EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 1.2.2017 COM(2017) 48 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Poročilo o delovanju evropskega trga ogljika



Kazalo 1. UVOD 2. INFRASTRUKTURA EU ETS 2.1 Obseg vključenih dejavnosti, naprav in operaterjev zrakoplovov 2.2 Register Unije 3. DELOVANJE TRGA OGLJIKA LETA 2015 3.1 Ponudba: pravice, ki so dane v obtok 3.1.1 Zgornja meja 3.1.2 Izdane pravice 3.1.2.1 Brezplačna dodelitev 3.1.2.2 Program NER 300 3.1.2.3 Prodaja pravic na dražbi 3.1.2.4 Odstopanje od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor 3.1.3 Mednarodni dobropisi 3.2 Povpraševanje: pravice, vzete iz obtoka 3.3 Uravnoteženje ponudbe in povpraševanja 4. LETALSTVO 5. NADZOR TRGA

5.1 Pravna narava pravic do emisije in fiskalna obravnava 6. SPREMLJANJE IN PREVERJANJE EMISIJ TER POROČANJE O NJIH 7. PREGLED UPRAVNIH UREDITEV V DRŽAVAH ČLANICAH 8. SKLADNOST IN IZVRŠEVANJE 9. SKLEPNE UGOTOVITVE IN OBETI PRILOGA

1.UVOD Sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS) je od leta 2005 temelj strategije EU za stroškovno učinkovito zmanjševanje emisij toplogrednih plinov iz industrije in elektroenergetskega sektorja. Ta sistem znatno prispeva k doseganju cilja EU za zmanjšanje emisij do leta 2020. EU je na dobri poti, da bo dosegla svoj cilj in ga celo presegla. Vendar je za uresničitev cilja zmanjšanja emisij za najmanj 40 % do leta 2030, ki so ga voditelji EU oktobra 2014 določili kot del okvira podnebne in energetske politike EU do leta 2030, potreben nadaljnji napredek. Ta domač cilj bo EU kolektivno dosegla na stroškovno učinkovit način, pri čemer bo zmanjšala emisije v sektorjih ETS, in sektorjih, ki niso vključeni v EU ETS. Delujoč, reformiran EU ETS bo glavni mehanizem za dosego tega cilja, ki pomeni 43-odstotno zmanjšanje emisij v sektorjih, ki so vključeni v EU ETS, v primerjavi z letom 2005. Komisija je julija 2015 predstavila zakonodajni predlog za revizijo EU ETS za naslednje desetletje. Reforma in revizija EU ETS sta sestavni del prizadevanj za vzpostavitev trdne energetske unije, ki je trenutno ključno področje politike Komisije. Komisija je julija 2016 predstavila sveženj ukrepov za pospešitev prehoda na nizkoogljično gospodarstvo v vseh gospodarskih sektorjih v Evropi. Eden od zakonodajnih predlogov določa zavezujoče letne cilje za države članice za obdobje 2021–2030, ki se nanašajo na emisije toplogrednih plinov v sektorjih, ki niso regulirani v okviru sistema EU ETS. Novi okvir na splošno temelji na načelih pravičnosti, solidarnosti, stroškovne učinkovitosti in okoljske celovitosti. Trdnejši, bolje delujoč evropski trg ogljika lahko zelo prispeva k prehodu na nizkoogljično gospodarstvo v Evropi z zanesljivejšo oskrbo z energijo. EU ETS ima kot prvi pomemben in največji trg ogljika na svetu pomembno vlogo tudi zato, ker prispeva k prizadevanjem na svetovni ravni, ki so bila decembra lani dogovorjena v Parizu v okviru prvega univerzalnega sporazuma o podnebnih spremembah, sklenjenega na svetovni ravni. Prvo poročilo o stanju evropskega trga ogljika je bilo objavljeno novembra 2012 (poročilo o trgu ogljika za leto 2012). Njegov cilj je bil analizirati delovanje trga ogljika in preučiti, ali so zaradi vse večjega presežka pravic potrebni regulativni ukrepi. V kontekstu prvega poročila o stanju energetske unije, objavljenega novembra 2015, je Evropska komisija kot del poročila o napredku podnebnih ukrepov sprejela drugo poročilo o delovanju evropskega trga ogljika (poročilo o trgu ogljika za leto 2015). V tem poročilu sta bili zajeti leti 2013 in 2014 ter predstavljene tudi nekatere pobude, sprejete leta 2015. To poročilo o delovanju evropskega trga ogljika, ki ga je treba pripraviti v skladu s členoma 10(5) in 21(2) Direktive 2003/87/ES (direktive o EU ETS), zajema leto 2015, vendar so v njem predstavljene tudi nekatere pobude, predlagane ali dogovorjene leta 2016. Če ni navedeno drugače, so bili za to poročilo uporabljeni javno razpoložljivi podatki, ki jih je imela Komisija na voljo do junija 2016. Splošne informacije o različnih vidikih EU ETS, ki so bile predložene že v prejšnjih poročilih o trgu ogljika, so navedene v okvirjih v celotnem poročilu.



2.INFRASTRUKTURA EU ETS 2.1Obseg vključenih dejavnosti, naprav in operaterjev zrakoplovov

