SL Uradni list Evropske unije C 317/126

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Regionalno povezovanje za razvoj v državah AKP

(COM(2008) 604 konč.)

(2009/C 317/24)

Poročevalec: g. DANTIN

Soporočevalec: g. JAHIER

Evropska komisija je 1. oktobra 2008 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Regionalno povezovanje za razvoj v državah AKP

COM(2008) 604 konč.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 27. maja 2009. Poročevalec je bil g. DANTIN, soporočevalec pa g. JAHIER.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 455. plenarnem zasedanju 15. in 16. julija 2009 (seja z dne 16. julija) s 132 glasovi za in 2 vzdržanima glasovoma.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Odbor meni, da je regionalno povezovanje držav AKP temeljni pogoj za njihov razvoj, kar je izrazil že v prejšnjih mnenjih. Razvoj bo ravno tako prispeval k okrepitvi povezovanja in tako sprožil začetek pozitivnega cikla.

1.2 Zato toplo pozdravlja analize in smernice, navedene v tem sporočilu, in želi, da bi bilo poleg tega regionalno povezovanje eden od vidikov za pripravo revizije Sporazuma iz Cotonouja leta 2010.

1.3 Obžaluje pa, da sporočilo ne obravnava težav, s katerimi se je bilo treba spoprijemati doslej, in ne določa jasneje prednostnih nalog izvajanja.

1.4 Odbor poudarja, da določeno število dejavnikov nedvomno vpliva na razvoj regionalnega povezovanja. Na vsakega izmed njih EU lahko in tudi mora pomembno vplivati.

1.5 Regionalnega povezovanja ni mogoče okrepiti brez večje stabilnosti držav. Mir in varnost morata biti med prednostnimi nalogami EU.

1.6 Razvoj držav AKP je eden od pogojev za njihovo regionalno povezovanje, ki pa bo ravno tako koristilo njihovemu razvoju.

1.7 Ta razvoj je zlasti odvisen od:

— preusmeritve virov rasti za dosego diverzifikacije gospodarstva, struktur proizvodnje in sistemov storitev;

— trajnostnega razvoja podeželja, ki bo zagotavljal varnost hrane;

— širitve zasebnega sektorja, zlasti malih in srednje velikih podjetij;

— dobrega upravljanja, ki mora biti načrtovano celostno, zlasti glede človekovih pravic in pravic delavcev, pravne države, demokracije in boja proti korupciji. Glede te zadnje točke Odbor preseneča, da ni v sporočilu nikjer omenjena korupcija; želi, da bi se dodelitev sredstev, zlasti 1,75 milijarde eurov iz 10. Evropskega razvojnega sklada, namenjenih za prispevek k razvoju povezovanja, pogojevala s sledljivostjo njihove uporabe;

— učinkovitega sodelovanja nedržavnih akterjev, kot je bilo to določeno v sporazumu o gospodarskem partnerstvu med karibskim forumom držav AKP (CARIFORUM) in ES. S tega stališča bo treba tako politično kot finančno spodbujati socialno-poklicna omrežja na regionalni ravni.

1.8 Odbor želi, da se nadaljuje ali začne z razmišljanjem o naslednjih vidikih:

— koristi in možnosti spodbujanja regionalnega povezovanja med najbolj oddaljenimi regijami EU in povezanimi regijami AKP, ki sestavljajo geografsko okolje;

— ovirah za sklenitev regionalnih sporazumov o gospodarskem partnerstvu, ki bi jih lahko povzročili začasni sporazumi o gospodarskem partnerstvu s posameznimi državami, in kako bi bilo mogoče ovire odpraviti;

— ovirah za regionalno povezovanje, ki bi jih lahko povzročila pogajanja glede sporazumov o gospodarskem partnerstvu, ki se nanašajo na drugačne skupine od tistih, ki že obstajajo;

— morebitnih posledicah za regionalno povezovanje, predvsem v Afriki, ki bi jih lahko povzročila narava in raznolikost močnih gospodarskih akterjev, ki so se v zadnjih letih spremenili in razširili;

— posledicah sedanje finančne in gospodarske krize.

