[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 26.1.2011

COM(2011) 17 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

PRISPEVEK REGIONALNE POLITIKE K TRAJNOSTNI RASTI V OKVIRU STRATEGIJE EVROPA 2020

SEC(2011) 92 konč.

UVOD

To sporočilo opredeljuje vlogo regionalne politike pri izvajanju strategije Evropa 2020[1], zlasti pri vodilni pobudi „Evropa, gospodarna z viri“. Evropski svet je 17. junija 2010 poudaril, da je treba to strategijo podpreti s kohezijsko politiko in tako pomagati evropskemu gospodarstvu na pot trajnostne rasti, ki bo ustvarjala nova delovna mesta. Uspeh pri doseganju ciljev Evrope 2020 bo močno odvisen od odločitev na lokalni in regionalni ravni[2]. Regionalna politika ima z ukrepi, ki jih lahko podpre za reševanje podnebnih, energetskih in okoljskih vprašanj, osrednjo vlogo pri usmerjanju naložb v pametno in trajnostno rast.

Strateške smernice Skupnosti[3] za kohezijsko politiko so bile sprejete leta 2006. To poročilo upošteva novejši razvoj politike in zakonodajne spremembe za krepitev trajnostnega razvoja regij. Dopolnjuje nedavno sprejeto sporočilo[4] o regionalni politiki in pametni rasti, ki krepi prispevek politike k strukturnim spremembam v gospodarstvu in izpolnjevanju strategije Evropa 2020. Spremembe prednostnih nalog pri naložbah regionalne politike[5] morajo potekati v okviru preusmerjanja splošne gospodarske politike na prednostne naloge iz Evrope 2020. Drugače povedano, kadar je primerno, je treba strukturne reforme podpreti z regionalnimi sredstvi[6].

Glede na trenutni davčni položaj v Uniji in precej sredstev, ki so še vedno na voljo v okviru tekočega programskega obdobja kohezijske politike 2007–2013[7], to sporočilo poziva zainteresirane strani regionalne politike k takojšnjemu ukrepanju, povečanju naložb v trajnostno rast in učinkovitejši uporabi sredstev. Priporoča praktične načine, na katere lahko regije uporabijo politiko za razvoj z viri gospodarnega, nizkoogljičnega, podnebju prilagojenega konkurenčnega gospodarstva, vključno s primeri dobre prakse, opredeljenimi v spremljevalnem delovnem dokumentu služb[8]. Komisija bo izvajanje teh priporočil omogočila s tesnim sodelovanjem z nacionalnimi in regionalnimi organi.

TRAJNOSTNA RAST IN REGIONALNA POLITIKA

Za dejavnosti, ki posebej vplivajo na trajnostno rast, je za obdobje 2007–2013 na voljo približno 30 % skupnih regionalnih finančnih sredstev, ki znašajo 344 milijard EUR. Do konca leta 2009 je bilo posebnim projektom dodeljenih 22 % teh finančnih sredstev za trajnostno rast, skupnih finančnih sredstev regionalne politike pa 27 %.

Razpredelnica 1: Dodelitve kohezijske politike 2007–2013, ki prispevajo k trajnostni rasti

[pic]

Vir: Strateška poročila držav članic, september 2009 – januar 2010.

Podpovprečne so bile zlasti naložbe v energetske in okoljske projekte.

Energetska učinkovitost in obnovljiva energija ob začetku tega programskega obdobja nista bili prepoznani kot prednostni nalogi, kar danes sta. Finančna kriza, omejeni javni proračuni, upravne ovire in nezadostno strokovno znanje na področjih dejavnosti, ki so za upravne organe relativno nova, prispevajo k zaostankom na teh področjih.

Grafični prikaz 1: Delež porabe dodeljenih finančnih sredstev kohezijske politike 2007–2013, ki prispevajo k trajnostni rasti, po državah članicah

[pic]

Vir: Strateška poročila držav članic, september 2009 – januar 2010.

Vodilna pobuda o „Evropi, gospodarni z viri“ poudarja pomembnost uporabe finančnih sredstev regionalne politike[9] za strategijo stalnega financiranja, ki mobilizira nacionalna, javna in zasebna finančna sredstva. Predpogoj bodo jasne nacionalne strategije. Kot prikazuje graf, je kohezijska politika nacionalna finančna sredstva za naložbe do zdaj večinoma usmerjala v okoljsko infrastrukturo in sanacijo okolja.

