Kazalo

Ključna dejstva. 3

Dogodki po svetu. 4

Povečevanje števila izrednih razmer. 4

Kršitve mednarodnega humanitarnega prava. 5

Časi težkih gospodarskih razmer. 5

Operacije humanitarne pomoči 7

Pripravljenost na nesreče in odpornost 11

Pobuda EU Otroci miru. 12

Povezava z drugimi instrumenti EU.. 12

Operacije civilne zaščite. 12

Finančni in človeški viri 14

Politika humanitarne pomoči in civilne zaščite. 17

Zaključek. 19

Uvod

V tem letnem poročilu so predstavljeni glavni dosežki politike in dejavnosti Evropske komisije na področju humanitarne pomoči in civilne zaščite, ki so se leta 2013 izvajale predvsem prek Generalnega direktorata za humanitarno pomoč in civilno zaščito (GD ECHO). Poročilo ne vsebuje podrobnih podatkov o vsem delu in izvedenih ukrepih, ampak so v njem predstavljene poglavitne dejavnosti in pomembnejši dogodki.

Mandat GD ECHO obsega humanitarno pomoč in civilno zaščito. To sta glavna mehanizma, s katerima lahko Evropska unija (EU) zagotavlja hitro in učinkovito nujno pomoč ljudem, ki se soočajo z neposrednimi posledicami nesreč.

Humanitarna pomoč EU zagotavlja nujno pomoč ljudem v tretjih državah, ki jo najbolj potrebujejo. Tako omogoča preživetje ljudem, ki so jih prizadele naravne nesreče in nesreče, ki jih povzroči človek, ter skupnosti, ki so žrtve ponavljajočih se kriz, pripravlja na spopadanje s posledicami prihodnjih izrednih razmer. Operacije civilne zaščite dopolnjujejo humanitarno pomoč in zagotavljajo takojšnjo podporo z usposobljenimi ekipami, reševalno opremo in sprotnim spremljanjem razvoja nesreč znotraj Evropske unije in zunaj nje.

Ko se zgodi nesreča, je potrebna takojšnja pomoč. Pravočasno in učinkovito posredovanje mednarodne skupnosti lahko reši življenja. EU in njene države članice zagotavljajo več kot polovico[1] svetovnih finančnih sredstev, ki se uporabijo za potrebe žrtev naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek. EU s svojimi humanitarnimi dejavnostmi zagotavlja takojšen odziv na nesreče, pripravlja skupnosti na prihajajoče izzive in odločno spodbuja spoštovanje mednarodnega humanitarnega prava.

Ključna dejstva

EU je leta 2013 z instrumenti humanitarne pomoči in civilne zaščite na podlagi potreb zagotovila precejšnjo nujno pomoč: celotno financiranje je znašalo kar 1,353 milijarde EUR v odobritvah za prevzem obveznosti[2].

Nekaj ključnih dejstev in številk:

· pomoč je bila zagotovljena približno 124 milijonom ljudi[3], ki so jih prizadele naravne nesreče, krize, ki jih povzroči človek, ali dolgotrajne krize;

· humanitarna pomoč je bila zagotovljena v več kot 90 državah, ki niso članice EU;

· EU je imela s svojimi državami članicami vodilno vlogo pri zagotavljanju pomoči v vseh večjih krizah po svetu, zlasti pri odzivu na krizo v Siriji, in je bila največja mednarodna donatorka pomoči;

· EU je med nesrečo izjemno velikih razsežnosti, ki jo je na Filipinih povzročil tajfun Haiyan, mobilizirala največji prispevek EU doslej: poleg pomoči v naravi je s svojimi državami članicami prispevala 180 milijonov EUR;

· potrjena je bila pobuda „Prostovoljci EU za humanitarno pomoč“[4], v okviru katere bo v obdobju 2014–2020 lahko sodelovalo 18 000 prostovoljcev;

· mehanizem EU na področju civilne zaščite[5] je bil uporabljen 36-krat (na podlagi prošenj za pomoč ter za predhodna opozorila in/ali spremljanje).

Pomemben mejnik v letu 2013 je bilo odprtje centra za usklajevanje nujnega odziva (ERCC) maja 2013, ki pomembno prispeva k lažjemu upravljanju operacij, zlasti z vidika usklajevanja in odzivanja na nesreče, saj neprekinjeno 24 ur na dan in vse dni v tednu zagotavlja operativne zmogljivosti (od 1. oktobra 2013). Glavna naloga tega centra je zagotavljanje operativne podpore, celostnega spremljanja razmer in analize za usklajevanje ukrepov v okviru instrumentov humanitarne pomoči in civilne zaščite.

Dogodki po svetu

Povečevanje števila izrednih razmer

Naravne nesreče po vsem svetu so vse bolj pogoste, zapletene in resne, izzivi, kot so podnebne spremembe, hitra rast mest in slaba razvitost pa te razmere še poslabšujejo. Skrb zbujajoči so tudi so tudi vedno pogostejši oboroženi spopadi in dolgotrajne krize po vsem svetu. EU in njene države članice so se kot največje donatorke humanitarne pomoči na svetu vse leto 2013 odločno odzivale na te izzive.

Leto 2013 sta zaznamovala zelo veliko število humanitarnih kriz in nesreč ter velika ranljivost. Iz letnih gibanj je razvidno, da potrebe vse bolj presegajo razpoložljive vire. Poleg tega zagotavljanje humanitarne pomoči in civilne zaščite postaja vse bolj zapleteno, humanitarne krize pa so zaradi pogostnosti in intenzivnosti naravnih nesreč s hudimi posledicami manj predvidljive kot prej.

Statistični podatki, ki sta jih objavila Središče za raziskave epidemiologije nesreč (CRED)[6] in Urad Združenih narodov za zmanjšanje tveganja nesreč (UNISDR)[7], kažejo, da se je leta 2013 zgodilo 356 naravnih nesreč različnih razsežnosti[8]. V njih je življenje izgubilo več kot 20 000 ljudi, prizadele pa so 99 milijonov ljudi po svetu. Na svetovni ravni so naravne nesreče od celin znova najbolj prizadele Azijo. O tem pričata število nesreč, ki so se tam zgodile (44 % vseh nesreč na svetu), in število žrtev (80 %). Posledice nesreč so znatne zlasti za manj razvita gospodarstva: na primer škoda, ki so jo povzročili tajfun Haiyan na Filipinih ter poplave v Bangladešu in Mozambiku. Afriko so močno prizadele suša in poplave. Posledice velikih nesreč so bile uničujoče in raznovrstne: izgubljena življenja ter uničeni domovi, pridelki in možnosti za preživljanje.