2. Uvod

2.1 Upravičeno lahko priznamo, da je pomembna značilnost novega tisočletja svetovna konkurenca. Glede na priložnosti in izzive globalizacije je eden od delnih odgovorov nanje, ki velja za vse države in vse celine, regionalno povezovanje gospodarstva z gospodarstvom sosednjih držav, da se ustvarijo večji in konkurenčnejši regionalni gospodarski bloki (NAFTA, ASEAN, APEC, MERCOSUR ter CARIFORUM) in se omogoči sodelovanje v mednarodni trgovini, ne zgolj v vlogi države, temveč regionalne velesile.

2.2 Ta razvoj je najbolj nujen prav v državah AKP in zlasti v Afriki (1), kjer zaradi posledic kombinacije različnih dejavnikov (sorazmerno slabo razvito gospodarstvo, velika revščina, trgovinski pogoji, meje, ki so dediščina kolonializma, slabo upravljanje, pogosto trajni konflikti, korupcija itd.) države še niso imele možnosti, da bi se obsežno vključile v mednarodno trgovino, kljub temu, da velikost in potencial njihovih trgov nista zanemarljiva.

2.3 Zato je bilo podpiranje regionalnega povezovanja eden od temeljev politike sodelovanja Evropske unije v povezavi z državami AKP. Začetki podpore Evropske skupnosti politiki gospodarskega povezovanja segajo v leto 1969 v okvir konvencije iz Yaoundéja, kjer je opredeljen ta koncept sodelovanja v povezavi s pomočjo partnerstvu. EU od takrat z različnimi konvencijami (iz Loméja, Cotonouja) nadaljuje sodelovanje na političnem, tehničnem in finančnem področju (2). Ta tema se je razvila in nato razširila tudi izven držav AKP, na sklop držav v razvoju (3). Poleg tega naj spomnimo tudi, da se eden od osmih akcijskih načrtov, sprejetih na vrhu EU-Afrika, ki je bil 8. in 9. decembra 2007 v Lizboni, nanaša na „regionalno povezovanje in infrastrukturo“ (4).

2.4 Cilj tega sporočila je ponovno vzpostaviti okvir in kontekst regionalnega povezovanja ter preučiti doseženi napredek in izzive, s katerimi se bo treba spopasti. Sporočilo določa tudi prihodnje cilje in predlaga način podpore za uresničevanja le-teh.

2.5 Po opisu in preučitvi temeljne vsebine tega sporočila je v mnenju navedenih več ugotovitev ter splošnih in posebnih pripomb. Pri tem se bo Odbor opiral na že opravljeno delo, tako pri pripravi preteklih mnenj kot tudi regionalnih seminarjev, ki jih je organiziral in se jih je udeležila organizirana civilna družba iz različnih regij AKP, ter tudi konferenc v Bruslju, na katerih so se zbrali nedržavni akterji iz vseh držav AKP.

3. Kratka vsebina sporočila

3.1 Sporočilo najprej kratko opiše „spreminjajoče se razmere“ in spomni na stalno in že dolgotrajno delovanje Evropske unije ter na več nedavnih političnih pobud v prid regionalnega povezovanja držav AKP (regionalnega načrtovanja 10. Evropskega razvojnega sklada, intenzivnih pogajanj glede sporazumov o gospodarskem partnerstvu itd.). Nato nadaljuje z oceno in preučitvijo usklajenosti delovanja Evropske unije ter začrta usmeritev za naprej z uporabo orodij EU.

