EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 29.9.2021 COM(2021) 592 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o uporabi Direktive 2009/52/EC z dne 18. junija 2009 o minimalnih standardih glede sankcij in ukrepov zoper delodajalce nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav





















Uvod Reševanje izzivov, ki jih EU prinašajo nedovoljene migracije, je pomemben sestavni del celovitega, dolgoročnega in trajnostnega pristopa k migracijam, kot je predlagan v novem paktu o migracijah in azilu . Ta pristop zagotavlja doslednost pri razvoju politike EU na področjih migracij, azila, vključevanja in upravljanja meja, da bi pripomogel k preprečevanju nevarnih in nedovoljenih prihodov v EU. Cilji novega pakta so odvračanje od nedovoljenih migracij, preprečevanje organiziranega izkoriščanja migrantov ter spodbujanje trajnostnih in varnih zakonitih poti za tiste, ki potrebujejo zaščito. Prenovljeni akcijski načrt EU za boj proti tihotapljenju migrantov za obdobje 2021–2025, ki je predstavljen skupaj s tem poročilom, zagotavlja orodja za boj proti mrežam za tihotapljenje migrantov in za uspešno odvračanje od nedovoljenih migracij v tesnem partnerstvu med državami članicami, institucijami in organi EU ter partnerskimi državami. Da bi se uspešno odzvali na nedovoljene migracije, je treba obravnavati tudi dejavnike, ki migrante spodbujajo k nevarnemu potovanju proti EU. Med temi dejavniki je tudi možnost, da migranti brez urejenega statusa v iskanju boljšega življenja najdejo zaposlitev v neformalnem gospodarstvu in tako pridobijo sredstva za preživljanje družinskih članov v izvorni državi, tudi če so zaradi tega izpostavljeni zlorabam in izkoriščanju. Nezakonito zaposlovanje migrantov brez urejenega statusa je zapleten pojav, ki vpliva na več področij, vključno z migracijami, zaposlovanjem in socialno politiko, fiskalno politiko ter spoštovanjem pravic posameznikov. Čeprav se nezakonito zaposlovanje in njegov obseg v zasebnih gospodinjstvih, malih, srednjih in velikih podjetjih ter gospodarskih sektorjih razlikujeta, je za delodajalce, ki želijo znižati stroške dela in zaobiti pravila, nezakonito zaposlovanje priložnost, da izkoristijo delavce, ki so pripravljeni opravljati nizkokvalificirana in slabo plačana dela v delovno intenzivnih sektorjih, kot so gradbeništvo, kmetijstvo, čiščenje in hotelirstvo. Poleg tega je nezakonito zaposlovanje oseb, ki nimajo dovoljenja za bivanje v EU – podobno kot neprijavljeno delo oseb, ki so upravičene do prebivanja, ne pa tudi dela in neformalne ekonomije na splošno – škodljivo z gospodarskega vidika, saj povzroča izgube javnih financ, davkov in socialnih prispevkov, znižuje plače in slabša delovne pogoje ter ustvarja nelojalno konkurenco med podjetji. Nezakonito zaposlovanje prav tako izpostavlja migrante tveganjem kršitve individualnih in socialnih pravic, zlasti izkoriščanju delovne sile, negotovim življenjskim in delovnim pogojem ter omejenemu ali ničelnemu dostopu do socialne zaščite. Poleg tega je lahko izkoriščanje delovne sile v nekaterih primerih povezano tudi s hudimi kaznivimi dejanji in organiziranim kriminalom, bodisi s trgovino z ljudmi za izkoriščanje delovne sile bodisi z izkoriščanjem migrantov brez urejenega statusa s strani tihotapskih mrež prek služenja zaradi zadolženosti, ko je oseba prisiljena delati, da odplača dolg, in izkoriščevalskimi delovnimi pogoji. Kriminalne mreže svoje lovke uperjajo tudi proti migrantom, ki že nedovoljeno prebivajo v EU, ter jih silijo delati v zelo izkoriščevalskih razmerah, kar povečuje njihovo ranljivost in pripravljenost, da sprejmejo vsako priložnost za delo, da ostanejo v EU in imajo dohodek. Obseg nezakonitega zaposlovanja v EU je težko oceniti, saj gre za „skrit“ pojav, povezan z neformalno ekonomijo v državah članicah. Obstajajo znaki, da je nezakonito zaposlovanje migrantov brez urejenega statusa višje tam, kjer je delež neformalnih gospodarskih dejavnosti velik. Čeprav naj bi po ocenah neformalno zaposlovanje v povprečju znašalo 16,8 % vsega zaposlovanja v EU, je obseg nezakonitega zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa veliko težje količinsko opredeliti, zlasti kar zadeva vidike, ki se nanašajo na spol in upoštevajo otroke, saj je še vedno težko oceniti obseg nedovoljenih migracij. Poleg prvenstveno okrepljenih ukrepov za preprečevanje nedovoljenih migracij je osrednji element boja proti nedovoljenim migracijam še naprej učinkovita prepoved zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa, s čimer se zmanjšujejo tudi gospodarski in socialni učinki nedovoljenih migracij, med drugim tudi z varstvom pravic posameznikov. 1.Cilji sporočila Evropski pravni okvir, izrecno namenjen preprečevanju nezakonitega zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa, ki so v bolj negotovem in ranljivem položaju kot drugi državljani tretjih držav, in odzivanje nanj določa direktiva o sankcijah zoper delodajalce . Čeprav je obravnavanje kršitev na področju zaposlovanja in pravic zakonito prebivajočih delavcev migrantov enako pomembno, ta direktiva zanje ne velja, saj jih zajemata okvir EU za zakonite migracije in posebna nacionalna zakonodaja. Direktiva določa pravila, ki od delodajalcev zahtevajo, da preverijo pravico državljanov tretjih držav do prebivanja v EU, in pravila o sankcijah za delodajalce migrantov brez urejenega statusa, ki določajo minimalne standarde in mehanizme za odkrivanje nezakonitega zaposlovanja. Določa tudi ukrepe za zaščito pravic migrantov brez urejenega statusa, ki vzpostavljajo mehanizme za izterjavo dolgovanih plač, lažje vlaganje pritožb, ki lahko razkrijejo primere nezakonitega zaposlovanja, in izdajo dovoljenj za začasno prebivanje žrtvam še posebej izkoriščevalskih delodajalcev, da lahko sodelujejo v kazenskem postopku. Direktiva državam članicam omogoča prožnost pri oblikovanju različnih pristopov za doseganje njenih ciljev, kar jim omogoča, da upoštevajo nacionalne posebnosti v zvezi s trgom dela, vlogo nezakonitega zaposlovanja in migracij ter resnostjo kršitev. Vendar morajo vse države članice zagotoviti, da pravila učinkovito odvračajo od nedovoljenih migracij in so uspešna v boju proti nezakonitemu zaposlovanju. Neučinkoviti nacionalni pristopi k preprečevanju nezakonitega zaposlovanja, ki ne zmanjšujejo privlačnosti neformalne ekonomije za migrante brez urejenega statusa in kot taki ne prispevajo k zmanjšanju nedovoljenih prihodov, posredno vplivajo na vse države članice in migracijsko politiko EU kot celoto. V tem sporočilu je obravnavana praktična uporaba direktive, potem ko je bilo v okviru novega pakta napovedano, da bo Komisija ocenila, kako okrepiti učinkovitost direktive, in potrebo po nadaljnjem ukrepanju. V zvezi s tem se bo Komisija obrnila tudi na „evropsko platformo za okrepitev sodelovanja pri ukrepanju proti neprijavljenemu delu“, tj. delovno skupino novoustanovljenega Evropskega organa za delo (v nadaljnjem besedilu: evropska platforma za ukrepanje proti neprijavljenemu delu). To sporočilo izpolnjuje tudi obveznost rednega poročanja Evropskemu parlamentu in Svetu iz člena 16 direktive o sankcijah zoper delodajalce. V njem so opredeljeni potrebni ukrepi za okrepitev izvajanja direktive, pri čemer se osredotoča na tri glavna področja ukrepanja: sankcije