POROČILO KOMISIJE 29. LETNO POROČILO O SPREMLJANJU UPORABE PRAVA EU (2011) /* COM/2012/0714 final */





Poročilo Komisije 29. Letno poročilo o spremljanju uporabe prava EU (2011) Uvod Evropska unija ne more uresničevati ciljev svojih politik, če države članice prava EU dejansko ne uporabljajo na svojem ozemlju. Odgovornosti Komisije in držav članic so jasno opredeljene v Pogodbah. Države članice so odgovorne za pravilno uporabo pravnega reda EU[1], pri čemer so dolžne direktive pravilno in pravočasno prenesti v nacionalno zakonodajo. Komisija je odgovorna za spremljanje prizadevanj držav članic v zvezi s tem in zagotavljanje skladnosti s pravom EU, kar vključuje tudi uporabo formalno pravnih postopkov. Zaradi učinkovitega izvajanja politik si Komisija prizadeva težave in pritožbe državljanov, podjetij, nevladnih organizacij in drugih zainteresiranih strani v zvezi z uporabo prava EU učinkovito in zadovoljivo rešiti skupaj z zadevnimi državami članicami, preden začne formalne postopke za ugotavljanje kršitev. Če taka prizadevanja za rešitev težav niso uspešna, lahko Komisija sproži formalne postopke za ugotavljanje kršitev (na podlagi člena 258 PDEU[2]). Navedeni postopki se lahko nanašajo na pozen ali nepravilen prenos direktiv ali neustrezno uporabo prava. To poročilo vsebuje podatke o rezultatih, doseženih v zvezi s ključnimi vidiki uporabe prava EU, in pregled strateških vprašanj. Rezultati in izzivi pri uporabi prava EU po posameznih področjih in državah članicah so obravnavani v delovnih dokumentih služb Komisije, ki so priloženi k temu poročilu. 1. Prenos direktiv 1.1. Pregled dela na področju prenosa v letu 2011 Države članice so morale leta 2011 prenesti več direktiv kot v letu predtem (tj. 131 v primerjavi s 111 direktivami leta 2010). Število primerov poznega prenosa se je v letu 2011 v primerjavi z letom prej precej povečalo. Leta 2011 je Komisija sprožila 1 185 postopkov za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa, v primerjavi z 855 v letu 2010 in s 531 v letu 2009. V primerjavi s koncem leta 2010 je bilo ob koncu leta 2011 nezaključenih 763 zadev v zvezi s poznim prenosom, kar predstavlja 60-odstotno povečanje. Spremljanje kršitev zaradi poznega prenosa je ena od prednostnih nalog Komisije[3]. Komisija na podlagi posebnega režima kazni, predvidenega s členom 260(3) PDEU, predlaga denarne kazni za države članice, ki direktiv ne prenesejo pravočasno (podrobnosti so navedene v točki 1.2 spodaj). Spodnji diagram prikazuje ključne statistične podatke[4] o postopkih za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa, ki jih je Komisija sprožila v letu 2011: Spodnji diagram prikazuje kršitve zaradi poznega prenosa po posameznih državah članicah:[5] Leta 2011 je bilo največ postopkov za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa sproženih na naslednjih treh področjih politik: promet (240 postopkov), notranji trg in storitve (198) ter zdravje in potrošniki (164). Mnoge od navedenih zadev so se nanašale na veliko število držav članic. Komisija je na primer zoper 23 držav članic sprožila postopke v zvezi s poznim prenosom direktive o energetsko učinkovitih vozilih za cestni prevoz[6]. Podobno so bili zoper 22 držav članic sproženi postopki za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa direktive o izboljšanju varnosti cestne infrastrukture,[7] 23 postopkov je bilo sproženih v zvezi z direktivo o javnih naročilih na področju obrambe in varnosti,[8] enako število postopkov pa se je nanašalo na prenovljeno direktivo o KNPVP.[9] Zoper 12 držav članic so bili postopki za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa sproženi v zvezi z dovoljenji za promet z zdravili.