DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE

POVZETEK OCENE UČINKA Spremni dokument k predlogu DIREKTIVE EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o zamrznitvi in zaplembi premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, v Evropski uniji

Omejitev odgovornosti: Ta povzetek je zavezujoč le za službe Evropske komisije, ki sodelujejo pri njegovi pripravi, in ne vpliva na končno obliko katere koli odločitve Komisije.

1. Opredelitev težav

Za oviranje dejavnosti organiziranega kriminala je bistveno, da se storilcem kaznivih dejanj odvzame premoženjska korist, pridobljena s kaznivimi dejanji. Organizirani kriminal je usmerjen predvsem v kopičenje premoženja. Če se vzame nazaj kolikor je mogoče teh dobičkov, to ovira kaznive dejavnosti, odvrača od kriminalitete s tem, da se pokaže, da „se kriminal ne izplača“ in zagotavlja denarna sredstva, ki se vložijo v kazenski pregon ali pobude preprečevanja kriminalitete.

Težava, ki jo obravnava ta ocena učinka, je nezadostna izterjava premoženja oziroma sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v EU. Doslej so bile ocene denarnih sredstev, izgubljenih zaradi organiziranega kriminala v državah članicah, ter podatki o uspešnosti izterjave sredstev, omejeni. Nekatera nedavna poročila in neuradni viri so ocenili, da so letne premoženjske koristi, pridobljene z organiziranim kriminalom, v nekaterih državah članicah zelo velike[1]. Številke kažejo na očitno nesorazmerje z zneski, ki se jih letno izterja v Uniji[2]. Čeprav le nekatere države članice vodijo statistične podatke o zneskih, ki se letno izterjajo od storilcev kaznivih dejanj, so sedanje število postopkov zamrznitve in zaplembe premoženja v EU in zneski, izterjani od organiziranega kriminala, očitno nezadostni, če jih primerjano z ocenjenimi prihodki organiziranih hudodelskih združb ali s številom kazenskih obsodb, ki so jih izdala sodišča za huda kazniva dejanja.

Dejavnosti organiziranega kriminala so pogosto nadnacionalnega značaja in hudodelske združbe sredstva vse pogosteje vlagajo v drugih državah članicah. Sledenje sredstvom, ki se nahajajo v tujini, je vedno težavnejše zaradi povečanih težav z njihovim sledenjem ter zaradi pravnih ovir pri pridobivanju dokazov in izvrševanju odredb o zamrznitvi ali zaplembi premoženja.

Čeprav ta zaplemba sredstev temelji na mednarodnem pravu, pravu EU in pravu držav članic, je to pravo še vedno premalo razvito in se premalo uporablja. Zato je malo verjetno, da bi države članice zaplenile znaten delež sredstev, pridobljenih s kaznivimi dejanji, in da bi predpisi tega prava dosegli zastavljeni cilj.

2. Analiza subsidiarnosti

EU je že sprejela ukrepe za zaplembo in izterjavo sredstev, pridobljenih s kaznivimi dejanji. Po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe je pravno podlago za podkrepitev ukrepanja na tem področju mogoče najti v členu 82(1) in (2) ter členu 83(1) PDEU. Najustreznejša pravna podlaga in obseg pooblastil EU za uskladitev bosta odvisna od tega, ali je posamezna določba povezana z uskladitvijo ali vzajemnim priznavanjem.

Na podlagi člena 5(3) PEU Unija ukrepa le če cilja predlaganega ukrepa ne morejo zadovoljivo doseči same države članice. Člen 67 PDEU določa, da Unija državljanom zagotavlja visoko stopnjo varstva s preprečevanjem kriminala in bojem proti njemu. Zaplemba sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, vse bolj velja za glavni način boja proti organiziranemu kriminalu, ki je pogosto nadnacionalnega značaja in ga je treba obravnavati na skupni podlagi. To velja predvsem v EU, saj je odprava notranjih meja še olajšala izvajanje čezmejnih kaznivih dejanj.