Grafični prikaz 2: Skupni javni izdatki na področju varstva okolja kot delež BDP (2008)

[pic]

COH MS Cohesion Member State - NON COH MS: Non Cohesion Member State

Vir: Eurostat, GD REGIO

Na spodnjih dveh zemljevidih je prikazano, da bodo trenutne dodelitve finančnih sredstev regionalne politike pripomogle k obravnavi prepoznanih vrzeli pri trajnostnem upravljanju virov[10] v nekaterih regijah in državah članicah.

Zemljevid 1: Položaj DČ glede „trajnostne rabe virov“ in načrtovane naložbe kohezijske politike v „trajnostno rabo virov“ v obdobju 2007–2013

.[pic][pic]

Točke pri „trajnostni rabi virov“

Relativna uvrstitev DČ: višje število doseženih točk pomeni boljši položaj

Vir: Evropska komisija, GD ECFIN . Vir: Evropska komisija, GD REGIO

Regionalna politika je dosledno sofinancirala zagotavljanje okoljske infrastrukture za ravnanje z vodo in odpadki, pri čemer je regijam pomagala izpolnjevati strogi okvir iz direktiv EU. Poleg ohranjanja njihovega okolja in ustvarjanja novih delovnih mest je bila to tudi priložnost za omogočanje izboljšav na področju njihove konkurenčnosti.

Komisija meni, da tekoče programsko obdobje ponuja precej možnosti za učinkovitejše dodeljevanje razpoložljivih sredstev s strani upravnih organov. V obstoječih operativnih programih je še prostor za ponovno preučitev prednostnih nalog in začetek novih. Namen priporočil iz tega sporočila je ponuditi smernice, kako najbolje določati prednostne naloge na področju naložb in kako z njimi najbolje upravljati za dosego najboljših rezultatov glede trajnostne rasti. Ti nasveti temeljijo na dobrih primerih, ki so se že pokazali v regijah in mestih.

KREPITEV PRISPEVKA REGIONALNE POLITIKE K TRAJNOSTNI RASTI V TEKOčEM PROGRAMSKEM OBDOBJU

Za večji prispevek regionalne politike k trajnostnemu razvoju v tekočem programskem obdobju to sporočilo predlaga pristop, ki temelji na dveh stebrih:

1. večje naložbe v trajnostno rast : na področju naložb spodbujanje večje strateške osredotočenosti na trajnostno rast, s poudarkom na z viri gospodarnem in nizkoogljičnem gospodarstvu; ter

2. boljše naložbe v trajnostno rast : izboljšanje mehanizmov za izpolnjevanje politike z uporabo načel trajnostnega razvoja v operativnih programih.

Prvi steber: Večje naložbe v trajnostno rast:

Za prispevanje k ciljem trajnostne rasti Evrope 2020 so bile opredeljene tri prednostne naloge: nizkoogljično gospodarstvo, ekosistemske storitve in biotska raznovrstnost ter eko-inovacije.

Prehod na nizkoogljično gospodarstvo: osredotočanje na naložbe v energetsko učinkovitost, stavbe, obnovljive energetske vire in čisti promet

V zadnjih letih so bili sprejeti številni pomembni ukrepi politike EU, vključno s svežnjem ukrepov v zvezi s podnebnimi spremembami in energetiko iz leta 2008, evropskim strateškim načrtom za energetsko tehnologijo kot njegovim tehnološkim stebrom, in prenovitvijo direktive o energetski učinkovitosti stavb.

- Regije in mesta morajo izkoristiti nove priložnosti pri energetskih naložbah v stavbe.

Stavbe predstavljajo 41 % porabe energije, zato je to naložbeno področje[11] ključno za dosego ciljev EU 2020, h katerim take naložbe lahko prispevajo s krepitvijo učinkovitosti virov in ustvarjanjem lokalnih delovnih mest.

S spremembami Uredbe o Evropskem skladu za regionalni razvoj (ESRR) [12] je bilo razširjeno njeno področje uporabe glede naložb v trajnostno energijo v stavbah.

Čeprav je regionalna politika naložbe v energetsko učinkovitost navadno financirala le v javnih in poslovnih stavbah, se ta sredstva zdaj lahko uporabijo v stanovanjskem sektorju v vseh državah članicah. Do 4 % dodeljenih nacionalnih sredstev iz ESRR se zdaj lahko uporabijo za energetske naložbe v stanovanjske objekte, ki podpirajo socialno kohezijo. Če se bodo države članice odločile za temu ustrezno spremembo programov, bi se v času tekočih programov lahko prerazporedilo 8 milijard EUR.

