SL Uradni list Evropske unije C 286/8

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 98/71/ES o pravnem varstvu modelov

COM(2004) 582 final -2004/0203 (COD)

(2005/C 286/03)

Svet je 6. decembra 2004 sklenil, da v skladu s členom 95 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu: „Predlog za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 98/71/ES o pravnem varstvu modelov“

Za pripravo dela Odbora na tem področju je predsedstvo Evropskega ekonomsko-socialnega odbora zadolžilo strokovno skupino za notranji trg, proizvodnjo in potrošnjo. Na seji 20. aprila 2005 je strokovna skupina za notranji trg, proizvodnjo in potrošnjo zavrnila osnutek mnenja, ki ga je predstavil g. Ranocchiari.

Zaradi nujnosti dela je Evropski ekonomsko-socialni odbor 8. in 9. junija 2005 na 418. plenarnem zasedanju (seji 8. junija) imenoval za glavnega poročevalca g. Ranocchiarija. Osnutek mnenja je zavrnil in namesto tega sprejel pričujoče nasprotno mnenje, ki sta ga predložila g. J. Pegado Liz in g. H. Steffens, s 107 glasovi za, 71 glasovi proti in 22 vzdržanimi glasovi.

1. Uvod — ozadje vprašanja

1.1 Namen predloga za direktivo je sprememba Direktive 98/71/ES. S to spremembo naj bi v vseh državah Evropske unije izključili možnost uveljavljanja pravic iz modela. Nanaša se na sestavne dele kompleksnih izdelkov neodvisnih dobaviteljev, ki proizvajajo, uporabljajo in/ali prodajajo sestavne dele za popravilo, z namenom obnove prvotnega videza kompleksnih izdelkov.

1.2 Med sektorji, ki jih je predlog prizadel (gospodinjske električne naprave, motorna kolesa, ure itd.), bo nedvomno največji vpliv viden v avtomobilskem sektorju.

1.3 Spomnimo naj, da je Direktiva 98/71/ES (Direktiva) sledila Zeleni knjigi o pravnem varstvu industrijskih modelov, ki jo je objavila Komisija. Zelena knjiga je poleg predstavitve rezultatov obsežne študije o tej temi vsebovala tudi predhodni osnutek predloga za direktivo o približevanju zakonodaj držav članic, skupaj s predhodnim osnutkom predloga za uredbo.

1.4 Zelena knjiga obravnava tudi izpolnjevanje pogojev za varstvo sestavnih delov kompleksnih izdelkov, posebno tistih, ki povezujejo en izdelek z drugim. Zelena knjiga navaja, da morajo biti sestavni deli, ki sami po sebi izpolnjujejo zahteve za varstvo, zaščiteni, in dodaja, da pa bi morali iz varstva izključiti tiste bistvene značilnosti (imenovane „vmesniki“ ali „stični elementi“), „ki morajo biti ponovno proizvedene v natančni obliki in dimenzijah, zato da bi se sestavni del prilegal kompleksnemu izdelku, za katerega je narejen“.

1.5 Predlog za direktivo, ki ga je Komisija uradno predstavila decembra 1993 (1), je potrdil, da je lahko zaščiten tudi sestavni del kompleksnega izdelka, če „kot tak“ izpolnjuje zahteve za varstvo, t. j. „novost“ ali „individualna narava“ (člen 3), medtem ko poudarja, da „vmesniki“ ali „stični elementi“ ne morejo biti zaščiteni (člen7(2)).

1.6 Predlog je vseboval še eno pomembno določbo, v okviru katere se izključne pravice do zaščitenih modelov ne morejo uporabljati proti tretjim strankam, ki so po preteku treh let, od takrat ko je bil „kompleksni“ izdelek, ki je vključeval model, prvič dan na trg, uporabile (kopirale) model, pod pogojem, da je bil model „odvisen“ od „videza“ kompleksnega izdelka in da je bil namen uporabe „dovoliti popravilo kompleksnega izdelka, da bi se obnovil njegov prvotni videz“ (člen 14). V praksi je s tem nastala pomembna izjema pri varstvu modelov nadomestnih delov ali popravil („izjema nadomestnih delov“ ali „klavzula o popravilih“).

