o izvajanju s strani držav članic Direktive Sveta 2006/117/Euratom o nadzorovanju in kontroli pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva Tretje poročilo

V poročilu je zagotovljen pregled pošiljk izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov v Skupnosti, najnovejših trendov in izzivov v zvezi z uvozom, izvozom in tranzitom izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov, sporočenih zavrnitev, neuspelih pošiljk ter tudi predlaganih ukrepov.

Komisija je to poročilo pripravila na podlagi navedenih nacionalnih poročil in ob upoštevanju mnenja Svetovalnega odbora. Poročilo predstavlja nadaljnje spremljanje po drugem poročilu Komisije za obdobje 2012–2014.

Direktiva določa sistem Skupnosti za nadzorovanje in kontrolo čezmejnih pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva, da se zagotovi ustrezno varstvo prebivalstva. Zagotavlja, da so zadevne države članice obveščene o pošiljkah radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva, ki potujejo na ali čez njihovo ozemlje, pri tem pa morajo dati soglasje glede pošiljk ali obrazloženo zavrnitev.

Vse države članice so leta 2013 prenesle Direktivo Sveta 2006/117/Euratom (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) o nadzorovanju in kontroli pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega jedrskega goriva. Države članice so morale Komisiji poročila o izvajanju Direktive poslati do 25. decembra 2017. Komisija mora na podlagi teh poročil pripraviti zbirno poročilo za Evropski parlament, Svet in Evropski ekonomsko-socialni odbor ter pri tem posebno pozornost nameniti vračanju pošiljk v primeru nedovoljenih pošiljk in neprijavljenih radioaktivnih odpadkov.

Poročilu je priložen delovni dokument služb Komisije SWD(2019) 437, ki vključuje podrobne podatke in informacije, na katerih temeljijo sklepne ugotovitve.

1.1.Ozadje

Vse države članice v EU proizvajajo radioaktivne odpadke, ki nastajajo v različnih obratih (npr. jedrskih elektrarnah, raziskovalnih reaktorjih) in pri različnih dejavnostih, kot je uporaba radioaktivnih izotopov v medicini, industriji, kmetijstvu, raziskavah in izobraževanju. Radioaktivni odpadki so opredeljeni kot radioaktivni material v plinastem, tekočem ali trdnem stanju, za katerega države izvora in namembne države ali fizične ali pravne osebe, katerih odločitve te države sprejemajo, ne predvidevajo nadaljnje uporabe ter ki ga upravni organ v skladu z zakoni in predpisi držav izvora in namembnih držav nadzoruje kot radioaktivni odpadek.

Pri obratovanju jedrskih in raziskovalnih reaktorjev nastaja tudi izrabljeno gorivo, tj. jedrsko gorivo, ki je bilo obsevano v reaktorski sredici in trajno odstranjeno iz nje. Lahko se hrani kot vir, ki se bo predelal, ali pa zavrže kot radioaktivni odpadek za končno odlaganje brez predvidene nadaljnje uporabe.

Ko nastanejo izrabljeno gorivo in radioaktivni odpadki, se uskladiščijo do morebitne obdelave ali predelave in odlaganja. Premiki takega materiala, imenovani tudi pošiljke, se izvajajo v večini držav članic, ne glede na obseg njihovih jedrskih programov. Izrabljeno gorivo in radioaktivni odpadki se z mest, kjer nastanejo ali kjer se z njimi ravna, prevažajo predvsem po cesti, železnici ali morju, v omejenih primerih pa tudi z letalskim prevozom.

Uvoz, izvoz in tranzit radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva prek držav članic so v EU redne prakse.

2.Pravni okvir in njegovo izvajanje

Varno in odgovorno ravnanje z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim gorivom, vključno z varnim prevažanjem pošiljk teh materialov na ozemljih držav članic in zunaj njih, je zakonska zahteva, ki izvira iz mednarodnega prava in prava EU.

Na mednarodni ravni je glavni referenčni dokument na tem področju Skupna konvencija o varnem ravnanju z izrabljenim jedrskim gorivom in o varnem ravnanju z radioaktivnimi odpadki (v nadaljnjem besedilu: Skupna konvencija). Skupna konvencija pogodbenicam med drugim nalaga obveznost v zvezi z varnostjo čezmejnih premikov (uvoza, izvoza in tranzita) izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov. Določa, da mora vsaka pogodbenica, vključena v čezmejne premike, sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev, da se taki premiki izvedejo v skladu z določbami Konvencije in ustreznimi zavezujočimi mednarodnimi instrumenti. Vseh 28 držav članic EU je pogodbenic te skupne konvencije, kar kaže njihovo zavezanost zagotavljanju visoke ravni varnosti izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov od njihovega nastanka do odlaganja.

