[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 29.10.2009

COM(2009)607 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009. Drugo poročilo o izvajanju 2007–2009{ SEC(2009)1468}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009. Drugo poročilo o izvajanju 2007–2009

Nanotehnologija[1] trenutno podpira številne praktične aplikacije in ima potencial za nadaljnje izboljšanje kakovosti življenja in varstva okolja ter za izboljšanje konkurenčnosti evropske industrije. Znanje na področju nanoznanosti in industrijska uporaba nanotehnologij sta se postopno povečala, zlasti v zadnjih 10 do 20 letih. Zainteresirane strani so sprejele „celostni, varni in odgovorni pristop“, ki ga je Evropska komisija predlagala leta 2004[2] in je zdaj jedro politike EU na področju nanotehnologije. Akcijski načrt za nanotehnologijo 2005–2009[3] je spodbudil raznovrsten napredek na področju raziskav in inovacij, kot tudi oblikovanja politike. Po prvih dveh letih izvajanja akcijskega načrta je prvo poročilo o izvajanju pokazalo napredek na skoraj vseh področjih[4].

V tem sporočilu se opredeli ključen napredek v obdobju 2007–2009 na vsakem področju politike akcijskega načrta, določijo trenutni izzivi in pripravijo sklepi v zvezi s prihodnjo evropsko politiko na področju nanotehnologije. Kjer je to primerno, je zaradi celovitosti in trajnosti vključen tudi napredek iz preteklih let. Natančne utemeljitve so na voljo v priloženem delovnem dokumentu služb.

Na splošno velja pripomniti, da je v zadnjih dveh letih prišlo do velikega napredka na področju nanotehnologije, kar sta podpirala dodatno povišanje sredstev za financiranje raziskav in dejaven razvoj politike. Ves čas se razvijajo nove nanotehnološke aplikacije in proizvodi. Zaradi tega je treba nadaljevati s prizadevanji za obravnavo družbenih in varnostnih vprašanj, da se zagotovita varen in trajnosten razvoj nanotehnologije.

RAZISKAVE, RAZVOJ IN INOVACIJE: EVROPA POTREBUJE ZNANJE

Združevanje javnih in zasebnih organizacij po Evropi za izvajanje skupnih raziskav in razvoja je posebej pomembno pri interdisciplinarnem pristopu, ki je potreben v nanotehnologiji.

Podpora nanotehnološkim raziskavam iz okvirnih programov Skupnosti se je še naprej povečevala, in sicer z 1,4 milijarde EUR v štiriletnem obdobju 2003–2006 na več kot 1,1 milijarde EUR v dvoletnem obdobju 2007–2008. Nadaljnja rast se pričakuje v letih do konca sedmega okvirnega programa za raziskave v letu 2013. To naložbo so dopolnila precejšnja javna finančna sredstva v državah članicah, do zneska 2,5 milijarde EUR v obdobju 2007–2008. Vendar v Evropi zasebno financiranje še vedno zaostaja za državnim. Hkrati so se v drugih delih sveta sredstva za financiranje hitro povečevala, pojavljali pa so se tudi dinamični novi akterji.

Financiranje Skupnosti je pokrivalo zelo širok spekter, od temeljnih nanoznanosti do industrijskih aplikacij z vedno večjim poudarkom na aplikacijah. Večina teh sredstev izhaja iz večtematskih pristopov, razvitih v okviru sedmega okvirnega programa, saj imajo nanotehnologije interdisciplinarni in spodbujevalni značaj ter lahko prispevajo k ciljem različnih industrijskih sektorjev in politik na področju zdravja, prehrane, okolja, energije in prometa. Industrijsko sodelovanje pri projektih se postopno povečuje in je doseglo 40 %[5]. Komisija prav tako neposredno sodeluje pri nanotehnoloških raziskavah prek svojega Skupnega raziskovalnega središča (JRC), katerega dejavnosti so neposredno povezane s številnimi sorodnimi področji politike.

