ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
S sedanjo uredbo o TEN-E je bil vzpostavljen nov pristop k načrtovanju čezmejne infrastrukture, v katerem zainteresirane strani sodelujejo v regionalnem okviru, da bi skupaj določile projekte skupnega interesa (PCI), ki najbolj prispevajo k notranjemu trgu energije, zanesljivi oskrbi z energijo in trajnostnosti, ter jih pomagale izvajati. Uredba od držav članic zahteva tudi racionalizacijo postopkov izdaje dovoljenja za PCI in določa pogoje za dostop do financiranja iz Instrumenta za povezovanje Evrope (CEF). Ocenjevanje sedanje uredbe o TEN-E je pokazalo, da so cilji sedanje uredbe v veliki meri sicer še vedno veljavni, vendar je treba nadgraditi njihovo usmeritev v ciljne vrednosti za leto 2020/2030, da bodo odražali nove politične razmere in cilj podnebne nevtralnosti na podlagi evropskega zelenega dogovora Poleg novega političnega okvira in ciljev je zadnje desetletje zaznamoval hiter tehnološki razvoj.

Ugotovljeni sta bili naslednji ključni težavi: 1.) vrsta in obseg razvoja čezmejne infrastrukture nista v celoti skladna s cilji energetske politike EU, zlasti glede evropskega zelenega dogovora in cilja podnebne nevtralnosti, in 2.) zamude pri izvajanju projektov. Zaradi zvišanja podnebne ciljne vrednosti za leto 2030 ter cilja podnebne nevtralnosti iz evropskega zelenega dogovora in sporočila Čist planet za vse je potreben temeljit prehod evropskega energetskega sistema tako na strani ponudbe kot na strani povpraševanja. To pomeni, da mora biti vzpostavljena infrastruktura za podporo temu evropskemu energetskemu prehodu, vključno s hitro elektrifikacijo s podvojitvijo deleža proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, strmim naraščanjem uporabe obnovljivih in nizkoogljičnih plinov, povezovanjem energetskega sistema in večjo uvedbo inovativnih rešitev. Trenutno niso vse kategorije infrastrukture, ki so pomembne za energetski prehod, upravičene do statusa PCI (npr. vodik), nekatere pa ne odražajo v zadostni meri tehnološkega razvoja (npr. pametna omrežja). Zamude pri izvajanju prednostnih projektov, ki veljajo za pomembne za doseganje ciljev podnebne in energetske politike EU, bi ogrozile potrebno pospešeno spreminjanje energetskega sistema. Izvajanje ključnih infrastrukturnih projektov še vedno traja predolgo. Leta 2020 je 27 % PCI na področju električne energije zamujalo povprečno 17 mesecev glede na predvideni datum začetka obratovanja.
Varilna oprema so izdelki, ki jih podjetja prodajajo podjetjem (B2B) in ki se široko uporabljajo v številnih industrijskih panogah, predvsem v gradbeništvu, energetiki in prometu. Porabi veliko energije in dodajne kovine (varilna žica ali elektroda, ki se uporablja kot „lepilo“ v zvaru). Polovica opreme pri obratovanju uporablja tudi velike količine zaščitnega plina.

Tehnologija varilne opreme je v zadnjih desetletjih močno napredovala, saj porabi manj energije in materiala, in je postala bolj vsestranska. Toda uporabniki pri nakupu ne dajejo prednosti učinkoviti rabi energije ali materialov, temveč vidikom, kot sta zanesljivost in cenovna dostopnost. Razlogi za to so pomanjkanje informacij o porabi energije in materiala, dejstvo, da uporabniki ne ocenjujejo stroškov lastništva skozi vso življenjsko dobo, pa tudi druge navade, med njimi dajanje prednosti določeni blagovni znamki. Stroškovno učinkovite tehnologije, ki prihranijo energijo, zato na trg ne vstopajo tako hitro, kot bi lahko, če bi jih podpirali z ustreznimi ukrepi.

