o tem, kako kreditne institucije uporabljajo in koristijo operacije dolgoročnejšega refinanciranja in podobne ukrepe financiranja, ki so jih zagotovile centralne banke ESCB

Uvod

V skladu s členom 161(9) Direktive 2013/36/EU (v nadaljnjem besedilu: direktiva o kapitalskih zahtevah) in po posvetovanju z ECB je Evropska komisija pripravila to poročilo za Evropski parlament in Svet o tem, kako kreditne institucije uporabljajo in koristijo operacije dolgoročnejšega refinanciranja in podobne podporne ukrepe financiranja, ki so jih zagotovile centralne banke ESCB. To poročilo upošteva tudi poročilo, ki ga je Evropski bančni organ (EBA) 17. julija 2014 predložil Evropski komisiji. To poročilo se ne sme razumeti kot mnenje o izvrševanju pristojnosti glede monetarne politike ECB in drugih centralnih bank. V skladu z mandatom iz direktive o kapitalskih zahtevah to poročilo ocenjuje, kako so banke v obdobju med letoma 2011 in 2013 uporabile predhodne podporne ukrepe financiranja, ki so jih zagotovile centralne banke, vendar pa ne ocenjuje ustreznosti operacij monetarne politike.

Evropski parlament in Svet sta Komisijo pozvala, naj poroča o tem, kako so kreditne institucije v obdobju od konca leta 2011 do konca leta 2013 uporabile in koristile operacije refinanciranja in podporne ukrepe financiranja, ki jih je zagotovilo več centralnih bank. Centralne banke so operacije financiranja omogočile z namenom, da se poveča posojanje podjetjem in gospodinjstvom, s čimer naj bi imele pozitiven učinek na realno gospodarstvo, vendar je prevladalo tudi mnenje, da bi kreditne institucije lahko to finančno podporo koristile za sodelovanje v drugih dobičkonosnih transakcijah, ki niso povezane s posojanjem podjetjem in gospodinjstvom. Svet in Evropski parlament sta v svojem mandatu tudi pozvala Komisijo, naj po potrebi predloži zakonodajne predloge. S temi predlogi naj bi se omejila morebitna oportunistična uporaba podpornih ukrepov financiranja, ki so jih zagotovile centralne banke, s strani kreditnih institucij.

Vrsta in narava operacij dolgoročnejšega refinanciranja

Operacije dolgoročnejšega refinanciranja in podobni podporni ukrepi financiranja, ki jih Komisija ocenjuje v tem poročilu, so operacije refinanciranja z nizkimi obrestnimi merami in izjemno dolgo zapadlostjo, kar običajno pomeni, da se sprejme večji obseg ustreznega zavarovanja s premoženjem. Ozadje teh ukrepov so bile resne težave na takratnih trgih bančnega financiranja v Evropi. Številne banke, zlasti v ranljivejših državah, so imele resne težave z likvidnostjo, ki so bile posledica tako znatno oviranega dostopa do trga medbančnih posojil kot odlivov iz vlog na drobno. To je privedlo do tega, da so bili stroški financiranja, razmerja med posojili in vlogami ter likvidnostno tveganje visoki. Zaradi tega ozadja je namen teh operacij zagotoviti dolgoročnejše financiranje bankam v euroobmočju. Zelo verjetno je, da bi bile banke v ranljivejših državah brez ukrepov dolgoročnejšega financiranja prisiljene v hitrejše zmanjševanje finančnega vzvoda. EBA in Komisija sta opredelili podporne ukrepe dolgoročnejšega financiranja, kot financiranje, ki se zagotovi bankam neposredno prek centralnih bank ESBS z začetno ali načrtovano zapadlostjo več kot eno leto.

Analizirani so bili štirje podporni ukrepi dolgoročnega financiranja (glej Tabelo 1):

1.(Dve) triletni operaciji dolgoročnejšega refinanciranja, ki ju je omogočila Evropska centralna banka;

2.Triletne posojilne sheme danske nacionalne banke;

3.Dvoletna zavarovana posojila s spremenljivo obrestno mero madžarske centralne banke in

4.Shema za financiranje posojil (ang. Funding for Lending) Banke Anglije.

Skupna vsota, ki so jo v obdobju od decembra 2011 do decembra 2013 odobrile centralne banke ESCB, je znašala približno 1 080 milijard EUR. Obe triletni operaciji dolgoročnejšega refinanciranja, ki jih je ECB zagotovila decembra 2011 in marca 2012, sta predstavljali več kot 95 % vseh ukrepov dolgoročnejšega refinanciranja v tem obdobju.

