[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 5.11.2010

COM(2010) 643 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Vzajemna odgovornost in preglednostČetrto poglavje operativnega okvira EU za učinkovitost pomoči

KAZALO

1. Uvod 4

2. Kaj je vzajemna odgovornost? 5

3. Preglednost pomoči – predpogoj vzajemne odgovornosti 5

4. Vzajemna odgovornost na državni ravni 8

5. Vzajemna odgovornost na mednarodni ravni 10

6. Odgovornost in humanitarna pomoč 10

7. Predlog za četrto poglavje operativnega okvira 11

7.1. Preglednost pomoči 11

7.2. Vzajemna odgovornost na državni ravni 11

7.3. Vzajemna odgovornost na mednarodni ravni 13

UVOD

Vzajemna odgovornost in preglednost sta osrednji prvini mednarodnega programa učinkovitosti pomoči. Izboljšanje preglednosti in ustrezne odgovornosti donatorjev in partnerskih držav, tako med njimi samimi kot za njihove državljane in parlamente, je bistvenega pomena za doseganje čim večjega učinka razvojne pomoči.

V Pariški deklaraciji o učinkovitosti pomoči (2005) so se donatorji in partnerske države dogovorili, da skupaj ocenijo napredek pri izpolnjevanju zavez v obliki vzajemnih pregledov ocen, ki jih je treba vzpostaviti do leta 2010[1]. Poleg tega so se donatorji zavezali, da bodo zagotavljali boljše informacije o tokovih pomoči, partnerske države pa, da bodo okrepile vlogo nacionalnih parlamentov in zainteresiranih strani pri izvajanju razvojnih strategij. Agenda za ukrepanje iz Akre (2008) je okrepila zaveze glede vzajemne odgovornosti, tako da je poudarila pomen preglednosti in lastne udeležbe ter njune povezave z razvojnimi rezultati. Vzajemna odgovornost je temeljno načelo razvojnih politik in strategij EU. V Evropskem soglasju o razvoju (2005) je navedeno, da si EU in države v razvoju delijo pristojnost in odgovornost za skupna prizadevanja v okviru partnerstva[2]. Pomen krepitve vzajemne odgovornosti je bil ponovno potrjen v sklepih Sveta iz maja 2008[3], na tretjem forumu na visoki ravni o učinkovitosti pomoči v Akri septembra 2008[4] pa je bil izpostavljen kot eno od štirih ključnih vprašanj v EU.

EU je že ustvarila praktične načine za sodelovanje pri izpolnjevanju zavez iz Pariške deklaracije in agende za ukrepanje iz Akre: vzpostavitev operativnega okvira za učinkovitost pomoči novembra 2009 je najnovejši primer tega neposrednega praktičnega pristopa[5]. Vsebuje tri poglavja o ključnih zavezah glede učinkovitosti pomoči, in sicer delitev dela, uporabo nacionalnih sistemov in tehnično sodelovanje, navaja pa tudi konkretne ukrepe za doseganje rezultatov na podlagi timskega dela EU.

Okvir je pomembno sredstvo za doseganje čim večjega učinka EU, s čimer se gradijo trdni temelji v obdobju pred četrtim forumom na visoki ravni o učinkovitosti pomoči, ki bo v Koreji leta 2011[6]. Vendar se morajo zaveze glede preglednosti in odgovornosti zrcaliti tudi v ustvarjanju usklajenih praks na evropski ravni, tj. izvedljive ureditve za izvajanje obstoječih načel. Tudi pri tem mora EU dajati zgled.

Svet je zato junija 2010[7] pozval Komisijo, naj predstavi ta predlog skupnega pristopa EU k izvajanju zavez glede vzajemne odgovornosti in preglednosti, da bi se na zasedanju Sveta za zunanje zadeve novembra 2010 oblikoval skupni pristop EU.

KAJ JE VZAJEMNA ODGOVORNOST?

