– prvič, predlog določa, da vsa obvezna pravila o plačilu za delo v državi članici gostiteljici veljajo za delavce, napotene v to državo članico. Pravila, ki so določena z zakonom ali splošno veljavnimi kolektivnimi pogodbami, postanejo obvezna za napotene delavce v vseh gospodarskih sektorjih. Če države članice v skladu s svojimi nacionalnimi pravili in praksami od podjetij zahtevajo, da naročila oddajajo samo tistim podizvajalcem, ki delavcem zagotavljajo enake pogoje o plačilu, kot so tisti, ki se uporabljajo za izvajalca, predlog državam članicam dovoljuje, da ta pravila uporabljajo tudi za podjetja, ki napotijo delavce na njihovo ozemlje;

Napotitev delavcev ima zato ključno vlogo na notranjem trgu, zlasti pri čezmejnem opravljanju storitev. Komisija je zavezana krepitvi notranjega trga, kar med drugim pomeni, da je treba olajšati uveljavljanje svobode opravljanja storitev na splošno ter, v ožjem smislu, svobode opravljanja storitev podjetij, ki napotijo delavce. To je mogoče samo, če zakonodajni okvir, znotraj katerega se napotitev opravi, določa pravila, ki so jasna, pravična in izvršljiva.

Predlog Komisije z dne 8. marca 2016 za direktivo o spremembi direktive iz leta 1996 o napotitvi delavcev na delo temelji na pravni podlagi notranjega trga, in sicer členih 53(1) in 62 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Napotitev delavcev je po naravi čezmejno vprašanje. Vsaka napotitev vpliva vsaj na dve državi članici. Pravila o napotitvi ustvarjajo pravice in obveznosti med osebami v različnih državah članicah, tj. med delodajalcem v državi članici izvora in delavcem, ki začasno prebiva v drugi državi članici. V posebnih okoliščinah je lahko poleg tega solidarno odgovoren tudi prejemnik storitev v tej drugi državi.

Poleg tega je šest nacionalnih parlamentov (španski Cortes Generales, italijanska Camera dei Deputati, portugalska Assembleia da República, House of Commons Združenega kraljestva, francoski Sénat in italijanski Senato della Repubblica) v okviru političnega dialoga poslalo mnenja, da je predlog združljiv z načelom subsidiarnosti.

V zvezi s tem bi Komisija želela opozoriti, da je krepitev vezi in ustvarjanje novega partnerstva z nacionalnimi parlamenti kot približevanje Unije državljanom ena izmed njenih prednostnih nalog. Komisija poglabljanju znanja o posameznih državah znotraj institucij ter krepitvi medsebojnega razumevanja in učinkovitih kanalov komunikacije med nacionalno in evropsko ravnjo pripisuje poseben pomen.

Protokol št. 2 k Pogodbama o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti nacionalnim parlamentom omogoča, da izdajo obrazloženo mnenje, če menijo, da zakonodajni predlog ni skladen z načelom subsidiarnosti. Če obrazložena mnenja nacionalnih parlamentov predstavljajo vsaj eno tretjino vseh glasov, dodeljenih nacionalnim parlamentom, mora Komisija predlog ponovno preučiti. Po ponovni preučitvi se Komisija lahko odloči, da bo predlog ohranila, ga spremenila ali umaknila, in svojo odločitev utemelji.

V osnovi je cilj predloga zagotoviti, da bodo pri uveljavljanju svobode opravljanja storitev v EU zagotovljeni enaki konkurenčni pogoji za podjetja in spoštovanje pravic delavcev. 20 let po sprejetju Direktive 96/71/ES je Komisija ugotovila, da ta glede na trenutne gospodarske in socialne razmere ne zagotavlja več takšnih pogojev. Zato je predložila predlog za zakonodajni ukrep. Cilj predloga Komisije je odpraviti specifične težave, opredeljene v več ciljno usmerjenih spremembah Direktive 96/71/ES.

V tem okviru in v skladu z delovnim programom za leto 2016 je Komisija 8. marca 2016 sprejela predlog za ciljno usmerjeno revizijo Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev. Razlogi za ukrepanje in za politične odločitve iz predloga so razloženi v obrazložitvenem memorandumu, uvodnih izjavah predlagane direktive in poročilu o oceni učinka, ki je priloženo predlogu.

V svojih političnih usmeritvah se je Komisija zavezala, da bo spodbujala bolj povezan in pravičnejši notranji trg. Unija je vzpostavila in zagotavlja delovanje notranjega trga, ki temelji na visoko konkurenčnem socialnem tržnem gospodarstvu, usmerjenem v polno zaposlenost in socialni napredek.

– drugič, predlog določa, da morajo biti pogoji, ki se uporabljajo za čezmejne agencije, ki posredujejo delo delavcev, tisti, ki se v skladu s členom 5 Direktive 2008/104/ES uporabljajo za nacionalne agencije, ki posredujejo delo delavcev;

– tretjič, predlog določa, da se, če je predvideno trajanje napotitve več kot 24 mesecev ali če napotitev dejansko traja več kot 24 mesecev, država članica gostiteljica šteje za državo, v kateri se običajno opravlja delo. Na podlagi pravil uredbe Rim I se zato za pogodbo o zaposlitvi takšnih napotenih delavcev uporablja delovno pravo države članice gostiteljice, če pogodbeni stranki nista izbrali drugega prava.

