o uporabi in pregledu Direktive 2014/59/EU (direktiva o sanaciji in reševanju bank) in Uredbe št. 806/2014 (uredba o enotnem mehanizmu za reševanje)

I.Uvod

Regulativni okvir Unije na področju finančnih storitev se je po finančni krizi močno okrepil. Da bi se uvedla pravila na področjih, ki prej niso bila regulirana, in da bi se revidirala veljavna zakonodaja, je bilo sprejetih več zakonodajnih aktov. Splošni cilj je bil odpraviti pomisleke in pomanjkljivosti, ki so se pojavili med finančno krizo, ter zmanjšati tveganje za ponovitev (sistemskih) kriz.

V okviru tega je bil leta 2014 uveden minimalni pravni okvir, usklajen na ravni EU, ki se uporablja v primeru bančnih kriz in ki ga sestavlja direktiva o sanaciji in reševanju bank (v nadaljnjem besedilu: DSRB). Ta usklajeni okvir dopolnjuje uredba o enotnem mehanizmu za reševanje (v nadaljnjem besedilu: uredba o EMR). Ta zakonodajna akta zagotavljata učinkovita orodja za reševanje bank, ki „propadajo ali bodo verjetno propadle“. Medtem ko je morala vsaka država članica EU prenesti DSRB v nacionalno pravo, se uredba o EMR, s katero se centralizirajo nekatere funkcije reševanja in odločitve o reševanju za bančno unijo, uporablja neposredno. Oba instrumenta tako skupaj določata okvir EU za reševanje.

DSRB ter uredba o EMR sta uvedli načelo, v skladu s katerim lahko organ za reševanje, kadar banka propada ali bo verjetno propadla, ugotovi, da obstaja javni interes za to, da se za banko namesto insolvenčnega postopka po nacionalnem pravu uporabi postopek reševanja. Tak javni interes je na primer lahko posledica dejstva, da banka opravlja funkcije, za katere se šteje, da so ključnega pomena za gospodarstvo, in ki jih ni mogoče prekiniti brez negativnih učinkov na finančno stabilnost. Če ne obstaja javni interes za reševanje, mora banka prenehati poslovati na podlagi pravil o insolventnosti v skladu z nacionalno zakonodajo.

Praviloma je treba banko razglasiti za banko, ki propada ali bo verjetno propadla, kadar za ohranitev uspešnega poslovanja, likvidnosti ali solventnosti potrebuje izredno javnofinančno pomoč, brez take določitve pa lahko banka prejme javno pomoč samo v točno določenih izjemnih primerih. Med te izjemne primere spadajo preventivna dokapitalizacija ter državna jamstva za zavarovanje likvidnostnih posojil, ki so jih zagotovile centralne banke, in državna jamstva za na novo izdane obveznosti.

Okvir zagotavlja, da delničarji in upniki učinkovito krijejo izgube, in določa več instrumentov za reševanje, s katerimi lahko organi obravnavajo banke v postopku reševanja. Odvisno od posameznega primera se lahko organi odločijo za uporabo instrumenta prodaje poslovanja, ustanovitev premostitvene banke ali nosilca upravljanja sredstev in izvedbo reševanja s sredstvi upnikov.

Okvir določa tudi pravila o zagotavljanju zunanje javnofinančne pomoči bankam v postopku reševanja. Da bi se zmanjšalo tveganje ukrepov reševanja z javnimi sredstvi, ki jih financirajo davkoplačevalci, se zahteva vzpostavitev nacionalnih shem za financiranje reševanja in enotnega sklada za reševanje – ki ga morajo financirati vse banke na trgu –, ki so glavni vir zunanje finančne pomoči za banke v postopku reševanja.

Poleg tega se z uredbo o EMR vzpostavlja enotni odbor za reševanje, katerega naloga je, da pripravi in izvede reševanje bank s sedežem v državah članicah, ki sodelujejo v bančni uniji, ter upravlja enotni sklad za reševanje.