Kršitve mednarodnega humanitarnega prava

Notranji oboroženi spopadi so še vedno glavni razlog za humanitarne nesreče, ki jih povzroči človek, pri čemer je civilno prebivalstvo vse bolj izpostavljeno nasilju in trpljenju. Tovrstne spopade pogosto zaznamuje nespoštovanje mednarodnega humanitarnega prava in njegovih načel, ki ga kažejo storilci. Leta 2013 so se humanitarne organizacije spopadale z vse večjimi težavami pri dostopu do ljudi, ki so potrebovali pomoč. Vlade in milice ali oborožene skupine pogosto skrčijo humanitarni prostor in včasih ne spoštujejo niti najosnovnejše zaščite, ki jo zagotavlja mednarodno humanitarno pravo.

Omejitve dostopa, s katerimi se spopadajo humanitarne organizacije, so prevladovale zlasti na območjih spopadov in/ali območjih, kjer zaradi političnih ovir pravna država ne deluje. Leta 2013 so se splošne razmere in pogoji dela poslabšali zlasti v Siriji, Afganistanu in Srednjeafriški republiki. V drugih državah, zlasti v Somaliji, Demokratični republiki Kongo in Jemnu, od lani ni bilo opaziti nobenega izboljšanja na področju varnosti. Na številnih območjih spopadov (npr. v Somaliji, Siriji in Srednjeafriški republiki) so bili humanitarni delavci priča posebno nasilnim metodam bojevanja. Te so vključevale pobijanje civilistov in uporabo spolnega nasilja kot vojnega orožja.

Pogostost napadov na humanitarne delavce, vključno z ugrabitvami, izgoni in uboji, je bila na enaki ravni kot leta 2012. Humanitarni akterji se morajo nenehno zavedati tovrstnih tveganj, da bi jih ublažili.

Časi težkih gospodarskih razmer

Posledice nesreč po svetu so v zadnjih nekaj letih močno izčrpale zmogljivost odzivanja mednarodne humanitarne skupnosti. Združeni narodi so leta 2013 objavili največji skupni poziv za financiranje doslej v višini 13 milijard USD za humanitarne potrebe v 24 državah. Neskladje med naraščajočimi humanitarnimi potrebami po vsem svetu na eni strani in vse bolj omejenimi finančnimi viri, ki so na voljo za odzivanje na te potrebe, na drugi strani je vse večje. To še zlasti velja v obdobju gospodarske in finančne krize, ki je prizadela veliko zahodnih držav donatork. Svetovna gospodarska kriza je kronično ranljivost v številnih delih sveta še zaostrila.

To pomeni, da morajo donatorji okrepiti svoja prizadevanja, da bi se lahko na nesreče odzivali učinkoviteje in še bolje izkoristili omejene vire. Za Komisijo to pomeni, da mora proučiti, kako bi lahko izboljšala učinkovitost pri sodelovanju s svojimi partnerji.

ECHO Global Vulnerability and Crisis Assessment 2013 || Ocena globalne ranljivosti in kriz GD ECHO 2013

Crisis indicator || Kazalnik kriz

Crisis two years ago || Kriza predlani

Crisis last year || Kriza lani

Crisis this year || Kriza letos

Vulnerability indicator || Kazalnik ranljivosti

High vulnerability || Visoka ranljivost

Medium vulnerability || Srednja ranljivost

Low vulnerability || Nizka ranljivost

No value || Ni

Operacije humanitarne pomoči

V skladu s členom 214 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), uredbo o humanitarni pomoči[9] in evropskim soglasjem o humanitarni pomoči[10] je naloga EU, da rešuje in zaščiti človeška življenja. Namen njenih operacij je tudi preprečevanje ali zmanjšanje trpljenja ter ohranjanje integritete in dostojanstva posameznikov z zagotavljanjem pomoči in zaščite v času humanitarnih kriz. Poleg tega Komisija spodbuja usklajevanje z državami članicami EU in med njimi glede humanitarnega ukrepanja in politike za večjo učinkovitost in dopolnjevanje[11] ukrepov humanitarne pomoči.

Glavna prednostna naloga je čim bolj učinkovito upravljanje sredstev, da se ljudem v stiski pomoč EU zagotovi z največjim možnim učinkom in ob spoštovanju načel mednarodnega prava. EU vselej podpira humanitarna načela nepristranskosti, nevtralnosti, človečnosti in neodvisnosti ter zagotavlja pomoč ne glede na morebitne politične cilje in narodnost, veroizpoved, spol, etnično pripadnost ali politično prepričanje žrtev.

EU je leta 2013 financirala operacije v številnih izrednih razmerah, ki so bile posledica naravnih nesreč, med drugim v naslednjih primerih:

· novembra 2013 je Filipine prizadel tropski ciklon Haiyan, ki je povzročil največjo škodo in opustošenje doslej. Ta tajfun, ki je bil eden od najmočnejših doslej zabeleženih, je za seboj pustil tisoče mrtvih, približno 4 milijone razseljenih, prizadetih pa je bilo 14–16 milijonov ljudi. Ekipe humanitarnih strokovnjakov in strokovnjakov za civilno pomoč EU so bile na najbolj prizadeta območja napotene le nekaj ur po nesreči, da bi podprle prizadevanja za pomoč in ocenile najnujnejše potrebe. EU in njene države članice so zagotovile znatno humanitarno pomoč in pomoč v naravi v vrednosti, ki presega 180 milijonov EUR. Na prošnjo filipinske vlade je bil uporabljen mehanizem EU na področju civilne zaščite, kar je omogočilo boljše usklajevanje evropskih prizadevanj za pomoč in lažjo logistiko, tudi prek prispevkov EU za stroške prevoza. Komisija se je zavezala tudi, da bo podprla srednjeročno rehabilitacijo in tako pomagala prebivalstvu pri njihovih prizadevanjih za obnovitev normalnih življenjskih razmer. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/philippines_haiyan_en.pdf

· V celotnem Sahelu je vztrajno pomanjkanje hrane in hranil še naprej ogrožalo življenja milijonov ljudi: zaradi pomanjkanja hrane je bilo ogroženih skoraj 16 milijonov ljudi, od katerih jih je 8 milijonov potrebovalo nujno podporo pri preskrbi s hrano. Leta 2013 je bila prednostna naloga krepitev odpornosti najbolj ranljivih skupnosti, da bi se lahko spopadle s prihodnjimi krizami. Ranljiva gospodinjstva so le počasi okrevala po hudem pomanjkanju hrane in hranil, ki je regijo prizadelo leta 2012. Da bi jim pomagala, si je EU močno prizadevala za vzpostavitev pobude za odpornost v Sahelu (AGIR-Sahel)[12], ki združuje vse deležnike v prizadevanjih za dosego cilja odprave lakote v Sahelu v naslednjih 20 letih. Podpora krepitvi odpornosti je ključna prednostna naloga svetovne in evropske politike.

· Glavne regionalne organizacije in donatorji, ki podpirajo Sahel, so aprila 2013 v Parizu uradno sprejeli regionalni časovni načrt prednostnih nalog na področju odpornosti v okviru pobude AGIR, ki zelo podrobno določa načela, prednostne ukrepe in kazalnike.

