PRILOGA III

Izvajanje člena 12 direktive o habitatih: primer volka

1. Ozadje – uvod

Volk spada med domorodne evropske živalske vrste in je sestavni del naše biotske raznovrstnosti in naravne dediščine. Kot plenilec na vrhu prehranjevalne verige ima pomembno ekološko vlogo, saj prispeva k zdravju in delovanju ekosistemov. Zlasti pomaga uravnavati gostoto vrst, s katerimi se prehranjuje (1) (običajno divji kopitarji, kot so srne, navadni jeleni in divji prašiči, pa tudi gamsi in losi, odvisno od območja), ter izboljšati njihovo zdravje s selektivnim plenjenjem. Volk se je nekoč pojavljal po vsej celinski Evropi, vendar je bil v prvi polovici 20. stoletja iztrebljen iz večine regij in držav.

Poročilo o stanju narave za leto 2020 (2), ki temelji na podatkih, ki so jih sporočile države članice, potrjuje, da se populacije volkov v EU na splošno obnavljajo (so stabilne ali pa rastejo) in ponovno kolonizirajo dele svojega zgodovinskega območja razširjenosti, čeprav so le v nekaterih državah članicah dosegle ugodno stanje ohranjenosti (3). Vrnitev volka je velik uspeh pri ohranjanju vrst (4), ki so ga omogočili pravno varstvo, bolj naklonjena javnost ter obnovitev plenskih vrst (npr. jelenjad in divji prašič) in gozdnih površin (zaradi opuščanja zemljišč na podeželju).

Hkrati vrnitev volka v regije, kjer ga ni bilo že desetletja ali več, pomeni velik izziv za države članice, saj je ta vrsta pogosto povezana z različnimi vrstami konfliktov in lahko sproži hude družbene proteste in odzive v zaskrbljenih podeželskih skupnostih.

Volkovi imajo tako kot druge velike zveri zelo velike potrebe po površini, pri čemer posamezni osebki in krdela uporabljajo ozemlja velikosti več sto tisoč km2. Zato se pojavljajo v zelo majhni gostoti, njihove populacije pa se običajno razprostirajo po zelo velikih območjih, običajno prečkajo številne upravne meje, tako znotraj držav kot med njimi. Z biološkega vidika se zato priporoča, da so ukrepi za ohranjanje in upravljanje čim bolj usklajeni in dosledni. To poudarja potrebo po čezmejnem sodelovanju, na primer z uporabo doslednih in usklajenih pristopov na ravni populacije volkov. Dodatne smernice so na voljo v dokumentu Guidelines for population-level management plans of large carnivores in Europe, pripravljenim za Evropsko komisijo (Linnell idr., 2008) (5).

Volk je na seznamu v Prilogi IV k direktivi o habitatih za večino držav članic in regij, zato zanj veljajo določbe strogega varstva iz člena 12 direktive o habitatih, vključno s prepovedjo vseh oblik namernega ujetja ali ubitja divjih osebkov.

Za nekatere države članice in regije je volk v Prilogi V naveden kot vrsta, „pri kateri za odvzem iz narave in izkoriščanje lahko veljajo ukrepi upravljanja“. Za večino držav članic in regij je volk vključen tudi v Prilogo II kot prednostna vrsta, kar zahteva določitev posebnih ohranitvenih območij in ustreznih ohranitvenih ukrepov. Preglednica prikazuje, katere populacije so vključene v katero prilogo k direktivi o habitatih.

Preglednica

Uvrstitev volka v priloge k direktivi o habitatih

Priloga II (potreba po določitvi posebnih ohranitvenih območij): „* Canis lupus (razen estonskih, latvijskih, litovskih in finskih populacij, grških populacij severno od 39. vzporednika in španskih populacij severno od Duera)“ Priloga IV (strogo varstvo): „Canis lupus (razen estonskih, bolgarskih, latvijskih, litovskih, poljskih in slovaških populacij, grških populacij severno od 39. vzporednika, španskih populacij severno od Duera in finskih populacij v območju gospodarjenja s severno jelenjadjo, kot je opredeljeno v odstavku 2 finskega Zakona št. 848/90 z dne 14. septembra 1990 o gospodarjenju s severno jelenjadjo)“ Priloga V (dovoljeno je upravljanje vrst): „Canis lupus (španske populacije severno od Duera, grške populacije severno od 39. vzporednika, finske populacije v območju gospodarjenja s severno jelenjadjo, kot je opredeljeno v členu 2 finskega zakona št. 848/90 z dne 14. septembra 1990 o gospodarjenju s severno jelenjadjo, bolgarske, latvijske, litovske, estonske, poljske in slovaške populacije)“.

Kot je navedeno zgoraj, volk v številnih državah članicah in regijah še ni dosegel ugodnega stanja ohranjenosti (6).

V študiji, izvedeni za Evropski parlament leta 2018 (7), je bilo ocenjeno tveganje izumrtja posameznih populacij volka na podlagi meril rdečega seznama ogroženih vrst Mednarodne zveze za ohranjanje narave in naravnih virov (IUCN). Od devetih (večinoma čezmejnih) populacij volkov so bile tri ocenjene kot „najmanj ogrožene“, tri „potencialno ogrožene“ in tri „ranljive“. Ena populacija volka (iberska populacija v Španiji – Sierra Morena) je izumrla. Avtorji študije so opozorili tudi na težave pri usklajevanju rezultatov spremljanja podatkov zaradi razlik v tehnikah in pristopih spremljanja (različni načini ali obdobja štetja), povprečja v primerjavi z največjo in najmanjšo populacijo, pomanjkljivo poročanje nekaterih držav kljub prisotnosti vrst, razlike v kakovosti podatkov itd. (8)

Čeprav se zdi, da se več populacij volkov obnavlja in širi po vsej Evropi, se vrsta še vedno sooča z različnimi nevarnostmi in težavami pri ohranjanju, zlasti z divjim lovom (ki pogosto ni odkrit, vendar verjetno predstavlja zelo velik delež skupne umrljivosti). Specifične grožnje in možni ukrepi za njihovo odpravo so za vsako populacijo volkov opisani v poročilu Key actions for Large Carnivore populations in Europe (Boitani idr., 2015 (9)), ki ga je financirala Evropska komisija.

2. Pravne zahteve za varstvo posameznih osebkov volka

Volk je, ne glede na to, kje v Prilogi IV k direktivi o habitatih je naveden, strogo zaščiten, ker je cilj Direktive doseči ugodno stanje ohranjenosti vrst s seznama. Varstvo, ki ga člen 12 direktive o habitatih zagotavlja populacijam vrst, navedenih v tej prilogi, je preventivno in od držav članic zahteva, da preprečijo okoliščine, ki bi lahko negativno vplivale na vrsto.

Formalni prenos člena 12 v nacionalno zakonodajo je treba dopolniti z nadaljnjimi izvedbenimi ukrepi, da se zagotovi strogo varstvo na podlagi posebnih težav in nevarnosti, s katerimi se volk srečuje v danem kontekstu. Ne le, da morajo biti dejanja, našteta v členu 12, prepovedana, ampak morajo oblasti sprejeti tudi vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da prepovedi v praksi niso kršene. To na primer pomeni, da so oblasti dolžne sprejeti vse potrebne ukrepe za preprečevanje (nezakonitega) ubitja volkov in zaščito območij, ki služijo kot počivališča ali razmnoževališča, kot so brlogi in srečevališča.

Po mnenju Sodišča Evropske unije člen 12(1) direktive o habitatih „državam članicam ne nalaga samo sprejetja popolnega pravnega okvira, ampak tudi izvajanje konkretnih in posebnih ukrepov varstva“, medtem ko ta določba predpostavlja tudi „sprejetje povezanih in koordiniranih preventivnih ukrepov“ (sodba Sodišča z dne 11. januarja 2007, Komisija Evropskih skupnosti proti Irski, zadeva C-183/05). Ta pristop je bil potrjen v sodbi Sodišča Evropske unije z dne 10. oktobra 2019 (predhodna sodba v zadevi C-674/17): „Spoštovanje te določbe državam članicam ne nalaga samo sprejetja popolnega zakonodajnega okvira, ampak tudi izvajanje konkretnih in posebnih varstvenih ukrepov. Prav tako sistem strogega varstva zahteva sprejetje koherentnih in usklajenih preventivnih ukrepov. Tak sistem strogega varstva mora torej omogočiti, da se ujetje ali ubitje v naravi ter poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč živalskih vrst iz Priloge IV(a) k [d]irektivi o habitatih učinkovito prepreči“.

Primer ukrepa, s katerim se učinkovito izvršujejo določbe o varstvu vrst, je vzpostavitev učinkovitih skupin za preprečevanje divjega lova, opremljenih s psi za odkrivanje strupenih vab. Divji lov, pasti z zanko in strupene vabe na številnih območjih predstavljajo veliko nevarnost za volkove. Še posebej resen problem so zastrupitve, saj prizadenejo tudi druge vrste, zlasti ujede. Da bi rešili ta problem, je več projektov v južni in vzhodni Evropi (Španija, Italija, Portugalska, Grčija, Bolgarija in Romunija), ki se financirajo iz programa LIFE (10), prispevalo k vzpostavitvi posebnih ukrepov, ki učinkovito podpirajo ureditev strogega varstva vrst, npr. vzpostavitev enot psov za odkrivanje strupenih vab, usposabljanje osebja (čuvaji parkov in gozdov, deželna policija, veterinarji) in krepitev zmogljivosti v javnih organih; ter dejavnosti ozaveščanja, namenjene živinorejcem, lovcem, izvajalcem turističnih storitev, šolarjem in splošni javnosti.

Načrti ohranjanja in upravljanja volkov, če so pripravljeni v skladu s členom 12 in se pravilno izvajajo, lahko predstavljajo učinkovit okvir za izvajanje določb o strogem varstvu populacij volkov iz Priloge IV, s čimer se vzpostavi celovit sistem soobstoja, katerega cilj je zagotoviti ugodno stanje ohranjenosti in hkrati obravnavati konflikte s človekovimi dejavnostmi.

Takšni načrti lahko vključujejo ukrepe, kot so: (i) podpora preventivnim ukrepom (pomoč pri naložbah, informacije, usposabljanje in tehnična pomoč); (ii) nadomestilo za gospodarsko škodo, ki jo povzročijo volkovi; (iii) izboljšanje spremljanja zadevne populacije volkov in nabora znanja o njej; (iv) spremljanje, ocenjevanje in izboljšanje učinkovitosti ukrepov za zaščito živine; (v) spodbujanje sodelovanja in dialoga z deležniki in med njimi (npr. z namenskimi platformami); (vi) izboljšanje prizadevanj za izvrševanje v boju proti nezakonitemu ubitju volkov; (vii) varstvo habitata in izboljšanje pogojev hranjenja (npr. po potrebi z obnovitvijo divjih plenskih populacij); (viii) razvoj možnosti ekološkega turizma, povezanega z volkovi; (ix) promocija oz. trženje kmetijskih proizvodov, ki izvirajo z območij volkov; ter (x) obveščanje, izobraževanje in ozaveščanje. Načrti lahko ustreznim organom tudi omogočijo odobritev omejene uporabe smrtonosnega nadzora pri odstranjevanju osebkov volka z uporabo odstopanj v skladu s pogoji iz Direktive. Vendar je treba opozoriti, da načrti za sprejetje prilagodljivega upravljanja odvzema (kot so načrti za lovne vrste iz Priloge V k direktivi o habitatih) ne bi bili v skladu z določbami strogega varstva, ki se uporabljajo za vrste iz Priloge IV.