1.6.1 Glede tega vidika predloga za direktivo, danega leta 1993, je EESO v svojem mnenju IND/504 z dne 6. julija 1994 (poročevalec: g. Pardon) menil naslednje:

1.6.1.1 Kot vse druge pravice v zvezi z industrijsko lastnino, ima pravno varstvo modelov za posledico izključne pravice (monopolne pravice). Vendar pa se monopol, podeljen lastniku modela, nanaša samo na videz („model“) izdelka, ne pa na sam izdelek.

1.6.1.2 Pravice glede varstva modelov zato podeljujejo monopol v oblikah, ne pa v izdelkih „Varstvo modela ure ne ovira konkurence na trgu ur“ (Obrazložitveni memorandum 9.2).

1.6.1.3 Pri nadomestnih delih (recimo avtomobilskih odbijačih ali sprednjih lučeh), ki jih pokriva klavzula o popravilih, je položaj drugačen. Videza oziroma „dizajna“ takšnih nadomestnih delov ni mogoče narediti drugačnega kot je originalni sestavni del, ki ga je treba zamenjati.

1.6.1.4 Tako nastajajo monopoli izdelkov, če je varstvo modela razširjeno na takšne nadomestne dele; pravice glede modela nadomestnega odbijača ali nadomestne luči popolnoma izločijo konkurenco na tem področju izdelkov.

1.6.1.5 To se spopada z bistvenim namenom varstva modelov, ki ga ima zakonodajalec pravico določiti v podrobnostih.

1.6.1.6 Klavzula o popravilih vsebuje takšno opredelitev: Ne nanaša se na pridobitev in izvajanje pravic v zvezi z varstvom modelov, kjer se te izvajajo tako, kot jih je treba; izvajanje pravic v zvezi z varstvom modelov samo blokira tam, kjer jih ni mogoče izvajati tako, kot je treba, recimo na področju popravil. Tako klavzula o popravilih preprečuje, da bi nastajali monopoli, da bi konkurente izrinjali s trga in da bi bili potrošniki podvrženi diktatu cen, ki bi jih postavljal edini dobavitelj.

1.6.1.7 Obenem preprečuje nastajanje premij na podlagi monopola, saj se bistveni pogoj za premije na podlagi modelov — to, da obstaja trg in da potrošniki lahko izbirajo — ne uresniči, če je varstvo modelov razširjeno na nadomestne dele, ki jih pokriva klavzula o popravilih.

1.6.1.8 Klavzulo o popravilih, ki jo predlaga Komisija, zato Evropski ekonomsko-socialni odbor podpira.

1.7 Ta izjema oziroma klavzula o popravilih je naredila kar dolgo pot do uresničitve zahtev nekaterih industrijskih sektorjev, vključno s tistimi, ki posnemajo avtomobilske dele, še posebno proizvajalci delov, poškodovanih v trkih. Ti „neodvisni“ dobavitelji so že skušali najti odstopanje od določb o varstvu modelov v obstoječi zakonodaji in zadevo neuspešno predložili Sodišču (glej zadevi CICRA proti Renaultu (2) in Volvo proti Vengu (3)).

1.8 Klavzula o popravilih, ki jo je vključeval predlog za direktivo iz leta 1993, je bila tarča kritik industrijskih sektorjev, ki so imeli drugačne interese (ali nasprotne) kot neodvisni izdelovalci delov oziroma proizvajalci vozil. Komisija je zato poskusila z novim pristopom — s spremembo predloga (4). Novi predlog je določal, da lahko tretje stranke, ki hočejo kopirati model danega kompleksnega izdelka zaradi popravila, to storijo takoj (brez triletne čakalne dobe od prve postavitve kompleksnega izdelka na trg), pod pogojem, da plačajo pošteno in primerno nadomestilo (člen 14).