· http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/sahel_en.pdf

· Na Haitiju so bile potrebe po humanitarni pomoči tri leta po uničujočem potresu, ki je državo prizadel leta 2010, še vedno velike. Od prvotno 1,5 milijona razseljenih ljudi jih je bilo lani še vedno razseljenih 130 000, država pa se je še vedno spopadala z največjo epidemijo kolere na svetu in strukturno negotovostjo preskrbe s hrano. EU je še naprej zavzeto pomagala preživelim na Haitiju. Leta 2013 je za nadaljnjo pomoč brezdomcem, žrtvam kolere in ljudem, ki sta jih prizadela hurikan Sandy in tropski vihar Isaac, zagotovila humanitarno pomoč v višini 30,5 milijona EUR. Humanitarne organizacije so ob podpori sredstev EU izvedle številne operacije nujne humanitarne pomoči. Kot primer konkretnega učinka prizadevanj EU pri omejevanju epidemije kolere se lahko navede dejstvo, da so sredstva EU v prvem letu po izbruhu zagotovila zdravljenje za 158 814 ljudi, podporo za 26 zdravstvenih ustanov in 42 enot za zdravniško oskrbo, oralno rehidracijo za 122 500 ljudi, dostop do boljših sanitarij za 894 511 ljudi in komplete za osebno higieno za 1,3 milijona ljudi. EU je s svojim odzivom pripomogla k zmanjšanju števila novih primerov in rešitvi velikega števila človeških življenj, saj se je smrtnost med novembrom 2010 in decembrom 2013 zmanjšala za polovico (z 2,4 % na 1,2 %). http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/haiti_en.pdf

EU je zagotovila humanitarno pomoč tudi za odpravo posledic naslednjih naravnih nesreč:

· suše v Kambodži, Vietnamu, Laosu, Mehiki, Džibutiju in Etiopiji;

· poplave v Bangladešu, Kambodži, Vietnamu, Laosu, Indiji, Etiopiji, Keniji, Mozambiku in Nigeriji, na Sveti Luciji ter na Saint Vincentu in Grenadinah;

· cikloni, hurikani in tropski viharji na Filipinih, v Bangladešu, Kambodži, Vietnamu in Dominikanski republiki, na Kubi, Haitiju in Jamajki ter v Pacifiku;

· potresi na Filipinih in v Indoneziji;

· epidemije v Afganistanu, Burkini Faso, Somaliji, Demokratični republiki Kongo, Nigeriji, Zimbabveju, Keniji, Dominikanski republiki, Mehiki, Laosu in Kirgizistanu.

Komisija je pri posredovanju pri naravnih nesrečah uporabljala dvojno strategijo:

· hiter odziv z zagotavljanjem humanitarne pomoči ter spodbujanjem in usklajevanjem pomoči civilne zaščite;

· pripravljenost na nesreče z opredelitvijo geografskih območij in populacij, ki so najbolj izpostavljeni naravnim nesrečam in za katere so vzpostavljeni posebni programi za pripravljenost na nesreče. EU je leta 2013 še naprej podpirala programe DIPECHO[13] v južnem Kavkazu (Armeniji, Azerbajdžanu in Gruziji), na Karibih, v Srednji Ameriki, Južni Ameriki, Pacifiku, južni Afriki in osrednji Aziji.

EU je, kar zadeva krize, ki jih povzroči človek, podpirala operacije pomoči na več območjih konfliktov, od katerih zdaj nekateri veljajo za dolgotrajne in zapletene krize:

· v Siriji je bil zaradi dolgotrajnih spopadov in državljanske vojne ter množičnega pritoka sirijskih beguncev v sosednje države (med drugim v Libanon, Turčijo, Jordanijo in Irak) od vsega začetka potreben obsežen humanitarni odziv EU. Po ocenah je bilo konec leta 2013 v Siriji zaradi trajnega nasilja prizadetih 9,3 milijona ljudi, ki so potrebovali humanitarno pomoč, od tega skoraj polovica otrok. Konec leta 2013 je bilo skoraj 6,5 milijona ljudi notranje razseljenih, število prebeglih v sosednje države, ki je decembra znašalo več kot 2,3 milijona ljudi, pa poudarja zapletenost in regionalno razsežnost katastrofe. Evropska pomoč je dosegla prebivalce, ki jih je prizadela kriza v Siriji, ter begunce in gostiteljske skupnosti v regiji ter je imela takojšnji učinek za tiste, ki so potrebovali pomoč. EU je leta 2013 poleg sredstev iz predhodnih let za humanitarno pomoč namenila 350 milijonov EUR, s čimer skupna vrednost odziva EU in njenih držav članic od konca leta 2011 znaša več kot 2 milijardi EUR. Poleg tega je bila zagotovljena materialna pomoč (npr. reševalna vozila, grelniki, odeje in paketi za osebno higieno) sosednjim državam, ki so sprejele begunce iz Sirije. To je vključevalo tudi podporo drugih držav članic Bolgariji, ki se je vse leto spopadala z vse večjim pritokom sirskih beguncev.

Medtem ko je Komisija pri humanitarnih operacijah večinoma dala prednost operacijam reševanja življenj v Siriji in sosednjih državah s posebnim poudarkom na najbolj ranljivih ljudeh, vključno z notranjo razseljenimi osebami, begunci in gostiteljskimi skupnostmi[14], so bili drugi instrumenti EU (ENPI, DCI, IFS in IPA)[15] usmerjeni v stabilizacijske ter srednje- in dolgoročne operacije, ki so se osredotočale zlasti na krepitev zmogljivosti lokalnih oblasti ter izboljšanje osnovnih storitev (voda, sanitarije in higiena, zdravstvena oskrba in izobraževanje) v gostiteljskih skupnostih ter izboljšanje njihovih možnosti za preživljanje. V zvezi s krizo v Siriji so bili redno organizirani usklajevalni sestanki med različnimi službami Komisije in Evropsko službo za zunanje delovanje, na katerih se je razpravljalo o strategijah in načrtovanju programov, da bi odziv EU dosegel čim večji učinek in da bi se izognili tveganju podvajanja.