To kratko sporočilo ne more v celoti predstaviti bogatih rezultatov nanotehnoloških projektov, ki jih financira EU. Podrobnosti so predstavljene v priloženem delovnem dokumentu služb. Vseeno velja poudariti nekatere aplikacije:

- vse manjši sestavni deli polprevodnikov v nanoelektroniki omogočajo vse močnejše računalnike in druge digitalne naprave. Vedno manjše naprave so mogoče zaradi novih tehnik „od spodaj navzgor“;

- v nanomedicini se razvijajo naprave, ki temeljijo na „nanobioloških“ senzorjih, namenjene zgodnjemu diagnosticiranju pogostih bolezni, kot so bolezni srca in ožilja ter rak. Prav tako se zdi mogoče, da se zdravila selektivno usmerjajo na bolne celice, s čimer se zmanjšajo negativni stranski učinki teh zdravil na druge dele telesa; ter na uporabo izdelkov tkivnega inženirstva v regenerativni medicini;

- pri pilotnih projektih se nekateri najbolj obetavni laboratorijski rezultati pretvarjajo v industrijske aplikacije, ne le za proizvodnjo novih materialov, ampak tudi za izboljšanje industrijske trajnosti;

- na področju energije se razvijajo učinkovitejše in cenejše sončne celice. Termoelektrični pretvorniki lahko dodatno pridobivajo toploto iz motorjev z notranjim izgorevanjem, ki se sicer ne bi porabila;

- pri sanaciji vode nanotehnologija odpira možnosti za učinkovitejše in cenejše metode.

Medtem ko ne smemo zapostavljati temeljne nanoznanosti in podpornih raziskav je primerno, da se sredstva za financiranje iz dela Sodelovanje okvirnega programa vse bolj usmerjajo v nanotehnološke raziskave, ki ponujajo realne kratko- do srednjeročne možnosti za proizvodnjo koristnih in varnih proizvodov na področjih, kot so zdravje, okolje in energija, ter za izboljšanje industrijske konkurenčnosti. Za zagotovitev tega je bila ustanovljena svetovalna skupina o industrijskih nanotehnologijah, da bi zagotavljala dodatno pomoč pri določanju prednostnih nalog v raziskavah. To dopolnjuje strokovno svetovalno skupino sedmega okvirnega programa ter prispevke zadevnih evropskih tehnoloških platform. Razen tega se ustvarjajo projektni grozdi za konsolidacijo rezultatov.

Seveda je treba prednostne naloge določiti ob upoštevanju različnih področij nanotehnoloških raziskav. Finančna sredstva Skupnosti ne morejo kriti vseh potreb, prav tako je pomembno javno financiranje držav članic in pridruženih držav, ki trenutno predstavlja približno tri četrtine vseh javnih sredstev za financiranje na tem področju. Prav tako je pomembno, da se javno financiranje dopolni z vse večjimi zasebnimi naložbami.

Finančna sredstva Skupnosti za raziskave na področju ocenjevanja in obvladovanja tveganja (vključno z metodami in instrumenti) še naprej rastejo, in sicer s 25 milijonov EUR v štiriletnem obdobju 2003–2006 na več kot 50 milijonov EUR v dvoletnem obdobju 2007–2008. Tej številki, ki predstavlja približno 5 % vseh sredstev za financiranje nanotehnologije, se dodajo raziskave o varnosti, vključene v projekte, ki so bližje aplikacijam; ter podporno delo na področju etičnih, pravnih in družbenih vprašanj. Glavna obravnavana področja vključujejo karakterizacijo nanomaterialov, učinke na zdravje ljudi, izpostavljenost in vplive na okolje. Napredek je bil že dosežen, zlasti na področju karakterizacije in toksikologije:

- preverjene so bile številne metode za karakterizacijo nanodelcev, laboratoriji pa lahko zdaj uporabljajo nove referenčne nanomateriale za izboljšanje in predstavitev njihove strokovne usposobljenosti na tem področju metrologije;

- na področju toksikologije nagrajene raziskave izboljšujejo razumevanje interakcij med nanodelci in človeškim telesom.

Znanstveni odbori EU poudarjajo potrebo po nadaljnjih raziskavah varnosti za zdravje ljudi in okolje. Komisija načrtuje izboljšanje in konsolidacijo teh prizadevanj v sodelovanju z državami članicami, industrijo in mednarodnimi organizacijami.