1.9 „Pošteno in primerno nadomestilo“ se neodvisnim proizvajalcem (5) ni zdelo sprejemljivo. Prav tako mu niso bili naklonjeni niti proizvajalci vozil, ki so imetniki pravic iz modela (6).

1.10 Nesoglasja so se pojavila tudi med postopkom soodločanja Sveta in Evropskega parlamenta: sprožiti je bilo treba spravni postopek, sklenjen leta 1998 s poskusom usklajevanja zakonodaje zadevne države članice, ki pa je bil opuščen, „zamrznitev in nadgradnja“ (kot je izraz tudi znan strokovnjakom) sta bili vključeni v obstoječe nacionalne zakonodaje, rešitev vprašanja pa je bila odložena.

2. Določbe Direktive 98/71/ES (7), ki se nanašajo na sestavne dele

2.1 V skladu z direktivo se modeli, ki jih je mogoče zaščititi, lahko nanašajo na videz celotnega izdelka ali del izdelka (člen 1(a)).

2.2 Modele sestavnih delov je tudi mogoče zaščititi, če izpolnjujejo zahteve za varstvo, določene za vsako vrsto „izdelka“: biti morajo „novi“ in „individualne narave“ (člen 3(2)). Model sestavnega dela bo mogoče zaščititi le v primerih: a) če sestavni del, potem ko je vgrajen v kompleksni izdelek, ob normalni uporabi slednjega ostane viden, in b) če vidne značilnosti sestavnega dela same po sebi izpolnjujejo zahteve glede novosti in individualne narave (člen 3(3)). „Normalna uporaba“ v smislu odstavka 3(a) pomeni uporabo pri končnem uporabniku, kar izključuje vzdrževanje, servisiranje ali popravljanje (člen 3(4)). V praksi je posledica uporabe teh določb v avtomobilskem sektorju ta, da nobeden od sestavnih delov „pod pokrovom“, ki so nevidni med normalno uporabo vozila (na primer videz glave valja motorja), ne more biti zaščiten s pravico iz modela.

2.3 Za modele sestavnih delov je določeno tudi, da tiste značilnosti izdelka, ki jih določa izključno njegova tehnična funkcija, ne morejo biti zaščitene (člen 7(1)). Podobno tudi tiste značilnosti videza (sestavnega dela), ki morajo biti ponovno proizvedene v natančno isti obliki in dimenzijah, zato da bi jih bilo mogoče povezati z drugim izdelkom (ali sestavnim delom) ali jih namestiti vanj, ne morejo biti zaščitene. Ena od posledic v avtomobilskem sektorju: medtem ko je obliko odbijača ali vzvratnega ogledala mogoče zaščititi s pravico iz modela, pa zunanje podobe dodatkov, s katerimi se del pritrdi na vozilo, ni mogoče.

2.4 Navsezadnje si je treba zapomniti, da:

2.4.1 direktiva določa, da mora Komisija tri leta od datuma uveljavitve (t. j. do oktobra 2004) predložiti analizo posledic te direktive za industrijo Skupnosti, zlasti za proizvajalce kompleksnih izdelkov in sestavnih delov, uporabnike, konkurenco in za delovanje notranjega trga. Najpozneje eno leto od tega datuma (t. j. oktobra 2005) Komisija predlaga Evropskemu parlamentu in Svetu vse spremembe te direktive, potrebne za vzpostavitev notranjega trga v zvezi s sestavnimi deli kompleksnih izdelkov, in vse druge spremembe, za katere meni, da so potrebne (člen 18);

2.4.2 dokler spremembe te direktive ne bodo sprejete, morajo države članice ohraniti svoje obstoječe pravne določbe, ki se nanašajo na uporabo varovanih modelov sestavnih delov za popravila kompleksnega izdelka, da bi se obnovil njegov prvotni videz. Države članice lahko predlagajo spremembe teh določb le z namenom liberalizacije trga s takšnimi deli (člen 14 — prehodna določba, prej navedena kot „zamrznitev in nadgradnja“). Vse države članice so zdaj že uveljavile direktivo. Od 25 držav EU jih je devet uvedlo klavzulo o popravilih in s tem vplivalo na „liberalizacijo“ (Belgija, Madžarska, Irska, Italija, Latvija, Luksemburg, Nizozemska, Španija in Združeno kraljestvo), vendar je večina (16 držav članic) tudi razširila varstvo na sestavne dele nadomestnih delov ali popravil.

