ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Učinkovito izvajanje temeljne pravice do enakega plačila za enako delo ali delo enake vrednosti za moške in ženske, kakor je zapisana v členu 157 PDEU, v EU še naprej ostaja velik izziv. Posamična diskriminacija pri plačilu in sistemska pristranskost v plačnih strukturah sta ob drugih vzrokih, kot sta horizontalna in vertikalna segregacija, le del temeljnih vzrokov za plačilno vrzel med spoloma. Plačilna vrzel med spoloma v Evropski uniji skupno dosega 14 % in na tej ravni tudi vztraja. Gre za težavo tako pri delavkah in delavcih kot pri delodajalcih.

Neizvajanje te temeljne pravice vpliva na ekonomsko neodvisnost žensk v njihovem delovno aktivnem obdobju in po njem. Prav tako to povzroča težave za učinkovito delovanje trga dela in konkurenco na notranjem trgu. Pričakovanja glede zaslužka lahko pri ženskah izkrivijo izbiro zaposlitve ter odločitve o delovnem času in poklicnih poteh ter tako povzročijo očitno tveganje za izgubo produktivnosti v gospodarstvu na splošno zaradi podoptimalne udeležbe žensk na trgu dela. Z vidika delodajalcev ta neučinkovita raba virov pomeni izgubo produktivnosti in skrite stroške. Nenazadnje lahko razlike v obravnavi žensk in moških z vidika plačila vplivajo tudi na konkurenčnost delodajalcev, kolikor bi delodajalci, ki ne spoštujejo načela enakega plačila in morda v različnih državah uporabljajo različna pravila, lahko imeli nepošteno (in nezakonito) prednost.

Razlogi, ki omogočajo posamično diskriminacijo pri plačilu in spolno pristranskost v mehanizmih določanja plačil ter načinih, kako se vrednoti delo žensk, so lahko:

— premalo preglednosti plačil na ravni posameznega delavca in delodajalca,

·— pomanjkljiva uporaba konceptov „plačila“ in „dela enake vrednosti“ ter

·— neustrezen dostop do pravnega varstva zaradi postopkovnih ovir in nezadostnih pravnih sredstev za žrtve.

Pomanjkanje preglednosti plačil delavkam in delavcem preprečuje, da bi ocenili, ali se njihova pravica do enakega obravnavanja v zvezi s plačilom spoštuje, prav tako pa prikriva tudi podvrednotenje dela žensk zaradi (pogosto nezavedne) pristranskosti v plačilnih strukturah. Uveljavljanje pravice do enakega plačila za delavce in delavke ter njeno izvajanje s strani delodajalcev dodatno zapletajo težave z ustrezno uporabo ključnih konceptov pri ocenjevanju enakega „plačila“ za enako delo ali „delo enake vrednosti“. Delavke in delavci zaradi nezadostnega dostopa do pravnega varstva in strahu pred viktimizacijo še težje uveljavljajo svoje pravice do enakega plačila.
Kljub pomembnim dosežkom direktive o varnosti omrežij in informacijskih sistemov, ki je utrla pot do velike spremembe v miselnosti ter institucionalnem in regulativnem pristopu h kibernetski varnosti v številnih državah članicah, so se doslej pokazale tudi njene omejitve. Z digitalno preobrazbo družbe (ki jo je okrepila kriza zaradi COVID-19) se je okolje groženj razširilo in nastajajo novi izzivi, ki zahtevajo prilagojene in inovativne odzive. Število kibernetskih napadov se še naprej povečuje, vse bolj izpopolnjeni napadi pa prihajajo iz različnih virov znotraj EU in zunaj nje.

