EVROPSKA KOMISIJA Strasbourg, 22.11.2022 COM(2022) 780 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU SVETU, SVETU, EVROPSKI CENTRALNI BANKI, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU, ODBORU REGIJ IN EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI Letni pregled trajnostne rasti 2023



1.Uvod Hiter, usklajen in enoten odziv ekonomske politike na pandemijo se je obrestoval: okrevanje gospodarstva EU po pandemiji COVID-19 je bilo najhitrejše po povojnem razcvetu, saj se je realni BDP v letu 2021 povečal za 5,4 %. Kljub ekonomskemu šoku, ki ga je povzročila ruska vojna agresija proti Ukrajini, je rast BDP v EU v prvi polovici leta 2022 ostala močna, v tretjem četrtletju pa pozitivna, tako da je presegla pričakovanja. Trgi dela so se izkazali za še posebej odporne, saj jim koristijo sheme skrajšanega delovnega časa, ki jih podpira tudi instrument EU SURE, ter reforme in politike v zadnjem desetletju. Brezposelnost je rekordno nizka, zaposlenost pa rekordno visoka. Vendar se je gospodarstvo EU znašlo na prelomnici. Pritiski zaradi visokih cen energije, zmanjšanje kupne moči gospodinjstev, šibkejše zunanje okolje in zaostreni pogoji financiranja bodo po pričakovanjih to zimo povzročili recesijo v EU. Inflacija, ki je presegla rast plač, hitro zmanjšuje kupno moč gospodinjstev, kar negativno vpliva na potrošnjo. Povečanje stroškov, motnje v dobavni verigi in zaostreni pogoji financiranja vplivajo na naložbe. Ker močni inflacijski pritiski še naprej zmanjšujejo povpraševanje v številnih nastajajočih in razvitih gospodarstvih, je malo verjetno, da bo zunanje okolje podprlo rast v EU. Na letni ravni se bo realna rast BDP v EU upočasnila s 3,3 % v letu 2022 na le 0,3 % v letu 2023 in se leta 2024 povečala na 1,6 %. Pričakuje se, da bo inflacija ostala zelo visoka: v četrtem četrtletju leta 2022 naj bi dosegla najvišjo vrednost, in sicer 10,7 %. Ker se bodo inflacijski pritiski razširili na osnovno blago in storitve, se bo inflacija po pričakovanjih le postopoma znižala na 7,0 % v letu 2023 in 3 % v letu 2024. Trgi dela bodo verjetno ostali močni, saj je povpraševanje po delovni sili še vedno veliko, čeprav se je začelo zmanjševati. Brezposelnost naj bi se v obdobju, ki ga zajema napoved, le rahlo povečala in ostala na približno 6,5 %, kar je blizu rekordno nizke ravni. Delež javnega dolga v BDP v EU, ki se je med pandemijo močno povečal, naj bi se po napovedih leta 2024 rahlo zmanjšal na 84,1 % BDP. Gospodarski obeti ostajajo izjemno negotovi, tveganja pa so pretežno negativna. Največjo grožnjo predstavljata neugoden razvoj dogodkov na trgu plina in tveganje hudega pomanjkanja, zlasti pozimi 2023–2024. Simulacije z modeli kažejo visoke makroekonomske stroške, če bi se ta tveganja uresničila. Poleg plina je EU še vedno neposredno in posredno izpostavljena novim pretresom na trgih primarnih proizvodov, ki so posledica geopolitičnih napetosti. Glede na to kombinacijo izzivov morajo gospodarske in socialne politike ostati usklajene in prožne, hkrati pa morajo slediti našim dolgoročnim ciljem. EU je v celoti solidarna z Ukrajino, ki se zoperstavlja agresiji Rusije. Neposredne prednostne naloge politike, ki zahtevajo usklajeno ukrepanje na ravni EU in nacionalni ravni, vključujejo zagotavljanje ustrezne in cenovno dostopne oskrbe z energijo, varovanje gospodarske in finančne stabilnosti ter zaščito ranljivih gospodinjstev in podjetij, hkrati pa ohranjanje vzdržnosti javnih financ in celovitosti enotnega trga, kar je temelj rasti in blaginje v EU. Hkrati je treba hitreje ukrepati, da bi spodbudili potencialno rast in ustvarjanje kakovostnih delovnih mest, uresničili zeleni in digitalni prehod, okrepili odpornost in povečali naše obrambne zmogljivosti v spreminjajočih se svetovnih razmerah. Nadaljnje izvajanje evropskega stebra socialnih pravic je bistveno tudi za doseganje krovnih ciljev EU za leto 2030 glede zaposlovanja, znanj in spretnosti ter zmanjševanja revščine. Izvajanje strategij Unije za enakost je prav tako ključnega pomena za doseganje večje odpornosti družbe in gospodarstva. Odziv politike na energetsko krizo zahteva kombinacijo nacionalnih prizadevanj in prizadevanj EU, ki temeljijo na instrumentu NextGenerationEU in večletnem finančnem okviru. Učinkovitost odzivanja EU pri boljši obnovi bo odvisna od njegove kombinacije z učinkovitimi politikami na nacionalni in regionalni ravni. Mehanizem za okrevanje in odpornost (RRF), ki je osrednji del instrumenta NextGenerationEU, bo do leta 2026 zagotavljal stalen tok naložb v evropska podjetja, infrastrukturo ter znanja in spretnosti ter hkrati podpiral ambiciozen program reform. Do zdaj je bilo v okviru mehanizma izplačanih