Poleg tega so leta 2014 EU in njene države članice skupaj namenile 14,5 milijarde EUR za pomoč državam v razvoju pri boju s podnebnimi spremembami. V ta znesek so zajeti finančni viri za podnebne ukrepe iz javnih proračunov in drugih razvojnih finančnih ustanov. Od leta 2014 vključuje finančna sredstva EIB za podnebne ukrepe v višini 2,1 milijarde EUR. V primerjavi s prejšnjimi leti je bil pri tem izračunu upoštevan popolnejši sklop številčnih podatkov, ki temeljijo na podatkih OECD o pripisanih večstranskih prispevkih.

S to zavezo k zbiranju sredstev v višini 100 milijard USD se je znatno povečalo financiranje podnebnih ukrepov v okviru razvojnega sodelovanja ter prek multilateralnih in razvojnih bank. EU in njene države članice zagotovijo največ uradne razvojne pomoči državam v razvoju, na leto več kot 70 milijard USD (v letu 2014 okrog 58 milijard EUR). V obdobju 2010–2012 so „financiranju za hiter zagon“ namenile 7,34 milijarde EUR.

Podpiranje držav v razvoju ima ključno vlogo pri doseganju dogovorjenega cilja glede omejitve zvišanja povprečne svetovne temperature na manj kot 2 °C v primerjavi z ravnmi pred industrializacijo, uresničevanja preoblikovanja v gospodarstva z nizkimi emisijami toplogrednih plinov in podpiranja trajnostnega razvoja, ki je odporen proti podnebnim spremembam. Na konferenci o podnebnih spremembah v Københavnu leta 2009 so se razvite države zavezale kratkoročnemu cilju, da bodo skupno zbrale 30 milijard USD dodatnih javnih finančnih sredstev za podnebne ukrepe za obdobje 2010–2012 („financiranje za hiter zagon“). Zavezale so se tudi dolgoročnemu cilju, da bodo do leta 2020 letno skupaj zbrale 100 milijard USD („dolgoročno financiranje“) v okviru učinkovitih blažilnih ukrepov in preglednosti njihovega izvajanja. To financiranje bo izhajalo iz številnih različnih virov, javnih in zasebnih, dvostranskih in večstranskih, med drugim tudi iz alternativnih virov financiranja.

leti 2014 in 2015 sta za skupno kmetijsko politiko (SKP) prehodni leti. Nova SKP bo začela veljati leta 2015 in bo vključevala izplačilo približno 4 milijard EUR samo za ukrepe za ozelenitev. Programi za razvoj podeželja so večinoma odobreni v letu 2015, zatem pa se izvajajo projekti, kar pomeni precejšen porast izdatkov iz naslova razvoja podeželja za podnebne ukrepe.

pričakuje se, da bo v projekte, povezane s podnebnimi spremembami, vloženih najmanj 35 % proračuna pobude Obzorje 2020 v višini 79 milijard EUR. Med nastajanjem poročila se je spremljalo 80 % proračuna za leto 2014 in evidentiranih je bilo 22 % izdatkov v zvezi s podnebnimi spremembami. Z načrtovanimi programi za tematska področja je cilj 35 % izdatkov za podnebne ukrepe skoraj dosežen. Med dejavnostmi od spodaj navzgor, ki predstavljajo 25 % celotnega proračuna pobude Obzorje 2020, pa ni veliko projektov v zvezi s podnebnimi spremembami. Zato so nujno potrebni korektivni ukrepi, da se doseže cilj – 35-odstotni delež proračuna – ter prepreči nadaljnje nedoseganje tega cilja v letu 2015 in obdobju po njem. Celovit strateški načrt za energetsko tehnologijo (SET) je prvi dosežek energetske unije na področju raziskav in inovacij, ki z boljšo koordinacijo in določanjem prednostnih nalog razvoju in uporabi nizkoogljične tehnologije daje nov zagon. Osredotoča se na deset glavnih področij ukrepanja, katerih cilj je določanje prednostnih nalog raziskav in inovacij energetske unije. Predlaga tudi nov finančni produkt, imenovan „instrument za predstavitvene energetske projekte“, ki je bil razvit v sodelovanju z EIB in je namenjen prototipnim obsežnim komercialnim predstavitvenim projektom.

evropski strukturni in investicijski skladi predstavljajo več kot 43 % večletnega finančnega okvira. Podnebni ukrepi so upoštevani v uredbah o evropskih strukturnih in investicijskih skladih, 28 sporazumih o partnerstvu in več kot 530 programih posameznih skladov. Vzpostavljena je bila skupna metodologija za določanje stopnje podpore za cilje v zvezi s podnebnimi spremembami. Za cilje v zvezi s podnebnimi spremembami bo zagotovljena podpora v višini več kot 110 milijard EUR, kar je približno 23–25 % vseh sredstev. Natančen znesek bo znan ob koncu sedanjega programskega obdobja, ko bodo sprejeti vsi programi. Države članice ga bodo nato uporabile za načrtovane projekte, povezane s podnebnimi spremembami;

Komisija je julija 2015 predlagala tudi ustanovitev sklada za modernizacijo, namenjenega desetim državam članicam, katerih BDP na prebivalca je manjši od 60 % povprečja EU, da bi lahko modernizirale svoje energetske sisteme in izboljšale energetsko učinkovitost, s tem pa državljanom zagotovile čistejšo energijo in zanesljivo oskrbo z njo po dostopnih cenah. Ustanovitvi tega sklada bosta med letoma 2021 in 2030 namenjena 2 % pravic, tj. skupno približno 310 milijonov pravic.

Evropski svet je v sklepih iz oktobra 2014 Komisijo pozval, naj prenovi in razširi program NER300 na obdobje po letu 2020. V novem skladu za inovacije, ki je bil predlagan v okviru revidirane direktive o sistemu EU za trgovanje z emisijami, bi bilo 400 milijonov pravic in dodatnih 50 milijonov nedodeljenih pravic. Sklad bi temeljil na programu NER300, pri čemer bi bil razširjen na nizkoogljične inovacije v industrijskih panogah.

V okviru programa NER300 je bilo za financiranje izbranih 38 projektov za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov in en projekt za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida iz 20 držav članic. Projekti bodo v okviru tega programa skupaj prejeli 2,1 milijarde EUR, s čimer se bodo predvidoma spodbudile dodatne zasebne naložbe v višini 2,7 milijarde EUR.

Kar zadeva vrsto podprtih ukrepov, Danska in Združeno kraljestvo precejšen delež svojih prihodkov od dražb ali enakovreden finančni znesek porabita za financiranje raziskovalnih projektov za zmanjšanje emisij, med drugim tudi za tehnologije za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida. Francija vse svoje prihodke vlaga v izboljšanje energetske učinkovitosti javnih stavb, ki se uporabljajo za socialna stanovanja. Švedska je v letih 2014 in 2015 enakovreden znesek v višini 32 milijonov EUR svojih prihodkov od dražb zagotovila Zelenemu podnebnemu skladu UNFCCC.

V letu 2014 so države članice za podnebne in energetske ukrepe, zlasti v podporo domačim naložbam na tem področju, v povprečju uporabile ali nameravale uporabiti približno 87 % teh prihodkov ali enakovreden finančni znesek. Vendar pa nekaj držav članic še vedno vzpostavlja primerne pravne in finančne instrumente, ki jim bodo omogočali uporabo dela njihovih prihodkov. Belgija še ni predložila podrobnih podatkov o uporabi svojih prihodkov, ker še ni bil dosežen dogovor o njihovi porazdelitvi med organi.

V tem poglavju je predstavljen pregled nad uporabo finančnih sredstev za podnebne ukrepe, pridobljenih s prodajo pravic v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami na dražbi, in iz proračuna EU. Povzeti so tudi podatki o porabi EU in držav članic za podnebne ukrepe v podporo državam v razvoju.

razvoj in izvajanje sistemov spremljanja in ocenjevanja sta v večini držav članic še vedno bolj ali manj nerešeno vprašanje.

Cilj strategije EU za prilagajanje podnebnim spremembam iz leta 2013 je zagotoviti boljšo odpornost Evrope proti podnebnim spremembam. Z njo se spodbujajo ukrepi prilagajanja po EU, pri čemer se zagotavlja, da se vprašanja glede prilagajanja obravnavajo v vseh zadevnih politikah EU (vključevanje), in podpirajo boljše usklajevanje, skladnost in izmenjava informacij. Komisija bo leta 2017 Evropskemu parlamentu in Svetu poročala o izvajanju strategije prilagajanja. Med splošnimi trendi so:

Uredba o fluoriranih toplogrednih plinih iz leta 2014 se uporablja od 1. januarja 2015. Z njo se krepijo obstoječi ukrepi (npr. zadrževanje plinov z ugotavljanjem uhajanj, namestitev opreme s strani usposobljenega osebja, zajemanje rabljenih plinov itd.) in uvaja postopna opustitev uporabe fluoriranih toplogrednih plinov, s čimer se bodo skupne emisije fluoriranih toplogrednih plinov v EU do leta 2030 zmanjšale za dve tretjini v primerjavi z ravnmi iz leta 2014. Poleg tega se z uredbo prepoveduje dajanje fluoriranih toplogrednih plinov na trg v določenih okoliščinah, ko so na voljo alternative (npr. gospodinjski hladilniki in zamrzovalniki, ki vsebujejo fluorirane ogljikovodike s potencialom globalnega segrevanja nad 150).

Evropski parlament in Svet sta se aprila 2015 dogovorila o spremembi direktiv o kakovosti goriva in energiji iz obnovljivih virov, da bi se do leta 2020 upoštevali učinki posredne spremembe rabe zemljišč zaradi gojenja nekaterih poljščin za proizvodnjo biogoriv. Z novo zakonodajo se:

Strategija za težka tovorna vozila, ki je bila sprejeta maja 2014, je prva pobuda EU za omejitev porabe goriva in emisij CO2 za tovornjake in avtobuse. V strategiji je navedeno, da bo prvi korak Komisije na tem področju merjenje porabe goriva in emisij CO2 vozila z računalniško simulacijo (VECTO). Ta pristop je bil potrjen v svežnju za energetsko unijo iz leta 2015.

Na področju lahkih tovornih vozil zakonodaja EU določa zavezujoče cilje za emisije novih voznih parkov avtomobilov in dostavnih vozil. Cilja za avtomobile (130 g CO2/km leta 2015) in dostavna vozila (175 g CO2/km leta 2017) sta bila dosežena že leta 2013. Predhodni podatki o registracijah za leto 2014 kažejo, da so bile povprečne emisije voznih parkov za nove avtomobile 123,4 g CO2/km, za dostavna vozila pa 169,2 g CO2/km. Če bodo proizvajalci vozil ohranili enako stopnjo napredka, so na dobri poti, da dosežejo cilj 95 g CO2/km za avtomobile do leta 2021 in 147 g CO2/km za dostavna vozila do leta 2020.

EU podpira globalni pristop k zmanjšanju emisij iz mednarodnega ladijskega prometa, ki je velik in rastoč vir emisij. Aprila 2015 je sprejela uredbo o vzpostavitvi sistema za spremljanje, poročanje in preverjanje za ladijski prevoz za celotno EU, ki je v okviru strategije EU prvi korak na poti k zmanjšanju emisij v tem sektorju. S to uredbo se zahteva, naj velike ladje z bruto tonažo nad 5 000, ki uporabljajo pristanišča EU, po 1. januarju 2018 spremljajo svoje letne preverjene emisije CO2 in druge podatke v zvezi z energijo ter pozneje o njih poročajo.

Poročilo o pregledu direktive CCS je v skladu z njenim členom 38 vključeno v prilogo k temu poročilu. Obravnava oceno uspešnosti, učinkovitosti, skladnosti, ustreznosti in dodane vrednosti EU direktive CCS v skladu s programom ustreznosti in uspešnosti predpisov (REFIT).

Komisija je izvedla oceno direktive o zajemanju in shranjevanju ogljikovega dioksida (CCS) ter ugotovila, da direktiva CCS ustreza svojemu namenu in da se z njo vzpostavlja potreben regulativni okvir za zagotavljanje varnega zajemanja, transporta in shranjevanja ogljikovega dioksida, hkrati pa državam članicam omogoča zadostna prožnost.

Evropski svet se je leta 2014 dogovoril o cilju, s katerim EU zavezuje najmanj 27-odstotnemu deležu energije iz obnovljivih virov v končni porabi energije do leta 2030. V ta namen je v časovni načrt za energetsko unijo vključen predlog za novo direktivo o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov in politiko za trajnostno bioenergijo. Ukrepanje EU vključuje tudi ukrepe, ki spodbujajo uporabo finančnih instrumentov za podpiranje razvoja zmogljivosti za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov in spodbujanje sodelovanja med državami članicami.

Evropski svet se je leta 2014 dogovoril o okvirnem cilju, da se na ravni EU energetska učinkovitost do leta 2030 izboljša za najmanj 27 % v primerjavi z izhodiščnim scenarijem. Cilj bo revidiran pred letom 2020, pri čemer se bo upošteval cilj 30-odstotnega izboljšanja na ravni EU, ki ga predlaga Komisija. Kot je napovedano v časovnem načrtu za energetsko unijo, bo Komisija leta 2016 pregledala direktivo o energetski učinkovitosti in direktivo o energetski učinkovitosti stavb. Za začetek leta 2016 je načrtovana tudi namenska strategija za ogrevanje in hlajenje. Predlog za revidirano zakonodajo o označevanju z energijskimi nalepkami je bil že predstavljen in ga trenutno preučujeta sozakonodajalca. Ukrepanje EU vključuje tudi ukrepe, ki spodbujajo uporabo finančnih instrumentov.

