[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 31.1.2011

COM(2011) 31 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Obnovljiva energija: Približevanje ciljem za leto 2020

SEC(2011) 129 konč.SEC(2011) 130 konč.SEC(2011) 131 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Obnovljiva energija: Približevanje ciljem za leto 2020

UVOD

Obnovljiva energija je ključnega pomena za napredek proti nizkoogljičnemu gospodarstvu. Je tudi ključna sestavina energetske strategije EU. Evropska industrija razvoja tehnologij obnovljive energije, ki je vodilna v svetu, zaposluje 1,5 milijona ljudi. Do leta 2020 bi lahko zaposlovala dodatne 3 milijone ljudi[1]. Spodbujanje obnovljive energije pomeni tudi razvoj različnih, večinoma domačih virov energije.

Politika EU do obnovljive energije je dokaj mlada, saj njeni začetki segajo v leto 1997, ko je bila sprejeta bela knjiga. Spodbudila jo je potreba po dekarbonizaciji energetskega sektorja in odpravi vedno večje odvisnosti od fosilnih goriv v politično nestabilnih regijah zunaj EU. V tem obdobju se je poudarek od spodbujanja obnovljive energije prek okvirnih ciljev za sektorja elektrike in prometa preusmeril k določitvi pravno zavezujočih ciljev na podlagi celovitega zakonodajnega okvira, nazadnje pa tudi prek nove evropske politike do energetske infrastrukture, ki spodbuja vse večjo rast obnovljive energije. Nova Direktiva o obnovljivih virih energije zagotavlja zanesljiv in trden regulativni okvir za razvoj obnovljive energije v Evropi. S prenosom te direktive v nacionalno zakonodajo, kar so morale države članice storiti do 5. decembra 2010, in s sprejetjem nacionalnih akcijskih načrtov za obnovljivo energijo so bili postavljeni temelji za odločne ukrepe na ravni EU v zvezi z obnovljivo energijo.

Strategija Komisije za Energijo 2020[2] poudarja, kako politika EU do infrastrukture in inovacij spodbuja razvoj sektorja obnovljive energije, in sicer na način, ki zagotavlja, da viri in tehnologije obnovljive energije čimprej postanejo cenovno konkurenčni in tako omogočijo rast obnovljive energije ter doseganje naših ciljev. Ker je ta industrija mlada in se šele razvija, bo v prihodnjih letih treba rešiti njene pomembne izzive ter probleme financiranja.

To sporočilo predstavlja pregled industrije obnovljive energije v Evropi in njene perspektive do leta 2020 ter obravnava tekoče izzive glede razvoja tega sektorja. Analiza, na kateri temelji sporočilo, je na voljo v treh preglednih poročilih o financiranju obnovljive energije na evropski in nacionalni ravni, o nedavnem napredku pri razvoju virov obnovljive energije ter o uporabi biogoriv in drugih obnovljivih virov v prometu ter v poročilu o delovanju metode preverjanja na podlagi masne bilance za biogoriva in trajnostno shemo za tekoča biogoriva. Ti štirje dokumenti skupaj predstavljajo odgovor Komisije na zahteve za poročanje iz ustrezne zakonodaje EU[3].

DOSEGANJE CILJA 20-ODSTOTNEGA DELEžA

Do leta 2008 je razvoj obnovljive energije temeljil na ohlapnem zakonodajnem okviru z neobvezujočimi cilji. Z „Direktivo o obnovljivih virih električne energije“[4] in „Direktivo o biogorivih“[5] so bili določeni okvirni nacionalni cilji, po katerih naj bi EU do leta 2010 dosegla 21-odstotni delež obnovljive energije pri proizvodnji električne energije[6] in 5,75-odstotni delež obnovljive energije v prometu namesto uporabe bencina in dizla.

Pregled, ki je predstavljen v priloženem poročilu o napredku, kaže, da nobenega od zgornjih ciljev ne bo mogoče izpolniti, čeprav sta oba sektorja zabeležila stalno rast, kot kaže spodnji diagram:

Povečanje uporabe obnovljive energije v EU po sektorjih in na splošno[7]

[pic]

Svoje cilje glede deleža obnovljive energije v proizvodnji električne energije za leto 2010 bo predvidoma doseglo le malo držav članic, in sicer Danska, Nemčija, Madžarska, Irska, Litva, Poljska in Portugalska, medtem ko naj bi zgolj Avstrija, Finska, Nemčija, Malta, Nizozemska, Poljska, Romunija, Španija in Švedska dosegle cilje glede deleža obnovljive energije v prometu.

Neustrezen napredek pri dogovorjenih ciljih ter potreba po spodbujanju razvoja obnovljive energije v vseh državah članicah in ne le nekaterih sta bila dva od razlogov, ki so spodbudili spremembo v političnem pristopu in sprejetje Direktive o obnovljivih virih energije leta 2009[8]. Nova direktiva celostno obravnava porabo energije, vključno z ogrevanjem in hlajenjem, in določa pravno zavezujoče nacionalne cilje namesto okvirnih, da bi lahko EU do leta 2020 dosegla 20-odstotni delež obnovljive energije. Vsebuje tudi okrepljene določbe za lažji razvoj obnovljive energije, kakršna je pravna obveznost držav članic, da pripravijo nacionalne akcijske načrte za obnovljivo energijo, reformirajo sisteme načrtovanja in razvijejo omrežja električne energije. Dodatna razsežnost, ki jo prav tako obravnava Poročilo Komisije o prednostnih nalogah na področju infrastrukture, je potreba po izboljšanju sistemov načrtovanja (ob spoštovanju načela previdnosti in blažitvi učinkov na okolje). Potrebna bodo dodatna prizadevanja tako na področju infrastrukture za obnovljivo energijo in na splošnem področju energetske infrastrukture.

