(3)Svetovna zdravstvena organizacija je 11. marca 2020 uradno razglasila izbruh COVID-19 za svetovno pandemijo. Gre za hude izredne razmere v javnem zdravju za državljane, družbe in gospodarstva. Nacionalni zdravstveni sistemi so zaradi pandemije pod hudim pritiskom, prihaja pa tudi do motenj v svetovnih dobavnih verigah, volatilnosti na finančnih trgih, šokov v povpraševanju potrošnikov ter negativnih učinkov v različnih sektorjih. Pandemija ogroža delovna mesta in dohodke ljudi ter poslovanje podjetij. Povzročila je velik gospodarski šok, ki že ima resne posledice v Evropski uniji. Komisija je 13. marca 2020 sprejela sporočilo, v katerem je pozvala k usklajenemu gospodarskemu odzivu na krizo, ki vključuje vse akterje na nacionalni ravni in na ravni Unije.

(4)Več držav članic je razglasilo izredne razmere ali uvedlo izredne ukrepe. Vsi izredni ukrepi bi morali biti strogo sorazmerni, potrebni, časovno omejeni ter skladni z evropskimi in mednarodnimi standardi. Zanje bi morala veljati demokratični nadzor in neodvisni sodni nadzor.

(5)Komisija je 20. marca 2020 sprejela sporočilo o uporabi splošne odstopne klavzule Pakta za stabilnost in rast. Klavzula, kot je določena v členih 5(1), 6(3), 9(1) in 10(3) Uredbe (ES) št. 1466/97 ter členih 3(5) in 5(2) Uredbe (ES) št. 1467/97, olajšuje usklajevanje proračunskih politik v času resnega upada gospodarske aktivnosti. Komisija se je v svojem sporočilu strinjala s Svetom, da glede na pričakovani resni upad gospodarske aktivnosti zaradi izbruha COVID-19 sedanje razmere dovoljujejo uporabo klavzule. Ministri za finance držav članic so se 23. marca 2020 strinjali z oceno Komisije. Uporaba splošne odstopne klavzule omogoča začasni odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja, če to srednjeročno ne ogroža vzdržnosti javnih financ. Poleg tega se lahko Svet na priporočilo Komisije odloči, da za korektivni del sprejme revidirano fiskalno usmeritev. Splošna odstopna klavzula ne pomeni začasne prekinitve postopkov Pakta za stabilnost in rast. Državam članicam omogoča, da odstopajo od proračunskih zahtev, ki bi se sicer uporabljale, Komisiji in Svetu pa, da sprejmeta potrebne ukrepe za usklajevanje politik v okviru Pakta.

(6)Potrebno je nadaljnje ukrepanje za omejitev širjenja in nadziranje pandemije, okrepitev odpornosti nacionalnih zdravstvenih sistemov, ublažitev socialno-ekonomskih posledic pandemije s podpornimi ukrepi za podjetja in gospodinjstva ter zagotovitev ustreznih zdravstvenih in varnostnih pogojev na delovnem mestu, da bi se ponovno vzpostavila gospodarska aktivnost. Unija bi morala v celoti izkoristiti različna orodja, ki so ji na voljo za podporo prizadevanjem držav članic na teh področjih. Hkrati bi morale države članice in Unija sodelovati pri pripravi ukrepov, potrebnih za vrnitev v normalno delovanje naših družb in gospodarstev ter trajnostne rasti, med drugim vključno z zelenim in digitalnim prehodom ter ob upoštevanju vseh spoznanj, pridobljenih med krizo.

(7)Kriza zaradi COVID-19 je razkrila prožnost, ki jo enotni trg omogoča za prilagajanje na izredne okoliščine. Da pa bi se zagotovil hiter in neoviran prehod v fazo okrevanja ter prosti pretok blaga, storitev in delavcev, je treba izredne ukrepe, ki ovirajo normalno delovanje enotnega trga, odpraviti takoj, ko ne bodo več nujno potrebni. Trenutna kriza je pokazala na potrebo po načrtih za pripravljenost na krize v zdravstvenem sektorju, ki vključujejo zlasti boljše nabavne strategije, diverzificirane dobavne verige in strateške zaloge osnovne opreme. To so ključni elementi za razvoj širših načrtov za pripravljenost na krize.