[10] 1.2. Predložitev zadev Sodišču na podlagi členov 258/260(3) PDEU Komisija lahko na podlagi člena 260(3) PDEU, kadar Sodišču v skladu s členom 258 PDEU predloži zadevo v zvezi s kršitvijo zaradi poznega prenosa, določi denarne sankcije, ne da bi ji bilo treba počakati na prvo sodbo. Namen te novosti iz Lizbonske pogodbe je močneje spodbuditi države članice, da bi prenašale direktive v nacionalno zakonodajo v rokih, ki jih določi zakonodajalec, in tako zagotoviti resnično učinkovitost zakonodaje Unije. Komisija je prvo zadevo v zvezi s poznim prenosom, v okviru katere je zahtevala finančne sankcije v skladu s členom 260(3) PDEU, predložila Sodišču proti koncu leta 2011[11]. Leta 2011 je devet takih odločitev zadevalo pet držav članic: Avstrijo (1 zadeva), Nemčijo (3), Grčijo (1), Italijo (1) in Poljsko (3). Predlagana dnevna kazen je znašala od 44 876,16 EUR do 215 409,60 EUR (plačila pavšalnih zneskov se niso zahtevala). Podrobnejše informacije o navedenih zadevah so podane v delovnem dokumentu služb Komisije v predstavitvah kršitev posameznih držav članic. 2. Nepravilen prenos in neustrezna uporaba prava EU Čeprav Komisija v vlogi varuhinje Pogodb ugotavlja kršitve prava EU z lastnimi preiskavami (točka 2.1.2), k takemu spremljanju pomembno prispevajo državljani, podjetja in organizacije zainteresiranih strani, s tem ko poročajo o pomanjkljivostih pri prenosu in/ali uporabi prava EU s strani organov držav članic (glej pritožbe iz točke 2.1.1). Ugotovljene težave se nato obravnavajo v okviru dvostranskih pogovorov med Komisijo in zadevno državo članico, da bi se, kolikor je to mogoče, odpravile z uporabo platforme EU Pilot. 2.1. Ugotavljanje težav in neformalne rešitve 2.1.1. Pritožbe Pritožbe vlagajo državljani, podjetja, nevladne organizacije ali druge organizacije. Obravnavajo se v skladu s sporočilom Komisije o načinu urejanja odnosov s pritožnikom glede uporabe prava Unije,[12] ki za končanje postopka v zadevi ali sprožitev formalnega postopka določa ciljni rok 12 mesecev od evidentiranja pritožbe. Spodnji diagram prikazuje ključne podatke[13] o pritožbah državljanov v letu 2011: 3 115 novih pritožb – Tri države članice, zoper katere je bilo vloženih največ pritožb, so Italija (386 pritožb), Španija (306) in Nemčija (263). Državljani, podjetja in organizacije so poročali o nepravilnostih zlasti v zvezi z okoljem (604 pritožbe), notranjim trgom in storitvami (530) ter pravosodjem (434). 3 078 obravnavanih pritožb – Po začetni presoji več kot tri tisoč vloženih pritožb v letu 2011 je Komisija v zvezi s 619 pritožbami začela dvostranske pogovore z zadevnimi državami članicami, da bi se razjasnilo, ali so bila kršena pravila EU[14]. Pritožbe, na podlagi katerih so se začeli dvostranski pogovori, so se najpogosteje nanašale na okolje (149 zadev, v zvezi s katerimi še ni bil sprožen formalni postopek za ugotavljanje kršitev), notranji trg in storitve (101) ter obdavčenje in carinsko unijo (87). Dvostranski pogovori z državami članicami potekajo v okviru sistema EU Pilot (glej točko 2.1.3). Peticije državljanov, naslovljene na Evropski parlament, so še naprej opozarjale na pomanjkljivosti v zvezi s tem, kako države članice uporabljajo pravo EU. Evropski parlament je posebno pozornost namenil vprašanjem v zvezi z okoljem, zaposlovanjem, pravosodjem in temeljnimi pravicami, regionalno politiko ter zdravjem in potrošniki. Podrobne informacije o peticijah so predstavljene v delovnem dokumentu služb Komisije (del II). 