SL Uradni list Evropske unije C 170/23

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o evropskem minimalnem dohodku in kazalnikih revščine (mnenje na lastno pobudo)

2014/C 170/04

Poročevalec: Georgios DASSIS

Soporočevalec: Seamus BOLAND

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 14. februarja 2013 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Evropski minimalni dohodek in kazalniki revščine

(mnenje na lastno pobudo).

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 20. novembra 2013.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 494. plenarnem zasedanju 10. in 11. decembra 2013 (seja z dne 10. decembra) s 155 glasovi za, 93 glasovi proti in 12 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Negativne socialne in gospodarske posledice krize in neizvedene strukturne reforme, ki v Evropi povzročajo revščino in izključenost, ob vedno starejšem prebivalstvu, povečanih tokovih priseljevanja in naraščajočem evroskepticizmu pomenijo, da je skrajni čas za politično paradigmo, ki bo okrepila solidarnost in temeljne vrednote pravnega reda Evrope na socialnem področju.

EESO v zvezi s tem:

1.2 meni, da bo vzpostavitev evropskega minimalnega dohodka v tako kritičnem trenutku prispevala h gospodarski, socialni in teritorialni koheziji, zaščiti temeljnih človekovih pravic, vzpostavitvi ravnotežja med gospodarskimi in socialnimi cilji ter k pravični porazdelitvi virov in dohodka;

1.3 poudarja, da je na ravni organov EESO potekala pomembna razprava, in opozarja, da je treba v Evropski uniji nemudoma zagotoviti ustrezen minimalni dohodek, in sicer s sprejetjem okvirne direktive, s katero bi se učinkovito spopadli z revščino, tako da bi olajšali vključevanje na trg dela, k čemur so pozvali Odbor regij (1) in različne organizacije za boj proti revščini (2), ter poziva Komisijo k usklajenim prizadevanjem v skladu z resolucijo Evropskega parlamenta iz leta 2011 (3);

1.4 poziva Komisijo, naj preuči možnosti financiranja za evropski minimalni dohodek ter se pri tem osredotoči predvsem na možnost oblikovanja ustreznega evropskega sklada;

1.5 poziva, naj se sprejmejo dodatni ukrepi, da bi tako zagotovili dejansko uresničitev ciljev strategije Evropa 2020 glede zaposlovanja, revščine in socialne izključenosti. Takšni ukrepi bi morali vključevati (1) nadaljnje uresničevanje horizontalnih ciljev glede zaposlovanja, (2) določitev ciljev glede stopnje zmanjšanja vseh treh elementov združenega kazalnika revščine in socialne izključenosti, (3) določitev podciljev na nacionalni in evropski ravni za skupine prebivalstva, ki jih revščina ogroža bolj kot prebivalstvo na splošno – npr. za otroke in enostarševska gospodinjstva –, pa tudi za revne zaposlene, (4) preučitev, kako države članice izračunavajo stopnjo revščine in določajo svoje nacionalne cilje, in (5) obnovitev njihove zavezanosti, da bodo s skupnimi močmi dosegle splošen cilj Evropske unije;

1.6 poziva k učinkoviti oceni socialnih učinkov ukrepov iz nacionalnih programov reform in nacionalnih socialnih poročil ter iz svežnjev ukrepov za finančno konsolidacijo, da ne bodo še povečali revščine in socialne izključenosti ter da bi zagotovili večjo udeležbo civilne družbe pri pripravi teh programov in poročil;

1.7 poziva k natančnejšemu spremljanju vse večje revščine in socialne izključenosti ter priporoča Komisiji, naj pri ocenjevanju nacionalnih programov reform in nacionalnih socialnih poročil za posamezne države po potrebi predlaga priporočila v zvezi s socialnim vključevanjem. Ta bi morala veljati tudi za države, ki sodelujejo v programu posebne pomoči Evropske komisije, Evropske centralne banke in Mednarodnega denarnega sklada;

