POROČILO KOMISIJE SVETU

o določbi o izjemi (člen 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom)

Povzetek

V tem poročilu Komisija tretjič (od leta 2011) ocenjuje pogoje iz določbe o izjemi. Opozarja na načela, na katerih temelji metoda, in na pravno razlago določbe o izjemi na podlagi sodbe Sodišča v zadevi C-40/10. V nadaljevanju nato oceni gospodarski in socialni položaj Unije od 1. julija 2011 do sredine maja 2012, ko je bila izdana spomladanska evropska gospodarska napoved za leto 2012.

Sodišče je v sodbi z dne 24. novembra 2010 v zadevi C-40/10 poudarilo, da določba o izjemi omogoča upoštevanje posledic poslabšanja gospodarskega in socialnega položaja, ki je hkrati resno in nenadno, kadar ob uporabi „običajne metode“ osebni prejemki uradnikov ne bi bili prilagojeni dovolj hitro. Sodišče je pojasnilo, da je postopek iz člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom edina možnost za upoštevanje gospodarske krize v okviru prilagoditve osebnih prejemkov in posledično za zavrnitev uporabe meril iz člena 3(2) navedene priloge.

S to metodo se na podlagi načela primerljivosti natančno meri ustrezni gospodarski in socialni položaj v Uniji, kot je izražen v sklepih držav članic o plačah nacionalnih javnih uslužbencev. Zakonodajalec je skrbno izbral merila, ki jih je treba upoštevati za prilagoditev osebnih prejemkov in pokojnin; uporabiti jih je mogoče med porastom in tudi upadom gospodarske rasti.

Določba o izjemi ni določba o gospodarskem ciklusu, zato jo je treba uporabiti le ob izjemnem razvoju razmer v EU in samo, če ga z metodo ni mogoče meriti. Ne sme pa se uporabiti vsakič, ko je EU v fazi gospodarskega upada.

Komisija je uporabila 15 kazalcev, da bi ocenila, ali je treba leta 2012 uporabiti določbo o izjemi. Zadnje napovedi GD za gospodarske in finančne zadeve kažejo, da bo gospodarstvo EU v letu 2012 verjetno stagniralo (0,1-odstotna rast BDP), gospodarska rast pa se bo povečala leta 2013 (1,3-odstotna rast BDP). V letih 2012 in 2013 naj bi se plače v celotnem gospodarstvu povečale za 2,1 %. Pričakuje se, da se bo kupna moč nacionalnih javnih uslužbencev in uslužbencev EU v letu 2012 zmanjšala. Do konca maja ni nobena od držav članic napovedala zmanjšanja plač v drugi polovici leta 2012. Komisija je upoštevala tudi zahtevo Sveta, naj preuči število držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, in ocenila, kako je ta kazalec povezan z javnofinančnim primanjkljajem in javnim dolgom.

Poročilo se končuje z ugotovitvijo, da se gospodarski in socialni položaj v Uniji v referenčnem obdobju, ki je trajalo od 1. julija 2011 do sredine maja 2012, ni tako resno in nenadoma poslabšal, da ga ne bi bilo mogoče upoštevati z uporabo običajne metode, zato predložitev predloga v skladu členom 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom ni utemeljena.

Komisija opozarja, da je zaradi težavnih razmer v gospodarstvu na splošno že predložila osnutek predloga Evropskemu parlamentu in Svetu, na podlagi katerega bi se v naslednjih letih dosegli precejšnji prihranki, ki bi se dolgoročno še povečali. V predlogu je predstavljena nova in revidirana metoda ter spremembe mehanizma v zvezi z določbo o izjemi.

1. Uvod

Svet je marca 2012 od Komisije zahteval naslednje[1]:

„SVET

OPOZARJA, da je razlaga določbe o izjemi iz člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom v zvezi s prilagoditvijo osebnih prejemkov in pokojnin uradnikov in drugih uslužbencev z učinkom od 1. julija 2011 trenutno predmet postopka pred Sodiščem EU.

UGOTAVLJA, da so gospodarske in socialne razmere v EU še vedno zaskrbljujoče.

Zato od Komisije v skladu s členom 241 PDEU ZAHTEVA, da pozorno spremlja razvoj gospodarskih in socialnih razmer ter na podlagi člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom predloži poročilo, v katerem na osnovi objektivnih podatkov, ki jih zagotovi Komisija, oceni, ali so se gospodarske in socialne razmere v EU nenadno in resno poslabšale, in kadar koli se to zgodi, predloži ustrezne predloge, vsekakor pa pravočasno, da jih Evropski parlament in Svet lahko preučita in sprejmeta še pred koncem leta 2012.

ZAHTEVA, da Komisija poleg podatkov iz poročila iz leta 2011 med drugim upošteva število držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem.“

V skladu s členom 241 PDEU lahko Svet z navadno večino od Komisije zahteva, naj zanj pripravi vse študije, ki so po njegovem mnenju potrebne za doseganje skupnih ciljev, in naj mu predloži ustrezne predloge. Če Komisija ne predloži predloga, mora o razlogih za to obvestiti Svet.

To poročilo obravnava zahtevo Sveta in je v skladu s členom 241 PDEU. Poleg tega se je Komisija leta 2011 zavezala, da bo leta 2012 ponovno proučila uporabo določbe o izjemi. To je tretja ocena pogojev iz določbe o izjemi. Prejšnji oceni sta bili predstavljeni 13. julija 2011 (COM(2011) 440) in 13. decembra 2011 (COM(2011) 829).

Ta ocena zajema obdobje od datuma začetka veljavnosti zadnje letne prilagoditve osebnih prejemkov in pokojnin (1. julija 2011) do takrat, ko so za namene tega poročila na voljo najnovejši podatki (sredine maja 2012). Komisija je v oceni na podlagi napovedi predstavila tudi perspektivo razvoja gospodarskih in socialnih razmer v letih 2012 in 2013. Svet je v svoji zahtevi Komisijo izrecno pozval, naj upošteva število držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Komisija to posebno zahtevo obravnava v okviru splošne ocene javnih financ.

2. Pravna podlaga

V skladu s členom 65 Kadrovskih predpisov „Svet vsako leto pregleda osebne prejemke uradnikov in drugih uslužbencev Unije. Ta pregled se opravi septembra ob upoštevanju skupnega poročila Komisije, ki temelji na skupnem indeksu, ki ga pripravi Statistični urad Evropske unije v soglasju z nacionalnimi statističnimi uradi držav članic; indeks odraža stanje v vsaki od držav Unije na dan 1. julija.