(8)Zakonodajalec Unije je že spremenil ustrezna zakonodajna okvira, da bi lahko države članice za ublažitev izrednih učinkov pandemije COVID-19 uporabile vsa neporabljena sredstva iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov. Te spremembe bodo zagotovile dodatno prožnost ter poenostavljene in racionalizirane postopke. Za zmanjšanje pritiskov na denarni tok lahko države članice v obračunskem letu 2020–2021 uporabijo tudi 100-odstotno stopnjo sofinanciranja iz proračuna Unije. Latvija je pozvana, da v celoti izkoristi navedene možnosti za pomoč posameznikom in sektorjem, ki so jih opisani izzivi najbolj prizadeli.

(9)Socialno-ekonomske posledice pandemije bodo zaradi različne specializacije po vsej verjetnosti neenakomerno porazdeljene po sektorjih in regijah. To pomeni tveganje poglabljanja razlik v Latviji. V povezavi s tveganjem začasne prekinitve procesa konvergence med državami članicami sedanje razmere zahtevajo ciljno usmerjene odzive politike.

(10)Latvija je 30. aprila 2020 predložila nacionalni reformni program za leto 2020 in program stabilnosti za leto 2020. Programa sta bila ocenjena istočasno, da bi se upoštevala njuna medsebojna povezanost.

(11)Za Latvijo trenutno velja preventivni del Pakta za stabilnost in rast.

(12)V programu stabilnosti za leto 2020 vlada načrtuje, da se bo nominalni saldo poslabšal s primanjkljaja v višini 0,2 % BDP v letu 2019 na primanjkljaj v višini 9,4 % BDP v letu 2020. Javnofinančni primanjkljaj naj bi se ob nespremenjenih politikah v letu 2021 zmanjšal na 5,0 % BDP, do leta 2023 pa na 2,7 % BDP. Glede na program stabilnosti za leto 2020 naj bi dolg sektorja država kot odstotek BDP po zmanjšanju na 36,9 % BDP v letu 2019 leta 2022 dosegel najvišjo vrednost, in sicer približno 53 % BDP. Na makroekonomske in fiskalne obete vpliva velika negotovost zaradi pandemije COVID-19.

(13)Latvija je v odziv na pandemijo COVID-19 in v okviru usklajenega pristopa Unije sprejela proračunske ukrepe za povečanje zmogljivosti svojega zdravstvenega sistema, zajezitev pandemije ter zagotovitev pomoči posameznikom in sektorjem, ki so bili še posebej prizadeti. Glede na program stabilnosti za leto 2020 so navedeni proračunski ukrepi znašali 3,0 % BDP. Ukrepi vključujejo možnost odloga plačila davkov za obdobje do treh let, razširjeno kritje bolniškega dopusta s strani države, podporo določenim sektorjem in dodatne odhodke za zdravstvo. Poleg tega je Latvija sprejela likvidnostno podporo podjetjem prek poroštev in posojil v višini 3,2 % BDP. Ukrepi, ki jih je sprejela Latvija, so na splošno v skladu s smernicami iz sporočila Komisije o usklajenem gospodarskem odzivu na izbruh COVID-19. Polno izvajanje navedenih ukrepov in nato preusmeritev fiskalnih politik v doseganje preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev, če gospodarske razmere to dopuščajo, bosta srednjeročno prispevala k ohranitvi vzdržnosti javnih financ.

(14)Glede na pomladansko napoved Komisije 2020 in ob predpostavki nespremenjenih politik naj bi saldo sektorja država Latvije v letu 2020 znašal –7,3 % BDP, v letu 2021 pa –4,5 % BDP. To kaže na večinoma podoben učinek spodbujevalnih ukrepov kot v programu za stabilnost, vendar naj bi bil padec zaposlenosti nižji, prav tako pa naj bi bili nižji tudi avtomatski stabilizatorji na strani odhodkov. Delež dolga sektorja država naj bi v letih 2020 in 2021 ostal pod 60 % BDP.

(15)Komisija je 20. maja 2020 izdala poročilo, pripravljeno v skladu s členom 126(3) Pogodbe, ker naj bi Latvija v letu 2020 presegla prag primanjkljaja v višini 3 % BDP. V celoti gledano analiza kaže, da merilo glede primanjkljaja, kakor je opredeljeno v Pogodbi in Uredbi (ES) št. 1467/1997, ni izpolnjeno.

