EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 26.10.2021 COM(2021) 950 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

















Stanje energetske unije 2021 – Prispevek k evropskemu zelenemu dogovoru in okrevanju Unije



































(v skladu z Uredbo (EU) 2018/1999 o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov)





{COM(2021) 952 final} - {COM(2021) 960 final} - {COM(2021) 961 final} - {COM(2021) 962 final} - {SWD(2021) 298 final} - {SWD(2021) 307 final} - {SWD(2021) 308 final}



1.Uvod in poudarki Poročilo o stanju energetske unije je vsako leto priložnost za oceno sprememb in napredka pri izvajanju energetske in podnebne politike Evropske unije (EU), vključno z vsemi petimi stebri energetske unije, na poti do podnebne nevtralnosti do leta 2050. Z letošnje letom se začenja desetletje, ki se na splošno šteje za odločilno v boju proti podnebnim spremembam, izgubi biotske raznovrstnosti in onesnaževanju, ki so posledica izčrpavanja naravnih virov. Pomeni tudi pomemben prehod od krize zaradi COVID-19 h gospodarskemu okrevanju ter od oblikovanja evropskega zelenega dogovora in njegovih spremljajočih strategij k odločnemu začetku njihovega izvajanja. V letošnjem poročilu o stanju energetske unije je tako ocenjeno intenzivno delo Komisije z drugimi evropskimi institucijami, državami članicami in mednarodnimi partnerji pri odzivu EU na dvojni izziv, in sicer hitro in trajno okrevanje po posledicah krize zaradi COVID-19 ter podnebne spremembe. Vlaganje v preoblikovanje energetskega sistema je del rešitve na poti do podnebne nevtralnosti in odziv na posledice krize zaradi COVID-19. Letošnje poročilo je prav tako objavljeno ob hkratnem močnem povišanju cen plina in električne energije v Evropski uniji in na številnih drugih območjih sveta. Ta podražitev je predvsem posledica naraščajočega svetovnega povpraševanja po plinu zaradi okrepljenega gospodarskega okrevanja, ne da bi se ustrezno povečala ponudba, zato je zelo skrb vzbujajoča za državljane, podjetja, evropske institucije in vlade po vsej EU. Da bi Komisija olajšala in podprla obravnavanje negativnih posledic za gospodinjstva in podjetja, je v nedavnem sporočilu z naslovom „Spopadanje z naraščajočimi cenami energije: nabor orodij za ukrepanje in podporo“ opisala nabor kratkoročnih in dolgoročnejših ukrepov. Njihov cilj je omogočiti hiter in usklajen odziv za zaščito najbolj ogroženih, ne da bi se pri tem razdrobil evropski enotni trg energije ali ogrozile naložbe v energetski sektor in prehod na zeleno gospodarstvo. Srednjeročno bi se moral predlagani odziv politike osredotočiti na to, da bi EU postala učinkovitejša pri uporabi energije, manj odvisna od fosilnih goriv in odpornejša na povišanja cen energije, hkrati pa bi končnim porabnikom zagotavljala cenovno dostopno in čisto energijo. Ugotovitve tega poročila prispevajo k razpravi o vprašanju, kako bo energetska unija najbolje pripomogla k temu. Poročilo je poleg tega objavljeno na predvečer 26. zasedanja Konference pogodbenic Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (COP26) v Glasgowu. To poteka v letu, ko so številne regije prizadeli ekstremni vremenski dogodki, Medvladni panel za podnebne spremembe (IPCC) pa je opozoril na povečano tveganje takih dogodkov v prihodnosti in podnebne spremembe jasno pripisal človekovim dejavnostim. Kot je razvidno iz publikacije Mednarodne agencije za energijo (IEA) World Energy Outlook 2021 (Poročilo o energetski prihodnosti za leto 2021), je za boj proti podnebnim spremembam v tem desetletju poleg nujnih ukrepov potrebna tudi korenita preobrazba načinov porabe in proizvodnje, zlasti načina proizvodnje, prenosa in porabe energije. V tem sporočilu je predstavljeno trenutno stanje te preobrazbe, kar bo pripomoglo k opredelitvi prihodnjih področij za ukrepanje in okrepljena prizadevanja. Povezana spremna poročila omogočajo poglobljeno analizo: -poročila o delovanju trga ogljika (sistem trgovanja z emisijami). Stanje energetske unije – ključne ugotovitve ·Leta 2020 so se emisije toplogrednih plinov v EU (vključno z mednarodnim letalstvom) v primerjavi z letom 1990 zmanjšale za 31 %, in sicer ne le zaradi vpliva pandemije na porabo energije, temveč tudi zaradi stalnih trendov razogljičenja. ·Leta 2020 so obnovljivi viri energije prvič prehiteli fosilna goriva kot glavni vir energije v EU (delež električne energije v EU je 38-odstoten, 37-odstotni delež imajo fosilna goriva, 25-odstotni pa jedrska energija). Pričakuje se, da bo delež obnovljivih virov energije v skupni mešanici virov energije EU dosegel vsaj 22 %, čeprav obstaja tveganje, da nekatere države članice ne bodo dosegle zavezujočega nacionalnega cilja. ·Najnovejši razpoložljivi podatki kažejo, da se je poraba primarne energije v EU leta 2019 v primerjavi z letom 2018 zmanjšala za 1,9 %, poraba končne energije pa za 0,6 %. ·Neto energetska odvisnost od uvoza EU je leta 2019 dosegla 60,6 % v primerjavi z 58,2 % leta 2018 in 56 % leta 2000, kar je najvišja raven v zadnjih 30 letih. ·Čeprav so se subvencije za fosilna goriva v letu 2020 nekoliko znižale, in sicer na 52 milijard EUR s 56 milijard EUR v letu 2019, je bilo to posledica zmanjšanja porabe med omejitvami, povezanimi s COVID-19. Če države članice ne bodo ukrepale, se bodo subvencije za fosilna goriva verjetno ponovno povišale, ko se bo okrepila gospodarska dejavnost. ·Do danes je devet držav članic postopoma opustilo premog, 13 jih je sprejelo nacionalne zaveze, da bodo to storile do določenega datuma, štiri preučujejo možne datume, le ena pa še ni začela nacionalnih razprav o postopni opustitvi. ·Cene energije so močno zanihale, ko se je gospodarstvo skrčilo zaradi krize zaradi COVID-19 in nato začelo okrevati. Zaradi cenejših goriv, šibkega povpraševanja in hitro rastoče proizvodnje energije iz obnovljivih virov so se veleprodajne cene energije v letu 2019 močno znižale. Negativne cene električne energije so leta 2020 postale splošno razširjene. Ta trend upada se je nenadoma obrnil: veleprodajne cene električne energije so se na letni ravni povišale za 230 %, kar je zmerneje vplivalo na maloprodajne cene do septembra 2021 (povprečje EU +11 %). K temu so v večinoma prispevale naraščajoče cene plina, saj je bil njihov učinek na ceno električne energije devetkrat večji od ugotovljenega učinka povišanja cen ogljika v istem obdobju. ·Več kot 98,6 % porabe električne energije v EU izhaja iz spajanja trgov. Obseg trgovanja na vozliščih zemeljskega plina je leta 2019 dosegel rekordno raven, ta trend pa se je nadaljeval tudi v letu 2020. ·Javnofinančni odhodki za raziskave in inovacije na področju čiste energije v državah članicah so še vedno manjši kot leta 2010, vendar se lahko to delno izravna z nacionalnimi sredstvi in sredstvi EU za okrevanje, ki so namenjena raziskavam in inovacijam na področju čiste energije. ·Energijska revščina je leta 2019 prizadela do 31 milijonov ljudi v EU, pri čemer so še vedno prisotne razlike med državami članicami in v ravneh dohodka. Zato je zelo pomembno zaščititi ranljive skupine pred sedanjim povišanjem cen in zagotoviti pravičen prehod na podnebno nevtralnost. ·Večina trendov, čeprav ne vsi, je torej pozitivnih, vendar kljub temu še vedno ne dosegajo tistega, kar je potrebno za spodbujanje potrebne preobrazbe za doseganje ciljev energetske unije. Potrebna je pospešitev, in sicer ne le za doseganje socialno pravičnega prehoda na podnebno nevtralnost do leta 2050, temveč tudi kot zaščita pred cenovnimi šoki, s kakršnimi se zdaj srečuje EU. ·Sprejetje evropskih podnebnih pravil in sveženj za uresničevanje evropskega zelenega dogovora, ki ga je Komisija predlagala sredi leta 2021, sta bila pomembna koraka v smeri vzpostavitve verodostojnega okvira za zagotovitev zgoraj navedenih ciljev. ·Načrti držav članic za okrevanje in odpornost naj bi spodbudili naložbe, povezane s podnebjem, za najmanj 177 milijard EUR ter pospešili potrebne reforme v podporo podnebnemu in energetskemu prehodu. 2. Uresničevanje ciljev v zvezi s podnebnimi spremembami, okrevanjem in odpornostjo 2.1Napredek pri izvajanju evropskega zelenega dogovora s poudarkom na energetski in podnebni politiki Leto 2021 je pomenilo premik od oblikovanja celovite vizije za prehod na podnebno nevtralnost in njenih podpornih sektorskih strategij k predlaganju in izvajanju pobud, ki izhajajo iz njih. Ključna trenutka v zvezi s tem sta bila sprejetje evropskih podnebnih pravil junija in predstavitev svežnja za uresničevanje evropskega zelenega dogovora (t. i. sveženj „Pripravljeni na 55“) julija 2021. S sprejetjem evropskih podnebnih pravil je bil vzpostavljen jasen zavezujoč okvir za dosego podnebne nevtralnosti do leta 2050, ki v celoti vključuje cilj vsaj 55-odstotnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2030, predstavljen v načrtu za uresničitev podnebnih ciljev do leta 2030, ter temelji na nacionalnih energetskih in podnebnih načrtih držav članic. V okviru svežnja ukrepov za uresničevanje evropskega zelenega dogovora, ki podpira usmeritev iz evropskih podnebnih pravil, je bil predstavljen sklop povezanih predlogov v gospodarstvu, s katerimi so se povečali cilji za leto 2030, med drugim z določitvijo novih ciljev za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov ter za obnovljive vire energije in energijsko učinkovitost (poglavji 3.1 in 3.2). V zvezi s tem je Komisija predlagala, da se cilj EU za obnovljive vire energije do leta 2030 zviša s sedanjih vsaj 32 % na vsaj 40 % bruto porabe končne energije v Uniji, hkrati pa se vzpostavi celovit okvir za uvedbo energije iz obnovljivih virov, ki bo zajemal vse gospodarske sektorje. Komisija je predlagala tudi zvišanje ciljev povečanja energijske učinkovitosti na ravni EU in to, da postanejo zavezujoči, da bi se zagotovilo skupno 36-odstotno zmanjšanje porabe končne energije in 39-odstotno zmanjšanje porabe primarne energije do leta 2030.