EU je imela pomembno vlogo pri pozivanju drugih donatorjev k dodatnemu financiranju in si je prizadevala, da bi bila pomoč usmerjena na potrebe razseljenega prebivalstva po vsej Siriji in ne le v „žariščih“. Zaradi vse večjih potreb je spodbujala tudi dostop humanitarne pomoči, da bi se povečalo število humanitarnih organizacij, pooblaščenih za zagotavljanje pomoči v Siriji. Med prednostnimi nalogami sta bila neoviran dostop do območij spopadov po vsej državi ter zagotovitev ustrezne zaščite za civiliste (vključno s humanitarnimi delavci in zdravstvenim osebjem) in ustanove.

http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/syria_en.pdf

· EU je zagotovila znatno humanitarno podporo (77 milijonov EUR) prebivalstvu severnega Malija, ki so ga prizadeli nenehni oboroženi spopadi. Zaradi podpore, ki so jo zagotovili partnerji EU, je delovalo skoraj 70 % zdravstvenih ustanov, ciljno usmerjeno podporo pri preskrbi s hrano pa je po ocenah dobilo 900 000 ljudi. Komisija je od leta 2013 zagotavljala usklajeno uporabo humanitarne pomoči EU in instrumentov za razvojno sodelovanje v prehodnem obdobju. Poleg tega je bilo prek instrumenta za stabilnost[16] dodeljenih 20 milijonov EUR za kratkoročne stabilizacijske in varnostne ukrepe. Del humanitarne pomoči EU za Mali v višini 23 milijonov EUR je bil odobren s sklepom o Evropskem razvojnem skladu/povezovanju pomoči, rehabilitacije in razvoja[17]. Ta sredstva so bila namenjena podpori dostopu do osnovnih storitev v prehodnem obdobju, Komisija pa je prek GD za razvoj in sodelovanje (DEVCO) zagotovila začetno obveznost v višini 225 milijonov EUR v pogodbi o podpori konsolidaciji države, da bi malijski vladi pomagala znova vzpostaviti državno oblast, javni red in mir ter demokracijo in zagotoviti osnovne storitve po vsej državi. EU je dejavno zagotavljala pomoč beguncem v obeh državah, tako da jim je znova omogočila dostop do zdravstvenega varstva, varno preskrbo s hrano in hranili ter zaščito.

· http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/mali_en.pdf

· Srednjeafriška republika se s katastrofalnimi humanitarnimi razmerami spopada od decembra 2012. Kriza predolgo ni bila deležna večje pozornosti širše mednarodne skupnosti. Leta 2013 je bila glavna prednostna naloga Komisije izboljšanje ozaveščenosti o razmerah v tej državi, komisarka Georgieva je dvakrat obiskala to državo ter v sodelovanju z Združenimi narodi in Francijo na zasedanju Generalne skupščine ZN leta 2013 organizirala srečanje na visoki ravni v zvezi s to krizo. EU je za humanitarno pomoč Srednjeafriški republiki namenila 39 milijonov EUR pomoči, s čimer je postala glavna mednarodna donatorka tej državi. 18,5 milijona EUR teh sredstev je zagotovila do sredine decembra 2013, saj se je po 5. decembru nasilje znotraj skupnosti drastično povečalo, zaradi česar je bilo več sto tisoč ljudi iz prestolnice Bangui in drugih delov države prisiljenih zapustiti svoje domove. Večina financiranih ukrepov je bilo osredotočenih na dejavnosti reševanja življenj. Sredstva so bila večinoma dodeljena projektom zdravstvenega varstva, da se je najbolj ranljivim prebivalcem omogočil dostop do primarnega in sekundarnega zdravstvenega varstva, saj v večjem delu države javni zdravstveni sektor skoraj ne obstaja. EU je poleg tega organizirala več letalskih prevozov v državo, da bi podprla prevoz humanitarne pomoči in osebja v tamkajšnjih zelo nevarnih razmerah. Organizirala je posebno zračno pošiljko iz Evrope s 37 tonami zdravil in sanitetnega materiala ter dve zračni pošiljki iz Nairobija z materialom za ureditev zasilnih bivališč in drugimi predmeti za več kot 100 000 razseljenih ljudi (odeje in osnovni gospodinjski pripomočki, kot so kuhinjski pripomočki, milo in mreže za zaščito pred komarji). Za hitro posredovanje je neposredno nabavila in poslala 20 000 plastičnih ponjav za ureditev zasilnih bivališč za razseljene ljudi v prestolnici Bangui in na podeželju. http://ec.europa.eu/echo/files/aid/countries/factsheets/car_en.pdf

EU je vse leto namenjala posebno pozornost „pozabljenim krizam“ po svetu, pri čemer je za pomoč ljudem, ujetih v pogosto dolgotrajnih nesrečah, ki ne pritegnejo veliko pozornosti mednarodne skupnosti, dodelila 15 % vseh sredstev.

Odziv EU na krize je še naprej temeljil na potrebah in bil prilagojen posebnim okoliščinam posamezne situacije. Pomoč je bila zagotovljena v različnih oblikah in je vključevala področja, kot so zdravje (vključno s psihološko podporo in financiranjem klinik), zaščita (vključno z ukrepi proti spolnemu nasilju), hrana in ostale potrebščine, začasna bivališča, voda in sanitarije ter obnova in rehabilitacija. Grafikon prikazuje porazdelitev pomoči po področjih posredovanja leta 2013[18]:

Pripravljenost na nesreče in odpornost

Pomen povečanja pripravljenosti in odpornosti ranljivih skupnosti se kaže v dolgoročnih posledicah za življenje ljudi in njihove možnosti za preživljanje po večjih krizah, kot sta bila potres na Haitiju leta 2010 ter ponavljajoča se suša v Afriškem rogu in Sahelu. Iz teh nesreč je razvidno, kako pomembno je, da se vprašanje dolgoročne rehabilitacije in razvojnih potreb ustrezno obravnava že v najzgodnejših fazah humanitarnega odziva. Sodelovanje humanitarnih delavcev in akterjev na področju razvoja je bistveno za zmanjšanje uničujočih posledic ponavljajočih se nesreč in resnično izboljšanje možnosti trajnostnega razvoja. Zato je Komisija prek GD ECHO in GD za razvoj in sodelovanje – EuropeAid okrepila svoja prizadevanja pri krepitvi odpornosti v državah, ki so izpostavljene krizam. Sporočilo Komisije o odpornosti in njen akcijski načrt zagotavljata okvir politike in operativni okvir za povečanje prizadevanj EU za okrepitev odpornosti na različnih ravneh in znotraj razširjenega geografskega okvira.

Komisija je leta 2013 nadaljevala prizadevanja za spodbujanje pobud za odpornost, kot sta pomembni pobudi AGIR in SHARE[19], katerih namen je povečati pripravljenost zahodno- in vzhodnoafriških držav na ponavljajoče se naravne nesreče.

http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/resilience

Poleg tega si je skupaj z državami članicami prizadevala razviti stališče EU, da bi prispevala k visoko zastavljeni reviziji hjoškega akcijskega okvira, ki bo predmet dogovorov na mednarodni konferenci leta 2015, pri čemer se je opirala tudi na izkušnje in dosežke v Evropi, ter povečala sinergije med zmanjšanjem tveganja nesreč in prilagajanjem na podnebne spremembe.

Poleg tega je imela EU kot del mednarodnega humanitarnega sistema ključno vlogo tudi pri spodbujanju drugih držav in regij, naj se bolj vključijo v humanitarna prizadevanja za pripravljenost na humanitarne krize in odzivanje nanje. To je vključevalo sodelovanje z gospodarstvi v vzponu za učinkovitejšo mobilizacijo sredstev za humanitarne dejavnosti in odzivanje na nesreče.