(16)Latvija je 13. marca 2020 razglasila izredne razmere in jih podaljšala do 9. junija 2020. Vlada je omejila gibanje oseb prek meja Latvije po zraku, železnici in morju, zaprla šole in univerze, prepovedala vse javne prireditve, uvedla ukrepe omejevanja socialnih stikov, omejila prodajo ob koncu tedna in spodbujala digitalne javne storitve. Zaradi izboljšanja epidemiološkega stanja so organi od 12. maja 2020 omilili nacionalne omejitve ter se z Litvo in Estonijo dogovorili o ponovnem odprtju mej od 15. maja 2020. Glede na napoved Komisije naj bi se brezposelnost v letu 2020 povišala na 8,6 %, leta 2021 pa znižala na 8,3 %. Gospodarstvo naj bi se v letu 2020 skrčilo za 7 %, pri čemer bodo zaradi upada tujega povpraševanja in naraščajoče negotovosti najbolj trpele naložbe in izvoz. Zaposlenost naj bi se zmanjšala za 2,5 % ob upoštevanju dejstva, da bodo negativen učinek na zaposlovanje znatno ublažile shema za zaposlene na začasnem čakanju na delo, ki jo subvencionira vlada, in subvencije za plače v izvozno usmerjenih sektorjih. Latvija je pripravila celovit fiskalen in gospodarski odziv na krizo. Organi so odziv usmerili na tri področja: (1) podporo delavcem, (2) podporo podjetjem in (3) podporo najbolj prizadetim gospodarskim sektorjem. Ukrepi politike dela, katerih cilj je ohranjanje zaposlitev in okrepitev mreže socialne varnosti, vključujejo med drugim subvencije za plače v višini do 75 % bruto plače zaposlenih, kritje bolniškega dopusta za delavce, okužene s COVID-19 ali v karanteni, in razširitev denarnih nadomestil za brezposelnost. Namen podpore podjetjem, ki se soočajo z začasnimi težavami, sta bila likvidnostna podpora podjetjem, ki so sposobna preživeti, in hitro povečanje dobave življenjsko pomembnega blaga in storitev.

(17)Zaradi izbruha COVID-19 so bili potrebni ukrepi brez primere za zajezitev širjenja in posledic bolezni. COVID-19 je povečal strukturne pomanjkljivosti latvijskega zdravstvenega sistema, ki so neposredno povezane z omejenimi razpoložljivimi finančnimi in človeškimi viri ter reformami, ki se le počasi izvajajo. Nizko javno financiranje vpliva na dostop do kakovostnega in cenovno dostopnega zdravstvenega varstva ter na učinkovitost zdravstvenega sistema. Posledica tega so velike neizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi (po lastnem poročanju), visoki samoplačniški izdatki, zlasti za ranljive skupine, ter neenak dostop. Nezdrav način življenja je še en pomemben razlog za slabe rezultate na področju zdravja. Tudi pomanjkanje zdravstvenih delavcev predstavlja kompleksen izziv in ovira izvajanje zdravstvenih storitev. Za povečanje učinkovitosti in kakovosti zdravstva je ključnega pomena, da se pospešijo tekoče reforme, ki so še vedno v začetni fazi, vključno z učinkovitimi preventivnimi ukrepi, okrepitvijo primarnega zdravstvenega varstva, racionalizacijo sektorja bolnišnic in ciljno usmerjenim upravljanjem kakovosti. Obseg učinka teh reform in možnosti za izboljšanje rezultatov na področju zdravja so močno odvisni tudi od višine javnega financiranja zdravstvenega varstva. Da bi lahko Latvija v prihodnje obvladovala podobne krize, je treba zagotoviti naložbe v učinkovite in dobro finančno podprte javnozdravstvene ukrepe za preprečevanje, obvladovanje in omejevanje širjenja nalezljivih bolezni ter upravljanje njihovega učinka na uspešnost zdravstvenega sistema. Naložbe bi bile lahko namenjene zagotavljanju potrebne opreme, solidnih storitev e-zdravja, objektov in človeških virov za zdravstvo ter zmogljivosti za izvajanje vseh pričakovanih rednih zdravstvenih storitev, poleg oskrbe bolnikov s COVID-19.