Glede na poročila iz člena 21, ki so bila leta 2016 predložena za leto poročanja 2015, je zdaj dovoljenih nekaj manj kot 10 950 naprav v primerjavi s približno 11 200 napravami v prejšnjem letu in približno 11 400 naprav pred dvema letoma. V okviru dejavnosti EU ETS je leta 2015 še vedno izgorevalo predvsem fosilno gorivo. Vendar je 27 držav članic poročalo tudi o uporabi biomase v skoraj 2 000 napravah (1 966, kar znaša 18 % vseh naprav). Le 4 države članice niso poročale o kakršni koli uporabi biomase (Francija, Lihtenštajn, Litva in Malta). Podatki o emisijah iz biomase niso bili popolni v vseh poročilih držav članic iz člena 21 (Danska, Irska, Latvija, Portugalska, Romunija), vendar so emisije iz uporabljene biomase glede na dejansko predložene podatke znašale približno 125 milijonov ton CO2 (približno 7 % v primerjavi s sporočenimi emisijami v okviru EU ETS). Le dve državi članici (Nemčija in Švedska) sta poročali o majhni porabi biogoriv, ki zajema skupaj štiri operaterje zrakoplovov. V okviru kategorij na podlagi letnih emisij je glede na podatke za leto 2015 tako kot leta 2014 72 % naprav pripadalo kategoriji A, 21 % kategoriji B in le 7 % naprav kategoriji C. Leta 2015 je bilo kot „naprave z nizkimi emisijami“ (57 % vseh naprav, razen v Italiji) opredeljenih več kot 5 700 naprav (razen v Italiji). Velik delež naprav z nizkimi emisijami in kategorije A potrjuje ustreznost stopenjske zgradbe in drugih poenostavitev sistema spremljanja, poročanja in preverjanja, ki je bil zasnovan ob upoštevanju sorazmernosti. Čeprav je splošni trend razporeditve naprav med kategorije A, B in C ter naprave z majhnimi emisijami v državah članicah na splošno enak, so v zajetih industrijskih panogah ali dejavnostih večje razlike. Naprave EU ETS, ki vključujejo dejavnosti izgorevanja, je mogoče najti v vseh državah članicah. Druge dejavnosti, o katerih poroča večina držav članic, so rafiniranje nafte in proizvodnja jekla, cementa, apna, stekla, keramike ter papirne kaše in papirja. Le dve državi (Francija in Norveška) sta poročali o dejavnostih zajemanja in shranjevanja CO2 na podlagi izdanih dovoljenj. Kar zadeva dejavnosti EU ETS, ki so dodatno navedene v zvezi z emisijami toplogrednih plinov, razen CO2, je bilo sporočeno, da se dovoljenja za proizvodnjo primarnega aluminija in polifluoriranega ogljikovodika izdajajo v 13 državah (v Nemčiji, Španiji, Franciji, Grčiji, na Islandiji, v Italiji, na Nizozemskem, Norveškem, v Romuniji, na Švedskem, v Sloveniji, na Slovaškem, v Združenem kraljestvu), za proizvodnjo dušikove kisline in N2O pa v 20 državah (razen na Cipru, Danskem, v Estoniji, na Irskem, Islandiji, v Lihtenštajnu, Luksemburgu, Latviji, na Malti, Portugalskem in v Sloveniji). Druge sektorje N2O so sporočile le tri države članice, in sicer v zvezi s proizvodnjo adipinske kisline (Nemčija, Francija in Italija) ter proizvodnjo glioksala in glioksilne kisline (Nemčija in Francija). Glede na poročila iz leta 2015 je možnost izključitve malih onesnaževalcev iz EU ETS v skladu s členom 27 direktive o EU ETS uporabilo le malo držav članic. Direktiva to možnost ponuja, da bi se še dodatno zmanjšali upravni stroški malih onesnaževalcev, in jo dovoljuje, če so sprejeti enakovredni ukrepi za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. V skladu s poročili, predloženimi leta 2016, to možnost uporablja osem držav (Nemčija, Španija, Francija, Hrvaška, Islandija, Italija, Slovenija in Združeno kraljestvo), zlasti za naprave z dejavnostmi izgorevanja in proizvodnjo keramike. Skupna količina izključenih emisij za leto 2015 znaša približno 4 milijone ton CO2 (približno 0,22 % vseh preverjenih emisij) v primerjavi s 3,9 milijona tonami CO2 leta 2014 in 4,7 milijona tonami CO2 leta 2013. Omeniti je treba, da je glede na podatke, ki so jih države članice leta 2016 predložile v skladu s členom 21, zelo malo držav članic izkoristilo možnost iz določbe člena 13 uredbe o spremljanju in poročanju, da se v primerih z majhnim tveganjem dovoli uporaba poenostavljenih načrtov za spremljanje. Le Belgija (Flandrija), Francija, Hrvaška, Madžarska, Lihtenštajn in Litva so sporočile uporabo v zvezi z napravami ter le Finska, Islandija in Poljska v primeru letalstva. Kar zadeva vključenost operaterjev zrakoplovov, je bilo glede na poročila iz leta 2015 operaterjev zrakoplovov z načrti za spremljanje EU ETS manj kot 530 v primerjavi z več kot 610 leta 2014. 2.2Register Unije Register Unije bo leta 2016 povezal Malto in Ciper z mednarodno evidenco transakcij Združenih narodov ter v sodelovanju z Združenimi narodi izvajal potrebne funkcionalnosti za izvajanje procesov iz Sklepa 3/CMP.11 konference pogodbenic Kjotskega protokola. Komisija si kot centralni administrator registra Unije ob posvetovanju z nacionalnimi administratorji registra nenehno prizadeva za izboljševanje funkcionalnosti in varnosti registra ter njegove prijaznosti do uporabnikov. Nadaljnje podrobne informacije o EU ETS so na voljo v priročniku o ETS. 3.DELOVANJE TRGA OGLJIKA LETA 2015

V tem poglavje vsebuje informacije o ponudbi in povpraševanju v okviru EU ETS, pri čemer so vključene informacije o zgornji meji, brezplačni dodelitvi, programu NER 300, prodaji na dražbi, odstopanju od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor v nekaterih državah članicah in uporabi mednarodnih kreditov. Kar zadeva povpraševanje, so navedene informacije o preverjenih emisijah ter uravnoteženju ponudbe in povpraševanja. 3.1Ponudba: pravice, ki so dane v obtok 3.1.1Zgornja meja

V preglednici 1 so prikazani podatki o zgornji meji za posamezna leta v obdobju 2013–2020 (tretja faza). Preglednica 1: Zgornja meja EU ETS v obdobju 2013–2020



Leto



Letna zgornja meja (brez letalstva)



2013



2 084 301 856



2014



2 046 037 610



2015



2 007 773 364



2016



1 969 509 118



2017



1 931 244 873



2018



1 892 980 627



2019



1 854 716 381



2020



1 816 452 135 3.1.2Izdane pravice 3.1.2.1Brezplačna dodelitev V tretji fazi bo 39 % skupne količine razpoložljivih pravic brezplačno dodeljenih industrijskim napravam in obratom za proizvodnjo električne energije za toploto, ki jo proizvedejo. Ta delež brezplačnih pravic se bo dodatno povečal zaradi dodelitev novim udeležencem do leta 2020. Trenutno ni mogoče opredeliti, kolikšen del rezerve za nove udeležence se bo uporabil v naslednjih letih. Vendar je na podlagi trendov pričakovati, da se bosta lahko iz rezerve za nove udeležence dodatno brezplačno dodelila največ 2 % zgornje meje. Zato bo brezplačna dodelitev v tretji fazi predvidoma znašala približno 41 % skupnega zneska. Poleg tega sta približno 2 % skupne zgornje meje namenjena financiranju programa NER 300 (glej oddelek 3.1.2.2). Zato delež, ki je v tretji fazi prodan na dražbi, znaša 57 %. V tretji fazi so nove naprave, vključene v EU ETS, in naprave, ki povečajo zmogljivost, upravičene do dodatne brezplačne dodelitve iz rezerve za nove udeležence. Začetna rezerva za nove udeležence, zmanjšana za 300 milijonov pravic za program NER 300, je zajemala 480,2 milijona pravic. Do julija 2016 je bilo za celo tretjo fazo rezerviranih 109,2 milijona pravic za 492 naprav. Ostanek rezerve za nove udeležence, ki znaša 371,0 milijona pravic, se lahko v prihodnje razdeli nadaljnjim novim napravam ali obstoječim napravam, ki povečajo zmogljivost. Vendar je pričakovati, da bo precej teh pravic ostalo nedodeljenih. Do julija 2016 se je zaradi zaprtja naprav ali zmanjšanja njihove proizvodnje ali proizvodne zmogljivosti število dodeljenih pravic zmanjšalo za približno 231,4 milijona v primerjavi s številom, ki se je na začetku uporabilo za izračun dodelitve v tretji fazi. 2013 2014 2015 2016 Brezplačna dodelitev

