Vzorčni sporazum o statusu iz Uredbe (EU) 2019/1896 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2019 o evropski mejni in obalni straži ter razveljavitvi uredb (EU) št. 1052/2013 in (EU) 2016/1624

1.Uvod

Dejavno sodelovanje s tretjimi državami je ključni element evropskega integriranega upravljanja meja. Evropska agencija za mejno in obalno stražo (v nadaljnjem besedilu: Agencija), splošno znana kot Frontex, je od sprejetja zdaj že razveljavljene uredbe o evropski mejni in obalni straži iz leta 2016 pooblaščena za napotitev skupin z izvršilnimi pooblastili v tretje države, ki mejijo na Evropsko unijo, in sicer na podlagi sklenitve sporazuma o statusu – mednarodnega sporazuma med Evropsko unijo in tretjo državo, ki ga na podlagi pogajanj podpiše in sklene v skladu s členom 218 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Komisija je leta 2016 na podlagi Uredbe (EU) 2016/1624 sprejela vzorec sporazuma o statusu, ki je bil podlaga za pogajanja z Albanijo, Bosno in Hercegovino, Severno Makedonijo, Črno goro in Srbijo. Trenutno so sklenjeni sporazumi o statusu s Srbijo, Albanijo in Črno goro, v vseh treh državah pa so se že uspešno začele skupne operacije. Postopek sklenitve sporazumov o statusu s Severno Makedonijo ter Bosno in Hercegovino se je začel, vendar še ni dokončan.

Leta 2019 so bila pooblastila Agencije nadalje razširjena z Uredbo (EU) 2019/1896 o evropski mejni in obalni straži (v nadaljnjem besedilu: uredba). Z uredbo so bili razširjeni naloge Agencije in število potencialnih partnerjev za sklenitev sporazumov o statusu. Natančneje, Agencija lahko zdaj napoti člane skupin z izvršilnimi pooblastili v katero koli tretjo državo, če napotitev prispeva k učinkovitemu izvajanju evropskega integriranega upravljanja meja – napotitev torej ni več omejena na tretje države, ki mejijo na Evropsko unijo. Tako kot prej pa je treba skleniti sporazum o statusu, če se predvideva napotitev članov skupin z izvršilnimi pooblastili v tretjo državo.

To sporočilo vsebuje vzorčni sporazum o statusu, kot ga določa člen 76(1) Uredbe (EU) 2019/1896. Gre za posodobitev vzorca iz leta 2016, pri čemer so upoštevane novosti iz Uredbe (EU) 2019/1896, zlasti okrepitev varstva temeljnih pravic in osebnih podatkov, upoštevane pa so tudi izkušnje, pridobljene v pogajanjih o že sklenjenih sporazumih o statusu.

2.Sodelovanje s tretjimi državami v okviru uredbe o evropski mejni in obalni straži

Evropski svet je v svojih sklepih z dne 28. junija 2018 pozval, naj se podporna vloga Agencije pri zagotavljanju učinkovitega nadzora zunanjih meja Unije, tudi v sodelovanju s tretjimi državami, še okrepi z dodelitvijo več sredstev in večjimi pristojnostmi.

Dobro strukturirano in stalno sodelovanje s tretjimi državami je ključni dejavnik za doseganje ciljev evropskega integriranega upravljanja meja. V uredbi je „sodelovanje s tretjimi državami na področjih, ki jih zajema ta uredba, osredotočeno zlasti na sosednje tretje države in na tiste tretje države, za katere je bilo na podlagi analize tveganja ugotovljeno, da so države izvora ali tranzita za nezakonito priseljevanje,“ navedeno kot element evropskega integriranega upravljanja meja. Tako sodelovanje bi moralo biti namenjeno spodbujanju standardov upravljanja evropskih meja in vračanja, izmenjavi informacij in analiz tveganja ter lažjemu izvajanju vračanj z namenom povečanja njegove učinkovitosti in podpori tretjim državam na področju upravljanja meja in migracij, vključno z napotitvijo stalne enote, kadar je taka podpora potrebna za varovanje zunanjih meja in učinkovito upravljanje migracijske politike Unije.

Agencija mora v zadevah s področja uredbe sodelovati s tretjimi državami, jim pomagati v okviru tehničnega in operativnega sodelovanja med njimi v nekaterih zadevah, pri usposabljanju organov za upravljanje meja ter pri podpori operacijam iskanja in reševanja v primeru oseb v nevarnosti na morju. Uredba omogoča napotitev članov stalne enote Agencije na skupne operacije, hitro posredovanje na mejah, posredovanje za vračanje ali druge zadevne dejavnosti v tretjih državah (z dovoljenjem zadevne tretje države). Uredba Agenciji izrecno dovoljuje sodelovanje z organi za upravljanje meja tretjih držav, in sicer „v obsegu, potrebnem za izvajanje njenih nalog“.