Pri tem pregledu Svet preuči, ali je potrebna prilagoditev osebnih prejemkov kot del ekonomske in socialne politike Unije. Zlasti morajo biti upoštevana vsa povišanja plač v javnih službah in kadrovske potrebe.“

V skladu s členom 65a Kadrovskih predpisov so pravila za izvajanje členov 64 in 65 določena v Prilogi XI.

Člen 3(1) in (2) Priloge XI h Kadrovskim predpisom določa:

„1. Na podlagi člena 65(3) Kadrovskih predpisov Svet na predlog Komisije in na podlagi meril iz oddelka 1 te priloge pred koncem vsakega leta sprejme sklep o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin z veljavnostjo od 1. julija.

2. Znesek prilagoditve se dobi tako, da se bruseljski mednarodni indeks pomnoži s posebnim kazalcem. Prilagoditev je določena kot enoten linearen odstotek.“

Člen 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom (določba o izjemi) določa:

„Če se na podlagi objektivnih podatkov, ki jih v ta namen predloži Komisija, oceni, da se gospodarski in socialni položaj v Uniji resno in nenadoma poslabša, da Komisija ustrezne predloge, o katerih Evropski parlament in Svet odločita v skladu s členom 336 Pogodbe o delovanju Evropske unije.“

Odnos med členom 3 Priloge XI in določbo o izjemi je analiziralo Sodišče v sodbi v zadevi Komisija proti Svetu (C-40/10). Sodišče je opozorilo, da določba o izjemi „[...] omogoča, da se v izrednih okoliščinah metoda, določena v členu 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, ne uporabi, ne omogoča pa, da bi se ta metoda spremenila ali razveljavila za naslednja leta“ (točka 74, podčrtovanje dodano).

Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da „[...] ta določba omogoča upoštevanje posledic poslabšanja gospodarskega in socialnega položaja, ki je hkrati resno in nenadno, kadar ob uporabi ,običajne metode‘ osebni prejemki uradnikov ne bi bili prilagojeni dovolj hitro, kot je to ugotovila Komisija v svojem poročilu z dne 27. junija 1994 o uporabljivosti določbe o izjemi (SEC(94) 1027 konč., točka II.3, str. 5 in 6)“ (točka 75, podčrtovanje dodano).

Sodišče je povsem jasno odločilo, da je „[...] edina možnost za upoštevanje gospodarske krize v okviru prilagoditve osebnih prejemkov in za posledično zavrnitev uporabe meril iz člena 3(2) te priloge postopek, ki je določen v členu 10 [Priloge XI h Kadrovskim predpisom]“ (točka 77, podčrtovanje dodano).

„Te ugotovitve ne more izpodbiti dejstvo, da je uporaba člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom odvisna od predloga Komisije. Zlasti iz člena 17(2) PEU je razvidno, da je to v skladu z institucionalnim ravnotežjem, določenim s Pogodbama, na podlagi katerih je glede predlogov v zakonodajnih postopkih Komisiji načeloma podeljen monopol.“ (točka 78)

3. Cilji in temeljna načela metode

Komisija meni, da je primerno na kratko povzeti cilje in načela, na katerih temelji metoda za prilagajanje plač in pokojnin.

Omeniti je treba, da sta obseg uporabe in uporaba sama določbe o izjemi trenutno predmet sodne presoje Sodišča v zadevi C-66/12.

Določbe veljavne metode za prilagoditev osebnih prejemkov in pokojnin se uporabljajo od 1. julija 2004 do 31. decembra 2012 ter so navedene v členih 64, 65 in 65a Kadrovskih predpisov ter v Prilogi XI h Kadrovskim predpisom.

Glavni cilji metode so:

– samodejna prilagoditev plač, da bi se izognili motnjam v delu vseh institucij in agencij Unije, ki bi nastale zaradi letnih pogajanj in morebitnih stavk,

– pregledna, učinkovita in razmeroma preprosta pravila za določanje prilagoditve plač uradnikov in drugih uslužbencev vseh institucij EU, opredeljena na podlagi političnih odločitev, ki jih države članice sprejmejo za nacionalne javne uslužbence.

Da bi zagotovili ustrezno delovanje metode, so bila določena naslednja načela:

– enakost kupne moči med javnimi uslužbenci EU v različnih krajih zaposlitve,

– primerljivost z nacionalnimi javnimi uslužbenci v smislu sprememb kupne moči.

Natančneje je treba preučiti dva vidika metode:

– načelo primerljivosti,

– časovni zamik.

3.1. Načelo primerljivosti

V skladu s členom 1(4) Priloge XI se (globalni) posebni kazalec izračuna tako, da se upošteva realna povprečna sprememba neto osebnih prejemkov javnih uslužbencev državnih uprav, tj. po upoštevanju inflacije v državi, v kateri delajo. Kot je določeno v členu 3(2) Priloge XI, se nato rast cen življenjskih potrebščin v Bruslju, ki je referenčni kraj, v katerem dela večina uradnikov EU, izmeri z bruseljskim mednarodnim indeksom (BMI). Nazadnje se BMI pomnoži z globalnim posebnim kazalcem, da se izračuna nominalna letna prilagoditev osnovnih plač uradnikov EU, ki je lahko pozitivna ali negativna.

Tako je sprememba kupne moči uradnikov EU v celoti določena z globalnim posebnim kazalcem, ki zagotavlja enakovrednost s spreminjanjem kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev. To je načelo primerljivosti.

3.2. Časovni zamik, ki je del metode

V skladu s členom 1(2) in (4) Priloge XI h Kadrovskim predpisom se v bruseljskem mednarodnem indeksu upoštevajo spremembe cen življenjskih potrebščin od junija predhodnega leta do junija tekočega leta, Eurostat pa izračuna posebne kazalce, ki kažejo spremembe realnih osebnih prejemkov javnih uslužbencev državnih uprav vzorčenih držav med 1. julijem predhodnega leta in 1. julijem tekočega leta. V skladu s členom 3(1) Priloge XI h Kadrovskim predpisom Svet pred koncem vsakega leta odloči o prilagoditvi osebnih prejemkov in pokojnin, ki jo predlaga Komisija, z začetkom veljavnosti 1. julija. Zato se letna prilagoditev uporablja z največ enoletno zamudo. Dodatna največ šestmesečna zamuda se pojavi do sprejetja uredbe o prilagoditvi plač, ki jo je treba sprejeti pred 31. decembrom in se nato uporablja za nazaj.