Poleg tega je bila s še eno zakonodajno spremembo[13], katere cilj je bilo spodbujati večjo uporabo tržnih instrumentov, uporaba instrumentov finančnega inženiringa razširjena na energetsko učinkovitost in obnovljivo energijo v stavbah, vključno z obstoječimi stanovanjskimi stavbami. Upravni organi morajo hitro izkoristiti te nove priložnosti, pri tem pa upoštevati vlogo, ki jo imajo na tem področju lokalni organi.

- Regije in mesta morajo glede na lokalne energetske možnosti pospešiti naložbe v obnovljive energije in energetsko učinkovitost.

Dosega cilja EU, ki je 20 % obnovljivih virov pri končni porabi energije leta 2020, bi lahko zagotovila dodatna delovna mesta, od katerih bi bila številna v bližini teh naložb. Zaposlitvene možnosti na področju energetske učinkovitosti so prav tako precejšnje.

Upravni organi morajo obnovljive vire in energetsko učinkovitost obravnavati kot gonilo razvoja, zlasti na podeželskih in obalnih območjih, v najbolj oddaljenih regijah in na otokih, ter začeti z izkoriščanjem energetskih možnosti njihovih morij. Regionalna politika lahko pomaga tudi pri spodbujanju uporabe trajnostne energije pri daljinskem ogrevanju ter hkratni proizvodnji elektrike in toplote. Enako pomembne so tudi naložbe v TEN-E in lokalna pametna distribucijska omrežja.

- Upravni organi morajo dati prednost projektom, ki spodbujajo učinkovitost virov v prometu.

V prometnem sektorju je treba storiti več za naložbe v čisti javni prevoz in dekarbonizacijo. V skladu z najnovejšimi priporočili EU[14] se regije in mesta spodbujajo, da v celoti izkoristijo obstoječe dodelitve finančnih sredstev EU za podporo prehoda na učinkovitejše načine prevoza. Pri tem ima prednost čisti javni mestni prevoz, pri katerem se v največji možni meri uporabljajo čista in energetsko učinkovita vozila in nemotoriziran prevoz, pa tudi železnice, pri čemer mora posebna pozornost veljati pospeševanju izvajanja predhodne dodelitve sredstev EU v višini 19 milijard EUR za prednostne naloge TEN-T na železniškem področju.

Pri TEN-T se morajo finančna sredstva regionalne politike bolj osredotočiti na izvajanje ključnega omrežja, ki ima veliko dodano vrednost na ravni EU in katerega cilji so odprava kritičnih ozkih grl, zlasti na čezmejnih odsekih, povezovanje intermodalnih vozlišč in spodbujanje interoperabilnosti.

Trajnostna evropska mesta

V mestih je proizvedenih do 75 % emisij CO2[15], zato imajo ta še posebej pomembno vlogo pri razvoju gospodarstva, ki je nizkoogljično in gospodarno z viri. Najsi gre za sektorske projekte, kot sta čisti javni prevoz in energetska učinkovitost stavb, ali za bolj holistične pristope, kot so ukrepi za obravnavo širjenja mestnih območij, je bistvenega pomena, da načrtovalci urbanističnega razvoja upoštevajo, kako vse razpoložljive instrumente uporabiti za spodbujanje trajnostne rasti. Nekaj dobrih primerov:

– celostni pristop k naložbam v trajnostno energijo v provinci Barcelona (ES) v okviru Konvencije županov in programa ELENA;

– podpora energetskim naložbam v stanovanjske stavbe v Litvi z ustanovitvijo sklada JESSICA v višini 227 milijonov EUR.

Ekosistemske storitve: osredotočanje na ohranjanje in kar največji izkoristek možnosti naravnega okolja

EU leta 2010 ni dosegla svojega cilja zaustaviti upadanje biotske raznovrstnosti. Za pospeševanje prizadevanj so se države članice dogovorile za nov cilj za leto 2020[16], na katerem bo temeljila prihodnja nova strategija EU za biotsko raznovrstnost. EU se je na mednarodni ravni zavezala rezultatom nedavne konference Konvencije o biotski raznovrstnosti (CBD)[17], kar vključuje tudi začetek dela na procesu mobilizacije virov za izvajanje strateškega načrta za biotsko raznovrstnost za obdobje 2011−2020.

- Upravni organi morajo vlagati v naravni kapital kot vir gospodarskega razvoja.