Kot je bilo potrjeno s Stockholmskim programom 2010–2014, mora Unija zmanjšati število možnosti, ki so na voljo organiziranemu kriminalu kot posledica globaliziranega gospodarstva, tudi v času krize, ki še povečuje ranljivost finančnega sistema. EU je zato v boljšem položaju kot posamezna država članica glede učinkovitejšega oblikovanja enega najbolj učinkovitih sredstev za boj proti združbam organiziranega kriminala.

Čezmejna razsežnost sredstev, pridobljenih z organiziranim kriminalom (ki se vse bolj vlagajo zunaj njihove domače države in pogosto v več državah), je še dodatni razlog za vseevropsko ukrepanje.

3. Cilji

Splošni dolgoročni cilj je bistveno zmanjšanje prihodkov in bogastva, pridobljenega z organiziranim kriminalom v EU. Splošni cilji so boj proti organiziranemu kriminalu, da se zagotovi pravno varstvo za žrtve in dvigne javno zaupanje v sistem kazenskega pravosodja. Glede na temeljne elemente te težave je mogoče opredeliti štiri posebne cilje politike: i) povečati usklajenost predpisov, ki dopuščajo zaplembo sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, ob ustreznem upoštevanju temeljnih pravic; ii) zagotoviti minimum usklajenih pravil, ki državam članicam omogočajo zamrznitev/zaseg in upravljanje sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem in glede katerih teče postopek zaplembe, ob ustreznem upoštevanju temeljnih pravic; iii) olajšati postopek, po katerem države članice zamrznejo/zasežejo in zaplenijo sredstva, ki se nahajajo prek državnih meja, in iv) povečati uporabo orodij zamrznitve in zaplembe s strani uslužbencev države članice.

4. Možnosti politike

Za odpravo pomanjkljivosti, nastalih zaradi opredelitve težave, so bili določeni ukrepi politike na ravni EU 21 (nekateri od teh ukrepov se dopolnjujejo).

Glede na veliko število navedenih ukrepov politike, so bili ukrepi na ravni EU 21 najprej preučeni posamično glede morebitnih ovir za izvedbo, kot je i) obstoj ustreznega prenosa pooblastil na EU; ii) sorazmernost; in iii) združljivost s temeljnimi ustavnimi ali kazenskimi načeli držav članic. Podrobno je bil preučen tudi vpliv na temeljne pravice ob upoštevanju relevantne sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice. Štirje ukrepi politike so bili po preučitvi ovir za izvedbo opuščeni.

Preostali ukrepi politike so bili razporejeni po skupinah v možnosti politike, tako da predstavljajo različne stopnje posredovanja na ravni EU: nezakonodajna možnost, minimalna zakonodajna možnost (odprava pomanjkljivosti v veljavnem pravnem okviru EU, ki onemogočajo, da bi deloval tako, kot je predvideno) in maksimalna zakonodajna možnost (ki gre prek ciljev veljavnega pravnega okvira EU). V okviru slednje možnosti politike sta bili preučeni dve maksimalni zakonodajni pod-možnosti, ena z in ena brez ukrepanja na ravni EU v zvezi z vzajemnim priznavanjem.

4.1. Možnost politike št. 1 – status quo

Ta možnost politike ne bi vključevala nobenega novega ukrepa na ravni EU in pomeni nadaljevanje obstoječih dejavnosti. Vendar to, da na ravni EU ni nobenega novega ukrepa, ne pomeni, da se ne bo nič spremenilo na ravni EU. V skladu z Lizbonsko Pogodbo bo veljavni pravni okvir EU od 1. decembra 2014 mogoče uveljavljati zoper države članice prek postopka za ugotavljanje kršitev.