Po mnenju zakonodajalca metoda lahko deluje s tem časovnim zamikom, uradniki in drugo osebje EU pa bodo zmogli prenesti posledice letne inflacije. Zato je v členu 65 določen le en letni rok za prilagoditev osebnih prejemkov. Obstaja pa možnost vmesne prilagoditve osebnih prejemkov, določena v členih 4 do 8 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, če se življenjski stroški med junijem in decembrom znatno spremenijo.

4. Določba o izjemi

Zakonodajalec je določbo o izjemi sprejel kot sestavni del metode. S to določbo je določena vrsta pogojev, ki morajo biti izpolnjeni pred kakršnim koli ukrepanjem:

– poslabšanje mora biti resno in nenadno, vplivati mora na gospodarski in socialni položaj na ravni Unije, ocenjeno pa mora biti na podlagi objektivnih podatkov, ki jih zagotovi Komisija;

– poslabšanje mora biti tako, da ga z metodo ne bi bilo mogoče ustrezno upoštevati zaradi njegove izjemne narave, kar zadeva čas in obseg.

Z določbo o izjemi se določa, da če obstajajo objektivni razlogi za uporabo določbe o izjemi, mora Komisija predložiti ustrezne predloge, o katerih morata Evropski parlament in Svet odločiti v skladu s členom 336 PDEU. Sodišče je v zadevi C-40/10 opozorilo, da določba o izjemi „[...] omogoča, da se v izrednih okoliščinah metoda, določena v členu 3 Priloge XI h Kadrovskim predpisom, ne uporabi, ne omogoča pa, da bi se ta metoda spremenila ali razveljavila za naslednja leta. [...] Poleg tega je namen člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom – glede na njegovo besedilo – ta, da se institucijam omogoči, da se odzovejo na nenadne dogodke, v zvezi s katerimi je bolj kot popolna sprememba ‚običajne‘ metode prilagoditve osebnih prejemkov potrebna ad hoc rešitev.“

4.1. Pogoji za uporabo določbe o izjemi

Besedilo določbe o izjemi je treba pazljivo preučiti, saj morajo biti za njeno uporabo izpolnjeni vsi pogoji iz člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom.

Za opis slabšanja gospodarskega in socialnega položaja je uporabljen izraz „poslabšanje“. Ali je bilo poslabšanje gospodarskega in socialnega položaja „resno“, je treba določiti glede na obseg in trajanje opredeljenih gospodarskih in socialnih učinkov. Ali je bilo poslabšanje gospodarskega in socialnega položaja „nenadno“, je treba določiti glede na hitrost in predvidljivost gospodarskih in socialnih učinkov. Glede na navedeno je zlasti pomembno razlikovati med običajnimi nihanji gospodarskega ciklusa in nihanji, ki so jih povzročili zunanji dogodki.

Zakonodajalec je Komisijo pooblastil, da zbere objektivne podatke, ki se uporabijo v njeni oceni o tem, ali so pogoji za uporabo določbe o izjemi izpolnjeni. Komisija meni, da mora ta ocena temeljiti na vrsti objektivnih kazalcev, ki zajemajo gospodarsko in socialno področje. Ti kazalci morajo biti v skladu naslednjimi ustreznimi in splošno sprejetimi načeli[2]:

– kazalec mora zajemati bistvo težave ter imeti jasno in splošno sprejeto normativno razlago,

– kazalec mora biti zanesljiv in statistično preverjen,

– kazalec mora biti pravočasen in ga mora biti mogoče spremeniti,

– kazalci morajo biti osredotočeni na EU kot celoto, ne na posamezne države članice,

– kazalci morajo biti medsebojno usklajeni,

– sklop kazalcev mora biti kar najbolj pregleden in državljanom EU čim bolj dostopen,

– kadar je le mogoče, je treba uporabiti obstoječe sklope kazalcev.

V skladu s temi načeli je ustreznih naslednjih 15 kazalcev:

– gospodarska dejavnost: rast BDP, domače povpraševanje, zaloge, neto izvoz, zasebna potrošnja, javna potrošnja, celotne naložbe in inflacija (harmonizirani indeks cen življenjskih potrebščin – HICP) v Uniji,

– javne finance: splošni javnofinančni saldo in javni dolg v Uniji, trg dela: skupna zaposlenost, stopnja brezposelnosti in nadomestila zaposlenih v Uniji,

– kazalci zaupanja: kazalec zaupanja v gospodarstvo in pričakovanja glede zaposlenosti v Uniji.

Da bi preverili, ali so merila iz določbe o izjemi trenutno izpolnjena, je potrebna analiza gospodarskega in socialnega položaja za obdobje od julija 2011 do sredine maja 2012 (odvisno od razpoložljivosti ustreznih podatkov ali napovedi), saj je v letni prilagoditvi za leto 2011 že zajeto obdobje do 1. julija 2011. To je v skladu z opredelitvijo „nenadnega“ poslabšanja iz člena 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom. Vendar pa je predstavljeno daljše obdobje, da se po potrebi zagotovi širši pregled.

4.2. Ohranitev načela primerljivosti

S to metodo se na podlagi načela primerljivosti natančno meri ustrezni gospodarski in socialni položaj v Uniji, kot je izražen v sklepih držav članic o plačah nacionalnih javnih uslužbencev. Zakonodajalec je skrbno izbral merila, ki jih je treba upoštevati za prilagoditev osebnih prejemkov in pokojnin; uporabiti jih je mogoče med porastom in tudi upadom gospodarske rasti.

Metoda za prilagoditev osebnih prejemkov in pokojnin velja že skoraj 40 let. V tem dolgem obdobju je gospodarstvo EU preživelo obdobja hitre rasti, pa tudi obdobja upada gospodarske rasti.

Načelo primerljivosti z nacionalnimi javnimi uslužbenci, kar zadeva spremembe kupne moči, ki je v Kadrovskih predpisih zagotovljeno od leta 1962, je treba ohraniti tudi v obdobju upada gospodarske rasti v Evropski uniji. To je popolnoma v skladu s členom 65, ki določa, da je pri letnem pregledu treba zlasti upoštevati vsa povišanja plač v javnih službah.

V primeru nenadnega in resnega poslabšanja, ki ga z metodo ne bi bilo mogoče ustrezno upoštevati zaradi njegove izjemne narave, kar zadeva čas ali obseg, pa je treba uporabiti določbo o izjemi.