več kot 137 milijard EUR. Poleg tega bo načrt REPowerEU zagotovil dodatna sredstva za povečanje odpornosti energetskih sistemov EU in odpravo energetske revščine s ciljno usmerjenimi naložbami in reformami. To poteka vzporedno z izvajanjem programov kohezijske politike, v okviru katerih je bilo od izbruha pandemije izplačanih več kot 160 milijard EUR za povečanje odpornosti ter spodbujanje socialne in regionalne konvergence, ter z nacionalnimi energetskimi in podnebnimi načrti, ki jih morajo države članice posodobiti do junija 2023. Evropski semester ter mehanizem za okrevanje in odpornost še naprej ponujata trdna okvira za učinkovito usklajevanje politik glede na trenutne izzive. Neposredne prednostne naloge za ukrepe ekonomske in socialne politike EU so skladne z obstoječimi prednostnimi nalogami v okviru evropskega semestra: spodbujanje okoljske trajnostnosti, produktivnosti, pravičnosti in makroekonomske stabilnosti. Mehanizem za okrevanje in odpornost, ki je vključen v evropski semester za usklajevanje ekonomskih politik in politik zaposlovanja, ostaja ključnega pomena za podporo programom reform in naložb v prihodnjih letih. Skupaj s kohezijsko politiko, programom InvestEU in drugimi programi financiranja, kot je Obzorje Evropa ali Digitalna Evropa, pospešuje dvojni zeleni in digitalni prehod, spodbuja socialno in teritorialno kohezijo ter tako krepi odpornost držav članic. To poleg ukrepov, ki jih podpirajo kohezijska politika in drugi nacionalni skladi ali skladi EU, vključuje prihajajočo uvedbo posebnih poglavij načrta REPowerEU v načrte za okrevanje in odpornost, da bi se obravnavale takojšnje prednostne naloge, povezane z energijo. V letošnjem letnem pregledu trajnostne rasti je predstavljena agenda ekonomske politike, s katero naj bi kratkoročno ublažili negativne učinke energetskih pretresov, srednjeročno pa nadaljevali prizadevanja za podporo trajnostni in vključujoči rasti ter povečali odpornost, hkrati pa ohranili fleksibilnost za spoprijemanje z novimi izzivi. Pristop je tako kot v prejšnjih letih zasnovan na podlagi štirih razsežnosti konkurenčne trajnostnosti in v skladu s cilji trajnostnega razvoja OZN, ki so sestavni del evropskega semestra. Za države članice euroobmočja se prednostne naloge politike pretvorijo v priporočilo za priporočilo Sveta o ekonomski politiki euroobmočja. V sporočilu so poleg tega opisane glavne značilnosti cikla evropskega semestra za leto 2023 in pojasnjene glavne spremembe v primerjavi s prejšnjimi cikli, pri čemer se upoštevajo prednostne naloge načrta REPowerEU in potreba po prilagoditvi spreminjajočim se razmeram. 2.Štiri razsežnosti konkurenčne trajnostnosti: stabilne opore temeljnim spremembam v zahtevnih geopolitičnih časih Štiri razsežnosti konkurenčne trajnostnosti so stabilne opore usklajevalnemu okviru gospodarske politike in politike zaposlovanja EU ob strukturnih spremembah, obenem pa zagotavljajo ustrezno usmeritev za reševanje kratkoročnih izzivov v sedanjih nemirnih časih. EU si mora še naprej prizadevati za konkurenčno trajnostnost ter odpornost družbe in gospodarstva. V bližnji prihodnosti so potrebni podporni ukrepi za ublažitev vpliva ruske agresije proti Ukrajini na Evropejce in podjetja EU, zlasti mala in srednja podjetja (MSP). Ti ukrepi morajo biti dobro usmerjeni v ranljiva gospodinjstva in posebej izpostavljena podjetja. Poleg tega so javne in zasebne naložbe skupaj z reformami temeljnega pomena za zagotavljanje varnejše in cenovno dostopnejše oskrbe z energijo, večjo odpornost naših gospodarstev in družb ter izkoriščanje priložnosti zelenega in digitalnega prehoda. To vključuje doseganje zavezujočih ciljev evropskih podnebnih pravil. Da bi to temeljito preoblikovanje gospodarstva EU izvedli na učinkovit in uspešen ter pravičen, vključujoč in demokratičen način, je potrebno usklajeno ukrepanje držav članic. Graf 1: Štiri razsežnosti konkurenčne trajnostnosti – reševanje kratkoročnih in srednjeročnih izzivov 2.1 Okoljska trajnostnost Sedanja energetska kriza je izpostavila potrebo po zanesljivih in čistih virih energije ter dobro delujočih energetskih trgih EU, obenem pa še bolj poudarila podnebne cilje EU. Komisija je predlagala več izrednih političnih pobud, katerih cilj je odpraviti neposredne posledice sedanje energetske krize za gospodinjstva in podjetja ter hkrati zagotoviti dovolj čisto, varno in cenovno dostopno energijo ter dostop do kritičnih surovin. Ključni del tega odziva politike je načrt REPowerEU, katerega cilj je odpraviti odvisnost EU od ruskih fosilnih goriv in pospešiti prehod na čisto energijo. Načrt REPowerEU se osredotoča na tri stebre: diverzifikacijo oskrbe z energijo, prihranke energije in energijsko