4.2. Možnost politike 2 – nezakonodajna možnost

V okviru nezakonodajne možnosti bi bile uporabljene učne delavnice za spodbujanje izvajanja obstoječih obveznosti zaplembe (ukrep politike 1) in spodbujanje izvajanja obstoječih obveznosti vzajemnega priznavanja (ukrep politike 12). Uporaba učnih delavnic za vladne nosilce odločanja v nekaterih državah članicah o donosnosti prizadevanj zaplembe sredstev (ukrep politike 15) bi povečala uporabo teh orodij in zagotovila forum za izmenjavo znanja in praktičnih izkušenj.

4.3. Možnost politike 3 – minimalna zakonodajna možnost

Ta možnost pomeni prenos predpisov in uporabo učnih delavnic ter dodatne ukrepe politike glede ugotavljanja pomanjkljivosti v veljavnem pravnem okviru vzajemnega priznavanja. Ta možnost v zvezi z izvrševanjem odredb o zaplembi predvideva, da bi se pravni okvir lahko poenostavil z združitvijo okvirnih sklepov 2006/783/PNZ in 2005/214/PNZ in z razširitvijo njunega področja uporabe, da se vključi vse odškodninske odredbe v zvezi s kazenskimi postopki (ukrep politike 14). Ta možnost bi obsegala tudi uvedbo enotnih obrazcev za vzajemno priznavanje (ukrep politike 19). Ta možnost bi pripomogla tudi k uveljavljanju primata vzajemnega priznavanja pred konvencijami vzajemne pravne pomoči glede prošenj med državami članicami (ukrep politike 20). .

4.4. Možnost politike 4.1 – maksimalna zakonodajna možnost brez vzajemnega priznavanja

Ta možnost bi obsegala vse ukrepe politike, ki ne obsegajo zakonodajnih ukrepov v zvezi z vzajemnim priznavanjem.

Za krepitev pooblastil zaplembe bi ta opcija predvidevala možnost zaplembe vseh dobrin večje vrednosti, vključno s posrednimi premoženjskimi koristmi (ukrep politike 2) z uvedbo široke opredelitve „premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem“.

Kot način obravnavanja omejitve dejavnosti zaplembe, ko se konča kazenski postopek, ta možnost določa ločitev postopkov zaplembe od kazenskega postopka (ukrep politike 4), tako da se finančna preiskava lahko izvaja in se neizvršene odredbe lahko izvedejo tudi pozneje, ko je kazenski postopek pravnomočno končan.

Ta možnost bi tudi podkrepila razširjeno zaplembo (ukrep politike 5) z razširitvijo področja kaznivih dejanj, za katere se uporablja, in s tem, da vsaj za primere, ko sodišče meni, da je bistveno bolj verjetno, da so sredstva osebe, ki je obsojena storitve kaznivega dejanja iz člena 83(1) PDEU, pridobljena iz podobnih kaznivih dejavnosti.

Za odpravo ovir v zvezi s pregonom bi ta možnost obsegala uvedbo zaplembe, ki ne temelji na obsodbi, v omejenih okoliščinah (ukrep politike 6). To bi omogočilo zaplembo v okoliščinah, ko ni mogoče doseči obsodbe, ker je osumljena oseba umrla, beži pred pregonom, prestaja kazen ali ji zaradi duševne bolezni ni mogoče soditi.

Storilci kaznivih dejanj pogosto prenesejo sredstva na svoje znance – tretje osebe, takoj ko so v preiskavi, da bi se izognili zaplembi. Ta možnost bi obsegala tudi zaplembo premoženja tretjih oseb (ukrep politike 7), ki so ga prejele za manj, kot je njegova tržna vrednost in za katerega bi razumna oseba v položaju tretje osebe domnevala, da je pridobljeno s kaznivim dejanjem. Ta možnost glede zamrznitve/zasega sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, predvideva uvedbo usklajenih minimalnih standardov (ukrep politike 8). Predvidela bi tudi mehanizem zaščitne zamrznitve (ukrep politike 9), da bi se od držav članic zahtevalo, da imajo ustrezen mehanizem za zagotavljanje, da lahko sredstva, ki jim grozi, da bodo skrita ali prenesena izven njihove pristojnosti, nesodni organi nemudoma zamrznejo/zaplenijo, tudi preden se zahteva sodna odredba.

