SL Uradni list Evropske unije C 68/21

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vlogi EU pri zagotavljanju miru v okviru zunanjih odnosov: Dobre prakse in pogled v prihodnost

2012/C 68/04

Poročevalka: ga. MORRICE

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na plenarnem zasedanju 19. in 20. januarja 2011 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Vloga EU pri zagotavljanju miru v okviru zunanjih odnosov: dobre prakse in pogled v prihodnost.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 15. decembra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 477. plenarnem zasedanju 18. in 19. januarja 2012 (seja z dne 19. januarja) s 190 glasovi za, 1 glasom proti in 3 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Zagotavljanje miru je v samem jedru Evropske unije. Njen nastanek, širitev in preživetje v času krize dokazujejo njeno zmožnost za krepitev miru. EU je kot skupnost narodov, ki spodbujajo demokracijo, človekove pravice, enakost in strpnost, moralno zavezana k podpori zagotavljanju miru po vsem svetu, zdaj pa je za to pristojna tudi s Pogodbo. Kot največja darovalka pomoči z dolgoletnimi izkušnjami na konfliktnih območjih, ki ima na voljo celo vrsto instrumentov, bi morala tlakovati pot mednarodnim mirovnim prizadevanjem. Vendar pa vseh svojih možnosti na področju zagotavljanja miru ne izkorišča v zadostni meri, učinek njene podpore pozitivnim spremembam pa ni tolikšen, kot bi moral biti in bi lahko bil. Kljub prizadevanjem, da bi se z uvedbo evropske službe za zunanje delovanje povečala usklajenost, celovitega vseevropskega pristopa še ni. Brez jasno opredeljene mirovne strategije, brez obširnejše izmenjave izkušenj glede vseh ukrepov EU za zagotavljanje miru in brez pravega sodelovanja z državami članicami, mednarodnimi darovalci pomoči, nevladnimi organizacijami ter organizacijami civilne družbe, ki si prizadevajo za mir na terenu, potenciala EU za doseganje resničnih in trajnih sprememb v najbolj konfliktnih regijah po svetu ne bo mogoče v celoti uresničiti. Izziv je velik, toda nagrada za spoprijem z njim je še večja. Za mirno Evropo je bolje, če je del mirnega sveta.

1.2 Na podlagi teh ugotovitev EESO priporoča naslednje:

Strategija in politika

1.2.1 Evropska služba za zunanje zadeve bi morala pripraviti mirovno strategijo, ki bi zajemala civilne, vojaške, diplomatske, politične in humanitarne ukrepe ter ukrepe hitrega odzivanja, dolgoročno razvojno pomoč, kratkoročno pomoč, politiko podnebnih sprememb, trgovinsko in naložbeno politiko ter druge ukrepe EU, ki vplivajo na nemirna območja.

1.2.2 Vzpostaviti bi morala projektno skupino za pripravo strategije, v katero bi bili vključeni predstavniki EP, EK, OR, EESO, EIB in mirovnih nevladnih organizacij.

1.2.3 Za politike in programe EU, zlasti za konfliktna območja, bi morali opraviti oceno učinka na konflikt in tako zagotoviti, da bodo skladni s standardi in vrednotami EU ter da bodo jamčili čim bolj učinkovito uporabo pomoči EU.

Operativna vprašanja

1.2.4 Za vse posege EU na konfliktnih in potencialno konfliktnih območjih bi morali opredeliti kodeks načel.

1.2.5 Vsi mirovni projekti bi morali vključevati spodbujanje dobrega upravljanja in demokratičnih načel (človekovih pravic, svobode govora, enakosti, političnih in sindikalnih svoboščin), pa tudi okoljske normative.

1.2.6 Treba bi bilo določiti referenčne vrednosti za spremljanje napredka pri reformah ter okrepiti za to predvidene strukture, v katere naj bi bili vključeni predstavniki civilne družbe in ki bi v nadzornih organih upoštevali ravnotežje med spoloma ter bili zavezani k reformam. Večjo pozornost je treba nameniti preprečevanju sporov, pri tem pa posebej poudariti vlogo vzgoje in medijev, tudi družabnih, na nemirnih območjih, ter dejavno spodbujati in razširjati ukrepe v podporo spravi, vključno z medkulturnim dialogom in mediacijo.