Na podlagi ocene delovanja direktive o varnosti omrežij in informacijskih sistemov so bile v oceni učinka opredeljene naslednje težave: nizka raven kibernetske odpornosti podjetij, ki delujejo v EU; neskladna odpornost po državah članicah in sektorjih ter nizka raven skupnega situacijskega zavedanja in pomanjkanje skupnega odzivanja na krize. Zaradi nekaterih od teh težav in dejavnikov obstajajo na primer primeri, ko večje bolnišnice v državi članici ne spadajo na področje uporabe direktive o varnosti omrežij in informacijskih sistemov in jim zato ni treba izvajati varnostnih ukrepov, ki izhajajo iz nje, medtem ko v drugi državi članici za skoraj vsako bolnišnico v državi veljajo zahteve glede varnosti omrežij in informacijskih sistemov.
Kriptoimetja so vrsta digitalnih sredstev, ki so odvisna predvsem od kriptografije in tehnologije razpršene evidence (DLT). Nekatera kriptoimetja se lahko štejejo za finančne instrumente v skladu z direktivo o trgih finančnih instrumentov (MiFID II) ali za „e-denar“ v skladu z direktivo o elektronskem denarju (EMD2), vendar pa večina teh imetij ne spada na področje uporabe obstoječih finančnih predpisov EU.

Kadar finančni predpisi EU ne zajemajo kriptoimetij, so potrošniki in vlagatelji izpostavljeni velikim tveganjem, ker ni veljavnih pravil za storitve, povezane s takšnimi imetji (kot so kripto borze, platforme za trgovanje, ponudniki skrbniških denarnic). Obstajajo tudi znatna tveganja za celovitost trga (npr. tržno manipulacijo) na sekundarnem trgu kriptoimetij. Nekatere države članice so na nacionalni ravni sprejele prilagojena pravila za vsa kriptoimetja ali njihovo podskupino, ki jih ne zajemajo sedanji predpisi na ravni EU. To povzroča regulativno razdrobljenost, ki izkrivlja konkurenco na enotnem trgu, ponudnikom storitev v zvezi s kriptoimetji otežuje čezmejno širitev njihovih dejavnosti in privede do regulativne arbitraže. Medtem ko je trg kriptoimetij še vedno skromen in trenutno ne ogroža finančne stabilnosti, se dnevni obseg trgovanja stalno povečuje. Tako imenovani „stabilni kovanci“ (podskupina kriptoimetij, ki ima funkcije za doseganje cenovne stabilnosti) lahko pomenijo dodatne izzive, če jih potrošniki široko sprejmejo (npr. za finančno stabilnost in monetarno suverenost). Da bi se izognili regulativni arbitraži in zagotovili ustrezno varstvo potrošnikov, bi morala biti regulativna obravnava teh „stabilnih kovancev“ odvisna od njihove specifične zasnove. Brez okvira EU za kriptoimetja bo pomanjkanje zaupanja uporabnikov v kriptoimetja oviralo razvoj tega trga, kar bo povzročilo zamujene priložnosti v smislu hitrih, poceni in učinkovitih plačilnih instrumentov ali novih virov financiranja za podjetja v EU.

Kadar so kriptoimetja zajeta v zakonodaji EU o finančnih storitvah, ni pravne varnosti glede tega, kako uporabljati obstoječe finančne predpise EU (npr. uredbo o prospektu , MIFID II in uredbo o centralnih depotnih družbah ). Zaradi teh razmer se naložbeni žetoni na primarnem trgu izdajajo le občasno in je morebitna uporaba DLT na finančnih trgih omejena, kar dokazuje pomanjkanje tržnih infrastruktur na podlagi DLT (kot so mesta trgovanja ali centralne depotne družbe), ki omogočajo trgovanje z naložbenimi žetoni in poravnavo poslov.
Uredba na ravni EU uvaja sistem za neposredno in hitro posredovanje in izvršitev zaprosil za pridobivanje dokazov med sodišči v civilnih in gospodarskih zadevah. Določa tudi natančna merila glede oblike in vsebine takšnih zaprosil. Zlasti je uredba nadomestila zapleten sistem, ki ga uporabljajo države članice na podlagi Haaške konvencije, s sodobnim sistemom neposrednih stikov med sodišči (pošiljanje zaprosil in pridobljenih dokazov). Trenutno ima približno 3,4 milijona civilnih in gospodarskih sodnih postopkov v EU čezmejne posledice. V mnogih od teh zadev je pridobivanje dokazov zelo pomembno za pravilno delovanje pravosodja.