učinkovitost ter pospešeno uvajanje obnovljivih virov energije. Deluje popolnoma usklajeno z evropskim zelenim dogovorom in temelji na ciljih „Pripravljeni na 55“, saj predlaga povečanje ambicij na področju energijske učinkovitosti in obnovljivih virov energije. Komisija in države članice so na podlagi sporočila o REPowerEU vzpostavile energetsko platformo EU, da bi okrepile zanesljivost oskrbe po dostopnih cenah. Svet je na podlagi predlogov Komisije hitro sprejel uredbo o skladiščenju plina in nujnih posredovanjih, vključno z novim zakonodajnim instrumentom in evropskim načrtom za zmanjšanje povpraševanja po plinu, da bi do naslednje pomladi povpraševanje po plinu v EU zmanjšali za 15 %. Temu je 6. oktobra 2022 sledil dogovor Sveta o nujnih ukrepih za znižanje cen energije (glej spodaj). Komisija je 18. oktobra predložila predlog o mehanizmu za skupni nakup plina, dopolnilnem referenčnem merilu za dobavo utekočinjenega zemeljskega plina, popravljalnem mehanizmu za trg in veljavnih ureditvah za solidarnostne dogovore. Kratkoročno mora EU uravnotežiti ponudbo in povpraševanje po energiji ter se spopasti z naraščajočimi stroški energije, hkrati pa ohraniti spodbude za zeleni prehod. Svet je na podlagi predlogov Komisije 5. avgusta 2022 sprejel nova pravila o usklajenih ukrepih za zmanjšanje povpraševanja po plinu, 6. oktobra 2022 pa nujno posredovanje za spopadanje z visokimi cenami energije z zmanjšanjem povpraševanja po električni energiji v konicah in skupnega povpraševanja po električni energiji. Ukrepi vključujejo tudi začasno zgornjo mejo prihodkov za podmejne proizvajalce električne energije, tj. tehnologije z nižjimi stroški, in začasni solidarnostni prispevek za presežne dobičke iz dejavnosti v sektorjih nafte, plina, premoga in rafinerij, ki niso zajeti v zgornji meji prihodkov za podmejne proizvajalce. Prihodki iz solidarnostnega prispevka bi se med drugim preusmerili k odjemalcem energije, zlasti ranljivim gospodinjstvom, močno prizadetim podjetjem in kritičnim ekosistemom, kot so energetsko intenzivne panoge, pri čemer bi se ohranile naložbene spodbude za zeleni prehod. Ker ukrepi politike za ublažitev gospodarskih in socialnih posledic visokih cen energije v eni državi članici vplivajo tudi na druge, jih je treba za zagotovitev njihove učinkovitosti usklajevati na ravni EU in vključevati naložbe v čezmejne projekte. Poiskati bi bilo treba skupne rešitve EU, da bi se zaščitil enotni trg, izkoristile morebitne sinergije in preprečila razdrobljenost. Podpora je namenjena reševanju sedanjih kriznih razmer, zato bi morala ostati začasna, vendar v skladu s srednjeročnim ciljem postopne odprave subvencij za fosilna goriva in drugih okolju škodljivih subvencij. Sedanja energetska kriza kaže tudi na potrebo po hitrem napredku pri zelenem prehodu, vključno s povečanjem in pospešitvijo uvajanja obnovljivih virov energije. To pomeni spremembo paradigme v načinu proizvodnje, trgovanja, zagotavljanja in porabe energije v skladu s srednje- in dolgoročnimi cilji EU. Od leta 2015 energetsko unijo vodijo cilji energetske varnosti, cenovne dostopnosti energije in čiste energije, kar bi tudi rešilo sedanjo krizo. Cilj potrebnih sistemskih prehodov je doseči podnebne in okoljske cilje ter hkrati ustvariti priložnosti za naše gospodarstvo in dolgoročno konkurenčnost. Za zmanjšanje odvisnosti od fosilnih goriv iz Rusije in pospešitev energijskega prehoda EU s fosilnih goriv so do konca leta 2027 potrebne dodatne naložbe v višini 210 milijard EUR. K temu je treba dodati letne potrebe po naložbah, opredeljene za sveženj „Pripravljeni na 55“. Te naložbe bodo koristile industriji EU, ki razvija transformacijske tehnologije in inovacije, ter povečale zmogljivost za brezogljično, domačo in cenovno dostopno energijo, zlasti v kombinaciji z ukrepi za poenostavitev in pospešitev postopkov izdaje dovoljenj ter odpravo drugih upravnih ovir, ki upočasnjujejo uvajanje obnovljivih virov energije. To bo spodbudilo ustvarjanje delovnih mest in priložnosti za prehod med zaposlitvami na podlagi izpopolnjevanja in preusposabljanja delovne sile, hkrati pa povečalo odprto strateško avtonomijo EU. Poleg krepitve ukrepov za energijsko učinkovitost in hitrejšega uvajanja obnovljivih virov energije se v okviru načrta REPowerEU povečujejo tudi ambicije glede obnovljivega vodika kot ključnega elementa načrta za nadomestitev zemeljskega plina, premoga in nafte v industrijah in prometu, ki jih je težko razogljičiti. V načrtu REPowerEU je določen cilj 10 milijonov ton domače proizvodnje obnovljivega vodika in 10 milijonov ton uvoženega obnovljivega vodika do leta 2030. Komisija je napovedala ustanovitev evropske banke za vodik, da