Prizadevanja za povišanje stopnje prenove stavb, kot je določeno v strategiji za val prenove , je spodbudilo več dogodkov. Instrument za okrevanje „NextGenerationEU“ je zagotovil dodatna finančna sredstva za prenovo stavb kot orodje za podporo gospodarskemu okrevanju ter povečanje energijske učinkovitosti in učinkovite rabe virov. Cilj predloga za revizijo direktive o energijski učinkovitosti je, da javni sektor prevzame vodilno vlogo z uvedbo 3-odstotne letne obveznosti prenove za javne stavbe. V predlogu je tudi upoštevano načelo „energijska učinkovitost na prvem mestu“ in spremenjen faktor primarne energije. Prihodnja revizija direktive o energijski učinkovitosti stavb bo prav tako imela ključno vlogo pri prilagajanju pravnega okvira EU ciljem vala prenove, med drugim s postopno uvedbo minimalnih standardov energijske učinkovitosti. Rezultati prve faze sooblikovanja pobude novi evropski Bauhaus (NEB) so bili predstavljeni tudi v sporočilu z dne 15. septembra 2021, v katerem so predstavljeni tudi prvi elementi podpornega okvira za njeno izvajanje v naslednji fazi. Cilj pobude NEB je uresničiti evropski zeleni dogovor na privlačen in inovativen način, v središču katerega bo človek. Njene temeljne vrednote so trajnostnost (vključno s krožnostjo), estetika in vključenost. V okviru prizadevanj za povezovanje energetskega sistema predlog za spremembo direktive o energiji iz obnovljivih virov zagotavlja trdno pot k elektrifikaciji, ki temelji na obnovljivih virih energije, in pripomore k obravnavi sektorjev, ki jih je težko razogljičiti, med drugim z obnovljivim vodikom. Uvaja cilj, potreben za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov do leta 2030. Evropska unija z novim ciljem 40-odstotnega deleža obnovljivih virov energije v bruto porabi končne energije do leta 2030 zagotavlja orodja za podporo temeljiti preobrazbi svojega energetskega sistema. Predlog prav tako olajšuje vključevanje električnih vozil in baterij v energetski sistem ter podpira nadaljnje uvajanje in vključevanje sistemov daljinskega ogrevanja. V strategiji EU za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov na morju, sprejeti leta 2020, je določen cilj, da se do leta 2030 uporablja vsaj 60 GW energije iz vetrnih elektrarn na morju in 1 GW oceanske energije, da bi do leta 2050 dosegli 300 GW zmogljivosti energije iz vetrnih elektrarn na morju in 40 GW zmogljivosti oceanske energije brez negativnih vplivov na okolje ter da bi s pomorskim prostorskim načrtovanjem omogočili različne rabe morja. V strategiji je predvideno, da se bo zaradi tega povečala količina električne energije, proizvedene v vseh evropskih morskih bazenih, zato je v njej določen nov pristop k omrežni infrastrukturi. Izvajanje strategije EU za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov na morju se nadaljuje z ugotavljanjem ozkih grl. Delo bo zdaj osredotočeno na povečanje obsega, zagotavljanje ustreznih tržnih spodbud za razvijalce energije iz obnovljivih virov za uvedbo vetrnih elektrarn in podpiranje prodornih inovacij v zadevnem sektorju z razpisi za raziskave na inovativnih področjih v okviru programa Obzorje Evropa. V skladu s ciljem iz strategije za vodik, da se do leta 2030 zagotovijo elektrolizatorji za pridobivanje obnovljivega vodika nazivne moči 40 GW, ki je določen v strategiji za vodik, je Komisija predlagala, da se v direktivo o energiji iz obnovljivih virov vključijo zavezujoči cilji za uporabo obnovljivega vodika v prometu in industriji. Glede na napovedi industrije naj bi se večina teh projektov izvedla z električno energijo iz obnovljivih virov, kar bo po ocenah zagotovilo 6,7 milijona ton obnovljivega vodika in 2,3 milijona ton nizkoogljičnega vodika v EU do leta 2030. Načrti za okrevanje in odpornost bodo prispevali k povečanju naložb v obnovljive vire energije in nizkoogljični vodik, in sicer za približno 9,3 milijarde EUR na podlagi 22 doslej odobrenih načrtov. Podpiranje in povečanje proizvodnje in večje uporabe vodika v prometu je prednostna naloga, ki je upoštevana v novem predlogu za pobudi ReFuelEU za letalstvo in FuelEU za pomorstvo. Cilj predlagane revizije uredbe o smernicah za vseevropska energetska omrežja (TEN-E) je nadalje izboljšati načrtovanje infrastrukture in racionalizirati postopke izdaje dovoljenj za projekte povezovanja, zlasti v sektorju dejavnosti na morju. S predlagano revizijo direktive o energiji iz obnovljivih virov se krepi čezmejno sodelovanje in zagotavljajo instrumenti za pospešitev postopkov izdaje dovoljenj. V naslednjih mesecih bo treba opraviti dodatno delo v podporo načrtovanim projektom držav članic. Načrti za okrevanje in odpornost, ki so jih predložile države članice, vključujejo reforme za spodbujanje naložb v obnovljive vire energije in z njimi povezano omrežno infrastrukturo. Poleg tega Komisija v posodobljeni industrijski strategiji za leto 2021 ponovno poudarja, da je treba bolje razumeti izzive in priložnosti za evropsko industrijo pri njenem prehodu na podnebno nevtralno gospodarstvo ter to, kako je mogoče ta proces podpreti s politikami EU. Proračun EU za obdobje 2021–2027 bo zagotovil znatno podporo za izvajanje evropskega zelenega dogovora in energetskega prehoda po vsej Uniji. Zlasti iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) in Kohezijskega sklada bo za doseganje podnebnih ciljev Unije namenjenih vsaj 30 % oziroma 37 % razpoložljivih sredstev. Mehanizem za pravični prehod (oddelek 4.3), iz katerega bodo vsa sredstva namenjena doseganju podnebnih ciljev Unije, bo olajšal socialno-ekonomske razmere v regijah, ki jih bo prehod na podnebno nevtralnost najbolj prizadel. Program InvestEU je s svojim sklopom za trajnostno infrastrukturo v višini 9,9 milijarde EUR osredotočen predvsem na podporo zelenemu prehodu. Prav tako Komisija z več kot 65 projekti tehnične podpore podpira države članice pri razvoju in izvajanju reform za doseganje energetskih in podnebnih ciljev EU v letu 2021. 2.2Podpora za okrevanje in odpornost, ki pospešuje zeleni prehod Mehanizem za okrevanje in odpornost kot osrednji del instrumenta NextGenerationEU podpira dvojni, ekološki in digitalni prehod. V tem okviru lahko pravočasno izvajanje nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost državam članicam pomaga doseči ambicioznejše cilje za leto 2030 v skladu s svežnjem o evropskem zelenem dogovoru. V skladu z mehanizmom za okrevanje in odpornost morajo države članice vsaj 37 % vseh dodeljenih sredstev nameniti ukrepom, ki prispevajo k podnebnemu prehodu, vsaj 20 % pa digitalnemu prehodu, pri čemer morajo zagotoviti skladnost nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost z nacionalnimi energetskimi in podnebnimi načrti. Vsa poraba mora biti v skladu z načelom, da se ne škoduje bistveno, s čimer se prepreči negativen vpliv na podnebne in okoljske cilje. Iz analize 22 načrtov za okrevanje in odpornost, ki jih je Komisija odobrila do 5. oktobra 2021, je razvidno, da zadevne države članice načrtujejo, da bodo presegle zahtevo, da vsaj 37 % dodeljenih sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost namenijo podnebnemu prehodu, in da so se močno opirale na „vodilne pobude“, ki jih je v zvezi z zelenim prehodom predložila Komisija, zlasti vodilne pobude „Zagnati“, „Prenoviti“ in „Napolniti“. Načrtovane skupne naložbe, povezane s podnebjem, znašajo približno 177 milijard EUR, kar predstavlja 40 % od skupno 445 milijard EUR sredstev iz mehanizma za okrevanje in odpornost, dodeljenih tem državam članicam. Skoraj 76 milijard EUR je dodeljenih za naložbe in reforme na področju energijske učinkovitosti in čiste energije (slika 1). Skoraj vse države članice sredstva iz mehanizma za okrevanje in odpornost uporabljajo za naložbe v prenovo stavb in čisti promet, številne pa jih uporabljajo za naložbe v obnovljive vire energije. Doslej odobreni načrti za okrevanje in odpornost vključujejo tudi ustrezne reforme v podporo zelenemu prehodu, ki bodo prispevale k ustvarjanju ugodnega okolja za podnebni in energetski prehod. Države članice so na primer v svojih načrtih za okrevanje in odpornost predlagale reforme za spodbujanje večje energijske učinkovitosti s postopnim opuščanjem zastarelih ogrevalnih sistemov ali razvojem enotnih kontaktnih točk za energetsko prenovo stavb, reforme trgov energije, da bi se olajšala uporaba obnovljivih virov energije, in reforme za spodbujanje trajnostne mobilnosti s spodbujanjem intermodalnosti ali davčnimi spodbudami za čista vozila. Slika 1: Porazdelitev naložb, povezanih s podnebjem, v načrtih držav članic za okrevanje in odpornost Vir: predhodna ocena 22 načrtov za okrevanje in odpornost, ki jih je odobrila Komisija (do 5. oktobra 2021). 3. Energetska unija – bistvena za razogljičenje 3.1Pospeševanje razogljičenja in obnovljivih virov energije Leta 2020 so emisije toplogrednih plinov dosegle najnižjo raven v zadnjih 30 letih, in sicer so se v primerjavi z letom 1990 zmanjšale za 31 %, v primerjavi z letom 2019 pa za 10 %. Če se upoštevajo emisije in odvzemi zaradi rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva (LULUCF), to pomeni 34-odstotno neto zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Glavni dejavniki so bili zmanjšana poraba energije zaradi pandemije, pa tudi nadaljnji trendi razogljičenja, kot je prehod s fosilnih goriv na energijo iz obnovljivih virov.

