SL Uradni list Evropske unije C 177/9

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o strategiji boja proti sivi ekonomiji in neprijavljenemu delu (mnenje na lastno pobudo)

(2014/C 177/02)

Poročevalec: Stefano PALMIERI

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 14. februarja 2013 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Strategija boja proti sivi ekonomiji in neprijavljenemu delu.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 19. decembra 2013.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 495. plenarnem zasedanju 21. in 22. januarja 2014 (seja z dne 21. januarja) s 129 glasovi za, brez glasov proti in 4 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) meni, da je treba poudariti, kako pomemben je boj proti sivi ekonomiji in neprijavljenemu delu, da dopolni delo, ki ga opravljajo Evropska komisija, specializirane institucije, kot je Eurofound, in druge mednarodne organizacije, začenši s Svetovno banko.

1.2 EESO glede na težko gospodarsko krizo, ki še naprej pesti Evropo, opozarja na negativen vpliv teh pojavov z vidika dinamike obsega rasti podjetij in možnosti inovacij ter izboljšanja človeškega kapitala. Regulacija podjetij in delavcev, ki delujejo v okviru sive ekonomije, bi lahko spodbudila oživitev gospodarstva in bi lahko bila osnova za trajnejši razvoj.

1.3 Čeprav gre za politike, ki so v pristojnosti držav članic, je splošno priznano, da je učinkovit boj mogoč tudi s sistematično izmenjavo informacij, podatkov in ocen na evropski ravni, da se zagotovi vključitev in sodelovanje pristojnih oblasti in vključenih socialnih partnerjev.

1.4 EESO je tako po svoji naravi idealni forum, ki mora spodbujati in pospeševati uporabo skupnih orodij, politik in dobrih praks, da se ukrepa tako v smislu gospodarskih dejavnikov kot tudi v kulturnem in družbenem smislu v okviru strategije, ki jo za boj proti nezakonitemu zaposlovanju in davčni utaji opredeljuje Evropska unija in temelji na vključevanju na zakonit trg dela.

1.5 Prvič, EESO meni, da je odločilna kvantitativna in kvalitativna ocena teh pojavov, ki se v posameznih državah članicah močno razlikujejo, in njihovih negativnih gospodarskih in družbenih učinkov, ki imajo različne vplive v različnih državah članicah glede na različne strukturne razmere in kontekst. Brez usklajenih podatkov in informacij v državah članicah strategija boja izgublja moč, potrebuje namreč tako ukrepe za oceno obsežnosti problema kot tudi ocene učinka politik, ki se izvajajo.

1.6 Zato EESO predlaga, da se reši metodološki problem glede ocen obsega in razvoja sive ekonomije in neprijavljenega dela, ki so še vedno nepopolne in jih ne uporabljajo vsi, z uporabo metode, ki temelji na raziskavah delovne sile in se izvede na enak način v vseh državah članicah. To metodo je razvil zlasti italijanski statistični institut in je bila torej preskušena v državi, ki je posebej izpostavljena tovrstnim pojavom, med drugim pa pozna velike regionalne razlike.

1.7 Glavni element raznolikosti se nanaša na širjenje sive ekonomije, ki v nekaterih državah članicah in regijah znaša 30 % skupnega proizvoda, s čimer ni obrobni problem, temveč bolj sestavni del njihovega sistema proizvodnje. Zato EESO poudarja potrebo po tem, da se ustvari diferencirana mešanica politik boja proti tem pojavom, ki bi delovale na različnih območjih, v različnih proizvodnih sektorjih in za različne vrste dela, da bi ustrezno odpravili različne dejavnike, ki spodbujajo sivo ekonomijo in neprijavljeno delo in niso zgolj gospodarski, temveč tudi kulturni in družbeni.

1.8 Socialni partnerji lahko prispevajo k pojavu sive ekonomije, zlasti na področjih, kjer ne gre za preprosto izogibanje, da bi se prihranili stroški proizvodnje, temveč kjer je siva ekonomija sestavni del tkiva proizvodnje. Politike boja proti temu pojavu dejansko zahtevajo uvedbo mreže evropskih, nacionalnih in lokalnih akterjev, ki se zavedajo problema in so sposobni spodbujati ukrepe, s pomočjo katerih siva ekonomija ne bi bila več ugodna. To je mogoče s kriminalizacijo tistih, ki sodelujejo v sivi ekonomiji, z učinkovitimi odvračilnimi ukrepi, in tako, da se spodbuja njeno preprečevanje s preventivnimi in korektivnimi ukrepi, ki so verjetno glede na trenutno krizo bolj koristni.