Te načrte bi bilo treba pripraviti na podlagi najboljših razpoložljivih informacij o stanju in trendih ohranjenosti vrst ter vseh pomembnih nevarnostih in pritiskih. Sodelovanje ali posvetovanje vseh zadevnih deležnikov, zlasti tistih, na katere vplivajo vrsta ali predvideni ohranitveni ukrepi, je ključnega pomena za vključevanje vseh pomembnih vidikov načrtov in spodbujanje široke družbene sprejetosti.

Primer vključenosti deležnikov v načrt upravljanja Hrvaški načrt upravljanja volka od 2010 do 2015 (hrvaško ministrstvo za kulturo, 2010) je rezultat dvoletnega procesa, v katerem so sodelovali predstavniki vseh interesnih skupin (zadevna ministrstva, člani odbora za spremljanje populacije velikih zveri, znanstveniki, gozdarji, nevladna združenja itd.). V podrobnem akcijskem načrtu so opisani ukrepi, ki bi jih morala izvajati Hrvaška za zagotovitev ohranitve populacije volkov v kar najbolj usklajenem sobivanju z ljudmi.

Načrti za ohranjanje in upravljanje volkov lahko zato zagotovijo ustrezno strukturo za oceno in obravnavanje vseh pomembnih težav in konfliktov, ki ogrožajo populacije volkov, da se doseže ugodno stanje ohranjenosti.

Zato lahko zajemajo tudi vprašanja, kot je križanje volkov s psi, o katerem poročajo za vseh devet evropskih populacij volkov v 21 evropskih državah (11). Na nekaterih lokacijah je to velika grožnja za ohranitev volka (12), za reševanje tega problema pa bodo morda potrebni posebni preventivni, proaktivni in reaktivni ukrepi, kot je navedeno v priporočilu št. 173 (2014 (13)), sprejetem na podlagi Bernske konvencije (Svet Evrope, 2014). Ker pa je križanje volkov in psov zapleteno vprašanje, je zelo priporočljivo, da se na nacionalni ravni in ravni populacije pripravi natančno opredeljen načrt upravljanja, pri čemer se uporabijo najsodobnejši in najzanesljivejši terenski, laboratorijski in statistični postopki (glej okvir).

Križanci med volkom in psom Križanje volka in njegove udomačene oblike, psa, se je verjetno v zgodovini udomačitve psa večkrat pojavljalo in se z različno intenzivnostjo še vedno pojavlja v več delih območja razširjenosti volka. Križanje med volkom in psom kot vrsta antropogenega križanja ni naravni evolucijski proces, pri katerem bi morali za križance veljati ohranitveni ukrepi. Nasprotno je križanje med volkom in psom, ki ogroža gensko celovitost populacije volka, vprašanje, ki vzbuja veliko zaskrbljenost glede ohranitve vrste, zato bi ga bilo treba obravnavati z ustreznimi načrti in orodji upravljanja. V Evropi je bilo križanje ugotovljeno v več državah, npr. na Norveškem, v Latviji, Estoniji, Bolgariji, Italiji, Španiji, na Portugalskem, v Nemčiji, Grčiji, Sloveniji in Srbiji. Vendar je treba opozoriti, da ocene introgresije genov psa v populacijo divjega volka temeljijo na različnih pristopih in povezanih eksperimentalnih protokolih. Medtem ko je bil rezultat križanja v več primerih le eno ali nekaj legel križancev na omejenih območjih, je bilo v drugih primerih ugotovljeno, da so bili geni psa v populacijo divjega volka vneseni na znatnih območjih, čeprav v različnem obsegu (od 5,6 % v Galiciji v Španiji do več kot 60 % v pokrajini Grosseto v Italiji). Podobno so bile v severnih Apeninih ugotovljene visoke stopnje introgresije, medtem ko so bili pri populaciji alpskega volka (od Francije do srednjevzhodnih Alp) ugotovljeni le redki primeri križancev. Vendar je stopnja križanja, o kateri se poroča drugje, približno 5- do 10-odstotna (Leonard idr., 2011). Križanje poteka večinoma med pasjimi samci in volčjimi samicami. V redkih primerih se lahko pojavi tudi nasprotno. Zaradi velikega števila prosto živečih psov z različnih območij, zlasti pa v sredozemskih regijah, so možna številna srečanja psov in volkov. Poznavanje ekologije križancev med volkom in psom, ki živijo v divjini, je pomanjkljivo, ni pa dokazov, da bi križanje zmanjšalo telesno sposobnost osebka, razpršenost vrste, uspešnost razmnoževanja, spremembe v vedenju ali sposobnost preživetja populacije. Upravljanje križanja med volkom in psom je za državne organe zapleteno, saj predstavlja več resnih izzivov. a) Taksonomski status križancev Psi so izšli iz volkov v postopku udomačitve, obe vrsti pa pripadata isti taksonomski enoti, tj. vrsti Canis lupus. Psi so včasih opredeljeni s kvalifikatorjem podvrste Canis lupus familiaris. Ni dvoma, da križanci ohranjajo ime Canis lupus. b) Pravni status križancev V nasprotju s psi, katerih preživetje je običajno odvisno od oskrbe ljudi in virov, križanci živijo samostojno in uspešno življenje kot divje živali. Kot take bi jih številne nacionalne zakonodaje enačile s prosto živečimi živalskimi vrstami in jih upravljale v skladu z istimi pravili. Če bi bili križanci izenačeni s psi, bi zanje veljala nacionalna zakonodaja o domačih živalih. Vsekakor se zdi koristno, da bi križancem med volkom in psom „lovci in javnost podelili enak pravni status kot volkom, s čimer bi se zapolnila morebitna vrzel pri nezakonitem ubitju volkov“ (izjava o podpori politike o križanju, ki jo je pripravila skupina strokovnjakov Large Carnivore Initiative for Europe in ki je priložena smernicam za načrte upravljanja populacij velikih zveri (Linnell idr., 2008)). Če križanci ne bi bili pravno zaščiteni z nacionalno zakonodajo, bi to lahko privedlo do povečanega nenamernega ubitja volkov, saj je križance težko razlikovati od gensko „čistih“ volkov zgolj na podlagi morfoloških značilnosti. To bi lahko vključevalo ne le naključno, temveč tudi namerno ubitje, saj bi se lahko nezaščiteni status križancev uporabil kot pretveza za ubitje dejanskih volkov. Upravne organe se spodbuja, da bi zagotovili, da so križanci jasno in nedvoumno zajeti v nacionalni zakonodaji kot prosto živeče živali ali domače živali. c) Možnosti za odzive upravljanja Najustreznejši odziv upravljanja bo odvisen od skupne ocenjene ravni introgresije in od tega, ali je introgresija omejena na manjša območja in nekaj krdel ali razširjena na velika območja in/ali večino krdel. Omejena introgresija na primer morda ne bo resna grožnja, če ostane stabilna med generacijami. Znatno in razširjeno križanje (roj križancev) je lahko nepremostljivo, čeprav je še vedno zaželeno, da se zmanjša sedanji in prihodnji vnos genov udomačenih živali v populacijo volkov. Visoko, vendar lokalizirano razširjenost bi bilo še vedno mogoče obravnavati s ciljno usmerjenimi ukrepi za nevtralizacijo razmnoževanja križancev (s fizično odstranitvijo ali sterilizacijo). Čeprav je bilo izraženih več pridržkov glede težavnosti in učinkovitosti odstranjevanja križancev za nadzor nizke stopnje razširjene introgresije, je ta intervencija lahko koristna, kadar križanje ni razširjeno, njegova uporaba pa je podprta z uporabnimi raziskavami, spremljanjem in prilagodljivim okvirom upravljanja. Nabor orodij za upravljanje je širok, uporabnost vsakega orodja pa je odvisna od ciljev. Zelo priporočljivo je, da se križanje obravnava z namenskim načrtom na nacionalni ravni ali ravni populacije, v katerem so v celoti opisani in utemeljeni cilji, protokoli in merila. Opredeliti in opisati bo treba vrsto preventivnih, proaktivnih in reaktivnih ukrepov. Načrt bo verjetno vključeval določbe za: 1) vzpostavitev mednarodnega sodelovanja, ki bo vključevalo vse genske laboratorije, s katerim bi bil dosežen dogovor o skupnem pristopu za opredelitev pragov in postopkov za identifikacijo križancev ter bi bile v skupni rabi alelne frekvence referenčnih populacij; 2) odobritev sklopa političnih smernic za preučevanje in spremljanje širjenja in razširjenosti križanja in introgresije genov psov v populacijo volkov; 3) opredelitev področij, na katerih so ustrezna različna orodja za upravljanje glede na ravni in vzorce razširjenosti križancev, od neukrepanja do dejavne odstranitve križanih osebkov. Prav tako bi socialni okvir lahko vplival na področja upravljanja in izbrane ukrepe; 4) ustanovitev odgovorne ekipe (in oblikovanje postopkov) za nujne primere za odstranjevanje križancev med volkom in psom iz narave, kjer in kadar je to potrebno, ali za njihovo ujetje/sterilizacijo/izpustitev. Evropska komisija v celoti podpira Priporočilo št. 173 (2014) Bernske konvencije, v katerem je med drugim navedeno, „da je v interesu učinkovitega ohranjanja volkov zagotoviti, da se odstranitev vseh odkritih križancev med volkom in psom izvaja izključno pod vladnim nadzorom“. Zdi se, da je to mogoče doseči le s prepovedjo ubitja križancev v skladu z nacionalno zakonodajo, pri čemer izjeme veljajo samo za vladne agencije ali njihove imenovane zastopnike. V priporočilu so pogodbenice pozvane, naj: „zagotovijo odstranitev križancev med volkom in psom pod nadzorom vlade, potem ko vladni uradniki in/ali organi, ki jih v ta namen pooblastijo vlade, in/ali raziskovalci z uporabo genetskih in/ali morfoloških značilnosti potrdijo, da so križanci. Odstranitev smejo izvesti le organi, ki jim pristojni organi podelijo ustrezno odgovornost, pri čemer je treba zagotoviti, da taka odstranitev ne ogroža stanja ohranjenosti volkov“; „sprejmejo potrebne ukrepe, da se prepreči namerno ali zmotno ubitje volkov kot križancev med volkom in psom. To ne posega v odstranjevanje odkritih križancev med volkom in psom iz narave pod skrbnim nadzorom vlade in po pooblastilu pristojnih organov“; 5) Odobritev nacionalnega načrta za nadzor prosto živečih psov (divjih, potepuških ali psov v lasti oseb, ki jim dovoljujejo prosto gibanje) ter prepoved posedovanja volkov in križancev med volkom in psom kot hišnih ljubljenčkov. Vzpostavitev kampanje ozaveščanja v podporo nadzoru divjih in prosto živečih psov v območjih razširjenosti volkov.