Komisija pripravlja oceno učinka, da bi analizirala, kako bi bilo mogoče sektor LULUCF vključiti v okvir podnebne in energetske politike EU za obdobje po letu 2020, pri čemer se opira na veljavni sklep o pravilih za obračunavanje za LULUCF. Pri tem že od začetka leta 2015 izvaja posvetovanja z državami članicami in deležniki. Predlog o vključitvi sektorja LULUCF je načrtovan v prvi polovici leta 2016.

Sektor LULUCF v EU trenutno absorbira emisije in je torej „neto ponor“. Vendar pa se ocenjuje, da se bo ta učinek ponora brez novih ukrepov zmanjšal. Povečano netrajnostno izkoriščanje biomase za proizvodnjo energije bi lahko privedlo do še hitrejšega slabenja tega učinka.

4.3.2.Vključitev rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva (LULUCF) v okvir podnebne in energetske politike do leta 2030

V okviru pripravljalnih del je začela izvajati naknadno študijo o vrednotenju izvajanja odločbe o delitvi prizadevanja v skladu s členom 14 te odločbe. V tej študiji bodo preučeni izvajanje in dosežki odločbe o delitvi prizadevanj na ravni držav članic in EU. Določeno bo, koliko prispeva k skupnemu cilju EU glede zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2020.

4.3.1.Odločba o delitvi prizadevanj v okviru podnebne in energetske politike do leta 2030

Namen predloga je doseči 43-odstotno zmanjšanje emisij, ki so vključene v sistem EU za trgovanje z emisijami, v primerjavi z ravnmi iz leta 2005. V ta namen se bo od leta 2021 skupno število pravic vsako leto zmanjšalo za 2,2 %. To v primerjavi s sedanjim zmanjševanjem za 1,74 % omogoča precejšnje dodatno zmanjšanje emisij med letoma 2021 in 2030, ocenjeno na približno 550 milijon ton. Komisija je predlagala bolj ciljno usmerjeno in dinamično dodelitev brezplačnih pravic, med drugim s posodobitvijo referenčnih meril, da bi se upošteval tehnološki napredek, bolje opredeljenimi ciljnimi skupinami za selitev virov CO2 in boljšim usklajevanjem količine brezplačne dodelitve z ravnmi proizvodnje. Predlagana je možnost nadaljnje brezplačne dodelitve pravic za deset držav članic z nižjimi prihodki, da bi lažje modernizirale proizvodnjo električne energije, z višjo stopnjo preglednosti.

Komisija je 15. julija 2015 predstavila zakonodajni predlog o reviziji sistema EU za trgovanje z emisijami za četrto fazo trgovanja v skladu s sklepi Evropskega sveta iz oktobra 2014 o okviru podnebne in energetske politike do leta 2030.

Sklep EU 2015/1814 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. oktobra 2015 vzpostavlja rezervo za stabilnost trga, ki bo začela delovati januarja 2019. Ima dvojni namen: nevtralizirati negativne učinke sedanjega presežka pravic in izboljšati odpornost sistema proti prihodnjim pretresom. To bo med drugim doseženo s samodejnim prilagajanjem ponudbe pravic do emisij, ki se prodajajo na dražbi, na podlagi niza pravil, ko bo skupno število pravic v obtoku preseglo neki vnaprej opredeljeni razpon.

Sistem EU za trgovanje z emisijami od leta 2013 deluje po izboljšanih in bolj usklajenih pravilih tretje faze. Člen 10(5) direktive EU ETS od Komisije zahteva, da nadzoruje delovanje evropskega trga ogljika, ter vsako leto Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o delovanju trga ogljika, vključno z izvajanjem dražb, likvidnostjo in količinami, s katerimi se trguje. Hkrati Komisija v skladu s členom 21(2) na podlagi poročil, ki jih predložijo države članice, objavi poročilo o uporabi direktive EU ETS. Poročilo o delovanju evropskega trga ogljika, ki zajema prvi dve leti tretje faze, tj. leti 2013 in 2014, je vključeno v prilogo k temu poročilu. Potrjuje, da je sistem stabilen ter da je pripomogel k vzpostavitvi delujoče infrastrukture trga in njegovi likvidnosti.

Razvija tudi pobude, ki so načrtovane v skladu z „Okvirno strategijo za trdno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost“. Pripravljajo se predlogi za ukrepe,povezane s področji, kot so energija iz obnovljivih virov, energetska učinkovitost, promet ter raziskave in razvoj. Komisija si prizadeva tudi za vzpostavitev energetske unije, kot je poudarila v poročilu o stanju energetske unije v letu 2015.

Sedanji okvir politike torej ne zadostuje za izpolnitev dogovorjenega cilja glede zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za najmanj 40 % do leta 2030. EU in države članice morajo vzpostaviti dodatne ukrepe za ublažitev podnebnih sprememb.

nov zanesljiv in pregleden sistem upravljanja za zagotovitev, da bo EU dosegla svoje podnebne in energetske cilje.

zavezujoč cilj najmanj 40-odstotnega zmanjšanja domačih emisij toplogrednih plinov do leta 2030 v primerjavi z letom 1990. Ta bo dosežen s 43-odstotnim zmanjšanjem emisij v primerjavi z letom 2005 v sektorjih, vključenih v sistem EU za trgovanje z emisijami, in 30-odstotnim zmanjšanjem pod raven iz leta 2005 v sektorjih, ne vključenih v ETS, ki bo porazdeljeno med države članice v obliki zavezujočih nacionalnih ciljev;

Evropski svet je oktobra 2014 dosegel soglasje glede glavnih gradnikov okvira podnebne in energetske politike EU do leta 2030:

4.1.Okvir podnebne in energetske politike EU do leta 2030

Iz rezultatov je torej razvidno, da so k zmanjšanju emisij najbolj prispevale tehnološke spremembe, ki so bistveno prevladale nad prispevkom preusmeritve iz enega gospodarskega sektorja v drugega. Politike, ki so se izvajale na področju podnebnih sprememb in energije, so veliko prispevale k uvajanju čistih tehnologij.

Na sliki Figure 4 je prikazano, da so se emisije CO2 v obdobju 2005–2012 zmanjšale za 11,5 %. Največji učinek na emisije so imele tehnološke spremembe, saj so prispevale k 18,5-odstotnemu zmanjšanju emisij. Rast gospodarske dejavnosti (BDP) je povzročila 6,8-odstotno povečanje emisij. Strukturne spremembe v gospodarstvu so privedle do manjšega povečanja emisij v višini 1,7 %. Te učinke je mogoče pojasniti z dvema dejavnikoma. Prvič, čeprav se v nekaterih državah članicah, kot sta Francija in Združeno kraljestvo, delež storitev povečuje, se je v nekaterih drugih državah članicah, zlasti v Nemčiji, povečal proizvodni sektor. Drugič, povečal se je tudi delež sorazmerno bolj industrializiranih vzhodnih držav članic v gospodarstvu EU.

strukturne spremembe v gospodarstvu, izmerjene po učinku, ki so ga imele spremembe relativnega pomena gospodarskih sektorjev, na primer industrije in storitev, na emisije;

V analizo so zajete emisije CO2 zaradi zgorevanja fosilnih goriv, ki predstavljajo približno 80 % vseh emisij toplogrednih plinov. Upoštevani so naslednji strukturni dejavniki:

Poraba zemeljskega plina se je zmanjšala v vseh državah članicah, prav tako se je v EU kot celoti zelo zmanjšala poraba trdnih in tekočih goriv. K temu sta prispevala manjše povpraševanje gospodinjstev po toploti zaradi toplejše zime in nadaljnje povečevanje deleža energije iz obnovljivih virov v letu 2014.

Leta 2014 so se skupne emisije toplogrednih plinov v EU zmanjšale za več kot 4 %, kar sovpada z boljšimi gospodarskimi razmerami, saj se je BDP povečal za 1,4 % v primerjavi z letom 2013. Emisije iz naprav, ki sodelujejo v sistemu EU za trgovanje z emisijami, so se po ocenah zmanjšale za približno 4,5 %.

Če upoštevamo LULUCF in kjotske mehanizme, so države EU-15 v tem obdobju zmanjšale svoje emisije za 18,5 % v primerjavi z ravnmi v izhodiščnem letu. To je enako skupnemu zmanjšanju emisij za 2,2 milijarde ton ekvivalenta CO2 in pomeni, da je bil cilj glede povprečnega 8-odstotnega zmanjšanja v obdobju 2008–2012 glede na raven v izhodiščnem letu presežen za več kot dvakrat.

V prvem ciljnem obdobju Kjotskega protokola so cilje dosegle države EU-15 in enajst drugih držav članic, ki so imele za to obdobje zastavljene individualne cilje. EU naj bi po ocenah presegla cilj za 3,2 milijarde ton ekvivalenta CO2, pri čemer niso upoštevani ponori ogljika zaradi emisij rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva (v sektorju LULUCF) in mednarodni dobropisi iz kjotskih mehanizmov. Ob upoštevanju teh prožnosti naj bi EU cilje presegla za skupno 4,2 milijarde ton ekvivalenta CO2.

Po najnovejših avstrijskih napovedih se bodo emisije iz cestnega prometa v tej državi med letoma 2013 in 2020 povečale za 3 % in bodo tako predstavljale 45 % emisij v sektorjih, ki niso vključeni v ETS. Zato se pričakuje, da bodo Avstriji leta 2020 pri emisijah iz teh sektorjev do cilja zmanjkale 4 odstotne točke. Avstrijske oblasti načrtujejo dodatne ukrepe za obravnavo te težave, in sicer zlasti nadaljnjo preusmeritev prometa na železnico, izboljšanje učinkovitosti vozil ter spodbujanje alternativnih goriv in elektromobilnosti. Če se bodo načrtovani dodatni ukrepi uspešno izvajali, bo Avstrija cilj za leto 2020 predvidoma dosegla.

Belgija naj bi do cilja zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za leto 2020 zmanjkalo 6 odstotnih točk. Zveznim in regionalnim organom se še ni uspelo dogovoriti glede razdelitve prizadevanj, potrebnih, da bi država dosegla cilj za leto 2020. Poleg tega imajo škodljiv vpliv na okolje tudi nekatere značilnosti davčnega sistema, med drugim nadaljnja ugodna davčna obravnava službenih avtomobilov.

Iz najnovejših napovedi za Irsko, predloženih leta 2015, je razvidno, da se bodo tamkajšnje emisije iz sektorjev, ki niso vključeni v ETS, do leta 2020 povečevale zaradi predvidenega 19-odstotnega povečanja emisij v prometu med letoma 2013 in 2020. Irska ima pomanjkljiv javni prevoz, zlasti v Dublinu, in infrastrukturo za elektromobilnost. Pričakuje se, da se bodo emisije iz kmetijstva v tem obdobju povečale za 2 %. Tako bo Irski s skupnimi emisijami do cilja za leto 2020 predvidoma zmanjkalo 10 odstotnih točk.

Luksemburgu naj bi do izpolnitve cilja manjkalo 21 odstotnih točk. Več kot dve tretjini vseh emisij iz sektorjev, ki niso vključeni v ETS, predstavljajo emisije iz cestnega prometa, ki so posledica nizkih trošarin na motorno gorivo in velikega števila čezmejnih dnevnih migrantov. Pri teh napovedih niso upoštevani novi ukrepi, kot sta zvišanje standardne stopnje DDV, s katero se bo zmanjšala razlika v ceni goriva glede na sosednje države, in gradnja tramvaja v mestu Luksemburg. Učinek teh ukrepov na predvidene emisije je še treba količinsko opredeliti.

Glede na napovedi držav članic na podlagi obstoječih ukrepov naj bi EU cilj za leto 2020 dosegla, saj bodo skupne emisije (ki vključujejo emisije iz sektorjev, vključenih v ETS, in sektorjev, ki vanj niso vključeni) leta 2020 predvidoma 24 % pod ravnmi iz leta 1990. 24 držav članic naj bi cilje za leto 2020 v sektorjih, ki niso vključeni v ETS, doseglo z veljavnimi politikami in ukrepi. Štiri države članice (Luksemburg, Irska, Belgija in Avstrija) pa bodo morale za izpolnitev teh ciljev za leto 2020 bodisi sprejeti dodatne ukrepe bodisi uporabiti prožne mehanizme iz odločbe o delitvi prizadevanj. To vključuje prenose neuporabljenih dodeljenih emisij iz enega leta v drugo, uporabo dobropisov iz mednarodnih projektov in prenose neuporabljenih dodeljenih emisij med državami članicami.

V svežnju ukrepov za podnebne spremembe in obnovljivo energijo je za EU določen cilj, da do leta 2020 zmanjša emisije toplogrednih plinov za 20 % v primerjavi z letom 1990, kar je enakovredno 14-odstotnemu zmanjšanju v primerjavi z letom 2005. Prizadevanja za dosego tega cilja so razdeljena na dva dela: sektorje, vključene v sistem EU za trgovanje z emisijami (ETS), in sektorje, ki jih zajema odločba o delitvi prizadevanj (ESD). Sistem EU za trgovanje z emisijami določa zgornjo mejo za celotno EU, odločba o delitvi prizadevanj pa določa letne dodelitve emisij za sektorje, ki niso vključeni v ETS, v posameznih državah članicah.

V priloženem delovnem dokumentu služb Komisije so vključene dodatne tehnične informacije in podatki glede napredka pri doseganju ciljev iz Kjotskega protokola in strategije Evropa 2020. Zagotavlja pa tudi podrobnosti glede glavnih in številčnih podatkov v tem poročilu.

