SL Uradni list Evropske unije C 133/6

Končno poročilo pooblaščenca za Zaslišanje v postopku v zvezi z zadevo COMP/37.766 – Nizozemski Trg Piva

(v skladu s členoma 15 in 16 Sklepa Komisije 2001/462/ES, ESPJ z dne 23. maja 2001 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci – UL L 162, 19.6.2001, str. 21)

2009/C 133/05

Zadeva izhaja iz leta 1999, ko je Komisija izvedla preiskavo pri podjetju Interbrew NV (zdaj InBev NV) v zadevi 37.409 PO/Interbrew, po kateri je bil sprožen postopek v zadevi 37.614 Interbrew/Alken-Maes. Podjetju Interbrew je bila 11. novembra 1999 poslana zahteva za predložitev informacij, na katero se je Interbrew odzval ter januarja in februarja 2000 predložil informacije o protikonkurenčnem ravnanju na nizozemskem trgu piva ter zaprosil za prizanesljivost.

Obvestilo o nasprotovanju in čas za odgovor

Komisija je 30. avgusta 2005 izdala obvestilo o nasprotovanju, ki ga je poslala naslovnikom osnutka odločbe, v katerem je opisala vrsto sporazumov in usklajenih ravnanj štirih podjetij, ki omejujejo konkurenco in so zajela celotno ozemlje Nizozemske v obdobju od 10. februarja 1995 do 3. novembra 1999.

Stranke so imele za odgovor na obvestilo o nasprotovanju dva meseca časa, do 3. novembra 2005. Vse stranke razen podjetja InBev so večkrat prosile za podaljšanje roka.

Zaradi zapletov v zvezi z dostopom do spisa in zaupnostjo določenih dokumentov sem pozneje z dopisom vsem strankam (vključno s podjetjem InBev) rok podaljšal do 10. novembra in nato še do 24. novembra 2005. Menim, da je bilo podaljšanje roka za odgovor na obvestilo o nasprotovanju za skupaj tri tedne zadostno, da so imele vse stranke dovolj časa za pripravo svoje obrambe, ko sta bili vprašanji zaupnosti in dostopa do spisa rešeni.

Po obvestilu o nasprotovanju so bili nekaterim oziroma vsem strankam poslani trije dopisi z dejstvi, saj je bilo načrtovano, da bo za utemeljevanje ugovorov uporabljenih več dejstev. Prvi dopis je bil poslan Heinekenu 26. januarja 2006. Heineken je svoje stališče izrazil 2. februarja 2006. V dopisu z dejstvi, ki je bil 7. marca 2006 poslan vsem strankam, je Komisija posredovala nekaj dodatnih informacij, ki so jih njene službe prejele januarja in februarja 2006. To je dejstva, navedena v določenih odstavkih obvestila o nasprotovanju, samo še podkrepilo. Stranke so imele dva tedna, da se izrazijo svoja mnenja o teh dejstvih. Z zadnjim dopisom, ki je bil poslan Heinekenu 6. aprila 2006, je bilo podjetje obveščeno, da bo določen dokument, ki je bil najden v njegovih poslovnih prostorih, uporabljen pri utemeljevanju obstoječih ugovorov. Isti dokument je bil 8. maja 2006 poslan ostalim strankam. Heineken in Grolsch sta se pisno odzvala na ta dopis z dejstvi.

Dostop do spisa

Glede dostopa do spisa, ki ga je zahtevala zlasti Bavaria, je Generalni direktorat za konkurenco menil, da zahtevani zaupni podatki (izgube in dobički drugih strank pri prodaji v gostinstvu) niso nepogrešljivi, da bi Bavaria pripravila obrambo. Tudi sam sem dokumente pregledal in se strinjam s tem stališčem. Za te podatke so stranke, vključno z Bavario, zahtevale zaupnost, vendar pa Bavarie niso razbremenili, niti niso bili uporabljeni v obvestilu o nasprotovanju.

Stranke so zahtevale tudi dostop do odgovorov ostalih strank na obvestilo o nasprotovanju. Tem zahtevam nisem ugodil, ker to ne bi bilo v skladu s sedanjo politiko Komisije, razen če bi odgovor vseboval razbremenilne dokaze za drugo stranko ali bremenilne dokaze, na katere bi se Komisija sklicevala v končni odločbi. Tudi Sodišče je razsodilo (sodba v zadevi T-42/02 Jungbunzlauer AG proti Komisiji z dne 27. septembra 2006, odstavek 342 in nasl.), da Komisija odgovorov na obvestila o nasprotovanju ni dolžna posredovati vsem strankam, razen če ne namerava dela odgovorov uporabiti za dokaze. Vendar sem poudaril, da stranke lahko medsebojno izmenjajo odgovore, če želijo.

Ustno zaslišanje

Stranke niso zahtevale ustnega zaslišanja, čeprav bi lahko ob tej priložnosti izvedele glavno vsebino odgovorov na ON, ki so jih zahtevale. Bavaria je še posebej poudarila, da zaradi nepoznavanja pisnih odgovorov takšno zaslišanje za obrambo nima velike koristi. Dejansko pa bi bilo za stranke priložnost, da se na kraju samem odzovejo na kakršne koli navedbe drugih strank, da svoj primer predstavijo širšemu občinstvu, vključno s predstavniki držav članic in člani drugih služb Komisije, ki niso neposredno povezane z zadevo, ter da sprožijo vprašanja v prisotnosti velikega dela tistih, ki se jih pred sprejetjem končne odločbe vpraša za mnenje. Poleg tega se lahko preiskava podaljša, če se sprožijo vprašanja v zvezi s spornimi dejstvi, kar se na ustnih zaslišanjih redno dogaja. Vsekakor pa lahko naslovniki obvestila o nasprotovanju odločijo, ali bodo v okviru svoje pravice do obrambe zahtevali ustno zaslišanje.

Osnutek končne odločbe

V osnutku končne odločbe se je v primerjavi z obvestilom o nasprotovanju trajanje kartela skrajšalo iz obdobja od 10. februarja 1995 do 3. novembra 1999 na obdobje od 27. februarja 1996 do 3. novembra 1999. Iz odgovorov na obvestilo o nasprotovanju je bilo očitno, da za trajanje kršitve, navedeno v ON, ni bilo dovolj dokazov.

Menim, da osnutek odločbe, ki je bil predložen Komisiji, vključuje le ugovore, glede katerih so imele stranke priložnost izraziti svoja mnenja. Menim, da so bile pravice strank do zaslišanja spoštovane.