SL Uradni list Evropske unije C 24/48

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o razvoju regionalnih območij za upravljanje s staleži rib in nadzor ribolova (mnenje na lastno pobudo)

2012/C 24/09

Poročevalec: Brendan BURNS

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 20. januarja 2011 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Razvoj regionalnih območij za upravljanje s staleži rib in nadzor ribolova (mnenje na lastno pobudo).

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 6. oktobra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 475. plenarnem zasedanju 26. in 27. oktobra 2011 (seja z dne 27. oktobra) s 147 glasovi za, 6 glasovi proti in 15 vzdržanimi glasovi.

1. Priporočila

1.1 Odbor pozdravlja namero o koreniti reformi SRP in še zlasti njen cilj uveljaviti decentralizirano politiko, ki je manj odvisna od podrobnih odločitev, sprejetih v Bruslju, in ki omogoča več priložnosti za lokalno in regionalno sodelovanje pri upravljanju ribištva. Vendar pa je za učinkovito delovanje takšne politike treba poskrbeti še za osnovne podrobnosti, jasnost in režim sankcij.

1.2 Trajnostno ribištvo ni mogoče brez bogatih staležev rib. Zato je priporočljivo, da se okoljska trajnost kot podlaga za gospodarsko in socialno trajnost obravnava prednostno ter se izrecno vključi v osnovno uredbo. Zaradi tega bo treba to politiko voditi z znanstvenim, ekosistemskim pristopom, ki temelji na previdnostnem načelu.

1.3 Za učinkovito okrepitev načrtov upravljanja na podlagi kvot, ki temeljijo na „največjem trajnostnem donosu“, je treba določiti višje ravni staležev, ki bodo dejansko omogočile, da bodo lahko uspevale vse nadzorovane vrste. To bi bilo treba storiti do leta 2015.

1.4 Pri predlaganem tržnem sistemu ribolovnih pravic, s katerimi je mogoče trgovati, v okviru katerega se dovoljenja dodeljujejo na podlagi preteklih ribolovnih dejavnosti, obstaja nevarnost, da bi lahko ta ureditev odgovornim za pretekli prelov omogočila nadaljevanje tega početja. Odbor zato predlaga, da države članice predvidijo določbo, po kateri morajo prejemniki dovoljenj dokazati, da njihove dejavnosti ne škodijo morskemu okolju in da znatno prispevajo k obalnim ribiškim skupnostim. Na ta način bo posredna privatizacija staležev rib podvržena družbenemu in okoljskemu nadzoru.

1.5 Odbor pozdravlja delno prepoved zavržkov, vendar predlaga, da bi bila ta prepoved izrecno povezana z izboljšavami selektivnih ribolovnih tehnik.

1.6 Nadaljnje subvencije bi bilo treba uporabljati za razvoj ribolovnih flot, ki lovijo na okolju manj škodljiv način (manj škodljiv za staleže rib in morsko dno, manj zavržkov itd.), ne pa za povečanje ribolovnih zmogljivosti.

1.7 Standardi in pravila, ki veljajo za flote EU pri domačem ribolovu, bi se morali uporabljati tudi pri ribolovu na odprtem morju in v vodah tretjih držav – dvojnih standardov ne bi smelo biti.

2. Uvod

2.1 Med pripravo tega mnenja so bili objavljeni predlogi Komisije za drugo revizijo skupne ribiške politike (SRP). V odziv na trenutne razmere, za katere so značilni prelov, presežna zmogljivost flot, visoke subvencije, slaba gospodarska odpornost in upad ulova evropskih ribičev, Komisija predlaga celostno in temeljno reformo. To mnenje je zato osredotočeno na razvoj regionalnih območij za upravljanje staležev rib v širšem kontekstu predlagane reforme.

3. Ozadje

3.1 V skladu s Pogodbama EU in sedanjo SRP ima na področju ohranjanja morskih bioloških virov Komisija pravico do pobude, Svet pa izključno pristojnost. Ta sistemska centralizacija ali natančneje pristop „od zgoraj navzdol“, izbran za izvajanje nalog SRP, ni obrodil uporabnih rešitev za tako različne okoliščine in geografske pristojnosti SRP. Glede množice predpisov na tem področju se pogosto kritično pripomni, da „ena velikost ne ustreza vsem“.

3.2 Potreba po vključitvi zainteresiranih strani je bila priznana v prvi reformi leta 2002, s katero so bili ustanovljeni regionalni svetovalni sveti, ki so zgolj svetovalni organi.

3.3 S sprejetjem Lizbonske pogodbe je prišlo do zelo pomembnih vsebinskih sprememb. Za vse zadeve, povezane z urejanjem ribištva, sedaj velja soodločanje med Parlamentom in Svetom, razen za določanje ribolovnih možnosti, ki ostaja v izključni pristojnosti Sveta.

3.4 V prizadevanju za rešitev vseh vprašanj sta Komisija in Svet sprejela predpise, ki so preveč zapleteni in s katerimi nista uspela rešiti težav, ki pestijo evropske vode.

3.5 Po mnenju ribiškega sektorja je „preobilica podrobnosti že skoraj smešna“: specifikacije orodja, dovoljena sestava iztovarjanj in tehnične zahteve – vse to v 900 različnih predpisih. Te pretirane podrobnosti ovirajo inovacije, saj ne zagotavljajo nobenih spodbud za iskanje uporabnih rešitev. Vse to je privedlo tudi do izgube zaupanja med ribiškim sektorjem ter političnimi mehanizmi in odbori, ki so odgovorni za nadzor SRP. Neizogibna posledica tega so poskusi izogibanja predpisom, namesto njihovega spoštovanja.