1.8 poudarja, da je imeti dostojno delo najboljše jamstvo zoper revščino in socialno izključenost, ter poziva Komisijo, naj v sodelovanju z državami članicami izvede ukrepe iz Pakta za rast in delovna mesta za spodbuditev rasti, konkurenčnosti in ustvarjanja delovnih mest; pozdravlja namero komisarja Tajanija, da se sprejme industrijski pakt za okrepitev industrije in njenih zmogljivosti za ustvarjanje delovnih mest v EU;

1.9 opozarja zlasti, da je treba nujno poskrbeti za to, da se bo več delavcev, nezaposlenih in predstavnikov vseh ranljivih družbenih skupin udeleževalo vseživljenjskega učenja, ter izboljšati raven strokovne usposobljenosti in pridobivanje novih znanj in spretnosti, kar lahko pripomore k hitrejšemu vključevanju na trg dela, poveča produktivnost in ljudem pomaga najti boljšo službo.

2. Ozadje mnenja

2.1 Zajamčeni minimalni dohodek je dohodkovna podpora, za katero se ne plačujejo prispevki in ki za tiste, ki niso upravičeni do prispevkov za socialno zavarovanje, zagotavlja varnostno mrežo (4). Kot zadnji branik pred revščino je neločljivo povezan s pravico do dostojnega življenja za ljudi, ki nimajo nobenih drugih sredstev dohodkov, in od njih odvisnih oseb (5). Pojma „zajamčenega minimalnega dohodka“ se ne sme zamenjevati s pojmom „minimalne plače“, ki je določena s kolektivnimi pogodbami ali zakonodajo.

2.2 V členu 10(2) Listine Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev (1989) (6) je določeno, da imajo ljudje, ki niso na trgu dela in nimajo zadostnih sredstev za preživljanje, pravico do zadostnih sredstev in socialne pomoči.

2.3 V členu 1 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (2000), ki je kot del nove Pogodbe o reformi pravno zavezujoča, je zapisano, da je človekovo dostojanstvo nedotakljivo in da ga je treba spoštovati in varovati. Obenem je v členu 34(1) določeno, da v boju proti socialni izključenosti in revščini Unija priznava in spoštuje pravico do socialne pomoči in pomoči pri pridobitvi stanovanj, ki naj zagotovita dostojno življenje vsem, ki nimajo zadostnih sredstev (člen 34(3)).

2.4 Pogodba o delovanju Evropske unije (člen 153(1)(h)) omogoča Uniji sprejetje zakonodaje za podporo in dopolnitev dejavnosti držav članic na področju vključevanja oseb, izključenih s trga dela. Med zahtevami, ki bi jih morala Unija upoštevati pri opredeljevanju in izvajanju svojih politik in dejavnosti, je v horizontalni socialni klavzuli (člen 9) namreč zapisano, da to vključuje tudi visoko stopnjo zaposlenosti, ustrezno socialno zaščito in boj proti socialni izključenosti.

2.5 Svet je v priporočilu 92/441/EGS (7) pozval države članice, naj priznajo temeljno pravico do zadostnih in zanesljivih sredstev in podpore, prilagodijo svoje sisteme socialne zaščite ter določijo skupna merila za izvajanje, ne da bi obenem predpisal minimalni prag na ravni EU.

2.6 V priporočilu Komisije iz leta 2008 (8) je upoštevano, da je ustrezna dohodkovna podpora eden od treh stebrov dejavnega vključevanja, in poudarjeno, da bi morali biti upravičenci pripravljeni, da se zaposlijo, usposabljajo ali vključijo v druge ukrepe socialnega vključevanja.

