Obvestilo Komisije

o omejitvah, ki so neposredno povezane s koncentracijami in so zanje potrebne

(2001/C 188/03)

(Besedilo velja za EGP)

I. UVOD

1. Uredba Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij [1] (v nadaljnjem besedilu: "Uredba o združitvi") v členu 6(1)(b), drugi pododstavek, in v členu 8(2), drugi pododstavek, drugi stavek, določa, da odločba, ki koncentracijo razglasi za združljivo s skupnim trgom, zajema tudi "omejitve, ki so neposredno povezane z izvedbo koncentracije in so zanjo potrebne". Ta koncept je naveden tudi v 25. uvodni izjavi Uredbe o združitvi. Odločba, ki razglasi koncentracijo za združljivo s skupnimi trgom, prav tako zajema tovrstne omejitve. Na podlagi člena 22(1) Uredbe o združitvi se uporablja samo navedena uredba, izključena pa je uporaba Uredbe Sveta št. 17 [2], pa tudi Uredbe Sveta (EGS) št. 1017/68 z dne 19. julija 1968 o uporabi pravil o konkurenci za železniški in cestni promet ter promet po celinskih plovnih poteh [3], Uredbe (EGS) št. 4056/86 z dne 22. decembra 1986 podrobnih pravilih za uporabo členov 81 in 82 Pogodbe v zvezi s pomorskim prometom [4] in Uredbe (EGS) št. 3975/87 z dne 14. decembra 1987 o postopku za uporabo pravil o konkurenci za podjetja v sektorju zračnega prevoza [5].

2. Ta pravni okvir ne zavezuje Komisije, da presoja in formalno obravnava take omejitve. Vsaka taka presoja je zgolj ugotovitvene narave, ker so vse omejitve, ki izpolnjujejo merila, določene z Uredbo o združitvi, že zajete v členu 6(1)(b), drugi pododstavek, in v členu 8(2), drugi pododstavek, drugi stavek, in so zato pravno dovoljene, ne glede na to, ali so izrecno obravnavane v odločbi Komisije ali ne. Komisija ne namerava več opravljati takih presoj v svojih odločbah o koncentracijah. Ta pristop je v skladu z upravno prakso Komisije, ki je bila 1. septembra 2000 [6] uvedena za primere, upravičene do poenostavljene obravnave.

3. Spori med strankami koncentracije glede tega, ali so omejitve neposredno povezane z njenim izvajanjem in so zanjo potrebne ter ali so zato samodejno zajete v odločbi Komisije o dovoljenju, so v pristojnosti nacionalnih sodišč.

4. V tem obvestilu Komisija navaja svojo razlago pojma "omejitve, ki so neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in so zanjo potrebne". Navodila, dana v naslednjih oddelkih, odražajo pretekle izkušnje in preteklo prakso Komisije na tem področju.

To obvestilo nadomešča Obvestilo Komisije o pomožnih omejitvah koncentracij [7].

5. Razlaga Komisije člena 6(1)(b), drugi pododstavek, in člena 8(2), drugi pododstavek, drugi stavek, Uredbe o združitvi ne posega v razlago, ki jo lahko da Sodišče Evropskih skupnosti ali Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti.

II. SPLOŠNA NAČELA

6. Koncentracija lahko sestoji iz pogodbenih dogovorov in sporazumov, s katerimi se vzpostavi nadzor v smislu člena 3(3) Uredbe o združitvi. Vsi sporazumi, ki zadevajo sredstva, potrebna za uresničitev glavnega cilja koncentracije, so hkrati sestavni del koncentracije. Poleg teh dogovorov in sporazumov lahko stranke koncentracije sklenejo druge sporazume, ki niso sestavni del koncentracije, vendar omejujejo njihovo svobodo delovanja na trgu. Če taki sporazumi vsebujejo omejitve, ki so neposredno povezane z izvajanjem koncentracije same in so zanjo potrebne, so te zajete v odločbi, ki razglasi koncentracijo za združljivo s skupnim trgom; v nasprotnem primeru se lahko njihovi omejevalni učinki po potrebi ocenijo v skladu s členoma 81 in 82 Pogodbe ES.