To poročilo in njeni prilogi pomenijo poročanja, kakor ga zahtevajo člen 21 Uredbe (EU) št. 525/2013 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih ter za sporočanje drugih informacij v zvezi s podnebnimi spremembami na nacionalni ravni in ravni Unije, člena 10(5) in 21(2) Direktive 2003/87/ES o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti ter člen 38 Direktive 2009/31/ES o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida.

K temu uspešnemu ločevanju je pomembno prispevalo izvajanje strukturnih politik na področju podnebnih sprememb in energije. Zlasti izvajanje svežnja ukrepov za podnebne spremembe in obnovljivo energijo do leta 2020 je pripomoglo k precejšnjemu povečanju proizvodnje energije iz obnovljivih virov in napredku na področju energetske učinkovitosti. Obnovljivi viri in energetska učinkovitost imajo ključno vlogo pri opaženem zmanjšanju emisij, cena ogljika pa je gonilna sila, ki naj bi v prihodnje postajala vse močnejša.

EU še vedno uspešno ločuje gospodarsko rast od emisij toplogrednih plinov. V obdobju 1990–2014 se je namreč seštevek bruto domačega proizvoda (BDP) EU povečal za 46 %, skupne emisije toplogrednih plinov (brez emisij LULUCF in vključno z mednarodnim letalstvom) pa so se zmanjšale za 23 %. Intenzivnost emisij toplogrednih plinov v gospodarstvu EU, ki je opredeljena kot razmerje med emisijami in BDP, se je med letoma 1990 in 2014 zmanjšala skoraj za polovico.

Glede na napovedi držav članic na podlagi obstoječih ukrepov naj bi bile skupne emisije toplogrednih plinov EU leta 2030 27 % pod ravnmi iz leta 1990. Potrebni so dodatni ukrepi, da bo EU do leta 2030 dosegla najmanj 40-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v primerjavi z letom 1990. V ta namen je Komisija julija 2015 predlagala revizijo sistema EU za trgovanje z emisijami (EU ETS). V prvi polovici leta 2016 bo pripravila tudi predloge za izpolnitev cilja glede 30-odstotnega zmanjšanja emisij iz sektorjev, ki niso vključeni v ETS, v primerjavi z letom 2005.

Za vse države članice razen štirih (Luksemburg, Irsko, Belgijo in Avstrijo) so napovedane emisije v letu 2020 pod njihovimi nacionalnimi cilji, zastavljenimi v skladu z odločbo o porazdelitvi prizadevanj.

Glede na napovedi na podlagi obstoječih ukrepov, ki so jih države članice zagotovile leta 2015, naj bi bile emisije leta 2020 24 % manjše kot leta 1990. Te napovedi so bile pripravljene, preden so bili na voljo podatki o emisijah za leto 2014.

Po najnovejših ocenah so bile leta 2014 skupne emisije toplogrednih plinov EU v skladu s svežnjem ukrepov za podnebne spremembe in obnovljivo energijo do leta 2020 23 % manjše od ravni leta 1990, v primerjavi z letom 2013 pa so se zmanjšale za 4 %.

Slika 5: Sporočeni prihodki ali enakovredni finančni zneski, ki so se leta 2014 uporabili ali nameravali uporabiti za podnebne in energetske ukrepe 14

Slika 3: Razlika med ocenami emisij in cilji za leto 2014 ter med predvidenimi emisijami (ob obstoječih ukrepih) in cilji za leto 2020 v sektorjih, ki niso vključeni v ETS. Negativne in pozitivne vrednosti označujejo preseganje oziroma nedoseganje ciljev. 6

Slika 2: Spreminjanje BDP (realne vrednosti), emisij toplogrednih plinov in intenzivnosti emisij v gospodarstvu (tj. razmerja med emisijami in BDP) (indeks 1990 = 100) 4

4.3.2.Vključitev rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva (LULUCF) v okvir podnebne in energetske politike do leta 2030

4.3.1.Odločba o delitvi prizadevanj v okviru podnebne in energetske politike do leta 2030

4.1.Okvir podnebne in energetske politike EU do leta 2030

(zahtevano v skladu s členom 21 Uredbe (EU) št. 525/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih ter za sporočanje drugih informacij v zvezi s podnebnimi spremembami na nacionalni ravni in ravni Unije ter o razveljavitvi Sklepa št. 280/2004/ES, členoma 10(5) in 21(2) Direktive 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES in členom 38 Direktive 2009/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida)

EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 18.11.2015 COM(2015) 576 final PRILOGA

Poročilo o delovanju evropskega trga ogljika Spremni dokument k POROČILU KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Poročilo o napredku podnebnih ukrepov, ki vključuje poročilo o delovanju evropskega trga ogljika in poročilo o pregledu Direktive 2009/31/ES o geološkem shranjevanju ogljikovega dioksida

{SWD(2015) 246 final}



Kazalo 1. UVOD 2. TRETJA FAZA TRGOVANJA V OKVIRU EU ETS 3. INFRASTRUKTURA EU ETS 3.1. Obseg vključenih dejavnosti, naprav in operaterjev zrakoplovov 3.2. Register Unije 4. DELOVANJE TRGA OGLJIKA V LETIH 2013 IN 2014 4.1. Ponudba: pravice, ki so dane v obtok 4.1.1. Zgornja meja 4.1.2. Izdane pravice 4.1.2.1. Brezplačna dodelitev 4.1.2.2. Program NER 300 4.1.2.3. Prodaja pravic na dražbi 4.1.2.4. Odstopanje od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor 4.1.3. Mednarodni dobropisi 4.2. Povpraševanje: pravice, vzete iz obtoka 4.3. Uravnoteženje ponudbe in povpraševanja

5. LETALSTVO 6. NADZOR TRGA 6.1. Pravna narava pravic do emisije in fiskalna obravnava 7. SPREMLJANJE IN PREVERJANJE EMISIJ TER POROČANJE O NJIH 7.1. Zahteve v tretji fazi 7.2. Uporabljena metodologija spremljanja 7.3. Preverjanje, ki ga izvajajo akreditirani preveritelji 8. PREGLED UPRAVNIH UREDITEV V DRŽAVAH ČLANICAH 9. SKLADNOST IN IZVRŠEVANJE 10. STRUKTURNA REFORMA EU ETS 10.1. Odložitev pravic in rezerva za stabilnost trga 10.2. Reforma EU ETS 11. SKLEPI IN OBETI PRILOGA

1.UVOD

Velikopotezna podnebna politika je sestavni del pobude za energetsko unijo, kot je izraženo tudi v okviru podnebne in energetske politike do leta 2030, ki so ga evropski voditelji potrdili oktobra 2014. Sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS), ki je bil vzpostavljen leta 2005 in je temelj strategije EU za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, je v letu 2015 praznoval deseto obletnico delovanja. S tem sistemom bo na podlagi rezerve za stabilnost trga in ukrepov, ki so potrebni in predlagani za uresničitev velikopoteznega cilja, določenega v okviru za leto 2030, zagotovljena razumna cena za emisije ogljika in spodbudilo se bo zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, sistem pa bo odigral tudi vlogo tehnološko nevtralnega, stroškovno učinkovitega in vseevropskega spodbujevalca naložb v nizkoogljične tehnologije. Sistem poleg tega, da z oblikovanjem cen na ravni EU krepi delovanje notranjega energetskega trga, spodbuja tudi uvajanje energije iz obnovljivih virov ter drugih nizkoogljičnih in energetsko učinkovitih tehnologij. Prvo poročilo o stanju evropskega trga ogljika je bilo objavljeno novembra 2012 (Poročilo o trgu ogljika za leto 2012). Njegov cilj je bil analizirati delovanje trga ogljika in preučiti, ali so zaradi vse večjega presežka pravic potrebni regulativni ukrepi. To poročilo o delovanju evropskega trga ogljika, ki se zahteva v skladu s členoma 10(5) in 21(2) Direktive 2003/87/ES (direktive o EU ETS), zajema dve leti, in sicer: leto 2013, tj. prvo leto tretje faze trgovanja, ki je prineslo številne spremembe v EU ETS, in leto 2014. V njem so predstavljene tudi nekatere pobude, ki so bile predlagane ali dogovorjene v letu 2015. Če ni navedeno drugače, so bili za to poročilo uporabljeni javno razpoložljivi podatki, ki jih je imela Komisija na voljo do junija 2015. Evropsko računsko sodišče je julija 2015 objavilo Posebno poročilo – Celovitost in izvajanje sistema EU za trgovanje z emisijami (EU ETS). To poročilo se v ustreznem obsegu sklicuje tudi na vprašanja, ki jih je preučilo Računsko sodišče.

Vprašanja v zvezi z letalstvom so večinoma opisana v oddelku 5 tega poročila.



2.TRETJA FAZA TRGOVANJA V OKVIRU EU ETS

EU ETS je bil vzpostavljen leta 2005 kot temelj strategije Evropske unije za stroškovno učinkovito zmanjšanje emisij ogljikovega dioksida (CO2) in drugih toplogrednih plinov. Ni samo prvi večji trg ogljika na svetu, ampak je še vedno tudi največji, saj zajema več kot tri četrtine pravic, s katerimi se trguje na mednarodnem trgu ogljika. EU ETS zdaj zajema več kot 11 000 elektrarn in proizvodnih naprav v vseh 28 državah članicah EU ter na Islandiji, Norveškem in v Lihtenštajnu, poleg tega pa vključuje emisije več kot 600 letalskih prevoznikov, ki letijo med evropskimi letališči. Deluje po načelu „trgovanja s pokrovom“. Določen je „pokrov“ ali zgornja meja za skupno količino nekaterih toplogrednih plinov, ki jih lahko izpuščajo tovarne, elektrarne in druge naprave v sistemu. Zgornja meja se sčasoma znižuje, da se zmanjša skupna količina emisij. Leta 2020 bodo emisije iz sektorjev, vključenih v EU ETS, za 21 % manjše kot leta 2005. Do leta 2030 se bodo predvidoma zmanjšale za 43 %. Leta 2013 se je začela tretja večletna faza trgovanja EU ETS, ki bo veljala do leta 2020. Po obsežni reviziji sistema, ki je bila dogovorjena leta 2009, ta zdaj deluje po bolj usklajenih pravilih. S tretjo fazo so bile uvedene številne izboljšave v zasnovi sistema, najpomembnejše med njimi so: nadomestitev predhodnega sistema nacionalnih zgornjih mej z enotno zgornjo mejo pravic na ravni celotne EU , ki se letno znižuje za 1,74 % ter zagotavlja večjo predvidljivost in stabilnost;  prodaja na dražbi , in ne brezplačna dodelitev, postane privzeti način dodeljevanja pravic, urejen z uredbo o dražbi pravic v okviru EU ETS, ki zagotavlja odprt, pregleden, usklajen in nediskriminatoren postopek za prodajo pravic na dražbi;  usklajena pravila za brezplačno dodelitev pravic, ki temeljijo na ambicioznih predhodnih referenčnih merilih uspešnosti na ravni EU; uredba o spremljanju in poročanju ter uredba o preverjanju poročil o emisijah ter akreditaciji in nadzoru preveriteljev; strožja pravila in pogoji za uporabo mednarodnih dobropisov za ogljik v EU ETS z usklajenimi omejitvami glede njihove uporabe za upravljavce; zamenjava nacionalnih registrov s centralnim elektronskim registrom Unije, ki ga ureja uredba o registru; za pravice do emisije, iz njih izvedene finančne instrumente ali na njih temelječe finančne produkte na dražbi veljajo direktiva in uredba o trgih finančnih instrumentov iz svežnja MiFID 2 (od januarja 2017) ter uredba o zlorabi trga (od januarja 2017). Čeprav so bile začetne težave EU ETS s to reformo večinoma odpravljene, je bil učinek gospodarske krize, ki se je začela leta 2008, nepredstavljiv. Ta je povzročila kopičenje presežka pravic, ki se je z leti povečeval in leta 2012 dosegel dve milijardi. Po predvidevanjih iz prvega poročila o trgu ogljika, objavljenega leta 2012, naj bi presežek pravic do leta 2013 dosegel 2 milijardi, do leta 2014 naj bi se njegovo povečevanje upočasnilo, skupni presežek pa naj se do leta 2020 ne bi zmanjšal. Zaradi vse večjega neravnovesja na trgu in šibkega cenovnega signala se je začela obsežna javna razprava o možnostih politike, ki so bile predstavljene v poročilu o trgu ogljika iz leta 2012, za obravnavo težav, s katerimi se je spopadal EU ETS. Sistem ni dovolj učinkovito spodbujal naložb v nizkoogljične tehnologije, povečeval pa je tudi verjetnost uvedbe novih nacionalnih politik. Zato je Komisija novembra 2012 predlagala kratkoročni ukrep odloga (odložitve) prodaje 900 milijonov pravic do emisije na dražbi v leti 2019 in 2020. Evropski parlament in Svet sta o tem predlogu dosegla soglasje decembra 2013, odložitev pa se je začela izvajati marca 2014. Poročilo o trgu ogljika iz leta 2012 je vsebovalo več strukturnih možnosti za obravnavo nakopičenega velikega neravnovesja pravic. Zato je bil januarja 2014 vzporedno s sporočilom o okviru podnebne in energetske politike do leta 2030 predstavljen zakonodajni predlog o vzpostavitvi rezerve za stabilnost trga (glej oddelek 10.1). Evropski parlament in Svet sta o tem predlogu dosegla soglasje oktobra 2015. Voditelji držav in vlad EU so se oktobra 2014 dogovorili o krovnih ciljih in zgradbi okvira podnebne in energetske politike EU za leto 2030. Dogovorjeni cilji vključujejo najmanj 40-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov do leta 2030 v primerjavi z ravnmi iz leta 1990. EU bo ta nacionalni cilj najmanj 40-odstotnega zmanjšanja emisij dosegla s skupnimi močmi in stroškovno učinkovito, in sicer z zmanjšanjem emisij v sektorjih, vključenih v ETS, in tistih, ki niso vključeni v ETS. Dobro delujoč, reformiran EU ETS bo skupaj z instrumentom za stabilizacijo trga, kot ga je predlagala Komisija, predstavljal glavni mehanizem za dosego tega cilja, ki pomeni 43-odstotno zmanjšanje emisij v sektorjih, ki so vključeni v EU ETS, v primerjavi z letom 2005. Komisija je 15. julija 2015 predstavila zakonodajni predlog o reviziji sistema EU za trgovanje z emisijami v skladu z okvirom za leto 2030 (glej oddelek 10.2). 3.INFRASTRUKTURA EU ETS

V tem oddelku je pojasnjen sistem osnovne infrastrukture EU ETS, vključno z njegovim obsegom (tj. katere vrste naprav in plinov so vključene v sistem) in registrom Unije, v katerem se evidentirajo posesti pravic in transakcije z njimi.