Zrak, voda, kopno, vrste, prst in morja spadajo med naravne vire, ki so ključni za naše dobro počutje, pa tudi za naše gospodarske obete. Izraz „ekosistemske storitve“ iz ocene ekosistemov novega tisočletja Združenih narodov iz leta 2004 se nanaša na te naravno prisotne dobrine, pa tudi na izgube, ki jih lahko utrpimo, če ne bodo ohranjene. Ohranjanje ekosistemov vodi k trajnostnim delovnim mestom in družbenogospodarskemu razvoju. Z naravnimi dobrinami je posredno povezanih približno 16,8 % evropskih delovnih mest[18]. Na primer, ocenjena vrednost opraševanja žuželk za evropsko poljedelstvo je 22 milijard EUR letno[19].

- Upravni organi morajo finančna sredstva regionalne politike uporabiti za preprečevanje naravnih tveganj kot sestavni del ohranjanja naravnih virov in prilagajanja podnebnim spremembam.

Preprečevanje tveganj lahko predstavlja učinkovito naložbo, saj so stroški preprečevalnih ukrepov velikokrat manjši od možnih stroškov sanacije. Dobro oblikovani preventivni projekti lahko ohranjajo ekosistemske storitve, kot so kakovost in količina vode, ter koristijo biotski raznovrstnosti, poljedelstvu in obalnim conam. S krepitvijo varovalne vloge narave se izboljšuje tudi prilagajanje podnebnim spremembam, zaradi katerih bodo naravne nesreče pogostejše in hujše.

- Upravni organi morajo dati prednost „zeleni infrastrukturi“.

„Zelena infrastruktura“ se nanaša na gozdove, reke, obalne cone, parke, ekokoridorje in druge naravne ali polnaravne značilnosti, ki so bistveni del zagotavljanja ekosistemskih storitev. Razvoj zelene strukture je ključen za ohranjanje trajnostnega okolja, kjer lahko uspevata naše gospodarstvo in družba. Pomaga zlasti pri prilagajanju na podnebne spremembe ter prispeva k ustvarjanju in pravilnemu upravljanju ekoloških omrežij. Zato morajo upravni organi zagotoviti, da bo v njihovih ocenah vseh infrastrukturnih projektov v celoti preučen vpliv na naravna območja in rabo zemljišč. Uporabo primernih instrumentov, kot so celostno upravljanje obal in povodij, je treba okrepiti zlasti takrat, kadar je verjetno, da bo prišlo do vpliva na območja Natura 2000.

Na poti do celostnega upravljanja ekosistemskih storitev

- Obnavljanje poplavnih območij za prilagajanje podnebnim spremembam ter vzporedno ohranjanje drugih dragocenih ekosistemskih storitev, kot je preskrbljenost s čisto vodo (HU).

- Razvoj zelenih infrastruktur, kot so ekokoridorji, za zagotavljanje delovanja omrežij Natura 2000 (PL).

Eko-inovacije: osredotočanje na mobilizacijo inovativnih partnerstev in informacijske tehnologije

Eko-inovacije so bistveno orodje pri prizadevanjih za učinkovitost virov, konkurenčnost in ustvarjanje novih delovnih mest.

- Upravni organi morajo eko-inovacije bolj podpirati.

Eko-inovacije lahko izboljšajo učinkovitost virov in ustvarjajo nova delovna mesta v vseh gospodarskih sektorjih. Na primer, ekoindustrija je zdaj eden izmed največjih evropskih industrijskih sektorjev, s 3,4 milijona zaposlenih. V zadnjih letih raste za približno 8 % letno, med letoma 2004 in 2008 pa je ustvarila 600 000 novih delovnih mest[20].

- Upravni organi morajo prek partnerstev s podjetji podpirati grozde na področju zelene tehnologije.

Geografska koncentracija soodvisnih skupin podjetij, raziskovalnih institucij in drugih inovativnih zainteresiranih strani, pogosto imenovanih „grozdi“, je pomembno regionalno bogastvo. Upravni organi so pozvani, da podprejo okoljske in energetske grozde, ki temeljijo na partnerstvih med javno-zasebnimi akterji kot sredstvo pospeševanja naložb v eko-inovacije.

- Upravni organi morajo za spodbujanje informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT) za zeleno gospodarstvo uporabljati finančna sredstva regionalne politike.

Omrežje infrastrukture IKT[21] je poleg inovativnih storitev in aplikacij ključno za zagotavljanje zelenih tehnologij in eko-inovacij. Zato je treba zadevne naložbe koordinirati in usklajevati v vzajemno korist. Pametna električna omrežja, obnovljive energije in inteligentni prometni sistemi so primeri, v katerih IKT prinaša znatno dodano vrednost, podpira zmanjševanje emisij in ponuja nove tržne možnosti za eko-inovacije.