1.9 EESO na terenu spodbuja uvedbo opazovalcev sive ekonomije na regionalni ravni s predstavniki delodajalcev, sindikatov in pristojnih javnih oblasti z namenom preučiti problem in njegov razvoj skozi čas, opredeliti njegove glavne značilnosti, oceniti najbolj učinkovite ukrepe pomoči in spremljati njihovo dejansko izvajanje.

1.10 EESO poziva, da se boj proti sivi ekonomiji ne omeji zgolj na EU, pač pa da se družbena odgovornost gospodarskih družb glede na neobstoječe minimalne standarde dostojnega dela izvaja tudi v tretjih državah, ki zagotavljajo podizvajalske storitve za EU. Gre za prakso, ki ne le, da škoduje konkurenčnosti podjetij, temveč se širi tudi v okviru dela otrok in te delavce izpostavlja tveganju njihove varnosti, ko se zanemarjajo isti temeljni varnostni ukrepi, kakor se je pred kratkim zgodilo, ko se je porušila tovarna v Bangladešu.

2. Angažiranost Evropske unije na področju sive ekonomije in neprijavljenega dela

2.1 V okviru strategije EU Evropa 2020, ki je namenjena zagotovitvi pametne, trajnostne in vključujoče rasti, so s smernicami za države članice na področju gospodarske politike povezane smernice politik zaposlovanja, med katerimi je tudi boj proti sivi ekonomiji, neprijavljenemu delu, delu na črno ali neformalnemu delu, ki ostajajo v pristojnosti držav članic, in vanje vključene (1). Splošen koncept sive ekonomije zajema različne dejavnosti, ki segajo od zakonitih dejavnosti, ki se izvajajo nezakonito, pa do nezakonitih dejavnosti. Neprijavljeno delo je opredeljeno kot „vsaka plačana dejavnost, ki je po naravi zakonita, ni pa prijavljena državnim oblastem, ob upoštevanju različnih ureditvenih sistemov držav članic. Ta opredelitev [...] zajema različne dejavnosti, in sicer od neformalne pomoči v gospodinjstvu do dela na črno oseb, ki v zadevni državi bivajo nezakonito, pa vendar izključuje kriminalne dejavnosti.“ (2)

2.1.1 Siva ekonomija vpliva na pravilno delovanje produktivnih dejavnosti in na kakovost delovne sile, ovira politike na področju gospodarstva, sociale in proračuna, ki so usmerjene v rast, ter ogroža prizadevanja za doseganje ambicioznih ciljev na področju gospodarstva in zaposlovanja, opredeljenih v strategiji Evropa 2020. Negativni učinki so vse večji zaradi vpliva gospodarske krize na družbo in zaposlovanje, kar zmanjšuje možnosti dela in ogroža možnosti dobička in dohodkov za podjetja in delavce.

2.1.2 V zadnjih letih je dejansko v okviru evropske strategije za zaposlovanje večja pozornost namenjena tem pojavom (3), ki se obravnavajo bodisi neposredno bodisi v okviru bolj splošnega premisleka o nujnosti reforme trga dela ali pa v povezavi z obrobnimi temami, kot sta nezakonito priseljevanje v EU in dostojno delo v tretjih državah.

2.1.3 Zlasti siva ekonomija in neprijavljeno delo sta del svežnja ukrepov za zaposlovanje, ki je bil predstavljen aprila 2012, letnih pregledov rasti za leti 2012 in 2013 ter priporočil nekaterim državam članicam glede boja proti nezakonitem zaposlovanju in davčni utaji. V delovnem programu Komisije (4) je med zakonodajnimi pobudami, ki jih je treba uresničiti do leta 2014, evropska platforma za boj proti delu na črno za izboljšanje sodelovanja med vključenimi oblastmi v državah članicah, razširjanje najboljših praks in določitev nekaterih skupnih načel.