1.2.7 Sodelovanje EU z organizirano civilno družbo na konfliktnih območjih je treba okrepiti z večjo podporo organizacijam, ki sprejemajo vrednote EU, kot so spodbujanje strpnosti, pluralizma in drugih mirovnih dejavnosti, treba pa je tudi olajšati delo EESO na tem področju.

1.2.8 Treba je spodbujati spoštovanje resolucije OZN št. 1325 o ženskah, miru in varnosti ter bolj podpreti skupine žensk na lokalni ravni in krepitev enakosti med spoloma.

1.2.9 Žrtvam konfliktov, zlasti otrokom, bi se morali posvečati bolj usmerjeno ter jim nameniti večje priznanje in podporo EU.

1.2.10 Treba je spodbujati, omogočati in podpirati programe v podporo ogroženim mladim, zlasti fantom, ter jim omogočiti, da v celoti prevzamejo konstruktivno vlogo v družbi.

1.2.11 Treba je razširiti in izboljšati zaposlovanje in usposabljanje civilnega osebja za misije, te pa morajo biti bolj usmerjene v civilno kot v vojaško obvladovanje kriz.

1.2.12 Treba je pripraviti bazo podatkov evropskih strokovnjakov s področja preprečevanja sporov, kandidatov za civilne misije iz vrst pravosodja, policije, mirovnih nevladnih organizacij, posrednikov, uradnikov in politikov, ki imajo izkušnje na tem področju.

Najboljše prakse in izmenjava izkušenj

1.2.13 Institucije EU, države članice in mednarodni organi bi morali izmenjavati pomembne izkušnje. K temu bi lahko prispeval izčrpen seznam najboljših praks na področju zagotavljanja miru, lahko pa bi tudi podrobneje proučili, kako je mogoče uporabiti instrumentarij EESO za reševanje sporov. (1)

1.2.14 Večjo pozornost je treba nameniti izmenjavi izkušenj glede notranjih mirovnih ukrepov v EU, kot je mirovni program EU za Severno Irsko (PEACE), in zunanjih ukrepov.

1.2.15 Resno je treba proučiti ustanovitev evropskega mirovnega centra odličnosti/inštituta, ki bi bil tesno povezan s sedanjimi strukturami in bi temeljil na njih ter spremljal zamisli in priporočila drugih institucij in strokovnjakov.

1.2.16 Pripraviti bi bilo treba večjo mirovno konferenco, ki bi povezala vse vidike nove mirovne strategije in utrdila priporočila o tem, kako najbolje izmenjati pridobljene izkušnje.

2. Ozadje

2.1 To mnenje izhaja iz mnenja na lastno pobudo o vlogi EU v severnoirskem mirovnem procesu, ki ga je EESO sprejel oktobra 2008 (2) in ki poziva k temu, da se zagotavljanje miru postavi v središče prihodnje strateške usmeritve EU. V njem je področje raziskav razširjeno onkraj meja EU, obravnani so mirovni instrumenti, ki so na voljo zlasti od vzpostavitve evropske službe za zunanje odnose, proučen je obseg izmenjave izkušenj, mnenje pa tudi daje priporočila za prihodnje delo na tem področju.

3. Uvod

3.1 EU pogosto opisujejo kot najpomembnejši nadnacionalni mirovni projekt in velja za zgled na tem področju. Njen največji dosežek je zagotovo v tem, da je po 2. svetovni vojni združila zaprisežene sovražnike. Njihovo sobivanje v vse večji povezavi držav, ki širi svoj vpliv po vsem svetu, je še druga zmaga pri zagotavljanju miru, podpora tem prizadevanjem v času finančne krize pa bo nov velik izziv.

3.2 Vendar pa EU ni ustrezno opremljena za to, da bi nosila težo svoje moralne zaveze – biti zgled in imeti vodilno vlogo pri zagotavljanju miru na svetu. Pri operacijah na konfliktnih območjih uporablja vrsto različnih instrumentov, od kriznega upravljanja in humanitarne pomoči do vojaške in razvojne pomoči. Vendar pa je bilo doslej pri tem pristopu premalo poenotenosti, usklajenosti in verodostojne povezanosti s civilno družbo, ki je blizu državljanom.