Predlog ne obravnava vprašanj iz direktive o izvrševanju iz leta 2014, katere namen je okrepitev instrumentov za boj proti izogibanju in goljufijam v zvezi z napotitvijo delavcev. Osredotoča se na vprašanja, ki se nanašajo na regulativni okvir Unije, ki ga določa prvotna direktiva iz leta 1996. Zato se predlog za usmerjeno revizijo direktive o napotitvi delavcev iz leta 1996 in direktiva o izvrševanju dopolnjujeta in vzajemno krepita.

4.PREGLED V ZVEZI Z UPOŠTEVANJEM NAČELA SUBSIDIARNOSTI

4.1 Načelo subsidiarnosti ter Protokol št. 2

V skladu s sodno prakso Sodišča Evropske unije sodna presoja skladnosti z načelom subsidiarnosti zahteva ugotovitev, ali je lahko zakonodajalec Unije na podlagi dejanskih okoliščin štel, da se cilji načrtovanega ukrepa lažje dosežejo na ravni Unije. Sodišče tako pri oceni skladnosti z načelom subsidiarnosti priznava določeno diskrecijsko pravico institucij Unije. Enaka pravna opredelitev je potrebna pri pregledovanju zakonodajnih predlogov Komisije v skladu s Protokolom št. 2.

V skladu s členom 6 Protokola št. 2 morajo nacionalni parlamenti v obrazloženih mnenjih navesti, zakaj menijo, da osnutek zakonodajnega akta ni skladen z načelom subsidiarnosti. Ta pregled je torej omejen na ugotavljanje, ali je cilj predlagane revizije direktive mogoče lažje doseči na ravni Unije.

Ob upoštevanju, da bodo imeli vsi argumenti nacionalnih parlamentov pomembno vlogo v zakonodajnem postopku, jih namerava Komisija v okviru političnega dialoga posamično in podrobno obravnavati v dopisih zadevnim parlamentom.

4.2 Pomisleki nacionalnih parlamentov glede subsidiarnosti

Argumenti glede subsidiarnosti v obrazloženih mnenjih nacionalnih parlamentov so naslednji:

obstoječa pravila so zadostna in primerna (točka 4.2.1);

ukrepanje na ravni Unije ni primerno (točka 4.2.2);

predlog ne priznava izrecno pristojnosti držav članic glede plačila in pogojev za delo in zaposlitev (točka 4.2.3);

utemeljitev iz predloga glede načela subsidiarnosti je preskopa (točka 4.2.4.).

4.2.1 Obstoječa pravila so zadostna in primerna

Več nacionalnih parlamentov meni, da so trenutno veljavna pravila ustrezna, in sicer vsaj v primerih, ko veljavna direktiva državam članicam daje možnost, da presežejo splošna pravila (razširitev kolektivnih pogodb tudi izven gradbenega sektorja, začasni agencijski delavci). Estonski parlament navaja podoben argument glede delovnih pogojev napotenih delavcev.

Cilj predloga je vzpostaviti enake konkurenčne pogoje med domačimi in čezmejnimi ponudniki storitev in zagotoviti, da so delavci v vseh sektorjih gospodarstva, ki opravljajo delo v istem kraju, zaščiteni z enakimi obveznimi pravili, ne glede na to, ali gre za lokalne ali napotene delavce. Možnost, vendar ne obveznost, da države članice ta pravila uporabljajo tudi v drugih sektorjih poleg gradbeništva, tega cilja ne uresničuje v celoti. To dejansko pomeni, da se lahko države članice odločijo, da tega ne storijo, zato ni mogoče zagotoviti enakih konkurenčnih pogojev in zadostne zaščite napotenih delavcev v drugih sektorjih. Obveznosti za vse države članice, da uporabljajo pravila v vseh gospodarskih sektorjih, ni mogoče določiti na nacionalni ravni, ampak jo je treba vzpostaviti na ravni Unije. Zato Komisija meni, da je cilj predloga glede te točke mogoče lažje doseči na ravni Unije.

Enako velja za obveznost držav članic, da uporabljajo enake pogoje za čezmejne začasne agencijske delavce in nacionalne začasne agencijske delavce.

Bolgarska narodna skupščina, češki senat, estonski parlament, madžarska narodna skupščina, litovski parlament, latvijski parlament, romunska poslanska zbornica in slovaški državni svet trdijo, da bi morala uskladitev plač med državami članicami izhajati iz nadaljnjega gospodarskega razvoja, ne pa iz zakonodajnih ukrepov Unije. V zvezi s tem je treba opozoriti, da cilj predloga ni uskladitev plač med državami članicami. Predlog le zagotavlja, da obvezna pravila o plačilu za delo v državi članici gostiteljici veljajo tudi za delavce, napotene v to državo članico. Poleg tega dejstvo, da gospodarski razvoj lahko sčasoma prinese večjo konvergenco plač, ne izključuje potrebe po zagotavljanju (tudi v vmesnem obdobju) enakih konkurenčnih pogojev za podjetja in ustrezne zaščite napotenih delavcev.

4.2.2 Ustrezna raven ukrepanja