INFRASTRUKTURA IN EVROPSKI CENTRI ODLIČNOSTI

Inovativna nanotehnologija potrebuje infrastrukturo za raziskave s kritično maso in interdisciplinarnim značajem, skupaj z mehanizmi za prenos tehnologije, za napredek prek raziskav proti industrijskim inovacijam.

Komisija je še naprej podpirala infrastrukture nanotehnologije s financiranjem dostopa do obstoječih zmogljivosti in razvoja novih zmogljivosti. Razen tega je v preteklih dveh letih več mrež odličnosti iz šestega okvirnega programa omogočilo „trajno povezovanje“ v obliki novih inštitutov in virtualnih infrastruktur, kot je Evropska zmogljivost za teoretično spektroskopijo (ETSF).

Spodbudno je omeniti prizadevanja več držav članic pri oblikovanju ali širjenju infrastruktur za raziskave, ki so namenjene nanotehnologiji. Med temi je treba omeniti PRINS, razširjeno zmogljivost za nanostrukture, ki vključuje belgijska, nemška in francoska središča, ki delujejo na področju nanoelektronike; nov mednarodni iberski nanotehnološki laboratorij v Bragi; francosko pobudo za oblikovanje „nanotehnoloških integracijskih središč“ v Grenoblu, Saclayju in Toulousu; ter pobudo Gennesys[6], ki povezuje evropske nevtronske in sinhrotronske zmogljivosti za raziskave na področju nanotehnoloških aplikacij.

INTERDISCIPLINARNI ČLOVEŠKI VIRI: EVROPA POTREBUJE USTVARJALNOST

Napredek na področju nanotehnologije je odvisen od usposobljene delovne sile in interdisciplinarnih pristopov, ki zahtevajo odmik od tradicionalnejših izobraževalnih shem in shem usposabljanja. Po poročilih[7] naj bi industrijski udeleženci pomanjkanje ustreznih človeških virov obravnavali kot eno od največjih ovir pri inovacijah. Komisija še naprej financira dejavnosti usposabljanja na področju nanotehnologije, predvsem prek dejavnosti Marie Curie iz programa „Ljudje“, v okviru katerega se je za nanotehnološke projekte v obdobju 2007–2008 namenilo 125 milijonov EUR. Drugi projekti, predvsem mreže odličnosti iz šestega okvirnega programa in nekatere evropske tehnološke platforme, so veliko prispevali k usposabljanju. Vsi ti prispevki so poudarili interdisciplinarne pristope in prenos rezultatov iz akademskega okolja v industrijo. Drug prispevek k nanotehnologiji, približno 80 milijonov EUR v obdobju 2007–2008, je prispeval Evropski raziskovalni svet (ERC) v okviru izvajanja programa „Zamisli“. To ponuja priložnosti posameznim ekipam s pristopom, ki temelji na preiskovalcu, s čimer se spodbuja znanstvenike, da gredo prek vzpostavljenih meja znanja in meja strok.

Poleg tega številne evropske univerze pripravljajo programe in magistrske študije iz nanotehnologije. V prihodnosti bo treba storiti več, zlasti v kvantitativnem smislu.

Evropski inštitut za inovacije in tehnologijo (EIT) lahko spodbudi napredek na področju človeških virov in inovacij[8].

INDUSTRIJSKE INOVACIJE: OD ZNANJA DO TRGA

Globalizacija je spremenila svetovno gospodarstvo, odprla je nove priložnosti in nove izzive, zaradi katerih mora Evropa postati bolj kreativna in inovativna. Ne glede na obsežna javna sredstva za financiranje evropskih raziskav in razvoja na področju nanotehnologije ostajajo s tem povezane zasebne naložbe nizke v primerjavi z naložbami glavnih evropskih konkurentov. Evropski delež patentov s področja nanotehnologije ne ustreza njenemu deležu objav s področja nanotehnologije.

