Okoljsko-ekonomski računi ali krajše okoljski računi so močan, večnamenski okvir za informacije, ki obravnava vidike trajnosti našega ekonomskega ravnanja. Prevladujoča ekonomska statistika, kot so nacionalni računi, ki podpirajo BDP, ne upošteva okoljskih vidikov proizvodnje, potrošnje, naložb ali financiranja. Okoljski računi omogočajo vključitev ekonomskih in okoljskih vidikov, da se dopolni ta slika.

Zagotavljanje „pravičnega prehoda“ k podnebni nevtralnosti in financiranje prehoda sta ključna elementa, ki ju je treba vključiti v vse politike. Evropski zeleni dogovor je sestavni del strategije Komisije za izvajanje agende do leta 2030 in za cilje trajnostnega razvoja Združenih narodov.

·ohraniti in obnoviti ekosisteme in biotsko raznovrstnost;

·povečati ambicioznost svojih podnebnih ukrepov in doseči podnebno nevtralnost do leta 2050;

Evropski zeleni dogovor obnavlja odločenost Komisije za spopadanje s podnebnimi in okoljskimi izzivi. Komisija se zavezuje, da se bo Evropska unija odločno zavzela za trajnostno in vključujočo rast, hkrati pa zaščitila in okrepila naravni kapital EU. EU si v okviru zelenega dogovora prizadeva:

To je tretje poročilo za izpolnjevanje te obveznosti. Prejšnji poročili sta bili objavljeni v letih 2016 in 2013 . To poročilo o izvajanju zajema leta od 2016 do 2018.

Komisija do 31. decembra 2013 in nato vsaka tri leta Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju te uredbe. V tem poročilu se ocenijo zlasti kakovost poslanih podatkov, metode zbiranja podatkov, upravno breme za države članice in poročevalske enote ter uporabnost in učinkovitost teh statistik.

Ključna značilnost okoljskih računov je vključitev. To zadeva vključitev okoljskih in ekonomskih vidikov ter tudi vključitev vrste ključnih tematskih okoljskih vidikov, kot so i) energija, obdavčitev in emisije v zrak; ii) pridobivanje surovin in odpadki ter iii) javni izdatki in izdatki podjetij ter naložbe, v usklajen ekonomski računovodski sistem. Ta vključitev omogoča pripravo skladnih sklopov kazalnikov ter je v pomoč pri opredelitvi možnih sinergij in izravnav med sektorskimi politikami. Okoljski računi to olajšujejo zaradi razlogov, navedenih v nadaljevanju.

·Ustvarjajo skladne sklope kazalnikov, ki so medsebojno povezani v celovitem in skladnem ekonomskem in okoljskem kontekstu. Tako so računi zelo primerni za okvire za ocenjevanje v zvezi s ključnimi komponentami naravnega kapitala (zrak, voda, zemlja in biotska raznovrstnost) ter za večrazsežnostne, medsektorske teme, kot je napredek pri doseganju ciljev trajnostnega razvoja ali krožno gospodarstvo.

·Zagotavljajo strukturo in povečujejo možnosti za analizo. Informacije so organizirane tako, da izkoriščajo sinergije med posameznimi tematskimi področji. To omogoča analize stroškovne učinkovitosti, oblikovanje scenarijev in napovedi. Računi omogočajo dodelitev emisij ali rabe virov uvozu, izvozu, potrošnji in naložbam ter izračun kazalnikov, podobnih odtisom, s pomočjo tehnik vložkov in učinkov. Druge aplikacije vključujejo merjenje prispevka naravnih virov in energije gospodarski rasti (računovodstvo rasti, razčlenitvena analiza).

Računovodski pristop je koristen, ker omogoča pripravo visokokakovostnih informacij (tj. z vključitvijo izvornih podatkov in njihovo združevanje v grobe ocene) in ponovno uporabo razpoložljivih podatkov, tako da se omeji upravno breme za podjetja in državljane.

