Predlog je bil oblikovan na podlagi načel in smernic iz sporočila Komisije v zvezi s posvetovanjem o ribolovnih možnostih za leto 2019, v katerem je Komisija pojasnila svoje stališče in namere glede predlogov za ribolovne možnosti v letu 2019 in po potrebi za leto 2020 za vse staleže. Na podlagi navedenega sporočila je Komisija izvedla obširno posvetovanje z zainteresiranimi stranmi, civilno družbo, državami članicami in širšo javnostjo.

V skladu s členom 16(6) Uredbe (EU) št. 1380/2013 lahko države članice regijam ali gospodarskim subjektom dodeljujejo ribolovne možnosti, za katere ne velja sistem prenosljivih ribolovnih koncesij, v skladu s členom 16(7) in merili iz člena 17. Zato imajo države članice na voljo manevrski prostor za odločitve v zvezi z družbenim/gospodarskim modelom za izkoriščanje dodeljenih ribolovnih možnosti, ki so ga same izbrale.

Predlog tako v obliki uredbe Sveta določa omejitve ulova komercialno najpomembnejših globokomorskih vrst v vodah Unije in mednarodnih vodah severovzhodnega Atlantika za ribiške flote Unije, da bi se dosegel cilj skupne ribiške politike glede zagotovitve ribištva na ravni, ki je okoljsko, gospodarsko in družbeno trajnostna. Predlog spada pod izključno pristojnost Unije iz člena 3(1)(d) PDEU. Načelo subsidiarnosti se zato ne uporablja.

PDEU v členu 43(3) določa, da Svet na predlog Komisije sprejme ukrepe „o določitvi in dodelitvi ribolovnih možnosti“. Ta predlog je omejen na določitev in dodelitev ribolovnih možnosti ter pogojev, ki so funkcionalno povezani z uporabo teh ribolovnih možnosti.

Predlagani ukrepi so zasnovani v skladu s cilji in pravili skupne ribiške politike ter so skladni s politiko Unije o trajnostnem razvoju, zlasti Uredbo (EU) 2016/2336, ki določa posebne pogoje za ribolov globokomorskih staležev v severovzhodnem Atlantiku.

Obstoječe določbe na področju, na katero se nanaša predlog, so določene v Uredbi Sveta (EU) 2016/2285 in veljajo do 31. decembra 2018. Poleg tega so posebni pogoji za ribolov globokomorskih staležev v severovzhodnem Atlantiku določeni v Uredbi (EU) 2016/2336 Evropskega parlamenta in Sveta.

Številne globokomorske staleže izkoriščajo tudi druge ribiške države, zlasti Norveška, Islandija, Ferski otoki, Rusija in Maroko, in medtem ko se je treba s temi ribiškimi državami dogovoriti o usklajenih ukrepih upravljanja, so v zvezi s staleži v mednarodnih vodah v okviru Komisije za ribištvo severovzhodnega Atlantika (NEAFC) potrebni enostranski ukrepi za plovila Evropske unije, dokler se ti dogovori ne dosežejo.

Globokomorske ribolovne možnosti bi morale biti določene tudi v skladu z mednarodnimi sporazumi, med drugim s Sporazumom Združenih narodov glede ohranjanja in upravljanja čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib iz leta 1995 (v nadaljnjem besedilu: Sporazum ZN o staležih rib iz leta 1995). Previdnost je potrebna zlasti, če so informacije negotove, nezanesljive ali neustrezne. V skladu s členom 6(2) Sporazuma ZN o staležih rib iz leta 1995 pomanjkanje ustreznih znanstvenih informacij ne sme biti razlog za odlaganje ali nesprejetje ukrepov ohranjanja in upravljanja. Predlagani TAC so skladni tudi z mednarodnimi smernicami Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo v zvezi z upravljanjem globokomorskega ribolova na odprtih morjih iz leta 2008, ki so bile potrjene z zaporednimi resolucijami Generalne skupščine Združenih narodov (resolucije 61/105 iz leta 2007, 64/72 iz leta 2009 ter, nedavna, 70/235 iz leta 2015).

Določitev in delitev ribolovnih možnosti sta izključno v pristojnosti Unije. Obveznosti v zvezi s trajnostnim izkoriščanjem živih vodnih virov so določene v členu 2 Uredbe (EU) št. 1380/2013. Zlasti člen 2(2) navedene uredbe vzpostavlja previdnostni pristop k upravljanju ribištva (kakor je opredeljen v členu 4(1)(8) Uredbe) in določa, da sta cilja skupne ribiške politike obnavljanje in ohranjanje ribjih staležev na ravni največjega trajnostnega donosa. V skladu s členom 16(4) navedene uredbe je treba ribolovne možnosti določiti v skladu s cilji iz člena 2(2).