2.2 Za ključni element se je izkazalo sodelovanje organizacij delodajalcev in sindikatov v procesu odločanja: „Socialni partnerji imajo na nacionalni ravni pomembno vlogo pri oblikovanju pravil trga dela [...]“. (5) Vzporedno s tem je tako tudi Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) razpravljal o razvoju evropske politike boja proti sivi ekonomiji in neprijavljenemu delu in ga s sprejetjem dveh mnenj leta 1999 in 2005 podprl (6).

2.2.1 S prvim mnenjem je EESO pozdravil strategijo boja, ki temelji na vključevanju na formalni trg dela in na mešanico politik, prilagodljivih različnim normativnim in produktivnim kontekstom držav članic. Ugotovil je tudi, da obstajajo nekatere nejasnosti ali podcenjevanje glede opredelitve neprijavljenega dela, glede razlike med tistimi, ki so primorani ostati v sivi ekonomiji, in tistimi, ki namenoma izberejo nezakonito možnost, glede upravnih in davčnih obremenitev za mala in srednja podjetja in obrtnike, glede upravljanja nezakonitih priseljencev, glede regulacije novih oblik dela, glede razlik med neprijavljenimi delavci in glede nekaterih potencialno neučinkovitih ukrepov, ki so predvideni za boj proti temu pojavu.

2.2.2 Drugo mnenje na lastno pobudo (7) je EESO sprejel leta 2005, v njem pa poudaril kritičnost do vprašanj, izpostavljenih že v prejšnjem mnenju, in dodal še nekatere elemente. Med njimi so izboljšanje spodbud za regulacijo zaposlovanja, zmanjšanje birokracije pri ustanavljanju novih podjetij, posvečanje posebne pozornosti delavkam z nizkim dohodkom, spodbujanje informativnih in izobraževalnih kampanj za podjetja in delavce, izvajanje učinkovitega sistema kontrol in sankcij kot odvračila, osredotočanje na delovne standarde v tretjih državah in povezava z brezposelnostjo.

3. Splošne ugotovitve: potreba po ukrepanju

3.1 Razlog za nastanek sive ekonomije niso zgolj stroški, ki se razumejo kot pretirani (zlasti stroški dela), in tako njen namen ni zgolj nezakonito zmanjšanje proizvodnih stroškov, davčna goljufija in goljufija na področju socialne varnosti. Zajema tudi željo po izogibanju delovnim predpisom in standardom (minimalna plača, maksimalni delovni čas, varnost, potrdila). Iz razprave pa so izključene kriminalne in zakonite dejavnosti, ki jih izvajajo nepooblaščeni akterji, medtem ko sem spada neformalno občasno delo v okviru družine ali sosedstva, ki pa je na splošno v družbi zelo sprejemljivo.

3.1.1 Zaradi kompleksnosti pojava je delovna sila, ki je vključena, zelo različna (8): samozaposleni delavci, ki se odločijo, da ne bodo uredili svojega položaja, delojemalci, ki nimajo socialnega varstva, nimajo pogodbe ali so deloma plačani v gotovini, družinski delavci, delavci, ki ne prijavijo svoje druge ali tretje zaposlitve, nezakoniti priseljenci ter delavci, ki ne uživajo dostojnih minimalnih delovnih standardov v tretjih državah kot podizvajalci za podjetja v EU.

3.2 Potreba po resnem boju proti sivi ekonomiji in neprijavljenemu delu izvira iz njunih večplastnih učinkov na podjetja, delavce in tudi na javni proračun: — konkurenca med podjetji se izkrivlja zaradi nelojalne konkurence med tistimi, ki spoštujejo pravila, in tistimi, ki tega ne počnejo, pri čemer se ohranjajo dejavnosti, ki bi verjetno ostale zunaj trga; ustvarja se tudi dinamična neučinkovitost, kadar podjetja ne rastejo, da bi ostala v sivi ekonomiji, in nimajo ustreznega dostopa do posojil; — delavci trpijo zaradi fizične in dohodkovne negotovosti ter negotovosti na področju socialnega varstva, čigar posledice so vidne ne zgolj z etičnega vidika, kar zadeva njihovo dostojanstvo, temveč tudi s produktivnega vidika, saj nimajo možnosti vseživljenjskega učenja, poklicnega usposabljanja ter prekvalifikacije na področju dela, produktivnih procesov in proizvodov; — javne finance izgubljajo sredstva, tako da se krči prihodek od davkov in socialnih prispevkov (angl. tax gap) in pojavlja neenaka porazdelitev stroškov javnih storitev in storitev socialne države (angl. free riding).

