[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 21.2.2006

COM(2006) 72 konč.

POROČILO KOMISIJE

Drugo poročilo Komisije na podlagi člena 6 Okvirnega sklepa Sveta z dne 26. junija 2001 o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem {SEC(2006) 219}

UVOD

Ta druga ocena je nadaljevanje poročila Komisije z dne 5. aprila 2004[1], izdelanega na podlagi člena 6 Okvirnega sklepa Sveta z dne 26. junija 2001[2] o pranju denarja, identifikaciji, sledenju, zamrznitvi, zasegu in zaplembi pripomočkov za kazniva dejanja in premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem. Svet se je na svojem zasedanju dne 25. in 26. oktobra 2004 seznanil s poročilom, ki ga je pripravila Komisija, in pozval države članice, ki se še niso v celoti uskladile z Okvirnim sklepom, naj to čim prej storijo in predložijo podatke o doseženem napredku. Sklenil je, da je treba pripraviti drugo poročilo o oceni, in zahteval od novih držav članic, ki v prvo oceno seveda niso bile vključene, naj predložijo pomembne podatke v zvezi s prenosom besedila v svoje nacionalne zakonodaje.

Kljub temu, da je bil za predložitev podatkov določen rok, tj. 31. december 2004, vse države članice niso mogle odgovoriti v predpisanem času. Komisija je dne 4. marca 2005 poslala opomin, ki ga je junija po elektronski pošti dopolnila z zadnjim opominom, tako da konec julija 2005 samo ena izmed novih držav članic (MT) ni poslala podatkov Komisiji. Edini dve državi članici (AT in PT), ki za prvo oceno nista pravočasno poslali nobenih podatkov, sta bistvene podatke poslali v vmesnem obdobju. Vendar pa nekatere države članice, za katere se je ocenilo, da so deloma usklajene z besedilom Okvirnega sklepa, ali ki niso predložile zadostnih podatkov, ki bi Komisiji omogočili, da izvede svojo analizo, na žalost niso poslale podatkov. Podatki, ki jih je predložila GR, so še zlasti pomanjkljivi. Le DE, IT, SE in UK so predložile dodatna pojasnila na podlagi pripomb iz prvega poročila.

To poročilo v veliki meri zajema države članice, ki niso bile vključene v prvo poročilo. Poročilo vsebuje celovito sliko položaja v državah članicah, ki so bile predmet prvega poročila, vendar so v tem času poslale pojasnila. Obravnavani so bili le odgovori, ki jih je Komisija prejela pred 30. julijem 2005.

Ker je bila za dokumente, ki so upravičeni do prevoda v vse jezike Evropske unije, predpisana maksimalna dolžina, ta dokument vsebuje le kratek pregled odgovorov v okviru členov 2, 3 in 4[3].

ANALIZA NACIONALNIH UKREPOV, KI SO BILI SPREJETI ZA USKLADITEV Z OKVIRNIM SKLEPOM

Člen 1: Pridržki h Konvenciji iz leta 1990

Člen 1(a): Pridržki k členu 2 Konvencije iz leta 1990

V prvi oceni je bilo poudarjeno, da se tri države članice (GR, LU in SE) niso uskladile s členom 1(a). SE je predložila dodatne podatke v svojih dopisih z dne 30. avgusta 2004 in 29. junija 2005. Z zakonom o spremembi Kazenskega zakonika z dne 19. maja 2005, ki je začel veljati 1. julija 2005, se možnost postopka zaplembe razširja na druga kazniva dejanja, za katera se lahko izreče vsaj enoletna kazen. Pridržek še naprej velja v primeru zaplembe premoženjske koristi od davčnih kaznivih dejanj, vendar Okvirni sklep dovoljuje takšno izjemo.

Devet od 10 novih držav članic je usklajenih z določbami člena 1(a). MT je z izjavo, deponirano 19. novembra 1999, omejila uporabo člena 2 na kazniva dejanja, ki se na podlagi malteškega zakona uvrščajo med huda kazniva dejanja.

Člen 1(b): Pridržki k členu 6 Konvencije iz leta 1990

Štiri države (AT, GR, LU in PT) so bile v prvi oceni obravnavane kot države, ki so predložile pridržke, ki niso bili skladni s členom 1(b).

PT je poslala podatke, na podlagi katerih sprememba njenega kazenskega zakonika določa, da temeljna kazniva dejanja vsebujejo vse prekrške, za katere je najnižja zagrožena kazen šest mesecev ali najvišja zagrožena kazen pet let.