Za izboljšanje razvojnih rezultatov je potrebno partnerstvo med državami donatorkami in upravičenkami, ki temelji na vzajemni odgovornosti. Vzajemna odgovornost je osrednji del Pariške deklaracije in proces, s katerim se dva vsaj partnerja dogovorita, da bosta odgovorna za izpolnjevanje zavez, ki sta jih prostovoljno sprejela, da bi izboljšala razvojne rezultate. Pomaga graditi zaupanje in partnerstvo na skupnih programih in je osnova za pomoč, ki temelji na rezultatih.

V zadnjih letih se je povečala osredotočenost na reševanje tega vprašanja. Kljub temu je vzajemna odgovornosti še vedno koncept, ki je v precejšnji meri predmet razprave in izmenjave mnenj o tem, kaj v resnici pomeni v konceptualnem in praktičnem smislu. Vseeno pa se večina strinja o dveh osnovnih opredelitvenih vidikih. Prvič, odgovornost zahteva, da se o ukrepih poroča, da se jih pojasnjuje ali utemeljuje, kar pomeni, da se zanje odgovarja. Drugič, odgovornost mora vključevati spodbude za države donatorke in partnerske države, da bi spoštovale oceno o tem, kako dobro so izvajale vzajemne zaveze, in da dejansko spremenijo svoje ravnanje.

Obstaja veliko oblik vzajemne odgovornosti. V demokratičnih strukturah oblasti agencije in izvoljeni uradniki odgovarjajo prek predpisov o svobodi informacij, volitev ter sodnega nadzora in kontrole. V zasebnem sektorju so podjetja in organizacije odgovorne prek pogodbenih in pravnih okvirov. V razmerjih pomoči obstajajo le delni okviri za vzajemno odgovornost.

Razprave o vzajemni odgovornosti se navadno osredotočajo na tri področja. Prvič, pomembna je preglednost pomoči. Brez informacij o zagotovljeni pomoči ni mogoče zahtevati, da je kdo odgovoren za izpolnjevanje dogovorjenih zavez. Drugič, obstaja vprašanje, kako si prizadevati za vzajemno odgovornost na državni ravni, tj. na ravni partnerskih držav. Tretjič, gre za vprašanje, kako si prizadevati za vzajemno odgovornost na mednarodni ravni. Ta vidik se nanaša na vprašanje strukture mednarodne pomoči.

PREGLEDNOST POMOčI – PREDPOGOJ VZAJEMNE ODGOVORNOSTI

Informacije so ključnega pomena za vzajemno odgovornost. So predpogoj za ocenjevanje uspešnosti izpolnjevanja danih zavez. Če donatorji informacij ne zagotavljajo pravočasno, ni mogoče zahtevati, da je kdo odgovoren. Poleg tega pomanjkanje pravočasnih, preglednih in izčrpnih informacij o tokovih pomoči partnerskim državam preprečuje, da bi zakonodajalcem in državljanom v celoti poročale o proračunih.

V Akri je bilo dogovorjeno naslednje:

1. donatorji bodo redno razkrivali natančne in pravočasne informacije o obsegu, dodelitvi in po možnosti o rezultatih odhodkov za razvoj, da se državam v razvoju omogoči natančnejše vodenje proračuna in računovodstva ter izvajanje revizij;

2. donatorji in države v razvoju bodo redno javno objavljali vse pogoje v zvezi z izplačili;

3. donatorji bodo zagotovili popolne in pravočasne informacije o letnih prevzetih obveznostih in dejanskih izplačilih, da bi države v razvoju lahko natančno beležile vse tokove pomoči v svojih ocenah proračuna in računovodskih sistemih;

4. donatorji bodo državam v razvoju zagotavljali redne in pravočasne informacije o svojih tekočih tri- do petletnih načrtih o izdatkih in/ali izvajanju, ki vsebujejo vsaj okvirne informacije o višini dodeljenih sredstev.

