UVOD

Jedrska varnost in zaščita sta za EU in njene državljane zelo pomembni. Zato je zagotavljanje najvišjih možnih standardov jedrske varnosti, zaščite ter pripravljenosti in odziva na izredne razmere osrednja skrb politike za jedrsko energijo, tako v Evropi kot na svetovni ravni. Ob nesreči, ki se je po potresu in cunamiju 11. marca 2011 zgodila v jedrski elektrarni Fukušima-Daiiči na Japonskem, se je politična pozornost znova usmerila v ukrepe, ki so potrebni za zmanjšanje tveganj in zagotovitev najboljših ravni jedrske varnosti, zaščite in neširjenja.

Predvsem je EU nemudoma pokazala svojo solidarnost ter uporabila svoje strokovno znanje in vire za pomoč Japonski pri obvladovanju in odpravljanju posledic nesreče. Srečanje na vrhu med EU in Japonsko maja 2011 je bilo posvečeno usklajevanju spremljevalnih ukrepov, zlasti izvajanju ukrepov za sodelovanje na področju jedrske varnosti.

Komisija se je nemudoma odzvala na dogodke v Fukušimi. Skupaj z nacionalnimi zakonodajnimi telesi[1] ter jedrsko industrijo je Komisija začela postopek celostne ocene tveganj in varnosti jedrskih obratov po vsej EU („testi izjemnih situacij“). Pobudo je podprl Evropski parlament, na svojem zasedanju 24. in 25. marca 2011 pa jo je potrdil tudi Evropski svet[2]. Evropski svet je tudi pozval Komisijo, naj „pregleda obstoječi pravni in regulativni okvir za varnost jedrskih objektov“ in do konca leta 2011 „predlaga morebitne potrebne izboljšave“. Naposled je zaradi morebitnih čezmejnih posledic jedrskih nesreč Evropski svet Komisijo pozval, naj države, ki mejijo na EU, povabi k sodelovanju pri testih izjemnih situacij.

To je prvič, da vse zainteresirane strani v EU prostovoljno sodelujejo v celovitem in usklajenem postopku revizije varnosti in zaščite jedrskih reaktorjev. Človeške in finančne vire, ki so na voljo za izvajanje, ter pripravljenost udeležencev, da sodelujejo pri vsaki fazi postopka, poudarjajo pomen jedrske varnosti za EU. Poleg tega obstajajo jasne koristi skupnih ukrepov na ravni EU na tem področju. Jedrska varnost je v vsej EU priznana kot vprašanje evropske in ne zgolj nacionalne razsežnosti. Poleg tega je bila v nedavnem Sporočilu o zunanji energetski politiki[3] jasno izražena zaveza za krepitev mednarodnega sodelovanja na področju jedrske varnosti.

Hkrati si Komisija prizadeva zagotoviti kar največjo zaščito državljanov EU. Zlasti namenja pozornost posebnim področjem, kot so regulativni okvir za nadzor nad uvozom proizvodov s poreklom iz območij, dovzetnih za sevanje, pa tudi priporočila za carinske organe ter krepitev znanstvenih raziskav in spremljanja stanja okolja.

V tem sporočilu je povzeto dosedanje delo, da bi omogočili oceno varnosti in zaščite delujočih jedrskih obratov v EU. Sporočilo temelji na poročilih o napredku, ki so jih države članice dale na voljo do 15. septembra, in vmesno poročilo, ki ga je pripravila ad hoc skupina Sveta za jedrsko varnost (AHGNS). Obenem je v sporočilu podana tudi prvotna ocena Komisije o trenutnem položaju ter nekatere uvodne zamisli za prihodnje delo.

JEDRSKI TESTI IZJEMNIH SITUACIJ: PRISTOP, METODOLOGIJA, DOSEDANJI NAPREDEK IN PRIHODNJE FAZE

Pristop in metodologija

Evropski svet je Komisijo in skupino ENSREG pozval, naj analizirata izkušnje, ki jih je mogoče pridobiti iz dogodkov v Fukušimi, in ponovno ocenita stopnje varnosti jedrskih obratov v EU. To je treba narediti na podlagi metodologije, ki je skupna državam članicam, s čimer se zagotavlja popolna preglednost za javnost. Mandat, ki ga je Evropski svet podelil Komisiji, vključuje:

1. opredelitev metodologije in izvajanje obsežnih ocen tveganj in varnosti jedrskih obratov, kar je treba storiti v sodelovanju z nacionalnimi organi za jedrsko varnost;

2. ponovno oceno in revizijo veljavne zakonodaje EU o jedrski varnosti;

3. poziv državam, ki mejijo na EU, naj sodelujejo v tem procesu.

Komisija in skupina ENSREG[4] sta se dogovorili, da bosta delo izvajali po dveh vzporednih poteh:

- Pot varnosti , na kateri naj bi ocenili, kako lahko jedrski objekti vzdržijo posledice različnih nepričakovanih dogodkov. Ti lahko segajo od naravnih nesreč do človeških napak, tehničnih okvar in drugih naključnih učinkov, kot so prometne nesreče.

- Pot zaščite , na kateri naj bi analizirali grožnje varnosti ter preprečevanje izrednih dogodkov in odzive na takšne dogodke, ki nastanejo zaradi zlonamernih ali terorističnih dejanj.