bi spodbudila proizvodnjo obnovljivega vodika. Strukturne reforme bi prav tako lahko spodbudile te naložbe, na primer z uskladitvijo davčnih sistemov z okoljskimi cilji in uporabo načela „onesnaževalec plača“ ali z racionalizacijo postopkov. Ker so podnebne spremembe in degradacija okolja eksistenčni izziv, odvisnost od fosilnih goriv pa ogroža naše družbe, evropski zeleni dogovor ostaja naše vodilo. Letos se je Evropa znašla v primežu hudih vročinskih valov in izjemne suše, ki so povzročili več hudih gozdnih požarov. To jasno kaže, kako podnebne spremembe vplivajo na naše življenje in možnosti preživljanja. Evropski zeleni dogovor od decembra 2019 podpira razogljičenje, prehod na krožno gospodarstvo, zaščito biotske raznovrstnosti in ekosistemov ter pravičen prehod. Sveženj „Pripravljeni na 55“ bo spodbudil temeljito preoblikovanje gospodarstva EU, vključno z energijo, prometom in industrijo, v skladu s cilji EU, zapisanimi v evropskih podnebnih pravilih, da do leta 2030 zmanjša emisije za vsaj 55 % in do leta 2050 postane prva podnebno nevtralna celina. Države članice bi morale te večje ambicije prenesti v strožje ukrepe v svojih posodobljenih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtih, ki naj bi bili v obliki osnutkov in končni obliki dostavljeni do junija 2023 oziroma do leta 2024. Poleg razogljičenja so države članice pozvane, naj povečajo svojo odpornost na podnebne spremembe. Strategije za biotsko raznovrstnost, krožno gospodarstvo, ničelno onesnaževanje, trajnostno kmetijstvo in prehrano, trajnostno mobilnost in prilagajanje podnebnim spremembam so ključne politike evropskega zelenega dogovora, ki se zdaj izvajajo. Poleg drugih skladov EU, kot sta kohezijska politika in program InvestEU, bo mehanizem za okrevanje in odpornost bistveno orodje za izvajanje načrta REPowerEU na nacionalni ravni, hkrati pa bo podpiral cilje evropskega zelenega dogovora. Države članice bodo prispevale k skupnemu odzivu EU na trenutne izzive s krepitvijo obstoječih načrtov za okrevanje in odpornost v skladu s cilji načrta REPowerEU, in sicer z namenskimi poglavji načrta REPowerEU. Ta poglavja bi se morala osredotočiti na ustrezne reforme in naložbe, da bi se spodbudila uporaba obnovljivih virov energije in drugih čistih tehnologij ter potrebne infrastrukture v energetskem sektorju in povečala energijska učinkovitost za zmanjšanje porabe energije. Ukrepi načrta REPowerEU bodo imeli koristi od sinergij z ukrepi za zeleni prehod, ki jih že podpirajo mehanizem za okrevanje in odpornost v sedanji obliki ter skladi kohezijske politike in programi InvestEU, na primer pri zmanjševanju onesnaževanja zraka, spodbujanju krožnega gospodarstva in učinkovite rabe virov ali obnavljanju in zaščiti biotske raznovrstnosti, spremljati pa jih morajo nadaljnja prizadevanja za povečanje znanj in spretnosti za dvojni prehod. 2.2 Produktivnost

Krepitev konkurenčnosti EU in njenega dolgoročnega potenciala za trajnostno rast ostaja ključnega pomena za gospodarsko blaginjo in socialno varstvo. Rekordna inflacija, vključno z rekordno visokimi cenami energije in omejeno oskrbo z njo, je izziv za številna podjetja v EU, zlasti energetsko intenzivna podjetja ter MSP. Nekatera podjetja so zaradi tega prisiljena začasno omejiti proizvodnjo ali jo trajno ustaviti. Neželezne kovine (aluminij in cink), železove zlitine, gnojila, jeklo in steklo so sektorji, ki se spoprijemajo z največjimi izzivi. Medtem ko se zmogljivosti v EU zmanjšujejo, se nove zmogljivosti povečujejo zunaj EU, kar za evropska podjetja pomeni tveganje trajne izgube proizvodnih zmogljivosti in tržnih deležev ter običajno veliko večji ogljični odtis. Za sektorje, ki konkurirajo na svetovni ravni, zapiranja v Evropi pomenijo vse večjo odvisnost od uvoza. Kratkoročno blaženje vpliva visokih cen energije na najbolj prizadeta podjetja, ki so sposobna preživetja, ne sme ogroziti enakih konkurenčnih pogojev in celovitosti enotnega trga. Komisija je septembra 2022 predstavila instrument za izredne razmere na enotnem trgu, ki naj bi ohranil delovanje enotnega trga in dobavnih verig EU v času krize. Cilj instrumenta je tudi zagotoviti prost pretok in razpoložljivost osnovnega blaga in storitev, tudi za MSP v EU. Za trajen napredek na področju produktivnosti in konkurenčnosti so potrebne reforme in naložbe za razogljičenje industrijskih procesov, odpravo pomanjkanja delovne sile ter neskladij v spretnostih, zmanjšanje upravnih in regulativnih bremen, izboljšanje insolvenčnih okvirov in odpravo sistematičnih zamud pri plačilih. Zanesljive dobavne verige bi morale zagotoviti varnost oskrbe EU in hkrati svetovno konkurenčnost. Začasna ali trajna ozka grla v dobavnih verigah