2.7 Boj proti revščini in socialni izključenosti je eden krovnih ciljev strategije Evropa 2020, s katero je bila ustanovljena Evropska platforma za boj proti revščini in socialni izključenosti (9). V tej strategiji je bil prvič doslej določen cilj, da se do leta 2020 zmanjšata revščina in socialna izključenost za najmanj 20 milijonov ljudi na podlagi naslednjih treh dejavnikov: tveganje revščine (odstotek ljudi, ki prejemajo dohodek, nižji od 60 % povprečnega nacionalnega dohodka), hudo materialno pomanjkanje (pomanjkanje sredstev na podlagi točno določenega seznama) in zelo nizka delovna intenzivnost (življenje v gospodinjstvu brez delovno aktivnih članov) (10). EESO je pozdravil to zavezo in poudaril, da politike EU ne bi smele še povečati tveganja revščine (11).

2.8 Poglavitni cilj iz strategije Evropa 2020 o zmanjšanju revščine in socialne izključenosti temelji na zmanjšanju za specifično število ljudi, kar se razlikuje od pristopa, uporabljenega za druge pomembne cilje iz te strategije (12): ti so namreč izraženi v odstotkih, kar olajša nalogo držav članic glede doseganja enakega odstotnega cilja.

2.9 Države članice odločijo o opredelitvi svojih nacionalnih ciljev in sprejmejo pristope za njihovo uresničitev. Toda združeni cilji držav članic so mnogo nižji od cilja iz strategije Evropa 2020 o zmanjšanju za 20 milijonov ljudi: po ocenah naj bi med poglavitnim ciljem strategije Evropa 2020 in združenimi nacionalnimi cilji obstajala razlika v višini od 5 do 8 milijonov (13). V številnih nacionalnih programih reform tudi ni pojasnjeno, kako naj bi dosegli cilj v zvezi z zmanjšanjem revščine, prav tako pa ne vsebujejo ustreznih ukrepov za socialno vključevanje (14). Državam, ki prejemajo posebno pomoč Evropske komisije, Evropske centralne banke in Mednarodnega denarnega sklada, ni treba pripraviti posebnih nacionalnih programov reform (15): izpolnjevati morajo zgolj obveznosti iz vsakega posameznega memoranduma o soglasju, vendar pa v njih niso predvideni ukrepi za zmanjšanje revščine in socialne izključenosti.

2.10 Evropski parlament v resoluciji iz leta 2010 (16) poziva države članice k uvedbi ustreznih shem minimalnega dohodka, ki ustreza 60 % povprečnega nacionalnega dohodka, ter zahteva bolj neposredna priporočila EU; v resoluciji iz leta 2011 (17) pa poziva Komisijo, naj organizira posvetovanje o morebitni zakonodajni pobudi za ustrezni minimalni dohodek.

3. Revščina, socialna izključenost in brezposelnost v EU

3.1 EESO ugotavlja, da je revščina kršitev človekovih pravic, kar pomeni, da si je treba za uresničitev ciljev iz člena 3(3) Pogodbe o Evropski uniji še bolj prizadevati, ter ocenjuje, da je odprava revščine izziv za vso Evropo.

3.2 Od leta 2008 se je zaradi neizvedenih strukturnih reform in krize v številnih državah povečalo tveganje za revščino ter socialno izključenost in izključenost s trga dela (18): zadnji podatki urada Eurostat (19) dokazujejo, da revščina oziroma socialna izključenost ogrožata 24,2 % prebivalstva Evropske unije, tj. 119,7 milijona ljudi (20). Leta 2011 se je ta stopnja povečala v 19 državah članicah, med letoma 2008 in 2011 pa se je za 4 milijone povečalo tudi število ljudi, ki živijo v revščini oziroma trpijo zaradi socialne izključenosti. Po letu 2008 so se poslabšali tudi trije kazalniki, ki predstavljajo tveganje za revščino ali socialno izključenost: trenutno znašajo 17 % za tveganje revščine, 9 % za hudo materialno pomanjkanje in 10 % za ljudi, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo. V številnih državah postajajo revni še revnejši (21).