Revizija načrtov držav članic kaže, da novi pristop prinaša pozitivne rezultate. Celovit in obvezujoč regulativni okvir spodbuja in pospešuje razvoj obnovljive energije v smeri doseganja ambicioznih ciljev, ki si jih je zadala EU[9]. Nedavne visoke stopnje rasti so privedle do tega, da je obnovljiva energija leta 2009 predstavljala 62 % naložb v proizvodnjo električne energije.

…višje stopnje rasti…

Projekcije držav članic kažejo, da se bo uporaba obnovljiva energija v obdobju do leta 2020 večala hitreje kot v preteklosti. Skoraj polovica držav članic (Avstrija, Bolgarija, Češka, Danska, Nemčija, Grčija, Španija, Francija, Litva, Malta, Nizozemska, Slovenija in Švedska) bo predvidoma presegla svoje cilje in te bodo lahko drugim članicam ponudile presežke. Dve državi članici, Italija in Luksemburg, bosta majhen delež obnovljive energije, ki je potreben za dosego njunih ciljev, predvidoma pridobili z uvozom v obliki statističnih prenosov iz držav članic, ki so dosegle presežke, ali iz tretjih držav (več o tem v priloženem poročilu o napredku). Če bodo vse te napovedi glede proizvodnje izpolnjene, bo EU leta 2020 presegla 20-odstotni cilj v skupnem deležu obnovljive energije.

Načrti so tudi pomemben vir podatkov o energetski učinkovitosti. Poraba energije v EU naj bi leta 2020 po projekcijah znašala 95 % ravni iz leta 2005. Ocene nacionalne porabe energije govorijo o več kot 20-odstotnem povečanju v letu 2005 na Cipru, Malti in v Litvi, pa tudi o 14-odstotnem zmanjšanju v Nemčiji in 9-odstotnem zmanjšanju v Združenem kraljestvu.

Te države članice naj bi več kot podvojile svojo skupno porabo obnovljive energije in sicer s 103 Mtoe v letu 2005 na 217 Mtoe v letu 2020 (končna bruto poraba energije). Sektor električne energije naj bi predstavljal 45 % povečanja, ogrevanje 37 %, promet pa 18 %. Pričakovani razvoj navedenih treh sektorjev v EU je prikazan v diagramih v nadaljevanju[10]. Za biomaso naj bi vetrna energija predstavlja 27 % predvidenega povečanja porabe obnovljive energije (dve tretjini na kopnem, eno tretjino na morju), kar bo spodbudilo povpraševanje po evropskih proizvajalcih vetrnih turbin in povezanih podpornih industrijah. Tudi industrija sončne energije naj bi rasla, zlasti na področju fotonapetosti. Pri drugih tehnologijah, ki so trenutno še v skromnem obsegu, se bo rast morda celo še bolj povečala. Evropski industrijski akterji se morajo zato pripraviti na povečano povpraševanje.

[pic]

…več električne energije…

Na podlagi načrtov držav članic naj bi obnovljiva energija do leta 2020 predstavljala 37 % skupne količine energije v Evropi. Predvideno širjenje električne energije iz obnovljivih virov prinaša tudi številne posledice. Na prvem mestu je poudarjena potreba po hitrejši modernizaciji omrežja električne energije. Kot navaja Sporočilo o energetski infrastrukturi, je potrebno takojšnje ukrepanje, da se omrežje pripravi na velike količine elektrike iz obnovljivih virov, s čimer naj bi olajšali izravnavanje omrežja, fleksibilnost in porazdeljeno proizvodnjo. Sistemi električne energije morajo postati bolj medsebojno povezani in prožni, prav tako bosta potrebna razvoj in krepitev nove infrastrukture, vključno z namestitvijo tehnologij inteligentnega omrežja[11]. Eden največjih izzivov glede infrastrukture omrežja je povezava s predvidenim energetskim potencialom na severnih morjih Evrope, zlasti z vetrno energijo, s čimer bi omogočili razvoj energetskega omrežja tako na morju kot na kopnem.

Strategija za energijo 2020 izpostavlja posledice, ki jih ima rast proizvodnje energije iz obnovljivih virov na trg električne energije v celoti. Za različne in prožne oblike proizvodnje električne energije, ki se distribuira v manjšem obsegu, so potrebna drugačna pravila načrtovanja omrežij in trgov, kot sicer veljajo za tradicionalne velike in centralizirane vire energije. Vključevanje obnovljive energije na trg naj bi v idealnem primeru potekalo na način, ki zagotavlja razvoj virov tam, kjer je to z gospodarskega in okoljskega vidika najbolj smiselno. Dejavniki, kot so oddaljenost od centrov porabe, pričakovane potrebe omrežij ter vprašanja v zvezi z odobravanjem javnosti in ustvarjanjem delovnih mest, so prav tako pomembni in jih ni mogoče prezreti. Programe podpore je zato treba sčasoma prilagoditi v smislu uporabe najboljših praks, da se preprečijo neupravičena izkrivljanja trga in prekomerni stroški.

…ogrevanje in hlajenje…

Kar zadeva sektorja ogrevanja in hlajenja, spodnji graf prikazuje pričakovano rast tovrstnih tehnologij v naslednjem desetletju. Prevladujoča tehnologija bo še vedno biomasa, saj naj bi energija iz tega vira prispevala do 50 % rasti do leta 2020 (od tega polovica v sektorju hlajenja, tretjina v prometu, ostalo pa na področju električne energije).