EU od leta 2003 ureja ribolov globokomorskih vrst v smislu celotnega dovoljenega ulova (TAC) glede na vrsto in območje in v smislu največje ribolovne zmogljivosti v severovzhodnem Atlantiku. Celotni dovoljeni ulov nekaterih globokomorskih vrst za leti 2017 in 2018 je bil določen z Uredbo Sveta (EU) 2016/2285 o določitvi ribolovnih možnosti za plovila Unije za določene staleže globokomorskih rib za leti 2017 in 2018.

Mednarodni svet za raziskovanje morja (ICES) vsaki dve leti pripravi pregled biološkega statusa globokomorskih staležev. Zadnje mnenje ICES je bilo objavljeno 7. junija 2018. V mnenju ICES je navedeno, da je ribolovni pritisk na nekatere staleže globokomorskih rib iz tega predloga še vedno previsok in da bi bilo treba ribolovne možnosti za navedene staleže za zagotovitev njihove trajnostnosti dodatno zmanjšati, dokler se ne bi pokazal pozitiven trend pri razvoju staležev. To zagotavlja temelje za določanje ribolovnih možnosti za globokomorske staleže v skladu z načelom iz člena 3(c) Uredbe (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta, po katerem mora postopek odločanja v okviru skupne ribiške politike med drugim temeljiti na znanstvenem mnenju.

·Ribolov, obdržanje na krovu, pretovarjanje in iztovarjanje oranžne sluzoglavke bi morali ostati prepovedani. Stalež je izčrpan in se ne obnavlja. ICES ugotavlja, da se usmerjeni ribolov EU v severovzhodnem Atlantiku ni izvajal od leta 2010.

·Mnenje ICES priporoča določitev ničnega ulova okatega ribona na podobmočjih ICES 6, 7 in 8 (severozahodne vode in Biskajski zaliv) v letih 2019 in 2020, saj podatki kažejo na to, da je stalež izčrpan. Ker je prilov najbrž neizogiben, bi bilo treba določiti TAC samo kot prilovni TAC.

·Kadar okvirno znanstveno mnenje temelji na kvalitativni analizi razpoložljivih informacij (tudi če so te nepopolne ali vključujejo strokovne presoje), ga je treba uporabiti kot podlago za sprejemanje odločitev glede TAC. V skladu s tem predlog vključuje dve povečanji TAC za leto 2019 z ohranitvijo kvote za leto 2020, šest zmanjšanj TAC za leto 2019 z ohranitvijo kvote za leto 2020 in en TAC, za katerega je v letih 2019 in 2020 predlagano zmanjšanje.

·V primerjavi z uredbo Sveta, ki zajema leti 2017 in 2018, TAC ne bi bilo treba določiti za okroglonosega repaka na podobmočjih ICES 1, 2 in 4 (Severno morje) in za tabinjo belico na podobmočjih ICES 1–10, 12 in 14, in sicer na podlagi znanstvenega mnenja. Mnenje ICES določa, da bi odstranitev TAC povzročila nizko tveganje netrajnostnega izkoriščanja oz. ne bi povzročila takega tveganja.

·v primerjavi z uredbo Sveta, ki zajema leti 2017 in 2018, TAC ne bi bilo treba določiti za črnega morskega meča na podobmočjih ICES 1–4 (Severno morje in Skagerrak) zaradi majhnega izkoriščanja kvote in dejstva, da se usmerjeni ribolov ne izvaja.

Predlagane omejitve ulova so skladne z načeli iz navedenega sporočila Komisije v zvezi s posvetovanjem o ribolovnih možnostih za leto 2019. V njem so opredeljena stališča Komisije glede določanja ribolovnih možnosti, ta pravila pa so bila upoštevana pri oblikovanju tega predloga glede vnosov TAC. Predlog vsebuje naslednje:

Za vse staleže iz tega predloga razpoložljive informacije znanstvenikom ne omogočajo, da bi v celoti ocenili status staleža, niti glede velikosti populacije niti glede ribolovne umrljivosti. Razlogov za to je več, in sicer: te vrste imajo pogosto zelo dolgo življenjsko dobo in se razvijajo počasi, zato je izjemno težko strukturirati stalež v starostne skupine ter oceniti učinek ribolova na stalež s spremembami dolžine ali starostne strukture ulovov. Pogostost obnove staležev z mladimi ribami ni znana. Staleži so razširjeni v globinah, ki jih je zaradi praktičnih razlogov težko raziskati. Podatki znanstvenih raziskav pogosto niso na voljo zaradi manjšega komercialnega pomena teh staležev ali pa ne vključujejo celotnega območja razširjenosti. Ribolovne dejavnosti se včasih le delno osredotočajo na te vrste, pri čemer so nekatere od teh dejavnosti razmeroma nove.