Kar zadeva ohranitev stanja sredstev, bi bila s to možnostjo podeljena pooblastila za vnovčitev zamrznjenih sredstev, vsaj kadar je verjetno, da se bo znižala njihova vrednost ali da jih bo negospodarno vzdrževati (ukrep politike 10).

Na področju uporabe pooblastil bi ta možnost za države članice uvedla obveznosti poročanja (ukrep politike 16), kar bi pripomoglo k zbiranju statističnih podatkov, ki bi se lahko uporabili za namene ocenjevanja.

4.5. Možnost politike 4.2 – maksimalna zakonodajna možnost, ki obsega vzajemno priznavanje

Ta možnost zajema vse navedene ukrepe politike (le ukrepa politike 19 in 20 se deloma prekrivata). V primerjavi z možnostjo 4.1, ta možnost obsega tudi vzajemno priznavanje vseh vrst odredb (ukrep politike 13). Ta možnost bi tudi vzpostavila vzajemno priznavanje odškodninskih odredb (ukrep politike 14) z združitvijo okvirnih sklepov 2006/783/PNZ in 2005/214/PNZ ter razširitvijo njunega področja uporabe, da se zajamejo vse odškodninske odredbe, sprejete v okviru kazenskega postopka. Ta možnost bi tudi zagotovila enotne obrazce za vzajemno priznavanje (ukrep politike 19) in za ukrepe, s katerimi se uveljavlja primat vzajemnega priznavanja (ukrep politike 20).

5. Ocena učinka 5.1. Preučitev možnosti 1 – status quo

Glede možnosti „neukrepanja“ je mogoče pričakovati počasen razvoj v smeri doseganja vsakega od posebnih ciljev. Za njen gospodarski vpliv se pričakuje, da bo majhen, kar izhaja iz naravnega razvoja glede izterjanih sredstev. Verjetno se bo povečala razlika med količino sredstev storilcev kaznivih dejanj in sredstev, ki jih je izterjala vlada. Njen socialni vpliv je verjetno zanemarljiv, ker se je le nekoliko povečala količina sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, ki so bila izterjana v prid žrtvam kaznivega dejanja. Ta možnost ne bi prispevala k zmanjšanju kaznivih ravnanj. Brez dodatnega ukrepanja na ravni EU bodo storilci kaznivih dejanj verjetno svoja sredstva še naprej vlagali v drugih državah članicah, zaradi česar je še bolj nujna čezmejna razsežnost ukrepov zaplembe. Skratka, ostale bi znatne praznine, instrumenti vzajemnega priznavanja pa bi se še naprej premalo uporabljali in obseg zaplenjenih sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, po celotni EU bi ostal majhen v primerjavi z ocenami dobičkov organiziranega kriminala. Čeprav bi se položaj verjetno popravil tudi brez posredovanja EU, pa bi bile spremembe prepočasne. Ta možnost zato ne bi dosegla cilja povečanja izterjave sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v Uniji. Države članice verjetno ne bi podprle te možnosti. Evropski parlament bi bil popolnoma nezadovoljen s to rešitvijo.