3.3 Otroci, mlajši od 18 let, so s 27,1 % ena od skupin prebivalstva, ki jih revščina in socialna izključenost ogrožata bolj kot celotno prebivalstvo (22). V nekaterih državah je sorazmerno veliko tveganje za revščino za ljudi, starejše od 65 let (23).

3.4 Razlike v prihodkih in socialna neenakost se povečujejo v vseh državah članicah, pa tudi med posameznimi državami in regijami, zaradi krize pa so se poslabšale še bolj (24). Skupine prebivalstva, ki so bile prikrajšane že pred krizo, so sedaj še v slabšem položaju (25).

3.5 Kriza razkriva nove oblike revščine, kot so brezdomstvo, energetska revščina, finančna izključenost (nedostopnost do osnovnih bančnih storitev in posojil) in prezadolženost gospodinjstev, medtem ko socialno tveganje bolj ogroža ženske kot moške. Obenem pa različne oblike pomanjkanja nesorazmerno močno prizadenejo bolj ranljive skupine prebivalstva, kot so starejši (zlasti ljudi v visoki starosti in starejše ženske), invalidi, težki kronični bolniki, enostarševska gospodinjstva, družine z nizkimi dohodki in migranti ter nekatere narodne manjšine (npr. Romi).

3.6 Zaposlovanje in socialne razmere v EU so v kritičnem stanju: brezposelnost še vedno narašča in je januarja 2013 prizadela 26,2 milijona ljudi oziroma 10,8 % delovno aktivnega prebivalstva (19 milijonov oziroma 11,9 % delovno aktivnega prebivalstva v euroobmočju), skrb zbujajoče pa je tudi stanje gospodinjstev (26). Brezposelnost mladih je povsod v Evropski uniji rekordno visoka: brez dela je 23,6 % delovno sposobnih mladih, in videti je, da bodo brezposelni vedno dlje.

3.7 EESO je izjemno zaskrbljen zaradi vse večjega števila revnih zaposlenih, razlog za to pa sta tudi vse večja razširjenost nestalnih zaposlitev in nizke plače. Leta 2011 je 8,9 % vseh zaposlenih živelo pod pragom revščine, kar je tretjina vseh delovno sposobnih odraslih, ki jih ogroža revščina (27).

4. Splošne ugotovitve

4.1 EESO je pripravil več mnenj (28) o vprašanjih, ki so posredno ali neposredno povezana z minimalnim dohodkom in revščino, ter oblikoval ustrezna priporočila. Njegove ugotovitve in priporočila iz leta 1989 (29) so zaradi pogubnih posledic krize znova postali izjemno pomembni. Med drugim podpira Evropsko platformo za boj proti revščini in socialni izključenosti, saj meni, da lahko odprta metode koordinacije in horizontalna socialna klavzula prispevata k zagotavljanju minimalnega dohodka ter k boju proti revščini in socialni izključenosti.

4.2 Nujna potreba po shemi minimalnega dohodka je bila izpostavljena tudi na javnem posvetovanju (30), ki ga je EESO organiziral v času priprave mnenja in na katerem so se zbrali strokovnjaki in drugi udeleženci, ki se zavzemajo za razmislek o boljšem merjenju revščine ter izzivih, ki jih je treba premagati, da bi lahko sprejeli evropsko shemo minimalnega dohodka.

4.3 V evropsko upravljanje je treba zaradi večplastnosti revščine (31) in socialne izključenosti v večji meri vključiti socialno razsežnost: predpogoj za izhod iz krize in zagotavljanje socialne kohezije so makroekonomske politike, ki so trajnostne s socialnega vidika. Trdovratna revščina in izključenost sta za gospodarstvo škodljivi, saj zmanjšujeta razpoložljivi dohodek in povpraševanje, ogrožata konkurenčnost in obremenjujeta nacionalni proračun.

4.4 EESO je zato prepričan, da je treba ponovno preučiti prednostne naloge in politike, zlasti monetarne politike, vključno s Paktom za stabilnost in rast, politiko konkurence in zunanjo trgovinsko politiko, pa tudi finančno in fiskalno politiko.