3.2 Ocena preteklih ukrepov in perspektive so v ta namen obravnavane v štirih glavnih poglavjih:

— glavni cilji regionalnega povezovanja;

— dosežki in izzivi regionalnega povezovanja držav AKP;

— razvoj načina podpore EU, oblikovanega v okviru petih prednostnih nalog: — krepitev regionalnih institucij; — vzpostavitev povezanih regionalnih trgov; — spodbujanje razvoja podjetništva; — povezovanje regionalnih infrastrukturnih omrežij; — razvoj regionalnih politik za trajnostni razvoj;

— čim učinkovitejša uporaba orodij EU s krepitvijo političnega dialoga na svetovni, regionalni in državni ravni in hkrati s sistematično podporo ustvarjanja ali razvoja regionalnih forumov civilne družbe. Ta okrepljena podpora Skupnosti bo zagotovila večje koristi v okviru 10. Evropskega razvojnega sklada.

4. Splošne ugotovitve

Evropski ekonomsko-socialni odbor je pri svojem delu že večkrat obravnaval vprašanje regionalnega gospodarskega povezovanja držav AKP.

4.1.1 Zato je bilo regionalno povezovanje osrednja tema na treh regionalnih seminarjih, ki jih je organiziral Odbor (maja 2003 v Yaoundéju, oktobra 2004 na Fidžiju in februarja 2006 v Bamaku), na to temo pa sta bili pripravljeni dve mnenji.

4.1.2 Te ugotovitve so konkretno obliko dobile na konferenci AKP, ki so se je junija 2005 v Bruslju udeležili nedržavni akterji. Zapisnik s te konference navaja: „Prilagoditev držav AKP v smeri odpiranja trgovini zahteva okrepitev regionalnega povezovanja. Treba je pospešiti oblikovanje resničnih skupnih trgov v Afriki, na Karibih in Pacifiku. Z boljšo organizacijo na tej podlagi bodo te države lahko bolje zagovarjale svoje gospodarske in socialne interese pri spoprijemanju z globalizacijo“.

4.1.3 Nedavno je Odbor v raziskovalnem mnenju o strategiji EU-Afrika (5), pripravljenem na zahtevo komisarja Michela, navedel naslednje: „Gospodarski razvoj Afrike se najprej in predvsem izvaja s poglabljanjem notranjega trga, ki lahko razvije endogeno rast, in tako omogoča stabilizacijo in utrditev celine v svetovnem gospodarstvu. Regionalno povezovanje in razvoj notranjega trga sta oporni točki, izhodišče, ki Afriki omogoča, da se pozitivno odpre svetovni trgovini. S tega stališča Odbor obžaluje, da doslej še niso bila zaključena regionalna pogajanja v zvezi s sporazumi o gospodarskem partnerstvu, pri čemer je ena od tem prav gospodarsko povezovanje.“

4.2 Evropski ekonomsko-socialni odbor v skladu s svojimi predhodnimi ugotovitvami in stališči pozdravlja to sporočilo z vsemi njegovimi pobudami. Meni tudi, da mora biti regionalno povezovanje glede na njegov pomen eden od vidikov, ki sestavljajo revizijo Sporazuma iz Coutonouja leta 2010, tako pri skupni oceni, ki jo bodo izvedli akterji partnerstva, kot pri okrepitvi in prednostnem ponovnem zagonu sporazuma za prihodnja leta.

4.3 Obžaluje pa, da to sporočilo težav, ki so se pojavile doslej in so ovirale regionalno povezovanje, ne navaja bolj celovito, če že ne izčrpno, in jih kritično analizira. Takšna analiza bi pomagala odkriti ovire, ki se jim je treba izogniti, in bi pripomogla k določitvi smernic prihodnjega sodelovanja na racionalen način. Podobno Odbor meni, da bi bilo ne glede na spremembe, ki so zaradi razlik v razvoju držav potrebne v fazi izvajanja, sporočilo lahko bolj berljivo in laže razumljivo, če bi bila razvrstitev prednostnih nalog po pomembnosti bolj jasna.