3. Konflikt, povezan z volkovi

Volk je zgodovinsko povezan z več vrstami družbeno-gospodarskih konfliktov s človekom. V preteklosti so takšni konflikti povzročili iztrebljanje ali veliko zmanjšanje populacije volkov v večjem delu evropskega območja razširjenosti. To preganjanje skupaj z visoko stopnjo divjega lova je še vedno prisotno na več območjih. Danes so glavni konflikti:

— plenjenje živine: Plenjenje živine se nanaša predvsem na ovce. Linnell in Cretois (2018) sta izračunala, da so volkovi v EU v obdobju od 2012 do 2016 v povprečju ubili 19 500 ovc na leto (upoštevati je treba, da ni podatkov za Poljsko, Romunijo, Španijo, Bolgarijo, Avstrijo in dele Italije). To število je trenutno najboljši približek o vplivu volčjega plenjenja v EU, ki je na voljo. Medtem ko so glavne žrtve volčjih napadov ovce, ti v manjši meri zadevajo tudi druge vrste živine (koze, govedo, konje) in delno udomačene severne jelene. Plenjenje je zelo spremenljivo in je v veliki meri odvisno od vrste živinorejskega sistema, vrste upravljanja in stopnje nadzora, tj. ali je živina v hlevu, zlasti ponoči, ali na paši. V Franciji (80 krdel volkov) je bilo na primer v letu 2019 uplenjenih in nadomeščenih približno 11 000 ovc, goveda in koz (DREAL, 2019 (14)), medtem ko je v Nemčiji (128 krdel volkov) ta številka za leto 2019 nižja od 3 000 (DBBW, 2019 (15)), na Švedskem (31 krdel volkov) pa je bilo leta 2018 uplenjenih le 161 ovc (Viltskadestatistik 2018, SLU (16)). Linnell in Cretois (2018) izpostavljata težave pri zbiranju doslednih in zanesljivih podatkov o volčjem plenjenju živine po vsej Evropi. Živina lahko umre ali se izgubi iz različnih razlogov in smrti ni vedno mogoče povezati z velikimi zvermi. Kakovost poročanja kmetov in živinorejcev je v veliki meri odvisna od sistema odškodnin, na primer od višine nadomestila (v celoti ali delno), od trajanja in težav s tem povezanega upravnega postopka ter od tega, ali se izvajajo pregledi na kraju samem, s katerimi se preveri, ali so resnično plenile velike zveri. Volkovi lahko občasno napadejo in ubijejo tudi pse, na primer na Švedskem ali Finskem ob lovu losov z neprivezanimi psi na območjih razširjenosti volkov. Izguba živine in psov ima poleg neposredne in posredne gospodarske izgube seveda tudi velik čustveni vpliv. Medtem ko je splošni vpliv volčjega plenjenja na živinorejski sektor v EU zanemarljiv, bi lahko prišlo do znatnega volčjega plenjenja nezaščitenih ovc na paši na ravni posameznih kmetij, kar bi povzročilo dodaten pritisk in breme za zadevne nosilce dejavnosti v sektorju, ki ga že tako prizadevajo številni socialno-ekonomski pritiski;

— zaznano tveganje za ljudi: Volkovi v človeku ne vidijo možnega plena, temveč nevarnost, ki se ji je treba izogniti. Čeprav se je v preteklosti poročalo o smrtonosnih napadih volka na ljudi (pogosto povezanih s steklimi osebki ali osebki, ki so jih ljudje hranili, dražili, ranili ali ujeli v past), se dejansko tveganje napadov volka na ljudi v sedanjih evropskih okoljskih in socialnih razmerah šteje za izjemno nizko. (Linnell idr., 2002; Linnell in Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell idr., 2021). Kljub temu se številni ljudje volkov še vedno bojijo, zlasti v državah in regijah, kjer se je vrsta nedavno ponovno naselila ali kjer so volkovi zaradi vedno večje številčnosti postali bolj vidni na območjih, kjer jih prej običajno ni bilo. Poročalo se je o primerih volkov, ki so se približali ljudem in se obnašali neobičajno („drzni“ ali „neboječi“ volkovi). To se je pojavljajo zlasti, kadar so postali odvisni od hranjenja ali če so bili prisotni psi (Reinhardt, 2018). Čeprav ni dokazov, da so križanci med volkom in psom drznejši ali nevarnejši od volkov, je na nekaterih območjih Evrope strah pred križanci tudi posebna težava. Tako dojemanje in odnos je treba skrbno upoštevati in resno obravnavati. Koristna, vendar pogosto nezadostna, je podpora izobraževalnim dejavnostim, zagotavljanje pravih informacij in odkrivanje lažnih novic s preverjanjem dejstev (kot se to izvaja pod okriljem nekaterih lokalnih ali regionalnih oblasti ali v okviru projektov LIFE). Poleg tega je treba pojasniti, da je v sicer malo verjetnem primeru objektivne nevarnosti zaradi stekline ali agresivnosti volka ali volka, ki je odvisen od hranjenja, usmerjena odstranitev zadevnega volka v skladu z direktivo o habitatih popolnoma legitimna (glej odstavek o odstopanjih v skladu s členom 16(1)(c) v poglavju 6 v nadaljevanju);

— vpliv na vrste divjih kopitarjev: Volkovi in človeški lovci lahko včasih zasledujejo isti plen, tj. divje kopitarje. Ob vrnitvi velikih zveri se lovci pogosto bojijo, da bo konkurenca vplivala na njihove dejavnosti in da bi to lahko povzročilo velik konflikt. Vpliv volčjega plenjenja na število in vedenje divjih kopitarjev je precej spremenljiv in kompleksen, odvisno od vrste in lokalnih okoliščin. Volkovi na splošno vsako leto odstranijo le majhen delež divjih kopitarjev, veliko manj kot lovci, in zdi se, da nimajo negativnega vpliva na sedanje (na splošno naraščajoče) trende populacij kopitarjev v Evropi (18) (Bassi, E. idr., 2020; Gtowaciflski, Z. in Profus, P., 1997). Kakor koli, za razliko od plenjenja živine divjim, domorodnim zverem plenjenja divjih kopitarjev ni mogoče preprečiti ali ga ublažiti, saj je del naravnih procesov, ki jih želimo obnoviti in ohraniti s pomočjo politike biotske raznovrstnosti. To je velik izziv za evropske lovce, saj je treba pri načrtovanju lova in določanju kvot za divje kopitarje upoštevati vrnitev velikih zveri. Treba je tudi priznati prispevek volkov k uravnavanju gostote kopitarjev (Ripple, W. J. in Beschta, R. L., 2012), pri tem pa moramo upoštevati s tem povezane koristi, tudi v smislu zmanjšanja škode za gozdarstvo in kmetijske pridelke (19);

— konflikti v zvezi z vrednotami (konkurenčne vizije evropskih krajin): Konflikti, povezani z volkovi, ne zadevajo vedno neposrednega gospodarskega vpliva na nekatere podeželske deležnike. Volkovi so zelo simbolični za številna širša vprašanja, konflikti pa pogosto odražajo globlje socialne razlike (npr. med podeželskimi in mestnimi območji, med sodobnimi in tradicionalnimi vrednotami ali med različnimi socialnimi in ekonomskimi razredi) (Linnell, 2013). Volkovi so pogosto predmet temeljnih razprav o prihodnji usmeritvi evropskih krajin (Linnell, 2014) med različnimi deli družbe z nasprotujočimi si stališči in vizijami o tem, kako bi bilo treba prosto živeče živali in krajine ohranjati, uporabljati ali upravljati (20). To pojasnjuje, zakaj le redko obstaja jasna povezava med obsegom neposrednega gospodarskega vpliva velikih zveri in stopnjo družbenega konflikta, ki ga to ustvarja (Linnell in Cretois, 2018).

4. Ukrepi za izboljšanje sobivanja ljudi in volkov

Komisija od sprejetja direktive o habitatih spodbuja pristop sobivanja, katerega cilj je ponovno vzpostaviti ugodno stanje ohranjenosti populacij velikih zveri, hkrati pa obravnavati in zmanjšati konflikte z zakonitimi človeškimi dejavnostmi z namenom skupne rabe večnamenske krajine. Program LIFE je financiral več kot 40 projektov, povezanih z ohranjanjem in sobivanjem volkov, ki so pripomogli k iskanju in preizkušanju dobrih praks za dosego teh ciljev (21).

Platforma EU o soobstoju ljudi in velikih zveri, tj. skupina organizacij, ki zastopajo različne interesne skupine in so se dogovorile o skupni misiji za spodbujanje rešitev na področju sobivanja, je opredelila številne primere sobivanja in študije primerov (22). Te študije primerov so razvrščene v pet kategorij: (1) svetovanje/ozaveščanje; (2) zagotavljanje praktične podpore; (3) razumevanje stališč; (4) inovativno financiranje; in (5) spremljanje (23) (Platforma EU za velike zveri, 2019).

Študija iz leta 2018, ki jo je naročil Evropski parlament (24), je predstavila priporočila in primere praktičnih ukrepov več držav članic za sobivanje volkov in drugih velikih zveri.

Na evropski ravni zato obstaja široka podlaga za izmenjavo znanja in dragocenih izkušenj. Najpogostejši pristopi k zmanjšanju konfliktov so opisani v nadaljevanju.

– Kompenzacijska plačila

Pogost pristop k zmanjšanju gospodarskega vpliva škode zaradi volkov in povečevanju tolerance do zavarovane vrste so kompenzacijska plačila, ki se uporabljajo v številnih državah EU. Kompenzacijska plačila so pogosto lahko ustrezen ukrep, vendar je treba jasno opredeliti pravila o upravičenosti in upoštevati različne dejavnike. Sem spada tudi preverjanje, ali so izgube živine dejansko posledica volčjega plenjenja, in zagotavljanje, da je nadomestilo pravično in da se upravičencu izplača takoj.

V številnih državah se kmetje pritožujejo, da je postopek prejema nadomestila zapleten in drag ali da plačila zamujajo ali so nezadostna. Plačila nadomestil običajno financirajo nacionalne ali regionalne vlade v skladu z ustreznimi pravili EU o državni pomoči (25) (ki omogočajo 100-odstotno nadomestilo za neposredne in posredne stroške). Samo plačila odškodnine za škodo ne zadostujejo vedno za reševanje težav v zvezi s sobivanjem, saj ne zmanjšajo plenjenja ali drugih konfliktov. Poleg tega plačila nadomestil pogosto dolgoročno niso vzdržna, razen če se ustrezno kombinirajo z drugimi ukrepi.

– Preventivni ukrepi in tehnična pomoč

Preventivni ukrepi so temeljni sestavni del celovitega sistema sobivanja. Pridobljene izkušnje (npr. iz projektov LIFE in programov za razvoj podeželja) kažejo pomen in učinkovitost različnih ukrepov za zaščito živine, kot so različne vrste ograj, pastirstvo, psi čuvaji živine, nočno zbiranje živine ter vizualne ali akustične odvračalne naprave (Fernández-Gil idr., 2018, glej tudi Carnivore Damage Prevention News (CDP news, 2018)). Zlasti prisotnost pastirjev lahko znatno poveča učinkovitost ukrepov za zaščito živine in je sama po sebi sredstvo za odvračanje plenjenja. Poročilo, ki so ga pripravili pri Platformi EU za velike zveri, kaže uspešne izkušnje in dobre prakse (Hovardas idr., 2017). Preventivni ukrepi morajo biti prilagojeni in usklajeni s posebnimi regionalnimi značilnostmi (vključno z vrsto živine, velikostjo črede, topografijo itd.).

Učinkovitost teh ukrepov je močno odvisna od tega, ali jih zadevni operaterji pravilno izvajajo, ter od razpoložljivosti zadostnih sredstev in tehničnega svetovanja za podporo njihovi uporabi na terenu (npr. van Eeden idr., 2018). Noben posamezen ukrep ne more biti 100-odstotno uspešen, a ustrezne tehnične rešitve (pogosto uporabljene kombinirano) lahko znatno zmanjšajo izgube živine zaradi plenjenja. Ustrezni organi in deležniki morajo preventivne ukrepe skrbno oblikovati, da ustrezajo različnim okoliščinam. Prav tako jih morajo pravilno izvajati (in vzdrževati), spremljati njihovo učinkovitost in izvesti vse potrebne prilagoditve. Usposabljanje, obveščanje, spremljanje in tehnična pomoč za zadevne operaterje so ključnega pomena in bi morali biti deležni ustrezne javne podpore, vključno za vzdrževanje preventivnih sistemov in obvladovanje dodatne delovne obremenitve.