proti delodajalcem, ukrepe za zaščito pravic migrantov brez urejenega statusa in inšpekcijske preglede. Sporočilo med drugim obravnava izvajanje členov 6(2) in 6(5) v zvezi z učinkovitimi postopki za izterjavo dolgovanih plačil in izdajo časovno omejenih dovoljenj za prebivanje v primeru kazenskih postopkov. Sporočilo sledi prvemu poročilu o izvajanju iz maja 2014 in temelji na kvalitativnih in kvantitativnih informacijah (vključno s podatki o inšpekcijskih pregledih v letih 2019 in 2020 ter njihovih rezultatih), ki so jih predložile države članice in številni deležniki, zlasti sindikati, združenja delodajalcev in podjetij, nevladne organizacije in predstavniki migrantov. Upošteva tudi delo Agencije za temeljne pravice na področju zaščite migrantov brez urejenega statusa pred delovnim izkoriščanjem. Sporočilo skuša začrtati pot naprej, vendar tudi priznava, da so v informacijah, ki so na voljo Komisiji, znatne vrzeli, zaradi katerih je težko zanesljivo sklepati o učinku in učinkovitosti direktive o sankcijah zoper delodajalce. V tem sporočilu so predstavljeni konkretni ukrepi za zapolnitev teh vrzeli. 2.Nezakonito zaposlovanje in sankcije zoper delodajalce Učinkovite, sorazmerne in odvračilne finančne in kazenske sankcije za nezakonito zaposlovanje so še naprej ključnega pomena za zmanjšanje spodbud za delodajalce, da zaposlijo migrante brez urejenega statusa. Sankcije bi morale delovati kot protiutež ekonomskim koristim zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. Sankcije zoper delodajalce bi morale odražati tudi resnost kaznivega dejanja in predstavljati sorazmeren odziv na resnost kršitve v primerih posebno izkoriščevalskih delovnih pogojev (npr. vztrajne kršitve, veliko število najetih migrantov brez urejenega statusa in zaposlovanje žrtev trgovine z ljudmi). Učinkovita in sorazmerna uporaba sankcij je odvračilna, če tveganje odkritja in kaznovanja prevlada nad ekonomskimi prednostmi zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. Direktiva o sankcijah zoper delodajalce na podlagi teh načel določa minimalne standarde za finančne in kazenske sankcije zoper delodajalce ter dodatne upravne ukrepe za preprečevanje nezakonitega zaposlovanja, kot sta izguba javnih ugodnosti ali izključitev iz sodelovanja pri javnih naročilih. Države članice imajo prožnost pri določanju dejanske ravni sankcij glede na posebne nacionalne razmere, resnost kršitve ali dejstvo, ali je delodajalec fizična ali pravna oseba, uvedejo pa lahko tudi standarde, ki so višji od minimalnih, določenih v direktivi. Hkrati je bistvenega pomena, da se na območju brez notranjih meja in za preprečevanje nedovoljenih migracij ukrepi proti nezakonitemu zaposlovanju izvajajo na skupni podlagi in da vsi nacionalni sistemi delujejo učinkovito. Vrzeli v eni ali nekaj državah članicah bi spodkopale odvračilni učinek na nezakonito zaposlovanje in nedovoljene migracije oseb, ki so pripravljene delati v neformalni ekonomiji, kar bi imelo posledice za migracijsko politiko EU kot celoto. Nezakonito zaposlovanje poteka v različnih gospodarskih okoljih, med drugim v zasebnih gospodinjstvih, malih ali srednjih podjetjih in velikih podjetjih. Pomembno je zagotoviti, da so vse vrste delodajalcev obveščene in seznanjene z možnostmi zakonitega zaposlovanja in najemanja, ukrepi, ki jih je treba sprejeti za preprečevanje nezakonitega zaposlovanja, ter tveganji in posledicami zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa.

Države članice so določbe direktive o sankcijah zoper delodajalce na splošno prenesle v nacionalno zakonodajo, čeprav se izbrani pristopi močno razlikujejo, saj nanje vplivajo različni dejavniki (npr. različni nacionalni sistemi sankcioniranja, družbeni vpliv in zaznavanje nezakonitega zaposlovanja, gospodarski položaj in raven plač, pojavnost nezakonitega zaposlovanja v gospodarstvu). To se kaže v veliki raznolikosti razpona in obsega finančnih (preglednica 1) in kazenskih (preglednica 2) sankcij ter v različnih odločitvah držav članic pri uporabi drugih ukrepov (npr. izključitev iz javne pomoči ali financiranja EU ali izključitev iz javnih naročil). Poleg tega je pregled nad pregonom zoper delodajalce in sankcijami, ki se uporabljajo v praksi, razpršen in nepopoln, zaradi česar je težko v celoti oceniti učinek direktive pri zagotavljanju učinkovitega pristopa k sankcioniranju nezakonitega zaposlovanja v vseh državah članicah ter zagotavljanju, da so sankcije učinkovite, sorazmerne in odvračilne. 2.1. Finančne sankcije Direktiva določa, da se delodajalcem, ki zaposlujejo migrante brez urejenega statusa, naložijo finančne sankcije, ki naj bi se povečevale sorazmerno s številom zaposlenih migrantov brez urejenega statusa in bi se lahko zmanjšale v primerih, ko gre za zaposlitev za zasebne namene (npr. pomoč v gospodinjstvu). Kot je bilo navedeno že v poročilu leta 2014, so pravila o finančnih sankcijah zoper delodajalce prenesle vse države članice. Vendar zaradi vrzeli v informacijah v zvezi z uporabo finančnih sankcij proti delodajalcem v praksi ni mogoče dokončno oceniti učinka na tem področju. Iz omejenih razpoložljivih informacij je razvidno, da obstajajo precejšnje razlike v višini glob, ki se uporabljajo za pravne osebe na zaposlenega migranta brez urejenega statusa, pri čemer najnižje sankcije znašajo od 300 EUR v Belgiji do približno 10 000 EUR na Hrvaškem, najvišje sankcije pa znašajo od 3 000 EUR v Belgiji, na Cipru in v Estoniji do 43 000 EUR v Italiji. Če pogledamo z vidika sorazmernosti sankcij, lahko v zadevnih državah članicah te segajo od približno 1,5-kratnika minimalne mesečne plače do 92-kratnika ali celo 700-kratnika minimalne mesečne plače. Poleg tega nacionalna zakonodaja v večini držav članic določa znesek ali najnižjo globo in način, kako se ta sorazmerno poveča za vsakega zaposlenega migranta brez urejenega statusa, medtem ko preostale države članice prepuščajo določitev natančnega zneska glede na število udeleženih migrantov brez urejenega statusa sodišču . Razlike v višini glob, ki se uporabljajo v državah članicah, so odvisne od različnih elementov, kot so gospodarske razmere in raven minimalne plače v državi članici. Poleg tega na višino in naravo sankcij vpliva tudi vrsta delodajalca (npr. gospodinjstvo ali podjetje). Vendar bi morale države članice zagotoviti, da je razlika v višini sankcij upravičena ter da so sankcije v vsaki od njih učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice s strožjim sistemom sankcioniranja menijo, da višje finančne sankcije dobro odvračajo od nezakonitega zaposlovanja, medtem ko države članice, ki uporabljajo nižje sankcije ali kjer se tveganje sankcij šteje za nizko v primerjavi z morebitnimi dobički iz nezakonitega zaposlovanja, ugotavljajo, da sankcije niso dovolj odvračilne . Zato je zgovoren podatek, da je od leta 2014 enajst držav članic spremenilo svojo zakonodajo, da bi zvišale znesek naložene globe. Agencija za temeljne pravice navaja tudi, da v praksi v večini držav članic sankcije in kazni, naložene delodajalcem, niso dovolj stroge, da bi jih odvrnile od nezakonitega zaposlovanja . Poleg tega delo evropske platforme za ukrepanje proti neprijavljenemu delu kaže, da so poleg dobro delujočega sistema sankcij in njihovega izvrševanja enako pomembne tudi dobre in jasne strukture za spodbujanje in lažje doseganje skladnosti. 