EU je že pred krizo zaradi COVID-19 presegla svoj cilj iz Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja glede 20-odstotnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2020. Projekcije, ki so jih leta 2021 predložile države članice, kažejo na 34-odstotno zmanjšanje neto emisij toplogrednih plinov do leta 2030 z obstoječimi ukrepi in na 41-odstotno zmanjšanje z dodatnimi ukrepi za EU v primerjavi z najmanj 55-odstotnim zmanjšanjem emisij toplogrednih plinov, določenim v evropskih podnebnih pravilih. Iz poročila o trgu ogljika za leto 2021 je razvidno, da je sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS) pomembno prispeval k temu, da je EU dosegla svoj cilj zmanjšanja emisij do leta 2020. Od uvedbe sistema EU ETS leta 2005 so se emisije v sektorju proizvodnje električne energije in toplote ter energetsko intenzivnih industrijskih sektorjih zmanjšale za približno 43 %. Skupni prihodki od dražb, ustvarjeni v okviru sistema EU ETS med letoma 2013 in 2020 so presegli 68 milijard EUR, pri čemer se je velik del (75 %) porabil za podnebne ukrepe. Da bi ohranili okoljsko celovitost sistema EU ETS in njegovo gotovost, je Komisija predstavila predlog za njegovo revizijo v skladu s povečanim ciljem zmanjšanja emisij do leta 2030 za vsaj 55 % glede na leto 1990. Stabilne in zanesljive dolgoročne strategije so bistvene za pomoč pri usklajenem in stroškovno učinkovitem približevanju dolgoročnemu cilju, določenemu v Pariškem sporazumu. Do oktobra 2021 je 20 držav članic Komisiji predložilo svoje dolgoročne strategije. Med njimi jih je 13 jasno navedlo, da si prizadevajo doseči podnebno ali ogljično nevtralnost do leta 2050 ali prej. Ostale države članice si prizadevajo, da bi bile do leta 2050 večinoma podnebno nevtralne, ali predvidevajo, da se bodo emisije v primerjavi z letom 1990 zmanjšale za 80–95 %. Ker pa prejete nacionalne strategije še ne omogočajo skupnega doseganja ciljev energetske unije, države članice spodbujamo, da razmislijo o njihovi posodobitvi in po možnosti povečajo svoje ambicije. Poleg tega so hitri ukrepi za reševanje vprašanja emisij metana, ki izvirajo predvsem iz sektorjev kmetijstva, energetike in odpadkov, posebej poudarjeni v strategiji Komisije za metan, Medvladni panel za podnebne spremembe (IPCC) pa jih je potrdil v svojem zadnjem poročilu o podnebnih spremembah. Za zmanjšanje emisij metana v energetskem sektorju bo Komisija še leta 2021 predstavila predlog o zmanjšanju emisij metana. Pri povečanju ambicij in uresničevanju razogljičenja gre tudi za doseganje obstoječega cilja za obnovljive vire energije do leta 2020. Države članice morajo do 30. aprila 2022 predložiti podatke o tem, ali so bili doseženi cilji glede energije iz obnovljivih virov za leto 2020. Iz najnovejših razpoložljivih podatkov (2019, glej sliko 2) in obstoječih zunanjih analiz je razvidno, da so EU kot celota in večina držav članic posamezno na dobri poti, da dosežejo cilje, deloma zaradi zniževanja cen ključnih tehnologij, kot so tehnologije za pridobivanje vetrne in sončne energije, v preteklih letih. Vendar se zdi, da je pri nekaterih državah članicah, zlasti pri Franciji in Poljski, tveganje, da ne bodo dosegle svojega zavezujočega nacionalnega cilja, ne da bi na primer uporabile statistične prenose z državami članicami, ki imajo v primerjavi s svojim nacionalnim ciljem presežek energije iz obnovljivih virov. Komisija je pomagala in bo še naprej pomagala državam članicam pri sklepanju takih sporazumov. Slika 2: Skupni delež energije iz obnovljivih virov (v % bruto porabe končne energije, 2019) Vir: Eurostat. Nadaljuje se tudi delo v zvezi z mehanizmom EU za financiranje energije iz obnovljivih virov kot dodatno možnostjo za podporo projektom na področju energije iz obnovljivih virov in s tem spodbujanje večje uporabe obnovljivih virov energije v EU. Zaveze držav članic v okviru nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov ustrezajo skupni zmogljivosti EU, ki presega sedanji cilj glede obnovljivih virov energije do leta 2030 (33,1–33,7 % nad sedanjim ciljem vsaj 32-odstotnega dežela energije iz obnovljivih virov v bruto porabi končne energije do leta 2030). V posodobitvah nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov v skladu z uredbo o upravljanju, ki jih je treba predložiti do 30. junija 2023 (osnutki posodobitev) in do 30. junija 2024 (končne posodobitve), bi bilo treba upoštevati višje cilje in večje ambicije za leto 2030 v skladu s predlagano revizijo direktive o energiji iz obnovljivih virov. Komisija bo izdala smernice za te posodobitve v skladu z zakonodajnimi predlogi. Skupne naložbe v obnovljive vire energije so se v EU znatno povečale, in sicer z 32,9 milijarde EUR v letu 2019 na 48,8 milijarde EUR v letu 2020. Vendar se je položaj med različnimi tehnologijami razlikoval: pri energiji iz vetrnih elektrarn na kopnem se je letna dodatna zmogljivost zmanjšala z 8,4 na 7,1 GW, pri energiji iz vetrnih elektrarn na morju pa povečala z 1,5 na 2,5 GW, pri sončni fotonapetostni energiji pa s 16,3 na 18,6 GW. Za nadaljnjo podporo inovacijam in uporabi na področju obnovljivih virov energije bo Komisija leta 2022 pripravila strategijo EU za sončno energijo. Delo bo osredotočeno na obstoječe ovire, ki upočasnjujejo uvajanje zmogljivosti sončne energije, potrebnih do leta 2030 in do leta 2050, ter na pogoje, ki bodo omogočili tako uvajanje. Komisija podpira uvajanje in uporabo obnovljivega vodika, omogoča evropsko zavezništvo za čisti vodik, ter podpira uporabo obnovljivega in nizkoogljičnega vodika preko sklada za inovacije, ustanovitev Skupnega podjetja za čisti vodik in države članice, ki so na čelu procesa v zvezi s pomembnimi projekti skupnega evropskega interesa. Glavni obnovljivi vir energije ostaja bioenergija, ki predstavlja približno 60 % vseh obnovljivih virov. Sedanja direktiva o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov vključuje merila glede trajnostnosti za uporabo bioenergije. Komisija je intenzivno sodelovala z državami članicami pri dokončnem oblikovanju izvedbenih aktov, v katerih so določene operativne smernice za države članice v zvezi z merili glede trajnostnosti gozdov. Poleg tega je Komisija v zvezi z napovedanim povečanjem obnovljivih virov energije sprejela vrsto ukrepov za odpravo obstoječih zakonodajnih vrzeli, okrepitev trajnostnega pridobivanja ter zagotovitev najvišje gospodarske in okoljske dodane vrednosti lesne biomase. 3.2Povečanje energijske učinkovitosti Kot pri deležu obnovljivih virov energije bo Komisija naslednje leto ocenila, ali so bili cilji povečanja energijske učinkovitosti za leto 2020 doseženi. Leta 2019 se je poraba primarne energije že drugo leto zapored zmanjšala. Bila je za 1,8 % manjša kot leta 2018, čeprav je bila še vedno za 1,8 % nad linearno krivuljo za dosego cilja povečanja energijske učinkovitosti za leto 2020. Poraba končne energije se je leta 2019 prvič po šestih letih zmanjšala, vendar zaradi nakopičene vrzeli letno zmanjšanje za 0,6 % v letu 2019 ni zadostovalo za dosego cilja: dejanska poraba je bila za 2,3 % nad linearno krivuljo za dosego cilja za leto 2020. EU je v primerjavi s prejšnjim letom zmanjšala energijsko intenzivnost porabe primarne energije za več kot 3 %. Ker je bila zima leta 2019 toplejša kot leta 2018, je bilo vreme dejavnik, ki je vplival na zmanjšanje porabe energije, vendar je bil pomemben dejavnik tudi prehod na obnovljive vire energije. Medletno izboljšanje energijske intenzivnosti porabe končne energije je bilo 2-odstotno. Leta 2020 se je zaradi učinkov krize zaradi COVID-19 poraba energije precej zmanjšala, prve ocene Evropske agencije za okolje (EEA) pa kažejo, da se je znižala na dovolj nizko raven, da so bili doseženi cilji za porabo primarne in končne energije. Kar zadeva napredek pri doseganju sedanjih ciljev za leto 2030, je bila poraba primarne in končne energije v EU leta 2019 za 19,7 % oziroma 16,3 % nad ciljno ravnjo za leto 2030. Hitrost upadanja v letu 2019 pri doseganju ciljev za leto 2030 je bila zadovoljiva le za porabo primarne energije. Potrebnih je veliko več prizadevanj za zmanjšanje obstoječega cilja glede porabe končne energije, poleg tega pa je treba v predlagani reviziji direktive o energijski učinkovitosti določiti večje ambicije. Za to bo treba posodobiti in ustrezno izvajati nacionalne energetske in podnebne načrte, pri čemer se načrtujejo novi ukrepi za premostitev vrzeli v skupnih ambicijah sedanjih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov. Komisija lahko izda smernice o navedenih posodobitvah. Stavbe so eno od področij, na katerih so taki ukrepi bolj potrebni in ponujajo večje možnosti. Prispevajo približno 40 % skupne porabe energije v EU in 36 % z energijo povezanih emisij toplogrednih plinov. Trenutno se približno 75 % stavbnega fonda šteje za energijsko neučinkovitega, zato so potrebni učinkoviti ukrepi, vključno z revizijo ustreznega regulativnega okvira, zlasti revizijo direktive o energijski učinkovitosti in revizijo sistema EU za trgovanje z emisijami, ki je bila predlagana julija, ter prihodnjim predlogom za revizijo direktive o energijski učinkovitosti stavb. Prednostna naloga energijsko učinkovite prenove javnih in zasebnih stavb je pozitivno upoštevana tudi v naložbah, načrtovanih v okviru 22 načrtov za okrevanje in odpornost, ki jih je odobrila Komisija. V skladu z analizami Komisije to pomeni 23-odstotni delež skupnih odhodkov za podnebne cilje v teh načrtih. Poleg tega morajo vse države članice pripraviti dolgoročne strategije prenove, da bi podprle prenovo nacionalnega stavbnega fonda v energijsko zelo učinkovit in brezogljičen stavbni fond do leta 2050. Komisija bo vse dolgoročne strategije prenove ocenila do konca leta 2021. Energijske nalepke EU so pripomogle, da so potrošniki lažje izbirali energijsko učinkovitejše izdelke, proizvajalce pa so spodbujale k inovacijam z uporabo energijsko učinkovitejših tehnologij. Od marca 2021 se v sistemu za označevanje energijske učinkovitosti namesto razredov od A+++ do D uporabljajo samo razredi od A do G. Štiri kategorije izdelkov so morale biti z novimi nalepkami označene od 1. marca 2021, žarnice in sijalke pa morajo biti z novimi nalepkami opremljene od 1. septembra 2021.