Medtem ko vidiki jedrske varnosti ostajajo v pristojnosti upravljavcev jedrskih obratov in nacionalnih upravnih organov, ki tesno sodelujejo s Komisijo, je bila sprejeta odločitev, da bodo države članice ob pomoči Komisije odgovorne za oceno jedrske varnosti. V ta namen je Svet ustanovi ad hoc skupino za jedrsko varnost (Ad-hoc Group on Nuclear Security, AHGNS). Poročilo o napredku na tem področju je navedeno v Prilogi k temu dokumentu.

V testih izjemnih situacij sodeluje vseh štirinajst držav članic, ki upravljajo jedrske elektrarne[5], ter Litva[6]. Kot državi, ki mejita na EU, sta se za sodelovanje odločili tudi Švica in Ukrajina. Več držav[7] se je odločilo, da bodo poleg dogovorjenih zahtev v teste vključile delujoče jedrske elektrarne ter razgrajene elektrarne in druge jedrske objekte.

V specifikacijah testov izjemnih situacij so za področje varnosti[8] opredeljena tri glavna področja, ki jih je treba oceniti: izjemni naravni dogodki (potresi, poplave, izjemne vremenske razmere), odziv obratov na dolgotrajno izgubo električne energije in/ali izgubo končnega ponora toplote (ne glede na začetni vzrok) in obvladovanje večjih nesreč. Metode raziskav so opredeljene na nacionalni ravni, zanje pa so odgovorni nacionalni upravni organi.

Test izjemnih situacij je kot postopek organiziran v tri faze:

- Samoocene upravljavcev jedrskih obratov. Upravljavci jedrskih obratov so bili pozvani, naj do 15. avgusta 2011 pripravijo poročila o napredku, do 31. oktobra 2011 pa končna poročila;

- Pregledi samoocen s strani nacionalnih upravnih organov . Nacionalni upravni organi bodo pregledali informacije, ki jih predložijo upravljavci jedrskih obratov, in pripravili nacionalna poročila (poročila o napredku do 15. septembra 2011, končna poročila do 31. decembra 2011);

- Medsebojni pregledi nacionalnih poročil, ki jih nacionalni izvedenci ter izvedenci Evropske komisije opravijo v obdobju med januarjem in aprilom 2012.

Rok za začetek ocen se je iztekel 1. junija 2011. V skladu z dogovorjenimi roki so vse sodelujoče države članice Komisiji predložile svoja poročila o napredku. Na podlagi slednjih je bilo pripravljeno to vmesno poročilo.

Vendar se glavni rezultati še pričakujejo. Da bi bilo mogoče zaupati v rezultate, so nujno potrebni končna nacionalna poročila (ki jih je treba predložiti do konca tega leta) in natančni medsebojni pregledi rezultatov.

Začetne ugotovitve iz začasnih ocen varnosti

Vsa poročila o napredku kažejo, da upravljavci jedrskih objektov upoštevajo in izvajajo dogovorjeno metodologijo. Vendar pa se nacionalna poročila med seboj precej razlikujejo po obliki, vsebini in podrobnosti. V Prilogi k temu sporočilu[9] je na voljo povzetek ugotovitev iz vsakega posameznega nacionalnega poročila.

Čeprav ocena še vedno poteka, poročila o napredku razkrivajo številna vprašanja, ki jih je treba podrobno analizirati. Obenem pa kažejo, da so nacionalni upravni organi med seboj primerno usklajeni glede potrebnih ukrepov. Nekateri nacionalni upravni organi se že zavzemajo za revizijo varnostnih mej, ki veljajo za naprave. Pozornost je treba nameniti naslednjih področjem: povečanju odpornosti obratov na poplave[10], izgubi energije[11],[12] in izgubi končnega ponora toplote[13] ter povečanju odpornosti obratov na potrese, ki v zasnovi niso bile predvidene[14].

V nekaterih poročilih so omenjene možne izboljšave pri bazenih za izrabljeno gorivo, s pomočjo katerih bi bilo mogoče obvladovati dogodke, za katere ti bazeni sicer niso bili zasnovani[15]. Poleg tega so v več poročilih opredeljeni možni načini za izboljšave upravljanja hudih nesreč in postopkov za ravnanje v nujnih primerih[16].

Vendar so že očitne določene razlike med državami članicami. Na primer:

- Različne države zelo različno obravnavajo potresne nevarnosti in dokaj neodvisno od dejanske potresnosti zadevnih regij. Tako v osnovnih metodologijah[17] kot v merilih sprejemljivosti[18] se pojavljajo bistvene razlike. Nekatere države trenutno revidirajo stopnjo potresnosti, kot je upoštevana v zasnovah obratov.

- Nekatere države[19] so že uvedle smernice za obvladovanje hujših nesreč[20], druge pa še ne.

- Nekatere države[21] so določbe o obvladovanju nesreč začele ocenjevati na podlagi pogojev nesreč, ki niso bile predvidene v zasnovi (tj. nesreče, ki so možne, vendar se v zasnovi niso upoštevale, ker so se zdele preveč neverjetne), in ugotovile možne izboljšave.

Naslednja stopnja: medsebojni pregledi in potrjevanje rezultatov

Na zahtevo Evropskega sveta se je Komisija skupaj z nacionalnimi varnostnimi organi odločila izvesti medsebojni pregled končnih rezultatov nacionalnih ocen na podlagi dogovorjene metodologije[22]. Tako bodo morala končna nacionalna poročila, ki jih je treba predložiti do konca leta 2011, imeti predpisano strukturo, da bi kar najbolj povečali njihovo skladnost in primerljivost.

V postopku medsebojnega pregledovanja, ki naj bi se začel v začetku leta 2012, bo podana dodatna ocena nacionalnih rezultatov na evropski ravni ter zagotovljena najvišja raven objektivnosti in nevtralnosti za vzpostavitev zaupanja v rezultate.