Trenutno so stiki med organi, določenimi z Uredbo, še vedno skoraj izključno v papirni obliki, kar ima negativne učinke na stroške in učinkovitost. Poleg tega se videokonferenca za zaslišanja v drugi državi članici uporablja le redko. Ta pobuda obravnava potrebo po posodobitvi zakonodaje in uporabi sodobne tehnologije pri čezmejnem pridobivanju dokazov. Obenem obravnava nekatere vrzeli v Uredbi, ki so bile ugotovljene z oceno njenega delovanja. Navedene vrzeli povzročajo tri glavne kategorije težav:

– zamude in stroški za državljane, podjetja in države članice,

– pomanjkljivosti pri varstvu procesnih pravic in

– pravna zapletenost in negotovost.

Tretja točka vključuje dvoumnost nekaterih neopredeljenih osnovnih pojmov iz Uredbe in pomanjkanje jasnosti, ki izhaja iz neobvezne narave Uredbe, ki dopolnjuje nacionalno pravo.

Zainteresirane strani, na katere bo vplival predlog, so državljani in podjetja kot stranke v sodnem postopku, javne uprave in pravosodni organi držav članic ter pravni strokovnjaki (zlasti sodniki in odvetniki).

Ta pobuda je tesno povezana s pobudo o vročanju sodnih in izvensodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah (vročanje pisanj), ki ga ureja Uredba (ES) št. 1393/2007. Obe pobudi pa sta tesno povezani s splošno prednostno nalogo Komisije glede digitalizacije in e-pravosodja in sledita zgledu vzporednega dela na področju kazenskega pravosodja (e-dokazov), da bi ustvarili enake konkurenčne pogoje na področju kazenskega in civilnega pravosodja. Pobudi temeljita na obstoječih rezultatih in pravnih standardih EU, kot sta e-CODEX ter uredba eIDAS, ter izkoriščata njihov potencial.
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Pobuda ima močno podporo glavnih skupin zainteresiranih strani. Ladijske družbe in ladijski agenti na splošno dajejo prednost celovitemu obsegu in centralizirani rešitvi kot zagotovilu za usklajenost. Države članice večinoma dajejo prednost celovitemu obsegu in decentralizirani rešitvi (usklajevanje čelnega dela nacionalnih enotnih okenc).
Ocena učinka, priložena predlogu uredbe o trženju in uporabi predhodnih sestavin za eksplozive, spremembi Priloge XVII k Uredbi (ES) št. 1907/2006 in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 98/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o trženju in uporabi predhodnih sestavin za eksplozive

Uredba (EU) št. 98/2013 ureja trženje in uporabo predhodnih sestavin za eksplozive (tj. kemijskih snovi, ki se lahko zlorabijo za proizvodnjo doma narejenih eksplozivov). Uredba je sicer zmanjšala razpoložljivost predhodnih sestavin za eksplozive za splošne uporabnike in izboljšala prijave sumljivih transakcij, vendar je ocena pokazala, da so bili glavni cilji le delno doseženi. Dve pomembni težavi ostajata nerešeni. Prvič, predhodne sestavine za eksplozive se še naprej zlorabljajo za proizvodnjo doma narejenih eksplozivov, kar ogroža varnost državljanov EU. Drugič, gospodarski subjekti se še vedno soočajo z nepotrebnimi ovirami za prosti pretok teh snovi na notranjem trgu. Ti težavi sta posledica: (i) nezadostne ravni omejitev, (ii) novih in razvijajočih se groženj, (iii) nezadostne ozaveščenosti v celotni dobavni verigi, (iv) pomanjkanja učinkovite uporabe in izvrševanja obstoječih kontrol, (v) razdrobljenosti sistema omejitev in nadzora ter (vi) pomanjkanja jasnosti v Uredbi. Če EU ne bo ukrepala, se pričakuje, da bosta težavi še naprej prisotni.