[pic]

Sektor ogrevanja je v preteklosti zaradi pomanjkanja ustreznega podpornega okvira v večini držav članic zabeležil zgolj skromen razvoj trga. Vendar naj bi se to v naslednjih letih gotovo spremenilo, potem ko sta bila sektorja ogrevanja in hlajenja vključena v novi okvir EU za obnovljivo energijo. Države članice že načrtujejo reforme svojih sistemov donacij ter odjemnih in tarifnih režimov, pa tudi drugih instrumentov v sektorju ogrevanja. V Evropi je torej mogoče pričakovati razvoj in naložbe v industriji plošč iz biomase, tehnologiji kotlov na biomaso, tehnologiji elektrarn za sosežiganje in rafiniranju biogoriv.

…in promet…

V načrtih je prikazano tudi, kako nameravajo države članice izpolniti svoje cilje o 10-odstotnem deležu obnovljive energije v prometu. V obdobju do leta 2020 bodo prevladujoč vir energije biogoriva prve generacije. Evropa ima najstrožja merila na svetu glede trajnosti biogoriv, Komisija pa je junija 2010 predložila smernice o njihovi uporabi[12]. Ocena delovanja metode preverjanja za skladnost z merili trajnosti (v nadaljnjem besedilu: sistem masne bilance) je na voljo v ustreznem priloženem poročilu[13]. Biogoriva druge generacije ter električna vozila naj bi do leta 2020 prispevala le majhen delež.

[pic]

Vir: Analiza Komisije na podlagi nacionalnih akcijskih načrtov za obnovljivo energijo

Da bi lahko EU na varčen in stroškovno učinkovit način dosegla cilje za leto 2020 ter v kasnejših letih bistveno povečala deleže obnovljive energije, mora še naprej vlagati v raziskave naprednih tehnologij za obnovljivo energijo ter zmanjšati stroške energije vetra na morju, fotonapetostne energije, električnih avtomobilov in biogoriv druge generacije. Z raziskovalnimi programi, kakršen je Evropski strateški načrt za energetsko tehnologijo (načrt SET), se bodo spodbujale rešitve, ki bodo ugodne za vse strani in bodo usmerjene v razvoj projektov za obnovljivo energijo s širšimi koristmi za okolje[14]. Potrebna bodo velika prizadevanja in precejšnje naložbe, da se razširi uporaba obstoječih tehnologij za dosego ciljev za leto 2020 ter da bo mogoče razviti in uvesti napredne tehnologije za dekarboniziran energetski sektor. Zato nujno potrebujemo stabilen in predvidljiv okvir financiranja obnovljive energije.

Poleg tehnoloških in regulativnih vidikov morajo države članice ter regije in mesta pospešiti svoja prizadevanja za okrepitev spretnosti, znanja in zmogljivosti, zlasti v ustreznih upravah in agencijah (npr. prek Združenja županov EU), da se zagotovi primerno upravljanje s ciljem učinkovite izvedbe naložbenih programov in projektov za obnovljivo energijo.

ZMANJšEVANJE PRIMANJKLJAJA PRI NALOžBAH: BOLJšE IN BOLJ POVEZANO FINANCIRANJE OBNOVLJIVE ENERGIJE

V Sporočilu Komisije o prednostnih nalogah na področju infrastrukture je bilo poudarjeno, da bo od danes do leta 2020 treba nameniti za več kot bilijon evrov naložb, če želimo doseči cilje EU v energetski politiki. Med njimi jih bo približno polovica potrebnih za zamenjavo oziroma naložbe v nove zmogljivosti za proizvodnjo električne energije. Kot navaja nova energetska strategija EU[15], je treba dati prednost naložbam v obnovljivo električno energijo, pri čemer naj bi presegli 62-odstotno raven iz leta 2009 pri vseh novih napravah za proizvodnjo energije. Nadaljnja analiza, ki jo je naročila Komisija, navaja, da bo treba, čeprav letne kapitalske naložbe v obnovljivo energijo danes povprečno znašajo 35 milijard EUR , ta znesek čimprej podvojiti na 70 milijard EUR, če želimo izpolniti svoje cilje[16]. Takšne izdatke je treba financirati predvsem prek naložb zasebnega sektorja, ki jih končno financirajo porabniki energije.

Prednosti spodbujanja industrije obnovljivih virov so postale splošno priznane med svetovno finančno krizo leta 2009, ko so ZDA in Kitajska, pa tudi EU uvedle več milijard vredne pakete spodbujevalnih ukrepov za čiste tehnologije[17]. Rast tega sektorja v ZDA, na Kitajskem in v drugih azijskih državah kaže, da je industrija obnovljivih virov ključna, če želimo v prihodnosti doseči inovacije, varno oskrbo z energijo in nizkoogljično gospodarstvo. Kot opozarja nova energetska strategija EU[18], je glavni izziv Evrope, da ostane vodilna v tej industriji in zagotovi njeno rast v obdobju, ko morajo nacionalne vlade hkrati omejevati porabo.

Pomembno gonilo obnovljive energije so podnebne politike, ki določajo ceno ogljika; takšen je npr. sistem EU za trgovanje z emisijami, po katerem naj bi do leta 2020 dosegli 20-odstotno znižanje izpustov toplogrednih plinov v primerjavi z letom 1990.

Veliko je mogoče doseči tudi z učinkovitejšimi postopki pridobivanja dovoljenj in načrtovanja, ki so trenutno še zapleteni, ter z odpravo nestroškovnih ovir za rast obnovljive energije. Uporabo obnovljive energije je mogoče enostavno izboljšati s preglednejšimi in hitrejšimi sistemi načrtovanja ter upoštevanjem obstoječe okoljske zakonodaje[19]. Stopnje uvajanja je mogoče izboljšati tudi z zagotavljanjem, da dela izvajajo ustrezno kvalificirani delavci ter da imajo potrošniki na voljo več informacij o proizvodih[20].