2.4.3 „Z ozirom na liberalizacijo sekundarnega trga člen 110(1) Uredbe (ES) 6/2002 z dne 12. decembra 2001 že določa, da ‚varstvo v obliki modela Skupnosti ne more obstajati za model, ki tvori sestavino kompleksnega modela, uporabljan (...) v namen popravila tega kompleksnega izdelka, da se obnovi njegov originalni videz‘.“

2.4.4 Uredba Komisije (ES) 1400/2002 z dne 31. julija 2002 o kategorijah vertikalnih sporazumov in usklajenih praksah v sektorju motornih vozil ima podoben učinek, čeprav ne odpravlja potrebe po sedanjem predlogu Komisije.

3. Vsebina predloga za direktivo

3.1 „Obvezna“ vsebina predloga je precej preprosta. Določa, da se člen 14 (Prehodne določbe) Direktive 98/71/ES spremeni, da se ne uvede varstva za modele sestavnih delov kompleksnega izdelka, ki se uporabljajo za popravilo kompleksnega dela, da bi se obnovil njegov prvotni videz. V bistvu je to „klavzula o prostih popravilih od prvega dne“, ki so jo nekatere zainteresirane strani že dolgo časa zahtevale, kot je prikazano zgoraj.

3.2 Uvodne izjave v preambuli predloga opisujejo temeljne razloge za režim popolne, takojšnje in proste „liberalizacije“: — glavni namen varstva modelov je podeliti izključne pravice za zunanji videz izdelka, ne pa tudi „monopola za sam izdelek“; — varstvo modelov, za katere ni nobene druge praktične rešitve, bi dejansko vodilo v monopol nad izdelki; tako varstvo „bi se približalo zlorabi režima modelov“; — če se tretjim strankam omogočita izdelava in distribucija nadomestnih delov, se ohrani konkurenca; — če bi se po drugi strani varstvo modelov razširilo na nadomestne dele, bi tretje stranke kršile te pravice, konkurenca bi bila odstranjena in imetniku pravice iz modela bi bil dejansko dodeljen monopol nad izdelkom.

3.3 Poudarjeno je tudi, da se pravne ureditve v zvezi z modeli med državami članicami trenutno razlikujejo, kar ogroža delovanje notranjega trga in morda izkrivlja konkurenco.

3.4 Poleg tega so v obrazložitvenem memorandumu predstavljeni podrobnejši razlogi, ki v veliki meri ponavljajo in vključujejo sklepe EIA in samo delno poročila EPEC. Na kratko, med različnimi ocenjenimi možnostmi očitno le „liberalizacija“ ponuja vrsto koristi brez večjih pomanjkljivosti. „Izboljšala bi delovanje notranjega trga, omogočila več konkurence na poprodajnem trgu, znižala porabniške cene in ustvarila poslovne možnosti ter delovna mesta za mala in srednje velika podjetja“ (točka 2.2, stran 7).

3.5 Nasprotno druge možnosti niso priporočljive, ker: — bi ohranjanje obstoječega stanja s sedanjimi neskladji med različnimi nacionalnimi zakonodajami oviralo dokončno oblikovanje notranjega trga; — bi kratkotrajno varstvo omogočalo imetnikom pravic, da višajo cene v tem obdobju (na voljo ni nobenih posebnih podatkov, ki bi to potrdili); — bi sistem dovoljenj za tretje stranke, ki bi proti „plačilu“ lahko uporabljale modele drugih imetnikov pravic, povzročil težave pri preverjanju lastništva pravic, ustreznosti plačila in končno pripravljenosti tretjih strank za plačilo; — kombinacija prejšnjih dveh sistemov, t. j. kratko obdobje polnega varstva modelov in sistem nadomestil v nadaljnjem obdobju, bi povzročila relativno visoke stroške in najbrž bi se le malo neodvisnih proizvajalcev odločilo za potrebne naložbe (glej Zakonodajno finančno poročilo, točka 5.1.2., stran 17).