3.1.Obseg vključenih dejavnosti, naprav in operaterjev zrakoplovov Od tretje faze so v EU ETS vključeni naslednji sektorji z nepremičnimi napravami: energetsko intenzivne panoge, vključno z elektrarnami in drugimi kurilnimi napravami, z nazivno toplotno vhodno močjo ≥ 20 MW (razen naprav za sežiganje nevarnih ali komunalnih odpadkov), naftne rafinerije, koksarne, proizvodnja železa in jekla, cementnega klinkerja, stekla, apna, opek, keramike, papirne kaše, papirja in kartona, aluminija, petrokemičnih proizvodov, amoniaka, proizvodnja dušikove in adipinske kisline, glioksala in glioksilne kisline ter zajemanje CO2, njegov prenos s cevovodi in geološko shranjevanje. Obseg letalstva, vključenega v ETS, je do leta 2016 omejen na lete znotraj EGP. Kar zadeva toplogredne pline, EU ETS zdaj vključuje emisije ogljikovega dioksida (CO2), emisije dušikovega oksida (N2O) iz celotne proizvodnje dušikove in adipinske kisline, glioksala in glioksilne kisline ter emisije perfluoriranih ogljikovodikov (PFC) iz proizvodnje aluminija. Od začetka tretje faze je v sistem vključena približno polovica vseh emisij toplogrednih plinov v EU. Države članice EU lahko v EU ETS dodajo več sektorjev in emisij toplogrednih plinov (postopek prostovoljnega sodelovanja „opt-in“). V poročilih iz leta 2015 za leto poročanja 2014 so države članice poročale, da je bilo v EU ETS skupaj vključenih približno 11 200 naprav v primerjavi s približno 11 400 v predhodnem letu poročanja 2013. Značilnosti teh naprav so zelo različne, zato so v uredbi o spremljanju in poročanju opredeljene štiri kategorije naprav glede na njihove povprečne letne emisije. Glede na poročila iz člena 21 za leto 2014 je, podobno kot leta 2013, 72 % naprav pripadalo kategoriji A, 21 % kategoriji B in le 7 % naprav (868) kategoriji C. Leta 2014 je bilo kot naprave z nizkimi emisijami opredeljenih več kot 5 700 naprav (51 % vseh naprav), v letu poročanja 2013 pa jih je bilo tako opredeljenih 5 600, kar je 49 % vseh naprav. Velik delež naprav z nizkimi emisijami in kategorije A potrjuje ustreznost stopenjske zgradbe sistema spremljanja, poročanja in preverjanja, ki je bil zasnovan ob upoštevanju načela sorazmernosti. Države članice so precej enotne, kar zadeva kategorije naprav, razlikujejo pa se z vidika vključenih industrijskih panog ali dejavnosti. Naprave EU ETS, ki vključujejo dejavnosti izgorevanja, je mogoče najti v vseh državah članicah. Druge dejavnosti, o katerih poroča večina držav članic, so rafiniranje nafte in proizvodnja jekla, cementa, apna, stekla, keramike ter papirne kaše in papirja. O izdaji dovoljenj za dejavnosti zajemanja in shranjevanja CO2 sta leta 2014 poročali le dve državi (Francija in Norveška). Kar zadeva nove pline (tiste, ki so dodani v Prilogi I k direktivi o EU ETS za vključitev v sistem od začetka tretje faze), so bila v 13 državah izdana dovoljenja za dejavnosti, pri katerih se v ozračje izpuščajo PFC, v 20 državah članicah pa so bila izdana dovoljenja za dejavnost proizvodnje dušikove kisline. Drugi sektorji N2O so prisotni le v treh državah članicah (Nemčiji, Franciji in Italiji). Možnost izključitve malih onesnaževalcev iz EU ETS v skladu s členom 27 direktive o EU ETS je uporabilo le malo držav članic. Direktiva to možnost ponuja, da bi se zmanjšali upravni stroški malih onesnaževalcev, in jo dovoljuje, če so sprejeti enakovredni ukrepi za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. V skladu s poročili, predloženimi leta 2015, to možnost uporablja osem držav (Nemčija, Španija, Francija, Hrvaška, Islandija, Italija, Slovenija in Združeno kraljestvo), zlasti za naprave z dejavnostmi izgorevanja in proizvodnjo keramike. Količina izključenih emisij znaša približno 3,9 milijona ton ekvivalenta CO2 ali 0,2 % vseh preverjenih emisij v letu 2014 v primerjavi s 4,7 milijona tonami CO2 leta 2013. Kar zadeva vključenost operaterjev zrakoplovov, je bilo leta 2014 število tistih, ki so dejansko vključeni v EU ETS, ocenjeno na približno 600. 3.2.Register Unije Z registrom Unije so od leta 2012 centralizirane operacije evidentiranja posestva pravic in z njimi povezanih transakcij. Ta enotni register upravlja in vzdržuje Komisija, nacionalni administratorji registra v vseh 31 državah, ki sodelujejo v sistemu EU ETS, pa so še vedno kontaktne točke za zastopnike več kot 20 000 računov (podjetij ali fizičnih oseb). Uredba o registru je bila leta 2013 revidirana, da bi dokončno določili funkcionalnosti, potrebne za tretjo fazo EU ETS, in vključili obračunavanje transakcij na podlagi odločbe o porazdelitvi prizadevanj. Revidirana uredba o registru v zvezi z EU ETS zagotavlja tudi mehanizem za izvajanje določb člena 11a direktive o EU ETS, v skladu s katerim lahko upravljavci mednarodne dobropise zamenjajo za pravice (glej tudi oddelek 4.1.3). V skladu z direktivo o EU ETS in uredbo o registru se v tretji fazi EU ETS postopki dodelitve izvajajo centralno v registru Unije, in sicer tako za brezplačne dodelitve pravic nepremičnim upravljavcem in operaterjem zrakoplovov (glej tudi oddelka 4.1.2.1 in 4.1.2.4) kot tudi za prodajo pravic na dražbi prek skupnega in dveh samostojnih dražbenih sistemov (glej tudi oddelek 4.1.2.3). Komisija si kot centralni administrator registra Unije prizadeva tudi za nenehno izboljševanje funkcionalnosti in varnosti registra ter njegove prijaznosti do uporabnikov ob posvetovanju z nacionalnimi administratorji registra. 4.DELOVANJE TRGA OGLJIKA V LETIH 2013 IN 2014

V tem poglavju so obravnavane glavne značilnosti EU ETS na strani ponudbe in povpraševanja. Zagotovljene so informacije o zgornji meji, brezplačni dodelitvi, prodaji na dražbi in odstopanju od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor v nekaterih državah članicah. Obravnavana je tudi uporaba mednarodnih dobropisov. Pri povpraševanju gre za zagotavljanje informacij o preverjenih emisijah ter uravnoteženju ponudbe in povpraševanja. 4.1.Ponudba: pravice, ki so dane v obtok 4.1.1.Zgornja meja EU ETS deluje po načelu „trgovanja s pokrovom“. Zgornja meja je absolutna količina toplogrednih plinov, ki se lahko izpusti v sistemu, da se zagotovi doseganje cilja glede zmanjšanja emisij, in ustreza številu pravic, ki so dane v obtok v fazi trgovanja. Od tretje faze je zgornja meja na ravni EU določena z direktivo o EU ETS. Vsako leto se bo znižala za količino v vrednosti 1,74 % količine pravic leta 2010. Ta stopnja zmanjševanja je znana kot linearni faktor zmanjšanja. To v absolutnem smislu pomeni, da se bo število pravic letno zmanjšalo za določeno število, ki znaša približno 38 milijonov. Linearni faktor zmanjšanja je bil določen ob upoštevanju cilja 20-odstotnega skupnega zmanjšanja in omogoča 21-odstotno zmanjšanje v primerjavi z emisijami EU ETS leta 2005.

V prvi in drugi fazi je bila zgornja meja na ravni EU določena na način od spodaj navzgor na podlagi združenih skupnih količin pravic, ki so jih države članice določile v svojih nacionalnih načrtih razdelitve pravic. Leta 2013 je skupna količina izdanih pravic znašala 2 084 301 856. V preglednici 1 so prikazani podatki zgornje meje za posamezna leta v obdobju 2013–2020. Preglednica 1: Zgornja meja EU ETS v obdobju 2013–2020



Leto



Letna zgornja meja (brez letalstva)



2013



2 084 301 856



2014



2 046 037 610



2015



2 007 773 364



2016



1 969 509 118



2017



1 931 244 873



2018



1 892 980 627



2019



1 854 716 381



2020



1 816 452 135 4.1.2.Izdane pravice 4.1.2.1.Brezplačna dodelitev S tretjo fazo EU ETS so bile uvedene precejšnje spremembe v zvezi z brezplačno dodelitvijo pravic: proizvodnja električne energije brezplačnih pravic načeloma ne prejema več (glej oddelek 4.1.2.4 v nadaljevanju), prodaja na dražbi pa je postalo privzeto pravilo. Načela, na katerih temelji brezplačna dodelitev sektorjem, ki so vključeni v EU ETS, so se v primerjavi s predhodnima fazama bistveno spremenila. Prvič, brezplačne pravice se razdelijo v skladu z usklajenimi pravili na ravni EU, kar pomeni, da za naprave iste vrste veljajo enaka pravila v vseh državah članicah. Drugič, brezplačna dodelitev temelji na referenčnih merilih uspešnosti, da se okrepijo spodbude za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in nagradijo najučinkovitejše naprave. Tretjič, predvidena je rezerva za nove udeležence na ravni EU, ki je enaka 5 % skupne količine pravic za tretjo fazo. S programom NER 300 je bilo 300 milijonov pravic iz te rezerve zagotovljenih za spodbuditev gradnje in delovanja obsežnih predstavitvenih projektov zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida (CCS) ter inovativnih tehnologij na področju obnovljivih virov energije. Predlaga se (glej oddelek 10.2), da se od leta 2021 preostale pravice v rezervi za nove udeležence brezplačno dodelijo novim in rastočim napravam v EU ETS. Brezplačne pravice se dodelijo industrijskim napravam za obravnavo morebitnega tveganja selitve virov CO2 (selitve industrijske proizvodnje v tretje države, ki imajo ohlapnejše omejitve glede emisij toplogrednih plinov, kar povzroča povečanje emisij na svetovni ravni) v energetsko intenzivnih proizvodnih panogah. Z dodeljevanjem brezplačnih pravic se bistveno znižajo stroški industrij v EU, izpostavljenih mednarodni konkurenci. Sektorji in podsektorji, ki se srečujejo s konkurenco industrij zunaj EU, se štejejo za izpostavljene tveganju selitve virov CO2, zato prejemajo večji delež brezplačnih pravic kot industrije, ki se ne štejejo za izpostavljene takšnemu tveganju. Komisija je prvi seznam, s katerim se določajo sektorji in podsektorji, za katere velja, da so izpostavljeni precejšnjemu tveganju selitve virov CO2 (seznam sektorjev, izpostavljenih selitvi virov CO2), sprejela leta 2009, za brezplačno dodelitev pravic pa se je uporabil v letih 2013 in 2014. V letih 2011, 2012 in 2013 so bili na seznam dodani novi sektorji in podsektorji. Prvi seznam sektorjev, izpostavljenih selitvi virov CO2, je prenehal veljati leta 2014, zato je Komisija po obsežnih posvetovanjih z deležniki, vključno z državami članicami, industrijo, nevladnimi organizacijami in akademskimi krogi, sprejela sklep o podaljšanju tega seznama za obdobje 2015–2019. Ocenjuje se, da bo v tretji fazi industrijskim napravam brezplačno dodeljenih približno 43 % skupne zgornje meje za tretjo fazo (kar ustreza 6,6 milijarde pravic). Za nove udeležence so na voljo dodatne brezplačne dodelitve iz rezerve za nove udeležence. 2013 2014 2015

Brezplačna dodelitev

(EU-28 + države Efte, ki so del EGP) 903,0 874,8 847,6

Dodelitev iz rezerve za nove udeležence (greenfield investicije in povečanja zmogljivosti) 10,7 12,4 12,3

Nedodeljene brezplačne pravice zaradi zaprtja ali sprememb v proizvodnji ali proizvodni zmogljivosti 40,7 59,4 65,3 V tretji fazi so nove naprave, vključene v EU ETS, in naprave, ki povečajo zmogljivost, upravičene do dodatne brezplačne dodelitve iz rezerve za nove udeležence. Začetna rezerva za nove udeležence, zmanjšana za 300 milijonov pravic za program NER 300, je zajemala 480,2 milijona pravic. Do julija 2015 je bilo za celo tretjo fazo rezerviranih 91,3 milijona pravic za 369 naprav. Ostanek rezerve za nove udeležence se lahko v prihodnje razdeli morebitnim novim napravam ali obstoječim napravam, ki povečajo zmogljivost. Vendar je pričakovati, da bo precej teh pravic ostalo nedodeljenih. Do julija 2015 se je zaradi zaprtja naprav ali zmanjšanja njihove proizvodnje ali proizvodne zmogljivosti število dodeljenih pravic zmanjšalo za približno 165,4 milijona v primerjavi s številom, ki se je na začetku uporabilo za izračun dodelitve v tretji fazi. 4.1.2.2.Program NER 300 Program NER 300 je eden od največjih programov za financiranje inovativnih predstavitvenih projektov nizkoogljične energije na svetu. Financira se z monetizacijo 300 milijonov pravic do emisije iz rezerve za nove udeležence, vzpostavljene za tretjo fazo EU ETS. Z monetizacijo pridobljena sredstva se porazdelijo med projekte, izbrane z dvema razpisoma za zbiranje predlogov. Nepovratna sredstva v okviru prvega razpisa so bila podeljena na podlagi rezultatov decembra 2012, ko je bilo 20 projektom obnovljivih virov energije dodeljene 1,1 milijarde EUR. Komisija je julija 2014 enemu projektu zajemanja in shranjevanja ogljikovega dioksida (CCS) ter 18 projektom obnovljivih virov energije podelila 1 milijardo EUR. Cilj programa je uspešno predstaviti okoljsko varno zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida ter inovativne tehnologije na področju obnovljivih virov energije v komercialnem obsegu, da bi razširili proizvodnjo nizkoogljičnih tehnologij v EU.