AT s pridržkom omejuje področje temeljnih kaznivih dejanj na kazniva dejanja, za katere je v skladu z avstrijskim kazenskim zakonikom predvidena kazen višja od treh let. AT meni, da je to v skladu z besedilom člena 1b, saj se uvršča med države s sistemom najnižjih kazni. Te najnižje kazni veljajo za kazniva dejanja, za katera je zagrožena kazen odvzema prostosti najmanj pet let. Obstajajo pa tudi kazniva dejanja, za katera je zagrožena kazen s trajanjem 3 let in manj (in več kot eno leto) in za katera niso predvidene najnižje kazni. Takšna kazniva dejanja so trenutno izvzeta iz področja uporabe člena 6 Konvencije iz leta 1990 zaradi pridržka Avstrije, kar pomeni, da le-ta ni usklajena z besedilom člena 1b.

GR je izjavila, da bi osnutek zakona, trenutno predložen v posvetovanje, razveljavil pridržke k členoma 2 in 6, vsebovane v zakonu št. 2655/1998. Ta osnutek zakona bi oblikoval tri kategorije predhodnih kaznivih dejanj za pranje denarja. Poleg posebnega seznama kaznivih dejanj bi osnutek zakona dopolnil opredelitev temeljnega kaznivega dejanja tako, da bi vključil kazniva dejanja, ki se kaznujejo z zaporno kaznijo (katere prag je treba še določiti), in kazniva dejanja, ki se kaznujejo z zaporno kaznijo, katere prag je treba prav tako še določiti, in ki so privedla do oblikovanja premoženjskih koristi v znesku, ki presega trenutno še nedoločen prag. V tej fazi ni mogoče določiti, ali bi osnutek zakona dokončno odpravil ugovore, predstavljene v prvem poročilu.

Ker niso bili predloženi dodatni podatki, ni mogoče meniti, da so bile negativne pripombe, naslovljene na LU po prvi oceni, umaknjene.

Videti je, da je osem od 10 novih držav članic usklajenih z določbami člena 1(b). Vendar pa je MT z izjavo z dne 19. novembra 1999 omejila uporabo člena 6(1) na kazniva dejanja, ki se na podlagi malteškega zakona uvrščajo med huda kazniva dejanja. HU je z izjavo z dne 2. marca 2000 omejila uporabo člena 6(1) na temeljna kazniva dejanja, navedena v njenem kazenskem zakoniku.

Člen 2: Kazni

V prvi oceni je bilo navedeno, da je bilo 11 držav, ki so predložile podatke, usklajenih s členom 2. Vendar pa je bila kazen, predvidena v zakonodajah DK, FI in SE, skladna z določbami člena 2, le v primeru hude ali kvalificirane (težje) oblike pranja denarja. Temeljna oblika dejanja pa se je še naprej kaznovala s kaznijo, ki je nižja od ravni, predpisane v Okvirnem sklepu.

SE je želela podrobno opredeliti, da ni obstajala nobena dejanska razlika med njenim nacionalnim sistemom in sistemi, ki so veljavni v večini drugih držav, ker se kazni sistematično izrekajo ob upoštevanju teže kaznivega dejanja, ker je razmerje med težo in kaznijo utemeljeno, kot v primeru Švedske, ali neutemeljeno kot v drugih evropskih pravnih sistemih, v katerih ima sodnik večjo diskrecijsko pravico za sorazmerno določitev izrečene kazni glede na storjena dejanja. Odgovor Švedske vsebuje torej dodatna pojasnila, ki podpirajo trditev, na podlagi katere SE izpolnjuje določbe člena 2. Poleg prikazane lestvice kazni v različnih državah bi se lahko le s poglobljeno pravno analizo primerjala dejanska stopnja strogosti različnih evropskih pravnih sistemov v zvezi s pranjem denarja, kar je namen te ocene. AT je prav tako navedla, da je treba upoštevati skladnost pravnih sistemov, da se upraviči njegova podobna lestvica kazni.

Vendar pa bi stopnjevanje kazni lahko imelo nepričakovane in nezaželjene učinke na izvajanje Okvirnega sklepa 2005/212/PNZ. Na področju kaznivih dejanj, povezanih s pranjem denarja, okrepljena pooblastila za zaplembo iz člena 3 veljajo, če je kaznivo dejanje storjeno v okviru kriminalne združbe in kaznovano z najvišjo kaznijo odvzema prostosti vsaj štirih let.

Koristno bi bilo torej zagotoviti, da bi bilo pranje denarja v okviru hudodelske združbe sistematično obravnavano kot „težja ali pogosta oblika“ pranja denarja (DK) ali „razširjena in profesionalna oblika“ (FI)[4]. Bolj na splošno se postavlja vprašanje, ali se nekvalificirano kaznivo dejanje pranja denarja šteje kot kaznivo dejanje, ki je ločeno od težjega kaznivega dejanja[5] za uporabo določb Direktive 2005/212/PNZ.