Regije, ki izkoriščajo možnosti zelenih tehnologij in eko-inovacij

- Razvoj presečne strategije za spodbujanje eko-inovacij v regionalnih grozdih (AT).

- Naložbe v obsežen program za podporo pri poslovanju MSP za izboljšavo učinkovitosti virov (UK).

Vlaganje v človeški kapital in zagotavljanje, da imajo ljudje ustrezne kvalifikacije, bo ključno pri izgradnji z viri gospodarne družbe. Evropski socialni sklad lahko zagotavlja pomoč pri spodbujanju znanja in spretnosti, ustvarjalnosti, podjetništva ter inovacijskih sposobnosti delovne sile, v skladu z vodilno pobudo Evrope 2020 „Program za nova znanja in spretnosti ter nova delovna mesta“.

Bistveno je, da so ukrepi regionalne politike oblikovani v sinergiji z drugimi politikami EU na vseh navedenih področjih. Upravni organi se zato močno spodbujajo, da izkoristijo dodatno podporo, ki jo ponujajo politika razvoja podeželja, program LIFE+, sedmi okvirni program za raziskave in razvoj ter program za konkurenčnost in inovativnost.

Drugi steber: Boljše naložbe

Z vključevanjem načel trajnostnega razvoja[22] v izvajanje programov regionalnega sklada bodo ti imeli večji učinek na trajnost regij, ne da bi pri tem potrebni drugi ukrepi ali instrumenti za zmanjšanje tveganja.

Vključevanje trajnosti prek celotnega življenjskega cikla projekta

- Upoštevanje trajnostnega razvoja mora biti neločljiv del vsakega načrta, od njegovega oblikovanja do izpolnjevanja in spremljanja.

Čeprav je kot koncept močno prisoten pri razmišljanju večine oblikovalcev politik in upravljavcev programov, trajnostni razvoj ni dovolj vključen v oblikovanje, izvajanje in ocenjevanje vseh ukrepov. Stalna pozornost prek celotnega življenjskega cikla projekta je ključna za izboljšanje učinkovitosti finančnih sredstev regionalne politike[23]. Dolgoročnejše stališče morajo upravni organi zavzeti tudi ob primerjavah stroškov „življenjskega cikla“ alternativnih vrst naložb, na primer z vključevanjem ohranjanja ekosistemov in biotske raznovrstnosti v svoje izračune.

- Regije in mesta bi morala v veliko večji meri uporabljati zelena javna naročila.

Zelena javna naročila lahko izboljšajo konkurenčnost evropskih dobaviteljev blaga in storitev. Direktive o evropskih javnih naročilih omogočajo javnim organom, da pri postopkih naročanja upoštevajo podnebne, okoljske in družbene vidike. Za spodbujanje uporabe zelenih javnih naročil je na voljo že cela vrsta tehnik in metod[24]. Pri spoprijemanju z izzivom, ki ga predstavlja usposabljanje in obveščanje uradnikov, zadolženih za javno naročanje na vseh ravneh lokalnih in regionalnih organov, lahko pomaga regionalna politika.

- Vzpostavljanje ustreznih kazalnikov za spremljanje in vrednotenje.

Eurostat je razvil vrsto kazalnikov trajnostnega razvoja, ki lahko nacionalnim in regionalnim organom pomagajo pri vzpostavitvi lastnih ocenjevalnih shem trajnostnega razvoja. S tehnično pomočjo lahko regionalna politika podpira razvoj orodij za ocenjevanje in spremljanje[25] in tako oblikovalcem politik pomaga pri odločitvi za tiste vrste naložb, ki lahko v programih najbolj prispevajo k zmanjševanju emisij CO2.

Dobre prakse pri oblikovanju življenjske faze projektov Razvoj posebnega okoljskega vodnika za podporo nosilcem projektov pri pripravi in izbiri projektov (SE); Spodbujanje zelenih javnih naročil v regiji Hradec Králové (CZ) s tekmovanjem mest in drugih institucij v dobrih praksah; Opredelitev konkretnih kazalnikov za podnebne spremembe, biotsko raznovrstnost in dezertifikacijo za spremljanje napredka (BG). |

- Preverjanje naložb glede odpornosti na podnebne spremembe in učinkovitosti virov

- Upravni organi morajo pri operativnih programih in projektih preverjati odpornost na podnebne spremembe.