3.3Izboljšanje energetske varnosti Kot smo lahko videli v zadnjih nekaj mesecih, je gospodarstvo Unije zaradi še vedno velike odvisnosti od uvoza fosilnih goriv izpostavljeno svetovnim cenovnim nihanjem. Za izboljšanje odpornosti je treba izboljšati energetsko varnost, hkrati pa postopoma opuščati fosilna goriva in vključevati bolj decentralizirano energijo iz obnovljivih virov. V nedavno objavljenem sporočilu z naslovom „Spopadanje z naraščajočimi cenami energije: nabor orodij za ukrepanje in podporo“ so opisani ključni srednje- in dolgoročni ukrepi, s katerimi se bo to zagotovilo. Leta 2021 sta bila dva obsežna tehnična incidenta odpravljena v eni uri, kar dokazuje, da je energetski sistem EU odporen kljub pandemiji COVID-19. Pokazala sta tudi, da je učinkovita pripravljenost na morebitne pretrese stalna potreba na ravni držav članic in EU. To je zlasti pomembno tudi zaradi večje neto energetske odvisnosti od uvoza, ki je leta 2019 dosegla 60,6 %, kar je najvišja raven v zadnjih 30 letih. To raven je mogoče pojasniti s kombinacijo rahlega povečanja povpraševanja po energiji ter manjše domače proizvodnje fosilnih goriv in domače zmogljivosti za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov, ki je še vedno nezadostna. Sektorske evropske koordinacijske skupine (za električno energijo, plin in nafto) so imele v letih 2020 in 2021 še posebno pomembno vlogo pri spremljanju zanesljivosti oskrbe, na primer z obravnavo vpliva zamud pri vzdrževanju elektrarn zaradi ukrepov, povezanih s COVID-19, in razpravo o možnih odzivih na ekstremne vremenske dogodke. V elektroenergetskem sektorju je izvajanje uredbe o pripravljenosti na tveganja v fazi priprave prvega sklopa nacionalnih načrtov za pripravljenost na tveganja. V teh načrtih bodo določeni ukrepi držav članic za preprečevanje morebitnih kriz pri oskrbi z električno energijo, pripravo nanje in njihovo ublažitev v okviru medsebojnega sodelovanja in ob upoštevanju vse večje elektrifikacije. V okviru najnovejših pravil o zanesljivosti oskrbe s plinom so vse države članice razen dveh pripravile nacionalne načrte za preprečevanje motenj v oskrbi s plinom ali ublažitev njihovih posledic. Države članice so dosegle napredek pri sklepanju dvostranskih solidarnostnih dogovorov, katerih cilj je zagotoviti čezmejno oskrbo ranljivih odjemalcev v primeru hude krize . Komisija za december 2021 načrtuje revizijo uredbe o zanesljivosti oskrbe s plinom, ki bi lahko olajšala čezmejni dostop do zmogljivosti shranjevanja, tudi za pline iz obnovljivih virov in pline z nizkimi emisijami ogljika. Poleg tega se bodo pred zimsko sezono še naprej spremljale ravni plina v skladiščih in pravilno delovanje trga plina. Nadaljnje izboljšave elektroenergetske in plinske medsebojne povezanosti so tudi okrepile regionalno sodelovanje in varnost oskrbe na ravni EU, držav članic in regij. EU je pripravljena na morebitne začasne motnje v oskrbi z nafto. Komisija in države članice so tesno sodelovale pri posodabljanju načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, da bi zagotovile varno delovanje obstoječih naftnih in plinskih ploščadi EU na morju. Nedavni incidenti, kot je bil kibernetski napad na ameriški plinovod Colonial maja 2021, so pokazali, kako lahko kibernetske grožnje in šibke točke vplivajo na energetski sistem. Komisija je začela pripravljati omrežni kodeks za zagotavljanje kibernetske varnosti za čezmejni pretok električne energije. Namerava ga sprejeti do konca leta 2022. Komisija je decembra 2020 v okviru strategije EU za varnostno unijo predlagala dve novi direktivi, in sicer direktivo o odpornosti kritičnih subjektov ter direktivo o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, da bi izboljšala odpornost energetskega sektorja. Prav tako je ponovno vzpostavila tematsko mrežo za zaščito kritične energetske infrastrukture, forum za redne razprave med operaterji in lastniki kritične energetske infrastrukture. Komisija je maja 2021 v posodobitvi industrijske strategije poudarila, da je treba pospešiti zeleni in digitalni prehod ter hkrati okrepiti odpornost in strateške zmogljivosti EU. Industrijska zavezništva so ključno orodje za spodbujanje tesnejšega sodelovanja in skupnega ukrepanja vseh zainteresiranih partnerjev v strateško pomembnih sektorjih. Oktobra 2021 je Komisija objavila študijo, v kateri je navedla morebitna ozka grla v verigah oskrbe s surovinami za energetske tehnologije, ki so ključne za energetsko varnost in prehod na čisto energijo. Kar zadeva jedrski sektor, Komisija tesno sodeluje z regulatorji za jedrsko varnost v državah članicah, da bi spremljala morebitne vplive pandemije na varnost jedrskih objektov. Sektor je na podlagi svoje uveljavljene prakse ocenjevanja in zmanjšanja tveganja pokazal dobro zanesljivost v takih razmerah. Ni bilo poročil o škodljivih vplivih na varnost ali zanesljivost. Kljub temu Komisija financira študijo za pregled, kako je sektor obvladoval pandemijo in kako zagotavlja svojo odpornost v takih razmerah. Splošneje, kar zadeva obravnavanje morebitnih tveganj, povezanih s hudimi naravnimi nesrečami, kot so poplave ali skrajne vremenske razmere, je bila v okviru stresnih testov po Fukušimi, izvedenih v sodelovanju s Komisijo, pregledana in okrepljena zanesljivost jedrskih elektrarn EU na zunanje dogodke. V skladu z direktivo o jedrski varnosti morajo imetniki dovoljenj izvajati redne varnostne preglede, da bi ob upoštevanju operativnih izkušenj določili nadaljnje varnostne izboljšave. 3.4 Krepitev notranjega energijskega trga 3.4.1 Napredek na trgih z električno energijo in plinom Čeprav je bilo glede na rekordno nizke veleprodajne cene električne energije med pandemijo in zaradi oživitve gospodarske dejavnosti pričakovati, da se bodo cene električne energije povišale, je kombinacija dejavnikov v zadnjih mesecih povzročila, da so se cene povišale na rekordno visoko raven. To je vplivalo na podjetja in odjemalce, zlasti ranljive, in to v času, ko so bili številni zaradi izgube dohodka zaradi pandemije oslabljeni. Poleg večjega svetovnega povpraševanja po plinu zaradi okrevanja svetovnega gospodarstva so bili ključni dejavniki sezonske razmere, v veliko manjšem obsegu pa tudi cene ogljika. Učinek povišanja cen plina na ceno električne energije je devetkrat večji od učinka povišanja cen ogljika . Visoke cene plina in električne energije so prizadele večino držav članic, vendar v različnem obsegu in ob različnem času. Tudi obseg prenosa veleprodajnih cen na maloprodajne cene se med posameznimi državami članicami razlikuje, odvisno od mešanice virov energije, regulacije in strukture maloprodajnih cen. V povprečju približno dve tretjini maloprodajne cene običajno določajo stroški prenosa in distribucije, davkov in dajatev, tretjino pa element veleprodajne cene. Hitrost, s katero se zaradi povišanja veleprodajnih cen plina povišajo tudi maloprodajne cene, je odvisna tudi od pogodbenih pogojev (tj. trajanje pogodbe, fiksne ali variabilne cene itd.). Komisija je v nedavnem sporočilu z naslovom „Spopadanje z naraščajočimi cenami energije: nabor orodij za ukrepanje in podporo“ opisala pomoč in podporo za odpravljanje neželenih negativnih učinkov višjih cen energije na gospodinjstva in podjetja, na okrevanje, njegovo pravičnost in vključenost ter na zaupanje v energetski prehod. Slika 3: Komponente cen gospodinjstev v letu 2020 (v %) Vir: Eurostat.