4. Pripombe o tehničnih vidikih

4.1 Prej omenjeno poročilo EPEC večkrat priznava, da neoriginalni nadomestni deli ne zagotavljajo enakega standarda kot originali (odstavek 3.7) To gre pripisati dejstvu, da neodvisnim dobaviteljem pogosto primanjkuje specifično proizvodno, kakovostno in tehnološko strokovno znanje, ki ga imajo proizvajalci.

4.2 Sodobni avtomobili so kompleksen rezultat sestave neodvisnih visoko-tehnoloških komponent (na primer visoko odpornih jekel), katerih specifikacije ne vključujejo zgolj oblike in velikosti, temveč tudi kakovost sestave (tehnike spajkanja in lepljenja) in materialov. Tako je povsem verjetno, da se neoriginalni deli razlikujejo od originalnih specifikacij.

4.3 Vozila v postopku homologacije se preskušajo z vrsto trkov s sprednje in bočne strani, katerih namen je preveriti ali izpolnjujejo zahteve specifičnih direktiv o varstvu potnikov v primeru trka. Te dopolnjuje nova direktiva o varstvu pešcev, katere namen je zmanjšati posledice trka motornih vozil na pešce. Direktiva od proizvajalcev avtomobilov zahteva, da prednji del avtomobila oblikujejo v skladu z varnostnimi zahtevami in da izvedejo določene preizkuse trka.

4.4 Nasprotno pa neodvisnim dobaviteljem nadomestnih delov ni treba izvesti predhodnih tehničnih preizkusov delov, ki jih dajo na trg, saj ni nobenega določila o homologizaciji posameznih avtomobilskih delov, z izjemo „samostojnih tehničnih enot“. Pri avtomobilskih delih so to okna, vzvratna ogledala, prednje in zadnje luči. Pri ostalih delih (pokrov, odbijači itd) tehnični preizkusi pred dajanjem na trg niso potrebni in zato ni zagotovila, da bodo imeli ti deli iste lastnosti, kot tisti, ki so bili proizvedeni kot del originalne opreme. Neodvisni dobavitelji so morajo držati le splošnih varnostnih standardov izdelka in so odgovorni za izgube povzročene zaradi morebitnih napak v izdelku.

4.5 Videti je, da je predlog tudi v nasprotju s pomembno „direktivo o izrabljenih motornih vozilih“ (direktiva ELV — End of Life Vehicles). Slednja proizvajalce zavezuje, da odstranijo težke kovine iz sestavnih delov vozila in da označijo katere snovi vsebujejo — namen tega je olajšati reciklažo. Proizvajalci morajo ravno tako oblikovati vozila tako, da omogočijo lažje demontiranje ob izrabi in nadaljnjo reciklažo. Ker te zahteve ne veljajo za neodvisne dobavitelje, ki proizvajajo sestavne dele (kot npr. odbijače), katerih sestava je neznana, lahko obstaja nevarnost, da se poruši proizvodni krog v fazi izrabe, kar morda lahko posledično vpliva na onesnaževanje okolja in na nadaljnje višanje cen.