Ponovno uporabo, popravilo in recikliranje ovirajo pomanjkanje informacij o učinkovitosti rabe materialov, težave pri razstavljanju in ločevanju izdelkov ter ugotavljanje, katere kritične surovine in nevarni sestavni deli so vgrajeni v izdelku.
Cilj je olajšati usklajeno izvajanje obeh sistemov spremljanja, poročanja in preverjanja ter hkrati ohraniti cilje uredbe EU o SPP, tj. še naprej zagotavljati zbiranje zanesljivih in preverjenih podatkov o emisijah CO2 na ravni posameznih ladij z namenom spodbujanja energijsko učinkovitih rešitev in prispevanja k prihodnjim odločitvam glede oblikovanja politik.

Predlagani ukrep bo z ohranitvijo enotnih zahtev glede spremljanja, poročanja in preverjanja na ravni Unije zagotovil nadaljnjo primerljivost in zanesljivost podatkov o ladijskih emisijah CO2.

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?
V oceni učinka so bile poleg prve možnosti (status quo) preučene tri možnosti politike za stabilizacijsko funkcijo: druga možnost ustreza predlogu Komisije, tj. Evropska stabilizacijska funkcija za naložbe, ki bi zagotavljala posojila in omejena nepovratna sredstva državam članicam, ki so jih prizadeli veliki šoki, da bi se ohranile javne naložbe. Tretja možnost je mehanizem zavarovanja. V skladu bi se zbirali redni prispevki, zlasti v času običajnih in ugodnih gospodarskih razmer, ali lasten vir sredstev. Kadar bi državo članico prizadel velik šok, bi prejela podporo v obliki izplačil/nepovratnih sredstev. Verjetno bi bila potrebna omejena zmožnost zadolževanja za zagotovitev verodostojnega in neprekinjenega delovanja. Četrta možnost je namenski proračun za euroobmočje. Skupni proračun primarno ne bi bil osredotočen na gospodarsko stabilizacijo, ampak na zagotavljanje evropskih javnih dobrin. Vendar bi zanašanje na ciklične prihodke in proticiklično porabo ter po možnosti okrepljene elemente diskrecije prispevalo k makroekonomski stabilizaciji na ravni EU.

Na tej stopnji je prednostna možnost Evropska stabilizacijska funkcija za naložbe (druga možnost). Prispevala bi k cilju kohezije z zagotavljanjem finančne podpore v primeru obsežnih asimetričnih šokov. To bo močna spodbuda za zaščito ključnih javnih naložb ter s tem ohranjanje ustrezne ravni odhodkov, ki so bistveni za rast gospodarstva. Makroekonomski stabilizacijski učinek v okviru te možnosti je omejen zaradi dejstva, da bo podpora zagotovljena v obliki posojila. Druga možnost je vsaj v bližnji prihodnosti tudi politično lažje izvedljiva, saj sta tveganji trajnih prenosov in moralnega hazarda precej omejeni. Na podlagi navedenega je druga možnost glede na sedanje razmere na splošno najprimernejša.
Povzetek

Ocena učinka glede lažje uporabe finančnih in drugih informacij za namene preprečevanja, odkrivanja, preiskovanja ali pregona nekaterih kaznivih dejanj.

A. Nujnost ukrepanja

Zakaj? V čem je težava?

Kriminalne združbe in teroristi pogosto delujejo v različnih državah članicah, prav tako imajo običajno po vsej EU ali celo zunaj nje tudi svoje premoženje, vključno z bančnimi računi. Lahko se zgodi, da njihove finančne dejavnosti v drugi državi članici pustijo informacijsko sled, ki je lahko ključna za preiskovalce. Pomanjkanje dostopa ali prepozen dostop do finančnih informacij in informacij o bančnih računih ovira odkrivanje finančnih tokov, ki izhajajo iz kriminalne dejavnosti. Premoženjska korist, pridobljena s kaznivim dejanjem, lahko ostane neodkrita ali pa je ni mogoče zamrzniti. Poleg tega se finančnoobveščevalne enote (v nadaljnjem besedilu: FIU) srečujejo z ovirami pri medsebojnem sodelovanju ter pri dostopanju do informacij v zvezi s kazenskim pregonom, ki so potrebne za opravljanje njihovih nalog v okviru 4. direktive o preprečevanju pranja denarja (Direktiva (EU) 2015/849, v nadaljnjem besedilu: 4AMLD).

Kaj naj bi prinesla ta pobuda?