2.2. Kazenske sankcije V skladu z direktivo o sankcijah zoper delodajalce se kazenske sankcije (ki so lahko denarne, zaporne ali druge kazni) uporabljajo za hude primere nezakonitega zaposlovanja z oteževalnimi okoliščinami, kot so ponavljajoče se kršitve, zaposlovanje znatnega števila migrantov brez urejenega statusa ali njihovo zaposlovanje v posebej izkoriščevalskih delovnih pogojih ali pa zaposlovanje žrtev trgovine z ljudmi in mladoletnikov. V večini držav članic je nezakonito zaposlovanje samo po sebi kaznivo dejanje, medtem ko so preostale države članice na splošno kot kaznivo dejanje opredelile nezakonito zaposlovanje v vseh okoliščinah, predvidenih v direktivi. Od leta 2014 je bil v Italiji, Nemčiji, Franciji in na Švedskem dosežen določen napredek pri zakonodajnih spremembah, ki omogoča lažjo uporabo kazenskih sankcij v praksi. Italija je na primer odpravila zahtevo, da mora do izkoriščanja priti z nasiljem, grožnjami in ustrahovanjem, ter opredelila zaposlovanje pod izkoriščevalskimi pogoji ali podrejanje zaposlenih takim pogojem kot kaznivo dejanje. Nemčija je kot kaznivo dejanje opredelila že samo izkoriščanje in ustvarjanje dobička in ne le prisile osebe v izkoriščevalsko zaposlitev. Francija je razširila pristojnosti inšpektorata za delo na beleženje kaznivih dejanj trgovine z ljudmi, prisilnega dela in podložništva. Švedska je sprejela zakonodajo, s katero je okrepila inkriminacijo trgovine z ljudmi, ki obravnava izkoriščanje z zavajanjem ali izrabo odvisnega položaja, ranljivosti ali težkega položaja druge osebe in izkoriščanje s prisilnim delom. Vendar so kazenske sankcije v različnih državah članicah različno ostre, kot je prikazano v preglednici 2, in sicer tako v smislu trajanja morebitne zaporne kazni, ki se giblje od 8 dni do 12 let, kot tudi glede zneska naložene globe. Poleg tega obstaja precejšnja vrzel v informacijah o uporabi kazenskih sankcij zoper delodajalce v praksi in številu začetih postopkov. Ti elementi kažejo na dejstvo, da je imela direktiva omejen učinek na odvračanje od nezakonitega zaposlovanja s sankcijami in še ni mogla vzpostaviti učinkovitega okvira za učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije po vsej EU. Povratne informacije deležnikov, ki zastopajo sindikate in nevladne organizacije, zbrane med namenskimi ciljno usmerjenimi posvetovanji o tej temi, podpirajo tako ugotovitev, saj potrjujejo, da se zdi, da so sankcije za izkoriščevalske delodajalce nižje od koristi, pridobljenih z neprijavljenim delom in socialnim dampingom. Zato bi morale države članice oceniti, ali je raven kazenskih sankcij, ki se uporabljajo na nacionalni ravni, dovolj odvračilna in ali prispeva k učinkovitemu okviru sankcij proti nezakonitemu zaposlovanju. 2.3. Drugi upravni ukrepi Države članice lahko poleg finančnih in kazenskih sankcij v skladu s členom 7 direktive o sankcijah zoper delodajalce uvedejo druge upravne ukrepe, kot so izguba javnih ugodnosti, izključitev iz javnih naročil, izterjava javnih subvencij, začasno ali stalno zaprtje poslovnih enot ali odvzem dovoljenja za poslovanje. Direktiva določa tudi možnost javnega razkritja in izpostavitve ter objavo seznama delodajalcev, ki so storili kaznivo dejanje. Tudi v tem primeru se izvajanje teh ukrepov med državami članicami zelo razlikuje, med drugim glede trajanja uporabe teh dodatnih ukrepov. Poleg tega je samo devet držav članic v svojo nacionalno zakonodajo vključilo vse štiri upravne ukrepe, medtem ko je v praksi samo osem držav članic poročalo o njihovi uporabi, čeprav so vse države članice v svojo nacionalno zakonodajo vključile vsaj enega od ukrepov, zaradi česar je težko v celoti oceniti učinkovitost in učinek teh ukrepov. Kaže, da sta najpogosteje uporabljena ukrepa začasno ali trajno zaprtje poslovnih enot ali odvzem dovoljenja za poslovanje, izgubo javnih ugodnosti in izključitev iz javnih naročil uporabljajo samo tri države članice, nobena država članica pa ne poroča o izterjavi javnih subvencij. Samo šest držav članic omogoča objavo seznama delodajalcev, odgovornih za nezakonito zaposlovanje. Dodatni ukrepi, kot so izključitev iz javnih naročil ter nacionalnega financiranja in financiranja EU, so še vedno veliko premalo izkoriščeni, čeprav lahko delodajalce odvrnejo od zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. Izkazalo se je tudi, da so delavci brez dokumentov v praksi pogosto zaposleni na podlagi zapletenih delovnih razmerij, ki vključujejo pogodbe s podizvajalci, kadrovske svetovalce in agencije za začasno delo, pa tudi prek spletnih platform, ki zagotavljajo kratkotrajno delo (npr. dostava hrane in obrokov, prevozne storitve), kar povečuje težave pri identifikaciji delodajalcev, ki zaposlujejo migrante brez urejenega statusa. V zvezi s tem je namen odgovornosti celotne verige delodajalcev zaščititi migrante, zlasti v tistih gospodarskih sektorjih, v katerih je sklepanje pogodb s podizvajalci splošno razširjeno, kot je gradbeništvo, pa tudi na novo nastalem gospodarskem področju spletnega platformnega dela. Vendar deležniki menijo, da imajo te določbe omejen vpliv na pritožbene postopke in ugotavljanje odgovornosti v verigi, saj je verjetno, da izvajalec, ki izpolnjuje obveznosti skrbnega ravnanja, ni odgovoren, kot omogoča v členu 8(3) direktive o sankcijah zoper delodajalce. V Belgiji so na primer „obveznosti skrbnega ravnanja“ izvajalca izpolnjene zgolj z izdajo pisne izjave podizvajalca, da ne zaposluje ali ne bo zaposlil migrantov brez urejenega statusa, kar glavnega izvajalca razbremeni vseh odgovornosti. Države članice bi morale storiti več za to, da bi glavni izvajalci odgovarjali za kršitve v podizvajalski verigi, vključno s posredniki, ki prispevajo k nezakonitemu zaposlovanju, saj je njihova vloga podobna vlogi delodajalcev. 2.4.Ukrepi za izboljšanje učinkovitosti sankcij zoper delodajalce Čeprav so države članice direktivo na splošno prenesle v nacionalno zakonodajo, ni mogoče sprejeti trdnih zaključkov o tem, ali so sankcije, ki se uporabljajo v praksi, odvračilne, učinkovite in sorazmerne ter ali znatno vplivajo na preprečevanje nezakonitega zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. Čeprav imajo države članice prožnost pri določanju najustreznejših ravni sankcij na nacionalni ravni, je potrebno skupno razumevanje učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih sankcij v praksi ter njihovega učinka. Izboljšave mehanizma poročanja bi bilo treba dopolniti z izmenjavo najboljših praks, da bi se seznanili z različnimi nacionalnimi pristopi in zlasti s pristopi, ki so se izkazali za učinkovite in so imeli odvračilni učinek. Komisija bo spodbujala vzajemno učenje in izmenjavo najboljših praks med državami članicami in deležniki ob podpori strokovnjakov za upravno in kazensko pravo v posebni strokovni skupini Komisije za področje nedovoljenih migracij, ki obravnava vidike direktive o sankcijah zoper delodajalce. Izmenjava dobrih praks bo Komisiji omogočila, da po potrebi podpre države članice pri določanju in prilagajanju ravni sankcij na nacionalni ravni, ki so učinkovite, sorazmerne in odvračilne, zbira informacije za spodbujanje doslednejšega pristopa k sankcijam in zagotavlja, da lahko te vplivajo na zmanjšanje nezakonitega zaposlovanja in izkoriščanja.