5.2. Preučitev možnosti 2 – nezakonodajna možnost

Ta možnost bi imela majhen gospodarski vpliv. Učne delavnice za prenos predpisov bi le nekoliko vplivale na prenos predpisov v državah članicah, ki še niso v celoti prenesle relevantnih besedil. Stroški učnih delavnic bi bili zanemarljivi in njihova koristnost bi bila odvisna od ravni, na kateri bi se organizirale. Glede na izrazito premajhno uporabo postopkov zaplembe bi uporaba učnih delavnic morebiti lahko znatneje vplivala na uporabo in preprečila, da bi se odločitve še naprej sprejemale na podlagi sklepanja, da so prizadevanja za zaplembo sredstev nekoristna. Socialni vpliv bi bil zanemarljiv, prispevek k zmanjšanju števila kaznivih ravnanj pa precej omejen. Skratka, dodana vrednost nezakonodajne možnosti bi bila verjetno majhna, največ pa obeta uporaba učnih delavnic. S to možnostjo bi bilo težko doseči cilj povečanja izterjave sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v Uniji, poleg tega pa bi bila ta možnost deležna hudih kritik s strani Evropskega parlamenta.

5.3. Preučitev možnosti 3 – minimalna zakonodajna možnost

Poleg gospodarskega vpliva učnih delavnic o prenosu in uporabi bi instrumenti izboljšanja vzajemnega priznavanja očitno povečali število čezmejnih postopkov izvrševanja in do neke mere količino izterjanih sredstev. Vendar je težko oceniti gospodarsko dodano vrednost tudi dokaj velikega povečanja uporabe instrumentov vzajemnega priznavanja. Povečana uporaba instrumentov vzajemnega priznavanja bi upravne stroške preusmerila od centralnih organov na lokalne pravosodne organe in upravni stroški obravnavanja vlog iz drugih držav članic naj bi se načeloma zmanjšali. Krajši postopki zaradi širše uporabe vzajemnega priznavanja (za razliko od vzajemne pravne pomoči) bi omogočili hitrejše čezmejno izvrševanje in povečali možnosti uspešne izterjave z omejitvijo tveganj za zapravljanje sredstev. Zaradi navedenega poenotenja obrazcev vzajemnega priznavanja bi lahko bila potrebna nekatera začetna usposabljanja za izvajalce, katerih stroški bi se verjetno izravnali s koristmi. Zmerno povečanje količine in vrednosti izterjanih sredstev naj bi logično ustrezalo zmernemu povečanju socialnega vpliva v obliki odškodnin žrtvam. Boljše izvajanje čezmejnih postopkov bi verjetno povzročilo večje zaupanje v nacionalne sisteme kazenskega pravosodja ter območje svobode, varnosti in pravice EU. V zvezi s temeljnimi pravicami se pričakuje majhen vpliv na lastninsko pravico. Mogoče je pričakovati neznaten prispevek k zmanjšanju števila kaznivih ravnanj. Boljše izvajanje čezmejnih postopkov bi lahko imelo nekatere učinke premeščanja premoženja, kar bi se odražalo z uhajanjem neto kapitala, pridobljenega s kaznivim dejanjem, izven EU, z nekoliko negativnim vplivom na nezakonite gospodarske dejavnosti in gospodarstva tretjih držav. Skratka, dodana vrednost minimalne zakonodajne možnosti bo verjetno skromna. S to možnostjo bi se komaj dosegel cilj povečanja izterjave sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v Uniji in je Evropski parlament verjetno ne bi štel za ustrezno za odpravo obravnavane težave.

5.4. Preučitev možnosti 4.1. – maksimalna zakonodajna možnost brez vzajemnega priznavanja

Poleg učnih delavnic o prenosu in uporabi bi večina ukrepov politike, če jih obravnavamo posamično, imela vsaj majhen gospodarski vpliv. Zaradi številnih ukrepov politike in izrazitega pomanjkanja podatkov o zneskih zamrznjenih, zaplenjenih in izterjanih sredstev ter stroških izvajanja z zaplembo povezanih dejavnosti ni mogoče zagotoviti podatka o stroških te možnosti. Poleg tega se v dosti primerih stroški izvajanja lahko razlikujejo, odvisno od značilnosti držav članic.