Drugačna razlaga bi privedla do neskladnih rezultatov: kljub zmožnosti metode, da ustrezno zajame razvoj gospodarskih in socialnih razmer v EU glede na njihov učinek na plače nacionalnih javnih uslužbencev, bi zakonodajalec moral sprejeti izjemne ukrepe za letno prilagoditev osebnih prejemkov in pokojnin javnih uslužbencev EU. Taka razlaga ne bi bila v skladu z ekonomsko in socialno politiko Evropske unije, kakor je določena v členu 65 Kadrovskih predpisov.

Enako velja za časovni zamik, ki je del metode. Referenčno obdobje v skladu z opredelitvijo vključuje največ enoleten zamik pri prilagoditvi plač (čeprav je zamik v praksi verjetno manjši). Po mnenju zakonodajalca bi metoda morala delovati s tem časovnim zamikom, vendar določba o izjemi jasno omogoča njegovo zmanjšanje, če bi države članice sprejele skrajne ukrepe za prilagoditev plač nacionalnih javnih uslužbencev, ki bi jih bilo treba za javne uslužbence EU izvesti brez čakanja na naslednjo letno prilagoditev.

Ustrezni ukrepi, kadar bi bili potrebni, bi zato morali biti taki, da bi se v njih upošteval izjemen razvoj razmer, ki z metodo ni bil ustrezno zajet. Ti predlogi ne bi smeli presegati izvedbenih pravil iz Priloge XI h Kadrovskim predpisom: razen spremembe kupne moči javnih uslužbencev držav članic ni objektivnih razlogov za uporabo drugih meril, ker bi to omajalo učinke metode in naložilo dodatne ukrepe za uslužbence EU, ki se za uslužbence v državah članicah niso uporabili.

Ne nazadnje, določba o izjemi ni določba o gospodarskem ciklusu. Kot je pojasnjeno zgoraj, je zakonodajalec skrbno izbral ekonomska in socialna merila, ki jih je treba upoštevati pri prilagoditvah plač in pokojnin; ta merila je mogoče uporabiti v času gospodarske rasti, pa tudi v obdobju upada gospodarske rasti. Metodo je mogoče enako uporabljati, ko se plače v državah članicah zvišujejo ali znižujejo, povečanje ali zmanjšanje kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev pa se bo neposredno upoštevalo v plačah in pokojninah uslužbencev EU. Zato je treba določbo o izjemi uporabiti ob izjemnem razvoju razmer v EU in samo, če ga z metodo ni mogoče meriti. Ne sme pa se uporabiti vsakič, ko je EU v fazi gospodarskega upada.

5. Gospodarski in socialni položaj v eu

5.1. Predhodno obdobje

5.1.1. Letna prilagoditev v letu 2011

V obdobju od julija 2010 do julija 2011 je pet od osmih držav članic, uporabljenih v vzorcu, sprejelo povišanja nominalnih plač (glej preglednico 1). V povprečju so se nominalne plače povišale za 1,1 %. Zaradi inflacije (2,9-odstotne) je to pomenilo zmanjšanje kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev (za –1,8 %). To zmanjšanje kupne moči je bilo treba samodejno uporabiti za plače uslužbencev EU. Ker pa je bila v Bruslju stopnja inflacije visoka (po bruseljskem mednarodnem indeksu je znašala 3,6 %), je to pomenilo 1,7-odstotno povišanje nominalnih plač uslužbencev EU (glej preglednico 2).

Vendar se je Svet odločil, da predloga Komisije o letni prilagoditvi za leto 2011 ne bo sprejel, s tem pa je kršil načelo primerljivosti, določeno v Kadrovskih predpisih. Zato se je kupna moč evropskih uradnikov v primerjavi z nacionalnimi javnimi uslužbenci (–1,8 %) še dodatno zmanjšala (–3,6 %).

5.1.2. Odmik od načela primerljivosti

Za uporabo načela primerljivosti iz metode za prilagoditev osebnih prejemkov uradnikov EU se spremljajo spremembe plač nacionalnih javnih uslužbencev, pri čemer se povprečna sprememba njihove kupne moči uporabi za določitev razvoja kupne moči plač uradnikov EU. Vendar se letna prilagoditev, izračunana s sklicevanjem na zadevno 12-mesečno obdobje, upošteva pri prilagoditvi plač uslužbencev EU v naslednjem letu. Zato kupna moč uslužbencev EU sledi povprečni kupni moči nacionalnih javnih uslužbencev v državah članicah, ki sestavljajo reprezentativni vzorec, pri čemer je del metode sistematični časovni zamik.

Kot pa je Komisija opozorila že leta 2008[3], je kljub temu načelo primerljivosti deloma ovrženo, kar je lahko v škodo uradnikov EU, in to iz dveh razlogov. Čeprav na njihove plače prek posebnega kazalca vplivajo spremembe nacionalnih socialnih prispevkov, se socialni prispevki, ki jih plačujejo uradniki EU, redno neodvisno prilagajajo. Posebna dajatev, ki je dodatni odtegljaj od osebnih prejemkov uradnikov EU, uvaja še en element dvojnega štetja. Za ustrezno primerjavo kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev in uradnikov EU bi bilo treba te postavke upoštevati (glej preglednici 3 in 4).

Zato se je skupna kupna moč[4] nacionalnih uradnikov v osmih letih med letoma 2003 in 2011 zmanjšala za 3,6 %, skupna kupna moč uradnikov EU pa se je v sedmih letih med letoma 2004 in 2011 zmanjšala za 4,2 %, pri čemer je Sklep Sveta iz decembra 2011, ki je zavrnil uporabo metode, povzročil še večji upad kupne moči evropskih uradnikov, in sicer skupno za 7,6 % med letoma 2004 in 2012 (glej graf 1).

Načelo primerljivosti bi bilo treba ohraniti skozi celotne gospodarskem cikluse. To izhaja iz domneve, da bi države članice sprejele ustrezne ukrepe v zvezi s svojimi javnimi uslužbenci, ki bi neposredno vplivali na plače uradnikov EU. Kljub temu načelu so se osebni prejemki uradnikov EU od leta 2004 precej oddaljili od osebnih prejemkov nacionalnih javnih uslužbencev, in sicer v škodo uslužbencev EU.

5.2. Ocena gospodarskega in socialnega položaja v EU v referenčnem obdobju

5.2.1. Na poti k počasni gospodarski rasti

Recesija se je za EU kot celoto končala jeseni 2009 in leta 2010 ji je sledilo okrevanje gospodarstva. Na splošno se je BDP v EU v celem letu 2010 povečal za 2,0 %.