7. Da bi se omejitve štele za "neposredno povezane z izvajanjem koncentracije", ne zadostuje, da je sporazum sklenjen istočasno s koncentracijo ali v istem kontekstu kot koncentracija.

8. Sporazumi morajo biti "potrebni za izvajanje koncentracije", kar pomeni, da se koncentracija v primeru odsotnosti teh sporazumov ne bi mogla izvajati ali pa bi se lahko izvajala le pod bolj negotovimi pogoji, z bistveno višjimi stroški, v precej daljšem časovnem obdobju ali s precej večjo težavo [8] Sporazumi, katerih cilj je zaščititi preneseno vrednost [9], ohraniti stalnost dobave po delitvi prejšnje gospodarske enote [10] ali omogočiti začetek nove enote [11], običajno izpolnjujejo ta merila.

9. Pri ugotavljanju, ali je omejitev potrebna, je treba upoštevati njeno naravo, pa tudi zagotoviti, da njeno trajanje, vsebina in geografsko področje uporabe ne presegajo tistega, kar izvajanje koncentracije upravičeno zahteva. Če so na voljo enako učinkovite možnosti za doseganje legitimnega cilja, morajo podjetja izbrati tisto, ki objektivno najmanj omejuje konkurenco.

10. Za koncentracije, izvajane v fazah, se pogodbeni dogovori, ki se nanašajo na faze pred vzpostavitvijo nadzora v smislu člena 3(1) in (3) Uredbe o združitvi, ne morejo šteti za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne. Za te sporazume se uporabljata člena 81 in 82 Pogodbe ES. Sporazumi, ki služijo olajšanju pridobitve nadzora, pa se lahko štejejo za neposredno povezane in potrebne.

11. Merili neposredna povezanost in potrebnost sta po naravi objektivni.Omejitve niso neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne samo zaradi tega, ker jih stranke štejejo za take.

III. NAČELA, KI SE UPORABLJAJO ZA OBIČAJNE KLAVZULE V PRIMERIH NAKUPA PODJETJA

12. Omejitve, dogovorjene med strankami v okviru prenosa podjetja, so lahko v korist bodisi prevzemniku bodisi prodajalcu. Na splošno je potreba prevzemnika po upravičenosti do določene zaščite večja od ustrezne potrebe prodajalca. Prevzemnik je tisti, ki se mu mora zagotoviti, da bo prevzel polno vrednost prevzetega podjetja. Tako praviloma velja, da omejitve v korist prodajalcu bodisi sploh niso neposredno povezane z izvajanjem koncentracije ali zanjo potrebne bodisi morata biti področje uporabe in/ali trajanje omejitev bolj omejena, kakor sta v klavzulah, ki koristijo prevzemniku.

A. Klavzule o prepovedi konkurence

13. Prepovedi konkurence, ki so v okviru prenosa podjetja ali njegovega dela naložene prodajalcu, so lahko neposredno povezane z izvajanjem koncentracije ali zanjo potrebne. Da bi prevzemnik lahko pridobil polno vrednost prenesenih sredstev, mora biti upravičen do zaščite pred konkurenco prodajalca, da bi tako pridobil zvestobo strank in prilagodil ter izkoristil znanje in izkušnje. Take klavzule o prepovedi konkurence zagotavljajo, da se na prevzemnika prenese polna vrednost prenesenih sredstev, ki na splošno zajemajo stvarno premoženje in neopredmetena sredstva, pa tudi poslovno vrednost podjetja, ki jo je ustvaril prodajalec, ali znanje in izkušnje [12], ki ga je razvil [13]. Slednje ni samo neposredno povezano s koncentracijo, ampak je tudi potrebno za njeno izvajanje, ker bi se brez tega lahko upravičeno pričakovalo, da se prodaja podjetja ali njegovega dela ne bi mogla opraviti.