Na tej stopnji ni jasnih dokazov, da bi alternativni tržni okvir, ki bi bil drugačen od metode mejnih cen in trga s plačili po enotni poravnalni ceni, zagotovil nižje cene in boljše spodbude. Zaradi nedavnih nihanj je Komisija Agenciji za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER) naložila, da oceni prednosti in pomanjkljivosti sedanje zasnove veleprodajnega trga električne energije, vključno z njegovo zmožnostjo reševanja primerov izjemne nestanovitnosti cen na trgih plina. Z ukrepi, sprejetimi v zadnjem letu, se je dodatno izboljšalo tudi delovanje notranjega energijskega trga. Prenos direktive o električni energiji v nacionalno zakonodajo do 31. decembra 2020 je ustvaril nove priložnosti za podjetja in odjemalce, da sodelujejo na trgih električne energije, na primer tako, da prilagodijo svoje povpraševanje in s tem pomagajo razbremeniti prezasedenost omrežja ali uravnotežiti povpraševanje in ponudbo. Taka prožnost na strani povpraševanja se na evropskem trgu električne energije razvija, čeprav v različnem obsegu. Prožnost na strani povpraševanja povečuje prožnost elektroenergetskega sistema in prispeva k zagotavljanju stroškovne učinkovitosti trgov električne energije. Hkrati je bil dosežen pomemben napredek pri usklajevanju nacionalnih pravil o trgovanju z energijo in obratovanju sistema. Najbolj konkreten primer je spajanje trgov EU, ki povezuje vse države članice in ustvarja skupno platformo EU za trgovanje z električno energijo. Spajanje trgov je del cenovno ugodnega modela za energetski prehod, ki zagotavlja, da se po EU lahko v korist odjemalcev odpošlje najcenejša električna energija. Meje med Poljsko, Češko, Slovaško, Romunijo in Madžarsko so bile 17. junija 2021 uspešno vključene v spajanje celotne EU. Načrtuje se, da bosta v naslednjem koraku na podlagi postopka enotnega spajanja trgov za dan vnaprej vključeni še zadnji dve meji (meja med Romunijo in Bolgarijo do konca oktobra 2021 in meja med Hrvaško in Madžarsko marca 2022). Skupno povečanje blaginje zaradi razširitve enotnega spajanja trgov za dan vnaprej na vse notranje meje EU je ocenjeno na več kot 115 milijonov EUR na leto. Pomemben napredek je bil dosežen pri enotnem spajanju znotraj dneva, pri čemer je od leta 2019 v ta postopek vključenih 22 držav članic. Načrtujejo se spojitve Italije, Grčije in Slovaške. Dodatne koristi za blaginjo zaradi učinkovitejše uporabe zmogljivosti trgovanja z električno energijo znotraj dneva v Evropi so ocenjene na več kot 50 milijonov EUR letno. Dokončanje enotnega spajanja znotraj dneva je prednostna naloga za nadaljnje vključevanje obnovljivih virov energije, saj prispeva k zmanjšanju razlik v cenah električne energije med regijami. Dokončanje spajanja trgov v vseh časovnih okvirih preko notranjih meja, vključno z izravnavanjem čim bližje realnemu času, bi ustvarilo dodatne koristi za blaginjo v višini več kot 1,5 milijarde EUR na leto in zmanjšalo potrebo po rezervnih elektrarnah na fosilna goriva, s čimer bi preprečili precej emisij toplogrednih plinov. Količine, s katerimi se trguje na vozliščih zemeljskega plina, so leta 2019 dosegle najvišje ravni doslej. Ta trend se je nadaljeval tudi v letu 2020, pri čemer je kriza zaradi COVID-19 še dodatno spodbudila trgovanje in povpraševanje po plinu. Kljub zmanjšanju uvoza utekočinjenega zemeljskega plina (UZP) se je v letu 2020 okrepilo črpanje zalog. Čeprav so trenutne ravni skladiščenja plina omejene, vendar zadostne, če bo zima podobna prejšnji, skladišča niso na voljo v vseh državah članicah EU, zato bi lahko bolj celosten evropski pristop pomagal ublažiti nestanovitnost cen energije. Zdi se, da zapoznelo ali nepopolno izvajanje obstoječega pravnega reda, vključno z omrežnimi kodeksi, ovira izboljšave veleprodajnega trga. Cenovna korelacija je visoka med vozlišči v severozahodni Evropi in nizozemskim instrumentom „Title Transfer Facility“ (TTF), ki postaja merilo za utekočinjeni zemeljski plin, s katerim se mednarodno trguje, in združuje približno tri četrtine vsega evropskega trgovanja s plinom. Vendar se stopnja razvoja trga, likvidnosti in konkurence po Uniji še vedno razlikuje. Razlike v cenah med instrumentom TTF in severovzhodnimi trgi (Poljska, Baltik in Finska) ali jugozahodnimi trgi (Španija, Italija) med letom znašajo 1–3 EUR na megavatno uro (MWh) ali več. 3.4.2 Energetska infrastruktura za večje razogljičenje Infrastruktura je ključna za pravilno in učinkovito delovanje trga energije ter za to, da se vanj vključi več obnovljivih virov energije. Večina držav članic je že dosegla 15-odstotno raven medsebojne povezanosti do leta 2030, ki se zahteva v skladu z uredbo o upravljanju in je nadomestila prejšnji cilj 10-odstotne ravni medsebojne povezanosti do leta 2020. Pomembno vlogo pri izpolnitvi tega cilja imajo projekti skupnega interesa, ključni čezmejni infrastrukturni projekti, ki povezujejo energetske sisteme držav članic EU. Od zadnjega poročila o stanju energetske unije je bilo danih v uporabo ali v celoti zgrajenih več projektov skupnega interesa. Med letoma 2014 in 2020 je bilo več kot 4,7 milijarde EUR sredstev EU v okviru Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE) dodeljenih za dela in podporne študije, povezane s projekti skupnega interesa, kar je privedlo do skupnih naložb v višini 9,5 milijarde EUR. Dve tretjini teh sredstev sta bili namenjeni projektom na področju električne energije in pametnih omrežij za podporo vključevanju obnovljivih virov energije v elektroenergetski sistem. Peti seznam projektov skupnega interesa bo predvidoma sprejet novembra 2021 v skladu z obstoječo uredbo o smernicah TEN-E. Komisija je decembra 2020 predlagala revizijo uredbe TEN-E, o kateri trenutno potekajo pogajanja, da bi se upoštevala ključna vloga energetske infrastrukture pri zelenem prehodu. Nov pristop k načrtovanju infrastrukture bo podprl vlogo elektrifikacije v prihodnji mešanici virov energije, pripomogel k razogljičenju plinskega sektorja s pomočjo obnovljivih in nizkoogljičnih plinov, vključno z vodikom, poleg tega pa se bo z njim razvijal bolj povezan energetski sistem. Predlog izključuje infrastrukturo za fosilna goriva (vključno z zemeljskim plinom) in uvaja obvezna merila glede trajnostnosti za vse projekte skupnega interesa. Revidirani okvir bo moral začeti veljati pravočasno za postopek izbora šestega seznama projektov skupnega interesa Unije. Revidirana uredba o Instrumentu za povezovanje Evrope predvideva nov sklop čezmejnih projektov na področju energije iz obnovljivih virov, vključno z novimi projekti plavajočih polj vetrnih elektrarn na morju, da bi se nadalje preučil ta sektor obnovljivih virov. Prvi razpis za zbiranje predlogov za predhodne študije izvedljivosti je bil objavljen 22. septembra 2021 v skupni vrednosti 1 milijon EUR. Prvi razpis za tehnične študije in dela za čezmejne projekte, ki so bili izbrani na posebnem seznamu EU, bo objavljen v tretjem trimesečju leta 2022, njegova skupno vrednost pa bo 100 milijonov EUR. 3.4.3 Postopna odprava subvencij za fosilna goriva Skupne subvencije za energijo v EU so leta 2019 znašale 176 milijard EUR. Kot je podrobneje opisano v prilogi o subvencijah za energijo, je iz nedavnih podatkov razvidno, da se subvencije za fosilna goriva kljub zavezam EU za njihovo postopno odpravo ne znižujejo v zadostnem obsegu. Od leta 2015 so se subvencije za fosilna goriva že povišale v 11 državah članicah. Subvencije za fosilna goriva, ki predstavljajo približno 30 % vseh subvencij za energijo, so se leta 2020 nekoliko znižale na 52 milijard EUR (s 56 milijard EUR leta 2019), in sicer zaradi manjše porabe energije zaradi pandemije COVID-19. Glede na to, da sta se BDP in poraba energije leta 2020 zmanjševala s podobno hitrostjo, pa kljub mednarodni zavezi EU ni jasnega trenda glede zniževanja ravni subvencij za fosilna goriva. Zato mora EU ob okrevanju gospodarstva in ponovnem povečanju porabe fosilnih goriv okrepiti prizadevanja, da ne bi ponovno dosegla ravni subvencij pred pandemijo. Postopno opuščanje uporabe premoga pri proizvodnji električne energije se v številnih državah članicah spodbuja s subvencijami za zaprtje elektrarn. Za energijo iz obnovljivih virov je bilo dodeljenih skupno 78 milijard EUR subvencij, kar je za 8 % več kot leta 2015 . Subvencije za energijsko učinkovitost so se še naprej povečevale, in sicer so leta 2019 dosegle 16 milijard EUR, leta 2020 pa 17 milijard EUR, kar je za skoraj 50 % več kot leta 2015. Hkrati je lahko v nekaterih primerih ustrezna finančna podpora ranljivim gospodinjstvom. Zlasti v okviru okrevanja gospodarstva po pandemiji COVID-19 so lahko posebna socialna plačila najbolj ogroženim osebam ustrezno sredstvo, da se jim kratkoročno pomaga poravnati račune za energijo ali za podporo izboljšanju energijske učinkovitosti, hkrati pa se zagotovi učinkovito delovanje trga. Financiranje subvencij za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov z javnimi prihodki, ki se ne zagotovijo z računi za električno energijo, lahko v nekaterih državah članicah ranljive odjemalce razbremeni znatnega dela računa za energijo. Hkrati bo taksonomija EU pripomogla k usmerjanju zasebnih vlagateljev in javnih skladov s prepoznavanjem okoljsko trajnostnih gospodarskih dejavnosti in usmerjanjem več sredstev vanje, s čimer se bodo zmanjšale naložbe v zmogljivosti elektrarn na fosilna goriva in povezane subvencije.