(EU-28 + države, ki so del EGP) 903,0 874,8 847,6 821,4 Dodelitev iz rezerve za nove udeležence (greenfield naložbe in povečanja zmogljivosti) 11,0 14,2 14,9 14,5 Nedodeljene brezplačne pravice zaradi zaprtja ali sprememb v proizvodnji ali proizvodni zmogljivosti 40,7 58,4 68,6 63,7 Ker je povpraševanje po brezplačnih pravicah preseglo razpoložljivo količino, so se dodelitve za vse naprave, vključene v sistem ETS, zmanjšale za enak delež na podlagi „medsektorskega korekcijskega faktorja“ (v skladu z določbami direktive o EU ETS). Korekcijski faktor predstavlja zmanjšanje količine brezplačnih pravic za približno 6 % leta 2013, pri čemer se ta delež vsako leto povečuje in bo leta 2020 dosegel približno 18 %. Po številnih predlogih nacionalnih sodišč za sprejetje predhodne odločbe je Sodišče v sodbi iz aprila 2016 s 1. marcem 2017 razveljavilo vrednosti medsektorskega korekcijskega faktorja, ki se trenutno uporabljajo. Medsektorski korekcijski faktor bo treba ponovno izračunati na podlagi opazovanja pristopa, ki ga je Sodišče navedlo v zvezi z razširjenim področjem uporabe EU ETS (vključno z novimi dejavnostmi in plini od leta 2013). Revidirane vrednosti se bodo uporabljale za brezplačne dodelitve v obdobju 2018–2020, pri čemer se bodo zmanjšale brezplačne dodelitve industriji, hkrati pa se bo v navedenem obdobju povečala količina, prodana na dražbi. 3.1.2.2Program NER 300

Z monetizacijo pridobljena sredstva so bila dodeljena projektom, izbranim z dvema razpisoma za zbiranje predlogov, in sicer decembra 2012 in julija 2014. Skupaj je bilo v 19 državah članicah EU enemu projektu zajemanja in shranjevanja ogljika ter 37 projektom za energijo iz obnovljivih virov dodeljenih 2,1 milijarde EUR. Pričakuje se, da se bodo s tem spodbudile zasebne naložbe v višini 2,7 milijarde EUR. Trenutno se izvajajo trije projekti programa NER 300, in sicer bioenergetski projekt BEST v Italiji, bioenergetski projekt Verbiostraw v Nemčiji in projekt vetrne energije Windpark Blaiken na Švedskem (za podrobnosti glej poročilo o trgu ogljika za leto 2015). Nezaključeni projekti 16 Projekti, ki se izvajajo 3 Preklicani projekti 1 Skupaj 20



3.1.2.3Prodaja pravic na dražbi V obdobju poročanja so se dražbe izvajale prek naslednjih dražbenih sistemov: European Energy Exchange AG (v nadaljnjem besedilu: sistem EEX), ki se uporablja kot skupni dražbeni sistem za 25 držav članic, ki sodelujejo v skupnem postopku oddaje javnega naročila, in za Poljsko, ki se je odločila, da ne bo sodelovala v skupnem postopku oddaje javnega naročila, vendar še ni imenovala svojega dražbenega sistema. Sistem EEX od 5. septembra 2016 izvaja dražbe kot drugi skupni dražbeni sistem, imenovan 13. julija 2016; sistem EEX, ki izvaja dražbe za Nemčijo kot samostojni sistem; ICE Future Europe (v nadaljnjem besedilu: sistem ICE), ki izvaja dražbe za Združeno kraljestvo kot samostojni dražbeni sistem. Islandija, Lihtenštajn in Norveška še niso začeli prodajati pravic na dražbi. V okviru dražbenega sistema EEX, ki prodaja pravice v imenu 27 držav članic (25 držav članic, ki sodelujejo v skupnem dražbenem sistemu, Nemčije in Poljske), je bilo prodanih 88 % vseh pravic, prodanih na dražbi, v okviru dražbenega sistema ICE pa je bilo v imenu Združenega kraljestva prodanih 12 % vseh pravic, prodanih na dražbi. Do 30. junija 2016 je bilo za tretjo fazo opravljenih več kot 820 dražb. V preglednici v nadaljevanju je prikazan pregled količin pravic iz tretje faze, ki so bile prodane v okviru dražbenih sistemov EEX in ICE v letih 2012 (t. i. zgodnje dražbe), 2013, 2014, 2015 in 2016. Količina splošnih pravic je bila določena v skladu z odločitvijo o odložitvi 900 milijonov pravic iz let 2014, 2015 in 2016 v leti 2019 in 2020, kot je določeno v Uredbi Komisije (EU) št. 176/2014, količina pravic za letalstvo pa v skladu z začasnimi odstopanji za letalski sektor iz Sklepa št. 377/2013/EU in Uredbe (EU) št. 421/2014.