Komisija mora v skladu s členom 129 DSRB in členom 94 uredbe o EMR pregledati izvajanje okvira za reševanje ter Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo. Poročili o izvajanju teh pravnih instrumentov je bilo treba predložiti do junija oziroma decembra 2018. Zaradi tesnih povezav med tema instrumentoma je primerno, da se oba pregledata skupaj. Poleg tega je bilo treba za izvedbo pregleda počakati na sprejetje bančnega svežnja (podrobneje opisan v nadaljevanju), s katerim so bili spremenjeni nekateri pomembni elementi okvira za reševanje, zlasti pravila o minimalni zahtevi glede kapitala in kvalificiranih obveznosti.

II.Pregled trenutnega stanja pri izvajanju in dokončanju okvira za reševanje

A.Trenutno stanje prenosa DSRB

Rok za prenos DSRB je bil 31. december 2014. V navedenem roku sta popoln prenos DSRB priglasili samo dve državi članici, tako da so bili zoper preostale uvedeni postopki za ugotavljanje kršitev zaradi nesporočanja.

Do zdaj so popoln prenos priglasile vse države članice. Komisija je preverila, ali je DSRB v celoti prenesena v vseh državah članicah, in končala zadevne postopke za ugotavljanje kršitev zaradi nesporočanja.

Komisija trenutno preverja ustreznost nacionalnih ukrepov za prenos.

B. Trenutno stanje izvajanja okvira za reševanje s strani organov za reševanje

V EU se izvaja DSRB. Več držav članic je določilo strategije reševanja in cilje v zvezi z minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti za vse banke, ki so pod njihovo neposredno pristojnostjo. Tako so lahko banke začele odstranjevati ovire za te strategije in kopičiti sredstva za minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti. Od uvedbe DSRB je bilo ustanovljenih več kolegijev za reševanje, da bi se med organi matične države članice in države članice gostiteljice, odgovornimi za reševanje bančnih skupin v EU, dogovorili o načrtih reševanja, ocenah rešljivosti ter minimalni zahtevi glede kapitala in kvalificiranih obveznosti.

V bančni uniji enotni odbor za reševanje (SRB) izvaja postopek priprave načrtov reševanja bank, ki spadajo v njegovo pristojnost. Poleg tega je razvil smernice za kritične funkcije in operacionalizacijo reševanja s sredstvi upnikov, še vedno pa se ukvarja z več temami, zlasti z neprekinjenostjo poslovanja in poslovodnimi informacijskimi sistemi. Enotni odbor za reševanje je pred tem objavil „Uvod k načrtovanju reševanja“, trenutno pa pripravlja podrobnejši priročnik za načrtovanje reševanja za zunanjo objavo.

Kar zadeva minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti, se je pristop enotnega organa za reševanje, ki je v letu 2016 temeljil na informativnih ciljih, razvil tako, da so bile v letu 2017 vključene zavezujoče zahteve za največje in najkompleksnejše banke ter prilagoditve za posamezne banke, s katerimi se obravnavata kakovost in količina minimalne zahteve glede kapitala in kvalificiranih obveznosti. Smernice za minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti iz leta 2018 o tem, kako enotni odbor za reševanje izvaja zakonodajne določbe v zvezi z minimalno zahtevo glede kapitala in kvalificiranih obveznosti, je enotni odbor za reševanje izdal konec leta 2018. Na splošno so banke v prehodni fazi in čeprav se nekatere še vedno srečujejo s pomanjkljivostmi pri upoštevanju minimalne zahteve glede kapitala in kvalificiranih obveznosti, so na dobri poti, da cilje izpolnijo v časovnih okvirih, ki jih je določil enotni odbor za reševanje.

C.Spremembe minimalne zahteve glede kapitala in kvalificiranih obveznosti, ki jih vsebuje bančni sveženj