Komisija je podprla inovativnost na področju nanotehnologije z različnimi politikami in ukrepi. Glavne pobude v zvezi z nanotehnologijo vključujejo: vse večji poudarek na aplikacijah, ki so vključene v raziskave v okviru sedmega okvirnega programa; stalno zavezanost regulativnim dejavnostim in dejavnostim standardizacije, ter ustanovitev nanotehnološkega observatorija, ObservatoryNANO[9], za preučevanje priložnosti in tveganj v različnih tehnoloških sektorjih. V zvezi s tem se posebna pozornost namenja malim in srednje velikim ter novim podjetjem.

ENIAC, skupna tehnološka pobuda na področju nanoelektronike, je primer pionirskega pristopa k združevanju zasebnih in javnih prizadevanj. Prvič v zgodovini Skupnost in države članice skupaj financirajo raziskave in razvoj v skupnem znesku 3 milijard EUR do leta 2013.

Poleg tega lahko sredstva, dodeljena iz programa za konkurenčnost in inovativnost ter iz strukturnih skladov kohezijske politike, prispevajo k razvoju nanotehnologije.

Sprejetje standardov za proizvode in zmogljivost ter nadaljnji znanstveni razvoj novih proizvodov sta odvisna od priprave dobrih standardov za meritve in testiranje, ki podpirajo varnost in kakovost proizvodov. V preteklih dveh letih so države članice prispevale k začetnemu razvoju nanotehnoloških standardov. Razen tega Komisija in države članice sodelujejo z ISO in CEN. V prihodnjih letih se pričakujejo nadaljnji ukrepi na tem področju[10]. Komisija je pooblastila CEN, da predstavi program standardizacije ter je pripravila seznam predlaganih projektov v zvezi s standardi. To trenutno spremlja pooblastilo za specifično standardizacijo, ki se osredotoča na terminologijo, karakterizacijo nanomaterialov ter metode za ocenjevanje in podporo izpostavljenosti.

Zlasti v času upada gospodarske rasti je potrebna precejšnja spodbuda za povečanje učinka velikih javnih naložb v raziskave in infrastrukturo. Ta odprt pristop k inovacijam bi ohranil zasebne naložbe in jih v prihodnosti še povečal.

VKLJUčEVANJE DRUžBENE RAZSEŽNOSTI: OBRAVNAVA PRIČAKOVANJ IN SKRBI

Bistven element celostnega, varnega in odgovornega pristopa je vključitev zdravstvenih, varnostnih in okoljskih vidikov v razvoj nanotehnologije ter vzpostavitev uspešnega dialoga z zainteresiranimi stranmi. Sprejetih je bilo več ukrepov za dosego splošnega cilja, ki je upoštevati pričakovanja in skrbi ljudi.

Februarja 2008 je Komisija sprejela priporočilo za „Kodeks ravnanja za odgovorno raziskovanje na področju nanoznanosti in nanotehnologije“[11], ki zagotavlja smernice, ki spodbujajo odgovoren in odprt pristop. V skladu s pozivom Sveta iz septembra 2008[12] bo Komisija redno spremljala kodeks, vsaki dve leti ga bo posodabljala, da bi upoštevala razvoj na področju nanotehnologije ter njeno vključevanje v evropsko družbo.

Vsi predlogi, ki zadevajo financiranje v okviru sedmega okvirnega programa in so z etičnega vidika občutljivi, so predmet natančnega etičnega pregleda. Financirajo se le, če ustrezno upoštevajo etična vprašanja in izpolnjujejo potrebne zahteve Skupnosti in nacionalne zahteve – na primer Listino EU o temeljnih pravicah. Prizadeva se za boljšo ozaveščenost raziskovalcev glede kodeksa Skupnosti.

Posebna zahteva politike EU se nanaša na spodbujanje nadomestnih možnosti za poskuse na živalih. Komisija financira raziskave nadomestnih metod in strategij preskušanja v partnerstvu z industrijo ter sodeluje znotraj OECD na tem področju. Skupno raziskovalno središče Komisije je prav tako dejavno pri razvoju in ocenjevanju nadomestnih metod.