2.1.2. Zadeve, ki jih Komisija obravnava na lastno pobudo Preiskave, ki jih Komisija začne na lastno pobudo, prav tako razkrijejo potencialne kršitve prava EU. Podobno kot pri pritožbah si Komisija prizadeva najti hitro rešitev tako, da z zadevno državo članico najprej začne dvostranske pogovore. V letu 2011 je bilo začetih 1 271 preiskav. Tri področja politik, v zvezi s katerimi je bilo ugotovljenih največ potencialnih kršitev, so okolje (376 novih zadev), promet (178) ter obdavčenje in carinska unija (177). Potencialne kršitve so zadevale predvsem Italijo (125 novih zadev), Španijo (113) in Poljsko (81). Nekatere formalne postopke za ugotavljanje kršitev je Komisija sprožila neposredno brez uporabe sistema EU Pilot, in sicer tako, da je zadevnim državam članicam poslala uradni opomin v skladu s členom 258 PDEU. Ti izjemni primeri so vključevali naslednje: · ukrepe 20 držav članic v okviru organizacije OIV (Organisation Internationale de la Vigne et du Vin) ter · dvostranski sporazum med Italijo in Kitajsko o odpravi vizumske obveznosti za imetnike diplomatskih potnih listov. 2.1.3. Partnerstvo z državami članicami: EU Pilot EU Pilot je pobuda Komisije, namenjena zagotavljanju odgovorov na vprašanja in rešitev za težave, povezane z uporabo prava EU. Sistem je podprt s spletno podatkovno zbirko in komunikacijskim orodjem. Sistem EU Pilot omogoča reševanje težav pred začetkom formalnih postopkov za ugotavljanje kršitev. Ker se morajo zadeve načeloma obravnavati v 20 tednih, dialog v okviru sistema EU Pilot spodbuja hitro reševanje težav. Države članice so se pobudi EU Pilot pridruževale postopoma. Do konca leta 2011 se je tako pridružilo 25 držav članic, pri preostalih dveh pa je bilo pripravljalno delo v zvezi s tem že proti koncu[15]. Spodnji diagram prikazuje glavne številčne podatke v zvezi s pobudo EU Pilot[16] za leto 2011: 1 201 nova zadeva v letu 2011 – Število je seštevek 510 pritožb, ki jih je potrdila Komisija, in 691 novih zadev, ki jih je Komisija začela obravnavati na lastno pobudo. V letu 2011 je bilo zaključenih 700 zadev – Od 700 zadev v sistemu EU Pilot jih je Komisija zaključila 508, ker je bil odgovor držav članic sprejemljiv. To pomeni, da je bila stopnja uspešnosti reševanja zadev za države članice 72,5‑odstotna (8,5 % manjša kot v letu 2010, ko je znašala 81 %)[17]. 1 096 zadev je ostalo nezaključenih – Do konca leta 2011 je bila večina zadev v sistemu EU Pilot naslovljena na Italijo (371), ki sta ji sledili Španija (365) in Nemčija (193). Kar zadeva posamezna področja politik, je bilo največ nezaključenih zadev na področju okolja (335), 129 se jih je nanašalo na notranji trg in storitve, 117 pa na obdavčenje in carinsko unijo. Lani je Komisija 183 zadev v sistemu EU Pilot zaključila s sprožitvijo formalnih postopkov za ugotavljanje kršitev. Negativni rezultati postopka v okviru sistema EU Pilot so bili najpogostejši pri zadevah v zvezi z okoljem (49 tovrstnih zadev), obdavčenjem in carinsko unijo (24) ter prometom (21). Največ zadev, ki jih je bilo treba zaključiti s sprožitvijo postopkov za ugotavljanje kršitev, so imele Italija (21 zadev), Poljska (15) in Španija (14). Podrobnejše informacije so predstavljene v zadnjem ocenjevalnem poročilu o sistemu EU Pilot [18]. 2.2. Postopki za ugotavljanje kršitev Če država članica ne odpravi domnevne kršitve prava EU, Komisija v skladu s členom 258 PDEU[19] sproži postopek za ugotavljanje kršitev in lahko zadevo predloži Sodišču Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče). Ob koncu leta 2011 je bilo nezaključenih 1 775 zadev, v zvezi s katerimi je bil sprožen postopek za ugotavljanje kršitev[20]. Število tovrstnih nezaključenih zadev je vsako leto manjše – leta 2010 je bilo takih zadev 2 100, leta 2009 pa skoraj 2 900. Spodnja diagrama prikazujeta število kršitev po državah članicah in področjih politik: Da bi se nacionalna zakonodaja uskladila z zakonodajo EU, se pogovori med državami članicami in Komisijo nadaljujejo tudi med formalnim postopkom. Statistika potrjuje, da si države članice resno prizadevajo za odpravo svojih kršitev brez sodnega