3.3 Z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe ima EU pristojnost ohranjanja miru (člen 21), uresničeval pa naj bi jo nov temu namenjen organ (evropska služba za zunanje delovanje) in pod novim vodstvom (visoka predstavnica Catherine Ashton). Ne bi pa smelo biti kakršnega koli razloga za to, da EU ne bi prevzela vodstva in pustila močnega pečata pri mirovnih prizadevanjih po vsem svetu.

3.4 Če je kdaj pravi trenutek za to, da EU dokaže svojo zmožnost vodenja, je to zdaj. Njene najbližje sosede doživljajo politične, gospodarske in socialne pretrese. V ključnem trenutku svoje zgodovine potrebujejo odločno podporo. Z začetkom „nove in ambiciozne“ sosedske politike je EU pokazala, da je pripravljena in da hoče biti zgled. Toda tako kot pri zagotavljanju miru po svetu so tudi pri tem dejanja zgovornejša od besed.

3.5 EU ima „izjemen potencial“ za združevanje različnih oblik vpliva, s katerimi lahko ustvari skladen in celovit pristop pri zagotavljanju miru, za to pa ima na voljo tudi vire. Uspeh pa je navsezadnje odvisen od politične volje držav članic EU, njihove sposobnosti za enotno nastopanje ter njihove pripravljenosti za popolno/celovito podporo ambiciozni skupni mirovni strategiji, ki bo EU ne le dala večjo verodostojnost na mednarodnem prizorišču, marveč bo tudi prispevala k spodbujanju pozitivnih sprememb na svetu.

4. Ozadje

4.1 „Zagotavljanje miru“ je razmeroma nov pojem v besedišču mednarodne diplomacije. Prvič ga je leta 1992 opisal generalni sekretar Organizacije združenih narodov Butros Gali v Agendi za mir, in sicer kot „ukrepe za opredelitev in podporo struktur, s katerimi bo mogoče okrepiti in utrditi mir ter se tako izogniti ponovitvi spora“. Leta 2006 je bila v okviru OZN ustanovljena komisija za izgradnjo miru, ki naj bi podpirala mirovna prizadevanja držav, ki so preživele konflikte, v letu 2009 pa je OECD vzpostavil mednarodno mrežo za odziv na konflikte in občutljive razmere (INCAF).

4.2 V evropskem okviru je bilo zagotavljanje miru v zunanjih odnosih EU prvič posebej omenjeno v göteborškem programu za preprečevanje nasilnih konfliktov, ki je bil sprejet leta 2001, zadnjič pa v členu 21 Lizbonske pogodbe, ki med glavnimi cilji zunanjepolitične dejavnosti EU omenja načelo človekovih pravic in demokracije, preprečevanje konfliktov in ohranjanje miru.

4.3 Lizbonska pogodba določa tudi nov okvir zunanjih odnosov EU. Položaj visokega predstavnika za zunanje zadeve in varnostno politiko združuje pristojnosti, ki sta si jih prej delila Svet in Evropska komisija. Visoka predstavnica Catherine Ashton ima podporo v evropski službi za zunanje delovanje, katere pristojnosti zajemajo diplomacijo, razvoj in obrambo – vsa ta področja pa je mogoče razvijati za zagotavljanje miru.

4.4 V okviru evropske službe za zunanje delovanje in ustreznih direktoratov Komisije ima EU vrsto instrumentov, ki jih je mogoče uporabiti za zagotavljanje miru. Mednje sodijo:

— Civilne in vojaške misije skupne varnostne in obrambne politike (usmerjene so v policijo, pravno državo, civilno upravo in civilno zaščito) pogosto omejuje pomanjkanje usposobljenega osebja. Varnostna in logistična razsežnost namreč velja za pogoj stabilnega in varnega okolja za zagotavljanje miru.

— Instrument za stabilnost – glavni vir sredstev EU za zagotavljanje miru. Več kot 70 % sredstev, ki so na voljo (2 milijardi EUR v obdobju 2007–2013), je uporabljenih za odziv na krize in zapolnjuje vrzel med kratkroročno humanitarno pomočjo in dolgoročno razvojno pomočjo.

— Partnerstvo za vzpostavljanje miru, vzpostavljeno v okviru instrumenta za stabilnost, katerega cilj je izboljšanje komunikacije s ključnimi partnerji v odzivanju na krizo. Podpira delo organizacij civilne družbe, pomaga pri širitvi najboljše prakse ter dostopa do logistične in tehnične podpore.