Leto



Količina splošnih pravic, prodanih na dražbi



Količina pravic za letalstvo, prodanih na dražbi 2012 89 701 500 2 500 000 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 2016 380 585 000 3 028 000 Dražbe so praviloma potekale nemoteno, končne cene na dražbi pa so bile na splošno v skladu s cenami na sekundarnem trgu, pri čemer ni bilo večjih težav ali incidentov. Ena dražba, ki naj bi jo sistem EEX izvedel za Poljsko, je bila preklicana v obdobju poročanja. Pred tem preklicem so bile preklicane samo tri dražbe leta 2013, kmalu po začetku dražb tretje faze. Dodatek 2 k Prilogi vsebuje pregled končnih cen na dražbi za vse splošne dražbe pravic od leta 2013 do 30. junija 2016, vključno s številom udeležencev in deležem pokritosti. Dražbeni sistemi podrobne izide posameznih dražb objavijo na temu namenjenih spletnih mestih. Poleg tega Nemčija, Poljska in Združeno kraljestvo ter Komisija v imenu držav članic, ki uporabljajo skupni dražbeni sistem, objavljajo mesečna poročila o dražbah, v katerih so navedene dodatne informacije o uspešnosti dražb, vključno z informacijami o udeležbi, deležu pokritosti in cenah. Skupni prihodki, ustvarjeni na dražbah med letom 2012 in junijem 2016, so presegali 14 milijard EUR. V skladu z direktivo o EU ETS bi morale države članice najmanj 50 % prihodkov od dražb, vključno z vsemi prihodki, ustvarjenimi s pravicami, razdeljenimi zaradi solidarnosti in rasti, nameniti podnebnim in energetskim ukrepom. Z dražbami pravic v okviru sistema ETS je bilo leta 2015 za države članice ustvarjene 4,9 milijarde EUR prihodkov. Glede na informacije, predložene Komisiji, so države članice leta 2015 v povprečju 77 % teh prihodkov porabile ali nameravale porabiti za posebne namene, povezane s podnebjem in energetiko. Več informacij o uporabi prihodkov od dražb bo na voljo v poročilu o stanju energetske unije za leto 2016. Komisija je decembra 2015 začela javno posvetovanje o delovanju uredbe o prodaji na dražbi. Z izjemo nekaterih vidikov, v zvezi s katerimi bi bile možne tehnične izboljšave, rezultati dražb in odzivi na javno posvetovanje potrjujejo, da trenutna sestava uredbe o prodaji na dražbi na splošno zagotavlja nemoteno, uspešno in učinkovito izvajanje dražb in dodelitev pravic, vključno z omejenim samostojnim sistemom. 3.1.2.4Odstopanje od prodaje vseh pravic na dražbi za elektroenergetski sektor Število brezplačnih pravic, ki so bile proizvajalcem električne energije dodeljene leta 2015, je navedeno v preglednici 5. Največje letno število pravic je navedeno v Dodatku 1 k Prilogi. Če je število dodeljenih pravic manjše od največjega dovoljenega, se lahko te „neuporabljene“ pravice dodelijo brezplačno v naslednjih letih, odvisno od zadevnih nacionalnih pravil države članice. Pravice, ki niso dodeljene brezplačno v skladu z odstopanjem, bodo prodane na dražbi. V prvem letu je bilo mogoče poročati o naložbah iz nacionalnega načrta, ki so se izvajale od junija 2009. Poročila za leti 2013 in 2014 so vsebovala stroške za 500 naložb, od katerih jih je bilo 135 zaključenih, 22 preklicanih, preostale pa se še izvajajo in še niso končane. Skupna vrednost podpore za naložbe iz poročil za obdobje 2009–2015 znaša približno 9,49 milijarde EUR. Približno 80 % teh stroškov je bilo namenjenih nadgradnji in dodatnemu opremljanju infrastrukture, ostalo pa naložbam v čiste tehnologije ali diverzifikacijo oskrbe. Primeri naložb vključujejo novo napravo za soproizvodnjo s kondenzacijsko parno turbino v Estoniji (nadgradnja infrastrukture), sanacijo omrežij za daljinsko ogrevanje v Bolgariji (dodatno opremljanje infrastrukture), nadomeščanje premoga z obnovljivimi viri energije z uporabo odpadkov na Češkem (čiste tehnologije) in gradnjo povezovalnega plinovoda za zemeljski plin na Madžarskem (diverzifikacija oskrbe). Število brezplačnih pravic, ki so jih zahtevale države članice DČ 2013 2014 2015 Bolgarija 11 009 416 9 779 243 8 259 680 Ciper 2 519 077 2 195 195 1 907 302 Češka 25 285 353 22 383 398 20 623 005 Estonija 5 135 166 4 401 568 3 667 975 Madžarska 7 047 255 0 – Litva 322 449 297 113 269 475 Poljska 65 992 703 52 920 889 43 594 320 Romunija 15 748 011 8 591 461 9 210 797 Skupaj 133 059 430 100 568 867 87 532 554 Slika 1: Brezplačne pravice, ki so bile izdane v skladu s členom 10c

Države članice, ki uporabljajo odstopanje, morajo v skladu z direktivo o EU ETS objavljati letna poročila o izvajanju naložb iz nacionalnih načrtov. Objaviti bi bilo treba tudi uporabo naložb. Glede na izkušnje se oblika in vsebina obstoječih objavljenih poročil razlikujeta. V nekaterih primerih države članice informacije o stroških naložb omejijo ali združijo, pri čemer se sklicujejo na poslovno zaupnost. Poročila so običajno objavljena na spletnem mestu odgovornega ministrstva, npr. ministrstva za energijo (Bolgarija, Romunija in Litva) ali ministrstva za okolje (Češka, Ciper, Estonija, Madžarska in Poljska). Vse pravice, ki niso brezplačno dodeljene, se prodajo na dražbi. Slike v nadaljevanju prikazujejo trenutno porazdelitev pravic v letih 2013, 2014 in 2015. Poljska ima na primer približno 50 milijonov neuporabljenih pravic, ki so bile odštete od njenega deleža pravic, prodanih na dražbi leta 2013 in leta 2014, vendar še niso bile brezplačno dodeljene. Slika 2: Porazdelitev pravic (dodeljene, prodane na dražbi, preostale neuporabljene) Dodeljene pravice Pravice, prodane na dražbi Preostale neuporabljene pravice



3.1.3Mednarodni dobropisi Natančna količina upravičenosti do dobropisa v drugi in tretji fazi bo sicer deloma odvisna od količine prihodnjih preverjenih emisij, vendar tržni analitiki ocenjujejo, da bo znašala približno 1,6 milijarde dobropisov. Skupno število uporabljenih ali zamenjanih mednarodnih dobropisov je 30. aprila 2016 znašalo 1,468 milijarde, kar znaša več kot 90 % največje dovoljene vrednosti. Evropski svet je za obdobje po letu 2020 določil cilj zmanjšanja domačih emisij, kar pomeni, da uporaba mednarodnih dobropisov v naslednjem obdobju trgovanja EU ETS ni predvidena. Grafi v nadaljevanju prikazujejo zamenjane mednarodne dobropise. Za celoten pregled glej Dodatek 3 k Prilogi.

Slika 3: Pregled zamenjave mednarodnih dobropisov do 31. oktobra 2016 3.2Povpraševanje: pravice, vzete iz obtoka Po podatkih iz registra Unije so se emisije toplogrednih plinov iz naprav, ki sodelujejo v sistemu EU za trgovanje z emisijami, leta 2015 po ocenah zmanjšale za nekoliko manj kot 0,4 %. To potrjuje trend zmanjševanja v zadnjih petih letih delovanja sistema.



Leto



2011



2012



2013



2014



2015



Preverjene emisije (v milijonih ton ekvivalenta CO2)



1 886



1 867



1 895



1 812



1 800



Sprememba glede na leto x – 1



–1,8 %



–2 %



–3 %



–4,5 %



–0,4 %



Stopnja realne rasti BDP v EU-28



1,7 %



–0,5 %



0,2 %



1,5 %



2,2 % Vir: javno spletno mesto evidence transakcij Evropske unije (http://ec.europa.eu/environment/ets/welcome.do?languageCode=sl). Podatki o BDP, kot so navedeni na spletnem mestu: http://epp.eurostat.ec.europa.eu/tgm/table.do?tab=table&init=1&plugin=1&language=en&pcode=tec00115 . (dostop septembra 2016). Preverjene emisije iz letalstva so sporočene ločeno v oddelku 4. Leta 2015 je bilo prostovoljno ukinjenih (se niso uporabile za izpolnjevanje zahtev) 69 627 pravic. Skupno je bilo do zdaj ukinjenih 130 124 pravic. 3.3Uravnoteženje ponudbe in povpraševanja EU ETS je na začetku tretje faze zaznamovalo veliko neravnotežje med ponudbo pravic in povpraševanjem po njih, kar je leta 2013 povzročilo presežek pravic v višini približno 2.1 milijarde. Leta 2014 se je nekoliko zmanjšal na približno 2,07 milijarde, leta 2015 pa je močno upadel na 1,78 milijarde pravic. Zmanjšanje presežka izraža zmanjšanje količin za prodajo na dražbi zaradi izvajanja ukrepa odložitve, s katerim se je odložila prodaja pravic na dražbi, in sicer 400 milijonov pravic leta 2014, 300 milijonov pravic leta 2015 in 200 milijonov pravic leta 2016. Te pravice bodo nato prenesene v rezervo za stabilnost trga. Če te odložitve ne bi bilo, bi bil presežek leta 2015 za skoraj 40 % večji. Emisije so se leta 2015 zmanjšale za majhen delež, zato je bilo neto zmanjšanje razlike med ponudbo in povpraševanjem veliko. Za odpravo strukturnega neravnotežja med ponudbo pravic in povpraševanjem po njih je bil predstavljen zakonodajni predlog o vzpostavitvi rezerve za stabilnost trga in večji prilagodljivosti ponudbe pravic do emisije za prodajo na dražbi. Sporazum o rezervi za stabilnost trga je bil sprejet leta 2015 in se bo začel izvajati leta 2019.