Verjetno zbliževanje nanotehnologije z biotehnologijo, informacijsko tehnologijo in kognitivnimi vedami povečuje priložnosti za koristne aplikacije, vendar tudi odpira pomembna vprašanja v zvezi z etiko, varnostjo in spoštovanjem temeljnih pravic. Te je morda treba obravnavati z novim mnenjem Evropske skupine za etiko v znanosti in novih tehnologijah.

V okviru šestega in sedmega okvirnega programa se je financiralo več projektov, namenjenih vzpostavljanju stikov. Ti kažejo, da je potrebno stalnejše posvetovanje z javnostjo o nanotehnologiji v njenem širšem družbenem okolju. Komisija je izvajala aktivno politiko sodelovanja z zainteresiranimi stranmi in posvetovanja z njimi, zlasti prek stalnega sodelovanja zainteresiranih strani v delovnih skupinah Komisije, ki so zadolžene za usklajevanje izvajanja predpisov; ter prek letnih delavnic s področja nanotehnologije „varnost za uspešen dialog“. Javni dialog in sodelovanje potekata na nacionalni ravni.

Poziv za dialog in sodelovanje pri akcijskem načrtu se odraža tudi v različnih drugih pobudah, ki jih organizirajo evropske tehnološke platforme in forumi za posebne interese, kot so industrijske in potrošniške skupine. Obstoj različnih forumov kaže na potrebo po spremljanju razprav na nacionalni, evropski in mednarodni ravni, na primer ob podpori prihodnjih dejavnosti sedmega okvirnega programa, da se sporočila z javnih razprav stalno posredujejo oblikovalcem politike. Komisija je 10. septembra 2009 organizirala znanstveno zaslišanje o oceni tveganja na področju nanotehnologije[13].

Komisija je objavila številna informativna gradiva v več jezikih in za različne starostne skupine. Posebna povezava za nanotehnologijo na spletni strani Komisijinega portala Europa pomaga javnosti, da spremlja dejavnosti Komisije na področju nanotehnologije.

ZDRAVJE, VARNOST, VARSTVO OKOLJA IN POTROŠNIKOV

Nanotehnološki proizvodi morajo biti v skladu z visokimi ravnmi varstva potrošnikov, delavcev in okolja, ki jih določa zakonodaja Skupnosti. Javnost bo te proizvode sprejela le, če ti predpisi ustrezno obravnavajo nove izzive tehnologij, če lahko proizvajalci dokažejo njihovo varnost in če jih potrošniki dojemajo kot varne.

Ureditev

Junija 2008 je Komisija sprejela sporočilo „Regulativni vidiki nanomaterialov“[14], s čimer je izpolnila zavezo, ki jo je dala v akcijskem načrtu. Sporočilu je bil priložen delovni dokument služb, ki zagotavlja povzetek zakonodaje v zvezi z zdravjem, varnostjo in okoljskimi vidiki nanomaterialov, ter določa potrebe po regulativnih raziskavah in s tem povezane ukrepe[15].

Na podlagi tega regulativnega pregleda se je sklenilo, da obstoječi regulativni okviri načeloma pokrivajo možna tveganja nanomaterialov v zvezi z zdravjem, varnostjo in okoljem. Ne da bi izključila regulativno spremembo ob upoštevanju novih informacij, je Komisija poudarila, da je treba izboljšati varstvo zdravja in okolja ter varnost predvsem z izboljševanjem izvajanja veljavne zakonodaje. Poleg podpore raziskavam v zvezi z oceno tveganja Komisija deluje na več regulativnih področjih, da bi izboljšala izvajanje, ocenila primernost veljavne zakonodaje ter preučila, ali je potrebna regulativna sprememba na področju posebnih vidikov[16].

Sporočilo sta preučila Evropski parlament[17] in Evropski ekonomsko-socialni odbor[18]. Evropski parlament se sprašuje predvsem, ali se ob odsotnosti izrecnih določb za nanotehnologijo v zakonodaji Skupnosti, zakonodaja lahko obravnava kot primerna za obravnavo tveganj v zvezi z nanomateriali. Glede na pomanjkanje ustreznih podatkov in ocenjevalnih metod Parlament zahteva, da se obstoječi predpisi pazljivo preučijo. Na zahtevo Evropskega parlamenta so bili uvedeni posebni predpisi v zvezi z nanomateriali oziroma se preučujejo glede njihove možne vključitve v zakonodajo o kozmetiki, novih živilih in aditivih za živila.