imajo negativne posledice za gospodarstvo EU in njene industrijske sektorje. Zavezanost EU k dvojnemu prehodu bo povečala potrebe po določenem blagu (na primer nekaterih surovinah) in tehnologijah (na primer baterijah), kar bo povečalo pritiske na dobavo in cene. Države članice imajo ključno vlogo pri omejevanju strateških odvisnosti s spodbujanjem trajnostnega izkoriščanja razpoložljivih virov v EU, čim večjim izkoriščanjem potenciala krožnega gospodarstva, podpiranjem trgovinske agende EU za zagotavljanje in povečanje raznolike in trajnostne oskrbe s surovinami iz držav zunaj EU ter odpravljanjem motenj v dobavni verigi. V tem okviru je lahko gospodarska raznolikost regij EU vir konkurenčnosti in odpornosti Unije. EU si prizadeva postati glavno središče inovativnih in najsodobnejših zelenih in transformacijskih tehnologij, pri čemer izkorišča odprtost našega gospodarstva. K reševanju strateških odvisnosti Evrope bo prispeval tudi prihodnji zakon o kritičnih surovinah. Trgovinska agenda EU prispeva k odpornosti dobavnih verig surovin z zagotavljanjem odprte trgovine in naložb v surovine, ki temeljijo na pravilih, ter z odpravljanjem izkrivljanja mednarodne trgovine z dvostranskimi trgovinskimi in naložbenimi sporazumi ter delom v Svetovni trgovinski organizaciji. Ustrezno delujoč enotni trg, na katerem je zagotovljena poštena in učinkovita konkurenca, je ključnega pomena za povečanje produktivnosti in rasti. Delovanje enotnega trga ne sme biti samoumevno in potrebna so konkretna prizadevanja za njegovo izboljšanje, zlasti na področju storitev. Še vedno obstajajo omejevalne regulativne prakse, ki negativno vplivajo na delovanje trgov. Omejitve izvoza in izogibanje pravilom EU o javnem naročanju negativno vplivajo na delovanje trgov. Zaradi visoke inflacije, ki močno vpliva na kupno moč potrošnikov, bi bilo treba odpraviti omejevalne regulativne okvire na področju maloprodajnih storitev. Rast in produktivnost najbolje podpirajo konkurenčni in učinkoviti trgi, ki preprečujejo volatilnost cen, ter strukturne reforme, ki odpravljajo ozka grla v poslovnem okolju na nacionalni in regionalni ravni. Dobro upravljanje in spoštovanje pravne države, zlasti neodvisni, kakovostni in učinkoviti pravosodni sistemi, delujoči in učinkoviti davčni sistemi ter uspešni insolvenčni okviri in trdni okviri za boj proti korupciji in goljufijam so ključni dejavniki gospodarstva po meri ljudi. V zvezi s tem bi morali predlog za enotna davčna pravila za poslovanje v Evropi – BEFIT ter nadaljnja posodobitev in digitalizacija davčnih uprav prispevati k zmanjšanju stroškov usklajevanja, zmanjšanju možnosti agresivnega davčnega načrtovanja in izogibanja davkom ter hkrati podpreti delovna mesta v EU in naložbe na enotnem trgu. Ustrezna kombinacija davkov in učinkovito pobiranje prihodkov sta ključnega pomena pri prilagajanju na prihodnost z zagotavljanjem poštene, učinkovite in okoljsko trajnostne konkurence, olajšanjem zelenega in digitalnega prehoda ter odzivanjem na fiskalni učinek staranja prebivalstva. Povezljivost na enotnem trgu bi bilo treba še povečati z večjimi naložbami v prometno, energetsko in digitalno infrastrukturo. Naložbe in reforme za digitalni prehod so še vedno bistvenega pomena za krepitev gospodarske osnove EU, spodbujanje ustanavljanja podjetij in podjetništva med MSP ter omogočanje hitrega izvajanja evropskega zelenega dogovora. Digitalne tehnologije omogočajo podjetjem, da pridobijo konkurenčno prednost, izboljšajo svoje storitve in proizvode ter razširijo svoje trge, poleg tega pa lahko podpirajo zeleni prehod. Medtem ko velika podjetja pogosteje uvajajo nove digitalne tehnologije, je stopnja digitalizacije MSP še vedno neenakomerna po državah članicah in gospodarskih sektorjih. Medtem ko so nekatera MSP vodilna na področju digitalne preobrazbe, pa veliko več tradicionalnih MSP nima dovolj finančnih sredstev in/ali znanja ter spretnosti, da bi lahko izkoristila prednosti digitalizacije. Potreben je večji napredek na področju digitalizacije, da bi lahko MSP z razvojem in sprejemanjem naprednih tehnologij povečala učinkovitost svojih proizvodnih procesov in svojo zmožnost inovacij. Za večjo produktivnost je potrebna delovna sila z ustreznimi znanji in spretnostmi ter posodobitev izobraževanja in usposabljanja, da bosta vsem nudila enake možnosti. Prihodnja konkurenčnost EU je v veliki meri odvisna od nabora znanj in spretnosti Evropejcev. Razvoj vrhunskih znanj in spretnosti v visokošolskih ustanovah skupaj s strategijami za preusposabljanje in izpopolnjevanje odpravlja pomanjkanje spretnosti na trgu dela ter obravnava spreminjajoče se potrebe v času zelenega in digitalnega prehoda, ko gospodarstvo