Program NER 300 dosega dobre rezultate, saj trije projekti, katerim so bila dodeljena sredstva v okviru prvega razpisa programa, že proizvajajo čisto energijo: v predstavitvenem obratu v kraju Crescentino blizu Torina v okviru italijanskega bioenergetskega projekta BEST iz izbranih energijskih poljščin proizvajajo biogorivo druge generacije. V zelo inovativnem integriranem obratu za proizvodnjo biogoriv uporabljajo navadno kanelo, tj. novo, hitro rastočo in proti suši odporno energijsko poljščino, ter slamo pšenice za proizvodnjo etanola. Letno ga proizvedejo 51 milijonov litrov. Projekt BEST, ki ga vodi italijanska delniška družba Bio Product S.p.A., je začel delovati 1. junija 2013 in se delno financira iz programa NER 300, v okviru katerega mu je bilo dodeljenega 28,4 milijona EUR; Verbiostraw je nemški bioenergetski projekt, pri katerem proizvajajo bioplin iz kmetijskih odpadkov v prvem takšnem obratu. V okviru projekta z zmogljivostjo 16,5 MW bo letno iz približno 40 000 ton slame proizvedenih 136 gigavatnih ur bioplina. Kot surovina se uporabljajo izključno kmetijski ostanki, zato v obratu ne bodo potrebovali kmetijskih zemljišč za pridelavo energijskih poljščin. S prečiščenim bioplinom bodo bodisi oskrbovali omrežje zemeljskega plina bodisi ga bodo uporabljali kot napredno gorivo v prometnem sektorju. Projekt Verbiostraw, ki ga vodi podjetje VERBIO Ethanol Schwedt GmbH & Co, se izvaja v nemškem mestu Schwedt/Oder. Izvajati se je začel 3. januarja 2014, sofinancira pa se s sredstvi iz programa NER 300 v višini 22,3 milijona EUR; švedski projekt vetrne energije Windpark Blaiken zadeva razvoj vetrne elektrarne z zmogljivostjo 225 MW na severu Švedske z arktičnim podnebjem. Ko bo ta v celoti obratovala, bo vključevala 90 vetrnic, opremljenih z inovativnim sistemom za razledenitev, ki ga sestavljajo grelni elementi na prednjih robovih lopatic. Projekt, ki se gradi v treh sklopih po 30 vetrnic v triletnem obdobju, je priključen na nacionalno omrežje. Prva dva sklopa vetrnic že obratujeta, tretji pa bo začel obratovati leta 2015. Projekt, ki ga vodi podjetje Blaiken Vind AB, se je začel izvajati 1. januarja 2015 in se sofinancira s sredstvi iz programa NER 300 v višini 15 milijonov EUR. 4.1.2.3.Prodaja pravic na dražbi V tretji fazi je prodaja na dražbi na primarnem trgu postala privzeti način za dodelitev pravic. Komisija je morala v skladu z direktivo o EU ETS sprejeti uredbo o časovnem načrtu, upravljanju in drugih vidikih dražbe, da se zagotovi odprto, pregledno, usklajeno in nediskriminacijsko izvajanje prodaje na dražbi. Tako je bila novembra 2010 sprejeta uredba o dražbi pravic. Ta določa, da morajo sodelujoče države članice in Komisija zagotoviti skupni dražbeni sistem za prodajo pravic na dražbi v imenu držav članic, določa pa tudi možnost, da se posamezne države članice odločijo, da v tem sistemu ne bodo sodelovale. To možnost so uporabile Nemčija, Poljska in Združeno kraljestvo, ki so imenovale svoje dražbene sisteme. Tako imenovane dražbene sisteme je treba vključiti na seznam iz Priloge III k uredbi o dražbi pravic. Uredba o dražbi pravic določa, da je treba dražbene sisteme imenovati na podlagi konkurenčnih razpisnih postopkov; za imenovanje skupnega dražbenega sistema je začel veljati sporazum o skupni oddaji naročil, ki so ga podpisale države članice, ki sodelujejo pri skupnem ukrepu, in Komisija. Avgusta 2012 je bil za prvi skupni dražbeni sistem imenovan sistem European Energy Exchange (EEX). Uredba o dražbi pravic določa tudi, da je treba v skladu s sporazumom o skupni oddaji naročil med državami članicami in Komisijo imenovati tudi nadzornika dražbe, pri čemer se trenutno ocenjujejo možnosti za to. Vsi dražbeni sistemi morajo pred začetkom vsakega koledarskega leta določiti ter objaviti količine in datume posameznih dražb (t. i. časovni razpored dražb). Do 30. junija 2015 je bilo za tretjo fazo opravljenih več kot 650 dražb. V preglednici v nadaljevanju je prikazan pregled količin pravic iz tretje faze, ki so bile prodane v dražbenih sistemih EEX in ICE v letih 2012 (t. i. zgodnje dražbe), 2013, 2014 in 2015. V okviru dražbenega sistema EEX, ki prodaja pravice v imenu 27 držav članic (25 držav članic, ki sodelujejo v skupnem dražbenem sistemu, Nemčije in Poljske), je bilo prodanih 88 % vseh pravic, prodanih na dražbi v letih od 2012 do 2014, v okviru dražbenega sistema ICE pa je bilo v imenu Združenega kraljestva prodanih 12 % vseh na dražbi prodanih pravic. Dražbe so praviloma potekale nemoteno, končne cene na dražbi pa so bile na splošno v skladu s cenami na sekundarnem trgu, pri čemer ni bilo večjih težav ali incidentov. Leta 2013 so bile v EEX v skladu s členom 7(6) uredbe o dražbi pravic dražbe trikrat preklicane kmalu po njihovem začetku. Količina pravic za prodajo na dražbi v letu 2014 je bila 12. marca 2014 (ICE) in 17. marca 2014 (EEX) revidirana v skladu z odločitvijo o odložitvi 900 milijonov pravic iz let 2014, 2015 in 2016 v leti 2019 in 2020, kot je določeno v Uredbi Komisije (EU) št. 176/2014. Prodaja pravic za letalstvo na dražbi je bila leta 2012 začasno ustavljena s sklepom o „ustavitvi ure“ in se je ponovno začela leta 2014. Hrvaška je začela svoj delež pravic na dražbi prodajati januarja 2015. Islandija, Lihtenštajn in Norveška še niso začeli prodajati pravic na dražbi. Leto



Količina splošnih pravic, prodanih na dražbi



Količina pravic za letalstvo, prodanih na dražbi 2012 89 701 500 2 500 000 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 Skupni prihodki, ustvarjeni na dražbah med letom 2012 in junijem 2015, so presegali 8,9 milijarde EUR. V skladu z direktivo o EU ETS bi morale države članice najmanj 50 % prihodkov od dražb ali enakovreden finančni znesek teh prihodkov, vključno z vsemi prihodki, ustvarjenimi s pravicami, razdeljenimi zaradi solidarnosti in rasti, nameniti podnebnim in energetskim ukrepom. V letu 2014 so države članice za podnebne in energetske ukrepe, zlasti v podporo domačim naložbam na tem področju (glej oddelek 6.1.1 poročila o napredku na področju podnebnih sprememb), v povprečju uporabile ali nameravale uporabiti približno 87 % teh prihodkov ali enakovreden finančni znesek. Dražbeni sistemi podrobne izide posameznih dražb objavijo na temu namenjenih spletnih mestih. Poleg tega Nemčija, Poljska in Združeno kraljestvo ter Komisija v imenu držav članic, ki uporabljajo skupni dražbeni sistem, objavljajo mesečna poročila o dražbah. 4.1.2.4.Odstopanje od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor Odstopanje od splošnega pravila prodaje na dražbi je določeno v členu 10c direktive o EU ETS, da bi se v nekaterih državah članicah omogočile naložbe v modernizacijo elektroenergetskega sektorja. To odstopanje uporablja osem od desetih upravičenih držav članic, ki proizvajalcem električne energije dodeljujejo določeno število brezplačnih pravic, če se izvajajo ustrezne naložbe. Brezplačne pravice iz člena 10c se odštejejo od količine pravic, ki bi jih zadevna država članica sicer prodala na dražbi. Glede na nacionalna pravila za izvajanje odstopanja lahko proizvajalci električne energije prejmejo brezplačne pravice v vrednosti, ki je enaka vrednosti naložb iz nacionalnega naložbenega načrta, ki jih izvajajo ali so jih izvedli, ali plačil v nacionalni sklad, iz katerega se lahko te naložbe financirajo. Število takšnih brezplačnih pravic, ki so bile proizvajalcem električne energije dodeljene v letih 2013 in 2014, je navedeno v preglednici 4. Če je število dodeljenih pravic manjše od največjega dovoljenega, se lahko te „neuporabljene“ pravice dodelijo brezplačno v naslednjem letu ali letih, odvisno od zadevnih nacionalnih pravil države članice. Brezplačne pravice, ki niso dodeljene v skladu z odstopanjem, bodo prodane na dražbi. V prvem letu je bilo mogoče poročati o naložbah iz nacionalnega načrta, ki so se izvajale od junija 2009. Poročila za leti 2013 in 2014 so vsebovala stroške za 500 naložb, od katerih jih je bilo 135 končanih, 22 preklicanih, preostale pa se še izvajajo in še niso končane.

Skupna vrednost stroškov naložb iz poročil za obdobje 2009–2013 znaša 5,9 milijarde EUR, za leto 2014 pa 1,9 milijarde EUR. Približno 80 % teh stroškov je bilo namenjenih nadgradnji in dodatnemu opremljanju infrastrukture, ostalo pa naložbam v čiste tehnologije ali diverzifikacijo oskrbe. Primeri naložb vključujejo novo napravo za soproizvodnjo s kondenzacijsko parno turbino v Estoniji (nadgradnja infrastrukture), sanacijo omrežij za daljinsko ogrevanje v Bolgariji (dodatno opremljanje infrastrukture), nadomeščanje premoga z obnovljivimi viri energije z uporabo odpadkov na Češkem (čiste tehnologije) in gradnjo povezovalnega plinovoda za zemeljski plin na Madžarskem (diverzifikacija oskrbe). Število brezplačnih pravic, ki so jih zahtevale države članice Največje letno število pravic Država članica 2013 2014 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Skupaj BG 11 009 416 9 779 243 13 542 000 11 607 428 9 672 857 7 738 286 5 803 714 3 869 143 1 934 571 54 167 999 CY 2 519 077 2 195 195 2 519 077 2 195 195 1 907 302 1 583 420 1 259 538 935 657 575 789 10 975 978 CZ 25 285 353 22 383 398 26 916 667 23 071 429 19 226 191 15 380 953 11 535 714 7 690 476 3 845 238 107 666 668 EE 5 135 166 4 401 568 5 288 827 4 533 280 3 777 733 3 022 187 2 266 640 1 511 093 755 547 21 155 307 HU 7 047 255 0 7 047 255 0 0 0 0 0 0 7 047 255 LT 322 449 297 113 582 373 536 615 486 698 428 460 361 903 287 027 170 552 2 853 628 PL 65 992 703 52 920 889 77 816 756 72 258 416 66 700 076 60 030 069 52 248 393 43 355 049 32 238 370 404 647 129 RO 15 748 011 8 591 461 17 852 479 15 302 125 12 751 771 10 201 417 7 651 063 5 100 708 2 550 354 71 409 917 Skupaj 133 059 430 100 568 867 151 565 434 129 504 488 114 522 628 98 384 792 81 126 965 62 749 153 42 070 421 679 923 881



Države članice, ki uporabljajo odstopanje, morajo v skladu z direktivo o EU ETS objavljati letna poročila o izvajanju naložb iz nacionalnih načrtov. Objaviti je treba tudi uporabo naložb. Glede na izkušnje se oblika in vsebina obstoječih objavljenih poročil razlikujeta. V nekaterih primerih države članice informacije o stroških naložb omejijo ali združijo, pri čemer se sklicujejo na poslovno zaupnost. Poročila so običajno objavljena na spletnem mestu odgovornega ministrstva, npr. ministrstva za energijo (Bolgarija, Romunija in Litva) ali ministrstva za okolje (Češka, Ciper, Estonija, Madžarska in Poljska). 4.1.3.Mednarodni dobropisi EU ETS do leta 2020 udeležencem dovoljuje, da del svojih obveznosti v okviru EU ETS izpolnijo z uporabo dobropisov iz mehanizma čistega razvoja in skupnega izvajanja, tj. dveh programov za dobropise, ki ju organizirajo Združeni narodi, razen dobropisov od jedrskih projektov ter projektov pogozdovanja in ponovnega pogozdovanja. V skladu z Uredbo Komisije (EU) št. 550/2011 dobropisi, ustvarjeni s projekti, ki vključujejo uničevanje industrijskih plinov (trifluorometana HFC23 in dušikovega oksida N2O iz proizvodnje adipinske kisline), od začetka tretje faze niso več dovoljeni. V tretji fazi so začele veljati tudi dodatne omejitve za dobropise od projektov, registriranih po letu 2013 v državah, ki niso najmanj razvite države. Poleg tega od 31. marca 2015 in v skladu s členom 11a(3) in (4) direktive o EU ETS dobropisov, izdanih za zmanjšanje emisij v prvem ciljnem obdobju Kjotskega protokola (2008–2012), ni več mogoče zamenjati za pravice EU ETS. Člen 11a(8) direktive o EU ETS vključuje tudi določbe o ravneh uporabe mednarodnih dobropisov za upravljavca in operaterja zrakoplova ter določa minimalne upravičenosti v zvezi s tem. Uredba Komisije (EU) št. 1123/2013 določa pravila za določanje upravičenosti posameznih upravljavcev in operaterjev zrakoplovov do leta 2020. Natančna količina upravičenosti do dobropisa v drugi in tretji fazi bo sicer deloma odvisna od količine prihodnjih preverjenih emisij, vendar tržni analitiki ocenjujejo, da bo znašala približno 1,6 milijarde dobropisov. V tretji fazi se dobropisi ne predajo več neposredno, ampak jih je mogoče kadar koli v koledarskem letu zamenjati za pravice. Skupno število uporabljenih ali zamenjanih mednarodnih dobropisov je 30. aprila 2015 znašalo 1 445 milijonov.