– Informiranje, svetovanje in ozaveščanje

Zagotavljanje dejanskih informacij o volkovih in o tem, kako čim bolj zmanjšati njihove učinke, je lahko koristen ukrep za ublažitev konfliktov (Platforma EU za velike zveri, 2019). Glasilo Carnivore Damage Prevention News (26), ki ga podpirajo različni projekti LIFE, na primer pomaga širiti informacije o zaščiti živine znotraj EU in na mednarodni ravni. Italijansko spletno mesto za zaščito živine (Proteggi il tuo bestiame, 2019) ponuja podrobne nasvete o ukrepih za zaščito živine ter o različnih shemah financiranja, ki so na voljo v italijanskih deželah. Spletna stran španskega ministrstva za ekološki prehod ponuja pregled dobrih preventivnih ukrepov, s katerimi se lahko preprečijo ali zmanjšajo interakcije med zaščitenimi vrstami ter kmeti in živinorejci (27).

Še en primer tega pristopa, ki je posebej namenjen lovski skupnosti, je projekt LIFE WolfAlps, katerega dejavnosti vključujejo izmenjavo podatkov in informacij o populacijski dinamiki divjih vrst kopitarjev v Alpah ter o učinkih vrnitve volka na njegove plenske vrste in na lovske dejavnosti (28). Širši pristop zagotavljata kontaktna pisarna za volkove na Saškem (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) in strokovni center za volkove v deželi Saška-Anhalt), v katerih več članov osebja skrbi za zagotavljanje izobraževalnega gradiva, organiziranje izletov ter obravnavo vprašanj in skrbi ljudi.

– Spremljanje

Spremljanje populacij velikih zveri je ključno za zagotavljanje točnih informacij, razumevanje dinamike populacije, ki je potrebna za zagotovitev njenega preživetja, prilagoditev praks upravljanja spreminjajočim se razmeram in izpolnjevanje obveznosti iz direktive o habitatih. Je tudi zelo zahtevna naloga, saj se izvaja na velikem geografskem območju, ki pogosto sega čez mednarodne meje, ter zaradi nizke gostote in težke ulovljivosti velikih zveri (izjava o podpori politikam LCIE, priložena k Linnell idr., 2008). Vse upravljavske odločitve (vključno s tistimi o odstopanjih) morajo temeljiti na zanesljivih podatkih o zadevni populaciji volkov. Spremljanje mora zajemati tudi izvajanje vseh preventivnih ukrepov (njihovo uporabo, rezultate, učinkovitost) in identifikacijo plenilcev živine za razlikovanje med volkovi in psi (npr. Echegaray in Vilà, 2010; Sundqvist idr., 2008) in za oceno, ali so potrebne prilagoditve ali izboljšave sistema.

Glede na to, da je v Evropi zelo pogost konflikt nesoglasje glede velikosti in statusa populacij zveri, lahko sodelovanje deležnikov, vključno z lovci, pri spremljanju prinese koristi ne le v smislu povečanja števila ljudi, ki zbirajo podatke, temveč tudi zaradi izboljšanja odnosov z deležniki in zmanjšanja konfliktov.

Za sprejetje ustreznih odločitev o ohranjanju in upravljanju volkov so potrebni zanesljivi podatki o spremljanju. Zato je ključnega pomena vlaganje v ustrezen sistem spremljanja, ki lahko zagotovi natančno in posodobljeno poznavanje populacije volkov na zadevnem območju. Za dober primer se lahko šteje francoski sistem spremljanja (29).

Primeri vključenosti deležnikov v načrt spremljanja Pilotni ukrep s podporo Komisije na Slovaškem je v znanstveno osnovan popis volkov vključil številne deležnike (okoljevarstvenike, gozdarje, osebje z zaščitenih območij in lovce). Odgovorni so bili za zbiranje vzorcev volčjih iztrebkov in urina na proučevanem območju. Njihova udeležba je skupaj z uporabo visokotehnoloških analiz privedla do večjega soglasja o velikosti populacije volkov (Rigg idr., 2014). Drug primer je mreža za opazovanje velikih zveri na Finskem, ki jo sestavlja približno 2 100 aktivnih prostovoljcev, ki jih imenuje lokalno združenje za upravljanje divjadi. Ta mreža usposobljenih opazovalcev, predvsem lokalnih lovcev, je odgovorna za preverjanje opaženih sledi velikih zveri in drugih znakov, o katerih poroča javnost. Ti prostovoljci podatke o opazovanju beležijo v nacionalni podatkovni zbirki, imenovani „TASSU“ (fin. „tačka“), ki jo vzdržuje inštitut za naravne vire Finske Luke. Ta podatkovna zbirka se uporablja npr. za pripravo ocen velikosti populacij velikih zveri na nacionalni in regionalni ravni, uporabljajo pa jo upravljavci in nadzorniki divjadi. Mreža, podatkovna zbirka in njuno upravljanje se nenehno razvijajo in prilagajajo, s tem pa pripomorejo h krepitvi medsebojnega zaupanja in sodelovanja med različnimi institucijami in deležniki pri izmenjavi, uporabi in dostopu do podatkov o teh občutljivih vrstah. Cilj projekta LIFE BOREALWOLF, ki se izvaja med letoma 2019 in 2025, je na primer okrepiti mrežo opazovalcev velikih zveri z zagotavljanjem nadaljnjega izobraževanja svojim sedanjim prostovoljcem in iskanjem novih, ki niso lovci. Podobno sta Švedska in Norveška vzpostavili sistem Skandobs, skandinavski sistem za sledenje velikim zverem za rise, rosomahe, rjave medvede in volkove. V to podatkovno zbirko lahko vsakdo vnese svoja opažanja o sledovih, znakih ali opaženih velikih zvereh v Skandinaviji. Boljše poročanje o opažanjih bo pripomoglo k boljšemu poznavanju pojavnosti in razširjenosti teh vrst. Opažanja, zabeležena v podatkovni zbirki, so na voljo vsem uporabnikom sistema. Opažanja je mogoče izmenjati tudi z uporabo aplikacije Skandobs (uporabniki lahko aplikacijo Skandobs-Touch prenesejo z Apple Store ali Google Play in poročajo o plenilcih ali sledeh, ko so na terenu). Podatkovna zbirka se posodablja vsakih 15 minut. Upravlja jo Rovdata, neodvisni del norveškega inštituta za raziskovanje narave (NINA).

– Dialog z deležniki in sodelovanje z njimi

Ob priznavanju kulturne in družbene narave konfliktov zaradi volkov velja, da imajo za ublažitev konfliktov velik potencial participativni procesi, zlasti s povečanjem zaupanja med deležniki (Young idr., 2016). Primer takšnega pristopa je Platforma EU o soobstoju ljudi in velikih zveri (glej študijo primera 9 v Prilogi IV k smernicam). Takšni pristopi se uporabljajo tudi na regionalni in nacionalni ravni. Številne države članice so vzpostavile nacionalne platforme. Institucije EU s pilotnim projektom podpirajo tudi vzpostavitev regionalnih platform v Italiji, Romuniji, Španiji, Franciji, Nemčiji in na Švedskem (regionalne platforme za velike zveri, 2019). Projekt LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) podpira tudi sodelovanje in izmenjavo informacij med glavnimi žariščnimi točkami zveri v Evropi.

Še en pozitiven primer sodelovanja deležnikov je Grupo Campo Grande (GCG). To je španski vsedržavni možganski trust, ki ga sestavljajo ljudje iz različnih okolij in organizacij, vpleteni v konflikt med ekstenzivno živinorejo in iberskim volkom. Skupino je leta 2016 ustanovila fundacija Fundación Entretantos kot del pobude za socialno mediacijo, osredotočene na reševanje konflikta v zvezi s soobstojem iberskih volkov in ekstenzivno živinorejo. Udeleženci so podpisali skupno izjavo in si skupaj prizadevajo spodbuditi druge, da bi sledili njihovemu pristopu (GCG, 2018).

– Smrtonosni nadzor/odstrel volkov

V preteklosti se je smrtonosni nadzor/odstrel volkov pogosto uporabljal za odstranitev volkov ter vseh povezanih učinkov in konfliktov, ki jih povzročajo. Take prakse so povzročile izkoreninjenje volkov z večinskega dela njihovega izvornega evropskega območja razširjenosti. Nekatere evropske države, ki trdijo, da je njihov namen preprečiti ali zmanjšati izgubo živine in izboljšati človeško toleranco do volka, še vedno uporabljajo določene metode in stopnje smrtonosnega nadzora, tudi nekatere države članice, v katerih je vrsta navedena v Prilogi IV k Direktivi (strogo varstvo).

Vendar v skladu s sedanjo politiko in povezano zakonodajo konfliktov, povezanih z ohranjanjem volkov in drugih zavarovanih velikih zveri v večnamenskih krajinah Evrope, ni mogoče obravnavati samo ali predvsem z odstrelom/smrtonosnim nadzorom. Uporaba odstopanj za odobritev smrtonosnega nadzora je možno in legitimno orodje, države članice pa ga lahko uporabijo za dopolnitev drugih zgoraj navedenih ukrepov za obvladovanje konfliktov ob upoštevanju vseh pogojev iz člena 16(1) direktive o habitatih (glej odstavek 5).

Kaže, da ni trdnih dokazov o učinkovitosti uporabe smrtonosnega nadzora za zmanjšanje plenjenja živine. Glede na nekatere študije se zdi smrtonosni nadzor/odstrel manj učinkovit od ukrepov za zaščito živine (van Eeden idr., 2018, Santiago-Avila idr., 2018) in bi lahko v resnici celo privedel do pogostejšega plenjenja živine in konfliktov (Wielgus in Peebles, 2014; Fernández-Gil idr., 2016), verjetno zaradi motenj v strukturi krdel volkov kot posledice odstrela.

Poleg tega uporaba smrtonosnega nadzora/odstrela zavarovane vrste, za razliko od prej omenjenih nesmrtonosnih ukrepov, med strokovnjaki za ohranjanje velja za sporno orodje (Lute idr., 2018), ki je v velikem delu družbe naletel na odpor (30). Glede na to in empirične dokaze ni jasno, ali odstrel volka povzroči povečanje ali zmanjšanje družbenega konflikta.

Skratka, kaže, da so nesmrtonosni ukrepi, vključno z upravljanjem živine in zaščitnimi ukrepi, učinkovitejši, bolj trajnostni, manj izpostavljeni pravnemu izpodbijanju in bolj sprejemljivi (za večino ljudi), ko gre za zmanjšanje tveganj za plenjenje živine in konfliktov.

Pristojni organi v državah članicah bi morali vse te elemente upoštevati pri odločanju o svojih ukrepih upravljanja in njihovem izvajanju.

Celoviti načrti ohranjanja/upravljanja volkov

Najboljši pristop za države članice bi bil združiti več zgoraj navedenih ukrepov za podporo ustrezne ravni soobstoja in jih prilagoditi lokalnim razmeram. V svojih celovitih in doslednih načrtih ohranjanja in upravljanja volkov bi morale tudi uporabiti vsa razpoložljiva orodja in vire financiranja. Ti načrti (za tiste sosednje države članice, ki si delijo isto populacijo volka, bi bili idealni čezmejni načrti (Linnell idr., 2008)) bi obravnavali vse zadevne nevarnosti, konflikte, priložnosti in potrebe, povezane z volkom, v zadevni državi članici. To bi bil najboljši način za doseganje in ohranjanje ugodnega stanja ohranjenosti volka na njegovem naravnem območju razširjenosti, obenem pa zagotavljanje potrebne prožnosti pri upravljanju v okviru omejitev, določenih v Direktivi, ter ohranjanju ali izboljšanju javnega mnenja o volku („družbena nosilna zmogljivost“).