Namen te pobude je okrepiti varnost v državah članicah EU in v vsej EU, in sicer z izboljšanjem dostopa organov in institucij, pristojnih za preprečevanje, preiskovanje in pregon hudih oblik kriminala, do finančnih informacij, vključno z informacijami o bančnih računih, kar bi povečalo njihovo sposobnost za izvajanje finančnih preiskav in analiz ter izboljšalo sodelovanje med njimi. Poleg tega se želi s pobudo povečati sposobnost FIU za izvajanje nalog, ki jim jih nalaga 4AMLD.

Kakšna je dodana vrednost ukrepanja na ravni EU?

Z ukrepanjem na ravni EU bi bilo mogoče doseči usklajen pristop, ki bi pristojnim organom in institucijam olajšal dostop do finančnih informacij za namene boja proti hudemu kriminalu ter okrepil sposobnost FIU za boj proti pranju denarja, povezanim predhodnim kaznivim dejanjem in financiranju terorizma. Glede na čezmejno razsežnost teh kaznivih dejanj in posledično potrebo pristojnih organov po hitrejšem dostopu do informacij za izvajanje analiz in preiskav ter uspešnejšem in učinkovitejšem sodelovanju na nacionalni ravni in preko meja je ukrepanje na ravni EU potrebno, da se omogoči nemoteno sodelovanje med organi ter se jim olajša dostop do relevantnih informacij in njihovo izmenjevanje.

B. Rešitve

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Obravnavane so bile tri možnosti: možnost 1 (osnovni scenarij): uporaba obstoječih orodij SRP, kot so določitev kvot in regulativni tehnični ukrepi (pravila o načinu in kraju ribolova) ter obstoječi načrti upravljanja za posamezne vrste; možnost 2: nadomestitev obstoječih načrtov z enim večletnim načrtom za mešani ribolov v zahodnih vodah; možnost 3: nadomestitev obstoječih načrtov z dvema večletnima načrtoma za mešani ribolov, ki zajemata severozahodne in jugozahodne vode. Politiko je treba določiti tako za obvezne kot neobvezne elemente večletnih načrtov za mešani ribolov. Na primer: glede uporabe razponov ciljev glede največjega trajnostnega donosa (FMSY), ki imajo lahko pozitivne ali negativne učinke, odvisno od uporabe. Za analizo sta bili možnosti 2 in 3 primerjani z osnovno možnostjo 1. V analizi so bili upoštevani okoljski, družbeno-gospodarski in upravni učinki ter njihova uspešnost, učinkovitost, skladnost in sprejemljivost. Prednostna možnost je en večletni načrt, ki zajema vse zahodne vode (možnost 2), saj se je ta možnost najbolje izkazala pri zagotavljanju doslednega okvira upravljanja mešanega ribolova. Ta možnost prav tako omogoča poenostavitev in preglednost, saj bi morali deležniki uporabljati le en načrt in bi se lahko dogovorili o ukrepih v okviru regionalizacije.
Ocena učinka za predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Uredbe (ES) št. 561/2006 glede časov vožnje, odmorov in časov počitka voznikov ter direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2006/22/ES glede zahtev za izvrševanje ter določitve posebnih pravil v zvezi z Direktivo 96/71/ES in Direktivo 2014/67/EU za napotitev delavcev v sektorju cestnega prometa.

Povezani sta tudi z vprašanji v zvezi s trgom glede navideznih družb in nezakonitih kabotaž, ki so obravnavane v drugi oceni učinka . Če EU ne bo ukrepala, bo predvidoma še naprej prihajalo do teh težav, ki se bodo še okrepile.

Pomanjkljivosti pravil najverjetneje ne bo mogoče odpraviti brez ukrepanja EU. Dosedanja prizadevanja držav članic in Komisije, da bi zagotovile enotno razumevanje in dosledno izvrševanje pravil, se zdijo neuspešna. Ukrepanje EU je torej upravičeno, da se zagotovi rešitev na ravni EU in se prepreči širjenje različnih nacionalnih ukrepov. Dodana vrednost EU je v zagotovitvi jasnih in uravnoteženih pravil ter njihovem enotnem izvajanju, uporabi in izvrševanju, kar ni mogoče doseči na ravni držav članic.
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Zainteresirane strani (panožna združenja in države članice) so glede odprave navedenih štirih težav bolj naklonjene prednostnim možnostim.
Vrednotenje direktive o energetski učinkovitosti stavb (DEUS) kaže jasen napredek pri izboljšanju učinkovitosti stavbnega sektorja: znižanje letne porabe energije na talno površino (kWh/m² na leto) se je bistveno povečalo po letu 2006 (ko je v veljavo stopila DEUS iz leta 2002) in se nadaljevalo tudi zaradi vpliva prenovitve DEUS v letih 2013 in 2014. Obstajajo dokazi o približno 48,9 Mtoe prihranka končne energije v letu 2014 v primerjavi z osnovo prenovljene DEUS iz leta 2007. To se zdi v skladu z oceno učinka iz leta 2008 in kaže na to, da bo direktiva verjetno prinesla pričakovane učinke do leta 2020.