Milijoni ton % Mehanizem čistega razvoja 195,62 50,59 % Kitajska 150,21 76,79 % Indija 12,61 6,45 % Brazilija 4,52 2,31 % Uzbekistan 3,72 1,90 % Čile 3,12 1,59 % Koreja 2,93 1,50 % Mehika 2,63 1,34 % Drugi 15,88 8,12 % Pot 1 Pot 2 Skupno izvajanje 191,05 49,41 % milijoni odstotki milijoni odstotki Ukrajina 146,66 76,77 % 144,92 75,85 % 1,74 0,91 % Rusija 32,06 16,78 % 32,06 16,78 % 0 0,00 % Litva 3,54 1,85 % 0 0,00 % 3,54 1,85 % Poljska 2,82 1,48 % 2,82 1,48 % 0 0,00 % Nemčija 1,65 0,86 % 1,65 0,86 % 0 0,00 % Francija 1,24 0,65 % 1,24 0,65 % 0 0,00 % Drugi 3,08 1,61 % 2,26 1,18 % 0,81 0,42 % Skupaj 386,67 100,00 % 184,95 96,81 % 6,09 3,19 % 4.2.Povpraševanje: pravice, vzete iz obtoka V skladu z informacijami, evidentiranimi v registru Unije, naj bi se emisije toplogrednih plinov iz nepremičnih naprav, ki so vključene v EU ETS, leta 2014 po ocenah zmanjšale za približno 4,5 % v primerjavi z ravnjo iz leta 2013, kar pomeni hitrejši upad kot v prejšnjih letih. Leta 2013 so se preverjene emisije toplogrednih plinov po ocenah zmanjšale za najmanj 3 % v primerjavi z letom 2012. Omeniti je treba, da so se zaradi razširitve področja uporabe EU ETS ob prehodu iz druge v tretjo fazo pojavili nekateri metodološki izzivi, zaradi katerih je težko z gotovostjo oceniti spremembo emisij glede na leto 2012. Vendar so bile ocenjene emisije naprav v sektorjih, ki so bili vključeni v drugo in tretjo fazo, leta 2013 na enaki podlagi najmanj 3 % nižje od ravni iz leta 2012. Medtem ko so preverjene emisije toplogrednih plinov iz nepremičnih naprav leta 2013 znašale 1 895 milijonov ton ekvivalenta CO2, so emisije, ki so bile v EU ETS dodatno vključene zaradi razširitve njegovega področja uporabe, ocenjene na 79 do 100 milijonov ton. Če povzamemo, je gospodarska recesija, ki se je začela leta 2008, sicer močno vplivala na emisije, vendar so njihove ravni iz leta 2014 kljub popravku za razširitev področja uporabe med drugo in tretjo fazo nižje od ravni pred krizo. Nestanovitnosti letnih emisij ni mogoče pojasniti le z gospodarskimi dejavniki, saj je to stanje tudi posledica izboljšanja energetske učinkovitosti in čistejše mešanice energijskih virov.



Leto



2008



2009



2010



2011



2012



2013



2014



Preverjene emisije (v milijonih ton ekvivalenta CO2)



2 100



1 860



1 919



1 886



1 867



1 895



1 812



Sprememba glede na leto X – 1



–11,4 %



3,2 %



–1,8 %



–2 %



–3 %



–4,5 %



BDP (stopnja dejanske gospodarske rasti v EU-27 ali EU-28)



0,4 %



–4,5 %



2,0 %



1,7 %



–0,4 %



0,1 %



1,3 % Vir: javno spletno mesto evidence transakcij Evropske unije (http://ec.europa.eu/environment/ets/).

Podatki o BDP, kot so navedeni na spletnem mestu: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/tgm/table.do?tab=table&init=1&plugin=1&language=en&pcode=tec00115 . Leta 2013 je bilo prostovoljno ukinjenih (se niso uporabile za izpolnjevanje zahtev) 13 219 pravic, leta 2014 pa 47 278. 4.3.Uravnoteženje ponudbe in povpraševanja Kot je navedeno v poročilu o trgu ogljika iz leta 2012, je EU ETS na začetku tretje faze zaznamovalo veliko neravnotežje med ponudbo pravic in povpraševanju po njih, kar je privedlo do presežka pravic v višini približno 2 milijard. Ta presežek se je leta 2013 dodatno povečal na več kot 2,1 milijarde pravic. Leta 2014 se je nekoliko zmanjšal na približno 2,07 milijarde. Količina pravic za prodajo na dražbi se je leta 2014 zmanjšala za 400 milijonov zaradi začetka izvajanja ukrepa odložitve, s katerim se odloži prodaja teh pravic na dražbi. Če te odložitve ne bi bilo, bi presežek leta 2014 znašal skoraj 2,5 milijarde pravic. Razlogi za to neravnotežje so bili opisani v poročilu o trgu ogljika iz leta 2012. Predvsem je neravnotežje posledica neusklajenega razmerja med ponudbo pravic do emisije za prodajo na dražbi, ki je fiksna zaradi zgornje meje emisij, in povpraševanjem po njih, ki je prilagodljivo, saj nanj vplivajo gospodarski cikli, cene fosilnega goriva in drugi dejavniki, kot so dopolnilne politike in tehnološki razvoj. Na ponudbo pravic do emisije vpliva tudi dotok mednarodnih dobropisov, zaradi česar se je ponudba precej povečala. Komisija je za odpravo te situacije pripravila zakonodajni predlog o vzpostavitvi rezerve za stabilnost trga in večji prilagodljivosti ponudbe pravic do emisije za prodajo na dražbi. Namen rezerve za stabilnost trga je stabilizirati trg z obravnavo neravnotežja med ponudbo in povpraševanjem (glej oddelek 10.1). Ključni pojem za delovanje rezerve za stabilnost trga je skupno število pravic v obtoku. Če bo skupno število pravic v obtoku večje od predhodno določene zgornje meje (833 milijonov pravic), bodo dodane rezervi, nasprotno pa bodo iz rezerve sproščene, če bo število pravic v obtoku manjše od predhodno določene spodnje meje (pod 400 milijoni pravic ali če se sprejmejo ukrepi iz člena 29a direktive o EU ETS). Pravice se torej dodajo v rezervo za stabilnost trga ali pa se iz nje sprostijo, če je njihovo skupno število v obtoku zunaj predhodno določenega razpona. Rezerva bo dopolnjena tudi z odloženimi in nedodeljenimi pravicami. Ponudba pravic do emisije je sestavljena iz pravic, prenesenih iz druge faze, pravic, ki se prodajajo na dražbi, brezplačno dodeljenih pravic in pravic v rezervi za nove udeležence; povpraševanje pa določajo emisije naprav in ukinjene pravice. Za podrobnejše informacije glej preglednico v Prilogi. Izhodišče za določitev skupnega števila pravic v obtoku je skupno število pravic, ki so ostale po drugi fazi EU ETS (2008–2012) in niso bile predane ali ukinjene. Te pravice so bile konec druge faze trgovanja nadomeščene s pravicami tretje faze. Skupnemu številu pravic v obtoku niso dodane nobene druge pravice iz obdobja pred tretjo fazo trgovanja. Ta „skupna količina shranjenih pravic“ torej predstavlja natančno število pravic ETS v obtoku na začetku tretje faze trgovanja v okviru EU ETS. Skupna količina shranjenih pravic znaša 1 749 540 826 (ta številka ne vključuje zgodnjih dražb pravic iz tretje faze, ki so se izvajale leta 2012, vendar kaže uporabo mednarodnih dobropisov pred začetkom tretje faze. Skupna količina mednarodnih dobropisov, uporabljenih od leta 2008, je navedena v oddelku 4.1.3). Skupno število pravic v obtoku, ki je pomembno za njihovo dodajanje v rezervo za stabilnost trga in sproščanje iz nje, se izračuna po naslednji formuli: Skupno število pravic v obtoku = ponudba – (povpraševanje + pravice v rezervi za stabilnost trga) Letno poročilo o trgu ogljika omogoča konsolidacijo številčnih podatkov za ponudbo in povpraševanje, ki so objavljeni v skladu s časovnim razporedom obveznosti poročanja iz direktive o EU ETS in njenih izvedbenih določb. Ta časovnih razpored, ustrezni podatki in obseg so navedeni v preglednici 7.



Časovni razpored Podatki Obseg 1. januar–30. april leta x Posodobitve brezplačne dodelitve električni energiji (člen 10c) Leto x – 1 1. april leta x Preverjene emisije Brezplačna dodelitev (člen 10a(5) – NIU) Leto x – 1 1. maj leta x Rok za izpolnitev zahtev: preverjene emisije in predane pravice Leto x – 1 Maj/oktober leta x Zamenjani mednarodni dobropisi Do 1. maja/1. oktobra leta x Oktober/november leta x Poročilo o trgu ogljika Leto x – 1 Januar/julij leta x Stanje rezerve za nove udeležence – preglednica rezerve za nove udeležence Ni objavljeno na ravni EU. Objava brezplačne dodelitve za letalstvo na ravni držav članic Rezerva za stabilnost trga začne delovati leta 2019, zato bo Komisija skupno število pravic v obtoku za predhodno leto redno objavljala v sredini maja vsako leto, in sicer od leta 2017. Na sliki 1 so prikazani kumulativni številčni podatki za ponudbo in povpraševanje do konca leta 2014. Leta 2013 je skupna ponudba znašala približno 2,18 milijarde pravic, skupno povpraševanje pa približno 1,96 milijarde pravic. Leta 2014 sta se skupna ponudba in povpraševanje zmanjšala na približno 1,87 milijarde pravic. Presežek se je torej leta 2013 povečal za približno 220 milijonov pravic in je znašal več kot 2 milijardi pravic, leta 2014 pa je ostal nespremenjen. Zmanjšanje ponudbe in povpraševanja v letu 2014 je izražalo manjšo prodajo na dražbi zaradi odložitve pravic, pa tudi nadaljnje zmanjševanje emisij. Pri obravnavi teh številčnih podatkov za leti 2013 in 2014 je treba upoštevati, da temeljijo na najnovejših podatkih za ti leti, kot izhajajo iz evidence transakcij Evropske unije. To pomeni, da lahko vključujejo novejše podatke v zvezi z letoma 2013 in 2014. Ponudba (kumulativno, v milijonih) Povpraševanje(kumulativno, v milijonih) Brezplačna dodelitev Ukinjene pravice Zamenjani mednarodni dobropisi Preverjene emisije Brezplačna dodelitev (rezerva za nove udeležence) Brezplačna dodelitev (10c) Monetizacija NER 300 s strani EIB Prodaja na dražbi Zgodnja prodaja na dražbi Shranjevanje