Številke za EU za leto 2011 na letni ravni so prikazovale vidno rast, predvsem zaradi dobrega začetka v prvem četrtletju. Na splošno se je v EU v celem letu 2011 BDP povečal za 1,5 %. Okrevanje gospodarstva je bilo v zadnjem četrtletju leta 2011 nekoliko prekinjeno, saj je bil BDP rahlo negativen.

Hitra ocena Eurostata za prvo četrtletje leta 2012 kaže na stabilizacijo BDP (stopnja BDP v EU v primerjavi s prejšnjim četrtletjem bo 0-odstotna) in napovedi GD za gospodarske in finančne zadeve[5] nakazujejo, da bo EU konec leta dosegla počasno rast.

V hitri oceni Eurostata, objavljeni 15. maja 2012, je bilo napovedano, da se je v primerjavi s prvim četrtletjem leta 2011 BDP v EU leta 2012 rahlo povečal (0,1-odstotna rast). Na podlagi predpostavke, da bo euroobmočje uspešno obvladalo izzive, povezane s krizo, se pričakuje, da se bo v letu 2012 povrnilo zaupanje vanj. GD za gospodarske in finančne zadeve napoveduje, da bo z oslabitvijo prehodnih šokov in ponovno vzpostavljenim zaupanjem v letu 2013 zopet nastopila umirjena gospodarska rast, tj. 1,3-odstotna rast v EU.

Neto izvoz je bil v letu 2011 glavno gonilo gospodarske rasti, medtem ko so zaloge in domače povpraševanje le skromno prispevali k povišanju BDP. V zvezi z domačim povpraševanjem in zalogami se v letu 2012 pričakujejo negativne vrednosti, njihov učinek pa naj bi nadomestil neto izvoz, kar naj bi za leto 2012 skupaj pomenilo rahlo gospodarsko rast. Leta 2013 naj bi domače povpraševanje poskočilo in skupaj z neto izvozom bistveno spodbudilo gospodarsko dejavnost (glej graf 2).

Skupna vrednost BDP se od recesije, ki je nastopila leta 2009, povečuje. Leta 2011 je vrednost BDP dosegla 2,6 % (za osnovo je uporabljeno leto 2006), zelo podobno pa se napoveduje tudi za leto 2012. V letu 2013 bi morala ta vrednost zaradi večje gospodarske rasti poskočiti na 4 %.

Kazalec zaupanja v gospodarstvo[6] se je v prvi četrtini leta 2012 stabiliziral, vendar ni dosegel svoje dolgoročne povprečne vrednosti. Kazalec je aprila v EU ostal stabilen, njegova vrednost pa je bila 93,2. V euroobmočju se je znižal na 92,8, s čimer se je izravnalo povišanje iz prvega četrtletja leta 2012. Znižanje v euroobmočju je bilo v glavnem posledica manjšega zaupanja v sektorjih industrije in storitev. Zaupanje se je izboljšalo le v sektorju trgovine na drobno. Pozitivnejšo vrednost kazalca zaupanja v gospodarstvo v EU je mogoče pripisati velikemu izboljšanju v Združenem kraljestvu[7]. Vidno izboljšanje kazalca zaupanja potrošnikov maja 2012 bi moralo v bližnji prihodnosti pozitivno vplivati na kazalec zaupanja v gospodarstvo.

5.2.2. Javne finance se začenjajo prilagajati

Razvoj javnih financ v euroobmočju in v EU še naprej zaznamuje fiskalna izhodna strategija, uvedena po obdobju recesije v letih 2008–2009. Ključni cilj fiskalne izhodne strategije je ponovna vzpostavitev vzdržnosti javnih financ v okviru fiskalnih pravil EU, kakor je bilo najprej zapisano v sklepih Sveta iz leta 2009, nato pa še v sklepih iz leta 2011 in začetka leta 2012. Prizadevanja za fiskalno konsolidacijo, ki so se začela leta 2010, so se leta 2011 okrepila in bistveno izboljšala razmere na področju javnih financ tako v euroobmočju kot v EU. Gospodarski ciklus, na katerega so se ta prizadevanja v prvi polovici leta 2011 lahko še vedno oprla, je prav tako pozitivno prispeval k temu izboljšanju.

Skupni javnofinančni primanjkljaj v euroobmočju naj bi se leta 2012 zmanjšal na 3,2 % BDP, kar je približno 1 odstotna točka BDP manj od vrednosti iz leta 2011. Samo na podlagi sprejetih proračunov in drugih ukrepov, ki so jih države članice dovolj natančno opredelile do mejnega datuma, naj bi se leta 2013 skupni proračunski primanjkljaj dodatno zmanjšal na 2,9 % BDP. Podobno naj bi se zgodilo v EU, kjer naj bi skupni primanjkljaj v letu 2012 dosegel 3,6 % BDP, v letu 2013 pa 3,3 % BDP.

Deleži javnofinančnega dolga v razmerju do BDP naj bi v obdobju, ki ga zajema napoved, še naprej rasli, tako v euroobmočju kot v EU, čeprav nekoliko počasneje kot v obdobju 2008–2010. Čeprav se trenutni primanjkljaji zmanjšujejo, naj bi se zaradi vse večjih plačil obresti in nekoliko nižje nominalne rasti BDP deleži dolga zelo rahlo povečali. Bruto javni dolg v euroobmočju naj bi leta 2013 dosegel 92,5 % BDP, medtem ko naj bi v EU nekoliko presegel 87 % BDP (glej graf 6).

Okvir: Število držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem

Svet je od Komisije zahteval, da poleg podatkov iz poročila iz leta 2011 upošteva število držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Ta kazalec izhaja iz splošnega javnofinančnega salda, ki je ocenjen zgoraj. Po mnenju Komisije javnofinančni saldo bolje zajame bistvo problema. Na podlagi števila držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ne moremo ugotoviti, kako velik je primanjkljaj. Gre samo za podatek o številu držav članic, ki so presegle prag 3 %. Opozoriti je treba, da ima vsaka od držav članic, ki je v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, za to različne strukturne razloge.