Tabela 1: Podporni ukrepi dolgoročnejšega financiranja – odobreni in vrnjeni konec leta 2013

Podporni ukrepi dolgoročnejšega financiranja Odobreni znesek v % BDP za leto 2011 Vrnjeni znesek Neporavnani znesek (konec leta 2013) Triletne operacije dolgoročnejšega refinanciranja, ki jih zagotovi ECB 1 018 mrd. EUR 11 % 446 mrd. EUR 572 mrd. EUR Triletne posojilne sheme danske nacionalne banke 60 mrd DKK (7 mrd. EUR) 3 % 46 mrd. DKK (6 mrd. EUR) 10 mrd. DKK (1,3 mrd. EUR) Dvoletna zavarovana posojila s spremenljivo obrestno mero madžarske centralne banke 122 mrd. HUF (0,43 mrd. EUR) <1 % 10 mrd. HUF (0,04 mrd. EUR) 112 mrd. HUF (0,39 mrd. EUR) Shema za financiranje posojili Združenega kraljestva 44 mrd. GBP (53 mrd. EUR) 3 % 2 mrd. GBP (2,5 mrd. EUR) 42 mrd. GBP (51 mrd. EUR) Skupaj 1 080 mrd. EUR 455 mrd. EUR 625 mrd. EUR

Vir: Poročilo EBA in izračuni Komisije

Metodološke omejite pri analizi uporabe in koristi

Analiza uporabe in koristi podpornih ukrepov financiranja, ki jih zagotavljajo centralne banke, se zaradi „zamenljivosti“ financiranja srečuje z metodološkim problemom. Ta problem „zamenljivosti“ se nanaša na dejstvo, da končne uporabe denarja, ki so si ga banke izposodile od centralnih bank, ni mogoče „izslediti“. Izposojena finančna sredstva niso določena za posebne namene, pač pa se uporabljajo izmenično z drugimi viri financiranja v podporo številnim dejavnostim. EBA je v poročilu razložila, da problem „zamenljivosti“ izključuje natančno merjenje uporabe in koristi financiranja centralnih bank. Da bi se temu izognila, je EBA sprejela kvalitativni pristop, ki temelji na vprašalnikih za zadevne centralne banke in nadzornike. Čeprav ima ta metoda svoje prednosti, žal ne omogoča, da se dosežejo zanesljivi zaključki o uporabi in koristih teh operacij dolgoročnejšega refinanciranja.

Za premostitev tega problema „zamenljivosti“ je Komisija poskusila na bolj kvantitativen način analizirati spremembe v bilancah stanja nacionalnih bančnih sistemov za obdobje, v katerem je bilo zagotovljeno financiranje. Vendar kljub takšnim prizadevanjem ni mogla priti do natančnejših in zanesljivejših zaključkov glede dejanske uporabe operacij dolgoročnejšega refinanciranja s strani bank euroobmočja.

Obdobje izvajanja operacij dolgoročnejšega refinanciranja je bilo zaznamovano z rahlim zmanjšanjem finančnega vzvoda bančnega sistema euroobmočja v višini 568 milijard EUR (zmanjšanje finančnega vzvoda za državne dolžniške instrumente bank in posojila gospodarstvu je znašalo približno 250 milijard EUR za vsakega od njiju) glede na skupno bilanco stanja euroobmočja, ki je znašala približno 33 000 milijard (1,7 %).

Čeprav so bile na podlagi tega pristopa na strani sredstev in na strani obveznosti v bilanci stanja nacionalnih bančnih sistemov ugotovljene razlike, se lahko sprejmejo le omejeni zaključki. To velja še toliko bolj, saj ni znano, kako bi se kreditne institucije obnašale, če ne bi imele na voljo dolgoročnejšega refinanciranja centralnih bank. Skratka, nobenega zanesljivega hipotetičnega scenarija ni, kako bi banke ukrepale, če teh ukrepov ne bi bilo. Zato uporabljeni pristop ne more zagotoviti celovite presoje uporabe in učinkovitosti operacij dolgoročnejšega refinanciranja. Banka Anglije je na primer menila, da je bila situacija ob začetku uporabe sheme za financiranje posojil takšna, da je bilo bolj verjetno, da se bo posojanje zmanjšalo in ne povečalo, čeprav brez večjih zagotovil .