V skladu z načrti bo Komisija leta 2011 predstavila posodobljen regulativni pregled, pri čemer bo posebno pozornost namenila vprašanjem, ki sta jih odprla Evropski parlament in Evropski ekonomsko-socialni odbor. Komisija lahko glede na potrebe predlaga regulativne spremembe.

Odprava vrzeli v znanju

Posebna ovira, ki jo je treba premagati, je potreba po boljšem znanju na področjih, kot so karakterizacija nanomaterialov, toksičnost, toksičnost za okolje, varnost in ocena izpostavljenosti. To bi omogočalo, da se orodja za izvajanje, kot so integrirane preskusne strategije in smernice, prilagodijo tako, da v celoti upoštevajo nanomateriale.

Projekti, oblikovani za obravnavo okoljskih vprašanj in vprašanj varnosti pri delu, v okviru sedmega okvirnega programa in Skupnega raziskovalnega središča, omogočajo boljše razumevanje mehanizmov interakcije nanomaterialov z biološkimi sistemi ter razvoj testnih metod na primer za ocenjevanje izpostavljenosti.

Mednarodno sodelovanje na tem področju je močno. Komisija veliko sodeluje pri sedanjem delu znotraj delovne skupine OECD za proizvedene nanomateriale (WPMN), ki razvija preskusne metode in smernice za oceno tveganja. Razen tega bo standardizacija, ki jo opravlja ISO, olajšala svetovno povezovanje standardov za izvajanje predpisov.

Neodvisni znanstveni odbori EU so v zadnjih petih letih predložili šest mnenj o oceni tveganja nanomaterialov. Ob upoštevanju preostalih vrzeli v znanju mnenja poudarjajo, da je treba možna tveganja nanomaterialov oceniti za posamezen primer ter pripraviti priporočila za nadaljnje raziskave o varnosti.

Z regulativnega vidika obstaja več nujnih potreb:

- financiranje raziskav je treba povišati in konsolidirati, da ostane v koraku z razvojem in trženjem novih aplikacij;

- za pridobitev ustreznih podatkov je treba za nanomateriale metode za oceno tveganja, ki so trenutno na voljo, prilagoditi, potrditi in uskladiti;

- zlasti je treba metode izboljšati, razviti in potrditi na področjih karakterizacije, ocene izpostavljenosti, prepoznavanja nevarnosti, ocene življenjskega cikla in simulacije. V ta namen bodo potrebne raziskave temeljnih vidikov v zvezi z interakcijo nanomaterialov z živimi organizmi;

- primerni referenčni nanomateriali so potrebni za razvoj in potrditev metode ter za jamstvo kakovosti;

- razviti je treba javne zbirke podatkov, ki se bodo uporabljale pri varnostni oceni nanomaterialov;

- posebej se je treba osredotočiti na raziskave, ki pospešujejo razvoj preskusnih smernic in standardov znotraj OECD, ISO in CEN.

Čeprav je znanja o prisotnosti nanomaterialov na trgu vedno več, se Komisija zaveda potrebe po pridobitvi boljšega in pravilnejšega pregleda. V letu 2011 Komisija načrtuje predstavitev informacij o vrstah in uporabah nanomaterialov, vključno z varnostnimi vidiki.

MEDNARODNO SODELOVANJE

V skladu s pooblastilom, ki ga je prejela od Sveta septembra 2004[19], je Komisija sodelovala pri mednarodnem dialogu o nanotehnologiji. Od takrat je mednarodno sodelovanje postalo bistven del politike Komisije na praktično vseh področjih akcijskega načrta. Pretekli in tekoči ukrepi Komisije na mednarodnem področju vključujejo:

- sodelovanje pri raziskovalnih projektih, vključno s projekti ocene tveganja;

- zagotavljanje podpore za sodelovanje raziskovalcev iz tretjih držav v projektih, ki jih financira EU; ter za povezovanje v mreže raziskovalcev s področja nanotehnologije iz tretjih držav;