postopka[21]. V letu 2011: · je Komisija 203 zadeve v zvezi s kršitvami zaključila po tem, ko je zadevnim državam članicam poslala uradni opomin; · je bilo dodatnih 167 zadev rešenih po tem, ko je bilo državam članicam poslano obrazloženo mnenje, in · je bilo 29 zadev zaključenih (ali umaknjenih s Sodišča) po tem, ko je Komisija sklenila zadevo predložiti Sodišču. Skupno 399 zadev v zvezi s kršitvami je bilo zaključenih zato, ker so zadevne države članice dokazale, da spoštujejo pravo EU. Leta 2011 je Sodišče izdalo 62 sodb na podlagi člena 258 PDEU, pri čemer je v 53 zadevah (85 %) ugodilo zahtevku Komisije. Države članice navadno sprejmejo potrebne ukrepe, da bi pravočasno izvršile sodbo Sodišča. Vendar pa je morala Komisija ob koncu leta 2011 še vedno nadaljevati 77 postopkov za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 260(2) PDEU, saj države članice niso izvršile sodb Sodišča. Večina teh zadev se je nanašala na Grčijo (13), Italijo (12) in Španijo (8). Skoraj polovica kršitev na podlagi člena 260(2) PDEU je bila povezana z okoljem (36), nekaj zadev pa se je nanašalo tudi na področji notranjega trga in storitev (10) ter prometa (8). Izmed 77 navedenih zadev jih je bilo 11 ob koncu leta 2011 že drugič predloženih Sodišču. Lani sta bili na podlagi člena 260(2) PDEU izdani le dve sodbi Sodišča, in sicer zoper Grčijo[22] in Italijo[23]. Sodba Sodišča na podlagi člena 260(2) PDEU državi članici kršiteljici načeloma naloži plačilo pavšalnega zneska in/ali dnevno kazen. Zadevna država članica mora pavšalni znesek plačati takoj, medtem ko dnevno kazen plačuje, vse dokler v celoti ne izvrši prve sodbe Sodišča. 3. Kršitve v ciklu politike 3.1. Podatki o kršitvah – povod za ukrepanje Podatki o rezultatih držav članic pri uporabi prava se upoštevajo v ciklu oblikovanja politik. Velika pogostost kršitev kaže na morebitne težave pri izvajanju, ki jih je treba rešiti (npr. s spremembo obstoječih pravil, z razjasnitvijo razlage obstoječih zakonov ali morebiti s pripravo novih zakonov). Nekatere strateške pobude v delovnem programu Komisije za leto 2011 so bile posebej oblikovane kot odgovor na težave pri izvajanju. · Novi zakonodajni predlog za napotitev delavcev na delo je bil namenjen izboljšanju „praktičnega izvajanja in uporabe Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo“[24]; · Predlog novega pravnega okvira za zamrznitev in zaplembo premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, priznava, da zaradi nejasnega obstoječega pravnega okvira EU „več določb ni bilo prenesenih v nacionalno zakonodajo ali ustrezno uveljavljenih v njej“[25]; · V pobudi za spremembo direktiv o kapitalskih zahtevah (DKZ IV) je bilo navedeno, da „so številne nacionalne opcije in diskrecijske pravice v prejšnji direktivi o kapitalskih zahtevah preprečevale dosledno izvajanje kapitalskih zahtev v Evropi...“[26]. 3.2. Boljša priprava in načrtovanje za izvajanje Razumevanje izzivov prenosa in uporabe prava je bistveno v zgodnjih fazah razvoja politike (na primer v fazi ocenjevanja učinka). Da bi lahko Komisija presodila, ali je predlog tehten, mora že na začetku imeti predstavo o tem, kako bi ga bilo mogoče izvajati v državah članicah. S tem ko se izzivi v zvezi z izvajanjem obravnavajo v fazi ocenjevanja učinka, se olajša delo v zvezi z izvajanjem v nadaljnjih fazah. Komisija lahko pristojne nacionalne organe podpre pri zagotavljanju pravilnega prenosa in uporabe pravil EU tako, da v izvedbenih načrtih opredeli glavna tveganja v zvezi s pravočasnim in pravilnim izvajanjem novih (ali spremenjenih) zakonodajnih predpisov ter priporoči ukrepe za zmanjšanje teh tveganj. Komisija je v letu 2011 pripravila številne izvedbene načrte za strateške pobude. Te so se med drugim nanašale na trgovanje z notranjimi informacijami in tržno manipulacijo (zlorabo trga)[27], alternativno reševanju potrošniških sporov[28], spremembe Direktive 2006/43/ES o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze[29] ter skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb[30]. Druge oblike podpore državam članicam vključujejo dvostranske stike med nacionalnimi upravnimi organi in Komisijo, sklicevanje strokovnih skupin ter objavo smernic, priročnikov, pojasnjevalnih opomb in delovnih dokumentov. 