Vendar se preoblikovanje obstoječega stavbnega fonda nadaljuje relativno počasi in še vedno ostaja veliko možnosti za dodatne stroškovno učinkovite prihranke energije do leta 2030. Osnovni problem je v tem, da pomemben del tega potenciala ne bo izkoriščen ob nespremenjeni ureditvi, saj veliko število stroškovno učinkovitih naložb v energetsko učinkovitost stavb ne bo realiziranih. EU bi morala zato z ukrepanjem podpreti nadaljnjo odpravo posebnih ovir, ki preprečujejo energetsko učinkovitost in obnovljivo energijo v stavbah, ki sodijo na področje uporabe DEUS.

Zainteresirane strani, na katere ta pobuda vpliva, so potrošniki, gospodinjstva, podjetja in javni organi, gradbeni sektor (zlasti mala in srednja podjetja), nacionalni in regionalni organi, vlagatelji in drugi finančni akterji.
Učinki možnosti 3 so večinoma pozitivni. V nekaterih primerih lahko uvozniki/trgovci čutijo morebitne negativne učinke zaradi nekoliko višjih protidampinških dajatev v primerjavi z obstoječimi stopnjami dajatev. Vendar so taki negativni učinki omejeni, saj bi se stopnje dajatev le nekoliko povečale, uvozniki in trgovci pa imajo v večini primerov možnost prehoda na druge vire oskrbe (ki niso predmet dajatev trgovinske zaščite).

Trgovinska zaščita bo na MSP vplivala različno, odvisno ali gre za proizvajalca, uporabnika ali uvoznika/trgovca. Običajno so izdelki, ki so predmet ukrepov trgovinske zaščite, izdelki za industrijske uporabnike in MSP, mikropodjetij pa pogosto ne zadevajo neposredno. Vendar so ukrepi trgovinske zaščite v nekaterih sektorjih (na primer namiznega pribora, koles) lahko ključni za preživetje industrije, kar velja za večja podjetja in tudi za MSP. Zaradi svoje velikosti in posebne strukture so lahko MSP bolj občutljiva na spremembe in jih lahko tako vsaka sprememba metodologije bolj prizadene kot velika podjetja.
Dvojno obdavčevanje dohodka s strani različnih držav članic negativno vpliva na čezmejne naložbe ter povzroča izkrivljanja gospodarstva in njegovo neučinkovitost, s čimer se ustvarja nestabilno okolje za davčne zavezance in davčne uprave. Obstoječi mehanizmi za reševanje sporov glede dvojnega obdavčevanja v EU, kot so postopki vzajemnega dogovora v okviru konvencij o izogibanju dvojnega obdavčevanja ali konvencija EU o arbitraži v sporih glede transfernih cen, kažejo več pomanjkljivosti v smislu obsega, učinkovitosti in uspešnosti. Iz razpoložljivih informacij je razvidno, da prihaja do primerov zavrnitve dostopa do pravnega varstva, zaustavljenih ali odloženih postopkov in previsokih stroškov izpolnjevanja obveznosti za davčne zavezance. Negativen vpliv teh pomanjkljivosti se zaradi globalizacijskih procesov povečuje, zlasti zaradi porasta čezmejnih transakcij, povečanega števila in obsega davčnih revizij ter splošne kompleksnosti davčnih predpisov. Države članice trenutno pogosto niso zavezane k pravočasni in učinkoviti zagotovitvi dokončnih in odločilnih rešitev takih sporov. Poleg tega uporaba reševanja sporov v EU ni enotna.
Konvencija o delu na področju ribolova (Konvencija št. 188, v nadaljnjem besedilu: Konvencija) Mednarodne organizacije dela (MOD) je bila sprejeta leta 2007, da bi dopolnila in posodobila mednarodne standarde delovnih razmer v tem sektorju. Komisija je istega leta na podlagi člena 154 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) začela prvo fazo posvetovanj s socialnimi partnerji EU. Ti so bili pozvani, da „preučijo možnosti skupne pobude za spodbujanje uporabe določb nedavno sprejete Konvencije ILO o delovnih pogojih na krovu ribiških ladij leta 2007 v EU“. Evropska federacija delavcev v prometu (ETF), Združenje nacionalnih organizacij ribiških podjetij (Europêche) in Splošna konfederacija kmetijskih zadrug v Evropski uniji (COGECA) so Sporazum sklenili 8. maja 2013, 10. maja 2013 pa od Komisije zahtevali prenos Sporazuma v zakonodajo EU (z direktivo). Socialni partnerji EU so v Sporazumu želeli združiti določbe pravnega reda EU in Konvencije.