14. Vendar pa take klavzule o prepovedi konkurence upravičuje legitimen cilj izvajanja koncentracije samo takrat, ko njihovo trajanje, geografsko področje uporabe, predmet in osebe, za katere veljajo, ne presegajo tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja. Taka zaščita se na splošno ne more šteti za potrebno, ko je prenos dejansko omejen na stvarno premoženje (kot so zemlja, zgradbe ali stroji) ali na izključne pravice industrijske in poslovne lastnine (imetniki katerih bi lahko takoj ukrepali proti kršitvam, ki jih povzroči prenositelj takih pravic).

15. Pretekle izkušnje in pretekla praksa Komisije so pokazale, da so v primerih, ko prenos podjetja vključuje poslovno vrednost podjetja ter znanje in izkušnje, klavzule o prepovedi konkurence praviloma upravičene za obdobja do treh let [14]; če je zajeta samo poslovna vrednost podjetja, so slednje praviloma upravičene za obdobja do dveh let [15]. Daljša obdobja se lahko upravičijo le v omejeni vrsti okoliščin, na primer, ko se lahko dokaže, da bo strankina zvestoba prodajalcu trajala več kakor dve leti ali več kakor tri leta v primerih, ko področje uporabe ali narava prenesenega znanja in izkušenj utemeljuje dodatno obdobje zaščite [16].

16. Geografsko področje uporabe klavzule o prepovedi konkurence bi se običajno moralo omejiti na območje, na katerem je prodajalec ponujal ustrezne proizvode ali storitve pred prenosom [17]. Domneva se, da prevzemnika ni treba zaščititi pred konkurenco prodajalca na ozemljih, na katera prodajalec ni predhodno prodrl, razen če se izkaže, da takšno zaščito zahtevajo posebne okoliščine primera, npr. za ozemlja, na katera je prodajalec nameraval vstopiti v času transakcije, pod pogojem, da je že investiral v pripravo tega koraka.

17. Podobno morajo klavzule o prepovedi konkurence ostati omejene na proizvode (vključno z izboljšanimi različicami ali posodobljenimi proizvodi, pa tudi nasledniki modelov) in storitve, ki so del gospodarske dejavnosti prenesenega podjetja. Tu so lahko zajeti proizvodi in storitve, ki so v času transakcije na višji stopnji razvoja, ali proizvodi, ki so v celoti razviti, vendar se še niso tržili. Prevzemnika ni treba zaščititi pred konkurenco prodajalca na trgih s proizvodi ali storitvami, na katerih preneseno podjetje ni bilo aktivno pred pre nosom [18].

18. Prodajalec lahko zaveže sebe, njegove podružnice in trgovske zastopnike. Vendar pa se obveznost nalaganja podobnih omejitev drugim ne bi štela za neposredno povezano z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebno. To velja zlasti za klavzule, ki bi omejevale svobodo prodajnih posrednikov ali uporabnikov pri uvozu ali izvozu.

19. Klavzule, ki omejujejo pravico prodajalca do nakupa ali posedovanja delnic v podjetju, ki konkurira prenesenemu podjetju, se štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne, in sicer pod istimi pogoji, kakor so opisani zgoraj za klavzule o prepovedi konkurence, razen če prodajalcu ne preprečujejo nakupa ali posedovanja delnic z namenom vlaganja, ne da bi tej osebi neposredno ali posredno podelile naloge upravljanja ali bistven vpliv v konkurenčnem podjetju [19].

20. Klavzule o nesodelovanju in klavzule o varovanju tajnosti bi se morale ocenjevati na isti način kakor klavzule o prepovedi konkurence, dokler njihov omejevalni učinek ne presega omejevalnega učinka klavzule o prepovedi konkurence. Ker je področje uporabe teh klavzul lahko ožje kakor pri klavzulah o prepovedi konkurence, se pogosteje štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne. Klavzule o varovanju tajnosti se lahko v primerih, ko so utemeljene s posebnimi okoliščinami primera, sprejmejo za obdobja, daljša od treh let, pri čemer se upoštevajo interesi, ki jih imajo podjetja za varovanje dragocenih poslovnih skrivnosti [20].