Pobuda EU Otroci miru

EU je s pobudo Otroci miru nadaljevala uresničevanje svoje zaveze, da bo pomagala dečkom in deklicam po svetu, ki ne odraščajo v miru. Pobuda je bila uvedena leta 2012, potem ko je EU prejela Nobelovo nagrado za mir, in je financirala pobude za šolanje za več kot 28 000 otrok, ki so žrtve spopadov v Pakistanu, Etiopiji, Demokratični republiki Kongo in Kolumbiji, ter sirske begunce v Iraku. Projekti otrokom zagotavljajo dostop do varnega učnega okolja in psihološko podporo pri premagovanju vojnih travm. EU je novembra 2013 svojo odločitev, da pobudo nadaljuje in okrepi, potrdila z napovedjo dodatnih sredstev za nove projekte v letu 2014, ki naj bi zagotovili pomoč 80 000 dečkom in deklicam.

http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/children-of-peace

Povezava z drugimi instrumenti EU

GD ECHO si prizadeva, da bi bile njegove operacije usklajene z ukrepi, ki se financirajo iz drugih instrumentov EU, in da bi jih dopolnjevale. Instrument za stabilnost je na podlagi predhodnih ukrepov programa DIPECHO financiral 3 000 poveljnikov brigad na Haitiju, da bi okrepil mehanizme odzivanja javnih struktur civilne zaščite. Drug primer je prispevek ukrepov v izrednih razmerah, ki jih je financirala EU, k dolgoročnemu razvoju: začasna bivališča, ki so varna pred cikloni, imajo dobo trajanja, daljšo od deset let, s čimer preživelim zagotavljajo dom tudi po fazi najhujše krize; dejavnosti za ustvarjanje prihodka, ki jih financira EU, skupaj s subvencijami za najemnino v večini primerov pripomorejo k ponovni vzpostavitvi mehanizmov za obvladovanje razmer in k trajnostnim gospodarskim dejavnostim majhnega obsega. Center za usklajevanje nujnega odziva je države članice EU in pridružene partnerje med nesrečami in krizami na ozemlju Unije in zunaj nje podpiral s storitvijo za ukrepanje v izrednih razmerah programa Copernicus, ki ga vodi Evropska komisija. Center za usklajevanje nujnega odziva je dobil tudi analitično in tehnično podporo notranje znanstvene službe Komisije, tj. Skupnega raziskovalnega središča. Neposreden odziv humanitarne pomoči EU in nadzorni ukrepi v zvezi z epidemijo kolere so se izvajali v povezavi z velikimi infrastrukturnimi projekti in projekti vzpostavljanja institucij, ki so se financirali iz instrumentov EU za razvoj.

Operacije civilne zaščite

Komisija si prizadeva spodbuditi in olajšati sodelovanje med 32 državami, ki sodelujejo pri mehanizmu EU na področju civilne zaščite, da bi se v Evropi in zunaj nje izboljšalo preprečevanje naravnih in tehnoloških nesreč ali nesreč, ki jih povzroči človek, ter povečala zaščita pred njimi.

Mehanizem EU na področju civilne zaščite je bil leta 2013 uporabljen 36-krat, med drugim kot odziv na prošnje za pomoč ter za predhodna opozorila in spremljanje. V večini primerov je šlo za naravne nesreče (izredne vremenske razmere, neurja, gozdni požari, poplave, tropski cikloni, potresi in cunamiji), pri desetih pa je šlo za nesreče, ki jih povzroči človek (postavljanje begunskih taborišč zaradi civilnih nemirov, kemične nesreče in nesreče pri transportu). Štiri prošnje za pomoč so prišle iz držav, ki sodelujejo v mehanizmu EU na področju civilne zaščite, dvanajst pa iz držav, ki vanj niso vključene.

Maja 2013 je bil kot naslednik Centra za spremljanje in informiranje znotraj GD ECHO ustanovljen nov center za usklajevanje nujnega odziva, ki je operativno središče mehanizma EU na področju civilne zaščite. Ključne prednosti tega centra so: zmogljivost sočasnega posredovanja v več izrednih razmerah v različnih časovnih pasovih; spremljanje nevarnosti 24 ur na dan in vse dni v tednu; zbiranje in analiziranje sprotnih informacij o nesrečah; priprava načrtov za napotitev strokovnjakov, ekip in opreme; sodelovanje z državami članicami za opredelitev razpoložljivih sredstev in usklajevanje prizadevanj EU za odzivanje na nesreče s povezovanjem ponudb pomoči s potrebami države, ki jo je prizadela nesreča. Center za usklajevanje nujnega odziva deluje kot informacijsko vozlišče in vstopna točka za prošnje za pomoč iz držav članic EU.

Pomembno vlogo ima tudi pri spodbujanju spremljanja razmer, ki zahtevajo odziv Komisije, drugih institucij in držav članic.

Mehanizem je bil v zvezi z naravnimi nesrečami leta 2013 uporabljen za odzivanje na tropske ciklone na Filipinih, v Mjanmaru in na Madagaskarju; poplave v srednji Evropi in Nigeriji; gozdne požare na Portugalskem in v Bosni in Hercegovini ter za izredne vremenske razmere v severni Evropi.

Države, ki sodelujejo pri mehanizmu EU na področju civilne zaščite, so ponudile pomoč Jordaniji, Libanonu in Bolgariji v podporo prizadevanjem nacionalnih vlad pri spopadanju s pritokom beguncev iz Sirije na njihovo ozemlje zaradi krize v Siriji. Pri vseh teh primerih je bilo zagotovljeno dopolnjevanje med humanitarno pomočjo in pomočjo civilne zaščite.

Komisija je v okviru politike civilne zaščite in v sodelovanju z državami članicami podpirala tudi dejavnosti pripravljenosti na nesreče in njihovo preprečevanje v EU. To je med drugim zajemalo usposabljanje osebja civilne zaščite in obsežne vaje, izmenjave strokovnjakov ter projekte sodelovanja na področju preprečevanja in pripravljenosti.

Komisija je leta 2013 v podporo operacijam na terenu državam članicam EU in pridruženim uporabnikom zagotovila referenčne zemljevide, zemljevide obsega škode in zemljevide z oceno različnih stopenj prizadetosti območij z uporabo storitve Copernicus (začetne operativne dejavnosti evropskega programa za opazovanje Zemlje (GMES) – storitev za ukrepanje v izrednih razmerah), katere enotna vstopna točka za aktivacijo je center za usklajevanje nujnega odziva. Leta 2013 je bila storitev uporabljena 42-krat (od tega 18-krat v zvezi s poplavami, 11-krat pa v zvezi s krizami beguncev in notranje razseljenih oseb) in je zagotovila zemljevide na podlagi satelitskih slik za različne vrste nesreč ali kriz.

Finančni in človeški viri

Humanitarna pomoč EU je že drugo leto zapored presegla 1,3 milijarde EUR v odobritvah za prevzem obveznosti v proračunu EU. To je posledica znatnih povišanj začetnega zneska odobritev za prevzem obveznosti in ustreznega povečanja števila posredovanj in žrtev, ki jim je bila zagotovljena pomoč. Odobritve plačil kljub znatnemu povečanju niso povsem pokrile ugotovljenih potreb, ki so izhajale iz predhodnih in novih pravnih obveznosti (pogodb).