3.3 Proces globalizacije gospodarstva in družbeno-demografske spremembe – vsaj potencialno – ustvarjajo tudi več prostora za sivo ekonomijo in neprijavljeno delo, zato se bodo politike boja proti tem pojavom morale razviti in se prilagoditi spremenjenemu stanju, ob spoprijemanju z novimi pojavi. Pri tem imamo v mislih večje povpraševanje po storitvah pomoči na domu in storitvah oskrbe, zmanjšanje standardnih oblik dela in vse večjo prožnost pogodbenih odnosov, povečanje obsega samozaposlitve in zunanjega izvajanja del ter krepitev večnacionalnih skupin podjetij. Zato je potrebno, da se večja pozornost posveti oblikovanju zakonodaje, instrumentom spremljanja in nadzora ter oblikam mednarodnega usklajevanja.

3.4 Z vidika statistike so dejavnosti v okviru sive ekonomije del BDP in za njihovo oceno je potrebna ustrezna metodologija. Zanesljive in primerljive informacije o obsegu in strukturi je v EU težko dobiti zaradi vsaj treh razlogov: i) narave pojavov, ki jih same po sebi ni mogoče neposredno zaznati; ii) kompleksnosti smernic v državah članicah, zaradi katerih nastajajo različni nacionalni predpisi; iii) uporabe različne metodologije za izračun. Različni pristopi seveda pomenijo različne količinske ocene, ki se lahko močno razlikujejo tudi znotraj iste države (glej preglednico 1). Ponavadi so vrednosti, ki jih objavijo uradni nacionalni viri, v primerjavi s poročili strokovnjakov in mednarodnih organizacij nižje.

3.4.1 Obstajajo tri tipologije ocenjevanja obsega sive ekonomije, ki se lahko sicer uporabljajo za različne predmete analize (dodana vrednost ali zaposlovanje): — neposredne raziskave na mikroekonomski ravni (npr. Eurobarometer in Evropski družbeni pregled) z občasnimi ali stalnimi vzorčnimi anketami, v okviru katerih se vprašance povpraša o nekaterih značilnostih njihovega delovnega razmerja (9); — izpeljane ocene na makroekonomski ravni na podlagi drugih ugotovljenih vrednosti, ki so tesno povezane s sivo ekonomijo, kot so nacionalni računi, dinamika trga dela, potrošnja in povpraševanje po denarju; — ekonometrični modeli, ki sivo ekonomijo obravnavajo kot neizmerljivo spremenljivko na podlagi glavnih dejavnikov, ki jo pospešujejo, in kazalnikov nedovoljenih dejavnosti.

3.5 Ena od študij na evropski ravni je kot koristno podlago za zagotovitev enotnih in primerljivih ocen med državami članicami priporočila izpeljano metodologijo, ki jo je razvil italijanski nacionalni statistični inštitut, zasnovana pa je na splošno dostopnih in zanesljivih podatkih o vložkih dela (10). Na srednji rok bi ta lahko EU zagotovila skupno podlago za analize, primerjave in ocene, ki ne bi bile odvisne od ocen znanstvenih središč ali zunanjih organizacij.

3.6 Trenutno so primerljive informacije za vse države članice zagotovljene na podlagi ekonometričnih modelov o sivi ekonomiji in neposrednih vzorčnih anket o deležu delovne sile (zaposlene in samozaposlene), ki je zaposlena neformalno, na podlagi katerih se dobijo delno protislovni rezultati, saj analizirajo različne razsežnosti (glej preglednico 2). Le malo držav članic izvaja redne nacionalne raziskave tega pojava.

3.6.1 Ekonometrična metoda kaže najvišje stopnje v nekaterih državah članicah srednje in vzhodne Evrope (z najvišjo vrednostjo nad 30 % v Bolgariji), visoke na jugu Evrope ter srednje v preostalih državah srednje in vzhodne Evrope ter v nordijskih državah, najnižje pa v državah celinske in anglosaksonske Evrope (11).