Poleg tega je treba ozaveščati delodajalce in jih obveščati o tveganjih in posledicah, s katerimi se soočajo zaradi zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa, kar bo prispevalo k povečanju odvračilnega učinka sistema. Komisija bo podprla države članice pri oblikovanju učinkovitih kampanj obveščanja, namenjenih zlasti delodajalcem, ki delajo v sektorjih, najbolj izpostavljenih tveganju nezakonitega zaposlovanja, in tistim, ki morda nimajo lahkega dostopa do teh informacij (npr. gospodinjstva, mala podjetja), pri čemer bo uporabila strokovno znanje evropske platforme za ukrepanje proti neprijavljenemu delu. Komisija bo zagotovila tudi finančno podporo v okviru Sklada za azil, migracije in vključevanje. Komisija bo: ponovno aktivirala posebno strokovno skupino Komisije za področje nedovoljenih migracij, ki obravnava vidike direktive o sankcijah zoper delodajalce, kot mrežo, namenjeno strokovnemu znanju, izmenjavam in podpori državam članicam. ·spodbujala dialog med državami članicami in deležniki ob podpori strokovnjakov za upravno in kazensko pravo, da bi države članice podprla pri določanju in prilagajanju ravni finančnih in kazenskih sankcij na nacionalni ravni, ter zbirala ustrezne informacije pri nacionalnih organih; ·zagotavljala podporo državam članicam pri oblikovanju in izvajanju kampanj za ozaveščanje in preprečevanje, namenjenih delodajalcem v sektorjih, ki so izpostavljeni tveganju, pri čemer bo uporabila strokovno znanje evropske platforme za ukrepanje proti neprijavljenemu delu; Države članice bi morale: ·oceniti raven finančnih in kazenskih sankcij, določenih na nacionalni ravni, da se oceni, ali so učinkovite in sorazmerne ter ali odvračajo od nezakonitega zaposlovanja; ·okrepiti dejavnosti za ozaveščanje in obveščanje delodajalcev o možnostih zakonitega zaposlovanja in najemanja, ukrepih, potrebnih za preprečevanje nezakonitega zaposlovanja, ter tveganjih in posledicah zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. 3.Ukrepi za zaščito pravic migrantov brez urejenega statusa Člena 6(2) in 13 direktive o sankcijah zoper delodajalce migrantom brez urejenega statusa zagotavljata vrsto pravic, ki jim omogočajo, da so ustrezno obveščeni o svojih pravicah v zvezi z nezakonitim zaposlovanjem, da lahko vložijo pritožbe zaradi kršitev delovnega prava in izterjajo neizplačane plače. To so ključne določbe za zaščito migrantov pred tveganjem izkoriščanja in zlorabe: migranti brez urejenega statusa, ki prijavijo kršitve delovnega prava in sodelujejo z organi, prispevajo k temu, da delodajalci odgovarjajo za neizplačane plače ter neplačane davke in socialne prispevke, k zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev na trgu dela ter k razkrivanju primerov izkoriščanja in zlorabe delavcev. Še vedno so potrebna dodatna prizadevanja v zvezi z izvajanjem zaščitnih elementov direktive, zlasti v zvezi z dostopom do informacij, dostopom do sodnega varstva in izterjavo dolgovanih plačil ter izdajo začasnih dovoljenj za prebivanje. 3.1. Dostop do informacij Zagotavljanje, da lahko migranti pridobijo informacije o svojih pravicah in da so na voljo podporni mehanizmi za vlaganje pritožb in pravna pomoč, je prvi pogoj za učinkovit dostop migrantov brez urejenega statusa do sodnega varstva, zlasti tistih, ki so žrtve izkoriščevalskih delodajalcev. Direktiva o sankcijah zoper delodajalce migrantom brez urejenega statusa nudi orodja za učinkovito uveljavljanje njihovih pravic, saj zagotavlja, da so sistematično obveščeni o svojih pravicah do vložitve zahtevkov za dolgovana plačila pred izvršitvijo morebitne odločbe o vrnitvi, da lahko prejmejo vsa dolgovana plačila tudi po vrnitvi v izvorno državo in da lahko pritožbe zoper delodajalce vložijo neposredno ali prek tretjih oseb (glej oddelek 3.2). Direktiva tako jamči, da lahko migranti, ki delajo v EU brez pravice do prebivanja, učinkovito uveljavljajo svoje pravice v EU, po potrebi pa tudi iz tujine; take pravice je treba spoštovati tudi, kadar se uporabljajo postopki vračanja iz direktive o vračanju, zlasti ko se zaključi celovita ocena individualnega položaja delavca migranta in se ugotovi njegov migracijski status. Večina držav članic zagotavlja le splošne informacije o pravicah zaposlenih, ne pa tudi ciljno usmerjenih informacij, ki so pomembne za poseben položaj delavcev migrantov brez urejenega statusa. V nekaterih primerih so informacije omejene na vidike zdravja in varnosti pri delu ter ne vključujejo informacij o neplačanih plačilih. In čeprav druge države članice zagotavljajo ciljno usmerjene informacije, se to pogosto izvaja le v okviru postopka vračanja . To negativno vpliva na migrante brez urejenega statusa, ki niso dovolj obveščeni o možnosti vložitve zahtevka ali prejetja neizplačanih plač pred vrnitvijo v izvorno državo. Direktiva ne določa pravil o načinih zagotavljanja informacij migrantom brez urejenega statusa, nacionalne prakse glede tega, kdaj se zagotavljajo informacije ter kdo jih zagotavlja in kako, pa se razlikujejo . V večini držav članic morajo inšpektorji za delo delavce obvestiti o njihovih pravicah, kar je dobra praksa, ki bi jo morale upoštevati vse države članice. Obstajajo pa tudi drugi načini. V Avstriji, na primer, se informacije zagotavljajo v dnevnem centru za delavce brez dokumentov, v Italiji pa s posebnim obrazcem, v katerem so pojasnjene pravice delavcev migrantov brez urejenega statusa, vključno z obveznostjo delodajalca, da plača neizplačane plače, prispevke za pokojninsko zavarovanje in prispevke za socialno varnost, ter o tem, kako ukrepati zoper delodajalca; vendar se take informacije ne zagotavljajo sistematično in so na voljo le v določenem številu tujih jezikov. Komisija bo spodbujala izmenjavo najboljših praks in izkušenj med državami članicami, da bi prispevala k prizadevanjem za izboljšanje načina zagotavljanja takih informacij delavcem migrantom brez urejenega statusa ter povečala ozaveščenost o obstoječih pravicah in možnostih. Eden od dejavnikov tveganja za delovno izkoriščanje je dejstvo, da migranti brez urejenega statusa zelo slabo poznajo svoje pravice, saj tako sami ne morejo prepoznati takih tveganj, kar kaže na to, da bi morali posredniki delovne sile, agencije za posredovanje dela in izvršilni organi (vključno z inšpektorati za delo) izboljšati dostop do informacij, da bi delavcem migrantom brez urejenega statusa zagotovili informacije o njihovih pravicah in o tem, kje poiskati podporo in kako uveljavljati pravna sredstva. Tudi deležniki so opozorili na isti problem in enako potrebo. Dejstvo, da so informacije za migrante pogosto omejene ter da se ne zagotavljajo sistematično in niso specifično prilagojene položaju delavcev migrantov brez urejenega statusa, negativno vpliva na cilj direktive, da se migrantom zagotovijo objektivne in zanesljive informacije za uveljavljanje njihovih pravic. Vendar zaradi nezadostnega poročanja držav članic o številu vloženih in uspešno zaključenih zahtevkov za izterjavo dolgovanih plačil ter o primerih, ki so bili proti izkoriščevalskim delodajalcem začeti na podlagi prijave delavca migranta brez urejenega statusa, na tej stopnji ni mogoče utemeljiti teh novih dokazov. 