4.5 EESO pozitivno ocenjuje posodobljeni sveženj ukrepov o socialnih naložbah z dne 20. februarja 2013 (32), na podlagi katerega naj bi države članice zasnovale učinkovite in ustrezne dohodkovne podpore, ki bi temeljile na ugotovljenih socialnih potrebah na lokalni, regionalni in nacionalni ravni, ter določile referenčne proračune, vključno s seznamom blaga in storitev, ki jih potrebuje družina določene velikosti in sestave, da lahko živi na določeni ravni blaginje, skupaj z oceno njihovih mesečnih ali letnih stroškov.

4.6 EESO poziva Komisijo, naj pohiti z izpolnjevanjem svoje obljube (33) glede podpore ukrepanju držav članic s spremljanjem reform pri izvajanju dejavnega vključevanja, razvojem metodologije za referenčne proračune v letu 2013 in spremljanjem ustreznosti dohodkovne podpore, z uporabo navedenih referenčnih proračunov, ko se jih bo oblikovalo skupaj z državami članicami.

4.7 EESO je trdno prepričan, da je revščino mogoče najbolje zmanjšati in socialno izključenost preprečiti zgolj s ponovnim zagonom rasti, spodbuditvijo konkurenčnosti in vzpostavitvijo ugodnih okvirnih pogojev za evropska podjetja (med drugim npr. tudi z izogibanjem prekomernemu upravnemu bremenu in zagotavljanjem dostopa do financiranja), saj bi jim s tem omogočili širjenje ter ustvarjanje novih delovnih mest za ustrezno usposobljene ljudi.

4.8 Odbor poudarja, da je treba posebej poudariti programe za vseživljenjsko učenje kot osnovno orodje za boj proti revščini in socialni izključenosti, tako da se poveča zaposljivost in dostop do znanja ter trga dela. Poskrbeti je treba, da se bo več delavcev, nezaposlenih in predstavnikov vseh ranljivih družbenih skupin udeleževalo vseživljenjskega učenja, ter izboljšati raven strokovne usposobljenosti in pridobivanje novih znanj in spretnosti, kar lahko pripomore k hitrejšemu vključevanju na trg dela, poveča produktivnost in ljudem pomaga najti boljšo službo.

4.9 EESO podpira celovit pristop k socialnemu podjetništvu z več sredstvi za evropske sklade za podjetništvo in izboljšanim pravnim/upravnim okoljem, kar bo socialna podjetja kot gonila rasti, inovacij in zaposlovanja spodbudilo k boju proti revščini.

4.10 EESO pozdravlja nedavno priporočilo v zvezi z revščino otrok (34), vendar obžaluje, koliko otrok iz generacije v generacijo stalno ogroža revščina, iz česar je razvidno, kako pomanjkljive so veljavne politike.

4.11 EESO je zaskrbljen, ker se zdi verjetno, da cilj iz strategije Evropa 2020 glede revščine in socialne izključenosti (manj kot 20 milijonov revnih leta 2020 v EU) ne bo izpolnjen.

4.12 EESO je že ugotavljal, da posamezne države članice na zelo različne načine vključujejo civilno družbo v pripravo nacionalnih programov reform, medtem ko jo nekatere pri tem sploh ne upoštevajo (35).

4.13 Izvajanje strategije Evropa 2020 ovira pomanjkanje podatkov o dohodkih in življenjskih pogojih.

5. Vloga minimalnega dohodka pri preprečevanju revščine in pri socialnem vključevanju

5.1 EESO se zaveda, da bi bila dodelitev specifične osrednje vloge EU pri zaščiti z minimalnim dohodkom s političnega vidika izjemno kompleksna naloga. Razlogi za to so naslednji: gospodarske razlike med državami članicami, raznolikost sistemov minimalnega dohodka (36) in struktur socialne varnosti, subsidiarnost, prepletanje pravic in obveznosti v zvezi z zaščito z minimalnim dohodkom, kompleksni medsebojni vpliv veljavnih politik in njihovih rezultatov ter občutek za „solidarnost“ v EU.