postaja bolj tehnološko usmerjeno. Zato je Komisija predlagala, da bi leto 2023 razglasila za evropsko leto spretnosti ter začela strukturiran dialog o digitalnem izobraževanju ter digitalnih znanjih in spretnostih. Indeks digitalnega gospodarstva in družbe kaže, da štirje od desetih odraslih v EU nimajo osnovnih digitalnih spretnosti. Kljub temu, da ženske predstavljajo večino diplomantov terciarnega izobraževanja, so premalo zastopane v tehnoloških poklicih in študijskih programih, saj sta le dva od petih znanstvenikov in inženirjev ter manj kot 20 % strokovnjakov za IKT ženskega spola. Naložbe in vključujoče politike v podporo študiju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike ter (osnovnim) digitalnim spretnostim so zato bistvenega pomena za pospešitev razvoja in sprejetja naprednih digitalnih tehnologij ter podporo uvajanju in širjenju inovacij v naših gospodarstvih ter za oblikovanje digitalnega in zelenega prehoda. Odpravljanje pomanjkanja digitalnih spretnosti ter spodbujanje projektov in strategij za izboljšanje digitalnih znanj in spretnosti na vseh ravneh v EU je izredno pomembno za povečanje produktivnosti v gospodarskih sektorjih in podjetjih, zlasti v MSP, ter za prispevanje k široki in učinkoviti uporabi digitalnih orodij in storitev (npr. v javni upravi). Naložbe v raziskovalne in inovacijske zmogljivosti so naložbe v prihodnost Evrope. Prihodnji dohodki in trajnostna blaginja v EU bosta ključno odvisna od večje produktivnosti, znanj in spretnosti ter inovacij. Mehanizem za okrevanje in odpornost, program InvestEU, nedavno vzpostavljeni prenovljeni evropski raziskovalni prostor, Novi evropski program za inovacije in misije EU bodo z mobilizacijo novih sredstev za raziskave in inovacije ter izboljšanjem pogojev za financiranje, inovacijskih spretnosti in bolje usklajenih politik na področju raziskav in inovacij v Evropi prav tako pomagali odpraviti vrzel v naložbah in dejavnostih na področju raziskav in inovacij v primerjavi z glavnimi konkurenti EU. Raziskave in inovacije so ključnega pomena za pospešitev zelenega in digitalnega prehoda ter za podporo drugim ključnim ciljem, kot so izboljšanje zdravja ljudi, razvoj odprte strateške avtonomije in povečanje konkurenčnosti naših gospodarstev. Zlasti v sedanjih razmerah moramo pospešiti inovacije in naložbe v prelomne tehnologije, in sicer vetrne, sončne in vodikove tehnologije, toplotne črpalke in pametna električna omrežja, ter njihovo uvajanje. 2.3 Pravičnost Leta 2021 in v prvi polovici leta 2022 je gospodarska rast podpirala dobre rezultate na trgih dela v EU, saj se je stopnja delovne aktivnosti znatno povečala. Stopnja delovne aktivnosti v EU je rasla vse leto 2021 in v drugem četrtletju 2022 dosegla rekordnih 74,8 %. Kljub nedavnemu zmanjšanju brezposelnosti mladih je delež mladih, ki niso vključeni v izobraževanje, zaposlitev ali usposabljanje, še vedno visok (11,7 % v drugem četrtletju 2022). Tveganje revščine ali socialne izključenosti je ostalo stabilno ves čas pandemije, čeprav je bila v letih 2020 in 2021 ena od petih oseb še vedno na pragu tveganja revščine ali socialne izključenosti. Uspešna oživitev trga dela in splošna stabilnost socialnih kazalnikov odražata pozitiven učinek ukrepov, ki so jih države članice sprejele med pandemijo. To vključuje podporo EU , stabilizacijski učinek sistemov socialnega varstva in uspešne strukturne reforme, izvedene v zadnjem desetletju. Vendar močno naraščajoče cene energije in inflacija zelo negativno vplivajo na kupno moč gospodinjstev in dejavnost evropskih podjetij ter ustvarjajo tveganja za poslabšanje razmer na trgu dela. Višje cene energije povzročajo višje stroške poslovanja in posledično krajšanje delovnega časa ter večje tveganje za izgubo delovnih mest v različnih sektorjih, poleg tega pa upada tudi povpraševanje. Vpliv na delovna mesta bo odvisen od sektorske sestave gospodarstev, njihovih virov ustvarjanja vrednosti in odvisnosti od energetsko intenzivnih vrednostnih verig. Zato se pričakuje, da se bodo učinki na zaposlovanje bistveno razlikovali glede na sektor, spol in regijo. Visoke cene energije še naprej močno vplivajo na gospodinjstva, kar povečuje tveganje energetske revščine ter zahteva ciljno usmerjene in usklajene ukrepe. Hrana in energija predstavljata večji delež potrošniške košarice gospodinjstev z nizkimi dohodki, zato so ta še posebej izpostavljena sedanjemu višanju cen. Države članice so že sprejele pomembne ukrepe za ublažitev vpliva visokih cen energije na gospodinjstva. Vendar, kot je pojasnjeno v naslednjem oddelku, več kot 70 % podpornih ukrepov v letu 2022 ni bilo ciljno usmerjenih. Medtem ko se cenovni pritiski širijo izven področja