Zato je Komisija med letom 2013 uvedla vrsto ad hoc ukrepov, zlasti s spreminjanjem časovnih razporedov plačil, da bi lahko premagala te finančne omejitve. Generalni direktor GD ECHO (kot odredbodajalec na podlagi prenosa pooblastil) je ob polnem upoštevanju načela dobrega finančnega poslovodenja vložil zahtevke za povečanje proračunskih sredstev in sprejel ad hoc ukrepe za ublažitev, ki so vključevali zmanjšanje predplačil (predfinanciranja) in odlog končnih plačil, da bi tako omogočil obvladovanje nezadostne ravni odobritev plačil. Čeprav so ti ukrepi s svojim finančnim učinkom ustvarili nekaj težav z denarnim tokom, zlasti pri nekaterih manjših partnerskih nevladnih organizacijah, so zagotovili neprekinjeno izvajanje operacij in Komisiji omogočili, da je dosegla svoje operativne cilje.

Leta 2013 je bilo približno 98 % proračunskih sredstev za humanitarno pomoč in civilno zaščito EU uporabljenih za operativne dejavnosti, približno 2 % pa za upravne in politične naloge. 53 % človeških virov predstavlja operativno osebje, preostali delež pa si delita upravna in politična podpora.

Rekordne stopnje pomoči je omogočila povečana splošna produktivnost, h kateri sta pripomogli poenostavitev in racionalizacija postopkov. Takšna optimizacija dela je bila rezultat notranjega „pregleda poslovnih procesov“, ki se je začel izvajati leta 2011. Ta pregled je bil zadnja leta glavna prednostna naloga upravljanja, katere namen je bil optimizirati poslovne procese in podporne sisteme za dosego večje učinkovitosti ter boljše kakovosti in uspešnosti znotraj GD ECHO. Končni cilj je izboljšati način spopadanja z nesrečami in tako zmanjšati uničujoče posledice za prizadeto prebivalstvo in njihove možnosti za preživljanje.

Financiranje EU je bilo zagotovljeno naslednjim regijam (zaokrožene številke, v milijonih EUR odobritev za prevzem obveznosti)[20]:

Tako kot prejšnja leta je bila tudi leta 2013 večina finančnih sredstev EU dodeljena Afriki (40 %). Znatna pomoč je bila zagotovljena tudi Bližnjemu vzhodu (Siriji in sosednjim državam) ter srednji in jugovzhodni Aziji za tamkajšnje naravne nesreče.

EU sama ne izvaja programov humanitarne pomoči[21]. Svojo nalogo donatorke humanitarne pomoči izpolnjuje s financiranjem ukrepov, ki jih izvajajo partnerske organizacije, ki so z njo podpisale okvirni sporazum o partnerstvu. Partnerji EU vključujejo vrsto strokovnih organov – evropske nevladne organizacije in mednarodne organizacije, kot so Rdeči križ in različne agencije Združenih narodov, s katerimi je Komisija podpisala okvirni finančni in upravni sporazum. Humanitarne partnerice EU so tudi specializirane agencije držav članic.

Ta številčnost in raznolikost izvajalskih partnerjev EU omogočata, da lahko uresničuje vse daljši seznam potreb v različnih delih sveta in pogosto v vse bolj zapletenih razmerah. Donacije in prispevki, ki jih upravlja Komisija, se dodeljujejo tako, da se med prejetimi predlogi izberejo najboljši. Leta 2013 je bila razčlenitev podpisanih humanitarnih sporazumov naslednja:

· 48 % dejavnosti, ki so jih izvedle nevladne organizacije (115 partnerjev);

· 42 % dejavnosti, ki so jih izvedle agencije ZN (16 partnerjev);

· 9 % dejavnosti, ki so jih izvedle mednarodne organizacije (3 partnerji);

· 1 % kot neposredna pogodba za program letalskih prevozov GD ECHO (2 partnerja).

Leta 2013 je bilo na sedežu GD ECHO v Bruslju zaposlenih 321 uslužbencev Komisije. Da bi se lahko Komisija odzivala na nesreče v državah, ki niso članice EU, je v okviru GD ECHO vzdrževala svojo edinstveno mrežo strokovnjakov na terenu, ki delujejo po vsem svetu, Tako je 31. decembra 2013 v 39 območnih pisarnah GD ECHO zaposloval skupaj 464 ljudi, od tega 149 strokovnjakov na terenu in 315 lokalnih uslužbencev. Njihova glavna naloga je bila ocenjevanje potreb neposredno po nesreči in spremljanje izvajanja humanitarnih projektov, ki jih financira EU.

Komisija je z vidika varnosti sprejela dodatne ukrepe za okrepitev svojega varnostnega sistema in sistema za finančno poslovodenje. To je izvajala na sedežu in na terenu, in sicer z izboljšanim usklajevanjem in sodelovanjem s humanitarnimi partnerji, s spremljanjem in obiskovanjem projektov ter izvajanjem predhodnih kontrol, revizij in ocen.

Politika humanitarne pomoči in civilne zaščite

Na ravni politike je bilo leta 2013 razvitih več pobud strateškega pomena. Prednostne naloge politike na področju humanitarne pomoči so bile učinkovitost pomoči, njena usmerjenost k doseganju rezultatov in učinek. Te so bile opredeljene kot prednostne naloge na področju upravljanja pri reviziji okvirnih sporazumov o partnerstvu GD ECHO in uvedbi novih sporazumov o prenosu pooblastil za posredno upravljanje.

Med glavnimi dejavnostmi so bili razvoj jasnih smernic za tematska vprašanja in vprašanja, ki se nanašajo na več področij, kot so odpornost, zmanjšanje tveganja nesreč, voda, sanitarije in higiena, spol, prehrana in druga področja, ter usmerjeno razširjanje, strategije usposabljanja in spremljanje izvajanja projektov. Te dejavnosti pomagajo zagotoviti učinkovito in uspešno izpolnjevanje potreb najbolj ranljivega prebivalstva, ki ga je prizadela kriza. Veliko truda je bilo vloženega tudi v usmerjanje in spodbujanje izvajanja sporočila Komisije o odpornosti ter povezovanju med humanitarnimi in razvojnimi dejavnostmi.

Leta 2013 je bila sprejeta spremenjena zakonodaja na področju civilne zaščite. S tem se bo v prihodnjih letih dodatno izboljšalo načrtovanje evropskih operacij odzivanja na nesreče ter zagotovilo uspešnejše, učinkovitejše in bolj usklajeno obvladovanje nesreč. Nova zakonodaja med drugim omogoča oblikovanje prostovoljnega nabora sredstev držav članic (ekip, opreme), ki so na voljo za takojšnjo napotitev v okviru skupnega evropskega posredovanja. Spremenjena zakonodaja zajema tudi preprečevanje in pripravljenost.