Preverjanje programov in projektov ne le glede njihovega učinka na okolje, temveč tudi glede možnosti, da bodo ranljivi na podnebne spremembe, je pomemben del povečevanja sposobnosti prilagajanja regije. Bela knjiga o prilagajanju podnebnim spremembam spodbuja regije k razvoju regionalnih strategij prilagajanja do leta 2012. Države članice in regije morajo za financiranje teh novih strategij in njihovega izvajanja uporabiti trenutna finančna sredstva regionalne politike.

- Upravni organi morajo naložbe usmerjati k možnostim najbolj gospodarnega izkoriščanja virov.

Pri naložbah v večje okoljske infrastrukture je treba v celoti pretehtati možnosti glede na takoimenovane hierarhije politike ravnanja z odpadki in vodami, ki so del zakonodaje EU[26]. To pomeni, da je treba prednostno obravnavati najprej preprečevanje nastajanja odpadkov, nato ponovno uporabo, recikliranje in na koncu predelava, npr. energetska predelava. Odstranjevanje je zadnja možnost. Načrti za ravnanje z odpadki morajo jasno dajati prednost preprečevanju nastajanja odpadkov in recikliranju pred drugimi možnostmi.

Glede vode morajo upravni organi dati prednost projektom varčevanja z vodo, učinkovitejši uporabi vode, politiki določanja cen vode ali stroškovno učinkovitim ukrepom pri upravljanju potreb. Konkretni primeri so zmanjševanje puščanja cevi, vgradnja zbiralnikov za deževnico ali ponovna uporaba reciklirane vode.

Ti metodološki pristopi se lahko razširijo na druga področja in pri tem ocenijo naložbene možnosti glede učinkovitosti virov.

Dobre prakse pri preverjanju operativnih programov glede odpornosti na podnebne spremembe in učinkovitosti virov Preverjanje glede podnebja pri projektu za obnovitev obalnega območja, ki je vodilo do odločitve za preusmeritev obalne ceste (FR); Vključitev recikliranja, kompostiranja in elektrarne za bioplin v mestni obrat za ravnanje z odpadki v Sant'Antnin (MT). |

- .

Boljše upravljanje

Regionalni politiki njen posebni položaj omogoča izvajanje ciljev trajnostne rasti EU, saj je „krajevno usmerjena politika“, ki spodbuja upravljanje na več ravneh in javno-zasebna partnerstva v okviru celostnih strategij.

- Javna uprava in oblikovalci politik v državah članicah morajo cilje trajnostne rasti vključiti v splošni okvir oblikovanja politik.

Doseganje ciljev Evrope 2020 bo učinkovitejše, če bo uporaba finančnih sredstev regionalne politike del širšega okvira politike, ki zagotavlja potrebno pravno varnost in ustrezne pobude. V praksi to pomeni, da morajo programe in projekte spremljati spremembe v ureditvenem in upravnem okviru.

- Upravni organi morajo razširiti partnerstva in okrepiti strateško vsebino nadzornega odbora za programe.

Nedavne naknadne ocene kohezijske politike 2000–2006 so potrdile, da je boljše upravljanje bistvenega pomena za doseganje trajnosti. Je ključno za prevzemanje odgovornosti in ustvarjanje konsenzov glede skupne vizije zainteresiranih strani, ki so gonilo strategije in izvajanja programa. S sodelovanjem družbenogospodarskih partnerjev in civilne družbe je treba začeti zgodaj in z njim nadaljevati prek celotnega obdobja oblikovanja programov. Nadzorni odbori morajo občasno preverjati napredek pri izpolnjevanju zadanih ciljev strategije in programov ter možne potrebe za kakršno koli večjo preusmeritev. K bolj trajnostnim programom lahko prispeva tudi razvoj tematskih omrežij z ustreznimi organi po celotni državi.

Dobre prakse za krepitev trajnosti z upravljanjem Omrežja nacionalnih in regionalnih okoljskih organov (ES, IT, PL, UK, DE, HE) v povezavi z upravljanjem strukturnih in kohezijskih skladov; razvoj sposobnosti nevladnih organizacij, da pri politiki sodelujejo kot partnerice (SI). |

- Spodbujanje večjega usklajevanja pri uporabi financiranja EU in raziskovanje inovativnih pristopov k financiranju.