Ta predlog za države članice nima novih finančnih posledic. Svet sprejme to uredbo vsaki dve leti, javna in zasebna sredstva za njeno izvajanje pa že obstajajo.

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 43(3) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Člen 43(3) Pogodbe določa, da Svet na predlog Komisije sprejme ukrepe o določitvi in dodelitvi ribolovnih možnosti.

(2)Uredba (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta zahteva, da se ohranitveni ukrepi sprejmejo ob upoštevanju razpoložljivih znanstvenih, tehničnih in gospodarskih mnenj, kar vključuje, če je to ustrezno, poročila, ki jih pripravi Znanstveni, tehnični in gospodarski odbor za ribištvo (STECF).

(3)Svet je zadolžen za sprejetje ukrepov o določitvi in dodelitvi ribolovnih možnosti, po potrebi vključno z nekaterimi pogoji, ki so funkcionalno povezani s tem. Ribolovne možnosti bi bilo treba med države članice razdeliti tako, da se vsaki državi članici zagotovi sorazmerna stabilnost ribolovnih dejavnosti za vsak stalež ali ribolov, in ob upoštevanju ciljev skupne ribiške politike (v nadaljnjem besedilu: SRP) iz Uredbe (EU) št. 1380/2013.

(4)Celotne dovoljene ulove (v nadaljnjem besedilu: TAC) bi bilo treba določiti na podlagi razpoložljivega znanstvenega mnenja ter ob upoštevanju bioloških in družbenogospodarskih vidikov, pri čemer bi bilo treba zagotoviti pošteno obravnavo med ribiškimi sektorji, ter ob upoštevanju mnenj, izraženih med posvetovanjem z zainteresiranimi stranmi, zlasti z zadevnimi svetovalnimi sveti.

(5)Če se TAC za določen stalež dodeli le eni državi članici, je ustrezno to državo članico v skladu s členom 2(1) Pogodbe pooblastiti za določitev stopnje takšnega TAC. Sprejeti bi bilo treba določbe za zagotovitev, da zadevna država članica pri določanju stopnje TAC v celoti upošteva načela in pravila SRP.

(6)Z Uredbo Sveta (ES) št. 847/96 so bili določeni dodatni pogoji za vsakoletno upravljanje TAC, vključno z določbami glede prilagodljivosti za previdnostne in analitske TAC iz členov 3 in 4 navedene uredbe. V skladu s členom 2 navedene uredbe Svet pri določanju TAC odloči, za katere staleže se člen 3 ali 4 navedene uredbe ne uporablja, zlasti na podlagi biološkega statusa staležev. Nedavno je bil s členom 15(9) Uredbe (EU) št. 1380/2013 uveden dodatni mehanizem vsakoletne prilagodljivosti za vse staleže, za katere velja obveznost iztovarjanja. Da bi se torej izognili prekomerni prilagodljivosti, ki bi spodkopala načelo razumnega in odgovornega izkoriščanja morskih bioloških virov, ovirala doseganje ciljev SRP in poslabšala biološki status staležev, bi bilo treba določiti, da se člena 3 in 4 Uredbe (ES) št. 847/96 za analitske TAC uporabljata le, kadar se ne uporablja vsakoletna prilagodljivost iz člena 15(9) Uredbe (EU) št. 1380/2013.

(7)Obveznost iztovarjanja iz člena 15 Uredbe (EU) št. 1380/2013 se uvede glede na posamezno ribištvo. V regijah, ki jih zajema ta uredba, bi bilo treba vse vrste, za katere veljajo omejitve ulova, iztovarjati od 1. januarja 2019. Člen 16(2) Uredbe (EU) št. 1380/2013 določa, da se morajo ob uvedbi obveznosti iztovarjanja za ribji stalež ribolovne možnosti določiti tako, da se upošteva razlika med določanjem ribolovnih možnosti, ki odražajo iztovarjanje, in določanjem ribolovnih možnosti, ki odražajo ulove. Vendar se v skladu s členom 15(4)–(7) Uredbe (EU) št. 1380/2013 odobrijo posebne izjeme od obveznosti iztovarjanja. Na podlagi skupnih priporočil, ki jih predložijo države članice, in v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1380/2013 je Komisija sprejela več delegiranih uredb o posebnih načrtih za zavržke, ki se uporabljajo za začetno obdobje največ treh let in se lahko podaljšajo za dodatno skupno obdobje treh let, za izvajanje obveznosti iztovarjanja.

(8)Ribolovne možnosti bi morale biti v skladu z mednarodnimi sporazumi in načeli, kot je Sporazum Združenih narodov glede ohranjanja in upravljanja čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib iz leta 1995, ter v skladu s podrobnimi načeli upravljanja iz mednarodnih smernic Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo v zvezi z upravljanjem globokomorskega ribolova na odprtih morjih iz leta 2008, v skladu s katerimi mora biti upravni organ zlasti previdnejši, če so informacije negotove, nezanesljive ali neustrezne. Pomanjkanje ustreznih znanstvenih informacij ne bi smelo biti razlog za odlaganje ali nesprejetje ukrepov ohranjanja in upravljanja.