5.2 EESO kljub temu meni, da bi bilo treba uvesti oziroma okrepiti sheme minimalnega dohodka, saj jih po 22 letih od objave Priporočila 92/441/EGS še vedno nimajo vse države članice, njihova dostopnost in ustreznost vedno nista zagotovljeni povsod, skupni cilji držav članic za zmanjšanje revščine in socialne izključenosti pa so bistveno nižji od cilja iz strategije Evropa 2020 (37).

5.3 EESO ob upoštevanju dinamike med revščino in gospodarstvom poudarja, da lahko shema minimalnega dohodka kot dejavnik stabilizacije hkrati ublaži socialne posledice krize in vpliva proticiklično, saj zagotavlja dodatne vire, ki spodbujajo povpraševanje na notranjem trgu.

5.4 EESO izraža veliko zaskrbljenost, ker sheme minimalnega dohodka, ki se v večini držav članic močno razlikujejo po razširjenosti, celovitosti in učinkovitosti, niso zmožne dovolj zmanjšati revščine; zaskrbljen je, ker je njihova učinkovitost še na dodatni preizkušnji zaradi neuporabe (38).

5.5 EESO pozdravlja pozitivne rezultate odprte metode koordinacije za socialno zaščito in socialno vključenost, vendar obžaluje, da sedanji instrumenti in strukture niso bili natančneje preučeni in da je bil napredek v boju proti revščini in socialni izključenosti omejen.

5.6 EESO se zavzema, da bi odprto metodo koordinacije na področju socialne politike dopolnili s sprejetjem evropske direktive, s katero bi sheme minimalnega dohodka uvedli v vseh državah članicah in ob upoštevanju različnih razmer v posameznih državah zagotovili, da bodo sedanji sistemi ustreznejši, kar bi pomenilo odločno sporočilo o evropskem socialnem stebru.

5.7 S predlagano direktivo bi morali določiti skupne standarde in kazalnike, zagotoviti metode za spremljanje njenega izvajanja ter omogočiti, da bodo lahko pri oblikovanju oziroma reviziji nacionalnih shem minimalnega dohodka sodelovali tudi socialni partnerji, upravičenci in druge zainteresirane strani.

5.8 EESO meni, da bi morale proračunske in makroekonomske politike v okviru izvajanja veljavnih politik ter uporabe obstoječih instrumentov in struktur omogočati tudi uresničevanje ciljev iz strategije Evropa 2020 v zvezi s socialnimi naložbami, kar je predpogoj za okrepitev solidarnosti in socialne kohezije v posameznih državah članicah in med njimi.

5.9 EESO je mnenja, da bi morala prizadevanja Evropske unije za boljšo zaščito z minimalnim dohodkom zajemati pomoč državam članicam, predvsem tistim, ki jo najbolj nujno potrebujejo, bolj učinkovito in ciljno usmerjeno uporabo razpoložljivih sredstev, pa tudi takojšnjo preučitev možnosti za povečanje potrebnih sredstev.

5.10 EESO opozarja, da so sheme minimalnega dohodka neposredno povezane s sistemi socialne zaščite in pomoči, da pa ne bi smeli povzročiti odvisnosti od take pomoči, ter ponovno poudarja pogoje, ki jih je opredelil že leta 1989 (39). Sheme minimalnega dohodka bi bilo zato treba dopolniti s splošnimi politikami in ciljno usmerjenimi ukrepi, kot so aktivne politike trga dela, ki naj bi brezposelnim pomagale k ponovni zaposlitvi, službe za iskanje zaposlitve, dodeljevanje podpore in programi za trg dela, kot so izobraževanje in ustvarjanje delovnih mest na podlagi ustreznih strategij aktiviranja, da se zagotovi več priložnosti za iskalce zaposlitve. Ravno tako so ključnega pomena učinkovite institucije na trgu dela, zdravstveno varstvo in stanovanjske politike ter dostopne, cenovno ugodne in visokokakovostne javne storitve.