5. Financiranje ukrepov na področju sobivanja

Podpora za reševanje konfliktov, povezanih z ohranjanjem volkov, se lahko dodeli iz sredstev EU, zlasti iz programa LIFE in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) ter iz nacionalnih sredstev (državna pomoč).

— Program LIFE lahko na podlagi letnih konkurenčnih razpisov za zbiranje predlogov financira predstavitvene dejavnosti in preskušanje inovativnih rešitev za: ukrepe za varstvo živine; oceno tveganja za uplenitev; vzpostavitev odškodninskih shem; ter usposabljanje lokalnih čuvajev in veterinarjev o metodologijah za ocenjevanje škode v živinoreji. Program LIFE lahko financira tudi ciljno usmerjene komunikacijske in informacijske dejavnosti, namenjene reševanju konfliktov med ljudmi in volkovi. Opozoriti je treba, da program LIFE ne financira ponavljajočih se dejavnosti upravljanja.

— EKSRP lahko zagotovi podporo za preventivne ukrepe, kot je nakup zaščitnih ograj ali psov čuvajev (ki se lahko kot neproizvodne naložbe financirajo do 100 %). S kmetijsko-okoljsko-podnebnimi plačili se lahko krijejo dodatni stroški dela za kmete zaradi preverjanja in vzdrževanja zaščitnih ograj ter stroški za hrano in veterinarske storitve za pse čuvaje. EKSRP se uporablja v več državah članicah (npr. v Grčiji, Bolgariji, Sloveniji, Italiji in Franciji) za financiranje ukrepov za zaščito živine, kot so dodatni stroški za pastirstvo, ograje in pse čuvaje. V okviru Platforme EU o soobstoju ljudi in velikih zveri (glej spodaj) je bil pripravljen pregled, kje se trenutno uporabljajo programi za razvoj podeželja in kje bi se lahko uporabljali v prihodnosti (Marsden idr., 2016) (31). Prihodnja skupna kmetijska politika bi lahko s pomočjo novih okoljskih shem podpirala tudi preventivne ukrepe in pastirske sisteme (32).

— Instrument ESRR – Interreg lahko podpira projekte za izboljšanje čezmejnega sodelovanja pri ohranjanju in upravljanju velikih zveri, na primer v zvezi s povezanostjo habitatov, prenosom znanja, preprečevanjem škode v živinoreji in drugimi ukrepi za sobivanje (33).

— Nacionalna sredstva (državna pomoč) lahko služijo kot podpora za preventivne ukrepe do 100 %; za obnovo uničenega kmetijskega potenciala, kot je nadomestitev živine, ki so jo pokončali volkovi; za nadomestilo škode, ki jo povzročijo volkovi, kot so ubite živali in materialna škoda na kmetijskih zemljiščih ali veterinarski stroški in stroški, povezani z iskanjem pogrešanih živali (34).

Potreben je celovit pristop k financiranju in podpornim ukrepom za zmanjšanje konfliktov, povezanih z volkovi, v državah članicah (in v idealnem primeru čezmejno v primeru držav članic, ki si delijo isto populacijo volkov).

Države članice bi morale glavna vprašanja ohranjanja in konfliktov z volkovi upoštevati v svojih prednostnih okvirih ukrepanja, določiti s tem povezane prednostne naloge in finančne potrebe ter opredeliti, kako jih nameravajo izpolniti. Posodobljena oblika prednostnih okvirov ukrepanja (35) vključuje oddelek (E.3.2.), posebej namenjen prednostnim ukrepom in z njimi povezanim stroškom za preprečevanje, blažitev ali nadomestilo škode, ki jo povzročijo vrste, zavarovane v skladu z direktivama EU o pticah in habitatih.

Poleg tega se po vsej Evropi uporabljajo številni bolj inovativni načini financiranja in podpore soobstoju.

Primeri inovativnega financiranja Izviren in uspešen primer inovativnega financiranja soobstoja je švedska pobuda „plačil za uspešnost ohranjanja“ rosomahov. Vključuje plačila, ki so povezana z uspešnim razmnoževanjem rosomahov, in ne nadomestila za izgubljene osebke severnih jelenov. Plačila temeljijo na številu dokumentiranih reprodukcij rosomahov v zadevnem okrožju, ne glede na stopnjo uplenjenosti. Rast populacije rosomahov je bilo zaznati 5 let po uvedbi programa. Število registriranih reprodukcij se je povečalo s 57 v letu 2002 na 125 v letu 2012, pri čemer se je populacija razširila na prej nezasedena območja (Persson, 2015). Še en uspešen in inovativen sistem financiranja je shema za planinske orle, ki nagrajuje skupnost finskih pastirjev severnih jelenov ljudstva Sami na Laponskem za uspešno vzpostavitev gnezd in območij planinskih orlov (Evropska komisija, 2017). Odkar je finska vlada leta 1998 uvedla to shemo, se je odnos pastirjev do planinskih orlov korenito spremenil, saj to vrsto zdaj obravnavajo kot vir in ne kot škodljivca. Dohodki in zaposlitvene možnosti, ki jih ustvarja ekološki turizem, ki temelji na naravi, lahko prispevajo tudi k izboljšanju sprejemanja volkov in njihovega sobivanja z zadevnimi podeželskimi skupnostmi. V Španiji je regija severozahodno od Zamore (Sierra de la Culebra) postala pomembno območje za turizem, ki temelji na opazovanju volkov, ki je pomembna gospodarska dobrina in vsako leto privabi na tisoče obiskovalcev. Pri takih turističnih pobudah pa je treba paziti, da ni ovirano ohranjanje volkov (npr. preprečevanje vznemirjanja in izogibanje območjem brlogov). Upoštevati je treba tudi učinek na druge skupine deležnikov (npr. ne privabljati velikih zveri na območja z živino in ne prispevati k situacijam, ko velike zveri ljudi povezujejo s hrano). V italijanski deželi Piemont pa so (v okviru projekta LIFE WolfAlps) razvili drugačno priložnost. Ustvarili so lokalno znamko („Terre di Lupi“ = „Dežela volkov“) in uvedli več pobud za promocijo sira in drugih proizvodov kmetov, ki jih skrbi prisotnost volkov, in izvajanje preventivnih ukrepov za zagotovitev soobstoja. Dobitnik nagrade Natura 2000 za leto 2020 v kategoriji „družbeno-ekonomske koristi“ je bil projekt „Pro-Biodiversidad: pastirji kot ohranjevalci biotske raznovrstnosti v omrežju Natura 2000“. Pokazala je, kako lahko kmetje in okoljevarstveniki sodelujejo, da lahko ohranjanje narave za lokalne skupnosti ustvarja vire in koristi in ne težav. Velik del gorovja Picos de Europa gospodarsko trpi zaradi opuščanja podeželja, izginjajočih pašnikov in virov hrane za mrhovinarje in zaradi nevarnosti požara. Fundacija Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos se je odločila za rešitev te težave z uvedbo posebne certificirane znamke Pro-Biodiversidad (v korist biotski raznovrstnosti), s katero podpira ekstenzivno ovčerejo, zaustavlja opuščanje kmetijstva in izboljšuje pogoje za biotsko raznovrstnost. V okviru te sheme ima ovčje meso, ki ga proizvajajo kmetje v sobivanju z volkovi, višjo kupno ceno.

6. Člen 16: odstopanja od strogega varstva populacij volkov v Prilogi IV

Na splošno so vse populacije volkov, naštete v Prilogi IV k direktivi o habitatih, strogo zavarovane in se posameznih osebkov ne sme namerno ujeti, ubiti ali vznemirjati na njihovem naravnem območju razširjenosti. Poleg tega se razmnoževališča in počivališča ne smejo poškodovati ali uničiti. To varstvo velja tako na območjih Natura 2000 kot zunaj njih.

Kljub temu je v nekaterih izjemnih okoliščinah lahko dovoljenje za ujetje ali ubitje nekaterih posameznih volkov upravičeno. Na primer za preprečevanje znatnega plenjenja živine ali za nameščanje ovratnic z radijskimi oddajniki volkom za namene raziskovanja, spremljanja in upravljanja ali za odstranitev volkov, odvisnih od hranjenja ljudi, ali agresivnih in potencialno nevarnih osebkov.

Člen 16 direktive o habitatih zagotavlja potrebno prožnost za obravnavanje zgoraj navedenih razmer, tako da državam članicam omogoča, da sprejmejo odstopanja od splošnih določb strogega varstva in izvajajo zgoraj navedene dejavnosti (odstavke v nadaljevanju beri skupaj z delom III dokumenta).

Predpogoji za odobritev odstopanja

Člen 16 določa tri predpogoje, ki jih je treba izpolniti pred odobritvijo odstopanja. Pristojni nacionalni organi morajo dokazati:

— obstoj enega ali več razlogov iz člena 16(1), točke (a) do (e), podprtega z zadostnimi dokazi;

— neobstoj druge zadovoljive možnosti (tj. ali je težavo mogoče rešiti na način, ki ne vključuje odstopanja, in sicer z uporabo nesmrtonosnih orodij);

— neobstoj škodljivih učinkov, ki bi jih imelo tako odstopanje za ohranitev populacij zadevnih vrst v ugodnem stanju ohranjenosti na njihovem naravnem območju razširjenosti.

Na tem mestu je uporaba teh zahtev prikazana za primer volka. Pomembno je opozoriti, da morajo ustrezni nacionalni organi izvajati te določbe, tako da ustrezno utemeljijo in dokažejo, da so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 16(1). Podobno je naloga zlasti nacionalnih pravosodnih organov, da preverijo in zagotovijo skladnost z zahtevami v posebnih okoliščinah in v posebnih primerih.

1) Dokaz obstoja enega ali več razlogov iz člena 16(1), točke (a) do (e)

Ti razlogi iz člena 16(1) se uporabljajo:

(a) „zaradi varstva prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst in ohranjanja naravnih habitatov“;

(b) „da preprečijo resno škodo, zlasti na posevkih, živini, gozdovih, ribištvu in vodi ter drugih vrstah premoženja“;

(c) „zaradi interesov zdravja ljudi in javne varnosti ali zaradi drugih razlogov prevladujočega javnega interesa, ki je lahko tudi socialne ali gospodarske narave, in zaradi koristnih posledic bistvenega pomena za okolje“;

(d) „zaradi raziskovanja in izobraževanj, zaradi doseljevanja in ponovnega naseljevanja teh vrst ter za to potrebne vzrej[e], vključno z umetnim razmnoževanjem rastlin“;

(e) „da pod strogo nadzorovanimi pogoji dovolijo selektiven in omejen odvzem ali zadrževanje nekaterih osebkov vrst, navedenih v Prilogi IV, v omejenem številu, ki ga določijo pristojni nacionalni organi“.