B. Licenčni dogovori

21. Prenos podjetja ali njegovega dela na splošno vključuje prenos na prevzemnika, z namenom polnega izkoriščanja prenesenih sredstev, pravic intelektualne lastnine ali znanja in izkušenj. Vendar pa lahko prodajalec ostane lastnik pravic, da bi jih izkoriščal za druge dejavnosti kot so tiste, ki so se prenesle. V teh primerih je običajno sredstvo, s katerim se prevzemniku zagotovi polna uporaba prenesenih sredstev, sklenitev licenčnih dogovorov v njegovo korist. Prav tako je možno, da prodajalec, v primeru, ko je skupaj s podjetjem prenesel tudi pravice intelektualne lastnine, želi še naprej uporabljati nekatere od teh pravic ali vse za druge dejavnosti, kot so dejavnosti, ki so se prenesle; v takšnem primeru prevzemnik podeli prodajalcu licenco.

22. Licence za patente [21], za podobne pravice ali za znanje in izkušnje [22] se lahko štejejo kot potrebne za izvajanje koncentracije. Prav tako se lahko štejejo kot sestavni del koncentracije in jih ni treba v nobenem primeru časovno omejevati. Te licence so lahko enostavne ali izključne in so lahko omejene na nekatera področja uporabe do takšne mere, da ustrezajo dejavnostim prenesenega podjetja. Ozemeljske omejitve proizvodnje, ki odražajo ozemlje prenesene dejavnosti, običajno niso potrebne za izvajanje koncentracije. Omejitve v licenčnih dogovorih, ki presegajo okvire zgornjih določb, kot so tiste, ki ščitijo dajalca licence namesto pridobitelja licence, običajno niso potrebne za izvajanje koncentracije. Namesto tega se lahko presojajo v skladu s členom 81 Pogodbe ES. Pogodbe, ki vsebujejo omejitve konkurence, lahko kljub temu sodijo v okvir Uredbe Komisije (ES) št. 240/96. V primeru, da prodajalec podjetja kupcu podeli licenco, je lahko tudi prodajalec zavezan upoštevati ozemeljske omejitve v licenčnem dogovoru pod enakimi pogoji, kakor so določeni za klavzule o prepovedi konkurence v okviru prodaje podjetja.

23. Podobno lahko v primeru licenc za uporabo blagovnih znamk, firm, patentnih pravic, avtorskih pravic in podobnih pravic pride do situacij, ko prodajalec želi ostati lastnik takšnih pravic v zvezi z obdržanimi dejavnostmi, vendar pa prevzemnik potrebuje te pravice za trženje blaga ali storitev podjetja ali dela prenesenega podjetja. V teh primerih velja podobno kakor zgoraj [23].

24. Dogovori v zvezi z uporabo firm ali blagovnih znamk bi se običajno morale analizirati v okviru ustrezne licence za zadevne pravice intelektualne lastnine.

C. Obveznosti nabave in dobave

25. V veliko primerih lahko prenos podjetja ali njegovega dela povzroči motnje tradicionalnih poti nabave in dobave, ki so obstajale kot rezultat prejšnjega združevanja dejavnosti znotraj gospodarske enote prodajalca. Pogosto je treba vsaj za prehodno obdobje ohraniti obstoječe ali podobne vezi med prodajalcem in prevzemnikom, da bi se lahko pod sprejemljivimi pogoji omogočila delitev gospodarske enote prodajalca in delni prenos sredstev na prevzemnika. Ta cilj se običajno doseže z obveznostmi nabave in dobave za prodajalca in/ali prevzemnika podjetja ali dela podjetja. Ob upoštevanju posebnega položaja, ki je posledica delitve gospodarske enote prodajalca, se lahko takšne obveznosti, ki lahko vodijo k omejevanju konkurence, priznajo kot neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne. Lahko so v korist prodajalca, pa tudi prevzemnika, odvisno od posebnih okoliščin primera.

