[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 5.12.2006

COM(2006) 768 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU

v skladu s členom 19(1) Direktive Sveta 2003/96/ES (obdavčitev utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja v industrijske namene, in obdavčitev premoga)

1. UVOD

V skladu s členom 19(1) Direktive Sveta 2003/96/ES[1] o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (v nadaljevanju „Direktiva o obdavčitvi energije“ ali „Direktiva“), poleg določb, predvidenih v Direktivi, zlasti členov 5, 15 in 17, lahko Svet, na predlog Komisije, državi članici (ki je tako zahtevala) soglasno dovoli uvedbo dodatnih davčnih oprostitev ali znižanj davkov zaradi upoštevanja posebnih politik.

Komisija preuči zahtevo. Potem predloži predlog Svetu ali mu sporoči razloge, zakaj ni predlagala dovoljenja za takšen ukrep.

V širšem okviru pregleda odstopanj, ki v Direktivi o obdavčitvi energije prenehajo veljati konec leta 2006, sta Grčija in Litva zahtevali dovoljenja za odstopanje od nekaterih določb Direktive o obdavčitvi energije za nekatere energente. Ta pisma so bila registrirana pri Generalnem direktoratu za obdavčenje in carinsko unijo[2].

Namen tega sporočila je obvestiti Svet o razlogih, zakaj Komisija ni predlagala zahtevanih dovoljenj.

2. Povzetek zahtev

2.1. Zahtev a Grčije

Grčija želi uporabljati znižano stopnjo obdavčitve za utekočinjeni naftni plin, ki se uporablja v industrijske namene, in sicer 0,29 EUR na 1 000 kg utekočinjenega naftnega plina. Najnižja raven obdavčitve, ki se uporablja (v skladu s členom 8 Direktive o obdavčitvi energije), je 41 EUR na 1 000 kg utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja kot pogonsko gorivo.

Grški organi menijo, da ima ukrep dva glavna cilja. Prvič, spodbujanje uporabe okolju prijaznejšega goriva v primerjavi z drugimi mineralnimi olji, čeprav je to druga najboljša in začasna rešitev, ker omrežje zemeljskega plina v Grčiji še ni v celoti zgrajeno. V zvezi s tem grški organi poudarjajo okoljske prednosti utekočinjenega naftnega plina. Drugi cilj ukrepa je izboljšanje konkurenčnega položaja domače industrije.

Zahteva ne predvideva datuma prenehanja.

2.2. Zahtev a Litve

Litva želi dovoljenje za odstopanje od splošnih določb Direktive o obdavčitvi energije, zlasti člena 2(1), in ne želi obdavčitve premoga. Drugače povedano bi Litva želela odložiti uvedbo obdavčitve premoga.

Litovski organi menijo, da sta glavni cilj ukrepa obnova in posodobitev podjetij na oddaljenih območjih države, zlasti tistih, ki za svojo dejavnost uporabljajo premog. Litovski organi menijo, da je za doseganje tega cilja potrebnega veliko časa, zato je treba uvedbo obdavčitve premoga odložiti. Litovski organi v zvezi s tem poudarjajo, da je cilj ukrepa spodbujanje gospodarskega razvoja na oddaljenih območjih države. Razen tega so litovski organi poudarili povečano potrebo po nizkocenovnih energetskih virih v okolju, v katerem naraščajo cene nafte in plina, poudarjajo pa tudi sedanje spremembe v nacionalnem energetskem sistemu zaradi zaprtja jedrske elektrarne Ignalina.

Zahteva predvideva datum prenehanja do 31. decembra 2009.

3. Ozadje zahtev E

Obdavčitev mineralnih olj, vključno z utekočinjenim naftnim plinom, je v EU usklajena od leta 1993[3]. Zakonodaja Skupnosti določa najnižjo stopnjo obdavčitve uporabe utekočinjenega naftnega plina kot pogonskega goriva in goriva za ogrevanje. Za zagotovitev konkurenčnosti nekaterih trgovinskih in industrijskih vej v EU v razmerju do tretjih držav člen 8 Direktive o obdavčitvi energije določa bistveno nižjo najnižjo raven obdavčitve utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja kot pogonsko gorivo za ustrezne namene. Na notranjem trgu se s to najnižjo ravnijo obdavčitve zagotovijo enaki konkurenčni pogoji med podjetji.

V tem okviru je bilo Grčiji prvotno odobreno, da uporablja znižane stopnje obdavčitve in ne obdavčuje utekočinjenega naftnega plina, ki se uporablja v industrijske namene. Svet je leta 2001 to dovoljenje za odstopanje zadnjič podaljšal do 31. decembra 2006 in jo pozneje vključil v prehodne ureditve Direktive o obdavčitvi energije.