Glavna ekonomska analiza za rešitev težave pomanjkanja podatkov, ki je bila predstavljena, je ocena donosnosti EU27, ki temelji na modelu, v katerem so uporabljeni nadomestni kazalniki za ekstrapolacijo iz podrobnih analiz prihodkov in stroškov v Združenem kraljestvu (edina država članica, za katero je mogoče oceniti prihodke in stroške za vse elemente sistema zaplembe sredstev in ki ima sistem zaplembe, ki je razumen približek maksimalne zakonodajne podmožnosti). Čeprav so ti rezultati zgolj indikativni, so spodbudni. Za 21 od 27 držav članic model navaja, da bi bila ta možnost zanje koristna (za več od njih zelo koristna). Dejstvo, da se trud za zaplembo sredstev kaže kot morebiti donosen v večini držav članic, govori v prid posredovanja na ravni EU. Lahko povzamemo, da bo izterjava več sredstev v prid države imela znaten socialni vpliv, saj bo, vsaj v nekaterih državah članicah, to pomenilo izterjavo več sredstev v prid žrtvam kaznivih dejanj. Zaplemba sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, bo dvignila javno zaupanje v kazensko pravosodje.

Ukrepi, ki imajo znatno pozitiven vpliv na podlagi orodij za zaplembo (na primer ukrep 5 za razširjeno zaplembo, ukrep 6 za zaplembo, ki ne temelji na obsodbi, ali ukrep 7 za zaplembo sredstev tretji osebi), so hkrati ukrepi, ki najbolj vplivajo na temeljne pravice. Omejevanje lastninske pravice tožene stranke in njene pravice do nepristranskega sodišča je treba utemeljiti in pri tem upoštevati sorazmernost ter uporabiti ustrezne zaščitne ukrepe. Evropsko sodišče za človekove pravice (ESČP) je izdalo več sodb, v katerih dosledno soglaša z uporabo režimov zaplembe, ki ne temelji na obsodbi, v posebnih primerih. Vendar se je izognilo odločanju o načelnem vprašanja njihove skladnosti z Evropsko konvencijo o človekovih pravicah. Obrnjeno dokazno breme glede zakonitosti sredstev je doslej preživelo skrben nadzor ESČP, vse dokler je bilo uporabljeno pošteno v posebnih primerih z ustreznimi zaščitnimi ukrepi, vzpostavljenimi zato, da se prizadeti osebi omogoči izpodbijanje teh izpodbojnih domnev. Medtem ko je ESČP dosledno soglašalo z uporabo režimov razširjene zaplembe v posebnih primerih, se njihova skladnost s Konvencijo ocenjuje od primera do primera. Poleg tega pa ima stopnja procesnih zaščitnih ukrepov, dodeljenih toženi stranki, odločilno vlogo pri oceni sorazmernosti ukrepa. Močan argument v prid utemeljenosti zaplembe sredstev tretji osebi je primer, ko sredstva zahtevata obe, tretja oseba in žrtev. Če storilec kaznivega dejanja nima dovolj sredstev, da bi izpolnil zahtevek (kar se zgodi pogosto), bi ukrepi v prid tretje osebe poslabšali položaj žrtve. Začasni ukrepi, kot so odredbe za zamrznitev, lahko zaradi njihove začasne narave upravičijo nadaljnje omejitve nekaterih pravic in načel predpisanega postopka, glede na to, da so na voljo zadostni zaščitni ukrepi ali pravna sredstva in te omejitve upoštevajo bistvo pravic in načel. Če so ukrepi uporabljeni sorazmerno in skupaj z ustreznimi zaščitnimi ukrepi, določenimi v zakonodajnih predlogih EU, bi bile temeljne pravice upoštevane s temi ukrepi v tej možnosti politike.