Vendar je v teh časih hudih fiskalnih omejitev mogoče storiti tudi več za to, da se denar, namenjen za obnovljivo energijo, porabi na stroškovno učinkovit način. V tem oziru sta ključna učinkovit izbor in usklajevanje finančnih orodij na nacionalni ravni in ravni EU. Izbira finančnega instrumenta za podporo razvoju obnovljive energije je odvisna od stopnje razvoja tehnologije in projektov[21]. Med instrumenti so na voljo donacije, posojila in garancije za posojila, delniški skladi, odjemne tarife, premije, davčne spodbude in razpisi. Vsi ti instrumenti lahko v primernih okoliščinah pridejo v poštev, ne da bi pri tem spreminjali konkurenčnost trga, saj blažijo različne vrste projektnih tveganj (v zvezi s tehnologijo, izgradnjo, regulativnimi vidiki) in so zlasti odvisni od stopnje napredka pri projektu oziroma tehnologiji. Financiranje raziskav in razvoja npr. običajno vključuje donacije za pomemben del stroškov investicijskega vzdrževanja projektov, saj so zaradi stroškov in negotovosti v zvezi s tehnologijo preveč tvegani, da bi jih zasebni sektor lahko sam financiral. Ko je neka tehnologija bolje uveljavljena, so donacije lahko še vedno koristne za financiranje predstavitvenih projektov, in ko je že skoraj povsem uveljavljena, je mogoče uporabiti tudi rizični kapital, ki prinaša visoka tveganja. Rezultati so očitni: stroški proizvodnje vetrne energije so se v 9-letnem obdobju do leta 2006 zmanjšali za 20 %, stroški sončne fotonapetostne energije pa za 57 %[22]. V primeru vetrne energije nizki stroški obratovanja vse bolj povzročajo padanje tržnih cen (kar je t. i. „učinek razvrščanja po pomembnosti“). To posledično pomeni prihranek za vse porabnike električne energije in lahko v veliki meri odtehta dodatne stroške pri sistemih podpore.

Ko je tehnologija primerna za uvedbo, vendar še ni konkurenčna, ne gre več za podporo v obliki kapitala temveč za podporo obratovanju , pri čemer znova pridejo v poštev različni instrumenti, odvisno od okoliščin. Ne glede na instrument je pomembno, da ima slednji predvidljiv in pregleden način prilagajanja ravni podpore, da se preprečijo politike prekinitev pri financiranju ali politični pozivi k spremembam pogojev s povratnim učinkom (kot se je nedavno zgodilo na nekaterih trgih fotonapetosti), obenem pa se omogočijo prilagoditve, ki odražajo padajoče stroške proizvodnje obnovljivih virov in preprečujejo čezmerne donose kapitala. Treba je tudi poudariti, da se obratovalna podpora običajno financira s strani porabnikov energije kot prek obdavčitev.

Stroški razvoja našega energetskega sektorja so različni in odvisni od številnih dejavnikov, med katerimi so stroški tehnologije, cene nafte in plina, tehnološki napredek, stroški omrežij in prevoza ter upravne ovire. Ker pa je enotni evropski energetski trg še vedno razdrobljen in temelji na tradicionalni infrastrukturi in ker fosilna goriva še vedno prejemajo štirikrat toliko subvencij[23], je obnovljiva energija pogosto dražja od tradicionalnih virov. To je neugodno in treba si je prizadevati za spodbude, ki bi državam članicam omogočile uresničevanje ciljev glede obnovljive energije. Dokler ne bodo ustvarjeni takšni tržni pogoji in odpravljene ovire, bo potrebna stalna podpora obnovljivi energiji. Jasno je, da bo finančno podporo obnovljivi energiji mogoče ukiniti šele, ko se bodo stroški obnovljive energije še bolj znižali, ko bodo neuspehi na trgu odpravljeni in se bo s takšno energijo trgovalo na konkurenčnem trgu.

…sistemi podpore v državah članicah…

Čeprav daje EU na voljo nekaj finančnih sredstev, pa se glavnina podpore za obnovljivo energije zagotavlja na ravni držav članic.

Tabela kaže različne instrumente, ki jih države članice uporabljajo za zagotavljanje finančne podpore. To je odraz dejstva, da je spričo različnega stanja različnih tehnologij (v smislu razvitosti, uporabnikov in trgov) primerno uporabljati raznovrstne instrumente. Vendar mora biti izbira instrumentov jasno opredeljena, da ne pride do zmede in da se preprečijo negativne posledice za vlagatelje. Ker so se okoliščine spremenile, je dejansko v vseh sektorjih, še zlasti pa v sektorju električne energije, prišlo do pomembnih reform in prilagoditve instrumentov. Z znižanjem proizvodnih stroškov so se zmanjšale tudi tarife. Tehnologije so bile tekom svojega razvoja vključene v kvotne ali tarifne sisteme podpore. Z zmanjšanjem tehnoloških tveganj so proizvajalci izpostavljeni večjim tveganjem glede tržnih cen (in povezovanju trgov), podpora pa se od odjemnih tarif preusmerja k premijam. Takšni stroški morajo nujno biti zunajproračunski, kar pomeni, da jih krijejo porabniki energije in ne davkoplačevalci (o podrobnostih glej priloženi interni delovni dokument), zato da se med omejevanjem vladnih proračunov preprečijo prekinitve pri financiranju.