4.4 V okviru splošnih in posebnih ugotovitev, ki sledijo, se zdi koristno poudariti vrsto vprašanj. Ta so v sporočilu ponekod obravnavana na kratko ali pa sploh niso, a Odbor meni, da jih je zaradi njihovih posebnih značilnosti v povezavi z okrepitvijo regionalnega povezovanja treba poudariti in jih predstaviti kot temeljna ter kot neobhodne in nujne elemente tega procesa.

5. Splošne in posebne ugotovitve

5.1 Splošno znano je, da k uspešnemu izvajanju regionalnega povezovanja pripomore vrsta dejavnikov. Med njimi so politična zavezanost, mir in varnost, pravna država, demokracija, dobro javno upravljanje in makroekonomska stabilnost. Poleg tega so potrebni še gospodarsko okolje, ki je naklonjeno učinkovitemu delovanju trgov, odprtost do tretjih držav, dovolj trdne institucije z jasnimi pristojnostmi, ustrezni viri, politična podpora ter tudi velika vključenost zasebnega sektorja in civilne družbe.

5.2 Toda za napredek pri izvajanju regionalnega povezovanja, zlasti če se za cilje določijo enaki koncepti, kot so opredeljeni v Sporazumu iz Cotonouja (6), je treba prednostno upoštevati vidike, ki so opredeljeni v naslednjih točkah in prispevajo k razvoju držav AKP; če namreč velja, da je povezovanje vir napredka, velja tudi, da razvoj koristi povezovanju. EU mora vsa svoja prizadevanja kar najbolje usmeriti prav na vse točke.

5.3 Mir in varnost – Razvoj, zlasti v Afriki, in z njim regionalno povezovanje brez večje stabilnosti držav ni mogoč. Toda veliko držav je še vedno globoko vpletenih v neskončne spore. V zadnjih desetih letih so spopadi v Gvineji, Liberiji in Sierri Leone, državah, katerih naravni viri so zlasti diamanti in les, poglobili hudo krizo v regiji, kar je povzročilo velik val beguncev. Da niti ne omenjamo konflikta v Darfurju, ki divja v Sudanu, „pozabljenih vojn“ na severu Ugande, pobojev v Kivuju zaradi koltana in medetnične vojne, ki deloma spominja na genocid v Ruandi, stalne negotovosti na vzhodu in severu Srednjeafriške republike, nestabilnosti v Kongu, Mavretaniji, Fidžiju, „težav“, s katerimi se v zadnjem času spoprijemajo Kenija in Zimbabve itd. To so nepremostljive ovire za regionalno povezovanje. Prispevek k večji stabilnosti držav in miru mora biti ena izmed prednostnih nalog Evropske unije, zlasti za spodbuditev razvoja, ki bo lahko privedel do okrepitve povezovanja.

5.4 Najprej države … – Če je regionalno povezovanje bistveno za razvoj držav AKP, so koraki v za dosego regionalnega povezovanja razvoj vsake posamezne države (7), stopnja usklajenosti njihovega gospodarstva in vrsta politik, ki jih izvajajo. Dejansko bi bilo nesmiselno povezati nekaj, kar ne obstaja. Regionalno povezovanje prometa in povezovanje infrastruktur je mogoče le, če slednje obstajajo in se v teh državah razvijajo. S tega vidika je osrednjega pomena kakovost priprave vsebine (sodelovanje nedržavnih akterjev) in izvajanja okvirnih nacionalnih in nato še regionalnih načrtov. EU je odgovorna predvsem za „uporabo“ sredstev, ki so na voljo v okviru Evropskega razvojnega sklada. Poleg tega Odbor predlaga, da se posebna pozornost nameni problemu financiranja kohezijskih ukrepov za primere, ko se dodeljena podpora regionalnemu gospodarskemu povezovanju razdeli med države, ki imajo zelo različne gospodarske strukture in stopnje razvoja. V nasprotnem primeru bi lahko zdravilo za bolezen slabše od bolezni same.