26. Cilj takih obveznosti je lahko, da se obema strankama zagotovi kontinuiteta dobave s proizvodi, potrebnimi za izvajanje dejavnosti, ki jih je obdržal prodajalec ali prevzel prevzemnik [24]. Tako obstajajo razlogi, da se za prehodno obdobje [25] prizna potreba po obveznostih dobave, katerih cilj je zagotavljanje količin, ki so se predhodno dobavljale v okviru prodajalčevega enotnega podjetja, po potrebi vključno z možnostjo njihove prilagoditve predvidenim napovedim povpraševanja.

27. Podobno je cilj lahko tudi zagotoviti kontinuirano prodajo, kakor je bila prej zagotovljena znotraj ene gospodarske enote. Obveznosti nabave, ki so v korist dobavitelja proizvoda, bo treba natančno utemeljiti glede na okoliščine primera.

28. Obveznosti dobave in nabave, ki določajo določene količine, po potrebi s klavzulo o prilagajanju, se lahko priznajo kot neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne. Za obveznosti, ki določajo neomejene količine ali dajejo status najboljšega dobavitelja ali kupca, pa se šteje, da niso potrebne za izvajanje koncentracije. Take obveznosti bi se morale utemeljiti s posebnimi okoliščinami primera.

29. Podobno ni nobene splošne utemeljitve za obveznosti izključne nabave in dobave [26]. Razen v primeru izrednih okoliščin, ki na primer izhajajo iz odsotnosti trga ali specifičnosti zadevnih proizvodov, takšna izključnost ni potrebna za izvajanje koncentracije.

30. Pretekle izkušnje in pretekla praksa Komisije so pokazale, da se mora trajanje obveznosti nabave in dobave omejiti na obdobje, potrebno za nadomestitev razmerja odvisnosti z neodvisnostjo na trgu [27]. Trajanje pogodb o nabavi in dobavi za zahtevnejše industrijske proizvode se običajno upraviči za prehodno obdobje treh let in se mora v vsakem primeru utemeljiti s posebnimi okoliščinami primera, ob upoštevanju zadevnega blaga ali zadevnih storitev [28].

31. Sporazumi o storitvah so lahko po svojem učinku enakovredni sporazumom o dobavi; v tem primeru velja isto kakor zgoraj. Kar zadeva sporazume o distribuciji, se lahko štejejo za omejitve, ki so neposredno povezane z izvajanjem koncentracije [29] in zanjo potrebne. V nasprotnem primeru lahko sporazumi, ki vsebujejo omejitve glede konkurence, sodijo na področje uporabe Uredbe Komisije (ES) št. 2790/1999 z dne 22. decembra 1999 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj [30].

IV. NAČELA, KI SE UPORABLJAJO ZA OBIČAJNE KLAVZULE V PRIMERIH SKUPNE PRIDOBITVE

32. Uredba o združitvi se uporablja, ko se dve podjetji ali več dogovori o skupni pridobitvi nadzora nad enim podjetjem ali več, zlasti na podlagi objave javne ponudbe, s ciljem ali učinkom delitve podjetij ali njihovih sredstev med seboj. To je koncentracija, ki se izvaja v dveh zaporednih stopnjah. Skupna strategija je omejena na pridobitev nadzora. V ta namen se lahko v okviru skupne ponudbe sporazum med skupnimi prevzemniki podjetja o tem, da se vzdržijo ločenih konkurenčnih ponudb za isto podjetje ali drugačne pridobitve nadzora, šteje za neposredno povezanega z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebnega.

33. Poleg tega je treba omejitve, usmerjene k delitvi sredstev, šteti za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne. To bo veljalo za sporazume, sklenjene med strankami, za skupno pridobitev nadzora z namenom, da se proizvodne zmogljivosti ali distribucijske mreže vključno z obstoječimi blagovnimi znamkami skupno pridobljenega podjetja razdelijo med njimi.

34. Če taka delitev vključuje delitev že obstoječe gospodarske enote, se lahko dogovori, ki pod sprejemljivimi pogoji omogočajo delitev, štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebni. V tem smislu bi se morala zgoraj razložena načela v zvezi z dogovori o nabavi in dobavi v prehodnem obdobju v primerih prenosa podjetij uporabljati po analogiji.