Z dodatnim omejevanjem dostopa do nekaterih predhodnih sestavin za eksplozive in krepitvijo nadzora, prilagajanjem omejitev razvijajoči se grožnji, okrepitvijo izvrševanja na ravni pristojnih organov ter izboljšanjem prenosa informacij v celotni dobavni verigi želi pobuda preprečiti zlorabo predhodnih sestavin za eksplozive ter zagotoviti visoko raven varnosti. Delovanje notranjega trga se bo okrepilo z olajšanjem trgovine znotraj EU in preprečevanjem izkrivljanja konkurence, pa tudi s pojasnitvijo Uredbe in enotno uporabo pravil.
Povzetek

Ocena učinka o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzajemnem priznavanju blaga

A. Nujnost ukrepanja

Zakaj? V čem je težava?

Z vrednotenjem je bilo ugotovljeno, da zaradi pomanjkanja ozaveščenosti, pravne negotovosti in pomanjkanja učinkovite komunikacije med zainteresiranimi stranmi vzajemno priznavanje ne deluje, kot bi moralo. Gospodarski subjekti ne izkoriščajo v celoti svojih obstoječih pravic. Nacionalni organi izgubljajo čas in vire. Potrošniki se soočajo z višjimi cenami in manjšo izbiro. Brez ukrepov na ravni EU ni pričakovati odprave težave.

Kaj naj bi prinesla ta pobuda?

Čeprav pričakovanih koristi ni mogoče natančno oceniti, nedavna študija „The Costs of Non-Europe in the Single Market“ kaže, da bi zmanjšanje trgovinskih ovir lahko povečalo trgovino znotraj EU za več kot 100 milijard EUR na leto. Pojem trgovinskih ovir v tej študiji je širši od zgolj vzajemnega priznavanja, daje pa oceno pričakovanih koristi.

Kakšna je dodana vrednost ukrepanja na ravni EU?

Skupen nabor pravil zagotavlja enako obravnavo in omogoča dosledno uporabo vzajemnega priznavanja. Ukrepanje zgolj držav članic bi načelo razdrobilo na 28 različnih in potencialno nasprotujočih si nacionalnih postopkov.

B. Rešitve

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Ocenjene možnosti politike so bile: ·možnost 2 – mehko pravo, ·možnost 3 – minimalne zakonodajne spremembe, ·možnost 4 – celovite zakonodajne spremembe, ·možnost 5 – prostovoljna predhodna odobritev pred trženjem. Prednostna možnost je možnost 4, dopolnjena z možnostjo 2.

Kdo podpira katero možnost?

Možnost 2 so podprli vsi, če bi se dopolnila z drugimi orodji; možnost 3 so vsi šteli za potencialno učinkovito, a v manjši meri kot druge možnosti; možnost 4 so vsi šteli za najbolj učinkovito; možnost 5 je bila soglasno zavrnjena.

C. Učinki prednostne možnosti

Kakšne so koristi prednostne možnosti (če obstaja, sicer glavnih možnosti)?

Možnost 4 v kombinaciji z možnostjo 2 bo povečala ozaveščenost in znanje o vzajemnem priznavanju, vzpostavila pravno varnost pri uporabi načela ter izboljšala upravno sodelovanje med državami članicami.

Kakšni so stroški prednostne možnosti (če obstaja, sicer glavnih možnosti)?

Stroški za podjetja so minimalni. Države članice in Komisija bodo krile določene potrebne stroške, ocenjene, kot sledi: organizacija in usklajevanje dogodkov za ozaveščanje in usposabljanje (500 000 EUR), program izmenjave uradnikov (170 000 EUR na leto), skrajšani pritožbeni postopek (3–4 EPDČ za Komisijo, 225 000–300 000 EUR na leto), okrepljeno upravno sodelovanje (1 200 000 EUR na leto).