Na mednarodni ravni obstajajo tudi številne pobude, ki se po svetu izvajajo zaradi spodbujanja preglednosti pomoči:

- ustvarjanje skupnih konceptov in standardov:

- Odbor za razvojno pomoč (DAC) pri OECD obravnava vprašanje preglednosti v okviru delovne skupine za učinkovitost pomoči[8];

- Forum OZN za razvojno sodelovanje (DCF) pomaga Ekonomskemu in socialnemu svetu (ECOSOC) pri usklajevanju podatkov o tokovih pomoči jug-jug ter pri analizi razmerja med preglednostjo pomoči in vzajemno odgovornostjo;

- Mednarodna pobuda za pregledno pomoč (IATI) se je začela na forumu na visoki ravni III v Akri septembra 2008, namenjena pa je zagotovitvi, da donatorji dajo informacije o pomoči na voljo javnosti na način, ki ga ljudje lahko zlahka razumejo;

- vzpostavitev skupnih tehničnih orodij in podatkovnih baz:

- Odbor za razvojno pomoč pri OECD zbira in objavlja podatke uradne razvojne pomoči (URP) iz držav DAC prek sistema poročanja o upnikih[9] (CRS). CRS na splošno velja za zlati standard za pripravo preverjenih, visokokakovostnih statističnih podatkov o preteklih tokovih pomoči;

- Sklad Development Gateway Foundation upravlja spletišče Aid Data[10], ki je eden največjih spletnih imenikov o razvojnih dejavnostih po vsem svetu in ponuja osnovni pregled, kaj kdo počne na področju mednarodnega razvoja. Kljub tem pobudam zainteresirane strani še vedno težko dostopajo do celovitih in jasnih podatkov, ki so dovolj podrobni za njihove potrebe.

Uporabnost podatkov se zmanjša, če so objavljeni prepozno (pogosto z zamudo do dveh let). Orodje CRS za poročanje odbora za razvojno pomoč je dobra osnova, na kateri se lahko gradi, vendar je treba informacije objavljati pravočasno, biti morajo kakovostnejše, obsežnejše, pogostejše in bolj sinhronizirane, na voljo pa morajo biti vsem partnerskim državam na usklajen način.

Poleg tega je treba zaradi olajševanja vzajemne odgovornosti zagotavljati podatke za vnaprejšnje načrtovanje in podatke, ki omogočajo oceno pogojev, morebitnih socialnih ali okoljskih vplivov ali načrtovanih dosežkov in rezultatov. Partnerske države tudi potrebujejo pomoč pri zbiranju podatkov o pomoči v svojih proračunskih sistemih.

Donatorji iz EU trenutno že objavljajo nekatere podatke o svoji pomoči. Vendar pa še niso bili vzpostavljeni nobeni usklajeni ukrepi kot odziv na navedene zaveze, zato se metode zelo razlikujejo glede na kakovost, količino, obseg, obliko in pogostost.

Večina držav članic EU in Komisija poročajo Odboru OZN za razvojno pomoč (DAC), vendar obstajajo velike razlike v objavljenih informacijah o pomoči, njihovi podrobnosti in načinu objave, ki so deloma na voljo na spletnih straneh in deloma v načrtovalnih dokumentih držav. Vse donatorji ne objavljajo podrobnih informacij centralno; nekateri jih na primer objavljajo na spletnih straneh svojih veleposlaništev.

Devet od 28 donatorjev iz EU (EU in njenih 27 držav članic) je pristopilo k mednarodni pobudi za pregledno pomoč (IATI) (Danska, Finska, Nemčija, Irska, Nizozemska, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo ter EU) z namero, da objavijo informacije o pomoči v skupnem mednarodnem formatu.

Nekatere države zagotavljajo podrobne informacije v svojih načrtovalnih dokumentih (na primer Irska), medtem ko druge objavljajo informacije na svojih spletnih straneh: Španija na primer zagotavlja informacije o uradni razvojni pomoči (URP), razvrščene po osebah javnega prava, ki izvršujejo financiranje, in po sektorjih. Vse informacije o dodelitvah za naslednje leto niso na voljo istočasno, temveč se objavljajo v skladu s proračunskim ciklom posameznega donatorja (v avgustu za Finsko, v oktobru za Španijo, do novembra za Nizozemsko), kar zmanjšuje preglednost in predvidljivosti financiranja za partnerske države.