Postopek bo organiziran v dveh fazah:

- Medsebojni pregled, povezan s horizontalnimi temami, s primerjavo usklajenosti nacionalnih pristopov ter ugotovitev na treh ključnih področjih: izjemne naravne nesreče, izguba varnostnih funkcij in obvladovanje hudih nesreč. Odbor visokih strokovnjakov za področje pravne ureditve bo preveril ustrezne oddelke nacionalnih poročil. V končnem poročilu bodo predstavljeni osnutki sklepov na ključnih področjih ter razlike v metodologiji ali vrednotenju.

- Vertikalni (nacionalni) medsebojni pregled s celostno oceno nacionalnih poročil. Vertikalni medsebojni pregledi se bodo izvajali v državah članicah, da bi tako olajšali stike strokovnih skupin s strokovnim osebjem v upravnih organih in z upravljavci objektov ter da bi olajšali dostop do jedrskih obratov. Rezultati medsebojnih pregledov pri horizontalnih temah in strokovne izkušnje, pridobljene v tem postopku, bodo upoštevani pri nacionalnih pregledih.

Strokovne skupine za medsebojni pregled so sestavljene iz strokovnjakov za jedrsko varnost iz vseh držav članic EU. Skupno raziskovalno središče Komisije služi kot sekretariat za medsebojne preglede.

Nacionalna poročila ter poročila o napredku in rezultati strokovnih pregledov bodo javno objavljeni[23].

Komisija bo predstavila rezultate strokovnih pregledov v končnem poročilu na zasedanju Evropskega sveta dne 28.–29. junija 2012.

Začetne ugotovitve iz predhodnih ocen varnosti[24]

Pri jedrski varnosti gre za preprečevanje namernih dejanj, ki bi lahko povzročila škodo na jedrskem objektu ali krajo in razširjanje jedrskih snovi. Jedrska varnost[25] in zaščita sta tesno povezani. Zato ocena varnosti jedrskih obratov ni možna brez podobne analize vidikov zaščite. Ta ocena varnosti tako obsega tudi področje jedrske zaščite.

V EU je le malo nacionalnih varnostnih organov posebej odgovornih za zaščito jedrskih obratov. Pristojnosti glede zaščite so v državah članicah razpršene med različnimi organi.

Jedrske elektrarne uporabljajo napredne in celovite sisteme glede varnosti in neširjenja, ki so se razvijali skozi čas. Ureditev zaščite jedrskih obratov je na mednarodni ravni manj razvita[26]. V zadnjih letih vprašanje zaščite po vsem svetu vse bolj prihaja pod drobnogled, zlasti po terorističnih napadih 11. septembra 2001 v ZDA .

Da bi ocenil metodologijo jedrske zaščite v jedrskih obratih, je Svet ustanovil ad-hoc skupino za jedrsko varnost (AHGNS), v kateri je poleg strokovnjakov iz držav članic udeležena tudi Evropska komisija. Poročilo o napredku skupine je priloženo temu sporočilu[27], v njem pa so predstavljeni začetni sklepi skupine.

Delovni program skupine AHGNS je sestavljen iz treh faz:

- zbiranje podatkov, npr. z vprašalniki, ki se pošljejo državam članicam,

- obdelava podatkov, tj. opredelitev ključnih področij za priporočila o dobrih praksah, s povzetki rezultatov iz vprašalnika, ter

- priprava poročil o napredku in končnih poročil.

Vprašalnik vsebuje vrsto vprašanj v zvezi z nacionalnim pravnim okvirjem za ureditev jedrske zaščite, splošnim nacionalnim okvirom zaščite, grožnjami, upoštevanimi v zasnovah objektov (tveganja zaradi nepredvidljivih zlonamernih dejanj), kulturo jedrske zaščite in načrti za ukrepe v nujnih primerih. Ker države članice niso navedle, da bi bilo k tem vprašanjem treba dodati še kako posebno temo, se vmesno poročilo osredotoča na ta vprašanja in odgovore nanje. V odgovorih je poudarjena potreba po okrepljenem mednarodnem sodelovanju, vključno z mednarodnimi misijami za medsebojne preglede, v katerih bi preverili stopnjo in učinkovitost ukrepov fizične zaščite v jedrskih obratih.

Države članice v okviru svojih zavez k jedrski zaščiti potrjujejo svojo željo po polni uporabi in krepitvi ustreznih mednarodnih ureditev, obenem pa tudi željo po širjenju dobrih praks na ravni EU. V njihovem odzivu je poudarjena tesna povezava med razsežnostmi jedrske varnosti in zaščite ter stične točke med jedrsko zaščito in strategijami za boj proti terorizmu. Zaradi spreminjajočih se groženj je treba stalno revidirati jedrsko zaščito ter ustreznost ukrepov, sistemov in konceptov varnosti. Kot kažejo poročila, obstaja skupno razumevanje o tem, da je treba razviti in izvajati ustrezne postopke obvladovanja tveganj ter premostiti razhajanja med ustreznimi strokovnimi krogi.

Komisija bo v okviru tekočih razprav o zadevah jedrske zaščite v celoti upoštevala ugotovitve in priporočila iz končnega poročila skupine AHGNS, ki naj bi bilo predstavljeno junija 2012.