Letno poročilo o trgu ogljika omogoča konsolidacijo podatkov o ponudbi in povpraševanju, ki so objavljeni v skladu s časovnim razporedom obveznosti poročanja iz direktive o EU ETS in njenih izvedbenih določb. Ta časovnih razpored, ustrezni podatki in obseg so navedeni v preglednici 2 v Dodatku 4 k Prilogi. Rezerva za stabilnost trga začne delovati leta 2019, zato bo Komisija od leta 2017 skupno število pravic v obtoku za predhodno leto redno objavljala v sredini maja vsako leto. Na sliki 4 so prikazani kumulativni podatki za ponudbo in povpraševanje v okviru sistema trgovanja z emisijami do konca leta 2014. Leta 2013 je skupna ponudba znašala približno 2,18 milijarde pravic, skupno povpraševanje pa približno 1,96 milijarde pravic. Leta 2014 sta se skupna ponudba in povpraševanje zmanjšala na približno 1,87 milijarde pravic. Leta 2015 se je ponudba zmanjšala na 1,58 milijarde pravic, povpraševanje pa se je nekoliko zmanjšalo na 1,85 milijarde pravic. Zato se je presežek leta 2013 povečal za približno 220 milijonov pravic na več kot 2 milijardi pravic, leta 2014 je ostal nespremenjen, leta 2015 pa se je zmanjšal na približno 1,78 milijarde pravic. Presežek je zato na najnižji ravni od začetka sedanjega obdobja trgovanja. Zaradi manjše količine za prodajo na dražbi, ki je bila posledica odložitve, se je zmanjšala tudi ponudba v letih 2014 in 2015. Na sliki 5 je prikazan razvoj ponudbe in povpraševanja med letoma 2013 in 2015.



Ponudba (kumulativno, v milijonih) Povpraševanje (kumulativno, v milijonih) Brezplačna dodelitev Ukinjene pravice Zamenjani mednarodni dobropisi Preverjene emisije Brezplačna dodelitev (rezerva za nove udeležence) Brezplačna dodelitev (10c) Monetizacija NER 300 s strani EIB Prodaja na dražbi Zgodnja prodaja na dražbi Shranjevanje



4.LETALSTVO V skladu s poročili iz člena 21, predloženimi leta 2016, ima načrt za spremljanje 524 operaterjev zrakoplovov (v primerjavi s 611, sporočenimi v predhodnem letu). Od teh je bilo 56 % (296) komercialnih operaterjev zrakoplovov, preostalih 44 % (228) pa nekomercialnih operaterjev zrakoplovov. Skupno je 274 operaterjev zrakoplovov (52 % vseh operaterjev zrakoplovov) opredeljenih kot mali onesnaževalci (v primerjavi s 329, tj. 54 %, v predhodnem letu). Preverjene emisije iz letov med letališči v EGP so v letu 2015 znašale 56,9 milijona ton ogljikovega dioksida, kar je 3,6-odstotno povečanje v primerjavi s 54,9 milijona ton v letu 2014. Zmanjšanemu obsegu znotraj EGP je bila prilagojena tudi začetna dodelitev operaterjem zrakoplovov. Prilagojena brezplačna dodelitev je leta 2015 znašala 32,3 milijona pravic. Količina pravic za prodajo na dražbi za leto 2015, kot so bile določene na podlagi pričakovane letne količine v višini 5,7 milijona, po prilagoditvi količin za prodajo na dražbi v skladu z Uredbo (EU) št. 421/2014. Te pravice so se prodajale na dražbi med majem in decembrom 2015. Iz teh podatkov je razvidno, da je neto povpraševanje po pravicah iz letalstva leta 2015 znašalo približno 19 milijonov ton.



5.NADZOR TRGA V svežnju MiFID 2 in uredbi o zlorabi trga, ki sta bila sprejeta leta 2014, so predvidene nekatere prilagoditve splošne ureditve posebnostim trga ogljika (glej poročilo o trgu ogljika za leto 2015). Leta 2015 in leta 2016 je bilo sprejetih več ukrepov druge stopnje, ki obravnavajo podrobnosti določb iz svežnja MiFID 2 in uredbe o zlorabi trga. Poleg tega je Komisija na podlagi priporočila Evropskega računskega sodišča povečala pogostost stikov med službami Komisije, ki sodelujejo pri pripravi zakonodaje v zvezi z evropskimi trgi ogljika.

5.1Pravna narava pravic do emisije in fiskalna obravnava Le ena država (Islandija) ni sporočila ničesar o pravni naravi pravice do emisije v nacionalnem pravnem sistemu. Pravice do emisije so opisane različno, in sicer kot finančni instrumenti, neopredmetena sredstva, lastninske pravice in blago. Vsaj tri države (Luksemburg, Norveška in Nemčija) načrtujejo revizijo zakonodaje v bližnji prihodnosti. Kar zadeva fiskalno obravnavo pravic, je v poročilih iz člena 21, ki so bila predložena leta 2016, le majhno število držav članic (Danska, Portugalska in Združeno kraljestvo) poročalo, da se davek na dodano vrednost (DDV) plača ob izdaji pravic do emisije. V nasprotju s tem se DDV v večini držav članic plača pri transakciji pravic do emisije na sekundarnem trgu (v vseh državah članicah, razen na Cipru, v Estoniji, na Islandiji in v Lihtenštajnu). Večina držav članic je poročala o uporabi mehanizma obrnjene davčne obveznosti za transakcije, ki vključujejo pravice do emisije. Pravice do emisije za podjetja so lahko tudi obdavčene. Šestnajst držav članic je poročalo, da takih obdavčitev ni bilo. Komisija je na podlagi priporočila Evropskega računskega sodišča septembra 2016 začela študijo o pravni naravi pravic v okviru sistema EU ETS. V okviru te študije bodo med drugim opredeljene pravne značilnosti pravic na podlagi veljavne zakonodaje EU, sodne prakse in nacionalnih ureditev držav članic, kot so bili sporočeni v poročilih iz člena 21 direktive o EU ETS. 6.SPREMLJANJE IN PREVERJANJE EMISIJ TER POROČANJE O NJIH 6.1Splošni razvoj