4.5 Na voljo so še mnogi drugi instrumenti EU, ki niso namenjeni samo za zagotavljanje miru, marveč jih je mogoče uporabiti za podporo EU pri tej vlogi. Mednje sodijo humanitarna pomoč prek Urada EU za humanitarno pomoč (ECHO), Evropski instrument za demokracijo in človekove pravice, razvojna pomoč prek Evropskega razvojnega sklada (AKP/ČDO) in instrument za financiranje razvojnega sodelovanja (Latinska Amerika, Azija, Perzijski zaliv in Južna Afrika).

4.6 Politike EU, kot so trgovinska, naložbena, okoljska, energetska in kmetijska, je prav tako mogoče uporabiti pri zagotavljanju miru, širitvena politika EU pa vsebuje tudi mirovni vidik, saj od držav kandidatk zahteva, da sprejmejo temeljne vrednote EU. (3) Evropska sosedska politika (ESP), ki zajema 16 bližnjih sosed EU, je bila po „arabski pomladi“„poživljena“ z vključitvijo mirovnega vidika, ki bo lahko prispeval h graditvi „globoke in trajne demokracije“, nova „agenda za spremembe“ pa ponuja krepitev vloge EU pri zagotavljanju miru na vrsto različnih načinov.

4.7 Večina dejavnosti za zagotavljanje miru poteka v okviru zunanje politike, EU pa tudi znotraj svojih meja izvaja svojevrstno mirovno pobudo. Leta 1996 je bil tako uveden posebni podporni program EU za mir in spravo na Severnem Irskem in na obmejnih območjih Irske; se trenutno izvaja tretji finančni cikel. (4)

5. Vzpostavljanje miru – izzivi

5.1 Iskanje opredelitve in strategije

5.1.1 Čeprav je zdaj zagotavljanje miru splošno sprejeto kot dragocen nov pristop k posredovanju na konfliktnih območjih, pojem ni natančno opredeljen. Nekateri menijo, da se uporablja samo za stabilizacijo in obnovo po konfliktih. Po mnenju drugih naj bi zapolnilo praznino med obrambno in razvojno politiko. Spet drugi ga opisujejo kot usmerjevalni in pospeševalni proces, ki poteka v okviru preprečevanja konfliktov, obvladovanja kriz, ohranjanja miru in stabilizacije po konfliktih.

5.1.2 „Ohranjanje miru“ je povezano z varnostjo in obrambo, „vzpostavljanje miru“ z uporabo diplomacije za politične sporazume, „zagotavljanje miru“ pa zajema ta dva in še druge vidike. V idealnem primeru gre za ukrepe, ki se začnejo še pred prihodom pripadnikov mirovnih sil, njihovo posredovanje pa sploh ni potrebno, če so ukrepi uspešni na daljši rok. Zagotavljanje miru, ki zajema vse strani in vidike, temelji na posvetovanju in je dolgoročno, je morda mogoče opisati kot časovno neomejen proces, v katerem se presegajo razlike, odpirajo vrata in spreminja miselnost.

5.2 Potreba po skupnem razmisleku

5.2.1 Ne glede na opredelitev strokovnjaki soglašajo, da je zagotavljanje miru „zelo zapleten proces, ki kratkoročno in dolgoročno vključuje vrsto akterjev na področju vojaškega in civilnega posredovanja, diplomacije ter finančne in tehnične podpore na lokalni, nacionalni in mednarodni ravni“. Največji izziv je najti način, kako doseči „poenotenost, usklajenost in dopolnjevanje“ med vrsto različnih politik, akterjev in instrumentov, ki vsi delujejo na istem področju v EU in zunaj nje. Glavna težava je v tem, da imajo različne države članice in različni zunanji donatorji različne prednostne naloge in lahko pride do napetosti, ko se njihovi interesi ne ujemajo.

5.2.2 Zaradi zapletenih struktur v institucijah in direktoratih EU je praktično usklajevanje med odgovornimi še en velik izziv. Prav tako pa je velika potreba po uskladitvi teh politik, usmerjenih zlasti na nemirna območja, med katerimi so razvojna pomoč in politike, ki močno vplivajo na ta območja, zlasti trgovinska in naložbena politika, politika podnebnih sprememb in energetska politika. Uvedba evropske službe za zunanje delovanje velja za resnično priložnost za uskladitev politike in prakse med institucijami EU ter med EU, državami članicami in drugimi večjimi donatorji, kot so Organizacija združenih narodov, ZDA in Kitajska, pa tudi drugimi zainteresiranimi stranmi.