Različni instrumenti, ki jih države članice uporabljajo za električno energijo, ogrevanje in promet (biogoriva)

| |AVS |BEL |BOL |CIP |ČEŠ |NEM |DAN |EST |ŠPA |FIN |FRA |GRČ |MAD |IRS |ITA |LIT |LUK |LAT |MAL |NIZ |POL |POR |ROM |ŠVE |SLN |SLK |ZKR | |Elektrika |Odjemne tarife | x | x | x | x | x | x | |x | x | |x | x | x | x | x | x | x | x | x | | |x | | |x | x | x | | |Premija | | | | |x | |x | x | x | | | | | | | | | | |x | | | | |x | | | | |Obveznost zagotavljanja kvote | |x | | | | | | | | | | | | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | | |Nepovratna sredstva za naložbe | |x | |x | x | | | | |x | |x |x | | |x |x |x |x | | | | | | | | | | |Davčne oprostitve | |x | | | | | | |x |x | |x | | | | | |x | |x |x | | |x | |x |x | | |Davčne spodbude | | |x | | |x | |x | | | | | | | | | | |x |x |x | | | |x | | | | Ogrevanje |Nepovratna sredstva za naložbe | x |x |x |x |x |x | |x | |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x | | |Davčne oprostitve | x |x | | | | |x | | | |x |x | | |x |x | | | |x | | | |x | | |x | | |Finančne spodbude | | |x | | |x | |x | | |x | | | | | | | | | | |x | | | | | | | Promet |Obveznost zagotavljanja kvote | x | |x |x |x |x |x | |x |x |x | | |x | |x |x |x | |x |x |x |x | |x |x |x | | |Davčne oprostitve | x |x | |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x |x |x | |x |x |x |x |x |x |x | |

V nekaterih državah članicah so reforme vključevale tudi razvoj mehanizmov zasebnega financiranja, ki hkrati privabljajo kapital in povečujejo sprejemanje projektov obnovljive energije med lokalnim prebivalstvom (s čimer se odpravljajo tudi druge ovire, kot so gradbena dovoljenja). V tem okviru je najpogostejši instrument „lokalno lastništvo“, ki lokalnim skupnostim omogoča, da pridobijo finančni delež pri naložbah v projekt v zameno za cenejšo elektriko ali da pridobijo delež pri dobičku od projekta[24]. Razvoj lokalnih javno-zasebnih partnerstev je lahko tudi učinkovito sredstvo za zmanjševanje stroškov od projektov in doseganje večjega sprejemanja med lokalnim prebivalstvom, obenem pa prispeva k lokalnemu in regionalnemu družbenemu in gospodarskemu napredku.

Takšne reforme so uspešne, če jih vlagatelji načrtujejo in spodbujajo v skladu z jasno vladno strategijo. Nenadne spremembe so moteče in lahko ogrozijo vse strategije naložb v obnovljivo energijo. Treba se jim izogibati, saj spodkopavajo tudi zaupanje vlagateljev ter prizadevanja za dosego ciljev. Zlasti se je treba izogibati retroaktivnim spremembam shem podpore, ker negativno vplivajo na zaupanje vlagateljev. Komisija je že izrazila zaskrbljenost zaradi nedavnega tovrstnega razvoja dogodkov v nekaterih državah članicah in bo še naprej pozorno spremljala dogajanje ter po potrebi ukrepala na ravni EU.

…mehanizmi sodelovanja…

Navedene spremembe izboljšujejo učinkovitost instrumentov, vendar je treba postoriti še več . Večina držav članic se je še naprej posvečala nacionalnim virom z namenom, da same dosežejo svoje cilje za leto 2020. Niso skušale zmanjšati stroškov z razvojem cenejših virov na drugih področjih enotnega trga. Komisija v svoji analizi[25] ocenjuje, da bi bilo mogoče na leto prihraniti do 10 mrd. EUR, če bi države članice obravnavale obnovljivo energijo kot strateški proizvod na enotnem evropskem trgu namesto na nacionalnih trgih. Zato združevanje trgov, zlasti pa razvoj v smeri odjemnih premij, poteka prepočasi, preveč razdrobljeno in treba ga je okrepiti.

Kot poudarja energetska strategija EU, je potrebno bolj poenotiti nacionalne sisteme podpor, da se olajša trgovanje in da bo mogoče napredovati v smeri vseevropskega pristopa k razvoju obnovljivih virov energije[26]. Ponovni poziv k večjemu poenotenju ni nov. Njegov namen je opozoriti na potrebo po vzpostavljanju konkretnega evropskega trga električne energije, na katerem bo več kot tretjina energije iz obnovljivih virov. V nekaterih okoliščinah, kakršna je razvoj vetrne energije iz naprav na morju, je potreba po integrirani strategiji neizbežna. V slednjem primeru zadevne države članice in Komisija že ukrepajo in sicer so pred kratkim podpisale Memorandum o soglasju o pobudi za priobalno omrežje držav ob Severnem morju. Komisija bo skrbno spremljala napredek na slednjem področju ter bo v letu 2012 pripravila poročilo o razvoju priobalnega omrežja in vetrne energije iz naprav na morju. Komisija proučuje tudi parametre za uvoz obnovljive energije iz južnega Sredozemlja na podlagi pobud, kot sta Desertec in načrt Solar Mediterranean Plan.

Poleg te prednostne naloge mora EU razviti tudi srednje- do dolgoročno strategijo za stroškovno učinkovito delovanje energetskega sektorja. Eden od prvih korakov k vključevanju obnovljive energije je razvoj novih mehanizmov sodelovanja, ki jih določa direktiva.

Mehanizmi sodelovanja iz Direktive o obnovljivih virih energije

Direktiva o obnovljivih virih energije uvaja „mehanizme sodelovanja“, prek katerih lahko države članice skupaj razvijajo vire obnovljive energije. Med njimi so:

- „statistični prenosi“, pri katerih lahko država članica s presežkom obnovljive energije tega „statistično“ proda drugi državi članici, katere viri obnovljive energije so mora dražji. Ena država članica tako ustvari dobiček, s katerim lahko krije vsaj stroške razvoja energije, druga pa lahko nekaj prispeva k svojemu cilju zmanjševanja stroškov.