Z evropskimi podnebnimi pravili se uredba o upravljanju spreminja, da se zagotovi enotnejše poročanje med državami članicami o postopnem opuščanju subvencij za energijo, zlasti za fosilna goriva, ureditev poročanja pa bo določena z izvedbenim aktom leta 2022, ki je trenutno v pripravi. 3.5Raziskave, inovacije in konkurenčnost Medtem ko bo večina zmanjšanja emisij CO2 do leta 2030 dosežena s tehnologijami, ki so že na trgu, Mednarodna agencija za energijo (IEA) predvideva, da bo skoraj polovica zmanjšanja, potrebnega do leta 2050, dosežena s tehnologijami, ki so trenutno v predstavitveni fazi ali fazi prototipa. EU je z vidika svetovnih tržnih deležev v nekaterih segmentih vrednostne verige tehnologij čiste energije v dobrem položaju, vendar bi večje naložbe v raziskave in inovacije ter nadaljnja prizadevanja za prenos tehnologije zagotovili, da EU izkoristi energetski prehod za okrepitev svoje konkurenčnosti v sektorju čiste energije. Iz drugega poročila o napredku na področju konkurenčnosti je razvidno, da EU ohranja vodilno vlogo v raziskavah na področju čiste energije. Na svetovni ravni ima večji delež „zelenih“ izumov na področju tehnologij za blažitev podnebnih sprememb kot druga večja gospodarstva. Kljub temu je stopnja javnih naložb EU v tehnologije čiste energije, potrebne za razogljičenje, najnižja med večjimi gospodarstvi (0,027 % BDP v letu 2019). Javnofinančni odhodki za raziskave in inovacije na področju čiste energije v državah članicah so še vedno nižji od ravni iz leta 2010, vendar se lahko to delno izravna z nacionalnimi sredstvi in sredstvi EU za okrevanje, ki so namenjena raziskavam in inovacijam na področju čiste energije. Poleg tega se poraba od leta 2016 povečuje, kar je znak delnega okrevanja po prejšnji gospodarski krizi. Dolgoročni učinek pandemije COVID-19 na inovacijski ekosistem še ni znan. V zasebnem sektorju EU se je skupna poraba za raziskave in inovacije na področju energije zmanjšala za 7 %. Svetovna javna poraba za raziskave in inovacije na področju energije se je v letu 2020 še naprej povečevala, vendar se je upočasnila. Poraba izrecno za raziskave in inovacije na področju energije iz obnovljivih virov je bila odpornejša in se je še naprej povečevala. EU je vodilna v svetovnem merilu v sektorju vetrne energije, vendar je konkurenca še vedno huda. Leta 2020 je evropski trg vetrnih elektrarn na morju predstavljal 71 % (24,8 GW) svetovnega trga v smislu skupne inštalirane zmogljivosti. Delež držav članic na svetovnem trgu znaša približno 42 % (14,6 GW). V zvezi s tem je ključna velikost domačega trga. Na področju sončne fotovoltaike se je trgovinski primanjkljaj EU leta 2019 povečal na več kot 5,7 milijarde EUR, pri čemer ima EU razmeroma majhen tržni delež pri proizvodnji celic in modulov. Vendar ohranja vodilni položaj v drugih delih vrednostne verige, vključno z raziskavami in razvojem, zlasti na področju učinkovitosti, trajnostnosti in krožnosti izdelkov. EU je na razpotju v zvezi z več tehnologijami, za katere se pričakuje širitev trga. Njene industrijske panoge toplotnih črpalk, obnovljivih goriv, pametnih omrežij in obnovljivega vodika so v dobrem položaju, da bodo lahko izkoristile vse večje povpraševanje v prihodnosti, ki izhaja iz politično usmerjene širitve ustreznih trgov. Hkrati odpravlja zaostanek tudi industrija baterij v EU, in sicer zaradi kombinacije naložb v proizvodnjo baterij, povečanega povpraševanja po električnih vozilih, premika avtomobilske industrije EU in osredotočenosti na krožnost za reševanje vprašanja surovin, ki ga usmerja tudi direktiva o baterijah. 4. Širše koristi z vidika evropskega zelenega dogovora 4.1 Trajnostnost, gospodarska rast in zaposlovanje 4.1.1 Kakovost zraka in drugi vplivi na okolje Premik k nadaljnjemu razogljičenju gospodarstva EU ima pozitivne posledice tudi za druge vidike okolja, ne le za podnebje. Zlasti se zmanjšuje onesnaževanje zraka zaradi večje energijske učinkovitosti, nadomestitve fosilnih goriv in razvoja negorljivih obnovljivih virov energije (kot sta vetrna in sončna energija) ali zaradi prehoda na okolju prijaznejše načine prevoza, ki povzročajo manjše onesnaževanje zraka. To nam bo pomagalo doseči cilj akcijskega načrta za ničelno onesnaževanje glede zmanjšanja vplivov onesnaženosti zraka na zdravje (izraženih kot prezgodnje smrti) za več kot 55 % v EU do leta 2030 v primerjavi z letom 2005. Leta 2019 je bila onesnaženost zraka še vedno vzrok za približno 400 000 prezgodnjih smrti v EU, pri čemer regionalne razlike pogosto odražajo vzorce porabe energije, kot je uporaba premoga ali biomase za ogrevanje gospodinjstev. Vpliv onesnaženosti zraka na zdravje se ravna po enakem regionalnem vzorcu kot pri izpostavljenosti zraku, onesnaženem z drobnimi delci, pri čemer je bila leta 2018 največja izpostavljenost prebivalstva ugotovljena v več državah članicah EU, predvsem v Bolgariji, na Hrvaškem, Češkem, v Grčiji, Italiji, na Poljskem in v Romuniji. Obravnavati je treba morebitne kompromise med prehodom na razogljičen energetski sistem in zmanjšanjem onesnaženosti zraka. Izogibati se je na primer treba povečanju uporabe bioenergije v napravah brez ustreznih tehnologij za zmanjševanje emisij. Spremljanje s tem povezanega razvoja je pomembno, saj je Svetovna zdravstvena organizacija septembra 2021 sprejela posodobljene smernice za kakovost zraka, ki bodo podlaga za prihodnjo revizijo direktive o kakovosti zunanjega zraka . Hkrati je uporaba energije iz obnovljivih virov urejena tudi z evropsko okoljsko zakonodajo, med drugim z njenim nadaljnjim razvojem v okviru evropskega zelenega dogovora. 4.1.2 Delovna mesta in rast Bruto dodana vrednost sektorja čiste energije, katere letna rast je od leta 2010 v povprečju 5-odstotna, je leta 2018 dosegla 133 milijard EUR. V zvezi z dejavnostmi na področju energijske učinkovitosti je v istem obdobju mogoče ugotoviti še posebno visoko povprečno letno rast, in sicer 9-odstotno, medtem ko je bila povprečna letna rast proizvodnje energije iz obnovljivih virov 2-odstotna. V obeh primerih je bila rast višja kot v preostalem gospodarstvu. Iz najnovejših razpoložljivih podatkov, ki segajo v obdobje pred krizo zaradi COVID-19, je razvidno, da zmanjšana energijska intenzivnost kaže znake razdruževanja gospodarske rasti in porabe energije. Vendar se poraba energije ni zmanjševala v absolutnem smislu. Zadnji razpoložljivi podatki iz obdobja pred krizo zaradi COVID-19 kažejo, da je neposredna zaposlenost v sektorju čiste energije leta 2018 predstavljala 1,7 milijona delovnih mest s polnim delovnim časom s povprečno 2-odstotno letno rastjo, kar je dvakrat več kot v celotnem gospodarstvu (1 %) v obdobju 2010–2018. Zaradi hitrih inovacij na področju čiste energije sta potrebna preusposabljanje in izpopolnjevanje na vseh ravneh znanj in spretnosti, da bi omogočili nadaljnji razvoj in uvedbo tehnologij in rešitev po vsej EU. V obdobju do leta 2030 naj bi se povečalo povpraševanje po številnih poklicnih kategorijah, pomembnih za prehod na čisto energijo . Pakt EU za znanja in spretnosti podpira ta proces z vzpostavljanjem partnerstev z industrijskimi ekosistemi, kot so gradbeništvo in energijsko intenzivne panoge. Obnovljivi viri energije in energijska učinkovitost naj bi v prihodnosti spodbujali ustvarjanje delovnih mest v EU v zvezi z energetskim prehodom. Vetrna energija in sončna fotovoltaika (namestitev in proizvodnja panelov) sta ključni gonilni sili za ustvarjanje delovnih mest. Pričakuje se, da bo sektor vetrne energije do leta 2050 ustvaril več kot 420 000 novih delovnih mest s polnim delovnim časom, sektor sončne fotovoltaike pa do 140 000 delovnih mest s polnim delovnim časom , .