Konec leta 2013 je bil dosežen politični dogovor o uredbi o določitvi programa prostovoljcev EU za humanitarno pomoč. Cilj pobude „Prostovoljci EU za humanitarno pomoč“ je prispevati h krepitvi zmogljivosti EU za zagotavljanje humanitarne pomoči na podlagi potreb, katere namen je zaščita življenj, preprečevanje trpljenja ljudi in povečanje odpornosti ranljivih skupnosti ali skupnosti, ki so jih prizadele nesreče, zlasti s pripravljenostjo na nesreče, zmanjševanjem tveganja nesreč in okrepitvijo povezave med pomočjo, rehabilitacijo in razvojem.

Decembra 2013 sta visoka predstavnica za zunanje zadeve in varnostno politiko in Komisija izdali skupno sporočilo z naslovom „Celosten pristop zunanje politike EU k reševanju konfliktov in kriz“, v katerem so določeni številni konkretni ukrepi, ki bi jih morala EU kot celota sprejeti na področjih zgodnjega opozarjanja in pripravljenosti, preprečevanja sporov, kriznega odzivanja in upravljanja do zgodnjega okrevanja ter stabilizacije in vzpostavljanja miru. Čeprav službe Komisije vključno z GD ECHO na tem področju tesno sodelujejo z Evropsko službo za zunanje delovanje, se humanitarni pomoči (ki temelji na humanitarnih načelih in potrebah prizadetega prebivalstva) v celoti priznava njen poseben značaj.

Izboljšanje skladnosti in usklajevanja med EU in njenimi državami članicami pri odzivanju na nesrečo ali dolgotrajno krizo je ključnega pomena za izboljšanje učinkovitosti splošnega prispevka pomoči EU. Od leta 2009 je usklajevanje z državami članicami potekalo predvsem v okviru Delovne skupine Sveta za humanitarno pomoč in pomoč v hrani, v kateri sodeluje Komisija. Ta skupina na strateški ravni občutno prispeva k usklajenosti in dopolnjevanju dejavnosti humanitarne pomoči EU in njenih držav članic. Kot v predhodnih letih je tudi leta 2013 potekala letna izmenjava mnenj o politikah in strategijah ter informacijah in analizah, ki jih je pripravila Komisija. Komisija je leta 2013 povečala tudi svoja prizadevanja za spremljanje dela odborov Evropskega parlamenta in zagotavljanje lastnega prispevka k temu delu. Evropski parlament je bil obveščen o pobudah in prednostnih nalogah politike, pa tudi o odzivu Komisije na posamezne krize.

Komisija je decembra 2012 začela javno posvetovanje, da bi pridobila mnenja deležnikov o izzivih, ciljih in možnostih za nadaljnje izboljšanje učinkovitosti in učinka humanitarne pomoči EU. Upoštevala je spreminjajoče se svetovne razmere na začetku 21. stoletja. Posvetovanje z deležniki o ustreznosti humanitarne pomoči Unije (The Union's humanitarian aid: Fit for purpose?) se je končalo marca 2013 s 55 odgovori, ki so predstavljali več kot sto deležnikov. Kot nadaljevanje tega posvetovanja je bila junija 2013 organizirana konferenca za deležnike, na kateri se je zbralo skoraj sto udeležencev. Rezultati posvetovanja naj bi se uporabili na ustreznih področjih politike, kot so odpornost, inovacije in civilna zaščita.

Mednarodno sodelovanje je bistvenega pomena v vse bolj zahtevnih razmerah humanitarnega udejstvovanja. EU je v letu 2013 še naprej dejavno sodelovala v večstranskih forumih. S prevzemom vodilne vloge v transformativni agendi si je prizadevala okrepiti skupen humanitarni odziv z izboljšanim globalnim usklajevanjem, vodenjem in odgovornostjo. Julija 2013 je prek Komisije začela predsedovati podporni skupini za donatorje Urada za usklajevanje humanitarnih dejavnosti, pri čemer si je izbrala moto „Skupaj pomagajmo tistim, ki potrebujejo pomoč“ (Acting together for those in need). Njen mandat se izteče julija 2014. Podporna skupina za donatorje je pomemben mehanizem za posvetovanje donatorjev humanitarne pomoči o dejavnostih Urada Združenih narodov za usklajevanje humanitarnih dejavnosti (OCHA).

Med letom so se nadaljevala tudi prizadevanja za razširitev politike na področju humanitarne podpore pri preskrbi s hrano. EU svojo zavezanost učinkoviti humanitarni podpori pri preskrbi s hrano kaže z delom na Konvenciji o podpori pri preskrbi s hrano. Z utrjevanjem svoje ključne vloge pri pogajanjih o tej konvenciji namerava zavzeti vodilno vlogo pri njenem izvajanju. Politična usmeritev konvencije je s pomoči v hrani prešla na podporo pri preskrbi s hrano, pri čemer se spodbuja pomoč z nevezanimi denarnimi sredstvi, kjer je to primerno, konvencija pa se uporablja kot platforma za uresničevanje prednostnih nalog politike ter inovativnih idej in pristopov v mednarodnih forumih.

Komisija je prav tako ostala še naprej zavezana podpiranju razvoja in krepitvi skupne svetovne humanitarne pripravljenosti in zmogljivosti odzivanja. Leta 2013 je bilo programom za izboljšano zmogljivost humanitarnega odzivanja zagotovljenih 21 milijonov EUR za do dveletno podporo 18 novim projektom za krepitev zmogljivosti. Ti programi so se izvedli v okviru agencij ZN, nevladnih organizacij in Mednarodne federacije Rdečega križa in Rdečega polmeseca. Programi so se osredotočali na:

· izboljšano globalno arhitekturo humanitarne pomoči: poudarek je bil na krepitvi sistema humanitarnega odzivanja, na primer s spodbujanjem sinergij med partnerji ter združevanjem virov in orodij (kot so ekipe za hitro ukrepanje), da bi podprli glavne funkcije vodilne agencije v skupini;

· podporo pri preskrbi s hrano in hranili: za podpiranje pobud, ki spodbujajo izvajanje politike na področju humanitarne podpore pri preskrbi s hrano in usklajevanje v zvezi s tem.

Zaključek

EU se je vse leto 2013 učinkovito odzivala na vse večjo potrebo po odzivanju v izrednih razmerah in po nujni pomoči po vsem svetu, pri čemer je pomagala več kot 120 milijonom ljudi. Ohranila je visoko stopnjo pomoči iz leta 2012 (več kot 1,3 milijarde EUR[22]), se odzivala na vse izredne razmere velikih razsežnosti (Sirija, Srednjeafriška republika, Filipini, Sahel itd.) ter utrdila svoj položaj vodilne donatorke humanitarne pomoči na svetu.