Na evropski ravni evropski okoljski računi podpirajo nadnacionalno razsežnost okoljskih vprašanj ter zagotavljajo sistematični pristop in kritje vseh držav članic in okoljskih tem, ki omogočajo oceno politike in primerjave med vsemi državami članicami.

Evropski okoljski računi temeljijo na mednarodnem standardnem Sistemu za integrirano okoljsko in ekonomsko računovodstvo 2012 – osrednji okvir (v nadaljnjem besedilu: SEEA CF). Ta okvir je bil pripravljen in objavljen pod pokroviteljstvom Združenih narodov, Evropske komisije (Eurostat), Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo, Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj, Mednarodnega denarnega sklada in Skupine Svetovne banke.

Uredba vzpostavlja evropske okoljsko-ekonomske račune. Uredba velja za EGP. Račune strukturira v modulih, prvotno so bili ustvarjeni trije moduli (priloge I do III k Uredbi), kakor sledi:

·Računi emisij v zrak: emisije šestih toplogrednih plinov v ozračje (vključno s CO2 in CO2 iz biomase, ki se uporablja kot gorivo) ter sedem onesnaževal zraka (vključno z amoniakom in finimi prašnimi delci), z razčlenitvijo, ki zajema 64 industrij, ki izpuščajo emisije v zrak, in gospodinjstva.

·Davki v zvezi z varstvom okolja po gospodarski dejavnosti: okoljski davki za štiri glavne skupine: energija, promet, onesnaževanje in viri, z razčlenitvijo, ki zajema 64 industrij, ki plačujejo te davke, ter gospodinjstva in nerezidente.

·Računi snovnih tokov v celotnem gospodarstvu: zneski fizičnih vložkov v gospodarstvo, snovno kopičenje v gospodarstvu in učinki za druga gospodarstva ali nazaj v okolje.

Od leta 2013 je treba Komisiji (Eurostatu) predložiti podatke iz prilog I do III.

Leta 2014 so bili dodani trije dodatni moduli (priloge IV do VI), in sicer:

·Računi izdatkov za varstvo okolja: izdatki gospodarskih enot za varstvo okolja.

·Računi sektorja okoljskega blaga in storitev: proizvodnja, dodana vrednost in izvoz blaga in storitev, ki so bili posebej zasnovani in narejeni za varovanje okolja ali upravljanje virov. Poroča se tudi o zaposlovanju, povezanem s temi dejavnostmi.

·Računi fizičnega pretoka energije: pretok energije iz okolja v gospodarstvo (pridobivanje naravnih virov), znotraj gospodarstva (proizvodnja in poraba energentov) in od gospodarstva do okolja (izpust ostankov energije).

Od leta 2017 je treba Komisiji (Eurostatu) predložiti podatke iz prilog IV do VI.

Oktobra 2019 je Evropsko računsko sodišče objavilo Posebno poročilo št. 16/2019 o evropskih okoljsko-ekonomskih računih. Sodišče je preverilo, ali je Komisija okoljske račune dobro vzpostavila ter ali jih dobro upravlja in uporablja. Sodišče je sklenilo, da so okoljski računi pomemben vir podatkov za spremljanje in ocenjevanje okoljskih politik, kot je sedmi okoljski akcijski program EU, ter napredka pri uresničevanju ciljev trajnostnega razvoja Združenih narodov. Sodišče je predložilo tri priporočila v zvezi s i) strateškim okvirom za okoljske račune, ii) relevantnostjo za oblikovanje politik in iii) pravočasnostjo podatkov. Nekatera priporočila se ujemajo s tekočimi dejavnostmi Komisije (Eurostatom) in držav članic, vendar bo za poročilo Sodišča potrebno dodatno delo.

(3)Dejavnosti od zadnjega poročila

Pravni okvir

Od zadnjega poročila o izvajanju iz leta 2016 ni bil sprejet noben nov pravni predpis, povezan z Uredbo.