5.LETALSTVO Letalske dejavnosti so bile v EU ETS vključene z direktivo 2008/101/ES. Ta določa, da so v sistem EU ETS od začetka leta 2012 vključene emisije iz vseh letov med letališči v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), emisije iz letov z letališč v EGP v tretje države in, če niso izvzeti z delegirano zakonodajo, emisije iz letov iz tretjih držav na letališča v EGP. Septembra 2013 se je skupščina Mednarodne organizacije za civilno letalstvo (ICAO) dogovorila, da bo do leta 2016 razvila globalni tržni mehanizem, ki se bo izvajal od leta 2020 za obravnavo emisij iz mednarodnega letalstva. EU je pozdravila ta izid in v odgovor nanj spremenila svojo zakonodajo. Tako se z Uredbo (EU) št. 421/2014 področje uporabe EU ETS med letoma 2013 in 2016 začasno zmanjšuje na emisije iz letov znotraj EGP. V skladu s poročili iz člena 21, predloženimi leta 2015, ima načrt za spremljanje 611 operaterjev zrakoplovov. Od teh je bilo 50 % (305) komercialnih operaterjev zrakoplovov, preostalih 50 % (306) pa nekomercialnih operaterjev zrakoplovov. Skupno jih je 329 (53,8 % vseh operaterjev zrakoplovov) opredeljenih kot mali onesnaževalci. Po podatkih na javnem spletnem mestu evidence transakcij Evropske unije so preverjene emisije CO2 iz letalskih dejavnosti, ki so se izvajale med letališči v EGP, leta 2013 znašale 53,4 milijona ton, leta 2014 pa 54,9 milijona ton, kar je za 2,8 % več kot leta 2013. Zmanjšanemu obsegu znotraj EGP je bila prilagojena tudi začetna dodelitev operaterjem zrakoplovov. Prilagojena brezplačna dodelitev je leta 2013 znašala 32,4 milijona pravic, leta 2014 pa 32,3 milijona pravic. Količine pravic za prodajo na dražbi za leti 2013 in 2014 so bile določene na podlagi pričakovane letne količine v višini 5,7 milijona po prilagoditvi količin za prodajo na dražbi v skladu z Uredbo (EU) št. 421/2014. Te pravice so se prodajale na dražbi med 1. januarjem in 30. aprilom 2015. Iz teh številk je razvidno, da so se emisije v letih 2013 in 2014 zmanjšale za približno 32 milijonov ton. 6.NADZOR TRGA Glavni delež transakcij s pravicami do emisije predstavljajo transakcije z izvedenimi finančnimi instrumenti (terminskimi pogodbami, nestandardiziranimi terminskimi pogodbami, opcijami, menjalnimi posli), za katere že velja pravna ureditev za finančne trge EU (vključno s trenutno veljavno direktivo o trgih finančnih instrumentov (MiFID)). Ta bo nadomeščena s svežnjem o trgih finančnih instrumentov MiFID 2, ki se bo uporabljal od januarja 2017 in s katerim se zahteva sprejetje številnih izvedbenih ukrepov. V skladu s svežnjem MiFID 2 bodo tudi pravice do emisije razvrščene kot finančni instrumenti. To pomeni, da se bodo pravila iz svežnja MiFID 2, ki se uporabljajo za tradicionalne finančne trge (tiste, ki vključujejo trgovanje z izvedenimi finančnimi instrumenti na ogljik na glavnih platformah), uporabljala tudi za promptni segment sekundarnega trga ogljika (transakcije s pravicami do emisije za takojšnjo dobavo na sekundarnem trgu, ki trenutno niso regulirane na ravni EU), s čimer se bo ta z vidika preglednosti, zaščite vlagateljev in celovitosti obravnaval enakopravno s trgom izvedenih finančnih instrumentov. Poleg tega se bodo na podlagi navzkrižnih sklicevanj na opredelitve finančnih instrumentov v svežnju MiFID 2 uporabljali tudi drugi zakonodajni akti o finančnem trgu. To zlasti velja za uredbo o zlorabi trga, ki bo zajemala transakcije in ravnanje v zvezi s pravicami do emisije na sekundarnih trgih in dražbah v okviru EU ETS na primarnem trgu. Podobno bo navzkrižno sklicevanje na sveženj MiFID 2 v direktivi o pranju denarja sprožilo obvezno skrbno preverjanje strank pri trgovcih z ogljikom, ki jim je bilo izdano dovoljenje na podlagi direktive o trgih finančnih instrumentov, za njihove stranke na sekundarnem promptnem trgu pravic do emisije. V svežnju MiFID 2 in uredbi o zlorabi trga, ki sta bila sprejeta leta 2014, so predvidene nekatere prilagoditve splošne ureditve glede na posebnosti trga ogljika, vključno s: posebnimi izvzetji iz svežnja MiFID 2 za udeležence na trgu ogljika (vključno na podlagi dejstva, da je lahko takšna dejavnost pomožna glede na glavno dejavnost), ki se nanašajo zlasti na kupce, za katere veljajo obveznosti glede skladnosti, in subjekte, ki za račun drugih trgujejo v omejenem obsegu; obveznostjo razkritja notranjih informacij samo za največje udeležence/onesnaževalce; podrobnejšim poročanjem mest trgovanja o pozicijah (vendar brez omejitev pozicij); obravnavo pravic do emisije kot posebne kategorije, za katero veljajo obveznosti glede preglednosti pred trgovanjem in po njem (za lažjo pripravo prilagojenih izvedbenih pravil);

popolnim zajetjem izvedenih finančnih instrumentov na emisije (podobno kot pri izvedenih finančnih instrumentih s „finančno“ osnovo in drugače kot pri izvedenih finančnih instrumentih na blago). V letih 2014 in 2015 je bilo razvitih več ukrepov druge stopnje, ki obravnavajo podrobnosti določb iz svežnja MiFID 2 in uredbe o zlorabi trga ter bodo sprejeti, vključno z določitvijo pragov, ki jih je treba uporabiti pri opredelitvi pomožne narave iz svežnja MiFID 2, pragov za uporabo obveznosti razkritja notranjih informacij za udeležence trga ogljika iz uredbe o zlorabi trga ter zahtev glede preglednosti sekundarnih trgov, kar zadeva pravice do emisije in z njimi povezane izvedene finančne instrumente, vključno s pragovi za njihovo opredelitev kot likvidni trgi v skladu s svežnjem MiFID 2. 6.1.Pravna narava pravic do emisije in fiskalna obravnava Kot v številnih drugih primerih pravna narava pravic do emisije in njihova fiskalna obravnava nista opredeljeni na ravni EU. Vendar se je v zadnjem desetletju kljub neusklajenosti razvil zrel in zelo likviden trg. Veljavni regulativni okvir zagotavlja potrebno pravno podporo za pregleden in likviden trg ogljika, hkrati pa tudi njegovo stabilnost in celovitost. Čeprav deležniki niso izrazili potrebe po jasnejši pravni opredelitvi pravic, namerava Komisija v skladu s priporočilom Evropskega računskega sodišča analizirati koristi razjasnitve njihovega pravnega statusa. V poročilih iz člena 21 je o pravni naravi pravice do emisije v nacionalnem pravnem sistemu poročalo in jo opisalo 23 držav članic. Pravice do emisije so opisane različno, in sicer kot finančni instrumenti, neopredmetena sredstva, lastninske pravice in blago. Ena država (Nemčija) priznava potrebo po reviziji zakonodaje. Druge države članice pa pravice obravnavajo kot finančne instrumente, jih opredeljujejo kot lastninske pravice ali jih imajo za državno lastnino. Kar zadeva fiskalno obravnavo pravic, je v poročilih iz člena 21 majhno število držav članic poročalo, da se davek na dodano vrednost (DDV) plača ob izdaji pravic do emisije, medtem ko se ta v 24 državah članicah plača pri transakciji pravic do emisije na sekundarnem trgu. Večina držav članic je poročala o uporabi mehanizma obrnjene davčne obveznosti za transakcije, ki vključujejo pravice do emisije. Pravice do emisije za podjetja so lahko tudi obdavčene. Šestnajst držav članic je poročalo, da pravice do emisij ali pravice do emisij za podjetja niso bile obdavčene. 7.SPREMLJANJE IN PREVERJANJE EMISIJ TER POROČANJE O NJIH 7.1.Zahteve v tretji fazi Točno spremljanje, poročanje in preverjanje so temeljno ogrodje EU ETS. Dopolnjuje jih zanesljiv akreditacijski sistem za zagotavljanje ustrezne kakovosti preveriteljev, ki so tretje osebe. Da bi izboljšali in uskladili zahteve glede spremljanja, preverjanja in poročanja v tretji fazi, sta bili sprejeti uredba o spremljanju in poročanju ter uredba o preverjanju in akreditaciji (glej oddelek 2). Komisija je zagotovila tudi obsežen sklop dokumentov s smernicami in elektronske predloge za poročanje, ki se v državah članicah razširjeno uporabljajo. Izboljšana je bila tudi učinkovitost sistema za zagotavljanje skladnosti, saj uredba o spremljanju in poročanju državam članicam omogoča uvedbo obveznega elektronskega poročanja. Leta 2015 je o uvedbi posebnega informacijskega sistema za poročanje v okviru EU ETS poročalo deset držav članic. Sistem spremljanja v okviru EU ETS je zasnovan kot sistem „gradnikov“, ki upravljavcem omogoča visoko stopnjo prilagodljivosti, da lahko zagotavljajo stroškovno učinkovitost, hkrati pa se z njim dosega tudi visoka zanesljivost pri spremljanju podatkov o emisijah. Pri tem je dovoljenih več metod spremljanja (na podlagi izračuna ali meritev, izjemoma pa so dovoljeni tudi „nadomestni pristopi“). Metode je mogoče za različne dele naprave tudi kombinirati med seboj. Poljubno izbiro metod spremljanja preprečuje zahteva, da morajo naprave in operaterji zrakoplovov imeti načrt za spremljanje, ki ga na podlagi uredbe o spremljanju in poročanju odobri pristojni organ. 7.2.Uporabljena metodologija spremljanja Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile Komisiji in se nanašajo na uporabo direktive o ETS v letu 2014, večina naprav uporablja metodologijo na podlagi izračuna. Sisteme za neprekinjeno merjenje emisij naj bi uporabljalo le približno 140 naprav (v 22 državah članicah). O uporabi nadomestnega pristopa je poročalo le 13 držav članic za skupno 32 naprav in 6,1 milijona ton ekvivalenta CO2. Prožnost pri izbiri metodologije spremljanja omogoča stroškovno učinkovitost v okviru spremljanja, poročanja in preverjanja. V ta namen je bil zasnovan še en pomemben element, in sicer pristop, ki temelji na stopnjah. Za vse parametre, ki so potrebni za določitev podatkov o emisijah, se določijo t. i. „stopnje“, da so prizadevanja ali zahteve glede stopnje negotovosti sorazmerni z velikostjo naprave. V skladu z uredbo o spremljanju in poročanju morajo vsi upravljavci uporabljati določene najnižje stopnje, pri čemer morajo večji viri emisij uporabljati višje stopnje (tj. stopnje, ki vključujejo zanesljivejšo kakovost podatkov), za manjše vire pa so zahteve zaradi stroškovne učinkovitosti manj stroge. Naprave običajno izpolnjujejo zahteve za najnižjo stopnjo. V skladu s poročili je samo 118 naprav kategorije C (14 % vseh naprav) pri najmanj enem parametru odstopalo od zahteve za uporabo najvišjih stopenj za večje tokove vira (leta 2013 je bilo takšnih naprav 137, kar je 16 % vseh naprav). Vendar je dejansko število lahko večje, saj o podrobnostih v zvezi s tem niso poročale vse države članice. Ta odstopanja so dovoljena le, če upravljavec dokaže, da najvišja stopnja tehnično ni izvedljiva ali bi povzročila nerazumno visoke stroške. Če se ugotovi, da ti pogoji ne veljajo več, morajo upravljavci izboljšati svoje sisteme spremljanja. Podobno so morale države članice sporočiti število naprav kategorije B, ki ne izpolnjujejo zahtev v zvezi z najvišjo stopnjo za večje tokove vira ali vire emisij. O tem je poročalo le 22 držav članic, pri čemer se je pokazalo, da od zahtev v določenem obsegu povprečno odstopa 28 % naprav kategorije B (v poročilih za leto 2013 je o tem poročalo 24 držav članic, povprečno pa je odstopalo 28 % naprav kategorije B). Zgoraj navedeno potrjuje, da je mogoče določbe za takšna odstopanja (ob upoštevanju, da jih mora upravljavec ustrezno utemeljiti, pristojni organ pa odobriti) iz uredbe o spremljanju in poročanju uporabiti v praksi ter da je skladnost upravljavcev na splošno dobra. Za operaterje zrakoplovov je na voljo manj možnosti za spremljanje emisij. Izvedljivi so samo pristopi na podlagi izračuna, pri čemer je poraba goriva osrednji parameter , ki ga je treba določiti za lete, ki so vključeni v EU ETS. 7.3.Preverjanje, ki ga izvajajo akreditirani preveritelji Z uredbo o preverjanju in akreditaciji za tretjo fazo in obdobje po njej se uvaja usklajen pristop k akreditaciji preveriteljev na ravni EU. Preveritelje, ki so pravne osebe ali pravni subjekti, mora akreditirati nacionalni akreditacijski organ, da lahko opravljajo preverjanja v skladu z uredbo o preverjanju in akreditaciji. Država članica lahko potrjevanje preveriteljev kot nadomestni postopek za akreditacijo dovoli le, če je preveritelj fizična oseba. Prednost novega enotnega sistema za akreditiranje je, da lahko preveritelji svoje dejavnosti zaradi medsebojnega priznavanja opravljajo v vseh državah članicah ter tako v celoti izkoristijo prednost notranjega trga in pomagajo zagotoviti zadostno splošno razpoložljivost preveriteljev.