GR ni predložila pisnih podatkov, ki bi omogočili oceno izvajanja člena 2.

Med devetimi novimi državami članicami, ki so poslale podatke:

– madžarska zakonodaja določa samodejno oprostitev vsakršnega pregona za vse osebe, ki razkrijejo dejstva ali začnejo z razkrivanjem dejstev, povezanih s pranjem denarja, ki so policijskim organom neznana. Ta oprostitev je videti pretirana, saj naj bi prav tako koristila „predrznemu“ pralcu denarja, tj. tistemu, ki bi svoje dejavnosti pranja denarja razkril policiji, da bi izkoristil to oprostitev. Po drugi strani pa je treba omeniti, da v skladu z madžarsko zakonodajo oseba stori kaznivo dejanje pranja denarja le v okviru svojih poslovnih dejavnosti, kar se ne zdi zakonito omejeno;

– osnutek zakona, ki ga je češka vlada sprejela 9. junija 2004, predvideva najvišjo kazen za temeljno obliko kaznivega dejanja od dveh do štirih let, vendar pa uvaja določbo, da v primeru kumulacije kazni prevlada kazen, določena za temeljno kršitev, če je kazen, izrečena za kršitev, nižja od kazni, izrečene za kršitev pranja denarja. Če je težko oceniti dejanski obseg tega ukrepa, se zdi, da bi morala Češka v svojem osnutku zakona to podrobnost spremeniti, da bi bila njena prihodnja zakonodaja v celoti skladna.

Člen 3: Zaplemba vrednosti

V prvi oceni je bilo opredeljeno, da je zaplemba vrednosti možna na različnih stopnjah, vendar vsaj kot alternativni ukrep (čeprav je včasih omejena na posebne primere ali nekatere oblike kršitev ali premoženja), v domačih postopkih enajstih držav članic (BE, DK, DE, FR, IE, IT, LU, NL, FI, SE in UK) in v vsaj devetih državah članicah (BE, DK, FR, IE, IT, NL, FI, SE in UK ter verjetno DE) na področju zunanjih postopkov.

Ob prvi oceni sta LU in ES navedli, da bosta pripravili zakone, s katerimi bi lahko dopolnili svoje nacionalne ureditve in se tako uskladili s členom 3, vendar pa nista sporočili poteka njunega zakonodajnega dela.

GR je izjavila, da izpolnjuje člen 3, ne da bi predložila ustrezna besedila.

Domači postopki

Podatki, ki so bili pridobljeni ob drugem zbiranju, kažejo, da je postopek zaplembe vrednosti v veliki meri razširjen, vsaj ko se izkaže nemogoče izvesti zaplembo premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivim dejanjem. IT, PT, LT, PL, CY, CZ, SK, SI in HU naj bi torej izpolnjevale člen 3 glede domačih postopkov. V Avstriji člen 20 Kazenskega zakonika določa, da se globa za neupravičeno obogatitev lahko izreče osebam, ki so storile kršitve v znesku, ki ustreza dobičku, ki izhaja iz storitve kaznivega dejanja, ali dobičku, prejetemu za storitev tega istega dejanja. Ta globa se ne izreče, če obogatitev ne presega 21 802 EUR, kar je mnogo višje od praga iz člena 3. Podatki, ki jih je poslala LV, ne predvidevajo možnosti zaplembe vrednosti.

Zunanji postopki

Opozoriti je treba, da so vse države članice ratificirale Konvencijo Sveta Evrope št. 141, ki od pogodbenic zahteva, da sprejmejo potrebne ukrepe, ki bi jim omogočili, da se uskladijo z zaprosili iz drugih držav članic za zaplembo denarnih zneskov, ki ustrezajo vrednosti kaznivega dejanja.

V prvem poročilu o oceni je bila ugotovljena razmeroma nenatančna narava pojasnitev, ki so jih predložile nekatere države članice. Podatki, ki so bili pridobljeni ob zaključku druge faze zbiranja – čeprav so dragoceni – vodijo k oblikovanju podobne presoje. Ločiti je treba predlog spremembe, ki ga je oblikovala DE, ki bi lahko pojasnila svoj položaj glede člena 3.

Člen 4: Obdelava zaprosil za vzajemno pravno pomoč

V skladu s tem členom države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev, da se vsa zaprosila iz drugih držav članic, ki se nanašajo na identifikacijo, sledenje, zamrznitev ali zaseg in zaplembo premoženja, obdelajo z isto prednostjo, kot se nameni takim ukrepom v domačih postopkih.