V Bruslju, 10. decembra 2013 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) Mnenje Odbora regij o Evropski platformi proti revščini in socialni izključenosti, UL C 166, 7.6.2011, str. 18. Glej točko 7 na str. 19.

(2) Mednarodno gibanje ATD Fourth World, Evropska mreža za boj proti revščini (European Anti-Poverty Network – EAPN), Evropska federacija nacionalnih organizacij, ki se ukvarjajo z brezdomci (European Federation of National Organisations working with the Homeless – FEANTSA), evropska sekcija organizacije Emmaüs itd.

(3) Resolucija Evropskega parlamenta o Evropski platformi proti revščini in socialni izključenosti (2011/2052(INI)), UL C 153E, 31.5.2013, str. 57–78.

(4) Drugi vidiki take politike so naslednji: a) univerzalni temeljni dohodek ali zagotovljen temeljni dohodek, trajno, enotno pavšalno nadomestilo, ki se v rednih časovnih presledkih izplačuje odraslim državljanom, ne glede na njihov ekonomski ali socialni položaj oziroma razpoložljivost za delo ter b) negativni davek na dohodek, ki temelji na konceptu mejne davčne stopnje.

(5) FRAZER, Hugh in MARLIER, Eric. Minimum Income Schemes Across EU Member States (Sistemi minimalnega dohodka v državah članicah EU), zbirno poročilo, Mreža neodvisnih strokovnjakov EU s področja socialne vključenosti, Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in enake možnosti, oktober 2009.

(6) Komisija Evropskih skupnosti, Listina Skupnosti o temeljnih socialnih pravicah delavcev, Luxembourg: Urad za uradne publikacije Evropskih skupnosti, 1990.

(7) Priporočilo Sveta 92/441/EGS z dne 24. junija 1992 o skupnih merilih v zvezi z zadostnimi sredstvi in socialno pomočjo v sistemih socialne zaščite, UL L 245, 26.8.1992, str. 46–48.

(8) Priporočilo Komisije z dne 3. oktobra 2008 o dejavnem vključevanju oseb, izključenih s trga dela (notificirano pod dokumentarno številko C(2008) 5737), UL L 307, 18.11.2008, str. 11–14.

(9) Evropa 2020 – Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast, COM(2010) 2020 final, Bruselj, 3. marec 2010.

(10) Skupaj ti dejavniki predstavljajo splošno ciljno skupino, ki ji grozi revščina ali izključenost, kar pomeni, da bo zadostovalo že izpolnjevanje zgolj enega od teh meril – upošteva se, če je določena oseba blizu izpolnjevanju katerega koli od navedenih treh dejavnikov, in sicer samo enkrat.

(11) Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Evropska platforma proti revščini in socialni izključenosti: evropski okvir za socialno in teritorialno kohezijo – COM(2010) 758 final, UL C 248, 25.8.2011, str. 130–134.

(12) Cilji na področju zaposlovanja, izobraževanja, podnebnih sprememb ter raziskav in razvoja so zastavljeni v odstotkih, kar državam članicam omogoča, da si postavijo podobne nacionalne cilje, izražene v odstotkih.

(13) Evropska komisija: Pregled razvoja na področju zaposlovanja in socialnih zadev v Evropi, 2012.

(14) FRAZER, Hugh in MARLIER, Eric, 2011. Assessment of Progress towards the Europe 2020 social inclusion objectives: Main Findings and Suggestions on the Way Forward (Ocena napredka pri doseganju ciljev strategije Evropa 2020 v zvezi s socialno vključenostjo: glavne ugotovitve in predlogi za nadaljnje delo). Mreža neodvisnih strokovnjakov EU s področja socialne vključenosti, Bruselj: Evropska komisija.

