, da EU svojim državljankam in državljanom pred evropskimi volitvami dokaže, da zmore doseči napredek, tudi če zgolj korakoma. Evropski parlament in Svet bi morala zdaj sprejeti zadnje ukrepe, splošen dogovor, ki sta ga že dosegla o teh predlogih, pa prenesti v končno sprejetje. Kar zadeva uredbo o azilnem postopku, Komisija odobrava dejstvo, da se je Evropski parlament že dogovoril o svojem pogajalskem mandatu. Svet se približuje skupnemu stališču o tem predlogu. Zdaj je ključnega pomena, da Evropski parlament in Svet začneta pogajanja in čim prej dosežeta dogovor. Revidirana uredba bo racionalizirala azilni postopek, povečala njegovo učinkovitost, zagotovila enaka jamstva za prosilce za azil in vzpostavila strožja pravila za preprečevanje zlorab. Skupni azilni postopek je eden od temeljev učinkovitega in pravičnega azilnega sistema, ki v praksi dejansko prinaša spremembe. Čas za napredek pri dublinski uredbi Ključni element trdnega azilnega sistema, ki bo kos izzivom prihodnosti, je pravičen in trajnosten mehanizem za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil. Komisija je zato maja 2016 sprejela predlog za reformo dublinske uredbe. Cilj predloga je, da bi sistem postal pravičnejši in učinkovitejši, tako da bi se v dublinska pravila vgradil mehanizem, ki bi ob upoštevanju ravni migracijskega pritiska omogočil dodelitev prosilcev iz preveč obremenjenih držav članic v druge države članice. Evropski parlament je novembra 2017 na podlagi predloga Komisije sprejel svoje stališče, v skladu s katerim naj bi se korektivni mehanizem nadgradil in preoblikoval v obvezen sistem porazdelitve, ki bi se uporabljal splošno in ne glede na migracijski pritisk. Obenem so si zaporedna predsedstva Sveta, tudi trenutno avstrijsko predsedstvo s svojim delom v zvezi s pojmom „obvezne solidarnosti“, prizadevala za vzpostavitev solidarnostnega mehanizma, ki bi bil uravnotežen z elementom odgovornosti. V Svetu so bili postavljeni temelji splošne zasnove solidarnostnega mehanizma, vključno s finančno in materialno podporo državam članicam, ki so pod pritiskom, in državam članicam, ki sodelujejo v solidarnostnih prizadevanjih, ter prednostnim dostopom do podpore zadevnih agencij EU. Vendar pa se več kot dve leti za tem, ko je Komisija predložila predlog, stališča držav članic o njem še vedno razhajajo, zato Svet še ni mogel sprejeti mandata za začetek pogajanj z Evropskim parlamentom, kljub temu, da sta sozakonodajalca ta predlog opredelila kot prednosten. To pomeni, da si mora Svet še naprej prizadevati za napredek, da bi bilo mogoče reformo dublinske uredbe v postopku soodločanja z Evropskim parlamentom čim prej dokončati v duhu kompromisa z vseh strani. V skladu s sklepi Evropskega sveta iz junija 2018 bi se bilo treba pri nadaljnjem delu v zvezi z dublinsko uredbo osredotočiti na doseganje uravnoteženega kompromisa, ki bo temeljil na odgovornosti in solidarnosti, ob upoštevanju oseb, izkrcanih po operacijah iskanja in reševanja. Komisija si bo odločno prizadevala za kompromis, ki bo prinesel resnično dodano vrednost v primerjavi z veljavno dublinsko uredbo in neposredno zagotavljal, da se države članice, ki so pod pritiskom, razbremenijo, obenem pa prevzamejo uravnotežen del odgovornosti. Ta dopolnjujoča se koncepta solidarnosti in odgovornosti morata biti naravnana preventivno. Zlasti bi morala biti solidarnost organizirana tako, da bi zagotavljala čim širši nabor prispevkov držav članic, ki bi odražal celovito naravo migracijskih izzivov. Zato bi morale države članice prispevati k vsakemu od treh različnih elementov celovitega pristopa: zunanji razsežnosti, zunanjim mejam in notranji razsežnosti. Preventivnost in celovitost takega pristopa bi morali zagotavljati, da število nedovoljenih prihodov ostane trajno nizko. Od držav članic bi se pričakovalo, da bodo predložile prostovoljne zaveze za prispevke k vsakemu od teh treh elementov. Ta pristop bi v prvi vrsti temeljil na tem, da vsaka država članica pokaže pripravljenost za