3.2. Dostop do sodnega varstva in plačila ter izdaja dovoljenj za začasno prebivanje Tudi če so delavci migranti brez urejenega statusa obveščeni o svojih pravicah, morda ne bodo vložili pritožb zoper delodajalce, da bi izterjali neizplačane plače ali razkrili morebitne primere izkoriščanja, saj obstaja možnost, da se jim odredi vrnitev, da izgubijo dohodek, v nekaterih primerih pa so lahko deležni tudi povračilnih ukrepov delodajalcev. Da takšne razmere ne bi ogrozile ustreznega dostopa do sodnega varstva, direktiva o sankcijah zoper delodajalce zahteva vzpostavitev posebnih mehanizmov, prek katerih lahko migranti brez urejenega statusa vložijo pritožbo pri pristojnih organih neposredno ali prek tretjih oseb (npr. sindikatov, združenj delojemalcev in nevladnih organizacij), tudi kadar niso več v državi članici. Delavci migranti brez urejenega statusa lahko prejmejo podporo teh tretjih oseb tudi v upravnih ali civilnih postopkih. Ti mehanizmi lahko podpirajo tudi izvajanje direktive o pravicah žrtev in zagotavljajo, da migrantom brez urejenega statusa, ki so žrtve kaznivih dejanj, zlasti tistih, ki so opredeljena v direktivi o sankcijah zoper delodajalce, ni onemogočen dostop do sodnega varstva. Države članice so za vzpostavitev učinkovitega mehanizma za pritožbe izbrale različne načine. Študija, ki jo je izvedla platforma za mednarodno sodelovanje na področju neevidentiranih migrantov (PICUM), kaže, da v 13 državah članicah (od 15, zajetih v študiji) obstajajo civilni in upravni postopki, prek katerih lahko delavci vložijo zahtevke za izterjavo neplačanih plač, v 11 državah članicah pa obstaja tudi inšpekcijski organ, pristojen za obravnavo pritožb posameznih delavcev glede vprašanj, povezanih s prenizko izplačanimi plačami. Praksa tudi kaže, da lahko migranti, za katere je bilo ugotovljeno, da so nezakonito zaposleni (ne glede na to, ali prebivajo zakonito ali ne), v dvajsetih državah članicah vložijo zahtevke za nadomestilo neizplačanih plač pod enakimi pogoji, kot če bi imeli veljavno pogodbo o zaposlitvi , vendar pa bi lahko pritožbeni mehanizmi v praksi delovali učinkoviteje. Agencija za temeljne pravice poroča, da migranti brez urejenega statusa v nekaterih državah članicah ne uporabljajo obstoječih sistemov pritožb. Razlogov za to je lahko več: pomanjkanje spodbud za delavce, da bi podali prijavo; omejene informacije o pravicah takih delavcev in razpoložljivem pritožbenem mehanizmu; ekonomske ovire, kot so članarine za sindikate, ki pomagajo samo članom, ter predvsem strah pred tem, da bi bili takšni delavci odkriti, pridržani in vrnjeni. Sodelovanje javnih organov s socialnimi partnerji in nevladnimi organizacijami je ključno za olajšanje vlaganja pritožb, saj so ti akterji pogosto v neposrednem stiku z delavci in lahko krepijo ozaveščenost, obveščajo migrante brez urejenega statusa o njihovih pravicah, gradijo medsebojno zaupanje ter delavcem pomagajo prepoznati, kdaj njihovo delo ni prijavljeno ter so predmet delovnega izkoriščanja in lahko torej vložijo pritožbo. Vloga socialnih partnerjev in nevladnih organizacij je zelo pomembna tudi pri omogočanju lažjega vlaganja pritožb, razkrivanju izkoriščevalskih razmer ter zmanjševanju strahu migrantov brez urejenega statusa, da bodo zoper njih začeti postopki vračanja, če jih odkrijejo organi, pristojni za migracije. V veliki večini držav članic zakon tem deležnikom, zlasti sindikatom, daje pomembno vlogo v okviru nacionalnega mehanizma za olajšanje vlaganja pritožb. Migranti brez urejenega statusa se poleg težav pri vlaganju pritožb soočajo tudi z ovirami pri prejemanju neplačanih plačil. Medtem ko direktiva o sankcijah zoper delodajalce določa, da bi morala biti plača najmanj enaka višini minimalne plače in se izplačevati za obdobje vsaj treh mesecev, deležniki opozarjajo na številne vrzeli pri izvajanju določb o minimalnem plačilu v praksi. Razlog za to je na primer nezadostno poznavanje ustreznih določb med organi, pristojnimi za inšpekcijo dela, ali strokovnjaki, ki pomagajo in svetujejo delavcem migrantom brez urejenega statusa. V praksi se lahko migranti brez urejenega statusa znajdejo v situaciji, ko domneva, da delovno razmerje traja vsaj tri mesece, ne predpostavlja zaposlitve s polnim delovnim časom , pri čemer morajo predložiti dokazilo o opravljenih urah in različne vrste dokazov, kot so sporočila, fotografije ali pričevanja. Poleg tega se migranti brez urejenega statusa soočajo z ovirami pri dejanskem prejemanju plač zaradi trajanja ali stroškov sodnega postopka, ovirami pri odpiranju bančnih računov brez zakonitega prebivališča, strategijami delodajalcev za izogibanje plačilu ali izzivi pri dostopu do finančnih sredstev v primeru plačilne nesposobnosti delodajalca ali vrnitve. Medtem ko direktiva o sankcijah zoper delodajalce nezakonito zaposlenim državljanom tretjih držav omogoča, da zahtevajo izterjavo dolgovanih plačil tudi po vrnitvi v izvorno državo, se zdi, da ni mehanizmov za olajšanje vlaganja zahtevkov osebam, ki niso več v državi članici, saj v le zelo redkih državah članicah obstajajo posebni mehanizmi izterjave. Kljub temu je vzpostavitev učinkovitih mehanizmov ključna za zagotovitev, da migranti brez urejenega statusa, ki se vrnejo v izvorno državo pred zaključkom postopka za izterjavo neizplačanih plač, ne bodo v slabšem položaju pri uveljavljanju svojih pravic. Če na primer v Belgiji inšpektorji za delo ugotovijo, da plače niso bile pravilno izplačane, in če delavci niso neposredno na voljo ali so zapustili državo, morajo delodajalci plače nakazati v zvezni depozitni in konsignacijski sklad. Vendar pa ni nobenega oddelka ali uprave, ki bi bila pristojna za izplačilo teh dolgovanih plač migrantu ali za obvestitev migranta. V Franciji se v primerih, ko je migrant brez urejenega statusa pridržan ali je že zapustil državo, plače nakažejo uradu za priseljevanje in integracijo (OFII) ter se nato izplačajo migrantu. Poleg tega ima OFII pravico izterjati plače v sodelovanju z davčnim oddelkom, če jih delodajalec migrantu ne izplača v 30 dneh. Da bi zaščitili žrtve hudih oblik izkoriščanja in otroke, olajšali vlaganje pritožb, kar bi omogočilo, da bi se ta huda kazniva dejanja odkrila in kaznovala, ter olajšali izterjavo neizplačanih plač, člen 6(5) direktive o sankcijah zoper delodajalce državam članicam omogoča, da migrantom brez urejenega statusa izdajo začasna dovoljenja za prebivanje, ki so vezana na trajanje zadevne preiskave ali sodnega kazenskega postopka ali na pripravljenost za sodelovanje s pristojnimi organi. Veljavnost teh dovoljenj se lahko podaljša do prejema dolgovanih plačil. Takšna dovoljenja se običajno izdajo za obdobje od šest mesecev do enega leta in se lahko podaljšajo. V več državah članicah se lahko dovoljenja za začasno prebivanje podaljšajo, dokler žrtev ne prejme dolgovanih plač; vendar pa ni dovolj informacij o tem, kako pogosto se ta določba uporablja.