Primeri utemeljitev odstopanja za volkove:

— utemeljitev (a) bo verjetno uporabljena poredko. Lahko se uporabi v primeru, ko na primer plenjenje volkov predstavlja nevarnost za ogrožene prosto živeče plenske vrste. Kljub temu je treba opozoriti, da je plenjenje avtohtone vrste s strani druge avtohtone vrste naraven proces in sestavni del delovanja ekosistema. Poleg tega bi bilo treba pred obravnavo kakršnega koli odstopanja opredeliti in učinkovito obravnavati druge grožnje ali omejevalne dejavnike za plenske vrste (npr. poškodovanje habitatov, vznemirjanje s strani človeka, prelov, konkurenca domačih vrst itd.);

— utemeljitev (b): Pri volkovih so odstopanja, ki jih uporabljajo države članice, pogosto namenjena preprečevanju resne škode pri živini. Namen te določbe je preprečiti resno škodo, zato ni nujno, da je škoda že nastala. Treba pa je dokazati verjetnost resne škode, ki presega običajno poslovno tveganje, obstajati pa mora tudi dovolj dokazov, da je vsaka metoda smrtonosnega nadzora, ki se uporablja v okviru odstopanja, učinkovita, sorazmerna in trajnostna pri preprečevanju ali omejevanju resne škode. Ta utemeljitev bi se lahko uporabila za odstranitev volkov, za katere je verjetno, da bi lahko povzročili visoko stopnjo plenjenja živine kljub ustreznemu izvajanju ustreznih preventivnih ukrepov (kot so elektrificirane ograje proti volkovom in psi, ki varujejo živino);

— utemeljitev (c) v zvezi z javnim zdravjem in varnostjo ali drugimi nujnimi razlogi prevladujočega javnega interesa, vključno s tistimi socialne ali gospodarske narave in koristnimi posledicami bistvenega pomena za okolje, lahko na primer upraviči uporabo averzivnih metod za odganjanje ali odstranitev volkov, ki so odvisni od hranjenja ljudi, volkov, vajenih ljudi, ali drznih volkov, ki stalno prihajajo v stik z ljudmi ali drugimi posamezniki, ali krdel volkov, ki kažejo neželeno in nevarno vedenje. Primeri ukrepov v interesu javnega zdravja in varnosti: Nemška organizacija Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) je odobrila smernice za pomoč nacionalnim upravljalskim organom pri obravnavanju drznih volkov ali volkov, ki se neobičajno vedejo (Reinhardt idr., 2018). Kot prvi korak te smernice pomagajo organom razumeti, ali se volk dejansko vede neobičajno. Če se torej zdi, da volka pritegnejo ljudje ali psi, se priporoča postopen pristop glede na resnost zabeleženih dogodkov, začenši z odstranitvijo atraktantov (npr. hrane) in averzivnim kondicioniranjem, šele nato v najresnejših primerih nadaljevati s (smrtonosnim ali nesmrtonosnim) odstranjevanjem volka. Znanstveni strokovnjaki iz LCIE (Pobuda za velike zveri za Evropo: strokovna skupina Komisije IUCN za ohranitev vrst) je na podoben način pripravila izjavo o politiki upravljanja drznih volkov, v kateri so opisani priporočeni ukrepi za različne vrste vedenja volkov in raziskovalne prednostne naloge (LCIE, 2019). Ocena vedenja volkov in tveganja, ki ga lahko predstavlja za varnost ljudi, s priporočili za ukrepanje (LCIE, 2019). Vedenje Ocena Priporočila za ukrepanje Volk se v temi sprehaja blizu naselij. Ni nevarno. Ukrepanje ni potrebno. Volk se podnevi sprehaja dovolj blizu naselbinam/razpršenim domovanjem, da ga opazijo. Ni nevarno. Ukrepanje ni potrebno. Ko volk vidi vozila ali ljudi, ne zbeži takoj. Ustavi se in opazuje. Ni nevarno. Ukrepanje ni potrebno. Volka je več dni videti < 30 m od stanovanjskih hiš (več dogodkov v daljšem časovnem obdobju). Zahteva pozornost. Možna težava močne habituacije ali pozitivnega kondicioniranja. Analizirajte stanje. Poiščite atraktante in jih odstranite, če so najdeni. Razmislite o averzivnem kondicioniranju. Volk ljudem večkrat dovoli, da se mu približajo na manj kot 30 m. Zahteva pozornost. Kaže na močno habituacijo. Možna težava pozitivnega kondicioniranja. Analizirajte stanje. Razmislite o averzivnem kondicioniranju. Volk se večkrat sam približa ljudem na manj kot 30 m. Zdi se, da ga ljudje zanimajo. Zahteva pozornost/kritične razmere. Pozitivno kondicioniranje in močna habituacija lahko vodita k vse bolj drznemu vedenju. Tveganje za poškodbe. Razmislite o averzivnem kondicioniranju. Odstranite volka, če ustrezno averzivno kondicioniranje ni uspešno ali izvedljivo. Volk napade ali poškoduje človeka, ne da bi ga ta izzval. Nevarno. Odstranitev.

— Utemeljitev (d) v zvezi z raziskavami, izobraževanjem, doseljevanjem in ponovnim naseljevanjem se na primer lahko uporabi za dovoljenje za začasno ujetje volkov, da se jim namestijo ovratnice z radijskimi oddajniki za namene raziskovanja ali spremljanja ali za namene premestitve in ohranjanja. Primer ujetja volkov v pasti za raziskave in spremljanje Komisija je leta 2018 v izmenjavi dopisov soglašala z nemškimi organi, da se Uredba Sveta (EGS) št. 3254/91 (36) o pasteh stopalkah pod določenimi pogoji lahko razlaga tako, da pasti za mehko ujetje niso zajete v obseg uporabe prepovedi iz navedene uredbe. Te pasti za mehko ujetje imajo čeljusti, obložene z gumo (namesto jeklenih zob), da se tveganje poškodb živali pri ujetju čim bolj zmanjša. Veljajo za najboljše razpoložljivo sredstvo za ujetje živih volkov za namene spremljanja in raziskovanja, saj je njihova stopnja uspešnosti večja, verjetnost povzročitve poškodb pa manjša. Komisija meni, da če se izkaže, da so pasti za mehko ujetje potrebne za znanstvene raziskave ali spremljanje, ki je namenjeno izboljšanju stanja ohranjenosti zadevnih vrst, bi bilo v nasprotju s ciljem ohranjanja iz Uredbe (EGS) št. 3254/91, da bi bile take pasti vključene v obseg uporabe prepovedi iz Uredbe. Zato se lahko uporaba pasti za mehko ujetje predvidi le za namene ohranjanja, in sicer če: (i) ni druge zadovoljive možnosti; (ii) ni negativnega vpliva na ugodno stanje ohranjenosti vrste; in (iii) so sprejeti vsi varnostni ukrepi, da se žival ne poškoduje in da se ji povzroči kar najmanj stresa. V praksi bi bilo treba take pasti za mehko ujetje opremiti z oddajnikom, ki bi pristojne organe takoj obvestil o ujetju živali. Ko pristojni organi prejmejo obvestilo, morajo ukrepati v 30 minutah, da se obdobje stresa živali kar najbolj skrajša in da se prepreči morebitno samopoškodovanje živali. Žival mora anestezirati poklicni veterinar, jo opremiti z oddajnikom, nato pa jo takoj izpustiti v naravo.

Odstopanja v skladu s členom 16(1)(e), kot je pojasnjeno v poglavju 3.2.1, se smejo izjemoma uporabiti za dovoljenje za odvzem ali zadrževanje nekaterih osebkov volkov, za kar je treba upoštevati več dodatnih strogih pogojev. Sodišče je v zadevi C-674/17 potrdilo, da je treba pojem „odvzem“ razumeti kot tak, da vključuje tako ujetje kot ubitje osebkov (37).

Cilja odstopanja, ki temelji na členu 16(1)(e), načeloma ni mogoče zamenjati s ciljem odstopanja, ki temelji na členu 16(1), točke (a) do (d), Direktive, ker je prvi lahko podlaga za odobritev odstopanja le, če slednji ne bi bil upoštevni (38). Če cilj odstopanja spada pod člen 16, točke (a) do (d), morajo odstopanja temeljiti na eni (ali več) navedenih alineah. Odstopanja in razlogi za njihovo uporabo morajo biti pregledni. Če je na primer glavni namen preprečiti resno škodo na živini/lastnini, je treba uporabiti točko (b). Če se habituiran volk vede nevarno, se uporabi točka (c). Točka (e) torej ni vseobsegajoča določba, ki bi se uporabljala za vsako vrsto ubitja.

Kot pri odstopanju iz člena 16 je treba nacionalne odločbe o odobritvi ubitja na podlagi točke (e) odobriti za izjemne, posebne in jasne cilje, ki so skladni s cilji Direktive (člen 2) in ustrezno utemeljeni.

V zadevi C-674/17 se je Sodišče strinjalo, da bi bil lahko boj proti nezakonitemu lovu (divji lov) volkov načeloma cilj, za katerega si je treba prizadevati z odstopanjem, odobrenim na podlagi člena 16(1)(e), če prispeva k ohranjanju ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti zadevne vrste na njenem naravnem območju razširjenosti. V tem primeru mora nacionalni organ za izdajo dovoljenj odstopanje utemeljiti s strogimi znanstvenimi dokazi, vključno s primerjalnimi elementi o posledicah takega odstopanja za stanje ohranjenosti vrste. Če je namen odstopanja boj proti divjemu lovu, mora organ upoštevati tudi najnovejše ocene o stopnji divjega lova in smrtnosti, ki temeljijo na vseh odobrenih odstopanjih. Taka odstopanja, odobrena za boj proti divjemu lovu, bi zato morala biti sposobna zmanjšati smrtnost zaradi divjega lova zadevne populacije do take mere, da bi imela splošen neto pozitivni učinek na velikost populacije volkov.

Poleg tega morajo odstopanja na podlagi člena 16(1)(e) v primerjavi s tistimi iz člena 16(1), točke (a) do (d), izpolnjevati dodatne omejevalne pogoje. Uporaba tega odstopanja je dovoljena pod strogo nadzorovanimi pogoji, z jasnimi dovoljenji, ki se nanašajo na kraje, čase in količine ter zahtevajo strog ozemeljski, časovni in osebni nadzor, da se zagotovi učinkovito izvrševanje. Poleg tega se mora izvajati le selektivno, v omejenem obsegu in mora zadevati omejeno število osebkov.

V zvezi s selektivnostjo se mora odstopanje nanašati na osebke, ki so določeni na najbolj specifičen in primeren način, kot je mogoče glede na cilj zadevnega odstopanja. Kot je Sodišče poudarilo v zadevi C-674/17, je zato morda treba določiti ne le vrste, za katere velja odstopanje, ali vrste ali skupine osebkov, temveč tudi posamezno opredeljene osebke (39).

V zvezi z „omejenim številom“ je to število v vsakem primeru odvisno od ravni populacije (število osebkov), stanja ohranjenosti in bioloških značilnosti. „Omejeno število“ je treba določiti na podlagi natančnih znanstvenih podatkov o geografskih, podnebnih, okoljskih in bioloških dejavnikih ter o stopnjah razmnoževanja in skupni letni smrtnosti zaradi naravnih vzrokov. To število mora biti v odločbah o odstopanju jasno navedeno.

2) Neobstoj druge zadovoljive možnosti

Drugi predpogoj je, da „ni druge zadovoljive možnosti“. To pomeni, da je treba preventivne in nesmrtonosne metode vedno obravnavati kot prvo možnost (odstopanje je zadnje sredstvo). Druge možnosti so odvisne od ozadja in posebnih ciljev obravnavanega odstopanja ter bi morale upoštevati najboljše znanje in izkušnje, ki so na voljo za vsako situacijo.

V primeru škode pri živini je treba pred odobritvijo odstopanj na primer dati prednost drugim nesmrtonosnim možnostim ter pravilno izvajati ustrezne in razumne preventivne ukrepe, da se zmanjšajo nevarnosti plenjenja, kot so nadzor pastirjev, uporaba psov za varovanje živine, zaščita živine z ograjami ali alternativno upravljanje živine (npr. nadzor telitve/jagnjitve). Odstopanja se lahko odobrijo samo, če so bili ti ukrepi izvedeni in so se izkazali za neučinkovite ali le delno učinkovite ali kadar takih drugih možnih ukrepov v konkretnem primeru ni mogoče izvesti za rešitev (preostanka) težave.

