1.UVOD

Bolj povezan in pravičnejši notranji trg je ena od glavnih prednostnih nalog Evrope. Da bi Unija dosegla ta cilj, potrebuje okvir za uspešno in učinkovito sodelovanje med davčnimi upravami držav članic. Evropska unija in njene države članice so zavezane krepitvi boja proti čezmejnim davčnim goljufijam, utajam in izogibanju davkom ter odločene zagotoviti, da se dobiček obdavči tam, kjer je ustvarjen. Da pa bi bili ukrepi politike uspešni, je ključno učinkovito izvajanje v praksi.

Upravno sodelovanje je odločilno. Nepovezano delovanje 28 ločenih davčnih uprav ne more biti ena od možnosti. Čeprav je obdavčenje še vedno predvsem nacionalno vprašanje, je gospodarsko okolje postalo bolj globalizirano, mobilno in digitalno. Podjetja lahko dobiček preusmerijo v druge države, davkoplačevalci lahko dohodek prejemajo iz tujine, ne da bi bili obdavčeni, odločitve ene države članice v zvezi z davki pa lahko vplivajo na davčne osnove drugih držav članic. Da bi zagotovili, da vsi državljani in podjetja prispevajo svoj pravičen delež v ustrezni državi, je v Evropi potrebna visoka raven sodelovanja med državami članicami.

Od sprejetja Direktive Sveta 2011/16/EU o upravnem sodelovanju na področju obdavčevanja (v nadaljnjem besedilu: Direktiva ali DUS) je bil dosežen velik napredek. Ta direktiva je ključni korak v razvoju okvira EU za sodelovanje. Z njo je bila nadomeščena Direktiva 77/799/EGS o medsebojni pomoči (v nadaljnjem besedilu: DMP).

Izboljšave, ki jih je prinesla Direktiva, so bile povezane zlasti z: (i) razširitvijo področja uporabe na vse informacije, ki naj bi bile pomembne ter so povezane z neposrednimi davki in tudi vsemi posrednimi davki, razen DDV in trošarin, (ii) uskladitvijo standardov EU s členom 26(4) in (5) vzorčne konvencije o davku OECD, ki med drugim zagotavlja izmenjavo tudi, kadar nacionalnega interesa ni, (iii) krepitvijo avtomatične izmenjave podatkov, (iv) določitvijo rokov, novih standardnih obrazcev in varnega kanala za izmenjavo informacij ter (v) obveznostjo za države članice, ki vzpostavijo širše sodelovanje s tretjo državo, da zagotovijo enako raven sodelovanja vsem drugim državam članicam, ki želijo vzpostaviti tako širše medsebojno sodelovanje.

Od takrat je bila Direktiva štirikrat spremenjena z direktivami o spremembah, da bi se okrepilo upravno sodelovanje med državami članicami in tako obravnavali posebni izzivi, s katerimi so se soočale davčne uprave držav članic. Z Direktivo 2014/107/EU (v nadaljnjem besedilu: DUS2) je bila uvedena avtomatična izmenjava podatkov o finančnih računih, z Direktivo (EU) 2015/2376 (v nadaljnjem besedilu: DUS3) avtomatična izmenjava podatkov o davčnih stališčih in vnaprejšnjih cenovnih sporazumih, z Direktivo (EU) 2016/881 (v nadaljnjem besedilu: DUS4) avtomatična izmenjava poročil po državah, z Direktivo (EU) 2016/2258 (v nadaljnjem besedilu: DUS5), s katero se v nasprotju s prejšnjimi direktivami o spremembah obseg avtomatične izmenjave podatkov ni razširil, pa se je zagotovilo, da imajo davčni organi dostop do informacij o dejanskem lastništvu, zbranih v skladu z zakonodajo o preprečevanju pranju denarja. Slika 1 prikazuje razvoj skozi čas.

Slika 1: Sprejetje in izvajanje ključnih določb za upravno sodelovanje pri neposrednem obdavčenju

2.POROČILO

V skladu s členom 27 Direktive je treba od 1. januarja 2013 vsakih pet let predložiti poročilo o njenem izvajanju. Brati bi ga bilo treba skupaj s spremnim delovnim dokumentom služb Komisije (SWD), pripravljenim na podlagi informacij, ki jih države članice od leta 2013 zagotavljajo z vprašalniki in statističnimi podatki. V delovnem dokumentu služb Komisije so opisane ključne ugotovitve poročila in glavne značilnosti obnovljenega evropskega pristopa k upravnemu sodelovanju za pravično obdavčitev v EU.

Pregled zajema vse ključne veljavne določbe DUS. Novejše določbe o avtomatični izmenjavi podatkov, uvedene z direktivami o spremembah prvotne DUS (tj. DUS2, DUS3, DUS4), niso zajete, ker so se med pripravo poročila izmenjave na podlagi DUS2 in DUS3 šele začele izvajati, izmenjave na podlagi DUS4 pa se še niso začele izvajati. Na zgornjem diagramu so prikazani datumi prvih izmenjav.

V skladu s členom 8b Direktive je treba pred 1. januarjem 2019 predložiti drugo poročilo, ki bo vsebovalo pregled in oceno statističnih in drugih podatkov, prejetih v skladu z odstavkom 1 tega člena. To zajema statistične podatke o avtomatičnih izmenjavah v skladu s členoma 8 in 8a (tj. zajete bodo izmenjave na podlagi DUS1, DUS2 in DUS3) o zadevah, kot so upravni in drugi zadevni stroški in koristi avtomatične izmenjave podatkov, ter s tem povezanih praktičnih vidikih.

Izvajanje Direktive in prizadevanja pri krepitvi upravnega sodelovanja v Evropski uniji pomenijo najvišje standarde sodelovanja med davčnimi upravami na svetu. Ne glede na to nekatera vprašanja še niso bila rešena. Upravno sodelovanje se lahko še dodatno izboljša, da bi se zagotovilo, da države članice in Evropska unija ohranijo vodilno vlogo pri svetovnem gibanju za pravičnejši in preglednejši davčni sistem.

3.GLAVNE UGOTOVITVE

Delovni dokument služb Komisije vsebuje kvalitativne in kvantitativne informacije o izvajanju Direktive 2011/16/EU. Osredotočen je na njene ključne določbe, zlasti izmenjavo informacij v različnih oblikah, tj. na zaprosilo, na lastno pobudo in avtomatično. Poleg tega zajema druge oblike sodelovanja, kot so prisotnost v upravnih uradih in udeležba v administrativnih preiskavah, sočasni davčni nadzor in zaprosila za vročitev ter splošni pogoji, ki urejajo upravno sodelovanje pri neposrednem obdavčenju.

Temelji na informacijah in podatkih, pridobljenih od držav članic z vprašalniki in statističnimi podatki, o njihovih prizadevanjih pri izvajanju Direktive ter na praktičnih izkušnjah s sodelovanjem z drugimi državami članicami.