KREPITEV UREDITVENEGA OKVIRA EU ZA JEDRSKO VARNOST

Poleg izvajanja testov izjemnih situacij je Komisija na podlagi predhodnih ugotovitev iz nacionalnih poročil, razprav na mednarodni ravni (IAEA) ter pripomb interesnih skupin začela z razpravo o pravnem okviru EU za jedrsko varnost. Predhodne analize Komisije kažejo, da nacionalni upravljalni organi uporabljajo različne pristope k varnosti ter različna merila za opredelitev varnostnih izboljšav.

Na podlagi teh začetnih razmislekov vidi Komisija možnost za izboljšanje pravnega okvira na ravni EU in na nacionalni ravni na naslednjih področjih: 1) izboljšanje tehničnih ukrepov za varnost in izboljšanje potrebnega nadzora, da se zagotovi celovito izvajanje, 2) izboljšanje upravljanja in pravnega okvira jedrske varnosti, 3) izboljšanje pripravljenosti na izredne razmere in odzivov nanje, 4) krepitev sistema civilne odgovornosti v EU in 5) krepitev znanstvene in tehnološke usposobljenosti. Začeti pa je treba s popolnim izvajanjem obstoječih predpisov EU.

Izvajanje obstoječega zakonodajnega okvira jedrske varnosti

Velik napredek je bil na področju jedrske varnosti v EU dosežen s sprejetjem Direktive o jedrski varnosti[28], ki jo je Svet sprejel leta 2009. Direktiva vzpostavlja celovit in pravno zavezujoč okvir Skupnosti za jedrsko varnost jedrskih objektov. Določa osnovna načela in obveznosti glede jedrske varnosti v Evropski skupnosti za atomsko energijo (Euratom). V zakonodajo Skupnosti prenaša zahteve glavnih mednarodnih instrumentov, in sicer Konvencije o jedrski varnosti[29] ter Temeljnih varnostnih načel[30] Mednarodne agencije za atomsko energijo (IAEA).

Rok, v katerem so morale države članice dokončati prenos Direktive o jedrski varnosti v nacionalno zakonodajo, je potekel 22. julija 2011. Proti dvanajstim državam članicam, ki niso upoštevale roka, je Komisija začela postopek za ugotavljanje kršitev[31]. Države članice, ki tega še niso storile, morajo kot prednostno nalogo zagotoviti prenos Direktive v zakonodajo.

Izboljšanje zakonodajnega okvira za jedrsko varnost

Komisija v skladu z zahtevo Evropskega sveta proučuje dva pristopa za izboljšanje okvira jedrske varnosti:

- (i) zakonodajni popravki za krepitev obstoječega zakonodajnega okvira Skupnosti za jedrsko varnost ter

- (ii) izboljšave pri izvajanju obstoječih mehanizmov in okrepljeno usklajevanje med državami članicami.

Okvir jedrske varnosti bo v skladu z načelom subsidiarnosti treba revidirati tako na ravni Skupnosti kot na nacionalni ravni. Komisija in države članice bodo morale v okviru mednarodnih institucij s skupnimi prizadevanji zagotoviti, da bo razvoj mednarodnega okvira jedrske varnosti skladen z zakonodajo Skupnosti in nacionalnimi zakonodajami.

Tehnične izboljšave in nadzor

V skladu s sedanjo zakonodajo Euratoma in nacionalnimi zakonodajami ima primarno odgovornost za jedrsko varnost pridobitelj licence (upravljavec jedrskega obrata). Nacionalni upravljalni organi od imetnikov dovoljenj zahtevajo, da poleg ocen varnosti izvedejo tudi tehnične izboljšave svojih objektov, vključno s stalnim testiranjem izjemnih situacij. Nacionalni upravljalni organi morajo zagotoviti, da se potrebni ukrepi izvajajo pravilno.

Trenutno v EU ni skupnih varnostnih standardov ali meril za jedrske elektrarne.

Predhodni rezultati testov izjemnih situacij kažejo na nedoslednost pri obravnavanju meja varnosti v evropskih jedrskih obratih. Glede na končne rezultate testov izjemnih situacij v EU in na izkušnje, pridobljene iz jedrske nesreče v Fukušimi, je možno načrtovati vseevropski seznam osnovnih načel in zahtev, skupaj s tem povezanimi minimalnimi tehničnimi merili v zvezi z lokacijami, načrtovanjem, izgradnjo in delovanjem jedrskih obratov[32]. V nacionalnih regulativnih ukrepih in sklepih bo treba upoštevati načela in zahteve EU, izvesti pa jih bodo morali tudi upravljavci obratov.

Na podlagi skupnih meril EU za opredelitev značilnosti območij, zahteve glede izdaje dovoljenj in operativne preglede bodo morali upravljavci objektov uvesti najboljše prakse za nove jedrske elektrarne v EU. Takšne zahteve že obstajajo v mednarodni praksi in praksi EU[33]. Čeprav bo izbira tehničnih ukrepov odvisna tudi od končnih rezultatov testov izjemnih situacij, jih je obenem mogoče vključiti v pravni red EU. Obenem obstajajo tehtni razlogi za vključitev že vsebovanih najboljših praks v sedanjo Direktivo o jedrski varnosti. Mednarodne strokovne preglede, ki so trenutno omejeni na nacionalni pravni in regulativni okvir, je na primer mogoče razširiti, da bi vključevali varnost zasnove in obratovalno varnost jedrskih obratov[34].

Pri oblikovanju priporočil za nov evropski sistem jedrske varnosti morajo sodelovati številni akterji, vključno z nacionalnimi upravljalnimi organi, jedrsko industrijo ter znanstveno in tehnično skupnostjo, ki jo npr. predstavlja Evropska mreža organizacij za tehnično podporo (ETSON).