Danes je letno monterreysko poročilo, ki ga pripravlja Komisija, edino orodje na ravni EU za zagotavljanje takih informacij o višini pomoči in spremljanje zavez v zvezi s pomočjo. Vendar to poročilo ne zagotavlja informacij vladam partnerskih držav, ki potrebujejo pravočasne in izčrpne podatke za postopke načrtovanje in priprave proračuna, ali drugim zainteresiranim stranem (civilni družbi).

Evropska komisija razvija praktično orodje TR-AID (Transparent Aid oz. pregledna pomoč), ki je namenjeno usklajevanju financiranja humanitarne in razvojne pomoči med donatorji iz EU. Orodje TR-AID je spletni sistem, ki združuje podatke iz več virov in omogoča enostaven dostop do celovitih informacij, tako da se lahko podatki uporabljajo pri odločanju. To orodje podpira izvajanje različnih zavez EU v zvezi z učinkovitostjo pomoči. Prvotno je bilo zasnovano kot orodje, ki bo zagotavljajo preglednost med donatorji iz EU, saj bi si ti izmenjevali informacije o pomoči, in kot instrument za večjo usklajenost na ravni EU. Srednjeročno je namenjeno zagotavljanju večje preglednosti za druge zainteresirane strani: druge donatorje, partnerske države, civilno družbo in širšo javnost.

Skupno ukrepanje na ravni EU resnično prinaša dodano vrednost: sprejmejo se enaki standardi, kakovost in pogostost objave informacij. Pravi pristop EU bi moral omogočiti boljše izpolnjevanje zavez iz Akre in hkrati izkoriščanje priložnosti, ki jih ponujajo okvir EU, orodja, ki so že razvita na ravni EU, in potencialne koristi pristopa EU za partnerske države pri zmanjševanju finančnih in upravnih obremenitev.

VZAJEMNA ODGOVORNOST NA DRžAVNI RAVNI

Trenutno ni običajno, da bi bile države donatorke in partnerske države vzajemno odgovorne za izpolnjevanje svojih zavez.

V monterreyskem poročilu je navedeno, da nekateri donatorji iz EU sodelovali pri vzajemnih pregledih ocen (Avstrija, Finska, Irska, Nizozemska, Portugalska, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo), vendar je zelo malo podatkov o uporabljenem okviru, merilih, obsegu ocene in zainteresiranih straneh. Poleg tega navedene države niso vedno zagotovile popolnega pregleda, ker se te informacije niso spremljale centralno.

Donatorji so delno odgovorni partnerskim državam prek nacionalnih poročil PEFA (javna poraba in finančna odgovornost) o predvidljivosti proračunske podpore, finančnih informacij, ki jih donatorji zagotavljajo za pripravo proračuna in poročanja o pomoči za projekte in programe ter o višini pomoči, ki se upravlja prek nacionalnih postopkov. Za vsako od teh meril so navedeni rezultati.

Nekatere partnerske države odgovarjajo donatorjem v skladu s posebnim pristopom donatorjev v zvezi s zahtevami posameznih donatorjev, ki so tesno povezane z razpisnimi postopki, pogodbami in posebnimi sporazumi o financiranju.

Monterreyski vprašalnik je trenutno edino orodje za spremljanje na ravni EU, ki zagotavlja informacije o spremljanju zavez donatorjev iz EU v zvezi s pomočjo, vendar ne zagotavlja ocene držav donatoric in partnerskih držav o napredku pri izvajanju vzajemnih zavez . Namesto tega donatorji poročajo o tem, ali oz. kako so izvajali okvire vzajemne odgovornosti.

Vsi donatorji iz EU se strinjajo s skupnim pristopom EU, po katerem so donatorji iz EU in partnerske države odgovorni za vzajemne zaveze. Tak usklajen pristop bi bil koristen tudi za povečanje učinka in skladnosti naše pomoči ter njene usmerjenosti v rezultate. Poleg tega bi to zmanjšalo stroške partnerskih držav, saj bi imele en skupni okvir, prek katerega bi bile odgovorne vsem donatorjem iz EU.

Na nacionalni ravni je treba vzpostaviti nekatere osnovne gradnike, da bi se olajšala vzajemna odgovornost.