Organizacija večstranskega fiskalnega nadzora v Uniji je bila določena z Maastrichtsko pogodbo iz leta 1992, s katero je bil uveden EURO. Ta nadzor, ki je bil nedavno okrepljen s „šesterčkom“ in Pogodbo o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju, temelji na postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Člen 126 PDEU za nemoteno delovanje ekonomske in monetarne unije določa, naj se države članice izogibajo čezmernemu javnofinančnemu primanjkljaju, opredeljenemu v Protokolu o postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem z referenčnimi vrednostmi za letni splošni javnofinančni primanjkljaj (3 %) in bruto dolg (60 %) v razmerju do BDP ob koncu leta, pri čemer se lahko upošteva vrsta dejavnikov.

Konec maja 2012 je bilo v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem 23 držav članic, in sicer BE, BG, CZ, DK, DE, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SK in UK. Med njimi jih ima sedem rok za odpravo tega primanjkljaja leta 2012, deset leta 2013, ES leta 2013, EL leta 2014, IE in UK pa leta 2015. Čezmernega primanjkljaja niso odpravile le tri države članice, ki so imele rok leta 2011 (BG, HU in MT). Ker se postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem za različne države članice začne iz različnih strukturnih razlogov, zgolj navedba njihovega števila ob drugih kazalcih, ki se uporabljajo v tem poročilu, zlasti tistih, ki se nanašajo na javne finance, ne pomeni velike dodane vrednosti ali pa dodane vrednosti sploh ne prinaša.

Cilj postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem je izboljšati javne finance držav članic s priporočili za posamezne države članice; zato je mogoče ta postopek razumeti v smislu izboljšanja javnih financ. Trenutni okvir okrepljenega gospodarskega upravljanja je utemeljen s predpostavko, da se lahko samo na podlagi zdravih javnih financ ustvari zdravo gospodarsko okolje. Na podlagi tega okvira se analizirajo javne finance z merili, ki jih določa zakonodaja. To je še bolj pomembno v zadnji fazi postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ko država članica izpolni priporočila pred rokom za odpravo primanjkljaja. Zato se število držav članic v okviru postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem periodično spreminja zaradi ukrepov, ki zmanjšujejo letni splošni javnofinančni primanjkljaj v razmerju do BDP na vrednost pod 3 %. Število držav članic v tem postopku se lahko spreminja iz leta v leto. Povečanje tega števila leta 2009 je posledica povečane javne porabe, ki so jo povzročili posegi držav na finančne trge. Vse države članice razen sedmih (BG, CZ, EE, MT, PL, RO in SK) so poročale o različnih državnih posegih v obdobju finančne krize od leta 2007. Zato kazalca števila držav članic, ki so trenutno v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ne moremo obravnavati kot odločilnega. V tem okviru so relevantnejši kazalci, ki odražajo raven ter spremembo javnofinančnega primanjkljaja in bruto dolga v državah članicah.

Kot povzetek lahko navedemo dejstvo, da so se javne finance prilagajale. Stopnja javnofinančnega primanjkljaja se je od leta 2008 znatno izboljšala in pričakuje se, da se bo leta 2013 zmanjšala na 3,3 %, delež javnega dolga pa naj bi se takrat zelo rahlo povečal na 87 % BDP.

5.2.3. Predvideno postopno zmanjšanje inflacije

Na cene življenjskih potrebščin leta 2011 so v glavnem vplivale naraščajoče cene blaga po svetu, v nekaterih državah članicah pa še povečanja posrednih davkov in vladno nadzorovanih cen. Inflacija po HICP je leta 2011 začasno presegla 3 %, nato pa je začela upadati zaradi slabšega gospodarskega okolja. Zaradi stabilizacije cen blaga, na kar kažejo terminski trgi s posli z izvedenimi finančnimi instrumenti na blago z dospetjem konec tega leta, in sorazmerno šibke gospodarske dejavnosti bi se morala rast cen življenjskih potrebščin dodatno zmanjšati. Hitrejše zmanjševanje stopenj inflacije ni mogoče zaradi davčnih ukrepov, sprejetih v več državah članicah, zlasti zaradi povečanja posrednih davkov in vladno nadzorovanih cen. Pričakuje se, da vrnitev umirjene rasti konec leta 2012 in leta 2013 ne bo prispevala k cenovnim pritiskom, zlasti ker naj bi se proizvodne vrzeli v EU in euroobmočju po pričakovanjih zmanjševale zelo počasi.

Zaradi sprostitve cen blaga ob koncu tega leta, o čemer se sklepa na podlagi dogajanja na terminskih trgih z izvedenimi instrumenti na blago, in sorazmerno šibke gospodarske dejavnosti bi se morala zmanjšati rast cen življenjskih potrebščin. Skupna inflacija naj bi se zaradi padca energetske inflacije, ki izhaja iz baznih učinkov, povezanih s povišanji cen nafte v začetku leta 2011, po pričakovanjih zmanjšala.

Pričakuje se, da vrnitev umirjene gospodarske rasti konec leta 2012 in leta 2013 ne bo bistveno prispevala k inflacijskim pritiskom, zlasti ker se proizvodne vrzeli v EU in euroobmočju zmanjšujejo zelo počasi. Celotna inflacija po HICP naj bi leta 2013 ostala blizu 2 % (1,9 % v EU ter 1,8 % v euroobmočju), kar pomeni, da se bo gibala po pričakovanjih. Osnovna inflacija se bo leta 2013 kljub nekaterim izkrivljanjem zaradi povečanj posrednih davkov in vladno nadzorovanih cen gibala vzporedno (glej graf 7).

5.2.4. Pričakovan začetek umirjanja položaja na trgu dela

V sedanjem razvoju trga dela je prisotna dediščina obdobja recesije med letoma 2008–2009 in obdobja stagnacije med letoma 2011–2012. V začetnih fazah obdobja gospodarskega okrevanja med letoma 2009–2011 je bilo malo izboljšav. Ker so podjetja vložek dela prilagajala z zmanjševanjem števila delovnih ur na zaposlenega in ne z zmanjševanjem števila zaposlenih, se je s širitvijo trga najprej normaliziral delovni čas, ni pa bilo rasti zaposlovanja oziroma je bila ta rast le obrobnega pomena.

Zaposlovanje se je v drugi polovici leta 2011 zmanjšalo, stopnja brezposelnosti pa se je leta 2012 povečala na 10,3 % in po pričakovanjih naj bi leta 2013 ostala na enaki ravni (glej graf 8).