- „skupni projekti“, pri katerem lahko država članica sofinancira nov projekt za obnovljivo energijo v drugi državi članici, obe pa si statistično delita proizvodnjo. Tudi pri takšnem sodelovanju gre za skupno korist in prihranek pri stroških. Države članice lahko skupne projekte navežejo tudi s tretjimi državami, kadar se proizvedena energija izvaža v EU, npr. iz Severne Afrike.

- „skupni sistemi podpore“, pri katerih se dve ali več držav članic dogovori o uskladitvi dela ali vseh svojih sistemov podpore za razvoj obnovljive energije, o jasni vključitvi energije v enotni trg in o razporeditvi proizvodnje po določenih pravilih, kot npr. glede na izvor finančne podpore.

Uporaba takšnih mehanizmov uresničuje evropsko perspektivo razvoja obnovljive energije namesto nacionalne in pomeni zagotovilo, da Evropa s čim manj stroški doseže svoje cilje glede obnovljive energije. Obenem obseg trgovine, skupni projekti ter skupni sistemi podpore pomenijo odločne korake k vključevanju obnovljive energije na evropski energetski trg.

Države članice so z novo Direktivo o obnovljivi energiji ustvarile mehanizme sodelovanja, ki jim omogočajo nadzor nad skupnim razvojem in skupnim financiranjem njihovih virov obnovljive energije ter nad združevanjem oziroma usklajevanjem njihovih sistemov podpore. Ko bodo vzpostavljeni enaki konkurenčni pogoji na enotnem energetskem trgu in ko bodo lahko proizvajalci obnovljive energije enakopravno tekmovali, bodo lahko države članice tudi bolje pripravljene na vseevropski pristop k spodbujanju obnovljive energije in njeno učinkovito izkoriščanje v tistih članicah Unije, kjer je to izvedljivo in z gospodarskega vidika najbolj upravičeno.

Forumi in projekti, ki jih Komisija uvede kot podporo državam članicam pri razvijanju mehanizmov sodelovanja[27], lahko pomagajo usmerjati tudi druge vidike in reforme nacionalnih sistemov podpore. Druge možne pobude so skupna diferenciacija subvencij za tehnologijo, letni datumi revizij, metodologije in kazalniki izračuna stroškov, bolj usklajena pretvorba odjemnih tarif v odjemne premije ob napredku tehnologij ter tekoča prizadevanja za razvoj skupnih regionalnih sistemov podpore, kakršen je npr. skupni režim okolju prijaznih certifikatov med Norveško in Švedsko. Ti mehanizmi so lahko tudi okvir za podporo razvoju obnovljive energije v tretjih državah in lahko spodbujajo realen napredek pri zbliževanju evropskih sistemov podpore, kar zagotavlja večjo usklajenost enotnega trga.

V okviru revizije, ki jo za leto 2014 predvideva Direktiva, bo Komisija ocenila učinkovitost delovanja sistemov podpore in mehanizmov sodelovanja. Pripravila bo smernice za bolj usklajene reforme, spodbudila razvoj mehanizmov sodelovanja in pripravila podlago za razvoj obnovljive energije v južnem Sredozemlju. S temi ukrepi bo oblikovala platformo za izmenjavo izkušenj o tekočih reformah v državah članicah ter pomagala preprečiti tekmovanje za subvencije.

…sektor ogrevanja…

V sektorju ogrevanja države članice svojo investicijsko pomoč usmerjajo predvsem v manjše naprave za sončno toploto ali sončno fotonapetostno energijo v gospodinjstvih. Glede na zmanjšanje stroškov, ki je bilo v zadnjih letih doseženo z mikronapravami, bi lahko države članice razmislile o možnih regulativnih ukrepih na ravni gospodinjstev namesto finančnih ukrepov. Člen 13(4) Direktive o obnovljivih virih energije na primer vsebuje predpise o opremljanju zgradb oziroma pravilnike o vključitvi minimalnih količin obnovljive energije v zgradbah, s čimer se rast in pomembni prihranki zagotavljajo z regulativnimi ukrepi namesto finančnih[28]. Ker je podpora mikrosistemom za ogrevanje lokalne narave, lahko vključuje izkoriščanje distribuiranih oblik energije, ki spodbujajo razvoj lokalnih virov biomase ter sončne in geotermalne energije.

Večina držav članic šele zdaj začenja izkoriščati možnost obsežnih sistemov ogrevanja iz virov obnovljive energije, deloma zato, ker je bil ta vidik šele zdaj (s ciljem 20-odstotnega deleža) vključen v evropski regulativni okvir. Kot poudarja Sporočilo o prednostnih nalogah na področju infrastrukture, je treba prednostno spodbujati območna omrežja ogrevanja v vseh večjih aglomeracijah, kjer lokalni in regionalni pogoji to upravičujejo. Komisija bo še naprej ocenjevala napredek pri razvoju tega sektorja.

Na ravni EU je finančna podpora obnovljivim energijam kljub močni politični podpori ter trdnemu političnemu in pravnemu okviru dokaj nizka. V obdobju 2007–2009 je bilo za obnovljivo energije namenjenih okoli 9,8 mrd. EUR oziroma 3,26 mrd. EUR na leto, pri čemer večino predstavljajo posojila Evropske investicijske banke.