Kakšen bo vpliv na podjetja, MSP ter mikropodjetja?

Pobuda bo pozitivno vplivala na mikropodjetja ter mala in srednja podjetja, ne da bi jim povzročila kakršne koli dodatne stroške.

Ali bo prišlo do znatnih učinkov na nacionalne proračune in uprave?

Lahko bi prišlo do vpliva na kontaktne točke za proizvode, saj bodo za zaupane naloge potrebni ustrezni viri.

Bo imela pobuda druge pomembnejše učinke?

Za podjetja, zlasti inovativna, bodo tržne priložnosti večje.

D. Spremljanje

Kdaj se bo politika pregledala?
V čem je težava in zakaj je to težava na ravni EU?

Glavne težave z Uredbo so povezane s pretirano uporabo nacionalnih odstopanj, pravicami invalidnih potnikov in potnikov z omejeno mobilnostjo, nezadostnimi informacijami, enotnimi vozovnicami, reševanjem pritožb, izvrševanjem, diskriminacijo na podlagi državljanstva in nadomestili za dogodke, nastale kot posledica višje sile. Te težave negativno vplivajo na enotni trg in onemogočajo dosledno izvrševanje. Na liberaliziranem železniškem trgu EU bi se utegnile še poglobiti.

1.Izenačiti in okrepiti pravice uporabnikov železniškega prevoza v EU in
Osebna pokojninska zavarovanja so opredeljena kot pokojninski finančni produkti, ki se v obliki pogodbe prostovoljno sklenejo z nedržavnim subjektom. Namenjeni so izrecno upokojitvi, pri čemer zagotavljajo akumulacijo kapitala do upokojitve in služijo kot dodatni prihodek ob upokojitvi. Dopolnjujejo državne in poklicne pokojnine. Komisija je v akcijskem načrtu o oblikovanju unije kapitalskih trgov pripomnila, da učinkovit enotni trg za osebna pokojninska zavarovanja tretjega stebra ne obstaja. Popoln razvoj velikega in konkurenčnega trga za osebna pokojninska zavarovanja ovira cel kup predpisov na ravni EU in nacionalni ravni. Tržna razdrobljenost ponudnikom osebnih pokojninskih zavarovanj preprečuje, da bi maksimirali ekonomije obsega, razpršitev tveganja in inovacije, kar zmanjšuje možnost izbire in povečuje stroške pokojninskih varčevalcev. Poleg tega so značilnosti nekaterih obstoječih osebnih pokojninskih produktov nezadostne. Številni anketiranci v javnem posvetovanju so menili, da je ponudba osebnih pokojninskih produktov, ki so trenutno na voljo in se prodajajo v EU, neustrezna. To mnenje je skladno z rezultati pregleda stanja razmer na trgih za male vlagatelje, ki ga je Evropska komisija opravila 2015 in ki kaže, da so osebni pokojninski produkti med tremi produkti, pri katerih so ocene zadovoljstva malih vlagateljev najnižje. Zelo omejena sta tudi čezmejna prodaja in prenosljivost obstoječih osebnih pokojninskih zavarovanj. Nezadostna nadomestila po upokojitvi in pomanjkanje naložb na kapitalskih trgih EU bi se lahko ublažila z večjim razvojem osebnih pokojninskih produktov na ravni EU.
Na splošno ne bi smeli nastati znatni relevantni socialni in gospodarski stroški. Predvidena poenostavitev in večja sorazmernost pravil za poročanje bosta omogočili dosego ciljev uredbe EMIR, hkrati pa znatno zmanjšali splošno upravno breme, ki ga nosijo nasprotne stranke, za katere veljajo zahteve glede poročanja iz uredbe EMIR. Kjer se obravnava možnost prenosa obveznosti poročanja, so subjekti, ki bi morali v prihodnje prevzeti obveznost poročanja, bolje opremljeni za to nalogo, relevantni skupni stroški pa bi se morali zaradi ekonomije obsega zmanjšati. Nadaljnja uskladitev pravil in postopkov glede poročanja bi lahko morda vključevala nekaj omejenih dodatnih upravnih stroškov v začetni fazi izvajanja, vendar bi morala v srednjeročnem obdobju privesti do večje učinkovitosti in zmanjšanja splošnega bremena. Zahteva, da se klirinške storitve opravljajo pod poštenimi, razumnimi in nediskriminatornimi tržnimi pogoji, ki bo koristila mnogim nasprotnim strankam, naj bi prav tako povzročila le omejene dodatne upravne stroške.