To so prav tako pokazale raziskave Komisije, po katerih so se pričakovanja glede zaposlenosti v sektorjih industrije in storitev v EU proti koncu leta 2011 zmanjšala in v prvi četrtini leta 2012 ostala na nizki ravni. Pričakovanja glede zaposlenosti v EU v zvezi s proizvodnjo so bila še vedno nad dolgoročnim povprečjem (long-term average – LTA), pričakovanja v zvezi s storitvami pa malo pod njim (glej graf 9).

V prihodnosti bi morala pričakovana oživitev gospodarske dejavnosti prispevati k umirjanju položaja na trgu dela. Zaradi običajnega zamika pri odzivu zaposlovanja na spremembe v gospodarski dejavnosti pa bo potreben čas, da se bodo na trgu dela pokazale kakršne koli izboljšave. Prav tako se pričakuje, da se bodo vse bolj kazali rezultati reform, ki so bile sprejete v več državah EU. Učinek reform bi se moral pokazati s podobnim časovnim zamikom, kot je bil opažen v državah, ki so takšne ukrepe sprejele že pred nekaj časa.

Na splošno naj bi se po napovedih zaposlovanje v EU leta 2013 nekoliko povečalo, v euroobmočju pa umirilo. Posledično bi se moral v EU in euroobmočju trend naraščanja stopenj brezposelnosti ustaviti.

Treba je opozoriti, da je do takšnega povečanja stopnje brezposelnosti v Evropski uniji že prišlo. V letih 2000–2004 se je stopnja brezposelnosti povečala z 8,5 % na 9,1 %, nato pa se je leta 2008 zmanjšala na 7,1 %.

5.2.5. Nadomestila v javnem sektorju v primerjavi s celotnim gospodarstvom

Po mnenju Komisije je pomembno, da se položaj zaposlenih v javnem sektorju primerja s celotnim gospodarstvom v EU. V ta namen lahko uporabimo podatke o nadomestilih zaposlenih, s katerimi se merijo celotni stroški dela za vse zaposlene in so opredeljena kot bruto plače, vključno z nadurami in bonusi, skupaj z dajatvami v naravi in socialnimi prispevki delodajalcev[8], tako v javnem sektorju (sektor država[9]) kot tudi v celotnem gospodarstvu. Opozoriti je treba, da podatki o celotnem gospodarstvu vključujejo tudi podatke za javni sektor. Delež javnega sektorja v celotnem gospodarstvu znaša 22 %.

Nadomestila v zasebnem sektorju so zelo odvisna od gospodarskih ciklusov. Nadomestila zaposlenih v celotnem gospodarstvu so se leta 2007 povečala za 5,2 %, leta 2008 za 4,4 %, leta 2009, ko je bila finančna kriza najhujša, pa so se zmanjšala za –0,3 %, medtem ko se je BDP zmanjšal za 4,3 %. Nadomestila v javni službi ne sledijo nujno gospodarskim ciklusom. Nadomestila zaposlenih v državnem sektorju so se na primer leta 2009 povečala za 3,4 %.

Letno povišanje nadomestil zaposlenih v javnem sektorju naj bi se po pričakovanjih povečalo z 0,4 % leta 2011 na 0,8 % leta 2012 ter se leta 2013 nadalje povečalo na 1,3 %. Nadomestila v celotnem gospodarstvu so se leta 2011 povečala za 2,6 %, po napovedih pa naj bi se povečevala hitreje (1,9 % leta 2012 in 2,3 % leta 2013) od nadomestil v javnem sektorju (glej graf 10).

Med recesijo leta 2009 so se plače v celotnem gospodarstvu le minimalno povečevale, obenem pa so bile prilagoditve plač v javnem sektorju še naprej zmerne. Položaj se je spremenil, takoj ko se je recesija končala. Plače v celotnem gospodarstvu so začele rasti hitreje, hkrati pa so bile prilagoditve plač v javnem sektorju še naprej zmerne zaradi prizadevanj vlad za prilagoditev proračunskih primanjkljajev. Nadomestila v EU so se med letoma 2004 in 2011 nominalno povečala za 28,4 % v javnem sektorju in za 27,9 % v celotnem gospodarstvu. Po spomladanski evropski gospodarski napovedi iz leta 2012 je verjetno, da se bodo nadomestila v javnem sektorju do leta 2013 povečala na 31,1 % (od leta 2004), v celotnem gospodarstvu pa na 33,3 % (glej graf 11).

Nominalno nadomestilo na zaposlenega naj bi v letih 2012 in 2013 po pričakovanjih raslo po letnih stopnjah okoli 2,1 %. Zaradi višje stopnje inflacije (2,6 %) se bodo leta 2012 realne plače znižale, leta 2013 pa ponovno povišale, saj se bo inflacija zmanjšala na 1,9 %. Pričakuje se, da bodo razmere manj ugodne za zaposlene v javnem sektorju, saj bo povišanje njihovih nadomestil manjše. Izguba kupne moči v javnem sektorju naj bi leta 2012 znašala 1,8 %, kar je v skladu z napovedanim posebnim kazalcem, ki ga je objavil Eurostat na podlagi podatkov, ki jih je marca 2012 predložila delovna skupina za člen 65. Na podlagi tega kazalca naj bi nacionalni uradniki v državni upravi izgubili 1,6 % kupne moči. To jasno kaže, da je prihodnja prilagoditev plač v institucijah EU tesno povezana s povišanji plač v javnem sektorju in je – kljub višjim povečanjem plač v celotnem gospodarstvu – v celoti skladna z gospodarskim in socialnim položajem v Uniji.

5.2.6. Spremembe kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev v državni upravi (dodatne napovedi)

Iz dodatnih napovedi, ki jih je Eurostat pripravil konec maja, je razvidno, da bo izguba kupne moči v javnem sektorju nižja, kot je bilo sprva napovedano, tj. 1 %[10] v osmih referenčnih državah članicah in 1,4 % v EU-27. Izguba bo manjša zaradi precejšnjega povišanja plač v Nemčiji, ki ga je zvezna vlada odobrila zaposlenim v javnem sektorju in bo veljalo tudi za uslužbence zvezne države. Zgornja izguba kupne moči bo prek metode prenesena na uslužbence EU. Ni se zgodil noben dogodek, ki bi se moral upoštevati pri prilagoditvi plač in ki ni bil zajet z metodo. Zato ni nobenih objektivnih razlogov, da bi bila izguba kupne moči evropskih javnih uslužbencev večja od tiste, ki so jo države članice določile za svoje javne uslužbence. Poleg tega je treba opozoriti, da je bila izguba kupne moči zaradi elementov dvojnega štetja in odločitve Sveta, da zavrne prilagoditev plač v letu 2011, v institucijah EU od leta 2004 več kot dvakrat večja (7,6 %) od izgube v nacionalnih javnih službah (3,6 %).