Države članice so v skladu s členom 21 direktive o EU ETS poročale o številu akreditiranih preveriteljev po posameznih obsegih akreditacije. Skupno je bilo v vseh obsegih akreditiranih 1 044 preveriteljev (preveritelji opravljajo dejavnosti preverjanja v različnih obsegih, zato to število ni enako skupnemu številu preveriteljev). Vzajemno priznavanje preveriteljev med državami članicami je uspešno: večina držav članic (28) je poročala, da na njihovem ozemlju deluje vsaj en tuj preveritelj. Razpoložljivost preveriteljev ni niti v prvem niti v drugem letu izvajanja uredbe o preverjanju in akreditaciji predstavljala ozkega grla v sistemu. Stopnja skladnosti preveriteljev z uredbo o preverjanju in akreditaciji je po ugotovitvah visoka, saj so države članice poročale le nekaj upravnih ukrepov, in sicer en začasni odvzem in en preklic akreditacije ter šest zmanjšanj njenega obsega. Sedem držav članic je poročalo o pritožbah zoper preveritelja, ki pa so bile rešene v 99 % primerov. Osem držav članic je poročalo o določeni neskladnosti v zvezi s potrebno izmenjavo informacij med nacionalnimi akreditacijskimi organi in pristojnimi organi. 8.PREGLED UPRAVNIH UREDITEV V DRŽAVAH ČLANICAH EU ETS se v državah članicah izvaja z različnimi pristopi glede odgovornih pristojnih organov. Večina držav članic je uporabljala obstoječe strukture, le nekaj pa jih je za EU ETS ustanovilo posebne nove organe. V nekaterih državah članicah je vključenih več lokalnih organov, druge pa imajo centraliziran pristop. S poročili iz člena 21 je mogoče pridobiti določen vpogled v organizacijsko strukturo posameznih držav članic. Pri izvajanju EU ETS povprečno sodelujejo štirje različni pristojni organi. Petnajst držav članic je poročalo o sodelovanju lokalnih organov, običajno za izdajo dovoljenj ter vprašanja spremljanja, poročanja in preverjanja. Usklajevanje med organi je eno od pomembnih vprašanj za zagotavljanje enotne in pravilne uporabe pravnih zahtev v posameznih državah članicah. Usklajevanje se zagotavlja z ustreznimi določbami uredbe o spremljanju in poročanju. Kar zadeva usklajevanje med pristojnimi organi, so države članice poročale, da po potrebi uporabljajo različna orodja. V poročilih za leto 2014 je deset držav članic poročalo, da imajo vzpostavljene zakonodajne instrumente za centralno upravljanje načrtov za spremljanje ali poročil o emisijah, v osmih primerih pa centralni organ zagotavlja zavezujoča navodila in smernice. Dvanajst držav članic je poročalo, da redno organizirajo delavnice za organe, o skupnem usposabljanju za pristojne organe pa jih je poročalo le osem. O uporabi skupnega informacijskega sistema kot sredstva za usklajevanje je poročalo osem držav članic. Kar zadeva upravne pristojbine, ki jih zaračunajo države članice (v zvezi z izdajo dovoljenj in odobritvijo načrtov za spremljanje), je 14 držav poročalo, da jih upravljavcem ne zaračunavajo. V 16 državah operaterji zrakoplovov ne plačujejo pristojbin. Šest držav članic je poročalo, da upravljavcem in operaterjem zrakoplovov zaračunavajo letno upravno pristojbino. Razpon teh pristojbin znaša letno od 671 do 5 250 EUR na upravljavca. V dveh primerih so bile sporočene pristojbine izražene v znesku (od 0,02 do 0,07 EUR) na pravico. Sedemnajst držav članic je poročalo, da zaračunavajo pristojbine za različne posebne storitve, kot je odobritev načrtov za spremljanje ali posodobitev načrtov za spremljanje ali dovoljenj. Med pristojbinami so velike razlike, saj za odobritev novega načrta za spremljanje znašajo od manj kot 100 EUR do več kot 3 000 EUR. Na splošno je mogoče ugotoviti, da so sistemi v državah članicah večinoma učinkoviti, saj so usklajeni z upravno organizacijo držav. Uporablja se načelo subsidiarnosti. Še naprej bi bilo treba krepiti komunikacijo med lokalnimi organi držav članic in izmenjavo dobrih praks med pristojnimi organi. 9.SKLADNOST IN IZVRŠEVANJE Pristojni organi v državah članicah z izvajanjem različnih pregledov skladnosti v zvezi z letnimi poročili o emisijah močno prispevajo k visoki stopnji skladnosti upravljavcev. V skladu z informacijami iz poročil iz člena 21, ki so bila predložena leta 2015, so vse države članice (razen Švedske) opravile pregled popolnosti in notranje skladnosti pri 95 do 100 % letnih poročil o emisijah. Pri približno 80 % poročil je bil opravljen tudi pregled skladnosti z načrti za spremljanje, pregled skladnosti s podatki o dodelitvi pa je bil v povprečju opravljen pri približno 72 % poročil. Štiriindvajset držav članic je poročalo, da izvajajo navzkrižne preglede z drugimi podatki/podrobnostmi. Namen vseh zgoraj navedenih pregledov je dopolniti delo preveritelja ter zagotoviti visoko stopnjo kakovosti sistema spremljanja, poročanja in preverjanja. Pristojni organi so leta 2014 (in 2013) po preverjanju odkrili napake le pri 0,2 % poročil. Še en pokazatelj dobrega delovanja sistema za zagotavljanje skladnosti v EU ETS je število primerov v poročilih držav članic, pri katerih je moral pristojni organ izvesti konservativne ocene emisij naprave. Štirinajst držav članic je skupno poročalo o 37 takšnih primerih (0,3 % naprav), ki so vključevali 9,1 milijona ton emisij CO2 (0,5 % vseh preverjenih emisij, sporočenih za leto 2014). To je mogoče primerjati s poročili za leto 2013, v katerih je dvanajst držav članic poročalo o skupno 70 takšnih primerih (0,6 % naprav), ki so vključevali 2,7 milijona ton emisij CO2 (0,14 % vseh preverjenih emisij, sporočenih za leto 2013). Iz zgoraj navedenih številčnih podatkov je razvidno, da so pregledi, ki jih opravijo pristojni organi, pomembni, in to kljub preverjanju, ki ga opravi tretja oseba. Prav tako je iz ugotovitev razvidno, da zahteve glede poročanja v okviru EU ETS izpolnjuje 99,5 % naprav. Z direktivo o EU ETS je določena denarna kazen v obliki „kazni za presežne emisije“, ki znaša 100 EUR, za vsako izpuščeno tono CO2, za katero pravice niso bile predane pravočasno. Kot je ugotovilo Evropsko računsko sodišče, je stopnja skladnosti z EU ETS zelo visoka: vsako leto je približno 99 % emisij dejansko pokritih s potrebnim številom pravic. Tudi v letalskem sektorju je bila stopnja skladnosti s pravili EU ETS zelo visoka: operaterji zrakoplovov, ki povzročajo več kot 99,5 % emisij iz letalstva, vključenih v EU ETS, so upoštevali pravila. To vključuje tudi več kot 100 komercialnih letalskih prevoznikov s sedežem zunaj EU, ki so opravljali lete znotraj EGP. V poročilih za leto 2014 je bilo sporočeno malo primerov uporabe „kazni za presežne emisije“ (približno 0,1 % naprav) v šestih državah članicah (Nemčija, Španija, Poljska, Portugalska, Romunija in Združeno kraljestvo). Kot je določeno v direktivi, bi morale države članice kazen povišati v skladu z evropskim indeksom cen življenjskih potrebščin. Druge možnosti sankcij v državah članicah se zelo razlikujejo, kar zadeva vrsto zajetih kršitev in vrsto sankcij. Številne države članice so poročale, da bo sankcije določilo sodišče na podlagi posameznega primera. Večina držav članic je sporočila zgornjo in/ali spodnjo mejo sankcije (kot je primerno), pri čemer je razpon spodnje meje od nekaj sto eurov do kar 75 000 EUR, razpon zgornje meje pa od 5 000 EUR do 15 milijonov EUR. O možnosti sankcij v obliki kazni zapora je poročalo sedem držav članic. V letih 2014 in 2013 je zahtevo glede pravočasne predložitve preverjenega letnega poročila o emisijah izpolnjevalo več kot 99 % naprav. Prav tako je pomembno, da upravljavci izpolnjujejo obveznosti iz dovoljenja za emisijo toplogrednih plinov in odobrenega načrta za spremljanje. Države članice so v poročilih iz člena 21 poročale o ukrepih za zagotavljanje najvišjih mogočih stopenj skladnosti. Za leto poročanja 2014 je 25 od 31 držav, ki so predložile poročilo, omenilo, da so ponujale redna srečanja s predstavniki industrije in/ali preveritelji. Triindvajset držav članic je poročalo o pregledih na kraju samem in kontrolah po naključnem izboru, ki jih izvajajo pristojni organi. Dvaindvajset jih je navedlo, da prepovedujejo prodajo pravic, kadar naprava ne izpolnjuje zahtev. Samo enajst držav članic je navedlo, da objavijo imena upravljavcev, ki ne ravnajo v skladu z uredbo o spremljanju in poročanju ter uredbo o preverjanju in akreditaciji. Ti ukrepi se zdijo primerno učinkoviti. Samo deset držav članic je v poročilu za leto 2014 navedlo, da so naložile globe. O kazni zapora poročil ni bilo. Najpogostejša razloga za naložitev globe sta bila nepravočasna predložitev preverjenega poročila (v sedmih državah članicah – Španija, Madžarska, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška in Združeno kraljestvo) in neizpolnjevanje pogojev v dovoljenju (v petih državah članicah – Španija, Grčija, Madžarska, Nizozemska in Združeno kraljestvo).

Forum za skladnost EU ETS še naprej zagotavlja učinkovit mehanizem za izmenjavo informacij o spremljanju, poročanju in preverjanju med državami članicami in pristojnimi organi ter določanje dobre prakse za učinkovito izvajanje. Običajno je vsako leto organizirana konferenca o skladnosti, da se zagotovi najširša mogoča ozaveščenost o dejavnostih foruma za skladnost, zlasti kar zadeva njegovih pet projektnih skupin za spremljanje in poročanje, akreditacijo in preverjanje, letalstvo, elektronsko poročanje ter zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida. Podrobnosti v zvezi s srečanji in tekočim delom projektnih skupin so medtem na voljo vsem pristojnim organom v okviru EU ETS. Delovna skupina administratorjev registra je forum za sodelovanje med državami članicami in Komisijo kot centralnim administratorjem v zvezi z vprašanji in postopki, povezanimi z upravljanjem registra Unije in izvajanjem uredbe o registru. 10.STRUKTURNA REFORMA EU ETS 10.1.Odložitev pravic in rezerva za stabilnost trga Evropski trg ogljika trenutno zaznamuje vse večje neravnotežje med ponudbo pravic in povpraševanjem po njih (glej oddelek 4.3). Kot kratkoročni ukrep za ublažitev posledic presežka je bila sprejeta odločitev o odlogu (odložitvi) prodaje 900 milijonov pravic na dražbi v prvih letih tretje faze. Komisija je glede na strukturo in dolgotrajnost presežka hkrati nadaljevala javno posvetovanje o možnostih za strukturno reformo EU ETS, ki so pojasnjene v poročilu o trgu ogljika za leto 2012. Na koncu te razprave je bil kot najboljša možnost izbran koncept rezerve za stabilnost trga, s katerim bi lahko povečali prilagodljivost ponudbe pravic do emisije za prodajo na dražbi in povečali odpornost proti pretresom. Komisija je januarja 2014 pripravila ustrezen zakonodajni predlog o vzpostavitvi rezerve za stabilnost trga. Takšna rezerva je bila ustvarjena s Sklepom (EU) 2015/1814 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. oktobra 2015. Rezerva za stabilnost trga ima dva cilja: prvič, obravnavati sedanje neravnotežje med ponudbo pravic do emisije in povpraševanjem po njih v okviru EU ETS in, drugič, povečati odpornost sistema proti prihodnjim velikim pretresom v zvezi s ponudbo ali povpraševanjem. Rezerva bo začela delovati januarja 2019. Pravice bodo v rezervo dodane, če bo skupno število pravic v obtoku večje od 833 milijonov. Vanjo bo prenesenih tudi 900 milijonov odloženih pravic in trenutno še neznano število nedodeljenih pravic. Pravice bodo sproščene iz rezerve za stabilnost trga, če bo skupno število pravic v obtoku manjše od 400 milijonov ali če se sprejmejo ukrepi iz člena 29a direktive o EU ETS. Rezerva je v celoti vključena v sedanji okvir EU ETS. Za podrobnejšo tehnično obrazložitev njenega delovanja glej oddelek 4.3. 10.2.Reforma EU ETS Oktobra 2014 so voditelji držav in vlad EU v okviru podnebne in energetske politike do leta 2030 določili, da bo dobro delujoč in reformiran EU ETS skupaj z rezervo za stabilnost trga predstavljal glavni mehanizem za doseganje 43-odstotnega zmanjšanja emisij v EU ETS v primerjavi z letom 2005. Komisija je julija 2015 predstavila zakonodajni predlog o reviziji EU ETS s četrto fazo (2021–2030). Ključne spremembe so: skupno število pravic do emisije se bo od leta 2021 vsako leto zmanjšalo za 2,2 % v primerjavi s trenutnim zmanjšanjem, ki znaša 1,74 %; predlog nadalje razvija predvidljiva, trdna in poštena pravila za obravnavo tveganja selitve virov CO2. Sistem brezplačne dodelitve je revidiran, da bi se razpoložljive pravice čim učinkoviteje in čim bolj smotrno razdelile sektorjem, ki so najbolj izpostavljeni tveganju selitve proizvodnje iz EU (skupaj približno 50 sektorjem); vzpostavljen bo sklad za inovacije, ki bo sedanjo podporo za predstavitev inovativnih tehnologij razširil na inovacijske dosežke v industriji. Brezplačne pravice za modernizacijo elektroenergetskega sektorja v državah članicah z manjšimi prihodki bodo še vedno na voljo. Poleg tega bo vzpostavljen poseben sklad za modernizacijo, katerega namen bo spodbujati naložbe v modernizacijo elektroenergetskega sektorja in širše energijske sisteme ter povečati energetsko učinkovitost v teh državah članicah. Predlog je bil Evropskemu parlamentu in Svetu ter Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij predložen za predložitev mnenja.



11.SKLEPI IN OBETI