Zaradi gospodarske krize se države članice morda ne morejo več zanašati le na finančna sredstva iz javnega sektorja. Možno in potrebno je večje sodelovanje zasebnih podjetij, na primer na področju oblikovanja, gradnje in upravljanja infrastruktur. Uporabo načela odgovornosti povzročitelja je treba pospešiti in obravnavati kot ključni sestavni del trajnosti projektov.Nadalje je treba pretehtati uporabo instrumentov finančnega inženiringa za doseganje boljšega usklajevanja omejenih razpoložljivih virov. Regionalna politika mora veliko bolj uporabljati pobudo JEREMIE in sklad JESSICA ter se učiti od drugih instrumentov, kot je Sklad za financiranje na osnovi delitve tveganja, ki se uporablja v okvirnih raziskovalnih programih EU.

- Izkoriščanje vseh prednosti čezmejnega delovanja

Regije morajo v trajnostno rast vlagati s povezovanjem politik, ki vplivajo na ozemlja in morja EU, zlasti na obalne cone, gozdove in povodja, ki imajo velike možnosti za biotsko raznovrstnost. Dodatno vrednost bi prineslo sodelovanje med državami članicami in regijami pri usklajenih svežnjih ukrepov ter na določenih ozemljih in pomorskih območjih, kot so morski bazeni.Upravni organi morajo zlasti izkoristiti vse priložnosti, ki jih ponuja čezmejno, medregijsko in nadnacionalno sodelovanje v skladu z novim ciljem ozemeljske kohezije iz Lizbonske pogodbe. Primer pomembnosti ukrepov na makroregionalni ravni sta strategiji za Baltik in Donavo.

UGOTOVITVE

Velike spremembe pri načinu delovanja regionalne politike se lahko predvidijo šele v naslednjem večletnem finančnem okviru, vendar to sporočilo določa, kako lahko upravni organi prilagodijo tekoče programe regionalne politike ciljem trajnostne rasti Evrope 2020. Je poziv nacionalnim, regionalnim in lokalnim organom k takojšnjemu ukrepanju in boljši uporabi razpoložljivih sredstev za spodbujanje trajnostne rasti v vseh evropskih regijah. Te ukrepe je treba obravnavati v okviru in kot dopolnilo vodilne pobude „Evropa, gospodarna z viri“ ter podnebnih in energetskih ciljev Evrope 2020[27].

Priloga 1 – Ukrepi za doseganje ciljev trajnostne rasti iz strategije Evropa 2020 s pomočjo regionalne politike in njenih finančnih sredstev

Države članice se spodbujajo:

- da izdatke v okviru prednostnih nalog obstoječih programov prilagodijo za podporo prehodu na z viri gospodarno in nizkoogljično gospodarstvo, preučijo potrebo za prilagoditev programov in si pri tem pomagajo s sredstvi, ki jih zagotavljajo politika razvoja podeželja, program LIFE+, sedmi okvirni program za raziskave in razvoj ter program za konkurenčnost in inovativnost glede naslednjih področij:

- energetska učinkovitost, obnovljiva energija in dekarbonizacija prometa;

- ekosistemske storitve, zlasti zaščita biotske raznovrstnosti, prilagajanje podnebnim spremembam in preprečevanje naravnih nesreč;

- podpora eko-inovacij z grozdi ter storitvami in aplikacijami IKT.

- da zagotavljajo sistemsko integracijo načel trajnosti v vsaki fazi življenjskega cikla projektov in pri tem namenijo posebno pozornost večji učinkovitosti virov;

- da pri prostorskem načrtovanju upoštevajo podnebne spremembe, tudi v lokalnih, regionalnih in makroregionalnih strategijah, ki zadevajo nadnacionalna območja, zlasti v zvezi z morskimi bazeni in povodji;

- da opravljajo posebne ocene in v letnih poročilih o izvajanju svojih operativnih programov poseben del namenijo oceni, koliko programi, ki jih podpira regionalna politika, upoštevajo smernice iz tega sporočila;

- da v okviru programov nacionalnih reform upoštevajo prožnost operativnih programov glede preusmerjanja finančnih sredstev regionalne politike v prednostne naloge Evrope 2020;

- da začnejo s pripravami na naslednjo generacijo programov v zvezi z:

- večjo tematsko osredotočenostjo na „zelene naložbe“, prehodom na nizkoogljično in podnebju prilagojeno gospodarstvo, zagotavljanjem celostnega pristopa k trajnostnemu razvoju mest in/ali podeželja ter doslednim upoštevanjem ozemeljskega okvira in priložnosti;

- gradnjo zmogljivosti z uporabo finančnih sredstev za tehnično pomoč, da se pri strategijah za prilagajanje podnebnim spremembam in zmanjševanje njihovih učinkov zagotovi sodelovanje lokalnih, regionalnih in nevladnih akterjev (NVO).