energije, viri pa ostajajo omejeni, je vse pomembneje, da so podporni ukrepi namenjeni ranljivim gospodinjstvom ter da ohranjajo spodbude za zmanjšanje porabe energije in spodbujanje energijske učinkovitosti. Boljša usmerjenost omogoča, da so navedeni ukrepi učinkoviti pri preprečevanju povečanja energetske revščine in revščine na splošno, hkrati pa ne povečujejo inflacije in omejujejo vpliv na proračun. Poleg tega so ukrepi, ki so namenjeni prikrajšanim skupinam, uspešnejši z vidika makroekonomske stabilizacije. Komisija s programom SAFE (podpora cenovno dostopni energiji) v okviru načrta REPowerEU predlaga prožnejšo uporabo dodeljenih sredstev kohezijske politike za obdobje 2014–2020, da bi državam članicam in regijam pomagala podpreti ranljiva gospodinjstva in podjetja ter ohraniti delovna mesta. Močan socialni dialog lahko pomaga zagotoviti, da se pri določanju plač ublaži zmanjšanje kupne moči, zlasti za osebe z nizkimi dohodki, hkrati pa omeji tveganje sekundarnih učinkov na inflacijo ter ohranita zaposlenost in konkurenčnost. Medtem ko so se nominalne plače v letu 2021 zvišale, v letu 2022 pa še okrepile, so se realne plače zaradi visoke inflacije znižale. Rast plač v letu 2021 je bila predvsem posledica povečanja števila opravljenih delovnih ur in močnega gospodarskega okrevanja, ki je sledilo krizi zaradi COVID-19. Leta 2022 sta visoka inflacija in pomanjkanje delovne sile povzročila pospešeno rast nominalnih plač. Vendar je bila rast plač še vedno nižja od inflacije. Učinkovita kolektivna pogajanja so ključna za doseganje splošnega razvoja plač, ki je skladen s spreminjajočimi se makroekonomskimi razmerami, hkrati pa preprečujejo tveganje, da bi se inflacijska pričakovanja spremenila. Posodabljanje minimalnih plač (v skladu z direktivo o ustreznih minimalnih plačah) ima ključno vlogo pri zaščiti kupne moči nizkih plač. Zgornji ciljno usmerjeni in začasni podporni ukrepi imajo lahko pomembno vlogo tudi v primerih, ko je stopnja donosnosti v nekaterih podjetjih in sektorjih pod pritiskom. Na prilagajanje plač vplivajo tudi posebnosti sektorjev in stopnja fleksibilnosti gospodarstva, srednjeročno pa se kupna moč ščiti z izboljšanjem plač v skladu s povečanjem produktivnosti in potencialne rasti. Učinkovite politike trga dela so še vedno ključne za podporo delavcem in spodbujanje prehodov med zaposlitvami, zlasti ker v EU še naprej primanjkuje delovne sile in spretnosti. Pomanjkanje delovne sile še posebej vpliva na nekatere sektorje, kot so zdravstvo, izobraževanje, gostinstvo in turizem, gradbeništvo, IKT in sektorji, povezani z zelenim prehodom. Odpuščanja zaradi pandemije COVID-19 so povzročila dodatno pomanjkanje, zlasti v sektorjih, kjer se najbolj uporabljajo prožne pogodbe, saj se vsi delavci niso vrnili, ko se je znova pojavilo povpraševanje. Ker začasno povečanje proizvodnih stroškov ogroža delovna mesta, programi skrajšanega delovnega časa pomagajo ohranjati zaposlenost in človeški kapital, specifičen za podjetje. Oblikovati bi jih bilo treba tako, da podpirajo postopke prestrukturiranja z lajšanjem prehodov med zaposlitvami, tudi z izpopolnjevanjem in preusposabljanjem. Aktivne politike trga dela, usposabljanje ter ukrepi za izpopolnjevanje in preusposabljanje podpirajo zaposlovanje in socialno vključenost. Prav tako imajo lahko osrednjo vlogo pri uresničevanju dvojnega prehoda. Digitalizacija gospodarstva, ki se je med pandemijo hitro pospešila, je povzročila večje povpraševanje po digitalnih spretnostih na vseh ravneh. Za odpravo odvisnosti EU od fosilnih goriv in doseganje podnebne nevtralnosti je prav tako treba ukrepe preusmeriti v izpopolnjevanje in preusposabljanje ljudi v različnih industrijskih sektorjih ter podpiranje prehodov med zaposlitvami. Kljub dobremu napredku v večini držav članic bi bilo treba dolgotrajne izzive v zvezi z zaposlovanjem mladih, žensk in prikrajšanih skupin, kot so invalidi, Romi in ljudje z migrantskim ozadjem, vključno z razseljenimi osebami iz Ukrajine, obravnavati s posebnimi in prilagojenimi ukrepi politike na nacionalni in regionalni ravni ter v celoti in učinkovito uporabiti razpoložljiva sredstva EU. Prilagoditev sistemov izobraževanja in usposabljanja je ključnega pomena za razvoj znanj in spretnosti, ki jih potrebujejo naša gospodarstva, vendar lahko pomanjkanje učiteljev ovira ta prizadevanja. Države članice se spoprijemajo z vse večjim pomanjkanjem učiteljev na vseh ravneh izobraževanja, tudi na področju predšolske vzgoje in varstva, zlasti pri predmetih, ki so najpomembnejši za dvojni prehod. Povečanje privlačnosti učiteljskega poklica, zlasti v poklicih in regijah, ki jih najbolj pesti pomanjkanje učiteljev, je ključnega pomena