Upravljanje jedrske varnosti

Ena glavnih izkušenj iz nesreče v Fukušime je potreba po zagotovitvi dejanske neodvisnosti nacionalnih upravnih organov. V EU bi bilo to mogoče okrepiti tako, da bi ustrezne določbe Direktive o jedrski varnosti[35] oblikovali bolj nedvoumno ter določili merila za dejansko neodvisnost državnih regulativnih organov. Poleg tega bi bile v Direktivi o jedrski varnosti lahko pojasnjene minimalne zakonske pristojnosti nacionalnih organov.

V nekaterih državah članicah je zakonodajna odgovornost trenutno razpršena med različnimi subjekti oziroma je v rokah ministrstev, ne pripada pa enotnemu neodvisnemu organu.

V skladu s svojim mandatom je Skupina ENSREG od leta 2007 institucijam EU izdajala priporočila o jedrski varnosti. Ob upoštevanju pridobljenih izkušenj je sedaj čas za razmislek o njeni prihodnji vlogi.

Zahteve o preglednost je mogoče nadalje opredeliti in jih razširiti prek obstoječih splošnih obveznosti o obveščanju javnosti[36] in zaposlenega osebja upravljavcev jedrskih obratov. V skladu s tem se lahko nacionalne regulativne organe zaprosi, naj javnost obveščajo o razlogih za svoje regulativne odločitve. Podatke z varnostnimi tveganji je mogoče zaščititi s pravili o zaupnosti.

Krepitev pripravljenosti na izredne razmere in odzivov nanje

Ukrepi za preprečevanje jedrskih in radioloških nevarnosti ter odziv nanje se pogosto sprejemajo na nacionalni ravni. Vendar je na ravni Skupnosti na voljo vrsta zakonodajnih instrumentov in mehanizmov[37] ter posebnih določb o jedrskih nesrečah[38]. Pri takih dogodkih je mogoče uporabiti več mehanizmov Skupnosti.

Decembra 2010 je Komisija v tesnem sodelovanju z državami članicami izdala smernice za nacionalne ocene tveganja za obvladovanje nesreč. Države članice so se prostovoljno zavzele za pripravo in predložitev nacionalnih ocen tveganja do konca leta 2011. Jedrska varnost in grožnje javnemu zdravju so pomemben element celostne ocene tveganj.

Za boljšo pripravo na izredne radiološke dogodke in uskladitev nujnih odzivov je mogoče uvesti čezmejne načrte za obvladovanje jedrskih tveganj, ki bi po možnosti vključevali države, ki mejijo na EU. Ti načrti morajo biti povezani z okrepljenim evropskim odzivanjem na jedrske nesreče. Prav tako je pomembno zagotoviti razpoložljivost opreme za nujne ukrepe (vključno s težko opremo, kot so pomožni generatorji), ki jo je po potrebi mogoče skupaj uporabljati, kot tudi zagotoviti načrte za vzpostavitev prvotnega stanja.

Po sprejetju Sporočila Komisije „Za učinkovitejše evropsko odzivanje na nesreče: vloga civilne zaščite in humanitarne pomoči“[39] potekajo prizadevanja, da bi vzpostavili zmogljivosti EU s sredstvi držav članic za ukrepanje ob nesrečah, ustanovili polno delujoče središče za odzivanje v izrednih razmerah, ki bi delovalo 24 ur na dan in vse dni v tednu, ter oblikovali evropski načrt ukrepov ob najpomembnejših vrstah nesreč, vključno z jedrskimi nesrečami. Komisija bo predstavila predloge za vključitev teh elementov v zakonodajo evropskega mehanizma civilne zaščite.

Pojasnitev vprašanj v zvezi z jedrsko odgovornostjo

Vprašanje jedrske odgovornosti je v primeru jedrskih nesreč ključno. Sporočilo Komisije Energija 2020 – Strategija za konkurenčno, trajnostno in zanesljivo oskrbo z energijo navaja: „pravni okvir za jedrsko varnost in zanesljivost bo še nadalje okrepljen s […] predlogom za evropski pristop k ureditvam jedrske odgovornosti.“

Pogodba Euratom[40] določa tudi, da so države članice dolžne sprejeti „vse potrebne ukrepe, da se omogoči sklenitev zavarovalnih pogodb, ki krijejo jedrska tveganja.“

Večina držav članic uporablja številne mednarodne konvencije (Pariška konvencija/Bruseljska dopolnilna konvencijo in Dunajska konvencija), medtem ko nekateri niso podpisale nobene konvencije. Takšno stanje je v EU privedlo do „pravne razdrobljenosti“. Pravno skladnost v EU bi bilo mogoče izboljšati na dveh področjih: i) varstva žrtev v različnih državah članicah, zlasti boljša nadomestila za žrtev v EU, ne glede na državo prebivališča, in ii) možnega vpliva na delovanje notranjega trga, zlasti kadar bi lahko različne finančne obveznosti upravljavcev objektov izkrivljale konkurenco.

Krepitev znanstvenega in tehnološkega sodelovanja

Komisija je za naslednja štiri leta uvedla program „usposabljanja in širjenja informacij na podlagi izkušenj iz Fukušime“, ki se skupaj financira s strani EU in okvirnih programov Euratom[41].

Cilj je spodbujati ozaveščenost o pomenu jedrske varnosti in izmenjavo najboljših praks upravljanja tveganja med strokovnjaki in oblikovalci politike na jedrskem področju. S programom se bo tudi izboljšalo sodelovanje med univerzami, raziskovalnimi organizacijami, javnimi organi in industrijo v povezavi s platformami EU, zlasti s trajnostno tehnološko platformo za jedrsko energijo (SNE-TP) in evropskim forumom za jedrsko energijo (ENEF).