(15) Evropska komisija, Smernice za nacionalne programe reform, 18. januar 2012.

(16) Resolucija EP z dne 20. oktobra 2010 o vlogi minimalnega dohodka v boju proti revščini in spodbujanju vključujoče družbe v Evropi (2010/2039(INI)), UL C 70E, 8.3.2012, str. 8–18.

(17) Glej opombo 3.

(18) Delovni dokument služb Komisije – Evidence on Demographic and Social Trends. Social Policies' Contribution to Inclusion, Employment and the Economy, SWD(2013) 38 final, prvi del.

(19) Eurostat, 2013. Glavni kazalniki t2020_50, t2020_51, t2020_52, t2020_53. Posodobljeno 3. oktobra 2013.

(20) Najvišje stopnje tveganja so bile zabeležene v Bolgariji (49 %), Romuniji in Latviji (v obeh 40 %), v Grčiji in na Madžarskem (v obeh 31 %) ter v Italiji (28,2 %).

(21) Evropska komisija, Socialna Evropa: Sedanji izzivi in pot naprej, Letno poročilo Odbora za socialno zaščito (2012).

(22) Glej opombo 18.

(23) Prav tam.

(24) Evropska konfederacija sindikatov, Evropski sindikalni inštitut, Benchmarking Working Europe, 2013.

(25) Eurofound, Quality of Life in Europe: Impacts of the Crisis, 3rd European Quality of Life Survey, Luxembourg, 2012.

(26) Evropska komisija, EU Employment and Social Situation Quarterly Review, marec 2013.

(27) Glej opombo 21.

(28) Glej UL C 44, 11.2.2011, str. 23–27; UL C 166, 7.6.2011, str. 18–22; UL C 24, 28.1.2012, str. 35–39; UL C 318, 23.12.2009, str. 52–56; UL C 48, 15.2.2011, str. 57–64; UL C 44, 11.2.2011, str. 90–98; UL C 44, 11.2.2011, str. 34–39; UL C 318, 29.10.2011, str. 43–49; UL C 132, 3.5.2011, str. 26–38; UL C 128, 18.5.2010, str. 10–17.

(29) UL C 221, 28.8.1989, str. 10–15.

(30) 28. maj 2013, http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.events-and-activities-european-minimum-income.

(31) Kazalnik tveganja za revščino ali socialno izključenost je sestavljen iz treh elementov: tveganje revščine, hudo materialno pomanjkanje in zelo nizka delovna intenzivnost.

(32) Sporočilo Komisije z naslovom Socialne naložbe za rast in kohezijo – vključno z izvajanjem Evropskega socialnega sklada 2014–2020, COM(2013) 83 final. Sveženj o socialnih naložbah zajema tudi priporočilo z naslovom Vlaganje v otroke: prekinimo krog prikrajšanosti (C(2013) 778 final), delovne dokumente služb Komisije o dolgoročni negi v starajočih se družbah ter s tem povezanimi izzivi in možnostmi politike, o vlaganju v zdravje, o spremljanju izvajanja priporočila Komisije iz leta 2008 v državah članicah o aktivnem vključevanju ljudi, ki so bili izključeni iz trga dela, pa tudi tretje dveletno poročilo o socialnih storitvah splošnega pomena.

(33) Sporočilo COM(2013) 83 final/2, točka 2.2.

(34) Priporočilo Komisije z dne 20. februarja 2013 z naslovom Vlaganje v otroke: prekinimo krog prikrajšanosti, UL L 59, 2.3.2013, str. 5–16.

(35) EESO: Vključenost civilne družbe v nacionalne programe reform, zbirno poročilo, Bruselj, 28. februar 2011 (v francoščini).

(36) Za popoln pregled glej FRAZERJA in MARLIERJA, op. cit., 2009.

(37) Odbor za socialno zaščito, op. cit.

(38) SWD(2013) 39 final.

(39) Glej mnenje, navedeno v opombi 29.