za to, da bo več mladih ljudi in udeležencev vseživljenjskega učenja pridobilo znanja in spretnosti, ki so zdaj in v prihodnosti najbolj potrebna na spreminjajočih se trgih dela. Podobno bo po pandemiji, med katero se je povečal vpliv socialno-ekonomskega ozadja na učne rezultate prikrajšanih otrok in mladostnikov, vključno s tistimi z migrantskim ali manjšinskim etničnim ozadjem, bistveno izboljšati enakost v izobraževanju, tudi v zgodnjem otroštvu. Naložbe v kakovostno, dostopno in cenovno ugodno predšolsko vzgojo in varstvo so prav tako ključne za spodbujanje udeležbe žensk na trgu dela. Pandemija je poudarila pomen odpornih in trajnostnih sistemov zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe, ki se lahko hitro odzovejo na izredne zdravstvene razmere, hkrati pa ohranijo kakovost in dostopnost oskrbe za druga zdravstvena stanja. Čeprav je bil med pandemijo dosežen napredek, mora več držav članic doseči nadaljnji napredek pri odpornosti, kakovosti in dostopnosti svojih sistemov zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe, kar velja tudi za izziv pomanjkanja delovne sile v zdravstvu. Med pandemijo se je pokazalo, da morajo biti vse države članice bolj pozorne in poskrbeti za večje naložbe, da bodo ustrezno pripravljene na prihodnje zdravstvene krize ter da bodo lahko ohranile kakovost oskrbe za vse druge bolezni in stanja. Pospešitev evropskega zelenega dogovora lahko dodatno koristi zdravstvenim sistemom (na primer z akcijskim načrtom za ničelno onesnaževanje kot del evropskega zelenega dogovora), saj je vsaka osma prezgodnja smrt v EU povezana z onesnaževanjem okolja. Ohranjanje in izboljšanje ustreznosti in trajnostnosti mrež socialne varnosti je v sedanjih gospodarskih razmerah še vedno prednostna naloga. V nekaterih državah članicah lahko zaradi nizke ravni ustreznosti prejemki ne sledijo rasti življenjskih stroškov ranljivih gospodinjstev. Hkrati bi morale biti sheme dohodkovne podpore dobro usmerjene ter vključevati ustrezne spodbude in podporo upravičencem, ki so sposobni delati, da se ponovno vključijo na trg dela. Zagotavljanje socialne zaščite za nestandardne delavce in samozaposlene osebe ostaja ključnega pomena. Podobno je zaradi neugodnih demografskih trendov in spreminjajočih se trgov dela še vedno posebej pomembno zagotoviti ustreznost in finančno vzdržnost pokojninskih sistemov. Enako velja za zagotavljanje dostopa do cenovno dostopne, kakovostne in trajnostne dolgotrajne oskrbe. Regionalne razlike in demografske spremembe povečujejo izzive, povezane z zelenim in digitalnim prehodom. Število delovno sposobnega prebivalstva v EU se zmanjšuje, kar prispeva k obstoječemu pomanjkanju delovne sile ter ovira potencial rasti in konkurenčnost podjetij. V številnih regijah, zlasti na podeželju, se vpliv staranja prebivalstva povečuje zaradi izseljevanja. To je še dodaten izziv pri zagotavljanju razpoložljivosti kvalificirane delovne sile za oblikovanje gospodarstev, dobro opremljenih za zeleni in digitalni prehod. Poleg tega izrazit in vztrajen razkorak na področju inovacij v Evropi ovira številne regije, ki zaostajajo v razvoju, pri doseganju višjih ravni blaginje. Sposobnost nacionalnih politik in politik EU, da ponovno uravnotežijo rast po vsej EU in v državah članicah, bo ključna za zagotovitev pravičnega okrevanja, ki bo državljanom, ne glede na to, kje v EU živijo, omogočilo sodelovanje na enotnem trgu in izkoriščanje njegovih prednosti. Glavni cilji EU za leto 2030 na področju zaposlovanja, znanja in spretnosti ter zmanjševanja revščine bodo prispevali k spodbujanju navzgor usmerjene socialne konvergence v EU. Države članice so predstavile svoje nacionalne cilje za leto 2030, zdaj pa je pomembno, da ustrezni ukrepi politike sledijo zastavljenim ambicijam. Napredek pri doseganju ciljev EU in nacionalnih ciljev se bo spremljal od tega cikla evropskega semestra, začenši s predlogom Komisije za skupno poročilo o zaposlovanju za leto 2023. Mehanizem za okrevanje in odpornost skupaj s skladi kohezijske politike in mehanizmom za pravični prehod podpira pravično in vključujočo rast v EU. Načrti za okrevanje in odpornost, ki jih izvajajo države članice, vključujejo številne reforme in naložbe, ki bodo imele trajne učinke. Prispevale bodo k večji udeležbi na trgu dela, povečanju produktivnosti z ukrepi na področju izobraževanja, preusposabljanja in izpopolnjevanja, pa tudi k socialni vključenosti, medgeneracijski pravičnosti, teritorialni koheziji in odpornosti. Programi kohezijske politike še naprej omogočajo rast regij, zlasti z osredotočanjem na regionalne dejavnike in gonila gospodarskega razvoja ter vlaganjem v človeški kapital. 2.4 Makroekonomska stabilnost