V prvi oceni je bilo poudarjeno, da države članice Komisiji niso predložile zadostnih podatkov, da bi lahko to določbo obravnavali kot izrecno preneseno.

Od takrat prejeti podatki se na splošno nanašajo na izvajanje Konvencije Sveta Evrope iz leta 1990 (CY, CZ, SI), na zakonodajna besedila, ki urejajo pogoje prejema zaprosil iz drugih držav (AT, CY, SE, EE in HU), ali na medzakonodajna besedila, ki vodijo pravosodne organe za prejem teh zaprosil (DE, PT). Ne da bi postavila pod vprašaj pomen predloženih podatkov, se Komisija zavezuje podati enako pripombo, ker se zdi, da je treba pri učinkoviti oceni izvajanja člena 4 uporabiti drugačne metode ocenjevanja.

Določbe, vsebovane v Okvirnem sklepu Sveta 2003/577/PNZ z dne 22. julija 2003, s katerim so se države članice morale uskladiti pred 2. avgustom 2005, se implicitno uvrščajo v perspektivo boljšega izvajanja člena 4[6]. Dela, ki se trenutno izvajajo glede načela vzajemnega priznavanja odredb o zaplembi, se uvrščajo v okvir enake logike. Hitro sprejetje tega okvirnega sklepa bi nedvomno pomenilo velik napredek.

Člen 7: Ozemeljska veljavnost

Člen 7 določa, da se Okvirni sklep uporablja za Gibraltar, kakor hitro se uporaba Konvencije Sveta Evrope iz leta 1990 razširi nanj. UK je opozorila, da ta pogojnost ni izpolnjena in da se ne pripravlja noben ukrep, ki bi lahko zapolnil to vrzel.

SKLEPI

Stanje glede prenosa posebnih določb je sedaj sledeče:

Člen 1(a): Grčija, Luksemburg in Malta bodo verjetno morale ponovno oblikovati svoje pridržke k členu 2 Konvencije iz leta 1990.

Člen 1(b): Zdi se, da Avstrija, Grčija in Luksemburg še vedno ne izpolnjujejo potrebnih pogojev. Med novimi državami članicami se pridržki Malte in Madžarske prav tako ne zdijo skladni.

Člen 2: Vse države članice, ki so odgovorile, izpolnjujejo ta člen. Vendar pa je treba opozoriti na tri stvari:

- Češka bi lahko vseeno spremenila določbo zadevnega osnutka zakona, da bi bil le-ta v celoti skladen;

- Madžarska bi morala ponovno oblikovati določbo, ki samodejno oprošča vse tiste, ki razkrijejo dejavnosti pranja denarja, pa tudi opredelitev kaznivega dejanja pranja denarja;

- Najvišja kazen v skladu s členom 2 je predvidena le, če sodnik upošteva opredelitev kvalificirane oblike pranja denarja (Avstrija, Danska, Finska, Švedska, Češka, Slovaška).

Člen 3: Zdi se, da je zaplemba vrednosti možna na različnih stopnjah, vendar vsaj kot alternativni ukrep (čeprav je včasih omejena na posebne primere ali nekatere oblike kaznivih dejanj ali premoženja), v domačih postopkih večine držav članic. Edina izjema je Latvija, ki naj ne bi imela takega postopka. Postopek zaplembe vrednosti v Avstriji velja le nad višjim pragom določbe člena 3. Glede zaprosil iz drugih držav je bilo predloženih malo dodatnih informacij, ki bi dopolnile predvidevanja iz prve ocene. Nove države članice, ki so predložile zadevne podatke, običajno spoštujejo mednarodna besedila na tem področju.

Člen 4: Komisija meni, da še vedno ni prejela dovolj podatkov, da bi to določbo lahko obravnavala kot izrecno preneseno. Komisija meni, da bo izvajanje tega člena olajšano, če se bodo pobude v teku v zvezi z vzajemnim priznavanjem odredb o zaplembi čim prej uresničile.

Člen 7: Teh določb še vedno ni preneslo Združeno kraljestvo.

[1] COM(2004) 230 z dne 5.4.2004.

[2] UL L 182, 5.7.2001, str. 1.

[3] Podrobnejši pregled je na voljo v priloženem dokumentu SEC.

[4] Kot primer.

[5] Tako kot v Avstriji glede pranja sredstev hudodelskih združb ali terorističnih organizacij s strani tretjih.

[6] Dokument 14622/04 COPEN 135 z dne 17. decembra 2004 in 14622/04 COR 1 COPEN 135 z dne 17. januarja 2005.