Splošni cilj Direktive na ravni EI je izboljšanje varstva pred nevarnostmi zaradi izpostavljenosti ionizirajočemu sevanju z nadzorom in kontrolo pošiljk izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov. Poleg tega so v Direktivi Sveta 2013/59/Euratom o temeljnih varnostnih standardih opredeljena harmonizirana merila za odpravo nadzora in splošni nivoji za izvzetje materiala iz regulativnega nadzora, področje uporabe temeljnih varnostnih standardov pa je bilo razširjeno na človekove aktivnosti, ki vključujejo prisotnost naravnih virov sevanja, vključno s predelavo materialov, ki vsebujejo naravno prisotne radioaktivne materiale. Komisija bi morala v naslednjem obdobju poročanja spremljati učinke Direktive Sveta 2013/59/Euratom na izvajanje nadzorovanja in kontrole čezmejnih pošiljk.

Direktiva v tem celovitem okviru EU za jedrsko varnost in varstvo pred sevanjem posebej obravnava uradna dovoljenja in postopkovne vidike čezmejnih pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva, ki nastajajo v civilnih objektih in pri civilnih dejavnostih. Direktiva se uporablja, kadar:

·je država izvora, namembna država ali morebitna država tranzita izrabljenega goriva ali radioaktivnih odpadkov država članica EU;

·količina in koncentracija izrabljenega goriva ali radioaktivnih odpadkov v pošiljki presegata ravni iz Direktive Sveta 2013/59/Euratom.

2.1.Splošna načela za nadzorovanje in kontrolo pošiljk

Vsaka država članica ostaja v celoti odgovorna za opredelitev politike ravnanja z radioaktivnimi odpadki in izrabljenim gorivom, ki so pod njeno jurisdikcijo. Te politike lahko vključujejo izvoz izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov ali uvoz takih materialov (npr. za obdelavo ali predelavo) na njihovo ozemlje.

Države članice morajo v skladu z Direktivo uporabljati standardno listino za nadzorovanje in kontrolo pošiljk radioaktivnih odpadkov in izrabljenega goriva. Kadar so taki materiali namenjeni pošiljanju v tretje države, morajo države članice uporabljati tudi merila iz člena 16(2) Direktive in priporočilo Komisije, ki se uporablja.

Kadar pošiljke ni mogoče izvesti do konca ali če pogoji za pošiljko v skladu s to direktivo niso izpolnjeni, pristojni organi države članice izvora zagotovijo, da zadevne radioaktivne odpadke ali izrabljeno gorivo njihov imetnik ponovno prevzame, razen če je mogoče doseči varen alternativen dogovor. Pristojni organi prav tako zagotovijo, da oseba, odgovorna za pošiljko, po potrebi sprejme potrebne prilagoditvene varnostne ukrepe. V takem primeru stroške, ki nastanejo, kadar pošiljke ni mogoče ali ni dovoljeno izvesti do konca, krije imetnik.

Vsaka zavrnitev izdaje dovoljenja za pošiljko izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov (i) mora biti upravičena na podlagi meril iz Direktive; (ii) ne bi smela biti samovoljna in (iii) bi morala temeljiti na ustreznih nacionalnih predpisih, predpisih Skupnosti ali mednarodnih predpisih. Odločitve držav članic glede soglasja ali zavrnitve morajo biti v skladu z določbami Skupne konvencije in Direktive, ki prepovedujejo izvoz radioaktivnih odpadkov ali izrabljenega goriva v namembne kraje južno od 60° južne zemljepisne širine, v afriške, karibske ali pacifiške države ali v tretjo državo, ki nima sredstev za varno ravnanje z radioaktivnimi odpadki ali izrabljenim gorivom.

Poleg predložitve triletnih poročil Komisiji države članice:

·Komisiji in Svetovalnemu odboru vsako leto uradno sporočijo vse neodobrene pošiljke v tretje države, ki se zavrnejo zaradi neizpolnjevanja zahteve glede tehničnih ali upravnih zmogljivosti ter regulativne strukture za varno ravnanje z izrabljenim gorivom in/ali radioaktivnimi odpadki;