Na strani povpraševanja se zelena delovna mesta ustvarjajo predvsem v gradbenem sektorju, zlasti pri prenovi stavb, pri kateri naj bi se v EU ustvarilo od 13 do 28 delovnih mest na milijon vloženih evrov . Nekateri ukrepi v nacionalnih načrtih za okrevanje in odpornost, kot je dajanje prednosti prenovi za izboljšanje energijske učinkovitosti stavb in učinkovitost stavb v zvezi z viri, so dober primer korelacije med gospodarskimi spodbudami in prehodom na čisto energijo. Prenova je delovno intenzivna dejavnost, ki ustvarja delovna mesta in naložbe, pri čemer pogosto temelji na lokalnih dobavnih verigah, poleg tega pa ustvarja povpraševanje po energijsko zelo učinkoviti in z viri gospodarni opremi, nepremičninam pa prinaša dolgoročno vrednost. Po drugi strani pa se pričakuje, da bodo delovna mesta izgubljena predvsem v premogovništvu ter sektorjih proizvodnje strojev in konvencionalne prevozne opreme. V prihodnosti bodo zaradi višjih podnebnih in energetskih ciljev potrebne nove naložbe. V naslednjih desetih letih bodo v povprečju potrebne dodatne naložbe v višini 390 milijard EUR na leto v primerjavi s povprečnimi letnimi zneski, vloženimi v zadnjih desetih letih. Natančneje, doseganje višjih podnebnih in energetskih ciljev za leto 2030 pomeni povečanje za približno 100 milijard EUR na leto v primerjavi z naložbenimi potrebami, predvidenimi za izvajanje nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov. 4.2Prednost ima izbira za odjemalce Proaktivni odjemalci in zavzeti proizvajalci-odjemalci bodo imeli ključno vlogo pri prehodu na bolj integriran energetski sistem, ki bo temeljil na obnovljivih virih energije. Taki proizvajalci-odjemalci so bolje zaščiteni pred cenovnimi nihanji. Hkrati bo podpora ranljivim odjemalcem in podjetjem še naprej pomembna zaradi visokih cen energije in morebitnih šibkih točk v zvezi s pandemijo COVID-19. V svežnju za razogljičenje trga vodika in plina, načrtovanem za december 2021, bodo obravnavane določbe v zvezi z odjemalci, tudi za trge plina. Da bi lahko potrošniki dejavno sodelovali na trgu, se bo Komisija osredotočila tudi na izvajanje veljavne zakonodaje, ki spodbuja izbiro za odjemalce in njihovo dejavno sodelovanje. V direktivi o energiji iz obnovljivih virov in direktivi o električni energiji je na primer upoštevan vse večji pomen samooskrbovalcev (proizvajalcev-odjemalcev) z energijo iz obnovljivih virov in aktivnih odjemalcev energije iz obnovljivih virov. Ta pravni okvir omogoča sodelovanje med operaterji distribucijskih sistemov in skupnostmi na področju energije iz obnovljivih virov ter energetskimi skupnostmi državljanov. Da bi Komisija dodatno okrepila vlogo odjemalcev, preučuje možnosti za uvedbo okoljskega znaka na ravni EU za spodbujanje uporabe energije iz obnovljivih virov, proizvedene v novih obratih. Trenutno je v EU vsaj 2 milijona ljudi vključenih v več kot 7 700 energetskih skupnosti . Energetske skupnosti so prispevale do 7 % nacionalno inštaliranih zmogljivosti, pri čemer se ocenjuje, da skupne zmogljivosti za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov znašajo vsaj 6,3 GW. Po previdni oceni so skupaj vložile vsaj 2,6 milijarde EUR. Komisija bo jeseni 2021 vzpostavila zbirko podatkov o energetskih skupnostih in svetovalno vozlišče za podeželske energetske skupnosti, da bi še pospešila razvoj skupnosti državljanov in skupnosti na področju energije iz obnovljivih virov. Rešitve pametnih omrežij, zlasti pametno merjenje, ki ustreza namenu, in nemoten pretok podatkov z ustreznim varstvom podatkov so ključni za krepitev vloge odjemalcev. Komisija pripravlja pregledna in nediskriminatorna pravila o dostopu do podatkov ter akcijski načrt za digitalizacijo energetskih omrežij. 4.3Zaščita najranljivejših Energijska revščina še naprej ogroža socialno vključenost in sposobnost ljudi, da dejavno sodelujejo pri prehodu na zeleno energijo in imajo koristi od njega. To je priznano tudi v evropskem stebru socialnih pravic, v skladu s katerim so storitve v zvezi z energijo uvrščene med osnovne storitve, do katerih ima vsakdo dostop, in v katerem je navedeno, da so socialno ogroženim osebam na voljo podporni ukrepi. Leta 2019 je bilo energijski revščini izpostavljenih do 31 milijonov ljudi v Evropski uniji, vključno z znatnim deležem gospodinjstev z nizkimi dohodki, pa tudi gospodinjstev s srednjimi dohodki, pri čemer so med državami članicami velike razlike. Da bi se to stanje odpravilo, je sveženj za uresničevanje evropskega zelenega dogovora namenjen blažitvi morebitnih porazdelitvenih učinkov in škodljivih socialnih učinkov preoblikovanja energetskega sistema. Poleg tega je v podpornih ukrepih, predlaganih v nedavnem sporočilu z naslovom „Spopadanje z naraščajočimi cenami energije: nabor orodij za ukrepanje in podporo“, upoštevano dejstvo, da sedanja povišanja cen najbolj vplivajo na energijsko revna gospodinjstva ter gospodinjstva z nizkimi in nižjimi srednjimi dohodki, saj za energijo porabijo bistveno večji delež svojih dohodkov. Komisija bo ob višjih cenah energije še naprej spremljala, kako se v državah članicah uporablja zakonodaja EU v zvezi z energijsko revščino in kako se razvija energijska revščina. Komisija bo na podlagi lanskih priporočil o energijski revščini pozvala k tesnejšemu sodelovanju z ustreznimi pristojnimi organi, in sicer z ustanovitvijo koordinacijske skupine za energijsko revščino in ranljive odjemalce. To bo državam članicam omogočilo izmenjavo dobrih praks in usklajena prizadevanja, tako da bo mogoče vsako analizo, ki temelji na kazalnikih na ravni EU ali nacionalni ravni, dopolniti s povezanimi politikami EU, kot sta energijska učinkovitost in val prenove. Cilj pobude o cenovno dostopnih stanovanjih, ki je ključni element strategije vala prenove, je v prihodnjih letih oživiti 100 sosesk v okviru usmerjevalnih projektov po vsej EU. Začetek teh projektov prenove je načrtovan za četrto četrtletje leta 2021. Komisija je ustanovila tudi svetovalno vozlišče za energijsko revščino, ki naj bi postalo središče izkušenj in strokovnega znanja na področju energijske revščine v Evropi. To bo na začetku 80 posameznim občinam zagotovilo neposredno podporo za povečanje obsega in splošno razširjanje posebnih rešitev za izkoreninjenje energijske revščine na lokalni ravni. Hkrati je v direktivi o električni energiji priznan pomen nacionalnih sistemov socialne varnosti, ki so primerni za usmerjanje podpore tistim, ki jih energijska revščina in naraščajoče cene najbolj prizadenejo. Države članice lahko najbolj ogroženim namenijo posebna plačila, da bi jim kratkoročno pomagale poravnati račune. Tak ukrep je mogoče dopolniti tudi z ukrepi za preprečevanje odklopov. Vendar je pomembno, da se tovrstni nujni ukrepi ne obravnavajo kot alternativa reševanju vprašanj, kot so stanovanja s slabo izolacijo ali neučinkovitimi napravami. V evropskem zelenem dogovoru je poudarek na podpori regijam, sektorjem in posameznikom, ki jih prehod na čisto energijo neposredno prizadene, da se zagotovi pravičen prehod. Prehod pomembno vpliva tudi na regije, ki so močno odvisne od ogljično intenzivnih panog, kot so jeklarska ali kemijska panoga ali panoga proizvodnje cementa, ki bodo doživele velike spremembe. V ta namen je bil vzpostavljen mehanizem za pravični prehod. Ta vključuje Sklad za pravični prehod, iz katerega bo 19,2 milijarde EUR vložene v območja, ki se spopadajo z najbolj negativnimi socialno-ekonomskimi učinki prehoda. Države članice zdaj pripravljajo svoje območne načrte za pravični prehod, ki bodo omogočili dostop do treh stebrov mehanizma za pravični prehod. Poleg tega je Komisija vzpostavila platformo za pravični prehod, ki bo vsem deležnikom pomagala pri dostopu do sredstev mehanizma za pravični prehod in njihovi uporabi. Ta platforma nadgrajuje in razširja podporo pobude EU za premogovniške regije v prehodu, ki premogovniškim regijam v 12 državah članicah pomaga pri oblikovanju strategij za prehod na nizkoogljično gospodarstvo in odpravljanju morebitnih negativnih socialno-ekonomskih učinkov, . Po pričakovanjih naj bi bilo z uvedbo tehnologij za proizvodnjo čiste energije do leta 2030 ustvarjenih do 315 000 delovnih mest, ta številka pa bi se lahko do leta 2050 povečala na 460 000 delovnih mest, s čimer bi se na poti prehoda ustvarjale zaposlitvene priložnosti v več premogovniških regijah. 4.4Odpravljanje upravnih ovir in ovir za naložbe Če želimo doseči podnebne cilje EU, bomo potrebovali ustrezen okvir, ki bo omogočal obsežne zadevne naložbe. Preveč zapleteni in dolgotrajni upravni postopki za izdajo dovoljenj so velika ovira za prehod na razogljičen energetski sistem, zlasti za uvajanje in vključevanje energije iz obnovljivih virov. Ovire vključujejo zapletene strukture, pravno nedoslednost ter nezadostne politične in regulativne okvire in smernice. V direktivi o energiji iz obnovljivih virov iz leta 2018 so bile uvedene določbe o organizaciji in najdaljšem trajanju postopka izdaje dovoljenj, ki zajemajo vsa ustrezna dovoljenja za izgradnjo obratov za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov, nadomestitev stare zmogljivosti z novo zmogljivostjo v njih in njihovo obratovanje ter za njihovo priključitev na omrežje. Prav tako morajo države članice v skladu s to direktivo vzpostaviti enotno kontaktno točko za usmerjanje vložnika skozi celoten upravni postopek. Komisija pozorno spremlja prenos ustreznih določb Direktive in presoja, ali so potrebni dodatni ukrepi. V ta namen je bila v predlog Komisije za spremembo direktive o energiji iz obnovljivih virov, predstavljen julija 2021, vključena klavzula o pregledu za člene, v katerih so obravnavani upravni postopki. Države članice so tudi pozvane, da vzpostavijo okvir, ki bo omogočal odpravo preostalih nefinančnih ovir za projekte na področju energije iz obnovljivih virov, kot so nezadostni digitalni in človeški viri organov za obdelavo vse večjega števila vlog za izdajo dovoljenj. Da bi Komisija državam članicam pomagala pri odpravljanju upravnih ovir in ovir za naložbe, bo leta 2022 izdala smernice o racionalizaciji postopkov izdaje dovoljenj in upravnih postopkov za uvajanje energije iz obnovljivih virov, pri čemer bo izhajala iz analize obstoječih ovir ter dobrih praks v državah članicah. 5. Zunanja razsežnost ter podnebna in energetska diplomacija EU še naprej daje zgled, kako doseči podnebno nevtralnost do leta 2050. Medtem ko zvišuje svojo raven ambicij in sprejema posebne ukrepe v skladu s Pariškim sporazumom, ima tudi dejavno vlogo v mednarodnih forumih. EU in njene države članice pomembno prispevajo k skupnemu cilju razvitih držav, da zagotovijo 100 milijard USD letno za podporo podnebnim ukrepom v državah v razvoju. Nov finančni instrument Globalna Evropa (79,5 milijarde EUR za obdobje 2021–2027) bo zagotovil, da bo vsaj 30 % sredstev namenjenih podnebnim ukrepom.