Kar zadeva jedrske raziskave v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira EU (Obzorje 2020), je še vedno potreben poudarek na jedrski varnosti, prav tako je v EU treba ohraniti strokovno znanje z jedrskega področja in okrepiti usposobljenost upravljavcev jedrskih obratov in upravljalnih organov na tem področju.

MEDNARODNA RAZSEžNOST

Udeležba tretjih držav v ocenah tveganj in varnosti

Države, ki mejijo na EU

Za večjo jedrsko varnost v svetu je Evropska komisija vse države, ki upravljajo jedrske elektrarne, pozvala, naj čim prej opravijo ocene tveganj in varnosti, podobne tistim, ki se izvajajo v EU.

Komisija je sprejela ukrepe za razširitev ocenjevanja na države, ki mejijo na EU in upravljajo jedrske elektrarne oziroma jih imajo v lasti; to so Švica, Ruska federacija, Ukrajina, Armenija in Hrvaška, pa tudi državi, ki imata napredne načrte za razvoj jedrske energije, namreč Turčija in Belorusija.

Dne 23. junija 2011 je bila z navedenimi državami sprejeta skupna izjava o skupnem pristopu k testom izjemnih situacij. Medtem ko sta Švica in Ukrajina vključeni v postopek testiranj izjemnih situacij v EU, druge države uporabljajo različne časovne razporede. Obstaja pa skupna zaveza za izvedbo ponovnih ocen varnosti do konca leta 2012.

EU bo še naprej vse države, ki mejijo na EU, spodbujala, naj se vključijo v teste izjemnih situacij, ter bo zagotovila, da bodo vsa prizadevanja usmerjena v ustvarjanje najboljših pogojev za jedrsko varnost znotraj EU in na njenih mejah.

Sodelovanje z Mednarodno agencijo za atomsko energijo (IAEA) ter skupinama G8 in G20

Akcijski načrt IAEA o jedrski varnosti, sprejet septembra 2011, spodbuja vse države članice IAEA, naj izvedejo in upoštevajo nacionalno oceno zasnove jedrskih obratov za odpornost proti izrednim, lokalno specifičnim naravnim nesrečam. Evropska komisija bo k prizadevanjem IAEA prispevala z oblikovanjem metodologije, ki jo bo mogoče uporabljati v drugih državah, in je IAEA pripravljena pomagati z nasveti oziroma s pomočjo pri ocenjevanju tretjih držav na tem področju.

Komisija je aktivno sodelovala v postopku skupin G8 in G20 v pripravah na ministrsko konferenco IAEA junija 2011, na kateri je bil podprt akcijski načrt IAEA za jedrsko varnost. Komisija si bo kar najaktivneje prizadevala za dosego napredka v teh mednarodnih pobudah.

Predlagane izboljšave svetovnega pravnega okvira za jedrsko varnost

Dogodki v Fukušimi opozarjajo na potrebo po krepitvi mednarodnega pravnega okvira za jedrsko varnost. V okviru IAEA so glavni instrumenti za urejanje jedrske varnosti mednarodno sprejeti varnostni standardi in mednarodne konvencije, zlasti Konvencija o jedrski varnosti in Konvencija o zgodnjem obveščanju o izrednih radioloških dogodkih.

Države članice IAEA na splošno priznavajo potrebo po reviziji mednarodnega okvira za jedrsko varnost, zlasti Konvencije o jedrski varnosti, z namenom, da se poveča njegova učinkovitost, upravljanje in izvršljivost. Komisija namerava v imenu skupnosti Euratom prispevati k posodobitvi Konvencije o jedrski varnosti[42].

Konvencijo o jedrski varnosti je treba posodobiti v skladu z najnovejšimi varnostnimi standardi IAEA, ki morajo postati pravno zavezujoči, obenem pa jih je treba še naprej razvijati.

EU bi si morala prizadevati vsaj za to, da bi bila Konvencija o jedrski varnosti skladna z obstoječo Direktivo o jedrski varnosti glede področja uporabe in obveznosti. Revidirana Konvencija o jedrski varnosti bi potemtakem zajemala vse vrste jedrskih obratov, pri čemer bi bili obvezni redni pravni pregledi. Vključevati bi morala tudi merila za regulativno neodvisnost in mehanizme uveljavljanja, kot so mediacija, sprave in arbitraže.

Obenem morajo določbe iz Konvencije o jedrski varnosti za pripravljenost na izredne razmere zagotoviti učinkovitejše in bolj usklajene odzive na izredne razmere ter biti skladne z drugimi mednarodnimi konvencijami[43].

Zunanje sodelovanje na področju jedrske varnosti

Izboljševanje jedrske varnosti v tretjih državah je bilo pomemben element prizadevanj Skupnosti vse od zgodnjih devetdesetih let 20. stoletja. Programa TACIS in Phare sta petnajst let omogočala zagotavljanje pomoči državam srednje in vzhodne Evrope ter bivše Sovjetske zveze. Od leta 2007 je bilo sodelovanje na področju jedrske varnosti razširjeno na druge tretje države v okviru instrumenta za sodelovanje na področju jedrske varnosti (INSC). Sporočilo o zunanji razsežnosti energetske politike[44] poziva k večjemu zbliževanju mednarodnih regulativnih okvirov, njegov namen pa je spodbuditi zavezujoče mednarodne standarde za jedrsko varnost.