(9)Glede na mnenje ICES, ki priporoča zmanjšanje ribolovnih možnosti, skupaj z visoko stopnjo izkoriščanja kvote in uvedbo obveznosti iztovarjanja v letu 2019, je primerno, da je TAC za sluzoglavke na podobmočjih 3–10, 12 in 14 (Severno morje, severozahodne in jugozahodne vode) le prilovni TAC.

(10)Glede na mnenje ICES so omejena opazovanja na krovu pokazala, da je delež čebulastookega repaka v prijavljenem ulovu okroglonosega repaka manjši od 1 %. Na podlagi navedenega ICES priporoča, da se prepove usmerjeni ribolov čebulastookega repaka, vsi prilovi pa vštejejo v TAC za okroglonosega repaka, da bi se tako čim bolj zmanjšalo morebitno napačno poročanje o vrstah. Kot je navedel ICES, so na območjih, kjer je ribolov čebulastookega repaka dovoljen, razlike med relativnimi deleži okroglonosega in čebulastookega repaka, prijavljenimi v uradnih iztovarjanjih, ter nadzorovanimi ulovi in znanstvenimi raziskavami precejšnje, in zajemajo več kot en velikostni razred (so več kot desetkratne). Za to vrsto je na voljo zelo malo podatkov in pri nekaterih podatkih iz prijavljenega iztovora gre po mnenju ICES za napačno poročanje o vrstah. Zato ni mogoče sestaviti točne pretekle slike ulova okroglonosega repaka. V skladu z znanstvenim mnenjem bi bilo zato treba vsak prilov čebulastookega repaka omejiti na 1 % kvote vsake države članice za okroglonosega repaka in ga v navedeno kvoto tudi všteti. Če se čebulastooki repak obravnava le kot prilov pri ribolovu okroglonosega repaka in spada v isti TAC, ne bo več prišlo do napačnega poročanja.

(11)Glede na mnenje ICES je primerno, da se TAC za okatega ribona na podobmočjih ICES 6, 7 in 8 (severozahodne vode) ohrani le kot prilovni TAC.

(12)Ulov okatega ribona poteka na zadevnih območjih Odbora za ribištvo za vzhodni srednji Atlantik (CECAF) in Generalne komisije za ribištvo v Sredozemlju (GFCM), ki mejijo na podobmočje ICES 9. Ker so podatki ICES za navedena sosednja podobmočja nepopolni, bi moral obseg TAC ostati omejen na podobmočje ICES 9. Vendar so bile za zagotovitev, da se odločitve o upravljanju sprejemajo na najboljši razpoložljivi podlagi, sprejete določbe za sporočanje podatkov za navedena sosednja podobmočja.

(13)Za okatega ribona na podobmočju 10 ni bilo podano mnenje ICES za leto 2020. Vendar bi bilo treba ribolovne možnosti določiti za leto 2019 in leto 2020. Ob izdaji znanstvenega mnenja za leto 2020 bo morda potrebna ustrezna sprememba ribolovnih možnosti, ki jih določa Uredba.

(14)TAC za črnega morskega meča na podobmočjih ICES 1–4 (Severno morje in Skagerrak) ne bi bilo več treba določiti zaradi majhnega izkoriščanja kvote in dejstva, da se usmerjeni ribolov ne izvaja.

(15)TAC za okroglonosega repaka na podobmočjih ICES 1, 2 in 4 (Severno morje) in za tabinjo belico na podobmočjih ICES 1–10, 12 in 14 ne bi bilo več treba določiti, in sicer na podlagi znanstvenega mnenja. Mnenje ICES določa, da bi nedoločitev TAC povzročila nizko tveganje netrajnostnega izkoriščanja oz. ne bi povzročila takega tveganja.

(16)ICES priporoča, da bi bilo treba do leta 2020 prepovedati ulov oranžne sluzoglavke. Primerno je, da so ribolov, obdržanje na krovu, pretovarjanje ali iztovarjanje navedene vrste prepovedani, saj je stalež izčrpan in se ne obnavlja. ICES ugotavlja, da se usmerjeni ribolov Unije na oranžno sluzoglavko v severovzhodnem Atlantiku ni izvajal od leta 2010.

(17)Da bi se izognili prekinitvi ribolovnih dejavnosti in zagotovili preživljanje ribičev Unije, bi se morala ta uredba uporabljati od 1. januarja 2019. Da se državam članicam omogoči pravočasna uporaba te uredbe, bi morala ta uredba začeti veljati takoj po objavi –