V. NAČELA, KI SE UPORABLJAJO ZA OBIČAJNE KLAVZULE V PRIMERIH SKUPNIH PODJETIJ V SMISLU ČLENA 3(2) UREDBE O ZDRUŽITVI

A. Prepoved konkurence

35. Prepoved konkurence med matičnimi družbami in skupnim podjetjem se lahko šteje za neposredno povezano z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebno. Klavzule o prepovedi konkurence lahko, med drugim, odražajo potrebo, da se med pogajanji zagotovi dobra vera; odražajo lahko tudi potrebo po celoviti uporabi sredstev skupnega podjetja ali potrebo, da se skupnemu podjetju omogoči prilagoditev znanja in izkušenj ter poslovne vrednosti, ki jih zagotovijo matične družbe; ali potrebo po tem, da se v skupnemu podjetju zaščitijo interesi matične družbe pred konkurenčnimi dejanji, ki jih, med drugim, omogoča privilegirani dostop matične družbe do znanja in izkušenj ter poslovne vrednosti, ki se prenesejo na ali ki jih je skupno podjetje razvilo.

36. Take klavzule se v primeru skupnih podjetij lahko praviloma upravičijo za obdobje petih let. Vendar pa Komisija meni, da je treba klavzule o prepovedi konkurence, katerih trajanje presega tri leta, dobro utemeljiti s posebnimi okoliščinami primera [31]. Poleg tega se prepovedi konkurence med matičnimi družbami in skupnim podjetjem, ki se izvajajo dlje, kakor traja življenjska doba skupnega podjetja, nikoli ne morejo šteti za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne [32].

37. Geografsko področje uporabe klavzule o prepovedi konkurence se mora omejiti na območje, na katerem so matična podjetja ponujala ustrezne proizvode ali storitve pred ustanovitvijo skupnega podjetja [33]. To geografsko področje uporabe se lahko razširi na ozemlja, na katera so matične družbe nameravale vstopiti v času transakcije, in sicer pod pogojem, da se že vlagale v pripravo tega koraka.

38. Podobno se morajo klavzule o prepovedi konkurence omejiti na proizvode in storitve, ki sestavljajo gospodarsko dejavnost skupnega podjetja. Tu so lahko zajeti proizvodi in storitve, ki so v času transakcije na višji stopnji razvoja, pa tudi proizvodi, ki so v celoti razviti, vendar se še niso tržili.

39. Če se skupno podjetje ustanovi z namenom, da vstopi na nov trg, se bodo upoštevali proizvodi in storitve, s katerimi bo poslovalo, in ozemlja, na katerih bo delovalo na podlagi sporazuma o skupnem podjetju ali na podlagi statuta. Domneva se, da v skupnem podjetju ni treba zaščititi interesov ene matične družbe pred konkurenco druge matične družbe na trgih, razen na tistih, na katerih bo skupno podjetje delovalo od svojega začetka.

40. Poleg tega se bo praviloma štelo, da prepovedi konkurence med matičnimi družbami, ki nimajo nadzora, in skupnim podjetjem niso neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne.

41. Ista načela veljajo za klavzule o nesodelovanju in klavzule o varovanju tajnosti, in sicer dokler njihov omejevalni učinek ne presega omejevalnega učinka klavzule o prepovedi konkurence. Ker je lahko področje uporabe teh klavzul ožje od področja uporabe klavzul o prepovedi konkurence, se lahko štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne v večjem številu okoliščin. Poleg tega lahko klavzule o varovanju tajnosti trajajo dlje od petih let, odvisno od posebnih okoliščin primera, ob upoštevanju interesov podjetij v zvezi z zaščito pomembnih poslovnih skrivnosti.

B. Licenčni dogovori

42. Licenca, ki jo matične družbe podelijo skupnemu podjetju, se lahko šteje za neposredno povezano z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebno. To velja ne glede na to, ali je licenca izključna ali ne, in ne glede na to, ali je časovno omejena ali ne. Licenca je lahko omejena na posebno področje uporabe, ki ustreza dejavnostim skupnega podjetja.