Število nesreč se povečuje po vsem svetu; to je trend, ki se bo s podnebnimi spremembami nadaljeval tudi v prihodnje. Zato morajo biti humanitarne dejavnosti vse bolj učinkovite. Zaradi gospodarske krize je bilo z dodatnimi prizadevanji poskrbljeno, da je bil vsak euro pametno porabljen. To ni pomenilo le zagotavljanja, da je prava pomoč ob pravem času dosegla tiste, ki so jo najbolj potrebovali, temveč tudi iskanje načinov, kako z manj storiti več. Leta 2013 je bilo veliko pozornosti namenjene povečanju hitrosti in izboljšanju učinkovitosti postopkov in ukrepov ter preprečevanju njihovega podvajanja.

Dosežen je bil velik napredek na področju civilne zaščite, med drugim z odprtjem centra za usklajevanje nujnega odziva in sprejetjem nove zakonodaje EU na področju civilne zaščite, ki je močno okrepila sodelovanje med državami članicami pri odzivanju na nesreče. Zlasti odziv na izredne razmere na Filipinih je bil zgled uspešnega povezovanja dejavnosti humanitarne pomoči in civilne zaščite ter tesnega sodelovanja med Komisijo in državami članicami. Vse države članice so se takoj po nesreči pozitivno odzvale na prošnje za pomoč, ki jih je usklajeval center za usklajevanje nujnega odziva, njihove dejavnosti pa je dopolnjevala takojšnja humanitarna in druga pomoč, ki jo je zagotovila EU.

Splošne informacije o GD ECHO so na voljo na:

http://ec.europa.eu/echo/index_en.htm.

Finančne informacije o uspešnosti Komisije leta 2013 na področju humanitarne pomoči in civilne zaščite so na voljo na:

http://ec.europa.eu/echo/funding/key_figures/echo_en.htm.

Operativne informacije iz prejšnjih let so na voljo na:

http://ec.europa.eu/echo/about/annual_reports_en.htm.

[1] V skladu z najnovejšimi razpoložljivimi podatki (iz leta 2013) (Global Humanitarian Assistance: http://www.globalhumanitarianassistance.org).

[2] 1,326 milijarde EUR za humanitarno pomoč in 27 milijonov EUR za civilno zaščito (20 milijonov EUR znotraj EU in 7 milijonov EUR zunaj nje).

[3] Od tega je bilo 106 milijonom ljudem zagotovljena humanitarna pomoč in podpora pri preskrbi s hrano, 18 milijonov ljudi pa je pomoč prejelo v okviru programov pripravljenosti na nesreče.

[4] Uredba (EU) št. 375/2014 o pobudi „Prostovoljci EU za humanitarno pomoč“ je bila sprejeta 3. aprila 2014. V pobudi bo v obdobju 2014–2020 sodelovalo približno 18 000 posameznikov, in sicer prek napotitve državljanov EU kot prostovoljcev, usposabljanja ljudi iz držav nečlanic EU, ki so jih prizadele nesreče, in priložnosti za spletno prostovoljstvo. Več informacij je na voljo na: http://ec.europa.eu/echo/en/what/humanitarian-aid/eu-aid-volunteers.

[5] Mehanizem EU na področju civilne zaščite je leta 2013 sestavljalo 32 držav (28 držav članic EU ter Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija, Islandija, Lihtenštajn in Norveška), ki sodelujejo na področju civilne zaščite, vzpostavljen pa je bil zato, da bi se podprla prizadevanja teh držav za preprečevanje naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, znotraj EU ali zunaj nje, ter za pripravljanje in odzivanje nanje. Pomoč je lahko različnih oblik, na primer pomoč v naravi, oprema in ekipe ali napoteni strokovnjaki, ki opravijo ocene. Te oblike pomoči se zagotavljajo iz državnih sredstev in se, če pomoč potrebujejo države, ki niso članice EU, običajno izvajajo skupaj s humanitarno pomočjo. V središču mehanizma EU na področju civilne zaščite deluje evropski center za usklajevanje nujnega odziva, ki je na voljo 24 ur na dan in vse dni v tednu. Prek centra za usklajevanje nujnega odziva lahko za pomoč zaprosi vsaka država v EU ali zunaj nje, ki jo je prizadela nesreča s posledicami, s katerimi se ne more spopasti sama.

[6] www.cred.be.

[7] www.unisdr.org.

[8] Isti viri navajajo, da je bilo leta 2012 skupaj 310 naravnih nesreč različnih razsežnosti.

[9] Uredba Sveta (ES) št. 1257/96 z dne 20. junija 1996 o humanitarni pomoči.

[10] Soglasje je skupna izjava Evropske komisije, Sveta Evropske unije in Evropskega parlamenta, ki določa skupno vizijo, katere namen je izboljšati usklajenost, učinkovitost in kakovost humanitarnega odziva EU.

[11] Člen 214(6) PDEU.

[12] AGIR – globalno zavezništvo za pobudo „odpornost v Sahelu“.

[13] DIPECHO (Pripravljenost na nesreče v GD ECHO) je poseben program za pripravljenost na nesreče. Osredotoča se na zelo ranljive skupnosti, ki živijo v regijah, ki so na svetu najbolj izpostavljene nesrečam.

[14] Komisija je beguncem in gostiteljskim skupnostim v sosednjih državah ter prizadetemu prebivalstvu v Siriji zagotovila humanitarno pomoč na več področjih, pri čemer so glavno obliko pomoči predstavljali začasna bivališča/druge potrebščine, razen hrane, hrana, voda, sanitarije in higiena, zdravstvena oskrba in zaščita.

[15] ENPI – evropski instrument sosedstva in partnerstva; DCI – instrument za razvojno sodelovanje; IFS – instrument za stabilnost; IPA – instrument za predpristopno pomoč.

[16] Uredba (EU) št. 230/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2014 o vzpostavitvi instrumenta za prispevanje k stabilnosti in miru.

[17] LRRD – Linking Relief, Rehabilitation and Development (povezovanje pomoči, rehabilitacije in razvoja).

[18] Ta razčlenitev je poenostavljena, saj projekte povezuje z enim samim področjem. V praksi je večina projektov povezana z več kot enim področjem. Podatek v zvezi s pripravljenostjo na nesreče (5,49 %) se na primer nanaša na tiste projekte, ki jih je financirala EU in ki so primarno povezani s pripravljenostjo na nesreče. Če pa upoštevamo vse pogodbe, ki vključujejo znatne dele pripravljenosti na nesreče, vendar to ni njihovo glavno področje posredovanja, dobimo skupni delež v višini 15 %.

[19] SHARE – Podpora odpornosti v Afriškem rogu.

[20] Za civilno zaščito številke v preglednici niso razčlenjene po državah/regijah.

[21] Neposredno se izvaja ena operacija, in sicer program letalskih prevozov GD ECHO v Demokratični republiki Kongo in Keniji za zagotavljanje logistične podpore v regiji, za katero so značilne težave pri dostopu.

[22] Samo Komisija, brez prispevkov držav članic EU.