Posebna licenca za osirotela dela (možnost 4) daje knjižnicam in ostalim upravičencem visoko stopnjo pravne varnosti glede odškodninskih zahtevkov lastnikov, ki se pojavijo naknadno. Ta možnost pred podelitvijo licence zahteva vztrajno iskanje za določitev statusa osirotelega dela in posebni licenčni sporazum za osirotela dela.

V letih 2009 in 2010 so imele službe Komisije dvostranska srečanja z različnimi zainteresiranimi stranmi, na katerih so podrobneje razpravljali o pomembnih vprašanjih.

Komisija je 26. oktobra 2009 organizirala javno obravnavo, kjer so vse zainteresirane strani predstavile svoja mnenja v zvezi z osirotelimi deli. Švedsko predsedstvo in Evropski parlament sta 10. novembra 2009 organizirala skupno obravnavo o osirotelih delih ter dostopu do del za slepe in slabovidne.

Leta 2006 je bila ustanovljena skupina strokovnjakov na visoki ravni za digitalne knjižnice, ki združuje zainteresirane strani na področju digitalizacije in spletnega dostopa kulturnega gradiva, vključno z osirotelimi deli. Skupina je sprejela „končno poročilo o digitalnem ohranjanju, osirotelih delih in razprodanih delih“. Predstavniki knjižnic, arhivov in imetniki pravic so podpisali „memorandum o soglasju glede smernic za vztrajno iskanje osirotelih del“.

Ta pobuda temelji na Priporočilu Komisije iz leta 2006 o digitalizaciji in spletni dostopnosti kulturnega gradiva in digitalnem arhiviranju. Kljub Priporočilu le peščica držav članic izvaja zakonodajo o osirotelih delih. Obstoječih nekaj nacionalnih rešitev je nepopolnih, saj spletni dostop omejujejo na državljane, ki prebivajo na njihovem nacionalnem ozemlju.

Ta cilj bo dosežen na podlagi sistema vzajemnega priznavanja statusa osirotelega dela. Za vzpostavitev statusa „osirotelega dela“ morajo knjižnice, izobraževalne ustanove, muzeji ali arhivi, ustanove filmske dediščine in javne RTV organizacije v državi članici, kjer je bilo delo prvič objavljeno, izvesti predhodno vztrajno iskanje v skladu z zahtevami, opredeljenimi v predlagani direktivi. Ko se na podlagi vztrajnega iskanja določi „status osirotelega dela“, se zadevno delo obravnava kot osirotelo delo po vsej EU, s čimer se prepreči potreba po večkratnih vztrajnih iskanjih. Na podlagi tega bodo lahko osirotela dela dana na voljo na spletu v kulturne in izobraževalne namene brez predhodnega dovoljenja, razen če lastnik dela ukine status osirotelega dela.

Glavni cilj tega predloga je ustvariti pravni okvir in zagotoviti zakonit čezmejni spletni dostop do osirotelih del iz spletnih digitalnih knjižnic ali arhivov, ki jih upravlja vrsta institucij, opredeljenih v predlogu, kadar se taka osirotela dela uporabljajo v skladu s poslanstvom javnega interesa teh institucij. Med taka dela spadajo dela, ki so objavljena kot knjige, revije, časopisi ali druga besedila, vključno z deli, ki jih ta dela vsebujejo, kot tudi avdiovizualna in kinematografska dela v zbirkah ustanov filmske dediščine ter avdio, avdiovizualna in kinematografska dela, ki se nahajajo v arhivih javnih RTV organizacij in so jih te tudi proizvedle. Glede arhivov javnih RTV organizacij in posebnega položaja javnih RTV organizacij kot producentov, je treba pojav osirotelih del omejiti z uvedbo določitvenega roka za dela, ki spadajo na področje uporabe predloga.

Člen 6 našteva uporabe, ki so dovoljene imenovanim upravičencem v zvezi z osirotelimi deli (dati jih na voljo javnosti v smislu člena 3 Direktive 2001/29/ES in reproducirati takšna dela v smislu člena 2 Direktive 2001/29/ES za namene doseganja njihovega poslanstva javnega interesa).

Člen 1 določa področje uporabe in vsebino Direktive kot vrsto gradiv v javnih knjižnicah, izobraževalnih ustanovah in arhivih ter v zbirkah ustanov filmske dediščine in arhivih javnih RTV organizacij. V sektorju tiskanja prav tako pokriva vizualna dela, kot so fotografije in ilustracije v teh objavljenih delih.