Več kot polovica držav članic ima nacionalno zakonodajo, ki določa posebna dovoljenja za začasno prebivanje za žrtve posebno izkoriščevalskih delovnih razmer, medtem ko druge države članice takšna dovoljenja izdajajo v primerih trgovine z ljudmi. Vendar je v letih 2018 in 2019 samo pet držav članic poročalo o izdaji takih dovoljenj za prebivanje migrantom brez urejenega statusa, ki so bili žrtve delovnega izkoriščanja, pri čemer je večino teh dovoljenj izdala Francija, sledijo pa ji Švedska, Češka, Nemčija in Poljska. Švedska je poročala tudi o izdajanju dovoljenj za prebivanje nezakonito zaposlenim mladoletnikom. Čeprav je imela direktiva o sankcijah zoper delodajalce na tem področju pozitiven učinek, saj je privedla do vzpostavitve posebnih pritožbenih mehanizmov in možnosti za izdajo dovoljenj za začasno prebivanje, posvetovanja z deležniki kažejo, da se migranti brez urejenega statusa, ki so žrtve delovnega izkoriščanja, v praksi soočajo z izzivi pri dostopu do postopkov za izdajo dovoljenj za prebivanje ali pri pogojih za izdajo teh dovoljenj. Deležniki poročajo, da se žrtve soočajo s pomanjkanjem dostopa do informacij ter pravnih nasvetov o razpoložljivosti dovoljenj in o tem, kako zanje zaprositi, da je izdaja dovoljenj pogosto povezana s kazenskimi obtožbami zoper določene delodajalce, in da je dovoljenje pogojeno s sodelovanjem žrtev v kazenskem postopku, čeprav direktiva o sankcijah zoper delodajalce tega ne zahteva. 3.3. Ukrepi za izboljšanje varstva pravic migrantov Dostop do informacij in sodnega varstva, izterjava dolgovanih plačil in omogočanje lažjega vlaganja pritožb so jedro zaščitnih ukrepov na podlagi direktive o sankcijah zoper delodajalce, namenjenih odpravi krivic, ki jih utrpijo migranti brez urejenega statusa. Posredni dokazi in poročila deležnikov kažejo, da se migranti brez urejenega statusa soočajo s pomanjkanjem učinkovitega dostopa do informacij in pritožbenih mehanizmov. Zaradi pomanjkanja podatkov o uporabi pritožbenega mehanizma in izdaji dovoljenj za začasno prebivanje v zvezi s tem vprašanjem ni mogoče sprejeti trdnih zaključkov. Učinkoviti pritožbeni mehanizmi organom omogočajo, da načrtujejo in bolje usmerjajo svoje delovne inšpekcije, da v sodelovanju z delavci migranti brez urejenega statusa in tretjimi osebami zberejo zanesljive dokaze za sprožitev postopkov zoper izkoriščevalske delodajalce ter nazadnje da zahtevajo, da ti delodajalci odgovarjajo za svoja dejanja. Države članice bi morale zagotoviti, da so ti pritožbeni mehanizmi lahko dostopni in da upoštevajo zaupnost, ki lahko delavce migrante brez urejenega statusa spodbudi k vlaganju pritožb in razkrivanju primerov izkoriščanja. Države članice bi morale razviti politike ali protokole za varno prijavljanje, s katerimi bi zagotovile, da lahko delavci migranti brez urejenega statusa prijavijo delodajalce, ki kršijo zakonodajo, in sodelujejo z organi pregona, ne da bi se pri tem izpostavili tveganju, da bi njihov migracijski status vplival na uveljavljanje njihovih pravic. Komisija bo v okviru svoje posebne strokovne skupine za področje nedovoljenih migracij, ki obravnava vidike direktive o sankcijah zoper delodajalce, spodbujala izmenjavo dobrih praks za opredelitev učinkovitih mehanizmov za izterjavo dolgovanih plačil, prejemanje plačil in vlaganje pritožb – ob upoštevanju potrebe po politikah ali protokolih za varno prijavljanje, – tudi po tem, ko se migranti vrnejo v izvorno državo. Socialni partnerji in nevladne organizacije imajo prav tako osrednjo vlogo pri spodbujanju in izvajanju zaščitnih ukrepov iz direktive o sankcijah zoper delodajalce ter pri izboljšanju obveščanja migrantov brez urejenega statusa. Komisija bo okrepila dialog s socialnimi partnerji in nevladnimi organizacijami, ki zastopajo delavce brez dokumentov, ter pri razvoju teh dejavnosti sodelovala z evropsko platformo za ukrepanje proti neprijavljenemu delu. Izboljšati je treba dostop delavcev migrantov brez urejenega statusa do objektivnih in sistematičnih informacij o njihovih pravicah ter o mehanizmih za pridobitev podpore in uveljavljanje pravnega sredstva. Države članice bi morale s podporo sredstev EU v sodelovanju s poslovnimi združenji, sindikati in nevladnimi organizacijami pripraviti kampanje obveščanja in ozaveščanja, ki bodo namenjene delavcem migrantom brez urejenega statusa. Komisija bo v sodelovanju z Agencijo za temeljne pravice pripravila posebno usposabljanje za inšpektorje, da bodo lahko delavcem migrantom brez urejenega statusa zagotavljali informacije o njihovih pravicah in o tem, kako lahko prek mehanizmov za plačilo vložijo zahtevke, tudi po vrnitvi v izvorno državo. Komisija bo: Države članice bi morale: ·podpirala izmenjavo dobrih praks v zvezi z učinkovitimi pritožbenimi mehanizmi in praktično politiko ali protokoli za lažje sodelovanje delavcev migrantov brez urejenega statusa z organi kazenskega pregona; ·začela dialog s socialnimi partnerji, združenji delodajalcev, sindikati in nevladnimi organizacijami ob podpori strokovnega znanja, s katerim razpolaga evropska platforma za ukrepanje proti neprijavljenemu delu; ·v sodelovanju s poslovnimi združenji, sindikati in nevladnimi organizacijami podprla pripravo kampanj za obveščanje in ozaveščanje delavcev migrantov brez urejenega statusa o njihovih pravicah. ·izboljšati dostopnost pritožbenih mehanizmov, da bi migrante brez urejenega statusa spodbudile k vlaganju pritožb v primerih nezakonitega zaposlovanja in izkoriščanja; ·razviti politike ali protokole za varno prijavljanje, da bi lahko delavci migranti brez urejenega statusa sodelovali z organi kazenskega pregona, ne da bi pri tem tvegali, da njihov migracijski status vpliva na uveljavljanje njihovih pravic; ·podpirati sindikate in organizacije civilne družbe pri zagotavljanju informacij in nasvetov, pravne pomoči in drugih storitev delavcem migrantom brez urejenega statusa. 4.Inšpekcijski pregledi 4.1. Inšpekcijski pregledi, ki jih izvajajo države članice Inšpekcijski pregledi so najpomembnejše orodje za odkrivanje delodajalcev, ki zaposlujejo migrante brez urejenega statusa, in primerov izkoriščanja. Rezultati inšpekcijskih pregledov omogočijo, da delodajalci odgovarjajo za svoja dejanja in so kaznovani ter da se uvedejo potrebni ukrepi za zaščito delavcev migrantov brez urejenega statusa, ki so žrtve izkoriščanja. V skladu s členom 13(1) direktive o sankcijah zoper delodajalce morajo države članice zagotoviti učinkovite in ustrezne inšpekcijske preglede, ki temeljijo na ocenah tveganja, s katerimi opredelijo sektorje dejavnosti, v katerih obstaja največje tveganje; brez tega ciljev direktive o sankcijah zoper delodajalce ni mogoče doseči. Glede na to, da „učinkoviti in ustrezni“ inšpekcijski pregledi v direktivi o sankcijah zoper delodajalce niso opredeljeni, se praksa v državah članicah razlikuje, kar kaže na več dejavnikov, ki omejujejo učinkovitost inšpekcijskih pregledov: opredelitev gospodarskih sektorjev z največjim tveganjem nezakonitega zaposlovanja, nizke ravni inšpekcijskih pregledov, ki se izvajajo v državah članicah (tudi v sektorjih, ki so najbolj izpostavljeni tveganju nezakonitega zaposlovanja), pomanjkanje zadostnih virov in težave pri sodelovanju z izkoriščanimi migranti, odkritimi med inšpekcijskimi pregledi. Kot je bilo že navedeno, obstajajo pomembne vrzeli v podatkih o inšpekcijskih pregledih, ki so jih predložile države članice. Da bi bili inšpekcijski pregledi učinkoviti, jih je poleg tega treba ciljno usmeriti in jih osredotočiti na sektorje, ki so najbolj izpostavljeni tveganju nezakonitega zaposlovanja v posameznih državah članicah. Na teh področjih so inšpekcijski pregledi bolj potrebni. Države članice izvajajo ocene tveganja za določitev takih področij tveganja , pri čemer uporabljajo nacionalne smernice ali letne akcijske načrte, zbrane podatke ter rezultate prejšnjih inšpekcijskih pregledov, pritožbe, namige