S sprejetjem Direktive o obdavčitvi energije se je področje uporabe usklajenih trošarin razširilo na neposredno konkurenčne energente, razen mineralnih olj, npr. na premog. Cilj je bil preprečitev izkrivljanja konkurence med mineralnimi olji in drugimi neposredno konkurenčnimi energenti, ki se ne obdavčujejo v EU, ter preprečitev izkrivljanja konkurence med porabniki energije v različnih državah članicah, ki obdavčujejo energente, razen mineralnih olj, ali ne (glej drugo uvodno izjavo Direktive o obdavčitvi energije).

Da se državam članicam omogoči prilagoditev novim razmeram in zlasti, da se prepreči nenadno povišanje cen za nove obdavčljive proizvode, je bilo z Direktivo o obdavčitvi energije odobrenih več prehodnih obdobij (splošnih ali za posamezne države). Glede na to in ob upoštevanju posebnega položaja je bilo Litvi odobreno, da odloži uvedbo obdavčitve premoga, koksa in lignita do 1. januarja 2007.[4]

V Sporočilu Pregled odstopanj iz prilog II in III k Direktivi Sveta 2003/96/ES, ki prenehajo veljati konec leta 2006 (v nadaljevanju „Sporočilo 2006“)[5] iz junija 2006 je Komisija predložila pregled široke prožnosti iz Direktive o obdavčitvi energije in zlasti poudarila logiko in motivacijo, ki podpirata vključitev več možnosti za posamezen proizvod in posameznega uporabnika. Komisija je zlasti poudarila, da Direktiva že ustrezno upošteva možne konkurenčne omejitve, ki lahko nastanejo v zvezi z obdavčitvijo energije. Komisija je v tem sporočilu poudarila tudi bistven pomen, ki ga ima obdavčitev premoga v Direktivi.

4. OCENA KOMISIJE

Komisija meni, da imata Grčija in Litva v zvezi s svojimi zahtevami večinoma napredne utemeljitve, ki so upoštevane v Direktivi. To velja zlasti za področje uporabe obdavčitve, določanje najnižje ravni obdavčitve in možno diferencirano obdavčitev za nekatere proizvode in uporabe. Pri zagotavljanju različnih meril je zakonodajalec Skupnosti v skladu s postopkom iz člena 93 ES pretehtal ustrezne utemeljitve glede na cilje in interese, na katere se sklicuje tudi tretja alinea člena 19(1) Direktive o obdavčitvi energije, zlasti delovanje notranjega trga in neizkrivljanje konkurence ter okoljsko in energetsko politiko Skupnosti.

Predvsem je zakonodajalec Skupnosti pri sprejemanju Direktive ustrezno upošteval vidike konkurenčnosti. Ti so zlasti vplivali na določanje najnižje ravni obdavčitve za posamezne proizvode in uporabe. Razen tega Direktiva vključuje cel sklop možnosti, ki so na voljo državam članicam na podlagi Direktive in omogočajo dodatno diferenciacijo davčnih stopenj iz različnih razlogov, vključno z vidiki konkurenčnosti v nekaterih primerih. V večini primerov je treba upoštevati najnižje ravni obdavčitve, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji za podjetja na notranjem trgu. Ravni, nižje od teh najnižjih vrednosti, se lahko uporabljajo za poslovne uporabnike v skladu s strogimi pogoji iz člena 17(2) do (4) Direktive. Eden od teh pogojev je, da se okoljski vpliv, dosežen s temi najnižjimi ravnmi, ohranja z drugimi sredstvi.

Najnižje ravni, ki se uporabljajo v skladu s področjem uporabe člena 8 Direktive in so nižje od ravni iz člena 7(1), je treba obravnavati glede na to. Zato sklicevanje Grčije na konkurenčni položaj njene industrije ne izraža upoštevanja posebnih politik v smislu člena 19 Direktive. Neomejeno odstopanje zaradi konkurenčnosti, kot ga zahteva Grčija, zato ne more biti sprejemljivo.

V zvezi s tem prav tako ni primerno, da se odobri dodatno odstopanje za omejeno obdobje. Grčija je že imela dovolj časa za prilagoditev v skladu z najnižjimi ravnmi obdavčitve za utekočinjeni naftni plin, glede na to, da so usklajene najnižje ravni obdavčitve za pogonska goriva za nekatere industrijske in komercialne namene na voljo od leta 1993 ter jih uporabljajo vse države članice. Grčija ni v zvezi s tem navedla nobene utemeljitve, ki bi jo bilo treba upoštevati v skladu s členom 19 Direktive o obdavčitvi energije.