5.5 Korupcija – Korupcija je, zlasti v Afriki, prisotna tako rekoč na vseh družbenih ravneh in je ovira gospodarskemu razvoju (8). S tem posledično ovira tudi regionalno povezovanje (9). Odbor izraža začudenje nad dejstvom, da sporočilo nikjer ne omenja korupcije, čeprav je njeno zmanjšanje eden od ciljev Afriške unije in je navedena tudi v Sporazumu iz Cotonouja (glej člen 30(f)). Jasno je, da so, zlasti v afriških državah, politične in gospodarske posledice velike in je vloga diplomacije pomembna, a zgolj diplomacija v nobenem primeru ne more biti dovolj. EU kot donatorka svojim partnericam dejansko ne more narekovati izbire potrebnih ukrepov, hkrati pa je zavezana, da zagotovi dobro porabo in dodelitev sredstev za sodelovanje, saj gre v tem primeru dejansko za denar evropskih državljanov/davkoplačevalcev. Odbor želi, da bi se dodelitev sredstev, zlasti 1,75 milijarde eurov iz Evropskega razvojnega sklada, namenjenih razvoju in povezovanju, tako pogojevala s sledljivostjo njihove porabe.

5.6 Preusmeritev virov rasti z diverzifikacijo gospodarstva, struktur proizvodnje in sistemov storitev – Raznolik in rastoč trg bo spodbudil regionalno povezovanje. To ne bo temeljilo le na izkoriščanju surovin ali tradicionalni in masovni kmetijski proizvodnji (sladkorni trs, bombaž, banane, arašidi, kakav itd.). Temeljilo bo na razvoju predelovalne industrije, ki bo proizvajala proizvode z dodano vrednostjo, kar je na dolgi rok najboljši način, da se prepreči slabšanje pogojev trgovanja in pozitivno prispeva k razvoju regionalnega gospodarstva (8).

5.7 Zagotovitev varnosti hrane in trajnostnega razvoja podeželja – Regionalno gospodarsko povezovanje ni mogoče, če v vseh sodelujočih državah ni zagotovljena varnost hrane (8). Glede na to mora kmetijstvo biti strateška prednostna naloga, saj je bistveni del trajnostnega razvoja. Ta sektor se mora učiti iz izkušenj preteklih prehrambenih kriz leta 2007 in 2008 ter tudi sedanje prehrambene krize, ki je posledica velikega povečanja cen kmetijskih proizvodov in energije v letu 2008. Postopen razvoj kmetijstva, ki prinaša začetek in/ali razvoj živilske industrije in splošneje na novo tudi daje prednost razsežnosti razvoja podeželja, se lahko zgodi le z zagotovitvijo premišljene kmetijske politike, varnosti hrane in integriranega razvoja podeželja na državni in regionalni ravni, kar je treba oblikovati in načrtovati kratko-, srednje- in dolgoročno. Ta politika mora imeti proračunsko in finančno prednost v širšem smislu in jo je treba prilagoditi glede na omejitve posamezne države, hkrati pa mora zajeti regionalni pristop. V okviru 10. Evropskega razvojnega sklada bi bilo primerno spodbujati prednostni program razvoja kmetijstva v vseh državah AKP, ki bi sodelovale pri regionalnem povezovanju. S tem bi se prekinil način uporabe 9. Evropskega razvojnega sklada, v katerem so zgolj 4 države AKP izmed 78 za prednostni sektor določile kmetijstvo, 15 izmed njih pa je izbralo razvoj podeželja. Tako je bilo zgolj 7 % sredstev 9. Evropskega razvojnega sklada namenjenih trajnostnemu razvoju, dejavnostim, neposredno vezanim na kmetijstvo, pa 1,1 %. Za trajnostno izvajanje razvojnih politik je tako odločilno bolj široko, stalno in načrtovano sodelovanje nedržavnih akterjev, zlasti kmetov in podeželskih organizacij, ter lokalnih oblasti.