(18)Latvija je sprejela ukrepe za razširitev dohodkovne podpore za delavce in preprečevanje odpuščanja v izrednih razmerah. Vendar je podpora omejena, kar zadeva kritje in ustreznost, in sicer predvsem zato, ker je odvisna od plačil prispevkov za socialno varnost in omejevalnih meril za upravičenost. Shema prav tako ne upošteva skrajšanega delovnika. Postopnejši prehod od dohodkovne podpore k dohodku od dela bi dopuščal večjo prožnost trga dela v času prekinitve dela in gospodarskega okrevanja. Potrebna so stalna prizadevanja za izboljšanje ustreznosti in trajanja mreže socialne varnosti ter pokritosti z njo za vse. Vendar so ta prizadevanja omejena z nizkimi davčnimi prihodki kot deležem BDP. Kljub manjšemu povečanju zajamčeni minimalni dohodek, minimalne pokojnine in dohodkovna podpora za invalide še vedno niso ustrezni. Latvija je uvedla pomoč za primer brezposelnosti za najranljivejše, vendar so brezposelni izpostavljeni velikemu tveganju revščine, zlasti ob daljši brezposelnosti. Vrzeli pri dostopu do socialne zaščite, vključno z zavarovanjem za primer brezposelnosti, za samozaposlene in delavce v nestandardnih oblikah zaposlitve obstajajo in bi se lahko odpravile. Delež neprijavljenega dela in plačil na roko se sicer zmanjšuje, vendar so te oblike še vedno splošno razširjene, kar zmanjšuje socialno zaščito prizadetih delavcev in povečuje poklicna tveganja. Ranljive skupine bodo verjetno imele največ težav pri ponovnem iskanju zaposlitve. Vključevanje zaposlitvenih, izobraževalnih, zdravstvenih in socialnih storitev ter zagotavljanje socialnih storitev sta še vedno slaba. Delež ljudi, ki se soočajo s hudo stanovanjsko prikrajšanostjo, in delež ljudi v prenaseljenih stanovanjih sta med najvišjimi v Uniji, število socialnih stanovanj pa je omejeno.

(19)Podpora malim in srednjim podjetjem, da bi lahko hitro razvila zmogljivosti za prožne oblike dela in delo na daljavo, bi lahko občutno pripomogla k ublažitvi učinka krize. Nizka stopnja registracije pri javnih zavodih za zaposlovanje in nizka stopnja vključenosti brezposelnih v ukrepe aktivne politike zaposlovanja sta še posebej zaskrbljujoči. Izvajanje in sestavo ukrepov aktivne politike zaposlovanja je treba okrepiti in prilagoditi, da se skrajšajo obdobja brezposelnosti in olajša prehod nazaj na delo. Zagotavljanje ustreznih znanj in spretnosti ljudem je še bolj pomembno za izboljšanje odpornosti delovne sile v času gospodarskega upada. Z učinkovitimi in lahko dostopnimi ukrepi za izobraževanje, prekvalifikacijo in izpopolnjevanje odraslih, skupaj z zagotavljanjem socialnih storitev in podpore mobilnosti, bi se lahko več ljudem zagotovilo več potrebnih znanj in spretnosti, ki jih zahteva trg dela. Izboljšati je treba tudi digitalna znanja in spretnosti, saj ima le 43 % Latvijcev osnovna ali boljša digitalna znanja in spretnosti. V izrednih razmerah zaradi COVID-19 se je tudi pokazala potreba po razvoju kakovostnega digitalnega izobraževanja in usposabljanja ter zagotovitvi enakega dostopa za vse učence. Pomembna je tudi krepitev zmogljivosti socialnih partnerjev, da se jim zagotovi smiselna in pravočasna vključitev v odziv na krizo zaradi COVID-19 in okrevanje gospodarstva.

(20)Hitro je bila vzpostavljena obsežna shema likvidnostne podpore, ki se izvaja prek nacionalne razvojne institucije Altum. Pripomogla je k prestrukturiranju časovnih razporedov odplačil posojil za podjetja in zagotovila likvidnostno podporo z novimi posojili. Hkrati je večina bančnih posojil prestrukturiranih brez vključitve državnih poroštev. Pogoji za upravičenost do državnih jamstev so sorazmerno strogi. Zato obstaja tveganje, da manjša podjetja s slabšim finančnim položajem ali zamudami pri plačilu davkov ne bodo prejela podpore. Restavracije in hoteli, ki so med najbolj prizadetimi sektorji zaradi krize, imajo težave pri dostopu do likvidnosti zaradi slabega zavarovanja in finančnega položaja. Hkrati je pomembno, da se ohrani odpornost bančnega sektorja.