Agencija mora Evropski parlament, Svet in Komisijo obveščati o vseh dejavnostih, ki jih izvaja v sodelovanju z organi tretjih držav, ter zagotavljati podrobne informacije o skladnosti teh dejavnosti s temeljnimi pravicami. Prav tako mora v svoja letna poročila vključiti oceno svojega sodelovanja s tretjimi državami ter javno objaviti svoje sporazume, delovne dogovore, pilotne projekte in projekte tehnične pomoči s tretjimi državami.

Kadar je v okviru sodelovanja med Agencijo in tretjo državo potrebna napotitev skupin za upravljanje meja v tretjo državo, da bi tam izvajale izvršilna pooblastila, se z uredbo zahteva sklenitev sporazuma o statusu med Unijo in zadevno tretjo državo. Skupine za upravljanje meja sestavljajo člani stalne enote evropske mejne in obalne straže, ki so lahko napoteni v države članice, na zunanje meje in na ozemlje tretje države v času skupnih operacij in hitrih posredovanj na mejah (v vzorčnem sporazumu o statusu skupno imenovane „operativne dejavnosti“). Vsak sporazum o statusu se lahko uporablja kot krovni sporazum, v okviru katerega se lahko izvaja več operativnih dejavnosti.

Kadar Komisija priporoči Svetu, naj jo pooblasti za pogajanja o sporazumu o statusu s tretjo državo, mora oceniti razmere na področju temeljnih pravic v tretji državi, ki so pomembne za področja, zajeta v sporazumu, in o tem obvestiti Evropski parlament.

Agencija lahko deluje tudi v okviru delovnega dogovora, sklenjenega z organi zadevne tretje države glede zadev, povezanih z upravljanjem operativnega sodelovanja.

Vsaka operacija Agencije na ozemlju tretje države mora biti vključena v letni delovni program, ki ga sprejme upravni odbor Agencije, izvaja pa se na podlagi operativnega načrta, o katerem se dogorijo Agencija in zadevni organi tretje države, ob posvetovanju s sodelujočimi državami članicami. Kadar ena ali več držav članic meji na tretjo državo ali operativno območje tretje države, je za operativni načrt in vse morebitne spremembe tega načrta potrebno soglasje te oziroma teh držav članic.

Glede vračanja uredba Agenciji omogoča (i) zagotavljanje pomoči v vseh fazah procesa vračanja (brez poseganja v utemeljenost odločb o vrnitvi, ki ostanejo v izključni pristojnosti držav članic); (ii) pomoč pri usklajevanju in organizaciji operacij vračanja; (iii) zagotavljanje tehnične in operativne podpore za izvajanje obveznosti vrnitve oseb v postopku vrnitve (iv) ter zagotavljanje tehnične in operativne podpore pri operacijah vračanja in posredovanjih za vračanje. Uredba omogoča operativno napotitev v tretjo državo le za skupine za upravljanje meja in ne predvideva izvajanja izvršilnih pooblastil članov stalne enote v tretji državi v okviru vračanja. Sporazum o statusu torej ni ustrezen instrument za organizacijo operacij vračanja.

3.Vzorčni sporazum o statusu

V skladu z uredbo Komisija po posvetovanju z državami članicami, Agencijo, Agencijo Evropske unije za temeljne pravice in Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov pripravi vzorčni sporazum o statusu za ukrepe, ki se bodo izvajali na ozemlju tretjih držav. Tak vzorčni sporazum mora zlasti določati obseg operativnih dejavnosti, določbe o civilni in kazenski odgovornosti, naloge in pooblastila članov skupin, ukrepe za ustanovitev lokalnega urada ter praktične ukrepe v zvezi s spoštovanjem temeljnih pravic.

Zato vzorec vsebuje naslednje posebne določbe:

—člen 1 določa področje uporabe sporazuma o statusu, kar vključuje vse zadeve, potrebne za napotitev skupin za upravljanje meja z izvršilnimi pooblastili iz stalne enote na ozemlje zadevne tretje države,

—člen 2 vsebuje opredelitve ključnih pojmov iz vzorca (opozoriti je treba, da čeprav se opredelitve pojmov v vzorcu sklicujejo na zadevne določbe zakonodaje Unije, v skladu z uveljavljeno prakso sporazumi o statusu s tretjimi državami vsebujejo besedilo teh določb in ne samo sklice nanje),