5.8 Razvoj zasebnega sektorja – Okrepitev in diverzifikacija zasebnega sektorja je temeljnega pomena za trajnostni razvoj, ustvarjanje dostojnih delovnih mest in zmanjšanje revščine. Razvoj zasebnega sektorja, zlasti malih in srednje velikih industrijskih podjetij (8), in hkrati spodbujanje možnosti za trgovanje sta nujna za uspešno povezovanje. Da bi bil ta razvoj učinkovit, ga morajo podpreti organizacijsko močna mala in srednje velika podjetja na regionalni ravni, pozornost pa je treba posvetiti tudi čim boljši uporabi človeških virov (10) tako na področju izobraževanja in usposabljanja, kot tudi glede vprašanj zdravja, kot je boj proti virusu HIV/aidsu (11), dostopa do pitne vode, neoviranega dostopa do zdravstvenih storitev (socialna varnost), zdravja in varnosti pri delu itd. Odbor tako pozdravlja dejstvo, da je Komisija razvoj podjetij, zlasti malih in srednje velikih, opredelila kot enega od ključnih elementov svojega delovanja za podporo regionalnega povezovanja. Glede tega so socialni dialog, skupna pogajanja in vloga reprezentativnih socialnih partnerjev na splošno vidiki, ki so nujni za učinkovitost procesa; zato ga je treba spodbujati na regionalni ravni. Mednarodna organizacija dela je v okviru svojega programa usposabljanja PRODIAF (12) spodbujala razvoj socialnega dialoga v Zahodni Afriki. Odbor je že v več sklepnih izjavah seminarjev ali konferenc navedel, da si želi prenos tega primera na anglofonski del Afrike in Pacifik, da bi se razvil skupen regionalen koncept dogovora, kakor je bilo doseženo v frankofonskem delu Afrike.

5.9 Dobro upravljanje – Kakršno koli slabo upravljanje v državah, ki so del te regije, bo otežilo povezovanje in tudi oviralo neposredne tuje naložbe. Dobro upravljanje mora biti načrtovano celostno in zlasti zajeti spoštovanje človekovih pravic in pravic delavcev, pravno državo, demokracijo in zatiranje korupcije (13). Da bi bilo to dobro upravljanje učinkovito, morajo pri tem vzporedno sodelovati združenja ter močni in politično neodvisni reprezentativni sindikati in združenja delodajalcev.

5.10 Sodelovanje nedržavnih akterjev (8) – EESO pozdravlja namen sporočila: t.j. „načrtno podpirati vzpostavljanje ali krepitev regionalnih forumov civilne družbe“, da se spremlja regionalno povezovanje. S tega stališča so pogajanja za sklenitev sporazuma o gospodarskem partnerstvu priložnost. Ta je bila dobro izkoriščena v okviru sporazuma o gospodarskem partnerstvu med karibskim forumom držav AKP (CARIFORUM) in ES, ki je institucionaliziral sodelovanje nedržavnih akterjev pri spremljanju izvajanja tega sporazuma. Odbor meni, da to načelo s skupnim izkoriščanjem znanja prispeva h krepitvi regionalnega povezovanja in sodelovanja državljanov, s čimer se krepi partnerstvo AKP in EU, in poziva Komisijo ter države AKP, ki so v procesu pogajanj, da se to načelo ohrani v vseh prihodnjih regionalnih sporazumih o gospodarskem partnerstvu. Še preden pa se izražena volja tudi udejanji bi bilo treba za zagotovitev popolnega in učinkovitega sodelovanja civilne družbe v procesu regionalnega povezovanja tako politično kot finančno spodbujati vzpostavitev in/ali krepitev socialno-poklicnih omrežij na regionalni ravni. Izkušnje tudi dokazujejo, da je to nujna faza pri oblikovanju doslednega in učinkovitega dialoga na regionalni ravni med nedržavnimi akterji.