Prvič, jasno mora biti, kdo zahteva, da je kdo odgovoren . Vzajemna odgovornost ne vključuje le vlad donatorjev in partnerjev, ampak tudi tiste, ki jih te vodijo. Ta vidik, znan kot odgovornost na nacionalni ravni, lahko vključuje številne domače zainteresirane strani, vključno s parlamenti, lokalnimi organi, organizacijami civilne družbe, ženskimi skupinami, mediji, političnimi strankami itd. Ti domači akterji so bistvenega pomena v smislu zagotavljanja prispevka za nacionalne razvojne strategije, pregledovanja napredka pri izpolnjevanju učinkovitosti pomoči in razvojnih zavez ter tudi sankcioniranja vlad za neučinkovitost.

Vzajemna odgovornost zahteva tudi sporazum o tem, kje naj se postopek izvaja . Eden od načinov za doseganje tega je vzpostavitev okvira za upravljanje pomoči, kot so skupni okviri za ocenjevanje uspešnosti (PAF), v katerih se lahko razvojni partnerji sestajajo in ocenjujejo izpolnjevanje zavez ter odločajo o nadaljnjih ukrepih. Ni splošno sprejete predloge, ki bi določala zasnovo in izvedbo okvira PAF. Priporočljivo bi bilo, da temelji na obstoječih forumih. Ti bi lahko imeli bolj formalizirana pravila in postopke ali bi lahko temeljili na več neformalnih dogovorih. Lahko so v obliki letnih posvetovanj, posvetovalnih skupin, skupnih odborov za presojo itd. Najpomembnejši vidik je, da okvir PAF zagotavlja prizorišče za vzpostavljanje vzajemnega zaupanja. Pomagal naj bi ustvarili sinergijo med obstoječimi lokalnimi procesi upravljanja pomoči in naj bi bil vključen v obstoječe okvire za dialog.

Poleg tega je treba opredeliti tudi osrednjo prvino odgovornosti, tj. dogovor o tem, za kaj so posamezne strani odgovorne . To vključuje oblikovanje skupnega načrta za oblikovanje jasnih ciljev in zavez za obe strani. Ti skupni načrti lahko vključujejo elemente v zvezi z nacionalnimi ali sektorskimi razvojnimi načrti in strategijami, tj. dogovor o tem, za kaj naj se pomoč uporabi. Prav tako bi se lahko osredotočil na zaveze glede učinkovitosti pomoči, na primer na dogovor o tem, kako naj se pomoč usmerja. Pomembno je, da se jasno določijo odgovornosti posamezne strani in s tem, za kaj bodo morale biti odgovorne.

Skupni okvir za ocenjevanje uspešnosti v praksi – primeri Mozambik Mozambiški okvir vzajemne odgovornosti temelji na neodvisni oceni uspešnosti partnerjev programske pomoči v Mozambiku. Donatorji proučijo vladno uspešnost na podlagi nacionalnega okvira za spremljanje in ocenjevanje načrta za zmanjšanje revščine ter na podlagi spremljanja napredka v razvoju. Donatorji se ocenjujejo na podlagi matrike zavez in točkovalnega sistema, ki skupaj določata raven učinkovitosti (zelo dobro, srednje dobro, srednje, srednje nizko, nizko). Prizadevanja za spremljanje uspešnosti pomoči dodatno podpirata mozambiška baza podatkov (ODAMOZ), ki zagotavlja pomembne informacije o financiranju s strani donatorjev, in opazovalna skupina za razvoj. Mozambik je ena redkih držav, ki so razvile institucionalni okvir za udeležbeno spremljanje revščine na nacionalni, regionalni in lokalni ravni. Prizadevanja za podporo večji preglednosti in odgovornosti na nacionalni ravni je treba še dodatno okrepiti. Ruanda Dva skupna mehanizma za presojo: Skupni okvir za ocenjevanje uspešnosti (CPAF) in okvir za ocenjevanje uspešnosti donatorjev (DPAF). Uporablja se 26 kazalnikov za ocenjevanje uspešnosti donatorjev, ki temeljijo na mednarodno in nacionalno dogovorjenih ciljih glede kakovosti pomoči. Ocenjevanje se opravi na podlagi letnega cikla, ki sovpadala z oceno in razpravo o uspešnosti vlade v skladu z okvirom za ocenjevanje uspešnosti vlade. Donatorji olajšajo zbiranje in združevanje podatkov na podlagi pravočasnega samoporočanja o številnih kazalnikih. Pričakuje se, da se bo baza podatkov o razvojni pomoči nadgradila za olajšanje tega poročanja. Zbiranje, združevanje in analiza podatkov se opravi v matriki DPAF (ki jo vodi ministrstvo za gospodarstvo in finance). Rezultati se predstavijo in obravnavajo v koordinacijski skupini razvojnih partnerjev, bolj osredotočene razprave pa potekajo v usklajevalni skupini za proračunsko podporo. Donatorji o svojih notranjih odzivih in načrtovanjih ter akcijskih načrtih obveščajo vlado in razvojne partnerje. |