3.3. Izmenjava informacij – za boljšo zbirko znanja Za doseganje ciljev „pametne pravne ureditve“ je bistveno, da državljani in podjetja razumejo, kako se zakonodaja EU uporablja v državah članicah. Leta 2011 je bilo mogoče rešiti dolgoletno nesoglasje med institucijami EU na tem področju, in sicer glede tega, kako podrobno morajo države članice poročati o prenosu direktive v svoj pravni red (glej oddelek o korelacijskih tabelah v prejšnjih letnih poročilih o spremljanju uporabe prava EU). Rešitev, o kateri so se dogovorile institucije EU, je določena v skupnih političnih izjavah in je začela veljati 1. novembra 2011[31]. Na podlagi navedenega dogovora lahko Komisija za vsak primer posebej in ob ustrezni utemeljitvi zahteva, da države članice predložijo „obrazložitvene dokumente“. Države članice lahko, če menijo, da je to koristno, navedene dokumente predložijo tudi v obliki korelacijske tabele. V obrazložitvenih dokumentih mora biti prikazano razmerje med nacionalnimi instrumenti o prenosu in posebnimi določbami zadevne direktive. Preambula direktive bo vsebovala uvodno izjavo, v kateri bo navedena politična zavezanost držav članic, da Komisiji predložijo en ali več obrazložitvenih dokumentov. Prvi pregled, s katerim se bo ugotovilo, ali so navedene izjave dosegle svoje cilje, bo opravljen do 1. novembra 2013. 4. Sklepne ugotovitve Pravilna uporaba prava EU je še vedno izziv za države članice. Težave so pogoste v zgodnjih fazah izvajanja, pri čemer postaja vse bolj problematičen pozen prenos. Kršitve zaradi poznega prenosa v zadnjih treh letih nenehno naraščajo, kar kaže na zaskrbljujoč trend. Vendar pa potem, ko Komisija sproži postopek za ugotavljanje kršitev, obveščanje o nacionalnih ukrepih navadno poteka hitro. Mehanizmi za reševanje težav delujejo. V letu 2011 se je pobudi EU Pilot pridružilo še sedem držav članic, s čimer se je skupno število sodelujočih držav povečalo na 25. S pogovori v okviru sistema EU Pilot, usmerjenimi v reševanje težav, je bilo mogoče pravočasno rešiti skoraj dve tretjini primerov potencialnih kršitev v letu 2011. Število sproženih formalnih postopkov za ugotavljanje kršitev se je še naprej zmanjševalo, prav tako število zadev, predloženih Sodišču. To gre deloma pripisati uspešnosti pobude EU Pilot in temu, da si države članice, potem ko je bil sprožen postopek, resno prizadevajo svoje zakone ali prakse uskladiti s pravom EU. Komisija bo kot varuhinja Pogodb še naprej dejavno spremljala uporabo prava EU. Glede na to, da je izvajanje ključnega pomena za uspešno in učinkovito oblikovanje politik na ravni EU ter je sestavni del programa Komisije za pametno pravno ureditev, se tudi podatki o uspešnosti reševanja zadev v zvezi s kršitvami bolj sistematično odražajo v ciklu razvoja politik, zlasti v ocenah. [1] Ob koncu leta 2011 je pravni red EU poleg primarnega prava (Pogodb) sestavljalo 8 862 uredb (leta 2010 približno 8 400) in 1 885 direktiv (leta 2010 približno 2 000). [2] Postopke za ugotavljanje kršitev je mogoče sprožiti tudi na podlagi drugih določb prava EU, na primer člena 106 PDEU v kombinaciji s členom 101 ali 102 PDEU. [3] Sporočilo Komisije „Evropa rezultatov – uporaba prava Skupnosti“, COM(2007)502 final, str. 9. [4] Od vsote nezaključenih postopkov v letu 