Ker je problem osirotelih del velika ovira pri vzpostavitvi digitalnih knjižnic, je skladen okvir EU za spletni dostop do osirotelih del najmanj vsiljiva možnost za dosego želenega rezultata. Vsi drugi pristopi bi zahtevali precej več upravnih režijskih stroškov in infrastrukture za podelitev licence samo za osirotela dela.

Predlog obravnava vztrajno iskanje, katerega naloga je ugotoviti, ali je določeno delo osirotelo delo, in po tej ugotovitvi to delo zakonito dati na voljo javnosti na spletu v skladu z določenimi pogoji in z določenimi nameni. Predlog prav tako pojasnjuje uporabo razširjenih kolektivnih licenc za dela, ki so potencialno osirotela dela.

Vladna licenca, ki pokriva osirotela dela (možnost 5), predstavlja javno potrdilo o vztrajnem iskanju in tako digitalni knjižnici daje visoko stopnjo pravne varnosti. Vendar ima ta varnost svojo ceno v smislu upravnega bremena. Zato so imele prejšnje realizacije tega sistema omejen učinek in se ne uporabljajo za obsežne projekte digitalne knjižnice.

(1)Knjižnice, muzeji, arhivi, izobraževalne ustanove, ustanove filmske dediščine in javne RTV organizacije se ukvarjajo z obsežno digitalizacijo svojih kolekcij ali arhivov, da bi ustvarili evropske digitalne knjižnice. Knjižnice, muzeji, arhivi, izobraževalne ustanove, ustanove filmske dediščine in javne RTV organizacije v državah članicah prispevajo k ohranjanju in razširjanju evropske kulturne dediščine, ki je pomembna tudi za vzpostavitev evropskih digitalnih knjižnic, kot je Europeana. Tehnologije za množično digitalizacijo ter za iskanje in indeksiranje povečujejo raziskovalno vrednost knjižničnih zbirk.

(2)Potreba po spodbujanju prostega pretoka znanja in inovacij na notranjem trgu je pomembna sestavina strategije Evropa 2020, kot je določeno v Sporočilu Komisije „Evropa 2020: Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast“, ki kot eno od vodilnih pobud vključuje razvoj Evropske digitalne agende.

(3)Vzpostavitev pravnega okvira, ki bo olajšal digitalizacijo in razširjanje del, za katere avtor ni opredeljen oziroma, tudi če je opredeljen, ni znano, kje se nahaja, tako imenovana osirotela dela, je ključni ukrep Evropske digitalne agende, kot je določeno v Sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Evropska digitalna agenda.

(4)Izključne pravice avtorjev glede reproduciranja in dajanja svojih del na voljo javnosti, kot je bilo usklajeno v Direktivi 2001/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o usklajevanju določenih vidikov avtorske in sorodnih pravic v informacijski družbi, zahtevajo soglasje avtorja pred digitalizacijo in dajanjem na voljo njihovega dela.

(5)V primeru osirotelih del predhodnega soglasja za dejanja reproduciranja ali dajanja na voljo javnosti ni mogoče pridobiti.

(6)Različni pristopi v državah članicah glede priznavanja statusa osirotelega dela lahko ovirajo delovanje notranjega trga in uporabo ter čezmejni dostop do osirotelih del. Takšni različni pristopi lahko prav tako pripeljejo do omejitev pri prostem pretoku blaga in storitev, ki vključujejo kulturno vsebino. Zato je primerno zagotoviti vzajemno priznavanje takšnega statusa.

(7)Zlasti je potreben skupni pristop za določitev statusa osirotelega dela in dovoljene uporabe osirotelih del, da se na notranjem trgu zagotovi pravna gotovost glede uporabe osirotelih del v knjižnicah, muzejih, izobraževalnih ustanovah, arhivih, ustanovah filmske dediščine in javnih RTV organizacijah.

(8)Kinematografska, avdio in avdiovizualna dela, ki se nahajajo v arhivih javnih RTV organizacij in so jih te proizvedle, vključujejo osirotela dela. Glede na poseben položaj RTV organizacij kot producentov avdio in avdiovizualnega materiala ter potrebo po sprejetju ukrepov za omejitev pojava osirotelih del v prihodnosti je primerno opredeliti določitveni rok za uporabo te direktive v zvezi z deli, ki se nahajajo v arhivih RTV organizacij.

(9)Za namene te direktive bi morala kinematografska, avdio in avdiovizualna dela, ki se nahajajo v arhivih javnih RTV organizacij, vključevati dela, ki so jih te organizacije naročile za svojo izključno uporabo.

(10)Vzpostavitev velikih spletnih knjižnic bo olajšala elektronsko iskanje in orodja odkrivanja, ki odpirajo nove vire odkrivanja za raziskovalce in akademike, ki bi se sicer zadovoljili s tradicionalnejšimi in analognimi metodami iskanja.