VZAJEMNA ODGOVORNOST NA MEDNARODNI RAVNI

- Vzajemna odgovornost se spodbuja tudi v okviru mnogih mednarodnih forumov. Ti vključujejo neodvisne medsebojne preglede, kot so medsebojni pregledi DAC pri OECD, letna poročila EU o financiranju za razvoj (monterreysko poročilo), neuradne ocene učinkovitosti, kot je poročilo EU Aid Watch, ki ga pripravlja združenje Concord (Konfederacija evropskih organizacij civilne družbe), in druge vrste poročanja in analiz, ki jih izvajajo Mednarodni denarni sklad / Svetovna banka (poročilo Global Monitoring Report), forum ECOSOC za razvojno sodelovanje, UNECA/OECD (medsebojni pregled učinkovitosti pomoči), G8 (Poročilo o odgovornosti na področju razvoja iz leta 2010), raziskava za spremljanje Pariške deklaracije in delovna skupina za učinkovitost pomoči.

Vzajemna odgovornost na mednarodni ravni bi morala okrepiti odgovornost na nacionalni ravni. Vendar pa to vedno ne učinkuje, saj je včasih razmerje med donatorji in partnerji neuravnoteženo. Agenda za odgovornost na mednarodni ravni bi lahko včasih bolje odražala pomisleke in interese vlad partnerskih držav in zainteresiranih strani. Poleg tega zainteresirane strani iz partnerskih držav pogosto nimajo dovolj analiz in informacij, zato ne morejo v celoti in pod enakimi pogoji sodelovati z donatorji. Poleg tega v mednarodnih prizadevanjih za spodbujanje vzajemne odgovornosti ni sredstev, s katerimi bi lahko partnerska država sankcionirala donatorje ali ki bi donatorja prisilila k izpolnjevanju zavez.

ODGOVORNOST IN HUMANITARNA POMOč

Načela in dobro prakso humanitarnega donatorstva je določilo 16 donatorjev v letu 2003[11]. Ta načela naj bi med drugim spodbujala partnerstva in dobre donatorske prakse pri financiranju, upravljanju in odgovornosti. EU je odločno podprla ta načela prek Evropskega soglasja o humanitarni pomoči[12], s čimer je pokazala svojo močno zavezanost spodbujanju učinkovitega, smotrnega in odgovornega humanitarnega donatorstva[13]. Okvir odgovornosti obravnava posebnosti humanitarne pomoči in zlasti: njen pristop, ki temelji na potrebah, njena hitrost dostave, kratkoročna zapadlost in težavno načrtovanje.

Obstajajo različni mehanizmi in orodja, ki zagotavljajo preglednost in koordinacijo humanitarne pomoči EU:

- operativna strategija z dobro uveljavljeno metodologijo za dodelitev proračunskih sredstev na podlagi pristopa, ki temelji na potrebah. Ta strategija in podrobno prihodnje načrtovanje je skupno vsem zainteresiranim stranem in usklajeno z njimi;

- sistem poročanja, ki ga je razvila in ga upravlja Komisija, imenovan „14-točk“, ki zagotavlja informacije v realnem času o humanitarni pomoči, ki jo izvajajo Komisija in države članice. Ta sistem je povezan s sistemom ZN za finančno sledenje, ki ga upravlja UN-OCHA, ki zagotavlja podobne informacije o humanitarni pomoči po svetu.