Skupni učinek vseh prednostnih možnosti je znatno zmanjšanje stroškov. Ocene možnih prihrankov, izračunane samo za namen te ocene učinka in ob upoštevanju vseh osnovnih predpostavk iz priloge 8, znašajo od 2,3 milijarde EUR do 6,9 milijarde EUR pri fiksnih (enkratnih) stroških in od 1,1 milijarde EUR do 2,66 milijarde EUR pri operativnih stroških. Na zanesljivost teh ocenjenih znižanj stroškov vplivajo številne omejitve. Prvič, te ocene so veljavne samo trenutno. Pri izračunih se niso upoštevale zahteve, ki se bodo uporabljale v poznejši fazi, kot je na primer postopen začetek uporabe zahtev po kritju. Drugič, izračuni temeljijo na omejeni količini javno dostopnih podatkov in na nepreverjenih podatkih o trgu, ki morda ne zajemajo natančno raznolikosti in specifičnosti zadevnih nasprotnih strank. Tretjič, izračuni temeljijo na predpostavki, da se bo zmanjšanje stroškov v celoti preneslo na končne uporabnike. Četrtič, v ta izračun niso bili vključeni minimalni stroški prilagajanja, na primer zaradi uvedbe pogojev FRAND (pričakovani vpliv na klirinške člane) in zaradi ukrepov za izboljšanje kakovosti podatkov (pričakovan vpliv na repozitorije sklenjenih poslov).
Ocena učinka predloga direktive Evropskega parlamenta in Sveta o izvrševanju Direktive 2006/123/ES o storitvah na notranjem trgu, določitvi postopka uradnega obveščanja o sistemih dovoljenj in zahtevah, povezanih s storitvami, ter spremembah Direktive 2006/123/ES in Uredbe (EU) št. 1024/2012 o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg

Da bi se preprečila uvedba neutemeljenih in nesorazmernih nacionalnih regulativnih ukrepov, direktiva o storitvah vključuje postopek, v skladu s katerim morajo države članice predložiti uradno obvestilo o uvedbi ali spremembi regulativnih ukrepov. Postopek je bil vzpostavljen, da bi se zagotovila skladnost novih/spremenjenih nacionalnih regulativnih ukrepov z direktivo o storitvah. Vendar ima sedanji postopek več pomembnih pomanjkljivosti, zaradi katerih je neučinkovit. Veliko držav članic ne pošlje uradnega obvestila o novih ali spremenjenih regulativnih ukrepih, pošlje ga le za že sprejete ukrepe ali pa ne predloži potrebnih informacij. Področje uporabe obveznosti uradnega obveščanja izključuje nekatere ključne zahteve, ki so zajete v direktivi o storitvah. Posledice neupoštevanja obveznosti uradnega obveščanja niso jasne.

Cilj te pobude je prispevati h konkurenčnejšim in bolj povezanim trgom storitev z boljšo uporabo direktive o storitvah ter preprečevanjem neutemeljenih in nesorazmernih regulativnih ovir, ki so v nasprotju z direktivo o storitvah ter omejujejo svobodo ustanavljanja in svobodo čezmejnega opravljanja storitev.