3.6.2 Neposredna metoda pa zaznava bolj raznoliko sliko, z najvišjimi stopnjami na jugu (zlasti na Cipru in v Grčiji), toda tudi na Irskem in na Poljskem, ter najnižjimi stopnjami v nekaterih državah srednje in vzhodne Evrope, nordijskih in celinskih evropskih državah (12).

4. Posebne ugotovitve: vpliv krize in smernice politike

4.1 Vpliv krize in politike varčevalnih ukrepov ni jasen na prvi pogled. Z vidika ponudbe bi morala recesija spodbuditi tudi nezakonito zmanjševanje stroškov proizvodnje, da se glede na večjo razpoložljivost brezposelnih za sprejem nezakonitega dela nadomesti zmanjšanje dobička in prihodka. Vendar pa se z vidika povpraševanja zmanjšujejo možnosti dela za nizkokvalificirane delavce, saj se tako potrošnja kot tudi naložbe zmanjšujejo v sektorjih, kot so gradbeništvo, trgovina, hotelirstvo in gostinstvo ter storitve pomoči na domu.

4.1.1 Dejansko empirični dokazi niso jasni (13). Zdi se, da je trenuten trend glede na ekonometrične modele enakomerno padanje, z izjemo rahlega povečanja leta 2009 v času najhujše gospodarske krize, ki pa mu sledi hitro okrevanje med letoma 2010 in 2012 (glej preglednico 3). Vendar pa neposredne raziskave razkrivajo bolj raznoliko sliko, z nekaterimi državami članicami, ki so zabeležile zmanjšanje neformalnega zaposlovanja med delojemalci, in drugimi državami članicami, ki nasprotno beležijo povečanje izogibanja davkom med samozaposlenimi.

4.2 Poleg obsega pa se zaradi razlik v produktivni strukturi oz. v sistemih socialnega varstva (14) v posameznih državah članicah razlikuje tudi struktura sive ekonomije in neprijavljenega dela. Kategorije delavcev, ki jih ta pojav najbolj zadeva in ki običajno že živijo v slabših gospodarskih razmerah glede na povprečje, še bolj čutijo poslabšanje teh razmer v recesiji in čutijo zmanjšanje lastnih možnosti dohodka (15).

4.3 Dinamika sive ekonomije in neprijavljenega dela, zlasti po krizi, torej ne vpliva enakomerno na delovno silo niti v različnih državah članicah niti znotraj enega gospodarstva. Pri oblikovanju politike boja proti sivi ekonomiji in pri uvajanju proticikličnih socialnih politik je treba nujno upoštevati ta raznoliki vpliv.

4.4 Glede na kompleksnost in različne razsežnosti sive ekonomije in neprijavljenega dela se je treba strinjati o nujnosti mešanice instrumentov boja proti tem pojavom, z odvračilnimi ukrepi, kontrolami in sankcijami ter spodbudami za spoštovanje predpisov. EESO podpira vse večji pomen, ki ga v zadnjih letih imajo preventivni in korektivni ukrepi, namenjeni preprečevanju dejavnikov, ki so temelj sive ekonomije ali spodbujajo njen pojav, saj so verjetno bolj koristni za prizadevanja za izhod iz gospodarske krize (16) (glej preglednico 4).

4.5 Na splošno se predlagajo različni ukrepi, ki vplivajo na različne razsežnosti: — zagotoviti cenejše in enostavnejše spoštovanje predpisov za podjetja, tako da se reformirajo in poenostavijo upravni in davčni postopki; — povečati tveganje za odkritje kršiteljev s strožjimi kontrolami, zlasti s tristranskimi inšpekcijami skupaj s predstavniki pristojnih javnih oblasti (17), delojemalcev in sindikatov, ter zagotoviti večjo učinkovitost in uspešnost obstoječih sankcij; — spodbuditi rast malih in srednjih podjetij in vzpostaviti industrijske politike za spodbujanje zelo intenzivnih produktivnih sektorjev kvalificiranega dela; — zmanjšati privlačnost neprijavljenega dela za delavce, s podporo dohodku in večjo povezavo med prispevki in socialnimi nadomestili; — regulirati nove oblike dela tako, da ne bodo predmet zlorab, temveč bodo omogočile usklajevanje zahtev podjetij in delavcev; — spremljati rednost plačevanja prispevkov s kazalniki ustreznosti stroškov dela delovne sile (18), ki se razlikujejo glede na sektor, kategorije podjetij in regijo in so skupni tudi socialnim partnerjem; — zmanjšati sprejemljivost sive ekonomije v družbi in širiti etiko plačevanja davkov, z ozaveščanjem javnosti, iskanjem večje pravičnosti pri davčni obremenitvi ter povečanjem zaupanja v javne oblasti in politiko; — uvesti redna poročila o spremljanju, z oceno aktualnih trendov in učinkovitosti sprejetih ukrepov; — okrepiti sodelovanje med državami članicami na področju večnacionalnih podjetij, tudi prek agencij ali ustreznih institucionalnih struktur (19).