Priloga 2 – Ukrepi za doseganje ciljev trajnostne rasti iz strategije Evropa 2020 z regionalno politiko in njenimi finančnimi sredstvi

Komisija se zavezuje k hitri obravnavi in podpori kakršne koli zahteve za preusmeritev finančnih sredstev v prednostne naloge Evrope 2020, pri čemer bo:

- sodelovala z mednarodnimi in nacionalnimi finančnimi institucijami za usklajevanje virov in, kadar bo primerno, kar najbolj izkoristila finančne instrumente, vključno z intenzivnejšo uporabo pobude JEREMIE in sklada JESSICA. Pri tem se bo posebej osredotočala na trajnostno energijo v stanovanjskih stavbah in tako gradila na nedavnih spremembah uredb o strukturnih skladih;

- sodelovala s pristojnimi organi v državah članicah in regijah ter tako razvijala ciljno naravnane pilotske pobude in seminarje za uresničevanje predlogov iz tega sporočila;

- nacionalnim in regionalnim organom pomagala s tematskim strokovnim znanjem pri izvajanju in spremljanju napredka;

- mobilizirala razpoložljive vire v okviru obstoječih operativnih programih za gradnjo institucionalne zmogljivosti s ciljem zagotoviti uporabo načel trajnostnega razvoja in odpraviti ozka grla, zlasti s pobudo JASPERS;

- še naprej pomagala državam članicam pri mobilizaciji razpoložljive tehnične pomoči iz njihovih programov s ciljem povečati regionalno trajnostno rast in omogočati priprave projektov na vseh upravnih ravneh;

- prek pobud, kot sta Regije za gospodarsko spremembo ali ESPON, prepoznavala in spodbujala nadaljnjo izmenjavo dobrih praks med državami članicami na področju trajnostne rasti.

-

[1] COM(2010) 2020.

[2] Evropski parlament, 2009/2235(INI), 30. april 2010.

[3] UL L 291/11 z dne 21.10.2006.

[4] COM(2010) 553.

[5] Sklepi petega poročila o ekonomski, socialni in teritorialni koheziji: prihodnost kohezijske politike, COM(2010)642 konč.

[6] Pregled proračuna EU, COM(2010)700 konč.

[7] COM(2010) 110.

[8] Podrobnosti v SEC(2011) 92

[9] Glej tudi CdR 223/2010.

[10] Podrobnosti v SEC(2011) 92

[11] SEC(2008) 2865.

[12] Uredba (ES) št. 397/2009.

[13] Uredba (EU) št. 832/2010.

[14] COM(2009) 279 konč.

[15] http://www.worldenergyoutlook.org/index.asp.

[16] „Do leta 2020 zaustaviti izgubo biotske raznovrstnosti in ekosistemskih storitev v EU, jih, kolikor je mogoče, obnoviti in povečati prizadevanja EU za zaustavitev svetovne izgube biotske raznovrstnosti.“

[17] Deseta konferenca pogodbenic Konvencije o biološki raznovrstnosti (CBD COP10), Nagoya, oktober 2010.

[18] TEEB: The Economics of Ecosystems and Biodiversity (Ekonomija ekosistemov in biotske raznovrstnosti): TEEB for Local and Regional Policy Makers (TEEB za lokalne in regionalne oblikovalce politik)

[19] Gallai et al., 2009.

[20] The most competitive industries are the most resource efficient and the other way round (Najbolj konkurenčna industrija je najbolj gospodarna z viri in obratno), v študiji, ki jo je financirala Evropska komisija, projekt ENV.G.1/ETU/2007/0041.

[21] COM(2010) 245 konč./2; „Evropska digitalna agenda“ poudarja vrsto s tem povezanih ukrepov.

[22] Brundtlandina komisija (1987) ga je opredelila kot izpolnjevanje potreb zdajšnjih generacij, ne da bi bila ogrožena sposobnost prihodnjih generacij, da izpolnjujejo svoje.

[23] Posebno poročilo Evropskega računskega sodišča št. 3/2009.

[24] http://ec.europa.eu/environment/gpp/index_en.htm.

[25] Kot primer dobre prakse glej orodje za izračunavanje emisij ogljika „NECATER“ (FR) v SEC(2011) 92

[26] Okvirna direktiva o vodah 2000/60/EC in okvirna direktiva o odpadkih 2008/98/ES.

[27] Sklepi Evropskega sveta z dne 17.6.2010.