- organizacija tretjega mednarodnega dialoga leta 2008 o odgovornem razvoju nanotehnologije. To pokriva upravljanje, kodeks, varnost ter ureditev in sodelovanje;

- sodelovanje pri delu OECD-WPN[20] o upravljanju nanotehnologije;

- dejavno sodelovanje OECD-WPMN,[21] ki je glavni mednarodni forum za nadaljnji razvoj testnih smernic in strategij, ki so potrebne za ustrezno izvajanje predpisov;

- v ISO in CEN Komisija prispeva k pripravi svetovno dogovorjenih standardov o terminologiji in fizično-kemijski karakterizaciji nanomaterialov, da se ustvari podlaga za skladen pristop k testiranju nanomaterialov;

- regulativna konvergenca je odprto vprašanje v dialogih z glavnimi trgovinskimi partnerji EU.

IZVAJANJE SKLADNE IN JASNE STRATEGIJE NA EVROPSKI RAVNI

Namen akcijskega načrta je zagotoviti najboljše možne smernice za razvoj in uporabo nanotehnologije. Za njegovo učinkovito izvajanje sta potrebna učinkovita struktura in usklajevanje v okviru rednega posvetovanja z državami članicami ter vsemi zainteresiranimi stranmi.

Skupina notranjih služb Komisije, ki je namenjena vsem vidikom dela, opisanega v tem poročilu, je bila ustanovljena leta 2005 in je od takrat naprej aktivna. Na spletni strani Europa so predstavljena izvajalska dela, ki jih opravljajo vse sodelujoče službe Komisije, poleg tega stran navaja redno dopolnjene odgovore na pogosto zastavljena vprašanja v petih jezikih: ec.europa.eu/nanotechnology.

Spodbudno je, da je več držav članic in pridružene države sprejelo politike s področja nanotehnologije, ki so popolnoma v skladu s politikami Komisije, ter zagotovilo dopolnilne dejavnosti, kot sta financiranje in infrastrukture. Te dejavnosti pa niso sistematično zajete v to poročilo in v priloženi delovni dokument služb. Navedeni so le izbrani primeri, ki kažejo na precejšen napredek v državah članicah na področju izvajanja akcijskega načrta.

Za pridobitev doslednega vpogleda v te dejavnosti in spodbujanje usklajevanja je prizadevanje Komisije za notranje usklajevanje dopolnila skupina na visoki ravni za nanotehnologijo, ki združuje predstavnike držav članic in pridruženih držav ter Komisijo.

Razen tega je Komisija sodelovala s predsedstvi EU pri organizaciji konferenc, ki zagotavljajo priložnosti za prikaz napredka in določitev nadaljnjih prednostnih ukrepov.

SKLEP

Na vseh točkah akcijskega načrta je bil storjen precejšen napredek. Na podlagi tega se predlaga nadaljevanje in konsolidacija trenutnih ukrepov v prihodnjih letih, pri čemer se poudari:

- poglabljanje raziskovalnih prizadevanj in načrtov za ključne sektorje nanotehnologije za izboljšanje inovativnosti in konkurenčnosti[22]. To se šteje za neločljivo od napredujočega temeljnega razumevanja, kako nanomateriali skozi njihov življenjski cikel vplivajo na žive organizme, da se zagotovi visoka raven varnosti in varstva zdravja ljudi in okolja;

- nadaljnji razvoj infrastruktur in izobraževalnega sistema v skladu z multidisciplinarnim značajem nanotehnologije;

- krepitev mehanizmov, ki so na voljo za industrijske inovacije, poudarjanje koncepta odprtih inovacij ter olajševanje prenosa tehnologije;

- izvajanje neposrednejšega, bolj osredotočenega in stalnega družbenega dialoga; ter spremljanje javnega mnenja in vprašanj v zvezi z varstvom potrošnikov, okolja in delavcev;

- nadaljevanje pregleda primernosti predpisov, sprejemanje, kot je to primerno, instrumentov za izvajanje, predlaganje regulativnih sprememb, kjer je to potrebno, in sodelovanje, kjer je to mogoče, pri mednarodnem razvoju;

- raziskave trga za proizvode s področja nanotehnologije, vključno z varnostnimi vidiki in verjetnim razvojem;

- pospeševanje prizadevanj za raziskave na področju ocene varnosti, vključno z upravljanjem tveganja, skozi celoten življenjski cikel proizvoda. Podpiranje nadaljnjega razvoja in potrjevanja nanometrične karakterizacije in preskusnih metod;

- izboljšanje usklajevanja in izmenjave informacij z državami članicami.