V trenutnem INSC se bo zagotavljala podpora tretjim državam, ki so se zavezale k sodelovanju v testih izjemnih situacij[45], prav tako se bo upošteval tekoči napredek pri obravnavi nadaljnjega sodelovanja v obdobju 2012–2013. Komisija je predlagala novi INSC za obdobje 2014–2020. V novem predlaganem instrumentu je treba upoštevati izkušnje, ki jih je EU pridobila v testih izjemnih situacij, prav tako je treba pri izvajanju instrumenta upoštevati prednostne naloge, ki so se pojavile ob testih izjemnih situacij v sosednjih državah. Novi INSC je treba vključiti v celovito in usklajeno strategijo za sodelovanje na področju jedrske varnosti, ob upoštevanju mednarodnih ukrepov v okviru IAEA.

SKLEPI IN PRIHODNJI UKREPI

Po nesreči v Fukušimi so se EU in njene države članice zavezale k izvajanju celostne ocene jedrskih obratov v Evropi. S tem, ko so prvič sodelovali upravljavci jedrskih obratov, nacionalni upravljalni organi in institucije EU, je bila v procesu poudarjena dodana vrednost usklajevanja in sodelovanja na ravni EU za zagotovitev, da se standardi jedrske varnosti in zaščite v EU ohranjajo in nadalje izboljšujejo, kadar je to potrebno.

To je še toliko bolj pomembno glede na starost številnih jedrskih reaktorjev v EU ter interesa, ki ga imajo nekatere države članice in sosednje države za gradnjo novih jedrskih zmogljivosti. Rezultati testov izjemnih situacij naj bi zagotovili pravočasne, objektivne in znanstveno utemeljene podatke, ki bodo pomagali okrepiti varnostne parametre ob upoštevanju lokacije, zasnove, delovanja, vzdrževanja ter urejanja obstoječih in načrtovanih jedrskih obratov.

Začetne ugotovitve kažejo na področja, kjer so tako na nacionalni ravni kot ravni EU možne izboljšave. Države članice se bodo odločile, kako bodo izvedle oceno na nacionalni ravni. Komisija pozdravlja ukrepe, ki so jih v tej smeri že sprejele nekatere države članice. Komisija je v tem sporočilu opredelila nekaj začetnih smernic za krepitev okvira EU za jedrsko varnost EU in večje usklajevanje obstoječih instrumentov ali mehanizmov.

Te predhodne ugotovitve je treba nadalje pregledati in jih spremljati v luči končnih ugotovitev testov izjemnih situacij. Pogodba Euratom zagotavlja prožno in celovito pravno podlago za morebitne izboljšave zakonodaje o jedrski varnosti.

Države članice morajo svoja končna poročila o ocenah tveganj in varnosti Komisiji predložiti do 31. decembra 2011. Medsebojni pregledi se bodo izvajali od januarja do aprila 2012. Komisija bo končno poročilo o testih izjemnih situacij predstavila Evropskemu svetu na zasedanju 28. in 29. junija 2012, vključno z morebitnimi zakonodajnimi pobudami za krepitev okvira jedrske varnosti v Evropi.

Komisija je zavezana zagotavljanju odprtosti in transparentnosti v testih izjemnih situacij. Še naprej bo tesno sodelovala z vsemi zainteresiranimi stranmi, vključno z nevladnimi organizacijami, in bo rezultate strokovnih pregledov predstavila na javnem zasedanju.

Preden Komisija pripravi morebitne zakonodajne predloge, kot so nadaljnji ukrepi po testih izjemnih situacij, bo organizirala javno posvetovanje, ki bo poleg glavnih strokovnih skupin na jedrskem področju (tj. skupine ENSREG, Evropskega foruma za jedrsko energijo (ENEF) in Združenja zahodnoevropskih jedrskih upravnih organov (WENRA)) vključevalo vse glavne zainteresirane strani.

V okviru svojega sodelovanja s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami, ki delujejo na področju jedrske energije, zlasti z IAEA, bo EU delila svoje izkušnje, ki jih je pridobila v postopku testiranj izjemnih situacij, da bi tako okrepila mednarodni zakonodajni in urejevalni sistem jedrske varnosti.

[1] Nacionalni regulatorji za jedrsko varnost so se sestali v okviru Evropske skupine na visoki ravni za jedrsko varnost in ravnanje z jedrskimi odpadki. Ta skupina je bila ustanovljena s Sklepom Komisije 2007/530/Euratom z dne 7. julija 2007 (UL L 195/44, 27.7.2007, str. 44–46). Skupina je nato prevzela kratico ENSREG (Skupina evropskih regulatorjev za jedrsko varnost).

[2] EUCO 10/11 (odstavek 31).

[3] COM(2011) 539 konč.

[4] Zasedanje skupine ENSREG z dne 12.–13. maja 2011 na podlagi tehničnih specifikacij, ki jih predlaga Združenje zahodnoevropskih jedrskih upravnih organov (WENRA). Glej izjavo skupine ENSREG na spletni strani www.ensreg.eu.

[5] Belgija, Bolgarija, Češka, Finska, Francija, Madžarska, Nemčija, Nizozemska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija, Švedska, Združeno kraljestvo.

[6] Čeprav je bila zadnja naprava v Ignalini zaradi izpolnjevanja obveznosti v okviru vstopa v EU zaprta v letu 2009, še vedno veljajo dovoljenja za obratovanje nekaterih lokacij, prav tako so na kraju samem skladiščene velike količine porabljenega goriva.

[7] Belgija, Bolgarija, Finska, Francija, Nemčija, Litva, Slovaška, Španija, Ukrajina, Združeno kraljestvo.