Komisija si stalno prizadeva, da bi dodatno izboljšala smernice in predloge, ki jih daje na voljo državam članicam, da bi lažje dosledno izvajale zahteve iz uredbe o spremljanju in poročanju ter uredbe o preverjanju in akreditaciji. Ena od novih pobud se nanaša na razvoj „kratkih navodil“ za pomoč deležnikom pri razumevanju ter hitrejši in bolj jedrnati opredelitvi najpomembnejših pomislekov glede EU ETS. Kratka navodila obsegajo približno 10 strani in vsebujejo povezave do natančnejših smernic in predlog, kjer je to ustrezno. Za upravljavce naprav, operaterje zrakoplovov, pristojne organe, preveritelje in akreditacijske organe se pripravljajo ločena kratka navodila. Še ena nova pobuda se nanaša na pripravo smernic za inšpekcijski pregled EU ETS. Namen te pobude je pomagati uskladiti odziv držav članic na priporočilo Evropskega računskega sodišča, da bi uvedle skladnejše in učinkovitejše okvire za nadzor izvajanja EU ETS, ki vključujejo inšpekcijske preglede. Komisija bo še naprej spremljala izvajanje sistema spremljanja, poročanja, preverjanja in akreditacije v vseh državah članicah. Ocena ciklusa usklajevanja iz leta 2014, poročila iz člena 21, predložena za leti 2013 in 2014, in informacije, ki so bile predložene kot odgovor na zahtevke po dodatnih informacijah, so bili dodatno ocenjeni, da bi se za vsako državo pripravil prilagojen akcijski načrt z nasveti o možnih izboljšavah v zvezi z izvajanjem sistema spremljanja, poročanja, preverjanja in akreditacije v okviru EU ETS. Po potrebi so bile pojasnjene smernice in organizirana usposabljanja za obravnavo nekaterih vprašanj, ki se pogosteje pojavljajo v večini akcijskih načrtov. Drugi nadaljnji ukrepi vključujejo organizacijo medsebojnih strokovnih pregledov sistemov držav članic za spremljanje, poročanje, preverjanje in akreditacijo, gradnjo regionalne zmogljivosti in dvostranska srečanja. Splošno je priznano, da je bila izboljšana tudi učinkovitost sistema za zagotavljanje skladnosti, saj uredba o spremljanju in poročanju državam članicam omogoča uvedbo obveznega elektronskega poročanja. Večina držav članic je poročala o uporabi predlog ali sistemov na podlagi minimalnih zahtev, določenih v publikacijah Komisije. Leta 2016 je o uporabi neke oblike avtomatiziranega informacijskega sistema za poročanje v okviru EU ETS poročalo trinajst držav članic (v primerjavi z desetimi leta 2015). Komisija je za dodatno pomoč državam članicam v zvezi z razpoložljivostjo avtomatiziranega sistema uvedla sistem za spremljanje, poročanje, preverjanje in akreditacijo DECLARE ETS (maja 2016). Ta spletni sistem je zasnovan tako, da spodbuja upravno učinkovitost in bolj usklajen pristop. Podpira obveznosti v zvezi z načrti za spremljanje EU ETS, letnimi poročili o emisijah, poročili o preverjanju in poročili o izboljšavah v državah članicah. Evropska komisija je razvila in gosti platformo, vendar je dostop do nje omejen na odgovornosti, dodeljene v skladu z uredbo o spremljanju in poročanju ter uredbo o preverjanju in akreditaciji, torej na pristojne organe, upravljavce in po potrebi izbrane preveritelje upravljavcev. Sistem sodelujočim državam članicam omogoča tudi pridobivanje podatkov za splošna poročila. 6.2Uporabljena metodologija spremljanja Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile Komisiji in se nanašajo na uporabo direktive o EU ETS v letu 2015, večina naprav uporablja metodologijo na podlagi izračuna. Sisteme za neprekinjeno merjenje emisij naj bi uporabljalo le 151 naprav (v 22 državah članicah), največ v Nemčiji (CO2 28, N2O 10, oboje 1) in na Češkem (CO2 14, N2O 4). O uporabi nadomestnega pristopa je poročalo le 13 držav članic za skupno 40 naprav in približno 6,6 milijona ton ekvivalenta CO2 (v primerjavi s 6,1 milijona ton ekvivalenta CO2 v predhodnem letu). Za več kot polovico teh skupnih emisij je odgovornih 12 naprav na Nizozemskem. Prožnost pri izbiri dovoljene metodologije spremljanja spodbuja stroškovno učinkovitost v okviru spremljanja, poročanja in preverjanja. V ta namen je bil zasnovan še en pomemben element, in sicer pristop, ki temelji na stopnjah. Za vse parametre, ki so potrebni za določitev podatkov o emisijah, se določijo t. i. „stopnje“, da so prizadevanja ali zahteve glede stopnje negotovosti sorazmerne z velikostjo naprave. V skladu z uredbo o spremljanju in poročanju morajo vsi upravljavci uporabljati določene najnižje stopnje, pri čemer morajo večji viri emisij uporabljati višje stopnje (stopnje, ki vključujejo zanesljivejšo kakovost podatkov), za manjše vire pa so zahteve zaradi stroškovne učinkovitosti manj stroge. Privzete minimalne stopnje iz uredbe o spremljanju in poročanju upošteva velika večina naprav. V skladu s poročili je samo 113 naprav kategorije C (v primerjavi s 118 napravami v predhodnem letu), tj. 14 % vseh naprav (enako kot v predhodnem letu), pri najmanj enem parametru odstopalo od zahteve za uporabo najvišjih stopenj za večje tokove vira (leta 2013 je bilo takšnih naprav 137, kar je 16 % vseh naprav). Ta odstopanja so dovoljena le, če upravljavec dokaže, da najvišja stopnja tehnično ni izvedljiva ali bi povzročila nerazumno visoke stroške. Če se ugotovi, da ti pogoji ne veljajo več, morajo upravljavci izboljšati svoje sisteme spremljanja. Podobno so države članice sporočile število naprav kategorije B, ki ne izpolnjujejo zahtev v zvezi z najvišjo stopnjo za večje tokove vira ali vire emisij. Poročila v zvezi s tem je predložilo 22 držav članic (enako kot v predhodnem letu), v katerih so navedle, da je na splošno za 26 % naprav kategorije B dovoljeno določeno odstopanje od privzetih zahtev iz uredbe o spremljanju in poročanju (v primerjavi z 28 % v predhodnem letu). Zgoraj navedeno potrjuje, da je mogoče določbe za takšna odstopanja (ob upoštevanju, da jih mora upravljavec ustrezno utemeljiti, pristojni organ pa odobriti) iz uredbe o spremljanju in poročanju uporabiti v praksi ter da je skladnost upravljavcev na splošno dobra. Operaterji zrakoplovov imajo na voljo manj možnosti za spremljanje emisij. Izvedljivi so samo pristopi na podlagi izračuna, pri čemer je poraba goriva osrednji parameter, ki ga je treba določiti za lete, ki so vključeni v EU ETS. 6.3Preverjanje, ki ga izvajajo akreditirani preveritelji Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile leta 2016, je skupno število akreditiranih preveriteljev po posameznih obsegih akreditacije znašalo 1077 preveriteljev, akreditiranih v vseh obsegih. Najpogosteje so posamezni preveritelji akreditirani v več obsegih, zato to število ni skupno število preveriteljev. Države članice v poročilih iz člena 21 ne sporočijo skupnega števila preveriteljev, vendar je bilo po smiselni oceni, ki temelji na številu preveriteljev, akreditiranih za izgorevanje (primarni obseg akreditacije), v zvezi s preverjanji v letu 2015 na splošno akreditiranih najmanj 130 različnih preveriteljev. Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile leta 2016, je bilo za preverjanja v zvezi z letalstvom v letu 2015 akreditiranih 51 posameznih preveriteljev. V skladu z uredbo o preverjanju in akreditaciji mora vsak nacionalni akreditacijski organ voditi bazo podatkov s posodobljenimi informacijami o preveriteljih, ki jih je akreditiral, in obsegih akreditacije. Evropsko združenje za akreditacijo (EA) zagotavlja centralno povezavo z zadevnimi nacionalnimi akreditacijskimi organi in njihovimi seznami akreditiranih preveriteljev v okviru sistema EU ETS . Vzajemno priznavanje preveriteljev med državami članicami uspešno deluje, saj je večina držav članic (28 držav članic, razen Francije, Latvije in Slovenije) poročala, da na njihovem ozemlju deluje vsaj en tuj preveritelj. Razpoložljivost preveriteljev v prvih treh letih izvajanja uredbe o preverjanju in akreditaciji ni bila ozko grlo v sistemu. Ugotovljeno je bilo, da je stopnja skladnosti preveriteljev z uredbo o preverjanju in akreditaciji visoka, saj države članice niso poročale o veliko upravnih ukrepih. Nobena država članica ni poročala o začasnih preklicih ali preklicih akreditacije (v predhodnem letu pa je bil sporočen en začasni preklic in en preklic). Samo štiri države članice (v primerjavi s tremi v predhodnem letu) so poročale o zmanjšanju obsega akreditacije preveriteljev, in sicer v zvezi s samo petimi preveritelji (v primerjavi s šestimi v predhodnem letu). Čeprav je to leto o prejetih pritožbah v zvezi s preveritelji poročalo več držav članic (devet v primerjavi s sedmimi), se je število pritožb zmanjšalo za 20 % in sporočeno je bilo, da je bilo 96 % prejetih pritožb razrešenih (v primerjavi z 99 % v predhodnem letu). Enajst držav članic je o ugotovitvah neskladnosti preveriteljev poročalo v okviru izmenjave informacij med nacionalnimi akreditacijskimi organi in pristojnimi organi (v primerjavi z osmimi v predhodnem letu). 7.PREGLED UPRAVNIH UREDITEV V DRŽAVAH ČLANICAH

Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile leta 2016, pri izvajanju EU ETS v posamezni državi članici sodelujejo povprečno štirje različni pristojni organi. Vendar je treba opozoriti, da lahko države članice v nekaterih primerih poročajo o več regionalnih/lokalnih organih kot o enem pristojnem organu. Usklajevanje med pristojnimi organi je eno od najpomembnejših vprašanj za zagotavljanje enotne in pravilne uporabe pravnih zahtev v posameznih državah članicah, kar zagotavljajo zadevne določbe uredbe o spremljanju in poročanju. Kar zadeva usklajevanje med pristojnimi organi, so države članice poročale, da po potrebi uporabljajo različna orodja. V poročilih za leto 2015 je dvanajst držav članic poročalo, da imajo vzpostavljene zakonodajne instrumente za centralno upravljanje načrtov za spremljanje ali poročil o emisijah (predhodno leto pa je o tem poročalo deset držav članic). V desetih primerih centralni organ zagotavlja zavezujoča navodila in smernice (predhodno leto pa v osmih primerih). Štirinajst držav članic je poročalo, da osrednji pristojni organ prostovoljno opravlja preglede in svetuje v zvezi z načrti za spremljanje in priglasitvami emisij ter poročili o emisijah (predhodno leto je o tem poročalo enajst držav članic). Prav tako je štirinajst držav članic poročalo o rednih srečanjih delovnih skupin ali srečanjih organov (dvanajst v predhodnem letu), devet pa o organizaciji skupnih usposabljanj (osem v predhodnem letu). O uporabi skupnega informacijskega sistema kot dodatnega sredstva za zagotavljanje usklajevanja je poročalo deset držav članic (v predhodnem letu pa devet). Samo sedem držav članic (Ciper, Estonija, Madžarska, Italija, Lihtenštajn, Luksemburg in Malta) ni poročalo o izvajanju nobene od navedenih dejavnosti, nekatere pa nimajo številnih ali kompleksnih struktur pristojnih organov. Kar zadeva upravne pristojbine, ki jih zaračunajo države članice (v zvezi z izdajo dovoljenj in odobritvijo načrtov za spremljanje), je 16 držav poročalo, da jih upravljavcem naprav ne zaračunavajo (Ciper, Nemčija, Estonija, Francija, Grčija, Irska, Italija, Lihtenštajn, Litva, Luksemburg, Latvija, Malta, Nizozemska, Švedska, Slovaška). V 16 državah operaterji zrakoplovov ne plačujejo pristojbin (Belgija, Ciper, Češka, Nemčija, Estonija, Španija, Grčija, Italija, Lihtenštajn, Litva, Luksemburg, Latvija, Malta, Nizozemska, Švedska, Slovaška). V primeru zaračunavanja pristojbin se te razlikujejo glede na državo članico in opravljeno storitev. Na primer pristojbine za odobritev dovoljenja in načrta za spremljanje v zvezi z napravami znašajo od 10 EUR do 7 690 EUR, za podaljšanje dovoljenja pa od 10 EUR do 2 481 EUR. Podobne razlike so bile ugotovljene v zvezi z letalstvom, in sicer pristojbine za odobritev načrta za spremljanje znašajo od 10 EUR do 2 400 EUR, za podaljšanje načrta za spremljanje pa od 10 EUR do 827 EUR. Na splošno je mogoče ugotoviti, da so sistemi v državah članicah večinoma učinkoviti, saj so usklajeni z upravno organizacijo držav. Uporablja se načelo subsidiarnosti. Še naprej bi bilo treba krepiti in spodbujati komunikacijo med lokalnimi organi držav članic in izmenjavo dobrih praks med pristojnimi organi, tudi v okviru dejavnosti foruma za skladnost EU ETS. 8.SKLADNOST IN IZVRŠEVANJE Stopnja skladnosti z EU ETS je zelo visoka, saj je vsako leto približno 99 % emisij dejansko pokritih s potrebnim številom pravic. Stopnja skladnosti s pravili EU ETS je bila v obdobju poročanja ponovno zelo visoka. Manj kot 1 % naprav, ki so poročale o svojih emisijah za leto 2015, do roka 30. aprila 2016 ni predalo pravic, ki zajemajo vse njihove emisije. Te (običajno male) naprave obsegajo približno 0,5 % emisij, vključenih v EU ETS. Tudi v letalskem sektorju je bila stopnja skladnosti zelo visoka, saj so operaterji zrakoplovov, ki povzročajo več kot 99 % emisij iz letalstva, vključenih v EU ETS, upoštevali pravila. To vključuje tudi več kot 100 komercialnih letalskih prevoznikov s sedežem zunaj EU, ki so opravljali lete znotraj EGP. Pristojni organi v državah članicah z izvajanjem različnih pregledov skladnosti v zvezi z letnimi poročili o emisijah še naprej močno prispevajo k visoki stopnji skladnosti upravljavcev. V skladu z informacijami iz poročil iz člena 21, ki so bila predložena leta 2016, so vse države članice (razen Švedske in Italije) opravile pregled popolnosti in notranje skladnosti pri vseh letnih poročilih o emisijah (razen Francija pri 90 %). Poleg tega je bilo navedeno, da so države članice v povprečju preverile skladnost z načrti za spremljanje pri več kot 80 % poročil, skladnost s podatki o dodelitvi pa pri 70 % poročil. Štiriindvajset držav članic je poročalo, da izvajajo tudi navzkrižne preglede z drugimi podatki/podrobnostmi. Glede na poročila iz člena 21, ki so jih države članice predložile