Glavni ugotovljeni težavi sta visoko tveganje, da pride do hudih nesreč in poklicnih bolezni, ter njihovo mnogo pogostejše pojavljanje kot v drugih gospodarskih sektorjih. Take razmere povzročajo odsotnost z dela in predčasne odhode iz sektorja, zaradi česar so stroški za delodajalce in sisteme socialne varnosti višji. Glavni vzroki so: 1. z delom povezani dejavniki: nesreče so pogosto posledica utrujenosti zaradi dolgega delovnika ter neprimernih zdravstvenih in varnostnih ali delovnih razmer; 2. počasna ratifikacija: obstoječe mednarodne pogodbe o varnosti na plovilih zaradi počasne ratifikacije še niso začele veljati. Francija je edina država članica EU, ki je ratificirala Konvencijo; 3. razdrobljenost: določbe delovne zakonodaje EU ter zakonodaje EU o varnosti in zdravju pri delu se uporabljajo za vse delavce, zaradi česar je okvir razdrobljen in ne ustreza popolnoma specifičnim delovnim razmeram v določenem sektorju. V zadevah, ki jih pravni red EU ne ureja, so države članice EU uvedle zelo različne nacionalne standarde.
Obravnavane so naslednje možnosti politike: A) osnovni scenarij, B) pobude, ki jih sprejme sektor s podporo EU, C) priznavanje poklicnih kvalifikacij na podlagi zahtev glede minimalnih kompetenc za čolnarje in voditelje čolnov. Zadnja možnost ima dve podmožnosti: C1) ki vključuje standarde glede izpitnega preverjanja za ustanove za usposabljanje in izobraževanje in C2) ki izključuje standarde glede izpitnega preverjanja za ustanove za usposabljanje in izobraževanje.