Instrumenti EU, ki jih Komisija neposredno uporablja za financiranje projektov o obnovljivi energiji (Evropski načrt za oživitev gospodarstva, raziskave in tehnološki razvoj, izdatki za načrt SET), tisti, ki jih uporablja skupaj z državami članicami (strukturni in kohezijski skladi), ter tisti, ki jih uporablja skupaj z drugimi institucijami (Evropska banka za obnovo in razvoj, Evropska investicijska banka), bodo temeljito pregledni v okviru načrtovanja prihodnjega Evropskega finančnega okvira, ki obsega izdatke EU od leta 2014 dalje[29]. V povezavi s tem je treba ustrezno finančno podpreti politično zavezanost EU obnovljivim virom energije. Komisija bo zlasti pregledala možnosti uporabe sredstev EU in nacionalnih sredstev za povečanje zasebnega kapitala v energetskih projektih evropskega interesa na lokalnih, regionalnih, nacionalnih in evropskih ravneh. Potrebna bodo dodatna prizadevanja za uvedbo mehanizmov sodelovanja na podlagi Direktive o obnovljivih virih energije, za izboljšanje regionalnega sodelovanja in za začetek usklajene reforme sistemov podpore.

Nov pomemben vir finančne podpore obnovljivim virom energije na ravni EU je „program NER 300“, ki ga uvaja Direktiva o trgovanju z emisijami 2003/87/ES. Tako bo mogoče podpreti tržno predstavitev zajemanja in skladiščenja ogljika ter inovativnih virov obnovljive energije, saj je cilj programa sofinancirati vsaj 34 projektov za inovativne vire obnovljive energije v EU. Program bo zagotovil okoli 4,5 mrd. EUR sredstev za sofinanciranje (z ustreznim enakim deležem iz industrijskega sektorja in držav članic)[30]. Komisija je novembra 2010 objavila prvi razpis za predloge, ki obsega 200 milijonov finančnih prispevkov v okviru programa NER 300[31].

Komisija namerava predstaviti tudi predlog za revizijo Direktive o obdavčitvi energije[32].

Tako za države članice kot za evropski sistem financiranja obnovljive energije je jasno, da je obstoječi okvir treba izboljšati, če želi EU svoje cilje za leto 2020 doseči s čim manj stroški.

SKLEP

Omejena in razdrobljena rast Evropske industrije obnovljive energije v desetletnem obdobju do leta 2008 je bila delno posledica omejenega regulativnega okvira EU. Ob priznavanju, da bo obnovljiva energija v prihodnosti temelj vsakega nizkoogljičnega sektorja energije, je EU kot podlago uvedla celovit in trden zakonodajni okvir. Naslednji izziv je napredovati od načrtovanja politik k izvajanju na nacionalni ravni s konkretnimi ukrepi na terenu. Izvajanje direktive in predstavitve načrtov so opogumljajoči znaki napredka in treba je nadaljevati po tej poti.

V sedanjem okolju makroekonomske ranljivosti in fiskalne konsolidacije se je pomembno zavedati, da je financiranje obnovljive energije izdatek, ki povečuje rast in bo v prihodnosti omogočil večji donos. Prav tako je pomembno zagotoviti kakovost izdatkov ter uporabljati najučinkovitejše in stroškovno ugodne finančne instrumente. Enako kot pri energetski infrastrukturi je tudi tu treba ukrepati na evropski ravni, da se pospeši učinkovita proizvodnja obnovljive energije in njeno vključevanje v enotni evropski trg.

Na nacionalni ravni je vsako revizijo finančnih instrumentov treba izvesti tako, da se prepreči negotovost vlagateljev in upošteva politiko drugih držav članic ter tako zagotovi pristop, ki je skladen z vzpostavljanjem pristnega evropskega trga. Komisija bo aktivno spodbujala sodelovanje med državami članicami pri financiranju obnovljivih virov energije na podlagi novega okvira za sodelovanje med državami članicami, ki ga uvaja Direktiva o obnovljivih virih energije. Prav tako bo Komisija spodbujala vključevanje obnovljive energije na evropski trg. Na evropski ravni je treba usmeriti sredstva EU v zagotavljanje učinkovitega razvoja obnovljive energije in zagotavljanje tehnične podpore, hkrati pa uvesti najučinkovitejša sredstva za zmanjševanje stroškov kapitalskih naložb v sektor, vključno s sodelovanjem z Evropsko investicijsko banko ter zagotavljanjem tehnične podpore.

Komisija poziva države članice, naj

- izvajajo nacionalne akcijske načrte za obnovljivo energijo,

- izboljšajo učinkovitost sistemov načrtovanja infrastrukture ob upoštevanju obstoječe okoljske zakonodaje EU ter si obenem prizadevajo delovati v skladu z najboljšo prakso,

- pospešijo napredek pri razvijanju omrežij električne energije za uvedbo večjih deležev obnovljive energije,

- vzpostavijo mehanizme sodelovanja in začnejo vključevati obnovljivo energijo na evropski trg,

- pri vsaki reformi nacionalnih sistemov podpore zagotovijo stabilnost za vlagatelje ter se izognejo spremembam s povratnim učinkom.

V podporo tem prizadevanjem bo Komisija še naprej sodelovala z državami članicami pri izvajanju Direktive, prav tako bo še naprej pregledovala in izboljševala učinkovitost sistema EU za financiranje projektov obnovljive energije. Obenem bo Komisija pospeševala zbliževanje nacionalnih sistemov podpore s ciljem zagotoviti najboljše možne pogoje za razvoj obnovljive energije v Evropi.

[1] Študija Komisije (ECOFYS) EmployRES, pomembni učinki zaposlovanja.

[2] COM(2010)639/3 Energija 2020: Strategija za konkurenčno, trajnostno in varno energijo.