Prispevek te možnosti k zmanjšanju kaznivih ravnanj bi bil velik, saj bi zaplemba, ki ne temelji na obsodbi (tudi v omejenih okoliščinah), in zaplemba sredstev tretji osebi prisilili storilce kaznivih dejanj k spremembi njihovih praks in bi jim otežili skrivanje sredstev. Ta možnost bi lahko povzročila majhno uhajanje kapitala, pridobljenega s kaznivim dejanjem, v države, ki niso članice EU, in bi lahko znatno negativno vplivala na nezakonite gospodarske dejavnosti in na gospodarstva tretjih držav. Skratka, dodana vrednost te možnosti bo verjetno velika. Neposredni učinki izvedbe te možnosti vključujejo močnejše mehanizme za zaplembo, zamrznitev in upravljanje sredstev. Vendar bi ta možnost močno vplivala tudi na uporabo. Medtem ko bi se z uporabo učnih delavnic nosilce odločanja v državi članici seznanilo o morebitni donosnosti truda glede zaplembe sredstev in bi se jih s tem usposobilo za uveljavitev spremembe, bi močnejša zakonodajna orodja spodbudila uporabo s konkretnim povečanjem možnosti uspešnega posredovanja. Poleg tega lahko uskladitev predpisov o zaplembi tudi de facto spodbudi vzajemno priznavanje z zagotovitvijo, da so prejete odredbe skladne s sodnim sistemom države članice, ki jih izvršuje. S to možnostjo bi dosegli cilj povečane izterjave sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v Uniji. Najverjetneje bi jo Evropski parlament zmerno podprl.

5.5. Preučitev možnosti 4.2. – maksimalna zakonodajna možnost z vzajemnim priznavanjem

Glede gospodarskega vpliva bi dodajanje ukrepov na ravni EU o vzajemnem priznavanju še izboljšalo rezultate analiz donosnosti EU27. Vendar glede na pomanjkanje podatkov o številu in zneskih odredb, ki jih je treba izvršiti v drugih državah članicah, podrobna ocena donosnosti za državo za to možnost politike ni mogoča. Dodatni stroški za države članice, ki ponavadi prejmejo mnogo tujih odredb za izvršitev, ki ne temeljijo na obsodbi, bi bili popolnoma poravnani na podlagi veljavne določbe (Okvirnega sklepa 2006/783/PNZ), ki določa, da lahko država članica, ki izvrši odredbo o zaplembi, obdrži 50 % izterjane vrednosti. Socialni vpliv bi bil znaten. Poleg vplivov maksimalne možnosti brez vzajemnega priznavanja je mogoče pričakovati, da bo zaradi izboljšav vzajemnega priznavanja zaupanje v območje svobode, varnosti in pravice EU večje. Prispevek k zmanjšanju števila kaznivih ravnanj bi bil tudi znaten. Ukrepi v okviru maksimalne zakonodajne možnosti skupaj z znatno izboljšanim izvajanjem čezmejnih postopkov bi verjetno prisilili storilce kaznivih dejanj, da spremenijo svoje prakse, in bi lahko imeli učinke premeščanja premoženja, kar bi povzročilo uhajanje kapitala, pridobljenega s kaznivim dejanjem, izven EU. To bi celo znatneje vplivalo na nezakonite gospodarske dejavnosti in gospodarstva tretjih držav. Skratka, dodana vrednost te možnosti bo verjetno zelo velika. Kombinirani učinki gospodarske donosnosti, znatnih socialnih vplivov in večje uporabe so še bolj okrepljeni z ukrepi vzajemnega priznavanja, ki so bolj dolgoročni kot tisti iz minimalne zakonodajne možnosti. Ta možnost bi bila povsem v skladu s ciljem povečane izterjave sredstev, pridobljenih s kaznivim dejanjem, v Uniji. Evropski parlament bi jo verjetno sprejel.