4.6 Komisija ima prav v tem, da je varstvo modelov namenjeno nagrajevanju intelektualnega napora ustvarjalca modela in ne varovanju tehničnih funkcij ali kakovosti (glej obrazložitveni memorandum na deveti strani predloga). Iz tega sledi, da je ločitev varstva modelov in varnosti na dve povsem različni konceptualni ravni povsem upravičena. Kljub temu pa praksa kaže, da lahko liberalizacija, ki jo predlaga Komisija, vodi v povečanje tržnega deleža sestavnih delov, ki niso bili ustrezno preizkušeni v skladu s postopkom, opisanim v točki 6.3 zgoraj, in ki niso v skladu z zahtevami direktive ELV. Posledično je treba prednosti za potrošnike, ki naj bi jih po mnenju Komisije ponujala liberalizacija, razumeti v okviru večjih tveganj, s katerimi bi se lahko potrošniki soočili.

5. Sklepne ugotovitve in priporočila

5.1 Odbor ponovno poudarja svoje v prejšnjih mnenjih izraženo stališče v prid priznanju vse večjega pomena pravic intelektualne lastnine v trgovinski menjavi, vključno z zakonsko zaščito industrijskih modelov kot temeljnega elementa tehnične inovativnosti in iz tega izhajajoče potrebe po boju proti ponarejanju.

5.2 Vendar pa odbor ponavlja svoje stališče, da se monopol, podeljen lastniku modela, nanaša samo na zunanjo obliko izdelka in ne na izdelek sam.

5.3 Odbor tako potrjuje svoje v prejšnjih mnenjih izraženo stališče, da bi v primeru, če bi nadomestne dele, ki jih zajema klavzula o popravilih, vključili v režim zaščite modelov, to pomenilo vzpostavitev monopola izdelkov na sekundarnem trgu, v nasprotju s temeljno naravo zakonske zaščite modelov.

5.4 Razen tega je režim, vzpostavljen z Direktivo 98/71/ES, dopustil, da so se na izjemno pomembnem področju sektorja, ki ima na evropskem trgu velikansko težo, ohranili različni in celo nasprotujoči si nacionalni režimi; ti so se z nedavno širitvijo EU celo pomnožili.

5.5 Predlog Komisije si zato prizadeva, da bi na tem področju udejanili notranji trg z zbliževanjem nacionalnih sistemov, na osnovi liberalizacije uporabe zaščitenih modelov, namenjene za popravila kompleksnih izdelkov zato, da bi vzpostavili njihov originalni videz (sekundarni trg).

5.6 Odbor podpira predlog Komisije, pripravljen po zgledu prejšnjih zakonodajnih pobud, ki jih je Odbor že pozdravil in ki lahko prispevajo h krepitvi konkurence, zniževanju cen in ustvarjanju novih delovnih mest, še posebej v majhnih in srednjih podjetjih.

5.7 Vendar pa Odbor meni, da bi bilo za predlog Komisije koristno, če bi bil bolje utemeljen v tem smislu, da bi jasno pokazal svojo združljivost s sporazumom TRIPS, v večji meri ponazoril svoje učinke na zaposlovanje in še posebej jamstvo, da potrošniki — ne glede na pravico do obveščenosti, za katero se zdi, da je zajamčena — ne bodo prizadeti v svojih možnostih izbire, ne neposredno, z vidikov varnosti in zanesljivosti izdelkov, ki jih uporabljajo neodvisni oskrbovalci, ne posredno, zaradi posledic uporabe takšnih delov pri popravilih kompleksnih izdelkov, za katere so namenjeni (predvsem za motorna vozila), in to tako pri njihovi preostali tržni vrednosti kot pri posrednih stroških (recimo zavarovalnini).

V Bruslju, 8. junija 2005 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) UL C 345 z dne 23. 12. 93

(2) Zadeva 53/87, sodba z dne 5. 10. 1988.

(3) Zadeva 238/87, sodba z dne 5. 10. 1988.

(4) UL C 142 z dne 14. 5. 1996

(5) R. Hughes, Legal Counsel ECAR, The legal protection of designs, 1996; in Briefing Notes (1 do 6) evropske kampanje za prosti trg z avtomobilskimi deli in popravil, 1996.

(6) ACEA comments on the proposed directive regarding industrial design protection, ref. 97000622, in Key questions about design protection for car parts, ref. 97000517.

(7) UL L 289 z dne 28. 10. 1998