okrepitev obstoječega sistema, tako da opredeli pomoč in podporo, ki ju lahko zagotovi. Prispevki bi se nato lahko s skupnimi mehanizmi usklajevanja bolje prilagodili potrebam na terenu. Ta okvir bi bilo treba prav tako podpreti z mehanizmom, ki bi zagotavljal, da se solidarnost prenese v ravnotežje med različnimi elementi sistema, zlasti kar zadeva notranjo razsežnost, in sicer med drugim z dodeljevanjem oseb, ki prihajajo na zunanje meje ali se tam izkrcajo. V sistem mora biti vgrajena varnostna mreža za obdobja posebej velikega pritiska, ki bo zagotavljala, da se lahko zadevni državi članici zagotovi resnična podpora, tudi če države članice ne predložijo dovolj prostovoljnih zavez, pri čemer se zagotavljanje podpore pravično porazdeli med države članice. Mehanizem solidarnosti je tesno povezan z mehanizmom odgovornosti, kar pomeni, da mora azilni sistem v vseh državah članicah in po vsej Uniji vedno dobro delovati. Pomembna pomanjkljivost sedanjega dublinskega sistema je to, da odgovornost po kratkem časovnem obdobju preneha veljati, kar prosilce za azil spodbuja k pobegu. Obravnavanje tega vprašanja je ključno za preprečevanje zlorab in sekundarnih gibanj. Države članice morajo prošnje za azil obravnavati hitro in zagotoviti kakovost sprejetih odločitev, da lahko osebe, ki potrebujejo mednarodno zaščito, to tudi nemudoma prejmejo. Obenem bi morale države članice obravnavati nedovoljene migracije in si še naprej prizadevati za dokončno razdrtje poslovnega modela tihotapcev migrantov. V ta namen je treba hitro obravnavati prošnje tistih, ki niso upravičeni do mednarodne zaščite, da bi jih bilo mogoče hitro vrniti. Vse to zahteva učinkovite azilne postopke in postopke vračanja, vključno z možnostjo uporabe nadzorovanih centrov. Ob upoštevanju prej navedenih zamisli in glede na izkušnje z ad hoc rešitvami iz prejšnjega poletja bi lahko vzpostavili začasne ureditve resnične solidarnosti in odgovornosti. Te ureditve, ki bi bile časovno omejene in bi se uporabljale za premostitev obdobja do začetka uporabe nove dublinske uredbe, bi lahko vključevale predvidene ključne elemente prihodnjega sistema. Vse države članice bi bilo treba spodbujati k sodelovanju pri teh skupnih prizadevanjih, saj izkušnje iz prejšnjega poletja kažejo, da je za učinkovitost takih ureditev potrebna kritična masa držav članic. Začasne ureditve bi lahko pomenile, da ima EU že zdaj boljša orodja solidarnosti, s katerimi se lahko odzove na začasna izrazita povečanja števila prihodov, in sicer na način, ki učinkovito preprečuje sekundarna gibanja. Zaradi teh rešitev ne bi smeli odlašati s sprejetjem dublinske uredbe, ki jo je treba čim prej dokončati v okviru širše reforme na področju migracij in azila. Države članice bi lahko za začasne ureditve prejele polno podporo EU prek agencij in finančnih programov, če bi zanjo zaprosile. Komisija je odločena, da bo sodelovala z Evropskim parlamentom in Svetom pri vseh elementih reforme dublinske uredbe, da bi se vzpostavil sistem, ki bo zagotavljal Evropo brez notranjih meja, temelječo na načelih solidarnosti in odgovornosti. Ambiciozno financiranje za odzivanje na migracijske izzive in za spremljanje reforme Da bi predlagana reforma prinesla pričakovane rezultate, bodo države članice potrebovale znatno finančno podporo. Predlog za Sklad za azil in migracije bo zagotovil podporo za okrepitev skupnega evropskega azilnega sistema, tudi za izboljšanje obravnave prošenj za azil, da bi postala hitrejša in kakovostnejša. Uporabi se lahko za podporo zgodnjemu vključevanju državljanov tretjih držav, vključno z jezikovnimi tečaji in tečaji državljanske vzgoje. Prav tako lahko pomaga pri sistemih vračanja in uspešnih vrnitvah, tako prostovoljnih kot tudi prisilnih. Sklad bi v okviru teh ciljev zagotavljal dodatna sredstva v podporo preselitvam, premestitvam in predajam. Zdaj je bistvenega pomena, da se čim prej začnejo pogajanja med Evropskim parlamentom in Svetom in da se ohranijo velike ambicije iz predlogov Komisije.