PREDLOG ZA čETRTO POGLAVJE OPERATIVNEGA OKVIRA

Da bi zmanjšali velike razlike med različnimi donatorji iz EU tako glede preglednosti kot glede praks vzajemne odgovornosti, je treba oblikovati skupni pristop EU in praktične ukrepe na ravni EU za izvajanje skupnih zavez.

V nadaljevanju je predlagano besedilo, ki naj se vključi v četrto poglavje operativnega okvira za učinkovitost pomoči.

Preglednost pomoči

Komisija in države članice EU bodo redno zagotavljale celovite in primerljive informacije o odhodkih za razvoj, tako da bodo:

1. javno razkrile informacije o obsegu in dodelitvi pomoči po standardnem formatu sistema poročanja upnikov OECD/DAC vsako četrtletje do začetka oktobra 2011, vendar največji zamik objave informacij ne bo daljši od treh mesecev;

2. letno zagotavljale informacije na ravni države o podatkih, usmerjenih v prihodnost, začele pa bodo v začetku julija 2011:

2.1 na podlagi metodologije, uporabljene za vprašalnik DAC o načrtih donatorjev za prihodnjo porabo, ki bo razkril v prihodnost usmerjene podatke za najmanj tri in največ pet let o svetovni porabi pomoči za vse države partnerice;

2.2 pri čemer bodo razkrile v prihodnost usmerjeno dodeljevanje pomoči za najmanj tri in največ pet let, razvrščeno po sektorjih, in sicer za vse države v okviru pobude v zvezi s stopnjevanjem delitve dela.

3. letno poročila EU o financiranju za razvoj postavile za zgled preglednosti in odgovornosti, za to pa bodo uporabile monterreyski vprašalnik, s katerim bodo spremljale napredek centralno in na ravni držav;

4. uporabile orodje TR-AID za objavljanje in izmenjavo podatkov;

4.1 v prvi fazi bo to na prostovoljni podlagi, podatki pa bodo lahko v poljubnem formatu;

4.2 v drugi fazi bo po četrtem forumu na visoki ravni o učinkovitosti pomoči v Koreji leta 2011 postala obvezna uporaba skupnega standardiziranega podatkovnega formata, ki se bo določil v skladu z mednarodnimi standardi.

Vzajemna odgovornost na državni ravni

Komisija in države članice EU bodo v vseh partnerskih državah in z vsemi njimi:

1. vzpostavile skupen okvir za spremljanje skupnih zavez, ki bo temeljil na obstoječih sistemih, če bo mogoče[14]:

- v državah v okviru pobude v zvezi s stopnjevanjem delitve dela (FTI) bodo moderatorji v sodelovanju z delegacijami EU začeli razpravo o vzajemni odgovornosti s partnerskimi vladami in drugimi zainteresiranimi stranmi na nacionalni ravni. V državah izven okvira FTI bo delegacija EU organizirala sestanek, na katerem se bodo dogovorili, kateri donator bo sprožil razpravo o vzajemni odgovornosti;

- v okviru prednostnih nalog in ciljev partnerskih držav bo do julija 2011 vzpostavljen skupni okvir za ocenjevanj uspešnosti zaradi rednega pregledovanja uspešnosti donatorjev v zvezi z zavezami njihovih držav glede učinkovitosti pomoči. Države članice bodo spodbujale vodstvo partnerske države v tem procesu;

- skupni okvir za ocenjevanje uspešnosti je treba vzpostaviti na podlagi naslednjih vodilnih načelih:

- vključenost: namenjen mora biti vključevanju vseh donatorjev v državi in državnega proračuna;

- vzajemnost: zajemati mora zaveze donatorja in partnerskih držav;

- primerljivost: na primerljiv način mora spremljati uspešnost posameznih donatorjev na primerljiv način;

- periodičnost: ocenjevanje je treba izvajati vsaj enkrat na leto;

- samoporočanje: donatorji in vlada se morajo zavezati, da bodo redno zagotavljali podatke o svojem delovanju v državi na podlagi vnaprej določenih merila.