4.6 Vsi ukrepi pa vendarle imajo skupni cilj: zagotoviti, da so za podjetja stroški z vidika gospodarskih sankcij in družbenega ugleda večji od možnih koristi, ki bi izvirali iz goljufij ali nezakonitih dejanj, tako da bi bilo tveganje manj ugodno; za delavce pa zagotoviti, da je zakonito delo bolje plačano glede na neprijavljeno delo z vidika mesečnega dohodka in prihodnjih obetov. Za to pa so nujni načini za podporo spremembe neprijavljenega dela v zakonito zaposlitev.

V Bruslju, 21. januarja 2014 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) K okrevanju s številnimi novimi delovnimi mesti, COM(2012) 173 final, točka 1.1; Sklep Sveta 2010/707/EU o smernicah za politike zaposlovanja držav članic, smernica 7.

(2) COM(2007) 628. OECD uporablja podobno opredelitev. Svetovna banka pa predlaga, da se upoštevajo delavci brez pogodbe in samozaposleni delavci, ki imajo največ pet delojemalcev in ne delajo v poklicnih dejavnostih.

(3) Delovni dokument MOD „Labour Inspection and Undeclared Work in the EU“ (Inšpekcije dela in neprijavljeno delo v EU).

— Podatkovna baza in poročilo fundacije Eurofound iz leta 2013 „Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway Approaches and measures since 2008“ (Boj proti neprijavljenemu delu v 27 državah članicah EU in na Norveškem. Pristopi in ukrepi od leta 2008).

— „Sveženj ukrepov za zaposlovanje 2012“: Sporočilo Komisije – K okrevanju s številnimi novimi delovnimi mesti.

— Sporočilo Komisije iz let 2012 in 2013 – Letni pregled rasti.

— Priporočila za posamezne države za leti 2012 in 2013.

— Strokovni pregled programa vzajemnega učenja PROGRESS 2012 o boju proti neprijavljenemu delu kot vse večjem izzivu glede na visoko brezposelnost („Combatting undeclared work as a growing challenge in the context of high unemployment“).

— Sporočilo Komisije iz leta 2010 – Program za nova znanja in spretnosti ter delovna mesta: evropski prispevek k polni zaposlenosti, COM(2010) 682 final.

— Sklep Sveta 2010/707/EU z dne 21. oktobra 2010 o smernicah za politike zaposlovanja držav članic.

— Sporočilo Komisije iz leta 2007 – Krepitev boja proti neprijavljenemu delu, COM(2007) 628 final.

— Posebna raziskava mnenja Eurobarometer iz leta 2007 o neprijavljenem delu.

— Sporočilo Komisije – Rezultati javnega posvetovanja o zeleni knjigi Komisije z naslovom „Posodabljanje delovnega prava za soočanje z izzivi 21. stoletja“, COM(2007)627.

— Zelena knjiga – Posodabljanje delovnega prava za soočanje z izzivi 21. stoletja, COM(2006) 708.

— Študija iz leta 2010 „Feasibility of establishing a European platform for cooperation between labour inspectorates and other relevant monitoring and enforcement bodies with the aim of preventing and fighting undeclared work“ (Izvedljivost vzpostavitve evropske platforme za sodelovanje med inšpektorati za delo in drugimi ustreznimi nadzornimi organi in organi pregona z namenom preprečevanja neprijavljenega dela in boja proti njemu), 2010, Regioplan.