[3] SEC xx Nedavni napredek pri razvoju energije iz obnovljivih virov in tehnična ocena uporabe biogoriv in drugih obnovljivih goriv v prometu. Poročilo Komisije v skladu s členom 3 Direktive 2001/77/ES in členom 4(2) Direktive 2003/30/ES; SEC xx Pregled financiranja obnovljive energije na evropski in nacionalni ravni. Poročilo Komisije v skladu s členom 23(7) Direktive 2009/28/ES; SEC xx Poročilo Komisije o delovanje metode preverjanja na podlagi masne bilance za biogoriva in trajnostno shemo za tekoča biogoriva. Poročilo Komisije v skladu s členom 18(2) Direktive 2009/28/ES.

[4] Direktiva 2001/77/EC z dne 27. septembra 2001 o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov energije

[5] Direktiva 2003/30/ES z dne 8. maja 2003 o pospeševanju rabe biogoriv in drugih obnovljivih goriv

[6] Delež obnovljive energije, ki naj bi ga EU dosegla pri proizvodnji električne energije, v Prilogi k Direktivi 2001/77/ES znaša 22 %, vendar je bil po nadaljnjih pristopih popravljen na 21 %.

[7] Deleži iz tega diagrama se nanašajo na deleže energije iz obnovljivih virov v treh energetsko intenzivnih sektorjih in na splošni delež energije iz obnovljivih virov v končni porabi energije.

[8] Direktiva 2009/28/ES z dne 23. aprila 2009 o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov.

[9] Nacionalni akcijski načrti za obnovljivo energijo so na voljo na platformi Komisije za preglednost: http://ec.europa.eu/energy/renewables/transparency_platform/action_plan_en.htm. Razen če ni drugače navedeno, naslednji podatki o nacionalnih akcijskih načrtih za obnovljivo energijo temeljijo na projekcijah o obnovljivi energiji iz nacionalnih akcijskih načrtov za obnovljivo energijo evropskih držav članic , poročilo ECN/EEA.

[10] Na podlagi predhodne analize nacionalnih akcijskih načrtov za obnovljivo energijo.

[11] COM(2010) 677 – Prednostne naloge glede energetske infrastrukture za leto 2020 in pozneje – načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje.

[12] COM (2010) Sporočilo Komisije o praktičnem izvajanju trajnostne sheme EU o pogonskih in tekočih biogorivih in o pravilih za izračun v zvezi s pogonskimi biogorivi.

[13] SEC xx Poročilo Komisije o delovanju metode preverjanja na podlagi masne bilance za biogoriva in trajnostno shemo za tekoča biogoriva. Poročilo Komisije v skladu s členom 18(2) Direktive 2009/28/ES.

[14] COM(2007)723 – Evropski strateški načrt za energetsko tehnologijo.

[15] COM(2010)639/3 Energija 2020: Strategija za konkurenčno, trajnostno in varno energijo, str. 6.

[16] ECOFYS, Ernst & Young, Fraunhofer ISI, TU Dunaj 2010. V tem okviru so najnižji zneski, namenjeni naložbam v električno energijo, med 310 in 370 milijardami EUR, kot obenem navaja analiza v COM(2010)677.

[17] Evropski paket ukrepov za oživitev gospodarstva: http://ec.europa.eu/energy/eepr/index_en.htm.

[18] COM(2010)639/3 Energija 2020: Strategija za konkurenčno, trajnostno in varno energijo.

[19] Glej ECORYS: Ocena nestroškovnih ovir za rast obnovljive energije v državah članicah EU, http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm.

[20] Glej ECORYS: Ocena nestroškovnih ovir za rast obnovljive energije v državah članicah EU, http://ec.europa.eu/energy/renewables/studies/renewables_en.htm.

[21] Za podrobnosti glej „Sistemi podpore za obnovljivo električno energijo v EU“, Gospodarska poročila Evropske Komisije 408, april 2010, in „Financiranje obnovljive energije na evropskem energetskem trgu“, ECOFYS et al., oktober 2010.

[22] EWEA „The economics of wind energy“ (Ekonomija vetrne energije) in EPIA „Set for 2020“ (Pripravljeni na leto 2020).

[23] Mednarodna agencija za energijo (IEA) je nedavno ocenila, da svetovne subvencije fosilnih goriv znašajo 312 mrd. USD ( http://www.worldenergyoutlook.org/subsidies.asp ), medtem ko zadnje številke za EU-15 iz leta 2004 pričajo o 21,7 mrd. EU subvencij za fosilna goriva v primerjavi s 5,3 mrd. za obnovljivo energijo (EEA Technical report 1/2004).

[24] Več informacij o mehanizmih skupnih ugodnosti je na voljo v poročilu RESHARE, ki je dostopen na spletnem naslovu www.reshare.nu.

[25] SEC xx Pregled financiranja obnovljive energije na evropski in nacionalni ravni. Poročilo Komisije v skladu s členom 23(7) Direktive 2009/28/ES.

[26] COM(2010)639/3 Energija 2020: Strategija za konkurenčno, trajnostno in varno energijo, str. 10.

[27] Med njimi so Usklajeno prizadevanje za izvajanje Direktive o obnovljivih virih energije, Mednarodna skupina držav članic za sodelovanje pri sistemih odjemov in številni drugi projekti v okviru programa Inteligentna energija – Evropa.

[28] Glej SEC(2008)85-2 Priloga k presoji vpliva s strani Komisije o paketu energetskih in podnebnih ukrepov, str. 122.

[29] Glej COM(2010) 700 konč.

[30] UL C 302, 9.11.2010, str. 4; več informacij je na voljo na naslovu: http://ec.europa.eu/clima/funding/ner300/index_en.htm .

[31] Glej Sklep Komisije 2010/670/EU z dne 6.11.2010, UL L 290, str. 39.

[32] Direktiva Sveta 2003/96/ES z dne 27. oktobra 2003 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije (UL L 283 z dne 31.10.2003, str. 51); direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z direktivama 2004/74/ES in 2004/75/ES (UL L 157, 30.4.2004, str. 87 in 100).