Pri izvajanju takšnega pristopa pa je treba upoštevati težave, ki so se pojavile v zvezi z izvajanjem Sporazuma iz Cotonouja, zlasti glede povečanja usposobljenosti nedržavnih akterjev, saj se pristop drugače lahko izjalovi. To je nujno zaradi potreb in pogosto ugotovljenih slabosti državnih institucij tako na nacionalni kot na regionalni ravni.

6. Posebne ugotovitve

6.1 Nadaljnji razmislek – EESO Komisijo poziva, naj oceni učinek kulturnih in etničnih vidikov ter meja na prizadevanja v prid regionalnemu povezovanju ter opredeli morebitne ukrepe za omejitev ter učinkov.

6.2 Vzpostavitev sodelovanja – Odbor poziva Komisijo k spodbujanju in/ali podpori regionalnega sodelovanja z vključitvijo najbolj oddaljenih regij Unije, držav ali povezanih regij AKP, ki sestavljajo geografsko okolje, v perspektivo sodelovanja, ki temelji na razvojnih potrebah različnih partnerjev in spoštuje interese vsakega izmed njih.

6.3 Sporazumi o gospodarskem partnerstvu in regionalno povezovanje – Kakor je navedeno v zgornji točki 4.1.3, je Odbor v mnenju o strategiji EU-Afrika iz septembra 2008 izrazil obžalovanje, da regionalni sporazumi o gospodarskem partnerstvu (razen sporazuma o gospodarskem partnerstvu med karibskim forumom držav AKP (CARIFORUM) in ES), katerih cilj je tudi regionalno povezovanje, doslej niso bili sklenjeni. Danes so začasni sporazumi o gospodarskem partnerstvu s posameznimi državami zaenkrat nadomestili regionalne sporazume o gospodarskem partnerstvu. Odbor meni, da lahko takšen pristop ovira sklenitev regionalnih sporazumov o gospodarskem partnerstvu in regionalnemu povezovanju, saj je v velikem obsegu upošteval posamezne značilnosti vsake države in ne skupnih značilnosti, ki sestavljajo identiteto regije. Tej situaciji, ki otežuje preoblikovanje nacionalnih sporazumov o gospodarskem partnerstvu v regionalne, je treba posvetiti veliko pozornosti.

Odbor tudi meni, da je treba nujno oceniti morebitne posledice pogajanj za sklenitev sporazumov o gospodarskem partnerstvu za regionalne enote, ki so drugačne od zdajšnjih enot, na regionalno povezovanje (14).

6.4 Novi akterji na prizorišču – V več državah AKP, zlasti v Afriki, se je narava močnih gospodarskih akterjev spremenila, njihova raznolikost pa povečala. Koristno bi bilo, če bi sporočilo za večjo učinkovitost prihodnje politike v analizo vključilo posledice vseprisotnosti Kitajske na prizorišču, opazne vrnitve ZDA in začetek preboja Indije ter Japonske in Koreje na regionalno povezovanje. Sporočilo bi bilo koristno z vidika regionalnega povezovanja navzkrižno primerjati s sporočilom „EU, Afrika in Kitajska: k tristranskemu dialogu in sodelovanju“ (15).

6.5 Ko je to sporočilo nastalo, svetovna gospodarska kriza še ni dosegla današnjega obsega, zato je v analizo sporočila ni bilo mogoče vključiti. Odbor meni, da kriza še toliko bolj upravičuje nujnost povezovanja. Vendar pa situacija, ki jo je mogoče opaziti v ZDA in Evropi, vzbuja strah, da se bo zgodilo prav nasprotno in se bodo države zaprle vase s samozadostnim delovanjem in nacionalizmom, seveda pa Evropska unija ni tista, ki sprejema odločitve v državah AKP. EU ima z uporabo Sporazuma iz Cotonouja in sklenitvijo regionalnih sporazumov o gospodarskem partnerstvu, tako da si posebej prizadeva izogniti reviziji – morebitnemu zmanjšanju prvotno sprejetih finančnih obveznosti držav članic in zagotovi dobro izvajanje odločitev skupine G-20 v korist državam v razvoju, osrednjo vlogo pri tem, da prepreči oviranje gospodarskega razvoja držav AKP. Oviran razvoj bi lahko povzročil val preseljevanja, to pa bi lahko posledično zmanjšalo količino denarja, ki se iz Evrope prek diaspore steka v države AKP, zlasti v Afriko (16).