Nadgrajevanje dosedanjih dosežkov, ob upoštevanju tega pa Komisija načrtuje predlog novega akcijskega načrta za nanotehnologijo, ki bi bil ena od gonilnih sil evropskega raziskovalnega območja ter bi obravnaval pomembna družbena in okoljska vprašanja.

[1] V tem poročilu se „nanotehnologija“ uporablja kot skupen izraz za nanoznanosti in nanotehnologije. Čeprav obstaja več različnih opredelitev, pomeni delovna opredelitev, ki se uporablja v tem dokumentu, razumevanje in nadzor nad snovjo in procesi v nano obsegu, ki je običajno, vendar ne izključno, pod 100 nanometri v eni ali več razsežnostih, kjer lahko pojav, odvisen od velikosti, spodbudi in omogoči nove aplikacije.

[2] K evropski strategiji za nanotehnologijo, COM(2004) 338.

[3] Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009 , COM(2005) 243; v nadaljnjem besedilu akcijski načrt.

[4] Nanoznanosti in nanotehnologije: Akcijski načrt za Evropo 2005–2009. Prvo poročilo o izvajanju 2005–2007 (COM(2007) 505).

[5] V smislu števila različnih udeležb v nanotehnoloških projektih, ki so se financirali v okviru teme materiali in nove proizvodne tehnologije sedmega okvirnega programa v letih 2007 in 2008.

[6] http://gennesys.neutron-eu.net/

[7] V nedavni študiji OECD-WPN, ki čaka na objavo.

[8] Prvi poziv za skupnosti znanja in inovacij s tremi prednostnimi področji, povezanimi z nanotehnologijo, se je zaključil avgusta 2009; http://eit.europa.eu/kics-call.html

[9] www.observatorynano.eu.

[10] To so prednormativne in konormativne raziskave ter normativni ukrepi.

[11] Kodeks ravnanja za odgovorno raziskovanje na področju nanoznanosti in nanotehnologije , C(2008) 424.

[12] 12959/1/08 REV 1 (2891. seja Sveta za konkurenčnost)

[13] http://ec.europa.eu/health/nanohearing_en.htm.

[14] Regulativni vidiki nanomaterialov, COM(2008) 366 .

[15] SEC(2008) 2036.

[16] Na primer delovna skupina za nanomateriale v okviru programa REACH je dosegla napredek in objavila začetne rezultate: http://ec.europa.eu/environment/chemicals/reach/pdf/nanomaterials.pdf.

[17] Resolucija z dne 24. aprila 2009 o regulativnih vidikih nanomaterialov (2008/2208(INI)).

[18] Mnenje z dne 25. februarja 2009 o sporočilu o regulativnih vidikih nanomaterialov, INT/456; http://eesc.europa.eu/documents/opinions/avis_en.asp?type=en.

[19] 12487/04 (2605. seja Sveta za konkurenčnost)

[20] Delovna skupina za nanotehnologijo – njen splošni cilj je zmanjšati družbene in gospodarske koristi nanotehnologije.

[21] Delovna skupina za proizvedene nanomateriale.

[22] Politične smernice predsednika za naslednjo Komisijo poudarjajo potrebo po uporabnih raziskavah in razvoju, ki temeljijo na potrebah industrije, na vseh področjih, vključno z nanotehnologijo, da se na trgih uveljavijo najnovejši proizvodi in okolju prijazne tehnologije ter da se spodbudi konkurenčnost industrije EU:

http://ec.europa.eu/commission_barroso/president/pdf/press_20090903_EN.pdf.