Ob upoštevanju uspešnosti, učinkovitosti in skladnosti je možnost C primernejša od možnosti A in B. V okviru možnosti C je podmožnost C1 ocenjena kot nekoliko uspešnejša in učinkovitejša od podmožnosti C2. Poročilo o oceni učinka odločitev o najprimernejši podmožnosti politike v okviru možnosti C prepušča nosilcem političnih odločitev v okviru kolegija komisarjev.
SL    SL SL 
SL    SL  EVROPSKA KOMISIJA 
Bruselj, 11.2.2011 
SEC(2011) 170 kon č. 
PRIPORO ČILO KOMISIJE SVETU 
o pooblastilu Komisije, da v imenu Evropske unije za čne pogajanja za obnovitev 
protokola k Sporazumu o partnerstvu v ri biškem sektorju s Kraljevino Maroko 
SL    SL PRIPORO ČILO KOMISIJE SVETU 
o pooblastilu Komisije, da v imenu Evropske unije za čne pogajanja za obnovitev 
protokola k Sporazumu o partnerstvu v ri biškem sektorju s Kraljevino Maroko 
1. OBRAZLOŽITVENI  MEMORANDUM   
Evropska unija in Kraljevina Ma roko sta sklenili Sporazum o pa rtnerstvu v ribiškem sektorju 
ter z njim povezani protokol, ki je bil sprejet 22. maja 20061 in je za čel veljati 
28. februarja 2007. Protokol, ki podeljuje ribo lovne možnosti za plovila EU in dolo ča 
finančno nadomestilo, bo prenehal veljati 27. februarja 2011. 
Izvajanje veljavnega sporazuma sega v vode južno od 27° 40' N. V skladu s specifi čnostjo te 
cone po mednarodnem pravu in pravnimi pogoji,  pod katerimi je EU z Marokom sklenila 
dvostranski sporazum, ki vklju čuje to cono, je Komisija tekom leta 2010 Maroko ve čkrat 
prosila, naj predloži oceno koristi tega spor azuma za lokalno prebivalstvo. Maroko je na to 
prošnjo odgovoril 13. decembra. Medtem ko se ocena okoliš čin na tej osnovi nadaljuje, se 
predlaga obnova veljavnega protokola za eno leto, da bi dopustili čas za sklenitev pogajanj o 
revidiranem protokolu z ustreznimi jams tvi in nadaljevanje ribolova v tem času. Svet se 
poziva, naj sprejme pogajalske smerni ce, ki so priložene temu priporo čilu.  
2. PRIPORO ČILO 
Glede na zgoraj navedeno Komisija priporo ča, da:  
– Svet pooblasti Komisijo, da za čne in izvede pogajanja za obnovitev protokola v okviru 
Sporazuma o partnerstv u v ribiškem sektorju s Kraljevino Maroko; 
– je obnovitev omejena na eno leto; 
– se Komisija imenuje za pogajalca Unije o tem vprašanju; 
– Komisija izvaja ta pogajanja ob posvet ovanju s posebnim odborom v skladu z dolo čbami 
iz Pogodbe o delovanju Evropske unije; 
– Svet odobri pogajalske smernice, ki so priložene temu priporo čilu.  
                                                 
1 UL L 141, 29.5.2006, str. 1. 
SL    SL PRILOGA  
Pogajalske smernice  
– Cilj pogajanj je obnovitev protokola v okviru Spor azuma o partnerstvu v ribiškem sektorju 
med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko v sk ladu s sklepi Sveta z dne 15. julija 2004 o 
sporazumih o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki temeljijo na sporo čilu Komisije z dne 
23. decembra 2002. 
– Da bi zagotovili spodbujanje trajnostnega in odgovornega ribištva, bodo pogajalski cilji 
Komisije naslednji:  
– obnova veljavnega protokola za eno let o, kar je potrebno za sprejem novega 
pravnega okvira za odnose na podro čju ribištva med EU in Marokom, ob 
upoštevanju naslednjih pogojev: 
– prilagoditev ribolovnih možnosti v skla du z najboljšimi razpoložljivimi 
znanstvenimi mnenji;  
– redno poro čanje o izvajanju sektorske politike na osnovi skupno dogovorjenih 
kazalnikov, vklju čno z regijskim vplivom protokola. 
–
[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 12.12.2006

SEC(2006) 1676 konč.

2006/0813 (CNS)

MNENJE KOMISIJE

v skladu z drugim odstavkom člena 245 Pogodbe ES o zahtevkih za spremembo člena 29 Poslovnika Sodišča Evropskih skupnosti in člena 35 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki sta jih Sodišče in Sodišče prve stopnje predložila v skladu s členom 64 Statuta Sodišča

2006/0813 (CNS)

MNENJE KOMISIJE

v skladu z drugim odstavkom člena 245 Pogodbe ES o zahtevkih za spremembo člena 29 Poslovnika Sodišča Evropskih skupnosti in člena 35 Poslovnika Sodišča prve stopnje, ki sta jih Sodišče in Sodišče prve stopnje predložila v skladu s členom 64 Statuta Sodišča

Namen sprememb, ki sta jih zahtevala Sodišče [1] in Sodišče prve stopnje[2], je vključiti bolgarščino in romunščino med jezike, ki se uporabljajo v postopkih na Sodišču in Sodišču prve stopnje.

Glede teh sprememb, povsem tehničnega značaja, nima Komisija nobenih pripomb.

Komisija se torej strinja z besedili, ki jih predlagata Sodišče in Sodišče prve stopnje.

[1] Dok. 15712/06 JUR 446 COUR 57.

[2] Dok. 15715/06 JUR 447 COUR 58.