ali napotitve drugih nacionalnih organov. Zdi se, da so v večini držav članic nezakonitemu zaposlovanju najbolj izpostavljeni podobni sektorji, in sicer gre običajno za delovno intenzivne sektorje z nizko kvalificirano delovno silo / nizkimi plačami ter visoko stopnjo fluktuacije zaposlenih. Sektorji, ki so najpogosteje izpostavljeni tveganju, vključujejo kmetijstvo, gradbeništvo, proizvodnjo, oskrbo na domu in socialno pomoč, gostinstvo ter prehrambne storitve. Vendar več držav članic pri poročanju Komisiji ne opredeli sektorjev, ki so še posebej izpostavljeni tveganju, kar kaže na potrebo po boljšem prednostnem usmerjanju inšpekcijskih pregledov. Čeprav so sektorji z zaznanim tveganjem skozi čas običajno stabilni, lahko gospodarski razvoj privede do pojava novih sektorjev, ki so izpostavljeni tveganju nezakonitega zaposlovanja, kot so platformni delavci. Države članice bi zato morale redno posodabljati sektorje z zaznanim tveganjem. Število inšpekcijskih pregledov, opravljenih v okviru sedanjega sistema, verjetno ne bo odvrnilo delodajalcev od zaposlovanja migrantov brez urejenega statusa. Delež delodajalcev, dejavnih v sektorju, v katerem se izvajajo inšpekcijski pregledi, je običajno zelo majhen; zato lahko delodajalci menijo, da je gospodarska prednost, pridobljena z nezakonitim zaposlovanjem, večja od verjetnosti, da bodo odkriti na podlagi inšpekcijskih pregledov. Iz razpredelnic 3 in 4, ki prikazujeta podatke držav članic o opravljenih inšpekcijskih pregledih v vseh sektorjih , je razvidno, da se prizadevanja v zvezi z inšpekcijskimi pregledi znatno razlikujejo med državami članicami. Leta 2019 so bili na primer v Bolgariji, Estoniji, Franciji, Latviji, na Nizozemskem in Švedskem opravljeni inšpekcijski pregledi pri manj kot 1 % delodajalcev v vseh sektorjih; v trinajstih državah članicah so inšpekcijski pregledi zajemali od 1 % do 10 % delodajalcev ; v Avstriji so inšpekcijski pregledi zajemali 14,5 % vseh delodajalcev, v Sloveniji in na Slovaškem pa več kot 30 % vseh delodajalcev. Informacije, ki jih ima na voljo Komisija, kažejo, da inšpekcijski pregledi v večini držav članic niso osredotočeni na sektorje, ki so izpostavljeni tveganju, kar ne ustreza zahtevam direktive o sankcijah zoper delodajalce. Poleg tega države članice in drugi deležniki poročajo, da imajo organi, pristojni za inšpekcijo dela, pogosto premalo osebja in virov, kar vpliva na število in pogostost opravljenih inšpekcijskih pregledov. Poleg odkrivanja primerov nezakonitega zaposlovanja se z inšpekcijskimi pregledi ugotavljajo tudi razmere ranljivosti in izkoriščanja, zlasti v primerih, ki zadevajo pravice otrok, temeljne delovne standarde in enakost spolov. Poleg tega deležniki poudarjajo, da izkoriščane delavce od tega, da bi med inšpekcijskimi pregledi prijavili svoj položaj, odvrača izpostavljenost tveganju, da bodo prijeti in vrnjeni, zlasti kadar inšpekcijske preglede skupaj izvajajo organi, pristojni za inšpekcijo dela, in policijski organi/organi za priseljevanje. Deležniki zato podpirajo zamisel o ločitvi dejavnosti s področja inšpekcije dela in dejavnosti s področja kazenskega pregona / priseljevanja s „požarnim zidom“, ki bi zagotovil, da migranti brez urejenega statusa, odkriti med inšpekcijskimi pregledi, ne bi bili naznanjeni organom za priseljevanje za namen postopka vračanja. Poleg tega Agencija za temeljne pravice ugotavlja, da lahko inšpekcijski pregledi, ki jih skupaj izvajajo organi za delo in enote za boj proti trgovini z ljudmi ali druge specializirane enote, usposobljene za odkrivanje primerov delovnega izkoriščanja, pomagajo prepoznati migrante, ki so žrtve delovnega izkoriščanja ali trgovine z ljudmi. Namen mehanizmov za lažje vlaganje pritožb zoper delodajalce prek imenovanih tretjih oseb, kot so sindikati ali nevladne organizacije, je zagotoviti, da se primeri izkoriščanja odkrijejo in prijavijo pristojnim organom. Učinkovito izvajanje teh mehanizmov je bistvenega pomena (glej oddelek 3.2) za zagotavljanje, da lahko delavci migranti brez urejenega statusa uveljavljajo svoje pravice, ne da bi se bali, da bodo zoper njih začeti postopki vračanja. Poleg tega so nekatere države članice sprejele dodatne ukrepe za lažje prijavljanje izkoriščanja. Nizozemska na primer izvaja politiko, imenovano „free-in, free-out“, ki migrantom brez urejenega statusa omogoča, da kaznivo dejanje prijavijo policiji, ne da bi bili aretirani ali bi se zanje začel postopke vračanja, in sicer ne glede na vrsto prijavljenega kaznivega dejanja. Španija je ustanovila posebne policijske enote, ki so zadolžene za zagotavljanje pomoči migrantom, vključno z migranti brez urejenega statusa, in sicer z obveščanjem migrantov o njihovih pravicah, svetovanjem o tem, kako lahko uredijo svoj status, ter podporo pri vlaganju pritožb zoper delodajalce in druge zaradi slabega ravnanja in izkoriščanja, brez tveganja, da bi jim bo odrejena vrnitev.

4.2. Ukrepi za večjo učinkovitost inšpekcijskih pregledov Da bi bili inšpekcijski pregledi učinkoviti pri odkrivanju nezakonitega zaposlovanja in zagotavljanju zaščite migrantov brez urejenega statusa, bi morale države članice zagotoviti, da so osredotočeni na gospodarske sektorje, ki so najbolj izpostavljeni tveganju nezakonitega zaposlovanja, da zajemajo znatno število delodajalcev v teh sektorjih in da se izvajajo v rednih časovnih presledkih. Zato bi morale vse države članice izvajati celovite in redne ocene tveganja, pri čemer bi morale preučiti tudi nova in nastajajoča gospodarska področja, kot je platformno gospodarstvo, da bi opredelile sektorje, ki so izpostavljeni tveganju, in jih sporočile Komisiji. Komisija bo v tesnem sodelovanju z državami članicami in socialnimi partnerji spodbujala izmenjavo dobrih praks pri inšpekcijskih pregledih, ocenah tveganja in sodelovanju med nacionalnimi inšpektorati za delo, tudi v zvezi s tem, kaj bi lahko šteli za odvračilne in realistične cilje za letne inšpekcijske preglede v sektorjih z zaznanim tveganjem, ki jih opredelijo države članice. Komisija bo za lažje prepoznavanje primerov izkoriščanja in žrtve trgovine z ljudmi ter za podporo državam članicam pri izvajanju obveznosti iz direktive o sankcijah zoper delodajalce v sodelovanju z Agencijo za temeljne pravice in ob podpori strokovnega znanja, s katerim razpolaga evropska platforma za ukrepanje proti neprijavljenemu delu, strukturirano spodbujala izmenjavo praks, na primer v zvezi s skupnimi inšpekcijskimi pregledi organov za delo in specializiranih enot, ki obravnavajo primere izkoriščanja delovne sile. Poleg tega bi morale države članice inšpektorjem za delo zagotoviti usposabljanje o pravicah delavcev migrantov brez urejenega statusa v skladu z direktivo o sankcijah zoper delodajalce ter o odkrivanju primerov izkoriščanja in trgovine z ljudmi. Hkrati bo Komisija po potrebi preučila možnosti za podporo državam članicam pri usposabljanju v sodelovanju z Agencijo za temeljne pravice. Komisija bo: Države članice bi morale: ·tesno sodelovala z državami članicami, da bi opredelili morebitne letne cilje za inšpekcijske preglede delodajalcev v sektorjih, ki so izpostavljeni tveganju; ·spodbujala izmenjavo dobrih praks na področju inšpekcijskih pregledov, opredelitve sektorjev, ki so izpostavljeni tveganju, in sodelovanja med inšpektorati ob podpori strokovnega znanja, s katerim razpolaga evropska platforma za ukrepanje proti neprijavljenemu delu; ·spodbujala izmenjavo dobrih praks za prepoznavanje žrtev izkoriščanja in trgovine z ljudmi, vključno s skupnimi inšpekcijskimi pregledi s specializiranimi enotami; ·preučila možnosti za podporo državam članicam pri usposabljanju inšpektorjev za delo v sodelovanju z Agencijo za temeljne pravice. ·zagotoviti, da so inšpekcijski pregledi osredotočeni na gospodarske sektorje, ki so najbolj izpostavljeni tveganju nezakonitega zaposlovanja, da zajamejo znaten delež delodajalcev v teh sektorjih in da se izvajajo v rednih časovnih presledkih; ·izvajati celovite in redne ocene tveganja, pri čemer bi morale preučiti tudi nova in nastajajoča gospodarska področja, kot je platformno gospodarstvo, da bi opredelile sektorje, ki so izpostavljeni tveganju, in o njih poročala Komisiji; ·inšpektorjem za delo zagotoviti usposabljanje o pravicah delavcev migrantov brez urejenega statusa v skladu z direktivo o sankcijah zoper delodajalce ter o odkrivanju primerov izkoriščanja in trgovine z ljudmi. 5.Znatne vrzeli v informacijah Države članice morajo v skladu z direktivo o sankcijah zoper delodajalce Komisiji vsako leto sporočiti podatke o številu inšpekcijskih pregledov in njihovih rezultatih, o poravnavi dolgovanih plačil s strani delodajalcev, o drugih uporabljenih ukrepih in o olajšanju vlaganja pritožb. Te informacije so ključne za oceno izvajanja ukrepov na podlagi direktive o sankcijah zoper delodajalce in njihovih posledic. Vendar države članice zagotavljajo zelo omejene in neenotne informacije, kar povzroča znatne vrzeli v podatkih o inšpekcijskih pregledih in njihovih rezultatih, o uporabi finančnih in kazenskih sankcij ter o številu začetih kazenskih postopkov, pa tudi o uporabi in rezultatih pritožbenih mehanizmov. Težavi sta tudi pomanjkanje popolnih in zanesljivih podatkov in informacij o uporabi pritožbenih mehanizmov in njihovih rezultatih ter nezadostno poročanje držav članic o številu vloženih in uspešno zaključenih zahtevkov za izterjavo dolgovanih plačil ter o postopkih, začetih zoper izkoriščevalske delodajalce. Nobena država članica nima centraliziranih podatkov o številu uspešnih pritožb, ki so jih vložili migranti brez urejenega statusa v zvezi z izplačilom dolgovanih plač. Zato tudi če so zahtevki uspešni, pogosto ni znano, ali delavci na koncu prejmejo dolgovano plačilo ali ne, saj delodajalci pogosto razglasijo stečaj ali izginejo. Brez celovitega pregleda števila in rezultatov vloženih pritožb je težko ugotoviti, kako učinkoviti so dostop do sodnega varstva in mehanizmi za pritožbe v državah članicah ter kako pogosto se ti mehanizmi uporabljajo in kako uspešni so. Zaradi pomanjkanja zanesljivih in popolnih informacij je težko zanesljivo oceniti, ali je direktiva o sankcijah zoper delodajalce vplivala na odvračanje od nezakonitega zaposlovanja in njegovo zmanjševanje ter ali so kazenske sankcije v državah članicah učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Boljše zbiranje informacij bi prispevalo k učinkovitejši strategiji izvrševanja na nacionalni in EU ravni. Nacionalni organi morajo izboljšati poročanje, da se zapolnijo znatne vrzeli v podatkih ter omogoči zanesljiva ocena učinka in učinkovitosti direktive o sankcijah zoper delodajalce. V prvi vrsti morajo države članice zagotoviti pravočasne, popolne in primerljive informacije, da bi izpolnile obveznosti, ki izhajajo iz zahtev iz člena 16(2) direktive o sankcijah zoper delodajalce. Da bi Komisija podprla države članice pri izpolnjevanju obveznosti poročanja, bo ob podpori Evropske migracijske mreže vzpostavila informacijski sistem za poročanje in podatkovno zbirko. Tak sistem bo olajšal zbiranje informacij od nacionalnih organov v zvezi s finančnimi, kazenskimi in drugimi sankcijami, ki so jih naložili delodajalcem, v zvezi z uporabo pritožbenih mehanizmov, vključno s številom vloženih pritožb in njihovimi rezultati, zahtevki za izplačilo plač in izplačili plač ter odobrenimi dovoljenji za začasno prebivanje, ter v zvezi z izvedenimi inšpekcijskimi pregledi in njihovimi rezultati. Komisija bo v sodelovanju z državami članicami določila jasna merila in zahteve za poročanje, da bi zagotovila doslednost in visoko kakovost prispevkov ter da so podatki popolni, primerljivi in pravočasno predloženi. Komisija bo: Države članice bi morale: ·ob podpori Evropske migracijske mreže vzpostavila informacijski sistem za poročanje in podatkovno zbirko za zbiranje informacij in podatkov o sankcijah, uporabi zaščitnih ukrepov in inšpekcijskih pregledih; ·v sodelovanju z državami članicami opredelila jasna merila in zahteve za poročanje. ·letno in pravočasno poročati o inšpekcijskih pregledih in njihovih rezultatih (npr. o skupnem številu začetih in končanih postopkov, odrejenih denarnih in kazenskih sankcijah); ·izboljšati zbiranje podatkov o uporabi pritožbenih mehanizmov in njihovih rezultatih (npr. o številu zahtevkov za izterjavo dolgovanih plačil, rezultatih zahtevkov, številu postopkov, začetih proti delodajalcem). 6.Okrepitev ukrepov EU proti nezakonitemu zaposlovanju EU mora za boj proti nedovoljenim migracijam obravnavati vse vidike tega pojava s celovitim pristopom, kot je navedeno v novem paktu. Poleg odpravljanja temeljnih vzrokov migracij, ponovnega zagona boja proti tihotapcem migrantov v partnerstvu s tretjimi državami in okrepitve odpiranja zakonitih poti v EU mora EU okrepiti tudi svoj odziv na nezakonito zaposlovanje, ki je gonilo nedovoljenih migracij ter vir izkoriščanja in zlorab. Zato je treba zagotoviti učinkovitejše izvajanje in izvrševanje direktive o sankcijah zoper delodajalce, saj gre za najpomembnejše orodje, ki ga imamo na voljo in katerega potencial je treba še v celoti izkoristiti. Obseg in stopnja izvajanja direktive o sankcijah zoper delodajalce se med državami članicami razlikujeta. Čeprav razlike v različnih pristopih odražajo prožnost, ki jo dopušča direktiva o sankcijah zoper delodajalce, kar državam članicam omogoča uvedbo rešitev, ki najbolj ustrezajo njihovim nacionalnim sistemom, kažejo tudi na splošno neučinkovito uporabo pravil o sankcijah, zaščitnih ukrepih in inšpekcijskih pregledih za odkrivanje izkoriščevalskih delodajalcev in zaščito migrantov pred izkoriščanjem. V prvi vrsti je mogoče znatne izboljšave doseči že s povečanjem učinkovite uporabe obstoječih ključnih določb direktive o sankcijah zoper delodajalce. Komisija države članice spodbuja, naj upoštevajo ključna priporočila iz tega sporočila. Spodbujala bo dialog z organi držav članic in različnimi deležniki, tudi s ponovno vzpostavitvijo svoje posebne strokovne skupine za področje nedovoljenih migracij, ki obravnava vidike direktive o sankcijah zoper delodajalce, v letu 2021. Cilj dela strokovne skupine bo izboljšati prepoznavanje in izmenjavo dobrih praks med državami članicami ter jih strukturirano podpirati pri razlagi in izvajanju določb direktive o sankcijah zoper delodajalce. V ta namen bo Komisija tesno sodelovala z deležniki, kot so nacionalni organi za delo in priseljevanje, sindikati, organizacije civilne družbe, socialni partnerji in mednarodne organizacije. Komisija bo po potrebi uporabila strokovno znanje evropske platforme za ukrepanje proti neprijavljenemu delu. Komisija bo poleg tega, da bo podpirala države članice pri njihovih prizadevanjih za izvajanje, stalno spremljala izvajanje direktive o sankcijah zoper delodajalce in se osredotočila na njeno učinkovito izvrševanje. Po sprejetju tega sporočila bo sodelovala z ustreznimi organi držav članic, da bi pridobila dodatne informacije o izvajanju ključnih obveznosti glede sankcij, inšpekcijskih pregledov in zaščite pravic migrantov, ki izhajajo iz direktive o sankcijah zoper delodajalce, ter si prizadevala poiskati možne rešitve. Po potrebi bo začela postopke za ugotavljanje kršitev. Komisija bo do konca leta 2022 izvedla ukrepe, predstavljene v tem sporočilu, o doseženih rezultatih pa bo poročala v naslednjem poročilu o izvajanju, ki naj bi bilo pripravljeno najpozneje leta 2024. Komisija bo nato glede na napredek, dosežen pri uresničevanju priporočil iz tega sporočila, ter glede na obnovljena prizadevanja za izvajanje in izvrševanje, pa tudi ob upoštevanju možnega razvoja dogodkov na področju nezakonitega zaposlovanja in ocene, ali je direktiva o sankcijah zoper delodajalce še vedno primeren odziv v kontekstu tega razvoja, razmislila, ali je treba obstoječi pravni okvir spremeniti.