V primeru drznih volkov in/ali volkov, ki se vedejo nenavadno, ali volkov, odvisnih od hranjenja ljudi, bi morala biti odstranitev posebnih vzrokov (npr. živilski atraktanti zaradi slabega ravnanja z odpadki) in averzivno kondicioniranje prva odziva, ki ju je treba upoštevati, da bi volkove odgnali in poskušali spremeniti njihovo vedenje ter jih odvračali od navezovanja stikov z ljudmi (npr. z več vrstami odvračalnih sredstev in nesmrtonosnimi orodji) (Reinhardt idr., 2018). Če so bile take druge možne rešitve preučene in so se v konkretnem primeru izkazale za neustrezne ali neizvedljive, se odstopanje lahko odobri.

V zvezi z zgoraj navedenimi odstopanji, katerih cilj je zmanjšanje divjega lova, je Sodišče (v zadevi C-674/17, točke 48, 49 in 50) pojasnilo, da je treba ugotoviti, da zgolj obstoj nezakonite dejavnosti, kakršen je divji lov ali težave z izvajanjem nadzora nad njim, ne more zadostovati za to, da je država članica oproščena njene obveznosti zagotavljati varstvo zavarovanih vrst v skladu s Prilogo IV k direktivi o habitatih. V takem položaju mora država članica nasprotno dati prednost strogemu in učinkovitemu nadzoru nad to nezakonito dejavnostjo po eni strani ter izvajanju sredstev, ki upoštevajo prepovedi, uvedenih na podlagi členov od 12 do 14 ter člena 15(a) in (b) Direktive, po drugi strani. V podporo argumentu za odstopanje, mora država članica jasno in zadostno obrazložiti razloge za neobstoj druge zadovoljive možnosti za doseganje ciljev, pri čemer se mora sklicevati na neobstoj vsakršne druge zadovoljive rešitve ali na ustrezna tehnična, pravna in znanstvena poročila.

3) Ohranjanje ugodnega stanja ohranjenosti populacije

Tretji predpogoj je zagotovilo, „da nobeno odstopanje ne bi smelo biti „škodljivo za ohranitev populacij zadevnih vrst v ugodnem stanju ohranjenosti na njihovem naravnem območju razširjenosti“.

V skladu s členom 1(i) direktive o habitatih „stanje ohranjenosti vrste“ pomeni skupek vplivov, ki delujejo na to vrsto in lahko dolgoročno vplivajo na razširjenost in številčnost njenih populacij na ozemlju držav članic. Stanje ohranjenosti vrste je ugodno, če (i) se populacija „sama dolgoročno ohranja kot preživetja sposobna sestavina svojih naravnih habitatov“, (ii) „se naravno območje razširjenosti vrste niti ne zmanjšuje niti se v predvidljivi prihodnosti verjetno ne bo zmanjšalo“ in (iii) „obstaja in bo verjetno še naprej obstajal dovolj velik habitat za dolgoročno ohranitev njenih populacij“. Dodatne informacije so na voljo v smernicah za poročanje v skladu s členom 17 direktive o habitatih.

Izpolnitev tega pogoja (tj. da odstopanje ne škoduje vzdrževanju ugodnega stanja ohranjenosti populacij zadevne vrste na njihovem naravnem območju razširjenosti) zahteva presojo možnih vplivov odstopanja na zadevno populacijo in na stanje ohranjenosti vrste na ozemlju države članice.

Odločitve glede uporabe odstopanj in presoja možnih vplivov odstopanj na stanje ohranjenosti zadevne populacije morajo temeljiti na natančnem poznavanju zadevne populacije volkov in njenih trendov. Tudi dodatne in skupne učinke odstopanj je treba ustrezno oceniti ob upoštevanju vseh drugih neposrednih ali posrednih negativnih učinkov človekovih dejavnosti (vključno z naključnim in nezakonitim ubitjem). To je potrebno za zagotovitev, da odločitev ne škoduje stanju ohranjenosti populacije.

V zadevi C-674/17 (točke od 57 do 61) je Sodišče poudarilo, da mora odstopanje v skladu s členom 16(1) temeljiti na merilih, ki zagotavljajo dolgoročno ohranjanje dinamike in družbene stabilnosti zadevne vrste. Zato je treba ustrezno oceniti kumulativne demografske in geografske vplive vseh odstopanj na zadevno populacijo v povezavi s katero koli drugo naravno smrtnostjo ali smrtnostjo zaradi človeških vplivov.

Oceno je treba opraviti „na lokalni ravni in na ravni ozemlja zadevne države članice ali, kjer pride v poštev, na ravni zadevne biogeografske regije, kadar meje navedene države članice prečkajo več biogeografskih regij ali, kolikor je to mogoče zaradi naravnega območja razširjenosti vrste, na čezmejni ravni“. Vendar se pri tem ne bi smelo upoštevati „dela naravnega območja razširjenosti zadevne populacije, ki se razteza na nekatere dele ozemlja tretje države, ki je ne zavezuje obveznost strogega varstva vrst, ki so v interesu Unije“.

V zadevi C-342/05 je Sodišče odločilo, da so odstopanja, ki vplivajo na populacije, katerih stanje ohranjenosti je neugodno, lahko „izjemoma“ dopustna v primerih, „če je ustrezno dokazano, da ne bi poslabšala neugodnega stanja ohranjenosti ali preprečevala obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti omenjenih populacij“. Sodišče je ugotovilo, „da je mogoče, da bi ubitje omejenega števila osebkov lahko imelo zanemarljiv vpliv na cilj iz člena 16(1) direktive o habitatih, in sicer ohranjanje ali obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti populacije volkov na njenem naravnem območju razširjenosti. Zato bi bilo tako odstopanje za zadevne vrste nevtralno.“

Tak pristop je Sodišče potrdilo v zadevi C-674/17 (točke od 66 do 69), z dodatnim sklicevanjem na previdnostno načelo: „glede vpliva neugodnega stanja ohranjenosti vrste na možnost dovolitve odstopanj na podlagi člena 16(1) [d]irektive o habitatih je Sodišče že razsodilo, da je odobritev takih odstopanj izjemoma mogoča, če je ustrezno dokazano, da ne bi poslabšala neugodnega stanja ohranjenosti ali preprečevala obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti omenjenih populacij.“ Vendar, „če po presoji najboljših razpoložljivih znanstvenih podatkov ostane negotovost glede vprašanja, ali bo tako odstopanje škodilo vzdrževanju ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti populacij vrste, ki ji grozi izumrtje, ali ne, v skladu s previdnostnim načelom iz člena 191(2) PDEU tega odstopanja ne sme sprejeti ali izvajati“.

Odstopanja za ubitje zelo majhnega števila osebkov se lahko odobrijo za vsak primer posebej, tudi če stanje ohranjenosti vrste (še) ni ugodno, če je odstopanje nevtralno glede na stanje ohranjenosti vrste, kar pomeni, da ne ogroža doseganja cilja obnovitve in ohranjanja ugodnega stanja ohranjenosti populacije volkov na njenem naravnem območju razširjenosti. Odstopanje zato ne sme imeti splošnega negativnega neto učinka na dinamiko populacije, naravno območje razširjenosti, strukturo populacije in njeno zdravje (vključno z genetskimi vidiki) ali potrebi po povezanosti zadevne populacije volkov.

Zato manj kot so ugodni stanje ohranjenosti in trendi, manj je verjetno, da bo ta tretji predpogoj izpolnjen in da bi bila odobritev odstopanj upravičena, razen v najbolj izjemnih okoliščinah. Stanje ohranjenosti in trendi vrste (na biogeografski ravni in ravni populacije), ki temeljijo na natančnem poznavanju in podatkih, so zato ključni vidik za oceno izpolnjevanja tretjega predpogoja.

Odstopanja in vloga ugodnega stanja ohranjenosti in načrtov za vrste

Ustrezen in celovit načrt za ohranjanje in upravljanje volka lahko zagotovi dober splošni okvir za izvajanje vseh potrebnih orodij in ukrepov, vključno z morebitno uporabo odstopanj. Če se taki načrti pravilno izvajajo in so rezultati glede ugodnega stanja ohranjenosti dokazani, člen 16 direktive o habitatih omogoča potrebno prožnost z uporabo odstopanj.

Odstopanja od strogega varstva volkov se lahko bolje utemeljijo, če je v državi članici vzpostavljen in se ustrezno izvaja celovit sklop ustreznih, učinkovitih in preverljivih ukrepov, da se zagotovi učinkovito varstvo in doseže ali ohrani ugodno stanje ohranjenosti vrste.

To bi veljalo, če:

— za volka obstaja ustrezen načrt za ohranjanje in obnovitev vrste, ki se v celoti in pravilno izvaja ter dobro spremlja, njegov cilj pa je zagotoviti ugodno stanje ohranjenosti in obravnavati socialno-ekonomske konflikte;

— načrt temelji na najboljših razpoložljivih znanstvenih podatkih in trdnem sistemu za spremljanje populacije volkov;

— se izvajajo vsi potrebni preventivni in izravnalni ukrepi;

— se izvajajo ustrezni ukrepi za učinkovit boj proti divjemu lovu (kot so kriminalizacija, pregon in ozaveščanje) in za obravnavanje vseh drugih dejavnikov smrtnosti, ki jih povzroči človek (kot je povoženje živali);

— so tudi vse druge grožnje za ohranjanje volkov na zadevnem območju uspešno obravnavane (npr. križanje);

— so ustrezno obravnavani tudi drugi vzroki smrtnosti pašne živine (npr. prosto živeči psi);

— so cilji in pogoji za odstopanja jasno določeni in utemeljeni z zadostnimi znanstvenimi dokazi; je dokazano, da niso na voljo druge zadovoljive možnosti in da je smrtonosna metoda, uporabljena pri odstopanju, edini način za preprečevanje ali omejevanje resne škode ali za doseganje drugih ciljev odstopanj v skladu z ustrezno zakonodajo. Odstopanja se ocenijo in določijo za vsak primer posebej;

— predvideno odstopanje ne škoduje stanju ohranjenosti populacije na ravni lokalne populacije in na ravni naravnega območja razširjenosti vrste.

VIRI:

Andersen, R., Linnell, J. D. C., Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: str. 413–448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P., Pastor, J. (ur.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 4. maj 2017, http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years.

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. V Ecological Research, zvezek 35, izdaja 4, https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130.

Bath, A. J., Majić, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe, www.lcie.org.

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 22. januar 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century.

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: str. 317–340. Mech, L. D., Boitani, L. (ur.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. idr. (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institute of Applied Ecology (Rim, Italija). Poročilo GD za okolje, Evropska komisija, Bruselj, https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf.

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N., Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: str. 241–281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W., Wayne, R. K. (ur.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation, zvezek 83, št. 3, str. 279–289.

Carpio, A., Acevedo, P., Apollonio, M. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221,

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221.

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html;

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/.

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx idr. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science, 19. december 2014: zvezek 346, št. 6216, str. 1517–1519.

Council of Europe (2014) Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris), https://rm.coe.int/0900001680746351.

Sodišče Evropske unije (2007), zadeva C-342/05. Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 14. junija 2007. Komisija Evropskih skupnosti proti Republiki Finski. Neizpolnitev obveznosti države – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov – Prosto živeče živalske in rastlinske vrste – Lov na volkove.

Hrvaško ministrstvo za kulturo (2010). Wolf Management Plan in the Republic of Croatia for the period 2010–2015, http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html.

Decker, D. J., Brown, T. L., Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, ZDA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement: spletno mesto Données surs les dommages, http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html.