Države članice so bile tudi naprošene, naj napovejo spreminjanje višine plač v obdobju od 1. julija 2012 do konca leta, vendar so imele težave pri zagotavljanju zanesljivih podatkov, zaradi česar tudi Eurostat ni mogel pripraviti zanesljive napovedi. Kljub temu je treba poudariti, da nobena od držav članic ne napoveduje zmanjšanja plač v drugi polovici leta 2012 in da je vsaj devet držav članic predvidelo zvišanje plač nacionalnih javnih uslužbencev. Zato se določbe o izjemi ne bi smelo uporabiti. To je v celoti skladno z utemeljitvijo Sodišča iz zadeve C-40/10, v kateri je to poudarilo, da „ta določba omogoča upoštevanje posledic poslabšanja gospodarskega in socialnega položaja, ki je hkrati resno in nenadno, kadar ob uporabi ‚običajne metode‘ osebni prejemki uradnikov ne bi bili prilagojeni dovolj hitro“. Ker države članice v drugi polovici leta 2012 plač ne nameravajo zmanjšati, ampak napovedujejo njihovo povišanje, ni razloga, da bi odstopili od „običajne metode“ z upoštevanjem prilagoditve plač v državah članicah zunaj referenčnega obdobja.

Čeprav po pričakovanjih povišanja plač v javnem sektorju zaradi konsolidacije javnih financ ne bodo velika, bo stanje v celotnem gospodarstvu drugačno. S prilagoditvijo plač, ki je manjša od inflacije, se bodo plače nacionalnih javnih uslužbencev in uslužbencev EU v letu 2012 še naprej zmanjševale, in, če bo nova metoda začela veljati leta 2013, bo to za uslužbence EU pomenilo nadaljnjo izgubo kupne moči.

6. Sklepna ugotovitev

Iz zgoraj navedene presoje in analize je razvidno, da pravna merila iz člena 10 Priloge XI v referenčnem obdobju od 1. julija 2011 do sredine maja 2012 niso izpolnjena. Za gospodarstvo EU se pričakuje, da bo leta 2012 stagniralo, nato pa bo znova nastopila umirjena rast. V letih 2012 in 2013 naj bi se po pričakovanjih plače v celotnem gospodarstvu povišale za 2,1 %, čeprav bo povišanje plač v javnem sektorju manjše zaradi nižjih stopenj nadomestil uslužbencev.

Opredeljen ni bil noben dogodek, ki ga z uporabo običajne metode ni bilo ali ne bi bilo mogoče zajeti.

V letu 2012 naj bi se realne plače uslužbencev EU zmanjšale sorazmerno z izgubo kupne moči nacionalnih javnih uslužbencev. Vsaj devet držav članic po referenčnem obdobju napoveduje povišanje plač, nobena država pa ne predvideva njihovega zmanjšanja. Zato ni razloga, da bi odstopili od „običajne metode“ in upoštevali prilagoditev plač v državah članicah zunaj referenčnega obdobja.

Zato po mnenju Komisije ni ustrezno predložiti predloga v skladu s členom 10 Priloge XI h Kadrovskim predpisom.

Komisija ponovno opozarja, da je zaradi težavnih razmer v gospodarstvu na splošno predložila osnutek predloga Evropskemu parlamentu in Svetu, na podlagi katerega bi se v naslednjih letih dosegli precejšnji prihranki, ki bi se dolgoročno še povečali. V predlogu je predstavljena nova in revidirana metoda ter spremembe mehanizma v zvezi z določbo o izjemi.

[1] Dokument Sveta 7421/12 z dne 12. marca 2012.

[2] Med njimi so večinoma načela, sprejeta za odprto metodo usklajevanja (OMU) o socialni vključenosti in zaščiti. OMU uporabljajo države članice, da z njo podprejo opredelitev, izvajanje in oceno svojih socialnih politik ter razvijajo medsebojno sodelovanje. Metoda, ki je orodje za upravljanje na podlagi skupnih ciljev in kazalcev, dopolnjuje zakonodajne in finančne instrumente socialne politike. Je del izvajanja postopka usklajevanja socialnih politik, zlasti v okviru lizbonske strategije (in zdaj strategije Evropa 2020).

[3] Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o Prilogi XI h Kadrovskim predpisom, COM(2008) 443 final z dne 10. julija 2008.

[4] To je izračunano s seštevanjem sprememb kupne moči med posameznimi leti v obdobju 2004­–2011.

[5] Spomladanska evropska gospodarska napoved v letu 2012.

[6] Raziskave v podjetjih in med potrošniki zagotavljajo mesečne ocene in pričakovanja glede različnih značilnosti gospodarskih dejavnosti v različnih gospodarskih sektorjih: industriji, storitvah, gradbeništvu in trgovini na drobno, pa tudi glede potrošnikov. Za vsakega od petih sektorjev iz raziskave se določijo „kazalci zaupanja“, da se v enodimenzionalnem indeksu pokažejo celotna opažanja in pričakovanja na ravni posameznega sektorja. Za spremljanje celotne gospodarske dejavnosti se od leta 1985 izračunava širši kazalec zaupanja v gospodarstvo (ESI – Economic Sentiment Indicator) kot tehtana vsota teh petih kazalcev.

[7] Vir: Rezultati raziskav podjetij in potrošnikov, maj 2012, GD za gospodarske in finančne zadeve.

[8] Posledično se v njih kažejo spremembe stopnje zaposlenosti in spremembe socialne politike ter stopnja plač.

[9] Javni sektor v tem razdelku pomeni sektor država. Sektor država zajema vse institucionalne enote, ki so drugi netržni proizvajalci, katerih proizvodnja je namenjena individualni in kolektivni potrošnji in ki se v glavnem financirajo z obveznimi plačili s strani enot, ki pripadajo drugim sektorjem, in/ali vse institucionalne enote, ki se v glavnem ukvarjajo s prerazdeljevanjem nacionalnega dohodka in bogastva. Institucionalne enote vključujejo subjekte sektorja država in nekatere nepridobitne institucije ter neodvisne pokojninske sklade. Sektor država sestavljajo štirje podsektorji: državna uprava, regionalna uprava, lokalna uprava in skladi socialne varnosti.

[10] Združeno kraljestvo ni predložilo popravljenih podatkov.