leta 2016, so morali pristojni organi v 16 državah članicah (Avstrija, Bolgarija, Danska, Španija, Finska, Francija, Hrvaška, Latvija, Nizozemska, Norveška, Poljska, Portugalska, Romunija, Švedska, Slovaška, Združeno kraljestvo) izvesti previdne ocene za skupno samo 45 naprav (manj kot 0,5 %). V predhodnem letu je bilo teh naprav 37 (0,3 %), vendar so s tem povezane emisije v obdobju poročanja znašale le 8,3 milijona ton CO2, v predhodnem letu pa 9,1 milijona ton (v obeh primerih manj kot 0,5 % vseh emisij). Najpogostejši razlog za takšne ocene je bil, da poročilo o emisijah ni bilo predloženo do 31. marca ali da poročila o emisijah niso bila popolnoma v skladu z zahtevami iz uredbe o spremljanju in poročanju ter uredbe o preverjanju in akreditaciji. Previdnih ocen za operaterje zrakoplovov je bilo več, in sicer 103 (Portugalska 47, Francija 21, Romunija 16, Združeno kraljestvo 10, Italija 6, po ena za Avstrijo, Španijo in Irsko), razen v enem primeru, v katerem poročilo o emisijah ni bilo predloženo do 31. marca. To je skoraj 20 % vseh operaterjev zrakoplovov, vendar vsi primeri zadevajo male onesnaževalce (v večini primerov zelo majhne onesnaževalce) z učinkom na zelo majhno količino skupnih emisij. Pregledi pristojnih organov ostajajo pomembni, ker dopolnjujejo delo preveritelja in zagotavljajo visoko stopnjo kakovosti sistema spremljanja, poročanja in preverjanja. Vse države članice (razen Grčije, Luksemburga, Malte, Švedske in Italije) so za leto 2015 potrdile, da izvajajo nadaljnje preglede na kraju samem in inšpekcijske preglede, s katerimi preverjajo izvajanje in skladnost naprav z načrti za spremljanje ter uredbo o spremljanju in poročanju ter uredbo o preverjanju in akreditaciji. Trinajst držav članic (Avstrija, Belgija, Bolgarija, Danska, Finska, Hrvaška, Irska, Latvija, Nizozemska, Poljska, Romunija, Slovenija in Slovaška) je navedlo, da se ti pregledi opravljajo tudi v zvezi z operaterji zrakoplovov. V poročilih za leto 2015 je bila uporaba „kazni za presežne emisije“ sporočena v zvezi z zelo majhnim številom naprav (le 12) v šestih državah članicah (Nemčija, Nizozemska, Poljska, Portugalska, Romunija in Združeno kraljestvo). V zvezi z letalstvom so Španija, Islandija, Švedska in Združeno kraljestvo poročali o kaznih za presežne emisije za skupaj 9 operaterjev zrakoplovov, ena država članica (Portugalska) pa je poročala o 47 operaterjih zrakoplovov, kar se očitno ujema z enakim številom sporočenih previdnih ocen in je torej povezano z zelo majhnimi onesnaževalci. Druge možne sankcije v državah članicah se zelo razlikujejo glede na vrsto zajetih kršitev in raven sankcije. Nekatere države članice so poročale, da bo sankcije določilo sodišče na podlagi posameznega primera. Večina držav članic je sporočila zgornjo in/ali spodnjo mejo sankcije (kot je primerno), pri čemer spodnja meja znaša od nekaj deset eurov in vse do 50 000 EUR, zgornja meja pa od 100 EUR do 16 milijonov EUR. Devet držav članic (Belgija, Ciper, Danska, Estonija, Francija, Irska, Luksemburg, Norveška in Švedska) je poročalo tudi o možnosti sankcij v obliki zaporne kazni od treh mesecev do desetih let. Enajst držav članic je potrdilo, da so v obdobju poročanja 2015 izrekle to kategorijo sankcij. Sporočene niso bile nobene zaporne kazni, izrečene pa so bile denarne kazni za 35 upravljavcev naprav in 5 operaterjev zrakoplovov v skupnem znesku 13 356 036 EUR, od tega je moral 12 327 070 EUR plačati samo en upravljavec naprave (v Italiji) za poslovanje brez dovoljenja. Najpogosteje sporočena kršitev je bila ta, da preverjena letna poročila o emisijah niso bila predložena v roku (11 primerov), temu pa so sledili neusklajenost z odobrenim načrtom za spremljanje/uredbo o spremljanju in poročanju (6 primerov), odsotnost poročil o spremembah zmogljivosti (5 primerov) in neizpolnjevanje pogojev iz dovoljenja (4 primerov). Drugi primeri so vključevali odsotnost poročil o izboljšavah, nepriglasitev sprememb načrta za spremljanje, nepredajo ustreznega števila pravic do 30. aprila in neizpolnjevanje načrta za spremljanje. Forum za skladnost EU ETS še naprej zagotavlja učinkovit mehanizem za izmenjavo informacij o spremljanju, poročanju in preverjanju med državami članicami in pristojnimi organi ter določanje dobre prakse za učinkovito izvajanje. Letna konferenca o skladnosti je nazadnje potekala novembra 2016. Ta konferenca prispeva k zagotovitvi najširše mogoče ozaveščenosti o dejavnostih foruma za skladnost, zlasti kar zadeva njegovih pet projektnih skupin za spremljanje in poročanje, akreditacijo in preverjanje, letalstvo, elektronsko poročanje ter zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida. Podrobnosti v zvezi s srečanji in tekočim delom projektnih skupin so medtem na voljo vsem pristojnim organom v okviru EU ETS prek skupnega spletnega mesta.