V zvezi s sklicevanjem Grčije na okoljske vidike utekočinjenega naftnega plina želi Komisija poudariti, da je, kot je njej znano, postavitev omrežja zemeljskega plina dejansko že delno končana, zlasti na najbolj industrializiranih območjih Grčije. Preveč ugodno davčno obravnavanje utekočinjenega naftnega plina, zlasti dejanska oprostitev plačila davka, ki jo predvideva ta država članica, bi lahko uporabnike odvrnila od izbire zemeljskega plina, ki je vsaj toliko okolju prijazen kot utekočinjeni naftni plin. To bi vplivalo na konkurenčno razmerje med tema vrstama goriva, ki ga je določil Svet v smislu člena 8 Direktive o obdavčitvi energije. To konkurenčno razmerje je skupaj z drugimi podobnimi razmerji namenoma določil Svet v skladu s postopkom iz člena 93 ES. Drugačna ocena države članice ne pomeni upoštevanja posebnih politik v smislu člena 19 Direktive o obdavčitvi energije.

V zvezi z zahtevo Litve je treba najprej in zlasti opozoriti na to, da je Direktiva o obdavčitvi energije v sistem usklajenih trošarin namenoma vključila tudi premog (glej zgoraj). Razen z vidika konkurence med različnimi vrstami goriva je to upravičeno zaradi potrebe po varstvu okolja, kar je vidik, ki ga Direktiva o obdavčitvi energije upošteva v skladu z značilnostmi posameznih energentov. V zvezi s tem se Direktiva izrecno sklicuje na člen 6 Pogodbe, ki zahteva, da se varstvo okolja vključi v opredelitev in izvajanje drugih politik Skupnosti (uvodna izjava 6). Razen tega se sklicuje na kjotski protokol, ki ga je ratificirala Skupnost[6], in opozarja, da je obdavčitev energentov in električne energije eden od razpoložljivih instrumentov, ki omogočajo doseganje ciljev protokola (uvodna izjava 7). Med glavnimi kategorijami goriva, ki jih zajema Direktiva o obdavčitvi energije, največ emisij CO2 povzroča premog.

Glede na to je zahteva Litve nesprejemljiva, ker očitno temelji na splošnih vidikih konkurenčnosti. Direktiva o obdavčitvi energije na svoje področje uporabe namenoma vključuje premog ravno zaradi razlogov v zvezi s konkurenco, pri čemer zagotavlja različne možnosti obdavčitve, kot je opisano. Navedeni razlogi se tako ne štejejo kot upoštevanje posebnih politik za namene člena 19 Direktive o obdavčitvi energije.

Iz navedenega prav tako sledi, da ugodnejše davčno obravnavanje premoga prav tako ne bi bilo upravičeno z okoljskega vidika, ki ga je tudi treba upoštevati v skladu s členom 19.

Utemeljitev Litve, da zvišanje cen energije na premog ne vpliva tako slabo kot na druge okolju prijaznejše vrste goriva, kot je zemeljski plin, še dodatno podpira navedene sklepe.

Razen tega bi bilo primerno obravnavati nekatere dodatne utemeljitve, ki jih je predstavila Litva.

Vzrok za zahtevo Litve bi lahko bila tudi želja, da se oprostitev obdavčitve premoga podaljša kot prehodni ukrep.

V zvezi s tem je treba poudariti, da je bilo Litvi odobreno odstopanje, ki ji je omogočalo oprostitev obdavčitve premoga, koksa in lignita do 1. januarja 2007[7], kar je v celoti skladno z njeno zahtevo, predloženo pred pristopom k EU v okviru odobritve prehodnih obdobij v skladu z na novo sprejeto direktivo za države, ki pristopajo[8]. Namen prehodnih obdobij je bil, da se zadevnim državam članicam omogoči izpolnitev novih zahtev, ki jih je uvedla Direktiva. V zvezi s tem Svet meni, da lahko najnižje stopnje, ki jih določa Direktiva 2003/96/ES, povzročijo resne gospodarske in socialne težave ter so zato potrebna prehodna obdobja (glej uvodni izjavi 2 in 3 Direktive 2004/74/ES).

Pri prehodnih obdobjih, odobrenih v skladu z Direktivo 2004/74/ES in na zahtevo Litve, so se zlasti upoštevali vidiki, na katere se Litva sklicuje danes. Gre za prehodno obdobje, ki ga litovski sektor energije potrebuje po razgradnji jedrske elektrarne Ignalina. V zvezi s tem je Litva zahtevala odstopanje, ki ji je bilo tudi odobreno, pri čemer sta lahko zemeljski plin in električna energija oproščena obdavčitve do 1. januarja 2010 v skladu s programom razgradnje jedrske elektrarne Ignalina.