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?
Globalizacija ter podnebne in socialne spremembe spreminjajo svetovno kmetijstvo. Posledično se spreminjajo tudi skupna kmetijska politika in druge povezane politike EU. Zato nastajajo nove potrebe po podatkih za kmetijsko statistiko, ki se zaradi toge zakonodaje in neskladnosti zbirk podatkov ne izpolnjujejo. Zaradi tehnološkega napredka in novih virov podatkov se spreminja tudi uradna statistika, sredstva pa se še naprej zmanjšujejo. To pomeni pritisk na zakonodajo o kmetijski statistiki, ki jo je treba prilagoditi, da bi dosegli večjo stroškovno učinkovitost in zmanjšali breme zbiranja podatkov.

Če te težave ne bodo odpravljene, bo ogrožena dokazna podlaga skupne kmetijske politike in drugih politik EU, kar bo omejilo sposobnost EU za ukrepanje na področjih, ki so bistvenega pomena za vse državljane EU. Zainteresirane strani, na katere ta pobuda vpliva najbolj neposredno, so generalni direktorati Komisije, pristojni za politiko, kot so AGRI, ENV, CLIMA in SANTE, ter nacionalni statistični uradi v državah članicah EU.
Gospodarski učinki bi bili pozitivni, saj bi okvirni pristop spodbujal regionalizacijo, prispeval k doseganju največjega trajnostnega donosa za vse staleže, zmanjšanju neželenega ulova in dobremu okoljskemu stanju v skladu z okvirno direktivo o morski strategiji. To bi privedlo do povečanja ribolovnih možnosti in povečalo prihodke zaradi iztovarjanja večjih, vrednejših rib (ocenjeno na 10 do 40 %). To bi se postopoma izboljševalo.

Stopnja zaposlenosti naj bi se v skladu s to možnostjo hitro ustalila, obstaja pa tudi možnost povečanja zaposlovanja. Ko bodo dosežene ravni največjega trajnostnega donosa, se bodo ribolovne možnosti povečale (vsaj za 20 % do leta 2020). Takšno občutno povečanje bi lahko vodilo v ustvarjanje novih delovnih mest v ribolovnem sektorju. Ribolov trajnostnih staležev bi tudi privedel do povečanja prihodkov in plač ter tako privlačnosti delovnih mest. Povprečne plače se bodo zaradi trajnostnega ribolova skoraj podvojile.

Vpliv na okolje bi bil pozitiven. Okvirni pristop bi urejal tudi prehod na regionalizacijo in zagotovil, da cilji okoljske trajnosti SRP ne bi bili ogroženi. Dolgoročno bi bil vpliv na staleže rib in boljšo zaščito občutljivih vrst in habitatov pozitiven.
Ocena učinka v zvezi z morebitno revizijo Uredbe Sveta (ES) št. 1006/2008 o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti ribiških plovil Skupnosti zunaj voda Skupnosti in dostopu plovil tretjih držav do voda Skupnosti

Sedanja uredba o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti ne omogoča učinkovitega in preglednega spremljanja zunanje flote EU. To stanje ogroža trajnostno izkoriščanje ribolovnih virov in bi lahko vplivalo na ugled Evropske unije na mednarodni ravni. Natančneje, številne določbe sedanje uredbe niso dovolj jasne in niso skladne z drugimi pravili, zlasti s pravili v zvezi z nadzorom in bojem proti nezakonitemu, neprijavljenemu in nereguliranemu ribolovu. Poleg tega se različne upravne ravni prekrivajo, kar povzroča neskladja in otežuje postopke. V zvezi z neposrednimi dovoljenji, ki jih tretje države izdajo plovilom EU zunaj področja uporabe sporazuma o partnerstvu o trajnostnem ribištvu (približno 150 do 180 dovoljenj na leto), ni učinkovitega okvira in meril za izdajo dovoljenj, zato dejavnosti zunanje flote EU ostajajo večinoma nepregledne. Nazadnje, težave glede nepoštenih zamenjav zastave in zakupa niso obravnavane.