2010 in novih postopkov v letu 2011 (470 + 1 185 = 1 655) je odšteto število zaključenih postopkov (1 655 – 893 = 763). [5] Spodnji diagram prikazuje število postopkov za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa, ki so bili na dan 31. decembra 2011 nezaključeni, ne glede na leto, v katerem je bil zadevni postopek sprožen. Nasprotno je v Prilogi I na straneh o državah članicah v oddelku „Prenos direktiv“ prikazano, koliko novih postopkov za ugotavljanje kršitev zaradi poznega prenosa je bilo proti državam članicam sproženih v letu 2011. [6] Direktiva 2009/33/ES o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz. [7] Direktiva 2008/96/ES o izboljšanju varnosti cestne infrastrukture. [8] Direktiva 2009/81/ES o usklajevanju postopkov za oddajo nekaterih naročil gradenj, blaga in storitev, ki jih oddajajo naročniki na področju obrambe in varnosti. [9] Direktiva 2009/65/ES o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP). [10] Direktiva 2009/53/ES o spremembi [prejšnjih direktiv] v zvezi s spremembami pogojev dovoljenj za promet z zdravili. [11] Sporočilo Komisije o izvajanju člena 260(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije vsebuje podrobne smernice o tem, kako Komisija uporablja navedeni člen. [12] COM(2002)141 final To sporočilo je bilo 2. aprila 2012 nadomeščeno s sporočilom COM(2012)154. [13] Od vsote še nerešenih pritožb v letu 2010 in novih pritožb v letu 2011 (2 197 + 3 115 = 5 312) je odšteto število obravnavanih pritožb (5 312 – 3 078 = 2 234). [14] Ostale pritožbe niso bile nadalje obravnavane, ker bodisi zakoni EU niso bili kršeni, Komisija ni imela pristojnosti za to ali pa predloženi dokumenti niso izpolnjevali pogojev za pritožbo. Prav tako velja upoštevati, da se lahko Komisija v nujnih in izjemnih primeri odloči, da bo na državo članico naslovila uradni opomin (člen 258 PDEU) brez predhodnih dvostranskih pogovorov. [15] Belgija, Poljska, Latvija in Romunija so se pobudi EU Pilot pridružile januarja 2011, marca pa jim je sledil še Ciper. Potem ko sta se septembra 2011 pridružili še Francija in Grčija, sta leta 2011 zunaj sistema ostala samo Luksemburg in Malta. [16] Od vsote nezaključenih zadev v sistemu EU Pilot v letu 2010 in novih zadev v sistemu EU Pilot v letu 2011 (1 384 + 1 201 = 2 585) je odšteto število obravnavanih zadev (2 585 – 804 = 1 781). [17] 28. letno poročilo o spremljanju uporabe prava EU (2010) [18] Drugo ocenjevalno poročilo sistema „EU Pilot“, objavljeno 21. decembra 2011. [19] Ali v skladu z drugimi določbami PDEU; glej opombo 2 zgoraj. [20] V to so vključeni vsi postopki, v katerih je država članica prejela vsaj uradni opomin Komisije v skladu s členom 258 PDEU. [21] V nadaljevanju navedene vrednosti so bile izračunane za zadeve, ki so izvirale iz pritožb, in zadeve, ki jih je Komisija obravnavala na lastno pobudo, ter ne vključujejo podatkov o kršitvah zaradi poznega prenosa, ki so obravnavane v točki 1 zgoraj. [22] Komisija proti Grčiji, C-407/09 (plačilo pavšalnega zneska v višini 3 000 000,00 EUR). [23] Komisija proti Italiji, C-496/09 (plačilo pavšalnega zneska v višini 30 000 000,00 EUR). [24] Načrt in predlog za direktivo o izvrševanju Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo. [25] Načrt in predlog za direktivo o zamrznitvi in zaplembi premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. [26] Načrt in predlogi (1, 2) za spremembo direktiv o kapitalskih zahtevah (DKZ IV) 2006/48/ES in 2006/49/ES. [27] COM(2011) 651 final [28] COM(2011) 793 final [29] COM(2011) 778 [30] COM(2011) 121/4 [31] Skupne politične izjave o obrazložitvenih dokumentih z dne 28. septembra 2011 (UL C 369, 17.12.2011, str. 14–14UL C 369, 17.12.2011, str. 14–14) in 27. oktobra 2011 (UL C 369, 17.12.2011, str. 15–15).