(11)Zaradi mednarodne pravne kurtoazije bi se ta direktiva morala uporabljati samo za dela, ki so prvič objavljena ali predvajana v državi članici.

(12)Preden se delo šteje za osirotelo delo, je treba v dobri veri izvesti razumno vztrajno iskanje avtorja. Državam članicam bi moralo biti dovoljeno določiti, da lahko tako vztrajno iskanje izvedejo organizacije iz te direktive ali druge organizacije.

(13)Primerno je zagotoviti usklajen pristop do takega vztrajnega iskanja, da bi se zagotovila visoka stopnja varstva avtorskih pravic v Uniji. Vztrajno iskanje bi moralo vključevati posvetovanje z javno dostopnimi podatkovnimi zbirkami, ki dajejo informacije o statusu avtorskih pravic dela. Da bi se izognili podvajanju drage digitalizacije, bi morale države članice poleg tega zagotoviti, da se uporaba osirotelih del s strani organizacij iz te direktive zabeleži v javno dostopnih podatkovnih zbirkah. Javno dostopne podatkovne zbirke rezultatov iskanja in uporabe osirotelih del bi se morale, kolikor je mogoče, zasnovati in uporabljati tako, da bi se lahko medsebojno povezovale na vseevropski ravni in bi bile dosegljive prek enotne vstopne točke.

(14)Osirotela dela imajo lahko več avtorjev ali vključujejo druga dela ali zaščitene vsebine. Ta direktiva ne bi smela vplivati na pravice znanih in opredeljenih imetnikov pravic.

(15)Da bi se izognili podvajanju prizadevanj glede iskanja, se vztrajno iskanje izvede le v državi članici, kjer je bilo delo prvič objavljeno ali predvajano. Da bi ostalim državam članicam omogočili ugotoviti, ali je bil status osirotelega dela določen v drugi državi članici, bi morale države članice zagotoviti, da so rezultati vztrajnega iskanja, opravljenega na njihovem ozemlju, zabeleženi v javno dostopni podatkovni zbirki.

(16)Primerno je zagotoviti, da lahko avtorji ukinejo status osirotela dela, če se pojavijo in zahtevajo svoja dela.

(17)Da bi spodbujale učenje in kulturo, bi morale države članice knjižnicam, izobraževalnim ustanovam in muzejem, ki so javno dostopni, ter arhivom, ustanovam filmske dediščine in javnim RTV organizacijam dovoliti, da dajo na voljo in reproducirajo osirotela dela, pod pogojem, da takšna uporaba izpolnjuje njihova poslanstva javnega interesa, zlasti ohranjanje, obnovo ter zagotovitev kulturnega in izobraževalnega dostopa do knjig iz njihovih zbirk. Ustanove filmske dediščine bi morale za namene te direktive zajeti organizacije, ki jih države članice imenujejo za zbiranje, katalogiziranje, ohranitev in obnovitev filmov, ki so del njihove kulturne dediščine.

(18)Pogodbene določbe lahko igrajo vlogo pri spodbujanju digitalizacije evropske kulturne dediščine, pri čemer se razume, da lahko knjižnice, izobraževalne ustanove, muzeji ali arhivi in ustanove filmske dediščine z namenom koriščenja uporab, dovoljenih v skladu s to direktivo, sklepajo sporazume s trgovinskimi partnerji za digitalizacijo in dajanje na voljo osirotelih del. Te določbe lahko vključujejo finančne prispevke teh partnerjev.

(19)Da bi spodbujali dostop državljanov Unije do evropske kulturne dediščine, je prav tako treba zagotoviti, da so osirotela dela, ki so bila digitalizirana in dana na voljo javnosti v eni državi članici, na voljo tudi v drugih državah članicah. Javno dostopnim knjižnicam, izobraževalnim ustanovam, muzejem, arhivom, ustanovam filmske dediščine in javnim RTV organizacijam, ki uporabljajo osirotelo delo, da bi uresničile svoje poslanstvo javnega interesa, bi bilo treba omogočiti, da dajo osirotelo delo na voljo javnosti v drugih državah članicah.

(20)Ta direktiva ne bi smela vplivati na obstoječe ureditve držav članic v zvezi z upravljanjem pravic, na primer v zvezi z razširjenimi kolektivnimi licencami.

(21)Državam članicam bi bilo treba tudi omogočiti, da dovolijo uporabo osirotelih del za namene, ki presegajo poslanstva javnega interesa organizacij, ki jih zajema ta direktiva. V takih okoliščinah bi bilo treba zaščititi pravice in legitimne interese imetnikov pravic.