5.2.3 Čeprav „celovit pristop“ ostaja težko uresničljiva želja, pa si EU prizadeva instrumente uporabljati bolj poenoteno. To se je denimo nedavno pokazalo na svetu za zunanje zadeve junija 2011, ki je soglašal glede vključujočega pristopa do Sudana in Južnega Sudana, ki zajema vrsto ukrepov, od političnega dialoga in vzpostavitve civilnih zmogljivosti pa do razvojne pomoči in sodelovanja na področju trgovine. Nedavna „agenda za spremembe“, ki opredeljuje nove prednostne naloge razvojne politike, je še en primer novega mirovnega pristopa. V predlogih je poudarek na človekovih pravicah, demokraciji, enakopravnosti, dobrem upravljanju ter povezavami s civilno družbo. To ponekod ocenjujejo kot dragocen nov način mišljenja, drugod pa menijo, da ne gredo dovolj daleč.

5.3 Okrepljena vloga civilne družbe pri preoblikovanju konfliktov

5.3.1 Proces preoblikovanja konfliktov zahteva nekatere temeljne spremembe pri pristopu in ravnanju. Vključevanje, prizadevanje in dialog so orožja proti strahu, sovraštvu, nestrpnosti in krivicam, ustvarjajo pa tudi okolje za preprečevanje konfliktov in zagotavljanje miru. To delo je treba opraviti na ravni, ki je blizu državljanom in kjer je zagotavljanje miru najpomembnejše. Vključenosti organizacij civilne družbe, ki so jim skupne vrednote EU – enakopravnost, človekove pravice, vključevanje in strpnost – ni več mogoče prepuščati naključju, prednostno pa je treba podpirati tiste, ki so ranljivi, ogroženi ali pa nimajo možnosti, da bi se slišal njihov glas.

5.3.2 Široko sprejeto je, da imajo organizacije civilne družbe glavno vlogo pri zagotavljanju učinkovitosti in dolgoročne trajnosti mirovne strategije. Sodelovanje in posvetovanje z lokalnimi „nedržavnimi akterji“ ne prispeva samo k temu, da EU bolje razume konfliktne razmere, marveč tudi zagotavlja poistovetenje državljanov s procesom. Poleg tega pomaga spodbujati zagotavljanje miru in pri tem upoštevati konflikte, pomeni pa tudi pozitivno okrepitev prizadevanj za zagotavljanje miru.

5.3.3 Doslej se je pri osredotočenosti na zagotavljanje miru tako na politični kot na operativni ravni pogosto prezrlo skupine, katerih vpliv na proces utegne biti bistven. Ženske, ki imajo v konfliktih pogosto povezovalno vlogo v družbi, so redko zastopane pri odločanju. Pristop lokalnih trgovcev na konfliktnih območjih, ki si prizadevajo za obnovo poslovanja, je pomemben dokaz odpornosti, ki si zasluži podporo. Dejavnost sndikatov, kot so izrazi podpore miru in solidarnosti, ki smo jim pogosto priča na evropskih ulicah, je še druga učinkovita oblika podpore zagotavljanju miru. Mladi morajo konstruktivno usmerjati svojo energijo, ranljivim skupinam, zlasti žrtvam, pa se morajo usmerjeno posvetiti strokovnjaki.

5.3.3.1 Za preprečevanje sporov in spravo med razdeljenimi stranmi čedalje bolj velja, da si zaslužita večjo pozornost pri mirovnih prizadevanjih. Vzgoja ima pri tem izjemno pomembno vlogo: mlade je treba naučiti ne le sprejmati, marveč tudi spoštovati različnost. Mediji so še drug pomemben akter, ki ga je treba upoštevati; zlasti družabni mediji lahko dosežejo pozitivne učinke. Poleg tega je pomemben del teh prizadevanj spodbujanje posebnih strategij, kot sta medkulturni dialog in mediacija, ki povežejo različne strani.