(21)Za pospešitev gospodarskega okrevanja bo pomembno dati prednost zrelim javnim naložbenim projektom in spodbujati zasebne naložbe, med drugim z ustreznimi reformami. Politike, ki podpirajo digitalno preobrazbo države in zeleni prehod, bi morale upoštevati velike regionalne razlike. Večina mestnih območij v Latviji ima odlično digitalno infrastrukturo, pokritost s fiksnimi širokopasovnimi povezavami na podeželju, zlasti kar zadeva povezavo „zadnje milje“, pa je nizka. Stalna in okrepljena prizadevanja za uvedbo visokohitrostnih širokopasovnih omrežij bodo pripomogla k nadaljnjemu izboljšanju digitalne infrastrukture. Da bi se lahko spoprijeli z izzivi, ki jih prinaša prehod na podnebno nevtralno gospodarstvo, so potrebne naložbe za diverzifikacijo gospodarstva, njegovo posodobitev in povečanje njegove konkurenčnosti, vključno s krepitvijo naložb v raziskave in inovacije ter človeški kapital, ter za ublažitev socialno-ekonomskih stroškov prehoda. Okoljska trajnostnost Latvije temelji na doseganju napredka pri povečevanju energijske učinkovitosti, izvajanju nacionalnega energetskega in podnebnega načrta, vključno s prometom in stavbami, ter vključevanju vidikov okoljske trajnostnosti v druge gospodarske sektorje, zlasti kmetijstvo in gozdarstvo. Izboljšanje intermodalne prometne infrastrukture v Rigi in njeni okolici bi olajšalo mobilnost delovne sile in pomagalo omejiti rastočo porabo energije z osebnimi avtomobili. Poleg tega so projekt Rail Baltica in projekti na področju energetskih povezav za Latvijo ključne prednostne naloge na področju naložb, njihov cilj pa je izboljšanje varnosti in vključitve na enotni trg. Tudi nadaljnje naložbe v energijo iz obnovljivih virov, zlasti vetrno, in spodbujanje prehoda na krožno gospodarstvo z znatno višjimi stopnjami recikliranja lahko izboljšajo okoljske in gospodarske rezultate ter pripomorejo k doseganju ciljev glede blažitve podnebnih sprememb. Načrtovanje programov Sklada za pravični prehod za obdobje 2021–2027 bi Latviji lahko pomagalo obravnavati nekatere izzive, ki jih prinaša prehod na podnebno nevtralno gospodarstvo, zlasti na območjih iz Priloge D k poročilu o državi. To bi Latviji omogočilo, da navedeni sklad čim bolje izkoristi.

(22)Latvija je prek svojih bank znatno zmanjšala pretok tveganih denarnih transakcij in prenovila sistem za preprečevanje pranja denarja. Prepovedala je zagotavljanje komercialnih storitev nerezidenčnim slamnatim družbam in spremenila vrsto zakonov. Zmogljivosti in zmožnosti ključnih nadzornih in finančnih organov ter organov za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj so se okrepile. Nadzor nad finančnimi institucijami se je sicer precej poostril, vendar bi bil lahko ob izboljšanju ocene tveganja bolj usmerjen in učinkovit. Poleg tega bi bilo mogoče še okrepiti zmogljivosti organov za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj na področju preiskovanja in kazenskega pregona pranja denarja, čeprav sta se njihova zmogljivost in sodelovanje med njimi izboljšala.

(23)Medtem ko se letošnja priporočila za posamezne države osredotočajo na blažitev socialno-ekonomskih posledic pandemije in spodbujanje gospodarskega okrevanja, so priporočila iz leta 2019, ki jih je Svet sprejel 9. julija 2019, zajemala tudi reforme, ki so bistvene za reševanje srednje- do dolgoročnih strukturnih izzivov. Lanska priporočila še vedno veljajo in se bodo še naprej spremljala skozi celoten cikel evropskega semestra v prihodnjem letu. To velja tudi za priporočila glede gospodarskih politik v zvezi z naložbami. Ta bi bilo treba upoštevati pri strateškem načrtovanju programov kohezijske politike po letu 2020, vključno z ukrepi za ublažitev posledic krize in izhodnimi strategijami v zvezi z njo.