[8] Priloga I izjave skupine ENSREG z dne 12. – 13. maja 2011.

[9] Delovni dokument služb Komisije „Tehnični povzetek nacionalnih poročil o napredku pri izvajanju celostnih ocen tveganj in varnosti jedrskih obratov v EU“ .

[10] Npr. Finska, Madžarska, Slovaška, Slovenija, Švedska, Švica.

[11] Vključno z izgubo energije zunaj lokacije in izpadom električne energije v obratu.

[12] Npr. Finska, Romunija, Slovenija, Španija.

[13] Npr. Finska, Slovenija, Španija, Švedska.

[14] Npr. Finska, Madžarska, Slovaška, Slovenija, Švedska, Švica.

[15] Npr. Finska, Madžarska, Litva, Slovenija.

[16] Npr. Nemčija, Madžarska, Romunija, Slovaška, Španija, Švedska.

[17] Na primer, ali se izvede ocena verjetnosti pojavljanja potresov ali ne. Redno revidirane ocene verjetnosti pojavljanja potresov se na primer (zelo neodvisno od razmeroma nizke ali visoke ravni potresnosti v teh državah) izvajajo na Finskem, v Sloveniji in Švici.

[18] Npr. maksimalni talni pospešek ob določenih verjetnostih.

[19] Npr. Belgija, Češka, Finska, Madžarska, Romunija, Slovenija, Španija.

[20] Smernice za obvladovanje hujših nesreč so specifični postopki za posamezne lokacije, na podlagi katerih lahko upravljavci objektov v primeru izrednih razmer čim bolj zmanjšajo morebitno sevanje zunaj lokacij.

[21] Npr. Slovenija, Španija, Združeno kraljestvo.

[22] Zasedanje skupine ENSREG z dne 11. oktobra 2011.

[23] www.ensreg.eu.

[24] Ta oddelek temelji na podatkih, ki jih je zagotovila ad hoc skupina Sveta za jedrsko varnost (AHGNS).

[25] Jedrsko varnost pomeni doseganje ustreznih delovnih pogojev jedrskih obratov, preprečevanje nesreč ali blažitev njihovih posledic, katerih rezultat je zaščita delavcev, prebivalstva in okolja pred nepotrebnimi nevarnostmi zaradi sevanja.

[26] IAEA je na primer v zadnjih desetletjih razvila zelo obširne smernice za varnost, medtem ko so njene smernice glede zaščite še precej skope.

[27] Vmesno poročilo o jedrski zaščiti 17061/11 AHGNS 8 ATO 134.

[28] Direktiva Sveta 2009/71/Euratom z dne 25. junija 2009 o vzpostavitvi okvira Skupnosti za jedrsko varnost jedrskih objektov (UL L 172, 2.7.2009, str. 18–22).

[29] INFCIRC/449 z dne 5. julija 1994. Podpisnice so Skupnost in vse države članice EU.

[30] Temeljna varnostna načela IAEA, varnostni standardi IAEA, serija št. SF-1 (2006).

[31] Avstrija, Belgija, Ciper, Danska, Estonija, Grčija, Italija, Latvija, Poljska, Portugalska, Slovaška in Združeno kraljestvo.

[32] Sodišče Evropskih skupnosti (Primer C 29/99, Poročila Sodišča Evropskih skupnosti 2002, str. I-11221) je potrdilo, da ima Euratom na teh področjih deljene pristojnosti.

[33] Združenje zahodnoevropskih upravnih organov za jedrsko varnost je kot instrument za razvoj skupnega pristopa za uskladitev jedrske varnosti in njene ureditve v državah EU oblikovalo referenčne ravni za varnost reaktorjev (2008). V letu 2010 je Združenje zahodnoevropskih upravnih organov za jedrsko varnost na podlagi temeljnih varnostnih načel IAEA sprejelo varnostne cilje za nove jedrske elektrarne. Združenje zahodnoevropskih upravnih organov za jedrsko varnost je povezava glavnih regulatorjev v državah EU, ki imajo jedrske elektrarne, in Švici ter v drugih zainteresiranih državah s statusom opazovalca.

[34] Obratovalna varnost je npr. predmet strokovnih pregledov (OSART).

[35] Člen 5(2) Direktive.

[36] Člen 8 Direktive o jedrski varnosti.

[37] Vključno z Direktivo o temeljnih varnostnih standardih, Direktivo o obveščanju prebivalstva, Sklepom o Skupnosti za nujno izmenjavo informacij (ECURIE), zakonodajo mehanizma za civilno zaščito ter uredbami o živilih in krmilih, ki so bili sprejeti po nesreči v Černobilu in nesreči v jedrski elektrarni Fukušima.

[38] Zakonodaja o najvišji dovoljeni stopnji radioaktivnega onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči ali kateri koli drugi radiološki nevarnosti.

[39] COM(2010) 600 konč.

[40] Člen 98 Pogodbe Euratom.

[41] http://cordis.europa.eu/fp7/euratom-fisshome.hmtl.

[42] Člen 101 Pogodbe Euratom.

[43] Konvencija o zgodnjem obveščanju o jedrskih nesrečah (INFCIRC/335 z dne 18. novembra 1986) ter Konvencija o pomoči v primeru jedrskih nesreč ali radiološke nevarnosti (INFCIRC/336 z dne 18. novembra 1986).

[44] COM(2011) 539 konč. z dne 7. septembra 2011.

[45] Predlogi projektov za Armenijo in Ukrajino so vključeni v akcijski program INSC za leto 2011.