6. Primerjava možnosti

Najprimernejša možnost je maksimalna zakonodajna možnost, ki obsega ukrep vzajemnega priznavanja, medtem ko sta maksimalna zakonodajna možnost brez vzajemnega priznavanja in minimalna zakonodajna možnost obe enakovredno na drugem mestu. Najprimernejša možnost upošteva načeli subsidiarnosti in sorazmernosti, saj ne presega okvirov, potrebnih za dosego opisanih ciljev, pri čemer upošteva temeljne pravice. Ta možnost bi znatno izboljšala usklajenost predpisov in izvrševanje odredb v državah članicah, med drugim s spremembo veljavnih določb o razširjeni zaplembi in z uvedbo novih določb o zaplembi, ki ne temelji na obsodbi, zaplembi sredstev tretji osebi, in z uvedbo vzajemnega priznavanja vsakovrstnih odredb (vključno z odredbami, ki ne temeljijo na obsodbi). Ukrepi te možnosti politike so oblikovani tako, da bi bili sorazmerni in ne bi neupravičeno vplivali na temeljne pravice. Da bi bili upoštevani pomisleki odvetnikov, so minimalni zaščitni ukrepi na ravni EU določeni tako, da so popolnoma skladni z Listino EU o temeljnih človekovih pravicah. Spremljanje in ocenjevanje

Izvajanje najprimernejše možnosti je treba v prihodnje nadzirati in ocenjevati. Zaradi pomanjkanja statističnih podatkov o zaplembi sredstev in slabe kakovosti razpoložljivih podatkov sedaj v večini držav ni mogoče opraviti ustrezne ocene, ki bi temeljila na dokazih učinka novih politik / nove zakonodaje na ravni EU ali držav članic. Poleg tega ni na voljo podatek o obsegu, v katerem vzajemno priznavanje olajša čezmejno izvrševanje.

Zato najprimernejša možnost obsega uvedbo obveznosti poročanja držav članic v zvezi s prizadevanji za zaplembo sredstev. Podatke bodo zbrali pravosodni organi (sodišča, tožilski uradi), uradi za upravljanje sredstev in drugi organi, pristojni za odtujitev sredstev, vsaj na letni ravni. Tako zbrani podatki bodo uporabljeni za spremljanje in ocenjevanje dejavnosti ter bodo omogočali Komisiji, da oceni, v kolikšnem obsegu predlagana zakonodaja izpolnjuje svoje cilje. Posebno pozornost je treba posvetiti tistim državam članicam, v katerih je zbiranje podatkov relativno slabo razvito.

Komisija bo za nadzor učinkovitega izvajanja predlagane zakonodaje pripravila izvedbeni načrt in redna poročila o izvajanju, ki bodo temeljila na posvetovanjih z državami članicami in zainteresiranimi stranmi. Prvo poročilo je načeloma predvideno v treh letih po začetku veljavnosti te zakonodaje. Evidentiranje zakonodaje o zaplembi sredstev v državah članicah, ki je bilo opravljeno v okviru priprav za to oceno učinka, bi se lahko uporabilo kot podlaga za nadzor razvoja v pravu in uporabe v državah članicah.

Ocene bodo opravljene redno, pri čemer je prvo poročilo predvideno v petih letih po začetku veljavnosti te zakonodaje. Ocenjevalna poročila bi lahko obsegala izvajanje modela stroškov in koristi pri oceni sedanje in prihodnje donosnosti prizadevanj glede zaplembe sredstev.

Za razpravo o težavah izvajanja bodo organizirane tudi učne delavnice o prenosu in druga srečanja strokovnjakov. V platformi uradov EU za odvzem premoženjske koristi se bodo še naprej izmenjavale dobre prakse v vseh fazah postopka zaplembe.

[1] V Italiji so bila sredstva, ki so bila pridobljena z organiziranim kriminalom in so bila predmet pranja denarja v letu 2011, ocenjena na 150 milijard EUR (Banka Italije, 2011). V Združenem kraljestvu je po uradni oceni iz leta 2006 prihodek organiziranega kriminala znašal letno 15 milijard funtov.

[2] Na primer v letu 2009 je bilo 189 milijonov EUR izterjanih v Združenem kraljestvu in 60 milijonov EUR na Nizozemskem.