3.6 Sedanja SRP ne vsebuje spodbud za inovacije in eksperimentiranje v sektorju, kljub temu pa obstaja nekaj dobrih primerov, za katere so dali pobudo ribiči. Na Škotskem se lahko pohvalijo z dobrimi rezultati na področju inovativnosti, npr. v zvezi z ohranjanjem trske v Severnem morju. Med ostalimi ukrepi so tudi umik znatnega števila ribiških plovil iz obratovanja, prepoved ribolova v realnem času, pametno upravljanje omejenih dni na morju, razvoj selektivnih orodij in poskusna uporaba zaprtih videonadzornih sistemov. To je pripomoglo k zmanjšanju zavržkov, večji konkurenčnosti in boljšemu ohranjanju staležev. Tudi drugje je opazen pomemben doprinos, denimo na Nizozemskem, kjer je industrija vlečnih mrež prispevala k spremembi in razvoju vrst ribolovnega orodja ter umiku ribiških plovil iz obratovanja.

3.7 Skupna značilnost vseh teh pobud je, da je ribiški sektor priznal, da obstajajo težave (npr. zmanjšanje zavržkov) ter da mora sam največ prispevati k iskanju in izvajanju rešitev. Obstajajo tudi drugi primeri rešitev na regionalni ravni, ki dokazujejo, da regionalne rešitve obrodijo boljše rezultate kot pa splošni prepisi, ki se sprejemajo v Bruslju.

3.8 Vendar vse te poskuse ovirajo iste temeljne omejitve: sedanja SRP namreč ne predvideva prenosa pristojnosti. Končni rezultati inovacij, eksperimentiranja in razvoja lahko vplivajo na predpise le tedaj, če Komisija sklene, da jih bo upoštevala.

3.9 Komisija pogosto izvaja pretiran nadzor nad predpisi, kar je morda posledica dejstva, da si močno prizadeva za izpolnitev svojih obveznosti. To je bilo zlasti značilno za čas pred sprejetjem Lizbonske pogodbe, sedaj pa je na žalost ta proces postal stalnica. Bolj ko zakonodaja postaja centralizirana, zapletena in neustrezna, bolj se izgublja zaupanje zainteresiranih strani, posledično pa obstaja vse manjša verjetnost, da bodo predpisi dosledno upoštevani. S tem se utemeljuje še strožja centralizirana ureditev in začarani krog se nadaljuje.

4. Splošne ugotovitve

Glede na vse argumente, navedene v 3. poglavju (Ozadje), je potreba po ustanovitvi regionalnih organov za izvajanje politik EU povsem očitna. Pri tem pa se poraja več vprašanj.

4.1 Pooblastitev

4.1.1 Da bi imeli regionalni organi pravo vrednost, morajo imeti strateške cilje, ki temeljijo na znanstvenih dokazih, opredeljenih v Bruslju. Poleg tega bi moral Bruselj:

— zagotoviti enake pogoje za vse regije in vrste ribištva;

— nadzorovati ta sektor, da bi zagotovil spoštovanje kvot ter izpolnitev ciljev in drugih zahtev EU.

4.1.2 Zaradi raznolikih geografskih in drugih dejavnikov posameznih ribolovnih območij je treba dati državam članicam na voljo orodja za upravljanje. S tem bo poskrbljeno, da bo oblikovanje pravil in predpisov tako na ravni EU kot tudi na regionalni ravni potekalo v polnem sodelovanju z ribiškim sektorjem ter tistimi strokovnjaki, ki poznajo in razumejo, kaj bo na posameznem območju uspešno in kaj ne.

4.2 Ribolovna območja in regionalni organi

4.2.1 Zaradi velike raznolikosti območij, ki jih bodo te spremembe zadevale, v pričujočem mnenju ni mogoče predlagati dokončnih ciljev, priporoča pa se, da bi vse regije predstavljali predstavniški organi, bi povezovali države članice in zainteresirane strani, in sicer predvsem takšni, ki zastopajo regionalne interese, vendar nimajo vseevropskih pooblastil.

4.3 Zavržki

4.3.1 To je postalo pomembno vprašanje, še zlasti zavržki, ki nastanejo med ribolovom. Komisarka Maria Damanaki se je na pozornost medijev na ta problem odzvala tako, da je v reviziji SRP predlagala delno prepoved zavržkov.

4.3.2 Nepremišljen pristop k zavržkom bi lahko imel uničujoče posledice za ribiške skupnosti in ribiški sektor.

4.3.3 Najpomembnejši vzrok za obseg zavržkov je v sedanjih predpisih, ki urejajo mešani ribolov, pri katerem se neizogibno hkrati lovi več različnih vrst. Upravljanje na podlagi „celotnega dovoljenega ulova“ za vsako posamezno vrsto skupaj s predpisi o „sestavi ulova“, ki določajo deleže različnih vrst, ki se lahko iztovarjajo, vzpostavlja tog sistem pravil, ki ne odraža gostote ali deležev posameznih ribjih staležev v določenem ekosistemu.

4.3.4 Eden od glavnih ciljev revidirane SRP bi moral biti podpora uvajanju boljših delovnih postopkov, kot je opisano v 3. poglavju tega mnenja, tako da bi se zavržki lahko zmanjšali na zanemarljive ravni.

V Bruslju, 27. oktobra 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON