—

Ta sprememba se nanaša na člen 9 specifikacije proizvoda in točko 5 enotnega dokumenta. Povezava, opisana v povzetku, objavljenem v Uradnem listu Evropske unije, vsebuje informacije, ki so delno navedene v točki 4.4 in delno v točki 4.6. Predlagano novo različico bi zato bilo treba preučiti ob upoštevanju prvih odstavkov točk 4.4 in 4.6 povzetka. Povezava je bila preoblikovana brez sprememb prvega dela, ki ustreza odstavkom v točki 4.4 povzetka o zgodovinskem ozadju, medtem ko je bil drugi del, ki ustreza točki 4.6 o značilnostih zemljišča, podnebja in posebnosti proizvoda, preoblikovan. Povezava (člen 9 specifikacije proizvoda in točka 5 enotnega dokumenta) je bila preoblikovana, da bi se uskladila s smernicami Evropske komisije za pripravo enotnega dokumenta. Nova različica upošteva tudi predlagane spremembe geografskega območja. Omembe pobočij Etne, namenjenih za gojenje oljk, ki pa zaradi razširitve opredeljenega geografskega območja niso več relevantna, so bila črtane. Sedanje besedilo se glasi: „Gojenje oljk so na vzhodni Siciliji uvedli Feničani v prvem tisočletju pred našim štetjem in Grki v 8. stoletju pred našim štetjem. Zaradi prisotnosti aktivnega ognjenika na tem območju je nastal mit, povezan z oljkarstvom: kiklopa Polifema, poosebljenje ognjenika z enim samim žarečim očesom, so Odisej in njegovi spremljevalci oslepili z deblom oljke. Skozi stoletja je oljkarstvo postalo zelo pomembno za gospodarstvo območja. Že v 3. stoletju pred našim štetjem so Rimljani močno obdavčili otoško olje, da ne bi konkuriralo oljem iz Kampanije in Lacija. Pozneje, ko so Siciliji vladali Arabci, so ti s svojo iznajdljivostjo izboljšali in racionalizirali pridelek. O pomenu proizvodnje oljčnega olja ‚Etnea‘ govori že delo Pietra Bemba De Aetna, v katerem opisuje kakovost in vrednost oljkarstva v okolici Etne. To lokalno proizvodnjo so pozneje omenjali naravoslovec Lazzaro Spallanzani, pisatelji Antonio Stoppani, Johann Wolfgang von Goethe in Guy de Maupassant ter številni drugi. Alexis de Tocqueville je marca 1827 med potovanjem na Sicilijo o tem pisal z navdušenjem ter omenjal blaginjo in obilni pridelek na območju Etne, ker ognjenik daje zemljiščem posebne lastnosti, zaradi katerih so zelo rodovitna. V devetnajstem in zgodnjem dvajsetem stoletju je bilo etensko oljčno olje poznano in zelo cenjeno pri številnih italijanskih in evropskih potrošnikih. Z velikimi količinami so trgovali v pristanišču Riposto, ki je najbližje Etni. Opredeljeno območje je gorsko območje na nadmorski višini med 100 m in 1 000 m. Je del ognjeniške gorske pokrajine Etne, natančneje pobočij na severni, zahodni in južni strani ognjenika. Oljke se ne gojijo na vzhodni strani ognjenika. Lokalno mikroklimo na tem opredeljenem območju je mogoče opredeliti kot višinsko sredozemsko podnebje. Skupaj z vrsto zemljišča – ognjeniško s podlago, ki so jo izoblikovali starodavni in nedavni izbruhi Etne, ter peščenimi in zelo skeletnimi tlemi – daje proizvodu edinstvene in neponovljive lastnosti, ki jih je mogoče opaziti pri fizikalnem, kemijskem in organoleptičnem preskusu. Nedavne raziskave so pokazale, da obstajajo pomembne razlike v sestavi prostih maščobnih kislin olja ‚Monte Etna‘, ki jih je mogoče povezati z njegovim območjem porekla. To dokazujejo tudi preskusi, ki primerjajo olje ‚Monte Etna‘ z olji s sosednjih območij. Te razlike so dovolj jasne, da se lahko kemijske lastnosti olja pripišejo njegovemu geografskemu poreklu. Zaradi lastnosti tal in podnebja so se morale rastlinske vrste prilagoditi, tako da so se razvile v značilne lokalne sorte in ekotipe. To velja za kultivar ‚nocellara etnea‘, ki prevladuje na tem območju. Oljkarstvo je ključnega pomena za kmetijski sektor na tem območju, zlasti zato, ker odpornost oljk v polsuhih okoljih pomeni, da lahko obrodijo plodove na ognjeniških tleh, deloma pa zaradi vpliva tega pridelka na gospodarstvo podeželskih družin. Lokalna tradicija je, da se olje s tega območja imenuje ‚gorsko olje‘, da bi se razlikovalo od olja, proizvedenega v okoliških regijah. Po tem proizvodu povprašujejo potrošniki, ki zaradi njegove kakovosti in organoleptičnih lastnosti zanj plačajo od 20 do 25 % višjo ceno od tržne.“ To besedilo se nadomesti z naslednjim: „Gojenje oljk so na vzhodni Siciliji uvedli Feničani v prvem tisočletju pred našim štetjem in Grki v 8. stoletju pred našim štetjem. Zaradi prisotnosti aktivnega ognjenika na tem območju je nastal mit, povezan z oljkarstvom: kiklopa Polifema, poosebljenje ognjenika z enim samim žarečim očesom, so Odisej in njegovi spremljevalci oslepili z deblom oljke. Skozi stoletja je oljkarstvo postalo zelo pomembno za gospodarstvo območja. Že v 3. stoletju pred našim štetjem so Rimljani močno obdavčili otoško olje, da ne bi konkuriralo oljem iz Kampanije in Lacija. Pozneje, ko so Siciliji vladali Arabci, so ti s svojo iznajdljivostjo izboljšali in racionalizirali pridelek. O pomenu proizvodnje oljčnega olja ‚Etnea‘ govori že delo Pietra Bemba De Aetna, v katerem opisuje kakovost in vrednost oljkarstva v okolici Etne. To lokalno proizvodnjo so pozneje omenjali naravoslovec Lazzaro Spallanzani, pisatelji Antonio Stoppani, Johann Wolfgang von Goethe in Guy de Maupassant ter številni drugi. Alexis de Tocqueville je marca 1827 med potovanjem na Sicilijo o tem pisal z navdušenjem ter omenjal blaginjo in obilni pridelek na območju Etne, ker ognjenik daje zemljiščem posebne lastnosti, zaradi katerih so zelo rodovitna. V devetnajstem in zgodnjem dvajsetem stoletju je bilo etensko oljčno olje poznano in zelo cenjeno pri številnih italijanskih in evropskih potrošnikih. Z velikimi količinami so trgovali v pristanišču Riposto, ki je najbližje Etni. Povezava z območjem je v bistvu posledica uporabe avtohtonih kultivarjev – predvsem ‚nocellara etnea‘ –, iz katerih se prideluje ekstra deviško oljčno olje z organoleptičnimi lastnostmi, ki jih ni mogoče ponoviti pri nobenih drugih talnih in podnebnih razmerah. Kultivar ‚nocellara etnea‘ je pomemben del kmetijske krajine na velikem delu proizvodnega območja, opredeljenega za zaščiteno označbo porekla ‚Monte Etna‘. Obstoj drugih manjših kultivarjev na opredeljenem območju je upravičen, ker so opraševalci glavnega kultivarja in ker je z njimi ponudba bolj razvejena, in sicer kot alternativa kultivarju ‚nocellara etnea‘. Sčasoma so nekateri od teh manjših kultivarjev doživeli fenotipske spremembe, zaradi česar so edinstveni in drugačni od vseh, ki jih je mogoče najti na sosednjih območjih. Vse to je pripomoglo k izboljšanju biotske raznovrstnosti na opredeljenem območju. Za geografsko območje je značilna ognjeniška talna podlaga, ki jo tvori bazalt, ekstruzivna kamnina, ki je skozi stoletja erozije in izpiranja, skupaj s spontano floro in mikrobno favno, spremenila površinske horizonte na tej matični podlagi v rodovitna tla z vsemi značilnimi lastnostmi prvotne kamnine. Tla so grobe teksture, rahlo alkalna, dobro zračna in zelo prepustna, kar je idealen življenjski prostor za rast in razvoj oljk. Te razmere dajejo pridelanim oljem z ZOP ‚Monte Etna‘ edinstvene lastnosti, poseben vonj in okus, ki v celoti odraža ozemlje porekla, vključno z očitnimi travnatimi notami artičoke in zelenega paradižnika ter jasnimi notami grenkega mandlja, ki jih spremlja harmoničen splet grenkobe in pikantnosti, zaradi katerih je olje prijetno za brbončice. Na pobočjih Etne lahko razlika med dnevnimi in nočnimi temperaturami preseže 20–25 stopinj. To skupaj z edinstvenimi ognjeniškimi tlemi ekstra deviškemu oljčnemu olju z ZOP ‚Monte Etna‘ daje neko pikantnost. V tem okolju so okužbe z muhami zelo redke, zato imajo oljke hrustljavo in čvrsto meso. To so edinstvene lastnosti lokalnega območja. Zaradi podnebnih razmer na območju Etne so olja pridobila posebne senzorične lastnosti. Zato obstaja močna povezava med območjem proizvodnje in lastnostmi olja z ZOP ‚Monte Etna‘. Izsledki več raziskav kažejo, da obstajajo pomembne razlike v sestavi prostih maščobnih kislin olja ‚Monte Etna‘, ki jih je mogoče povezati z njegovim območjem porekla. To dokazujejo tudi preskusi, ki primerjajo olje ‚Monte Etna‘ z olji s sosednjih območij. Te razlike so dovolj jasne, da se lahko kemijske lastnosti olja pripišejo njegovemu geografskemu poreklu. Zaradi lastnosti tal in podnebja so se morale rastlinske vrste prilagoditi, tako da so se razvile v značilne lokalne sorte in ekotipe. To velja za kultivar ‚nocellara etnea‘, ki prevladuje na tem območju. S socialno-ekonomskega vidika je bilo oljkarstvo vedno v središču pozornosti in dela lokalnih kmetov. Oljke so imele vodilno vlogo v kmetijskem gospodarstvu, tudi če so bile pomešane med druge kmetijske rastline. Oljkarstvo in njegov pomen se nenehno razvijata zaradi predanosti številnih podjetnikov in pridelovalcev, ki svoja sredstva vlagajo v ustvarjanje delovnih mest in dohodka, hkrati pa prispevajo k oživitvi in ohranitvi območja, ki je bilo nekoč obsojeno le na revščino in zapuščenost. To skupaj z vplivom izboljšanih tehnik pridelave in predelave pomeni, da se je oljkarstvo na območju Etne iz obrobne kmetijske rastline, ki se je pridelovala v mešanih kmetijskih sistemih, razvilo v specializirano panogo, ki je postala pomembna za regijo in iz katere se proizvaja olje z odličnimi organoleptičnimi in kemijskimi lastnostmi, ki jih cenijo lokalni, nacionalni in mednarodni potrošniki. Oljke, iz katerih se proizvaja ekstra deviško oljčne olje ‚Monte Etna‘, je treba obrati, ko se začne njihova barva iz zamolklo zelene spreminjati v sijočo zeleno. Z obiranjem na tej stopnji fenološkega razvoja se poviša vsebnost fenolov v oljkah in izboljšajo lastnosti oljčnega olja ‚Monte Etna‘, kot so jasne in izrazite travnate note, uravnotežena grenkoba v kombinaciji s prijetno pikantnostjo ter majhna kislost in znatna vsebnost polifenolov. Celotno območje Etne je primerno za gojenje oljk, ki so prisotne na celotnem območju, zlasti na zemljiščih v srednjem gričevju. V zadnjih dveh desetletjih se je zgodila velika menjava generacij in prišli so številni novi akterji iz drugih proizvodnih in poklicnih panog, ki jih je za naložbe v proizvodnjo ekstra deviškega oljčnega olja z ZOP ‚Monte Etna‘ navdihnil obširni uspeh ZOP.“ V delu, ki se nanaša na povezavo, ni bistvenih sprememb, saj se bistveni elementi sedanje različice v predlagani novi različici ne spreminjajo. Najpomembnejši elementi povezave, kot so posebnosti zemljišča okoli Etne, značilno podnebje območja in prevladujoča uporaba kultivarja „nocellara etnea“, ki določajo posebne lastnosti proizvoda, ostajajo bistveni za povezavo med ZOP „Monte Etna“ in geografskim območjem.