Ker so bili vsi ti vidiki ustrezno upoštevani s sprejetjem Direktive 2004/74/ES, Komisija v sedanjem kontekstu ne more ugotoviti nobenih upoštevanj posebnih politik.

Končno, Komisija ne more sprejeti utemeljitve v zvezi z regionalno politiko, ki ga je navedla Litva.

V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da cilj odstopanja, odobrenega za obdobje 2004–2006, nikoli nista bili obnova in posodobitev podjetij na oddaljenih območjih države, tako da „podaljšanje“ odstopanja zaradi tega ni mogoče.

Navedeni cilj ni sam po sebi sprejemljiv kot upoštevanje posebnih politik, ki bi upravičilo dovoljenje, zahtevano v skladu s členom 19 Direktive o obdavčitvi energije. Ne glede na dejstvo, da predvideno ugodnejše davčno obravnavanje niti ni omejeno na nekatere regije, se zdi, da davčna oprostitev za premog ni sorazmeren odziv na takšen cilj politike. Drugače kot pri ustrezni neposredni podpori posebnih dejavnosti[9] cilj davčne oprostitve za premog ne bi bilo zadovoljevanje ustreznih potreb v različnih razmerah, ampak bi oprostitev neodvisno zajemala premog, pri čemer bi bil brez potrebe ogrožen eden od glavnih ciljev te obdavčitve, in sicer spodbujanje izboljšanja energetske učinkovitosti in posledično varstva okolja. Razen tega Komisija ponovno opozarja, da Direktiva o obdavčitvi energije vključuje določbe, ki omogočajo nekatere ugodnosti v zvezi z obdavčitvijo in hkrati izpolnjujejo okoljske cilje, h katerim naj bi prispevala Direktiva (glej zlasti člen 17(2) do (4) Direktive).

5. Sklepi

Na podlagi navedenega Komisija meni, da predstavljene posebne politike ne upravičujejo podelitve zahtevanih dovoljenj, ki bi povzročila odstopanja od nekaterih ključnih določb Direktive o obdavčitvi energije. V skladu z Direktivo o obdavčitvi energije, vključno z različnimi možnostmi, ki jih zagotavlja, vidiki konkurenčnosti, na katerih temeljijo zahteve, ne spadajo med upoštevanje posebnih politik za namene člena 19. Nekateri vidiki predloženih zahtev nasprotujejo ciljem in interesom, na katerih temelji Direktiva in so navedeni v členu 19. Oprostitev obdavčitve premoga ni sorazmeren odziv na cilje obnove in posodobitve, ki jih je navedla Litva.

Prav tako ni nobenih razlogov, ki bi v skladu s členom 19 upravičili zahtevana dovoljenja kot prehodne ukrepe.

Zato Komisija ne predlaga zahtevanih dovoljenj.

[1] Direktiva Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL L 283, 31.10.2003, str. 51; Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z direktivama 2004/74/ES in 2004/75/ES (UL L 157, 30.4.2004, str. 87 in 100).

[2] 13. oktobra 2006 (Grčija) in 29. septembra 2006 (Litva).

[3] Direktiva Sveta 92/81/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja (UL L 316 z dne 31.10.1992); Direktiva je bila skupaj z Direktivo Sveta 92/82/EGS z dne 19. oktobra 1992 o uskladitvi trošarinskih struktur za mineralna olja od 31. decembra 2003 razveljavljena z Direktivo Sveta 2003/96/ES.

[4] Glej Direktivo Sveta 2004/74/ES z dne 29. aprila 2004, UL L 157, str. 87.

[5] COM(2006) 342 z dne 30. junija 2006, Pregled odstopanj iz prilog II in III k Direktivi Sveta 2003/96/ES, ki prenehajo veljati konec leta 2006.

[6] Sklep Sveta 94/69/ES z dne 15. decembra 1993 o sklenitvi Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja, UL L 33, 7.2.1994, str. 11.

[7] Direktiva Sveta 2004/74/ES o spremembi Direktive Sveta 2003/96/ES o možnosti nekaterih držav članic za uporabo začasnih izjem ali znižanih stopenj obdavčitve energentov in električne energije (UL L 157, 30.4.2004, str. 87).

[8] COM(2004) 42 z dne 28. januarja 2004, predlog Direktive Sveta o spremembi Direktive Sveta 2003/96/ES o možnosti nekaterih držav članic za uporabo začasnih izjem ali znižanih stopenj obdavčitve energentov in električne energije .

[9] Podelitev podpore mora biti seveda v skladu s pravili, ki se uporabljajo na področju državne pomoči.