o izvajanju Direktive 2010/64/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih

V poročilu je ocenjena uporaba Direktive v skladu s členom 10 Direktive, ki določa, da mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo, v katerem oceni, v kolikšnem obsegu so države članice sprejele potrebne ukrepe za uskladitev z Direktivo.

Člen 3 določa pravico do prevajanja v kazenskem postopku in postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje ter od držav članic zahteva, da v razumnem roku zagotovijo pisni prevod dokumentov, ki so bistveni za uveljavljanje pravice do obrambe.

Člen 2 določa pravico do tolmačenja v sodnem postopku in od držav članic zahteva, da nemudoma zagotovijo tolmača ne samo v kazenskem postopku in postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje, temveč tudi za komuniciranje med osumljencem ali obdolžencem in njegovim pravnim svetovalcem.

Direktiva določa splošno pravico do tolmačenja in prevajanja v kazenskem postopku od trenutka, ko pristojni organi osebe obvestijo, da so osumljene ali obdolžene storitve kaznivega dejanja, do zaključka postopka.

Direktiva omogoča praktično uporabo pravice do poštenega sojenja, ki vključuje pravico osumljencev ali obdolžencev do tolmačenja in prevajanja v kazenskem postopku.

2.pravici do dostopa do odvetnika ter do komunikacije s tretjimi osebami med odvzemom prostosti,

1.pravici do obveščenosti o pravicah in obdolžitvah ter dostopu do spisa zadeve,

Direktiva z zagotovitvijo skupnih minimalnih standardov za procesne pravice v kazenskem postopku prispeva k splošnemu cilju povečanja vzajemnega zaupanja z izboljšanjem uporabe načela vzajemnega priznavanja, ki je temeljni kamen območja svobode, varnosti in pravice v EU. H krepitvi vzajemnega zaupanja prispeva z zagotavljanjem doslednejšega izvajanja nekaterih vidikov pravice do poštenega sojenja iz člena 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah in člena 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah.

Direktiva 2010/64/EU o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je prvi instrument, sprejet na podlagi člena 82(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Člen 82(2) je pravna podlaga za sprejetje minimalnih pravil o „pravic[ah] posameznikov v kazenskem postopku“ z direktivami.

Opis in analiza v tem poročilu temeljita predvsem na informacijah, ki so jih države članice Komisiji predložile v okviru priglasitve nacionalnih ukrepov, s katerimi je Direktiva prenesena v nacionalno pravo. Poročilo temelji tudi na javno razpoložljivih študijah Agencije Evropske unije za temeljne pravice ali zunanjih zainteresiranih strani, v katerih je bilo ocenjeno izvajanje direktiv o procesnih pravicah z uporabo nepovratnih sredstev za ukrepe v okviru programa za pravosodje.

Poročilo je osredotočeno na ukrepe, ki so jih države članice sprejele do zdaj za izvajanje Direktive. V njem je ocenjeno, ali so države članice prenesle Direktivo v določenem roku ter ali njihova nacionalna zakonodaja dosega cilje in izpolnjuje zahteve Direktive.

2.Splošna ocena

V skladu s členom 9 so morale države članice Direktivo prenesti v nacionalno pravo do 27. oktobra 2013. Do datuma izteka roka za prenos 16 držav članic Komisiji ni sporočilo potrebnih ukrepov: Belgija, Bolgarija, Irska, Grčija, Španija, Italija, Ciper, Litva, Luksemburg, Madžarska, Malta, Avstrija, Romunija, Slovenija, Slovaška in Finska. Zato se je Komisija 29. novembra 2013 odločila, da proti tem 16 državam članicam začne postopke za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 258 PDEU zaradi neizpolnjene ali delno izpolnjene obveznosti sporočanja ukrepov za prenos.