5.3.4 „Strukturirani dialog“ med EU in organizacijami civilne družbe na konfliktnih območjih lahko oblikuje trajne odnose in razumevanje med državljani. Zaradi tesnih povezav z organizirano civilno družbo je primerno umeščen, da odigra večjo vlogo pri okrepitvi odnosov EU z organizacijami na lokalni ravni na teh območjih. Že zdaj na primer na Kitajskem, v Tibetu, Libanonu, Severni Afriki in AKP sodeluje s podjetji, sindikati in drugimi in želi še poglobiti izmenjavo izkušenj, da bi tako podprl in okrepil prizadevanja organizacij civilne družbe ter sodelovanje z EU pri mirovnih projektih.

5.4 Večje priznanje pomena izmenjave izkušenj

5.4.1 Kot skupnost 27 držav, združenih v prizadevanju za skupno dobro, lahko EU svoje konkretne izkušnje deli z drugimi. Ponuja namreč primere prakse, ki jih lahko prevzamejo regionalna združenja v drugih delih sveta, od procesa odločanja do širitvene strategije. Afriška unija je denimo organizacija, ki prevzema pristop EU, za to pa se zanimajo še drugi. Tudi nekaterim drugim državam in regijam je uspelo doseči spremembe brez konflikta, in jih velja poudariti v mirovni politiki in praksi.

5.4.2 Ker EU v zunanjih odnosih vse od začetka deluje na področju zagotavljanja miru, ima tudi veliko izkušenj z območij, kot so Jugovzhodna Azija, Bližnji vzhod, Srednja Amerika, Balkan in podsaharska Afrika. Nekatera njena prizadevanja so bila zelo uspešna, druga manj. Delo EU na nekaterih konfliktnih območjih je bilo deležno ostrih kritik, toda tudi te izkušnje bi bile lahko poučne za politiko, če bi pridobljeni nauk ustrezno prenesli naprej.

5.4.3 Še veliko se je treba naučiti, kar zadeva „delitev pozitivnih izkušenj“. Mirovni proces v Acehu v Indoneziji, ponovna priključitev kanalizacije v razdeljeni Nikoziji (5) in podpora EU miru na Severnem Irskem so primeri, ki bi jih lahko v večji meri uporabili v instrumentariju mirovnih izkušenj EU. Ni sicer univerzalne rešitve, obstajajo pa temeljna načela, ki so skupna mnogim konfliktnim območjem in ki jih ni mogoče spregledati.

5.4.4 Vendar raziskave kažejo, da izmenjava izkušenj ni splošno uveljavljena v politiki EU, zlasti če se hkrati nanaša na notranje in zunanje ukrepe. Pri programu PEACE na Severnem Irskem manjka sistematičen pristop k skupnemu učenju z drugimi konfliktnimi območji. Ker EU uživa sloves, da je prispevala k miru na tem območju, da je Barrosova projekna skupina za Severno Irsko priporočila izmenjavo izkušenj z drugimi konfliktnimi območji in da je bila prav v ta namen vzpostavljena „mirovna mreža“, je dejstvo, da izkušnje niso bile prenesene navzven, zamujeno priložnost in veliko politično napako.

5.5 Ustanovitev centra za zagotavljanje miru

5.5.1 Marsikaj je tako treba še storiti za to, da bi EU utrdila sloves svetovnega voditelja pri mirovni strategiji in dosegla večji doseg in vpliv svojih dejavnosti. Eden od predlogov, o katerem teče razprava, je ustanovitev evropskega mirovnega inštituta, h kateri sta pozvala nekdanji finski predsednik in švedski minister za zunanje zadeve. Z njim bi zagotovili večjo „poenotenost, usklajenost in dopolnjevanje“ pri mirovnih prizadevanjih EU. Voditelji Severne Irske so predlagali, da bi bil mednarodni center odličnosti, posvečen zagotavljanju miru, na obrobju Belfasta. Za to so zaprosili za sredstva EU PEACE, o tem pa je razpravljal Evropski parlament in pripravil politični dokument Načrt za mirovni inštitut.

5.5.2 O možnosti ustanovitve novega inštituta/centra, ki bi bil povezan z drugimi organi, ki delujejo na tem področju, kot sta EUISS ali Agencija za temeljne pravice, velja resno razmisliti. Če takšna organizacija lahko združi neodvisno strokovno svetovanje, dialog, usposabljanje, študij in izmenjavo izkušenj med ljudmi, ki delajo na tem področju, se na tem bistvenem področju delovanja EU lahko izkaže za dragoceno podporo pri delu evropske službe za zunanje delovanje.