- Te okvire za ocenjevanje uspešnosti je treba oceniti pravočasno, da se lahko rezultati o skupni uspešnosti na ravni države objavijo in do novembra 2011 pošljejo sedežu ter da se naredijo potrebne prilagoditve.

- Izvajanje teh skupnih zavez bo vključeno v tekoči politični dialog med donatorji in partnerskimi državami na projektni, sektorski in nacionalni ravni. EU bo tudi s političnim dialogom spodbujala javno razpravo, da bi se zahtevala odgovornost donatorjev in vlad.

2. V navedenem postopku bodo EU in njene države članice podpirale vlogo organizacij civilne družbe, vključno z ženskimi skupinami in mediji, organi lokalnih oblasti in parlamentom, da se zahteva odgovornost vlad in donatorjev, vključno z zagotavljanjem potrebne podpore za razvoj zmogljivosti.

Vzajemna odgovornost na mednarodni ravni

EU in njene države članice si bodo prizadevale za oblikovanje skupne vizije o prihodnji strukturi pomoči po četrtem forumu na visoki ravni o učinkovitosti pomoči v Busanu, ki bo julija 2011.

Pri tem bodo:

1. uskladile svoja stališča v razpravah o mednarodni vzajemni odgovornosti v okviru različnih forumov, vključno s forumom OZN za razvojno sodelovanje in delovno skupino za učinkovitost pomoči. Sem spada podpiranje prizadevanj foruma za razvojno sodelovanje pri zbiranju in razširjanju neodvisnih in verodostojnih analiz ter ocen o vzajemni odgovornosti;

2. podpirale bolj vključujoč okvir za okrepljeno sodelovanje partnerskih držav, lokalnih organov, članov parlamentov in civilne družbe.

[1] V letu 2008 je samo 14 od 54 držav poročalo, da so na ravni držav vzpostavile „vzajemne preglede ocen“ zaradi preverjanja izpolnjevanja vzajemnih zavez.

[2] Odstavek 15 Evropskega soglasja (http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/european_consensus_2005_en.pdf).

[3] Sklepi Sveta „EU kot globalni partner za razvoj – pospeševanje napredka na poti k uresničitvi razvojnih ciljev novega tisočletja“, 27. maj 2008 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/sl/08/st09/st09907.sl08.pdf).

[4] Sklepi Sveta z dne 22. julija 2008 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/sl/08/st12/st12080.sl08.pdf).

[5] Sklepi Sveta z dne 17. novembra 2009 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/sl/09/st15/st15912.sl09.pdf).

[6] Sklepi Sveta z dne 18. maja 2009 (http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/COMM_PDF_COM_2009_0160_F_EN_COUNCIL_CONCLUSIONS.PDF).

[7] Sklepi Sveta z dne 15. oktobra 2010 (dok. 11080/10).

[8] Vprašanje obravnava sestava C delovne skupine, in sicer v skupini strokovnjakov, zadolženi za predvidljivost in preglednost pomoči, v okviru tehnične skupine za dodeljevanje pomoči pri odboru za razvojno pomoč.

[9] http://stats.oecd.org/Index.aspx?DataSetCode=CRSNEW.

[10] http://www.aiddata.org/home/index.

[11] Načela in dobra praksa humanitarnega donatorstva, Stockholm, 17. junija 2003; sprejel OECD.

[12] UL C 25, 30.1.2008, str. 1, oddelek 3.3 o učinkovitosti in odgovornosti humanitarne pomoči.

[13] Na istem mestu.

[14] Za države kandidatke za članstvo v EU in potencialne kandidatke so letno poročilo o instrumentu za predpristopno pomoč in skupni odbori za spremljanje temelj za vidike okvira za ocenjevanje uspešnosti. Ti nosilci se lahko prilagodijo za bolj sistematično zagotavljanje ustreznih podatkov, kot so finančne analize in podatki o zavezah glede učinkovitosti pomoči.