(4) COM(2012) 629 final.

(5) COM(2012) 173 final, točka 3.2.

(6) UL C 101, 12.4.1999, str. 30–37, na podlagi dokumenta COM(98) 219; UL C 255, 14.10.2005, str. 61–66. Ta tema je bila obravnavana tudi v drugih mnenjih, ki se bolj splošno nanašajo na trg dela oziroma na obrobne pojave sive ekonomije, med katerimi sta UL C 175, 27.7.2007, str. 65–73 in UL C 204, 9.8.2008, str. 70–76.

(7) Na podlagi resolucije Sveta o neprijavljenem delu št. 13538/1/03 in Sklepa Sveta z dne 22. julija 2003 o smernicah za politike zaposlovanja.

(8) Delovni dokument MOD št. 29 – Labour Inspection and Undeclared Work in the EU (Inšpekcije dela in neprijavljeno delo v EU), Ženeva , 2013, poglavje 1.

(9) Čeprav obstaja tveganje premajhne zastopanosti pojava sive ekonomije zaradi neverodostojnih odgovorov, je prednost slednjih zagotovitev velikega števila socialno-ekonomskih podrobnosti.

(10) Ciccarone G. in sodelavci, Study on indirect measurement methods for undeclared work in the EU (Posredne metode za ugotavljanje obsega neprijavljenega dela v EU), Fondazione G. Brodolini, končno mnenje za Evropsko komisijo – GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, december 2009.

(11) Schneider F., The Shadow Economy and Work in the Shadow: What Do We (Not) Know? (Siva ekonomija in delo na črno: kakšna so (ne)znana dejstva?), dokument za razpravo IZA, št. 6423, marec 2012; Schneider F., Size and Development of the Shadow Economy of 31 European and 5 other OECD Countries from 2003 to 2012: Some New Facts (Obseg in razvoj sive ekonomije 31 evropskih in 5 drugih držav OECD od leta 2003 do 2012: nekatera nova dejstva), delovni dokument, 2012.

(12) Hazans M., Informal Workers across Europe (Neformalni delavci v Evropi). Evidence from 30 European Countries (Dokazi iz 30 evropskih držav), delovni dokument za raziskave politik, št. 5912, Svetovna banka, december 2011; Packard T. – Koettl J. – Montenegro C.E., In From the Shadow (Črna gora – Notri izza sence). Integrating Europe's Informal Labor (Vključevanje evropskega neformalnega dela), Svetovna banka, 2012, poglavje 1.

(13) Zgoraj navedeni Schneider F.; Hazans M., Packard T. – Koettl J. – Montenegro C.E.

(14) V nordijskih državah, kjer se več sredstev nameni za politike trga dela, socialnega varstva in prerazporeditve sredstev in kjer obstaja posledično višja raven enakega plačila, je zaznavna tudi nižja stopnja neprijavljenega dela, ki se v velikem obsegu nanaša na dodatno zaposlitev kot dopolnilo dohodku. Na jugu Evrope pa siva ekonomija nadomešča omejenost aktivnih politik dela in socialnega varstva, tako da je še posebej pomembna za brezposelne in osebe, ki so odrinjene na rob formalnega trga dela. Glej: Eurofound, Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway. Approaches and measures since 2008, (Boj proti neprijavljenemu delu v 27 državah članicah EU in na Norveškem. Pristopi in ukrepi od leta 2008), junij 2013, poglavji 1 in 4.

(15) Hazans M., str. 22–39.

(16) Eurofound, poglavji 2 in 3.

(17) MOD, zgoraj navedeno delo, poglavje 3.

(18) Z njimi je mogoče ugotoviti morebitno zaposlovanje delovne sile na črno, če se iz revizijskih ugotovitev pokažejo stroški dela (plača in prispevki za socialno varstvo in zavarovanje), ki so nižji od najmanjših ocenjenih vrednosti. V dokumentu COM(2007) 628 final so bili navedeni kot primeri dobre prakse.

(19) Dekker H. in sodelavci, Joining up the fight against undeclared work in Europe (Skupen boj proti neprijavljenemu delu v Evropi), Regioplan, končno poročilo Evropski komisiji – GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, december 2010, poglavje 5.