43. Licence, ki jih skupno podjetje podeli eni od matičnih družb, ali dogovori o medsebojnem dajanju licenc, se lahko štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne, in sicer pod istimi pogoji kakor v primeru prodaje podjetja. Licenčni dogovori med matičnimi družbami pa se ne štejejo za neposredno povezane z izvajanjem skupnega podjetja in zanj potrebne.

44. Licenčni dogovori, ki vsebujejo omejitev konkurence, vendar se ne štejejo za neposredno povezane z izvajanjem koncentracije in zanjo potrebne, lahko prav tako sodijo v okvir Uredbe Komisije (ES) št. 240/96.

C. Obveznosti nabave in dobave

45. Če matične družbe ostanejo prisotne na trgu nabave ali dobave trga skupnega podjetja, veljajo za vse sporazume o nabavi in dobavi, vključno s sporazumi o distribuciji, načela, ki se uporabljajo v primeru prenosa podjetja.

[1] UL L 395, 30.12.1989, str. 1; popravek: UL L 257, 21.9.1990, str. 13. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1310/97 (UL L 180, 9.7.1997, str. 1, popravek: UL L 40, 13.2.1998, str. 17 in UL L 199, 26.7.1997, str. 69).

[2] Prva uredba o izvajanju členov 81 in 82 Pogodbe (UL 13, 21.2. 1962, str. 204/62; Uredba, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 1216/1999 (UL L 148, 15.6.1999, str. 5).

[3] UL L 175, 23.7.1968, str. 1. Uredba, kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu Avstrije, Finske in Švedske.

[4] UL L 378, 31.12.1986, str. 4; Uredba, kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu Avstrije, Finske in Švedske.

[5] UL L 374, 31.12.1987, str. 1; Uredba, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2410/92 (UL L 240, 24. 8.1992, str. 18).

[6] Glej odstavek 14 Obvestila Komisije o poenostavljenem postopku za obravnavo nekaterih koncentracij po Uredbi Sveta (EGS) št. 4064/89 (UL C 217, 29.7.2000, str. 32).

[7] UL C 203, 14.8.1990, str. 5.

[8] Odločba Komisije z dne 18. decembra 2000 (COMP/M.1863 – Vodafone/BT/Airtel JV, uvodna izjava 20).

[9] Odločba Komisije z dne 30. julija 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, uvodna izjava 59); Odločba Komisije z dne 3. marca 1999 (IV/M.1442 – MMP/AFP, uvodna izjava 17); Odločba Komisije z dne 9. marca 2001 (COMP/M.2330 – Cargill/Banks, uvodna izjava 30); Odločba Komisije z dne 20. marca 2001 (COMP/M.2227 – Goldman Sachs/Messer Griesheim, uvodna izjava 11).

[10] Odločba Komisije z dne 25. februarja 2000 (COMP/M.1841 – Celestica/IBM).

[11] Odločba Komisije z dne 30. marca 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, uvodne izjave 207 do 214); Odločba Komisije z dne 22. decembra 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, uvodne izjave 49, 56 in 57).

[12] Kakor je opredeljeno v členu 10 Uredbe Komisije (ES) št. 240/96 z dne 31. januarja 1996 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o prenosu tehnologije (UL L 31, 9.2.1996, str. 2).

[13] Odločba Komisije z dne 2. marca 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, uvodna izjava 22).

[14] Odločba Komisije z dne 2. aprila 1998 (IV/M.1127 – Nestlé/Dalgety, uvodna izjava 33); Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M. 2077 – Clayton Dubilier & Rice/Iteltel, uvodna izjava 15); Odločba Komisije z dne 2. marca 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, uvodni izjavi 21 in 22).

[15] Odločba Komisije z dne 12. aprila 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, uvodna izjava 26); Odločba Komisije z dne 14. decembra 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, uvodna izjava 17).

[16] Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, uvodna izjava 56).