DBBW (2018). Spletno mesto Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW), https://www.dbb-wolf.de/.

Decker, D. J., Brown, T. L., Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, ZDA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. in Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): str. 157–161.

European Commission (2017). Golden Eagle conservation scheme – Finland, Farming for Biodiversity – The results-based agri-environment schemes, spletna stran Evropske komisije, http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm.

Platforma EU o velikih zvereh (2019). EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm.

Fernández-Gil, A., Naves, J., Ordiz, A., Quevedo, M., Revilla, E., Delibes, M. (2016). Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541, https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541.

Fernández-Gil, A., Cadete da Rocha Pereira, D., Dias Ferreira Pinto, S. M., Di Silvestre, I. (2018). Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States, http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844.

GCG (2018). Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: izjava skupine Campo Grande o sobivanju iberskih volkov in ekstenzivno živinorejo, http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf.

Gtowaciflski, Z., Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. V Biological Conservation, zvezek 80 (1997), str. 99–106.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017). Case studies for coexistence: examples of good practice in supporting coexistence between people and large carnivores, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf.

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011). Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616.

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. in Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, London 263(3): str. 229–236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans, https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf.

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019), spletno mesto Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office.

LCIE (2018), spletno mesto Large Carnivore Initiative for Europe, http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-.

LCIE (2019), izjave o podpori politikam pobude za velike zveri za Evropo (LCIE): Management of bold wolves,

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf.

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E., Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. Str. 170–184 in nasl. V: Gompper, M.E. (ur.). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, Združeno kraljestvo. Str. 312 in nasl.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011). Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: zvezek 279, izdaja 1730, https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275.

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices, http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf.

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019). EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores, https://www.eurolargecarnivores.eu/en/.

Linnell & Alleau (2016). Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People.

Linnell, J. idr. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731: str. 1-65, Trondheim, januar 2002, https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf.

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J., Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: str. 383–391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R., Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. V People & Wildlife: conflict or co-existence? str. 162–175. Woodroffe, R., Thirgood, S., Rabinowitz, A. (ur.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E., Aanes, R., Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin (1999), 27(3): 698-705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. in Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. V Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: str. 381–398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S., Berger, J. (ur.). Washington: Island Press.

Linnell J., Salvatori, V., Boitani, L. (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. A Large Carnivore Initiative for Europe report prepared for the European Commission (pogodba 070501/2005/424162/MAR/B2), http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf.

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (pogodba št.°070307/2012/629085/SER/B3). Linnell, J. D. C., Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, Norveška. 2013, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf.

Linnell, J. (2014). The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. Spletni dnevnik LCIE: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes.

Linnell, J. (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century, http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century.

Linnell, J. D. C., Cretois, B. (2018). Raziskava za odbor AGRI – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Evropski parlament, Tematski sektor za strukturno in kohezijsko politiko, http://www.europarl.europa.eu/thinktank/en/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488.

Linnell, J. D. C., Kovtun, E., Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research, https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y.

Lute, M. L., Carter, N.H., López-Bao, J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, zvezek 218, 2018, str. 223–232, https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166.

Marsden, K., Hovardas, T., Spyros Psaroudas, S., Mertzanis, Y., Callisto, Baatz, U. (2016). EU Platform on Large Carnivores: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Sekretariat platforme za GD Evropske komisije za okolje, pogodba o storitvah št. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf.

Marucco F., Boitani L.(2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): str. 1–4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTEs, MAA (2018) Francoski nacionalni akcijski načrt za leta 2018–2023 o volku in živinoreji, http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf.

Mykrä, S., Pohja-Mykrä, M., Vuorisalo, T. (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research, https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1.

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T., Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): str. 98–105.

Persson, J., Rauset G., Chapron, G. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5), prva objava: 30. marec 2015, https://doi.org/10.1111/conl.12171.

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, str. 44, 46–54, https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003.

Proteggi il tuo bestiame (2019), spletno mesto Proteggi il tuo bestiame, http://www.protezionebestiame.it/.

Regionalne platforme za velike zveri (2019), spletno mesto regionalnih platform za ljudi in velike zveri (2019) http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm.

Reinhardt idr. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW –BfN Skript 502, https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf.

Reporting under Article 17 of the Habitats Directive. Explanatory Notes and Guidelines for the period 2013–2018. Končna različica: maj 2017. Evropska agencija za okolje (EEA) in Evropski tematski center za biotsko raznovrstnost (ETC/BD), http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D., (2011).Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2), str. 272–280. doi: 10.1017/S0030605310000074,

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell, (2014). Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf.

Ripple, W. J. in Beschta, R.L., (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research, zvezek 58, str. 733–742(2012), https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5.

Salvatori, V., ur. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rim, Italija. 2013, http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf.

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci, P., (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, str. 65, 73–87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila, F.J., Cornman, A.M., Treves, A., (2018). Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729, https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729.

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S., Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: str. 1–30.

Skogen, K., Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): str. 309–325.

Sundqvist, A. K., Ellegren, H., Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): str. 1275–1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1. september 2017, http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893.

Trouwborst, A., Fleurke, F.M. (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope for Lethal Wolf Management under European Nature Conservation Law. Journal of International Wildlife Law and Policy, v tisku.

van Eeden LM, Eklund A, Miller JRB, López-Bao JV, Chapron G, Cejtin MR, Crowther MS, Dickman CR, Frank J, Krofel M, Macdonald DW, McManus J, Meyer TK, Middleton AD, Newsome TM, Ripple WJ, Ritchie EG, Schmitz OJ, Stoner KJ, Tourani M, Treves A. (2018) Carnivore conservation needs evidence-based livestock protection. PLoS Biol. 18. september;16(9):e2005577. doi. 10.1371/journal.pbio.2005577.

Wielgus R.B., Peebles K.A. (2014) Effects of Wolf Mortality on Livestock Depredations. PLoS ONE 9(12): e113505, https://doi.org/10.1371/journal.pone.0113505.

Young, J. C., Searle, K., Butler, A., Simmons, P., Watt A. D., Jordan, A. (2016). The role of trust in the resolution of conservation conflicts, Biological Conservation, zvezek 195, str. 196–202.

Platforma EU za velike zveri:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm.

Regionalna platforma za velike zveri:

http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm.

(1) https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

(2) https://www.eea.europa.eu/publications/state-of-nature-in-the-eu-2020

(3) V skladu s členom 17 direktive o habitatih so Romunija, Litva, Latvija, Estonija in Italija poročale, da je volk v vseh njihovih biogeografskih regijah v ugodnem stanju ohranjenosti.

(4) https://science.sciencemag.org/content/346/6216/1517

(5) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_management.htm

(6) https://nature-art17.eionet.europa.eu/article17/species/summary/?period=5&group=Mammals&subject=Canis+lupus®ion

(7) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/617488/IPOL_STU(2018)617488_EN.pdf

(8) Rdeči seznam ogroženih vrst Mednarodne zveze za ohranjanje narave in naravnih virov (IUCN) za leto 2018: https://www.iucnredlist.org/ja/species/3746/144226239. Drugi nedavni podatki v nekaj primerih za iberske populacije, populacije zahodnih centralnih Alp in populacije s področja Karelije kažejo nekoliko drugačne številke kot zgornja študija.

(9) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

(10) LIFE09 NAT/ES/000533 INNOVATION AGAINST POISON; LIFE Antidoto LIFE07 NAT/IT/000436; LIFE PLUTO LIFE13 NAT/IT/000311; LIFE WOLFALPS LIFE12/NAT/IT/000807; WOLFLIFE (LIFE13 NAT/RO/000205).

(11) Salvatori, V. idr. (2020) European agreements for nature conservation need to explicitly address wolf-dog hybridisation. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S000632071931674X.

(12) Salvatori, V. idr. (2019).

(13) https://rm.coe.int/0900001680746351

(14) http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/20200327bilandommages2019_especes.pdf

(15) https://www.dbb-wolf.de/Wolfsvorkommen/territorien/karte-der-territorien

(16) https://www.slu.se/globalassets/ew/org/centrb/vsc/vsc-dokument/vsc-publikationer/rapporter/viltskadestatistikrapporter/viltskadestatistik-2018-1-webb.pdf

(17) „Čeprav je treba priznati, da je potencial napadov volkov na ljudi večji od nič [...], je trenutno v Evropi več kot 12 000 volkov in v Severni Ameriki več kot 50 000 volkov, od katerih jih veliko živi v bližini milijonov ljudi, pa vendar za zadnja desetletja obstajajo dokazi le za peščico napadov.“: Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People, https://www.researchgate.net/publication/301267098.

(18) Za primer glej podatke o kopitarjih kot plenu v zadnjih letih v Franciji. http://www.oncfs.gouv.fr/Tableaux-de-chasse-ru599/-Grands-ongules-Tableaux-de-chasse-nationaux-news467.

(19) Glej tudi: Carpio idr. (2020), Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations.

(20) Na primer, konflikti med pogledi na tradicionalne proizvodne krajine, krajine dediščine, rekreacijske krajine, naravovarstvene krajine ali večnamenske krajine. Ali pa konflikti in napetosti, povezani s prehodom iz zamirajočega, tradicionalnega (in podeželskega) načina življenja v sodobni (in mestni) način življenja.

https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf.

https://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes.

(21) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/promoting_best_practices.htm

(22) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/coexistence_platform.htm

(23) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

(24) https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2018/596844/IPOL_STU(2018)596844_EN.pdf

(25) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(26) http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

(27) https://www.miteco.gob.es/es/biodiversidad/temas/conservacion-de-especies/especies-silvestres/ce-silvestres-interacciones.aspx

(28) http://ex.lifewolfalps.eu/wp-content/uploads/2014/05/LWA_brochure-E3_168x240_5mm-abbondanzaBassa.pdf

(29) https://www.loupfrance.fr/suivi-du-loup/situation-du-loup-en-france/

(30) Javnomnenjske raziskave, ki jih je leta 2020 v šestih državah članicah izvedlo podjetje Savanta ComRes, kažejo, da večina ljudi nasprotuje ubitju volkov, tudi če ti napadajo domače živali. https://www.eurogroupforanimals.org/news/new-poll-shows-eu-citizens-stand-wolves.

(31) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies_sub_rural_development_programmes.htm

(32) https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/food-farming-fisheries/key_policies/documents/factsheet-agri-practices-under-ecoscheme_en.pdf

(33) Glej primer projekta med Slovenijo in Hrvaško „Carnivora Dinarica“: https://www.carnivoradinarica.eu/. Dodatne informacije o projektih Interreg na področju biotske raznovrstnosti: https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/Interreg%20Natura2000.pdf.

(34) https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/Briefing%20note%20state%20aid_EU%20Platform.pdf

(35) https://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/financing/docs/PAF%20format%20EN.docx

(36) Uredba Sveta (EGS) št. 3254/91 z dne 4. novembra 1991 o prepovedi uporabe stopalk v Skupnosti in vnosa v Skupnost kožuhov in izdelanega blaga iz nekaterih prosto živečih živalskih vrst, ki izvirajo iz držav, kjer jih lovijo s stopalkami ali z načini lova s pastmi, ki ne izpolnjujejo mednarodnih standardov humanega lova s pastmi (UL L 308, 9.11.1991, str. 1).

(37) Točka 32.

(38) Glej zadevo C-674/17, točka 37: „Zato se cilj odstopanja, ki temelji na členu 16(1)(e) [d]irektive o habitatih, načeloma ne more prekrivati s cilji odstopanj, ki temeljijo na členu 16(1), od (a) do (d), te direktive, tako da je lahko prva določba podlaga za sprejetje odstopanja le v primerih, ko druge določbe niso upoštevne.“

(39) Zadeva C-674/17, točka 73.