EU v letu 2021 vodi razpravo o energetskem prehodu tudi v večstranskih forumih, kot je dialog ZN na visoki ravni. EU tesno sodeluje z državami skupin G7 in G20, da bi do leta 2050 dosegla ničelno stopnjo neto emisij toplogrednih plinov ter postopoma ukinila mednarodno financiranje nezmanjšane proizvodnje energije iz premoga in subvencije zanjo. Poleg tega si EU dejavno prizadeva za pomemben izid tudi na konferenci COP26. Vse več partnerjev pripravlja ambicioznejše načrte glede energijske učinkovitosti in uporabe energije iz obnovljivih virov ter cilje za nizkoogljično gospodarstvo ali gospodarstvo z ničelno stopnjo neto emisij ogljika. EU, ZDA in druge sodelujoče države so se septembra 2021 dogovorile, da bodo določile skupni cilj glede vsaj 30-odstotnega zmanjšanja emisij metana do leta 2030 glede na raven iz leta 2020. Cilj, ki se nanaša na celotno gospodarstvo, vključuje emisije metana iz proizvodnje energije iz fosilnih goriv, in sicer sproščene med črpanjem in prenosom nafte in plina, ter iz kmetijstva in odpadkov. Svetovna zaveza za metan bo predstavljena na novembrski podnebni konferenci v Glasgowu. Poleg tega Komisija podpira Program Združenih narodov za okolje (UNEP) pri ustanovitvi neodvisnega mednarodnega observatorija za emisije metana za odpravo svetovne vrzeli v podatkih na tem področju, tudi s finančnim prispevkom. Dvostransko in regionalno sodelovanje EU z mednarodnimi partnerji na področju energije je še naprej osredotočeno na sistematično podporo prehodu na nizkoemisijska gospodarstva, odporna proti podnebnim spremembam, ter na zagotavljanje energetske varnosti in konkurenčnosti. Oživitev sodelovanja med EU in ZDA na področju energije ter zeleno zavezništvo med EU in Japonsko iz maja 2021 sta primera tega pristopa. Podobno daje EU prednost sodelovanju na področju čiste energije z Indijo (partnerstvo med EU in Indijo za čisto energijo in podnebje) in Kitajsko (platforma za sodelovanje med EU in Kitajsko na področju energije). EU je v zvezi z večletnim finančnim okvirom za obdobje 2021–2027 določila cilje regionalnega sodelovanja s sosednjimi regijami na vzhodu, jugu in Zahodnem Balkanu ter pozvala k novim skupnim ukrepom za okrepitev trajnostne energetske varnosti, skupno pospešitev prehoda na zeleno energijo in spodbujanje naložb v čisto energijo. Komisija si intenzivno prizadeva za vzpostavitev okvira podnebne in energetske politike do leta 2030, vključno z ustreznimi cilji za leto 2030 za devet pogodbenic Energetske skupnosti, ki niso članice EU, ter sprejetje načrta za razogljičenje, ki bo tem pogodbenicam pomagal na poti do podnebne nevtralnosti sredi stoletja. Poleg tega potekajo prizadevanja za posodobitev Pogodbe o energetski listini. Države članice EU so odobrile novo agendo za Sredozemlje, ki temelji na obnovljenem partnerstvu z južnim sosedstvom. Junija 2021 je vseh 42 držav članic Unije za Sredozemlje sprejelo izjavo, v kateri so poudarile svojo zavezanost prehodu na čisto energijo in okrepitvi regionalnega sodelovanja na področju energije. V okviru sodelovanja z državami v razvoju, zlasti v podsaharski Afriki, se prednostno obravnava dostop do cenovno dostopne, zanesljive in trajnostne energije ter spodbujajo naložbe zasebnega sektorja. EU podpira pobudo Afriške unije za vzpostavitev enotnega afriškega trga električne energije (AfSEM), ki bo omogočal produktivno preobrazbo in spodbujal gospodarski razvoj, ustvarjal delovna mesta, odpravljal revščino in spodbujal blaginjo. Zagotavljanje jedrske varnosti zunaj meja EU je prav tako ključno področje, ki mu Komisija namenja pozornost. Konec poletja so tehnični strokovnjaki skupine evropskih regulatorjev za jedrsko varnost (ENSREG) in Komisije zaključili medsebojni strokovni pregled izvajanja beloruskega akcijskega načrta za jedrske izredne varnostne preglede. Tehnični strokovnjaki skupine ENSREG in Komisije so se začeli pripravljati tudi na medsebojni strokovni izredni varnostni pregled v zvezi s Turčijo, ki je načrtovan za sredino leta 2022. Poleg tega je EU dokazala, da je še naprej zavezana izvajanju Priloge III k skupnemu celovitemu načrtu ukrepanja o civilnem jedrskem sodelovanju z Iranom. Da bi Komisija uresničila globalni energetski prehod ter zagotovila zanesljivost oskrbe in čiste tehnologije, je začela razmišljati o evropski strategiji za zunanje sodelovanje na področju energije, ki naj bi bila sprejeta leta 2022. Ministri EU za zunanje zadeve so sprejeli sklepe Sveta o tej temi, da bi energetsko in podnebno diplomacijo EU uskladili z evropskim zelenim dogovorom. Delo Komisije je osredotočeno na nove priložnosti pri uvajanju sistema čiste energije ter spodbujanju energijske učinkovitosti ter varnih in trajnostnih tehnologij ob hkratnem postopnem prehodu s fosilnih goriv na zelene energetske rešitve in spodbujanju pravičnega prehoda. Trgovinska politika in energetska diplomacija si bosta morali skupaj prizadevati za zagotavljanje neizkrivljene trgovine in naložb v: I.surovine, ki so potrebne za energetski prehod v EU; II.energetsko blago, potrebno za energetski prehod, in III.tehnologije, od katerih so EU in naši trgovinski partnerji odvisni pri prehodu na podnebno nevtralno gospodarstvo. 6. Sklepne ugotovitve Iz tega pregleda stanja energetske unije za leto 2021, opravljenega v letu 2021, je razvidno, da izvajanje energetske in podnebne politike EU prispeva k uresničevanju evropskega zelenega dogovora in okrevanju po posledicah krize zaradi COVID-19. Na podlagi te analize in sporočila z naslovom „Spopadanje z naraščajočimi cenami energije: nabor orodij za ukrepanje in podporo“ želi Komisija poudariti naslednjih šest področij za nadaljnje ukrepanje. Komisija bo še naprej spremljala gibanje cen energije, da bi zagotovila, da bo njen odziv na sedanje povišanje cen energije ostal sorazmeren in osredotočen na tiste, ki so najbolj prizadeti. Komisija bo še naprej vzpostavljala zakonodajni okvir, ki bo ustrezal našim okrepljenim podnebnim in energetskim ciljem. To bo vključevalo revizijo direktive o energijski učinkovitosti stavb ter pobude v zvezi z vodikom, razogljičenjem trga plina in metanom, ki bodo sprejete do konca letošnjega leta. Komisija poziva Evropski parlament, Svet in posvetovalne odbore, da skupaj z julijskim svežnjem dosežejo napredek pri sprejetju tega predloga, ter poudarja, da je treba ohraniti ambicioznost, celovitost in doslednost svežnja. Nadaljnje javne in zasebne naložbe v energijsko učinkovitost in energijo iz obnovljivih virov, zlasti v vetrno in sončno energijo, shranjevanje in decentralizirano proizvodnjo električne energije, so ključne za prehod, povečanje odpornosti in blažitev ponovnega povišanja cen električne energije. Komisija namerava leta 2022 sprejeti strategijo EU za sončno energijo, v kateri bodo obravnavane obstoječe ovire, ki otežujejo stanje, in pogoji, ki bodo omogočili uvedbo zmogljivosti za sončno energijo, ki bo potrebna do let 2030 in 2050. Odpraviti je treba ovire za naložbe v prehod, če naj podjetja prevzamejo vodilno vlogo, EU in njene države članice pa privabijo naložbe. Zlasti racionalizirani postopki za izdajo dovoljenj ustvarjajo potrebno predvidljivost za vlagatelje v energetskem sektorju in zunaj njega. Postopno odpravljanje ozkih grl v omrežju in hitro odstranjevanje ovir za vključevanje energije iz obnovljivih virov ob spodbujanju družbene sprejemljivosti obnovljivih virov energije lahko še dodatno pospešita prehod. Komisija namerava leta 2022 za države članice izdati smernice o poenostavljenih postopkih za izdajo dovoljenj in upravnih postopkih za uporabo obnovljivih virov energije. Subvencije za fosilna goriva bi bilo treba ukiniti. Z nižjimi izdatki za subvencije za fosilna goriva in bolezni, povezane z onesnaževanjem, bodo nacionalni proračuni omogočali več manevrskega prostora za naložbe v inovativne tehnologije, zelena znanja in spretnosti ter blažitev morebitnih porazdelitvenih učinkov prehoda. Komisija namerava leta 2022 sprejeti izvedbeni akt o poročanju o napredku pri uresničevanju nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov, kar naj bi pripomoglo k enotnejšemu poročanju o postopni ukinitvi subvencij za energijo, zlasti za fosilna goriva.