[17] Odločba Komisije z dne 14. decembra 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, uvodna izjava 17); Odločba Komisije z dne 12. aprila 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, uvodna izjava 27); Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 28); Odločba Komisije z dne 4. avgusta 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, uvodna izjava 18).

[18] Odločba Komisije z dne 14. decembra 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, uvodna izjava 17); Odločba Komisije z dne 2. marca 2001 (COMP/M.2305 – Vodafone Group plc/Eircell, uvodna izjava 22); Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 28); Odločba Komisije z dne 4. avgusta 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, uvodna izjava 18).

[19] Odločba Komisije z dne 4. februarja 1993 (IV/M.304 – Tesco/Catteau, uvodna izjava 14); Odločba Komisije z dne 14. decembra 1997 (IV/M.884 – KNP BT/Bunzl/Wilhelm Seiler, uvodna izjava 19); Odločba Komisije z dne 12. aprila 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, uvodna izjava 27); Odločba Komisije z dne 6. aprila 2000 (COMP/M.1832 – Ahold/ICA Förbundet/Canica uvodna izjava 26); Odločba Komisije z dne 22. junija 2000 (COMP/JV.40 – Canal+/Lagardére/Canalsatellite, uvodna izjava 61).

[20] Odločba Komisije z dne 12. aprila 1999 (IV/M.1482 – Kingfisher/Großlabor, uvodna izjava 28); Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, uvodna izjava 56; Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 28).

[21] Vključno s patentnimi prijavami, uporabnimi modeli, topografijami polprevodniških proizvodov, certificats d'utilité in certificats d'addition po francoskem pravu in prijavami zanje, dodatnimi varstvenimi certifikati za medicinske izdelke in druge izdelke, za katere se lahko pridobijo dodatni varstveni certifikati, in potrdilom žlahtnitelja rastlin (kakor je navedeno v členu 8 Uredbe Komisije (ES) št. 240/96).

[22] Kakor je opredeljeno v členu 10 Uredbe Komisije (ES) št. 240/96.

[23] Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI, uvodna izjava 54).

[24] Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 31).

[25] Odločba Komisije z dne 30. julija 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, uvodni izjavi 63 in 64); Odločba Komisije z dne 30. marca 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T , uvodne izjave 209, 210 in 212); Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault VI , uvodna izjava 55); Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 28).

[26] Odločba Komisije z dne 30. julija 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, uvodna izjava 64).

[27] Odločba Komisije z dne 30. marca 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, uvodna izjava 209).

[28] Odločba Komisije z dne 2. februarja 1997 (IV/M.984 – Dupont/ICI , uvodna izjava 55); Odločba Komisije z dne 30. julija 1998 (IV/M.1245 – Valeo/ITT Industries, uvodna izjava 64); Odločba Komisije z dne 6. aprila 2001 (COMP/M.2355 – Dow/Enichem Polyurethane, uvodna izjava 31).

[29] Odločba Komisije z dne 30. marca 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T, uvodni izjavi 207 in 211).

[30] UL L 336, 29.12.1999, str. 21.

[31] Odločba Komisije z dne 16. oktobra 2000 (COMP/M.2137 – SLDE/NTL/MSCP/Noos, uvodna izjava 41); Odločba Komisije z dne 4. avgusta 2000 (COMP/M.1979 – CDC/Banco Urquijo/JV, uvodni izjavi 18 in 19); Odločba Komisije z dne 22. decembra 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, uvodna izjava 49).

[32] Odločba Komisije z dne 10. julija 2000 (COMP/M.1964 – Planet Internet/Fortis Bank/Mine JV, uvodna izjava 16); Odločba Komisije z dne 29. avgusta 2000 (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; uvodna izjava 18).

[33] Odločba Komisije z dne 29. avgusta 2000 (COMP/M.1913 – Lufthansa Menzies/LGS/JV; uvodna izjava 18); Odločba Komisije z dne 22. decembra 2000 (COMP/M.2243 – Stora Enso/AssiDomän/JV, uvodna izjava 49).

--------------------------------------------------