Glavni cilj Komisije je zagotoviti, da vse države članice prenesejo zahteve iz Direktive v svoje nacionalno pravo, tako da se pravice, ki jih vsebuje, zaščitijo v vsej Evropski uniji. Prenos Direktive je osnovni pogoj za ustrezno oceno, v kakšnem obsegu so države članice sprejele vse potrebne ukrepe za uskladitev z Direktivo. Komisija je začela ocenjevati skladnost nacionalnih ukrepov z Direktivo, čim so jih države članice sporočile. Zaradi zamud pri prenosu se je zavlekel celotni proces ocenjevanja. Nekatere postopke za ugotavljanje kršitev zaradi neizpolnjene ali delno izpolnjene obveznosti sporočanja je bilo mogoče končati šele leta 2018 po zakonodajnih spremembah, ki so jih sprejele države članice. V teh okoliščinah in ob upoštevanju kompleksnosti ocene vseh ukrepov, ki jih je sporočilo 27 držav članic, za katere je Direktiva zavezujoča, zlasti glede njihovih različnih nacionalnih pravnih sistemov, Komisija poročila ni mogla predložiti prej.

Čeprav je vpliv Direktive omejen na določitev minimalnih pravil in so zato mogoče razlike med nacionalnimi sistemi kazenskega procesnega prava, Direktiva določa jasne obveznosti držav članic.

Pri ocenjevanju so bila ugotovljena nekatera vprašanja glede skladnosti v več državah članicah, zlasti v zvezi s komunikacijo med osumljencem ali obdolžencem in njegovim pravnim svetovalcem, prevajanjem bistvenih dokumentov ter stroški tolmačenja in prevajanja. Take razlike lahko, če ne bodo odpravljene, negativno vplivajo na učinkovitost pravic iz Direktive. Komisija bo sprejela vse potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti z Direktivo v vsej Evropski uniji, vključno s tem, da bo po potrebi začela postopek za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije.

Danska v skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja. Zato Danska ni upoštevana v naslednji oceni.

V skladu s členom 3 Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, sta Združeno kraljestvo in Irska uradno izrazila željo po sodelovanju pri sprejetju in uporabi Direktive.

3.Posebne točke ocene

3.1.Vsebina in področje uporabe (člen 1)

Člen 1 Direktive določa, da sta vsebina in področje uporabe Direktive zagotavljanje pravice do prevajanja in tolmačenja v kazenskem postopku za osumljence in obdolžence, ki ne govorijo ali razumejo jezika postopka. Glavni namen Direktive je omogočiti uporabo teh pravic v praksi, da se zagotovi pravica do poštenega sojenja. Pravica do tolmačenja in prevajanja se uporablja tudi v postopku na podlagi evropskega naloga za prijetje.

3.1.1.Področje uporabe – člen 1(2)

Člen 1(2) Direktive določa, da se pravica do tolmačenja in prevajanja v kazenskem postopku in postopku za izvrševanje evropskega naloga za prijetje uporablja od trenutka, ko pristojni organi obvestijo osebo, da je osumljena ali obdolžena storitve kaznivega dejanja, do zaključka postopka, kar pomeni do dokončne in pravnomočne odločbe, ki je ni več mogoče izpodbijati.

V večini držav članic sta čas in trajanje uporabe pravice do tolmačenja in prevajanja zagotovljena s splošno določbo, ki opredeljuje čas, ko se pravica uporablja (npr. „kadar koli v času kazenskega postopka“, „ves čas trajanja kazenskega postopka“, „v kazenskem postopku“, „med izvajanjem procesnih dejanj“). Čas in način, kako so osebe obveščene, da so osumljene ali obdolžene storitve kaznivega dejanja, pa v večini držav članic nista izrecno navedena v ukrepih za prenos, vendar je bilo o njiju mogoče sklepati iz podrobne analize različnih faz kazenskega postopka v zadevnih pravnih redih.

3.1.2.Manjše kršitve – člen 1(3)

Člen 1(3) Direktive zagotavlja, da kadar je z nacionalnimi predpisi določeno, da lahko sankcije za manjše kršitve naloži organ, ki ni sodišče, pristojno za kazenske zadeve, in je zoper naložitev takšne sankcije možna pritožba na sodišče, se pravica do tolmačenja in prevajanja odobri za pritožbene postopke.

Ta določba je upoštevna za večino držav članic (16 držav članic), v katerih so upravni organi, policija ali sodišča, pristojna za nekazenske zadeve, odgovorni za obravnavo manjših kršitev. V ostalih državah članicah se ta določba ne uporablja, ker sankcije za manjše kršitve vedno naložijo sodišča, pristojna za kazenske zadeve.

3.1.3.Člen 1(4)