5.6 Priložnost, ki je ne kaže zamuditi

5.6.1 Mnenje se osredotoča na to, kako bi se EU lahko najbolje organizirala, da bi odigrala bolj konstruktivno vlogo pri največjem izzivu, s katerim se svet danes srečuje – reševanju konfliktov. Dejstvo, da ni opredelitve zagotavljanja miru in da EU še ni oblikovala mirovne strategije, pomeni, da je treba začeti tako rekoč iz nič. V mednarodnih odnosih je to redka priložnost, ki se morda ne bo nikoli več pojavila.

5.6.2 Ustanovitev evropske službe za zunanje delovanje bi EU morala omogočiti, da bo izkoristila priložnost za prevzem vodilne vloge pri mednarodnih mirovnih prizadevanjih. Izziv je zdaj v pripravi posebne mirovne strategije, ki bo dosegla skladnost ne le med programi in politikami EU, marveč tudi med vrednotami in interesi EU in držav članic. To se utegne brez skupne zunanje politike, ki bi določala skupna načela za ukrepanje ali neukrepanje na konfliktnih območjih, izkazati za težavno, nekateri pa tudi menijo, da je skupni evropski pristop edini način, kako doseči, da bo zagotavljanje miru obrodilo sadove na terenu.

5.6.3 Iz zgodovine se je EU naučila o vrednosti demokracije v primerjavi z diktaturo, o pomenu pravičnosti, enakopravnosti in človekovih pravic, pa tudi o nevarnosti nestrpnosti, ksenofobije, diskriminacije in predsodkov. Od druge svetovne vojne do padca berlinskega zidu EU nenehno napreduje v smeri zagotavljanja miru, utrjevanja svojih dosežkov in utiranja poti, po kateri lahko stopajo še drugi. Spoprijela se je z mnogimi preizkušnjami, ne nazadnje tudi s sedanjo finančno krizo, toda njene temeljne vrednote so preizkusni kamen za ukrepe EU doma in v tujini, od katerih ne bi smela nikoli odstopiti.

5.6.4 V času notranje krize in ukvarjanja z lastnimi problemi EU ne sme izgubiti izpred oči širše slike in lastne odgovornosti v svetu. Ne sme opustiti zunanjepolitičnih ukrepov in zavez ter mora najti svojo jasno opredeljeno vlogo, kjer ji nobena druga država ali skupina držav ne more biti kos. Kot graditeljica miru EU nosi s seboj svojo zgodovino, svoja načela in edinstveno zasnovo ukrepov „od spodaj navzgor“, in sicer na področju, na katerem so ugled, razumevanje, izkušnje, velikodušnost in zaupanje najbolj cenjene prednosti. Kot svetovna voditeljica pri zagotavljanju miru mora EU izkazati tudi zaupanje, prepričanost in pogum za to, da stori korak naprej.

V Bruslju, 19. januarja 2012 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Glej mnenje SC/029 – Vloga EU v severnoirskem mirovnem procesu, poročevalka ga. MORRICE, 2009, UL C 100, 30.4.2009, str. 100–108.

(2) Prav tam.

(3) Glej točko 2 sklepov Sveta o širitvi in stabilizacijsko-pridružitvenem procesu, 3132. seja Sveta za splošne zadeve z dne 5. decembra 2011: „Širitveni proces še naprej utrjuje mir, demokracijo in stabilnost v Evropi ter izboljšuje položaj EU pri odzivanju na svetovne izzive. Širitveni proces ima moč, da pripelje do preoblikovanja in daljnosežnih političnih in gospodarskih reform v državah v procesu širitve, kar koristi tudi celotni EU. Trden dokaz tega so uspešno zaključena pristopna pogajanja s Hrvaško, kar je pozitivno znamenje za druge države na tem območju.“

(4) Glej mnenje CESE, Osnutek obvestila državam članicam o določitvi smernic za pobudo v okviru posebnega podpornega programa za mir in spravo na Severnem Irskem in na obmejnih območjih Irske, SEC(95) 279 konč., UL C 236/29, 11.9.1995, in mnenje CESE o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o finančnih prispevkih Evropske unije v Mednarodni sklad za Irsko (2007–2010), COM(2010) 12 - 2010/0004 (COD), UL C 18/114, 19.1.2011.

(5) Glej mnenje Odbora regij o diplomaciji mest z dne 12. februarja 2009, UL C 120/01, 28.5.2009.