Poleg tega je krepitev regionalne razsežnosti za države AKP in zlasti Afriko zelo verjetno ena od redkih konkretnih možnosti za proaktiven odziv na sedanjo finančno in gospodarsko krizo, da si zagotovijo vlogo v prihodnjem procesu globalizacije in perspektivo razvoja.

V Bruslju, 16. julija 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Afriki je tudi zaradi njene velikosti v primerjavi z drugimi območji v okviru AKP namenjenih 95 % pomoči.

(2) V zvezi s tem obstajajo zelo jasne določbe, zajete v Sporazumu iz Cotonouja, tako glede ciljev (člen 1), strategije sodelovanja in regionalnega povezovanja (členi 28, 29 in 30; glej Prilogo 1). Te določbe so še vedno veljavne, a jih je treba ponovno predlagati in uvesti.

(3) Sporočilo Komisije o podpori Evropske skupnosti prizadevanjem za regionalno povezovanje med državami v razvoju, COM(1995) 219 konč., 16.6.1995.

(4) Cilj je „podpreti program afriškega povezovanja; okrepiti afriške zmožnosti na področju predpisov, standardov in nadzora kakovosti; vzpostaviti partnerstvo med EU in Afriko na področju infrastruktur“. V zvezi s tem glej mnenje UL C 77, 31.3.2009, str. 148–156 o strategiji EU-Afrika.

(5) REX/247 – UL C 77, 31.3.2009, str. 148–156. Poročevalec: Gérard DANTIN.

(6) „[…] regionalno povezovanje je proces sporazumnega premagovanja političnih, fizičnih, gospodarskih in socialnih ovir, ki ločujejo države od sosednjih držav, ter sodelovanja pri upravljanju skupnih virov in regionalnih javnih dobrin […]“.

(7) Za analize in predloge Odbora glej mnenje o strategiji EU-Afrika – UL C 77, 31.3.2009, str. 148–156.

(8) Glej opombo 7.

(9) Za primer je mogoče navesti maja 2008 objavljeno poročilo Svetovne banke o Slonokoščeni obali, ki pravi, da: „so izsiljevanje varnostnih sil Slonokoščene obale in šikaniranje na cestnih zaporah v državi ovire prostemu pretoku blaga in oseb. Hkrati to izsiljevanje negativno vpliva na gospodarsko dejavnost, ker prevoznike nelegalno stane od 230 do 363,3 milijonov dolarjev letno“. Študija pokaže, da ta znesek obsega 35 % do 50 % izdatkov za naložbe te države v okviru proračuna za leto 2007.

(10) Glej opombo 7: točko 7.5 in Prilogo V.

(11) Glej opombo 7. V zvezi s tem je zanimivo mnenje g. BEDOSSE z maja 2006 o Afriki, nujni prioriteti: stališče evropske civilne družbe – UL C 195, 18.8.2006, str. 104–109.

(12) „Spodbujanje socialnega dialoga v frankofonskem delu Afrike“.

(13) Glej opombo 7. Glej tudi člen 30 veljavnega Sporazuma iz Cotonouja.

(14) V Afriki na primer regijo SADC sestavlja 15 držav članic. V okviru Južne Afrike se skupaj pogaja 7 držav, v okviru Jugovzhodne Afrike (ESA, Eastern Southern African Community) 6, v okviru Vzhodne Afrike (EAC, Eastern Africa) ena in v okviru Srednje Afrike ravno tako ena.

(15) COM(2008) 654 konč.

(16) Glej: UL C 120, 16.5.2008, str. 82–88; Migracija in razvoj: priložnosti in izzivi; poročevalec: g. SHARMA.