SL Uradni list Evropske unije C 256/123

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zdravju in preseljevanju

(2007/C 256/22)

V dopisu z dne 14. februarja 2007 je prihodnje portugalsko predsedstvo Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosilo za raziskovalno mnenje o Zdravje in preseljevanje.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 18. junija 2007. Poročevalec je bil g. Sharma, soporočevalka pa ga. Cser.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 437. plenarnem zasedanju 11. in 12. julija 2007 (seja z dne 11. julija) s 109 glasovi za in 3 glasovi proti.

1. Sklepi

Mnenje obravnava povezave med zdravjem in preseljevanjem, zato samo po sebi ni mnenje o preseljevanju. Preseljevanje je za gospodarstvo EU pomembno. Gre za tekoč proces, v katerega je vključen pomemben in rastoč delež prebivalstva EU in svetovnega prebivalstva.

Pomembno je, da politike EU in držav članic nudijo migrantom in njihovim družinam visoko raven zdravstvenega varstva. Zato so potrebni ukrepi na številnih političnih področjih, tudi v zaposlovanju, zdravju in varnosti pri delu, izobraževanju, socialnem varstvu, promociji zdravja in zdravstvenem varstvu.

V mnenju so opredeljena številna zdravstvena vprašanja, s katerimi se soočajo migranti, in vplivi na javno zdravje, ki zahtevajo ukrepe držav članic in Evropske unije.

1.1 Priporočila

Humana (1) in pravična (2) globalizacija mora temeljiti na univerzalnih skupnih vrednotah ter spoštovanju človekovih pravic in visoke stopnje zdravstvene varnosti in varnosti živil za vse skupine prebivalstva, zlasti za najbolj ranljive skupine. Pogoj so tudi kulturna in jezikovna raznolikost ter izmenjava in širjenje znanja med vse ljudi.

V zvezi s splošnimi človekovimi pravicami EESO priporoča naslednje:

1.1.1 Treba je urediti informacijske centre in shajališča za migrante, da bi jim olajšali dostop do informacij o zdravstveno- in socialnovarstvenih vprašanjih. Te informacije bi morali posredovali pripadniki iste priseljenske skupnosti, zaposleni v teh centrih, ki bi služili tudi kot kontaktna točka za sodelovanje med oblastjo, nevladnimi organizacijami na področju preseljevanja in nevladnimi organizacijami držav gostiteljic.

1.1.2 Države članice in EU bi morale poglobiti sodelovanje z mednarodnimi organizacijami na področju zdravja migrantov ter spremljati in ocenjevati težave in koristi na lokalni, regionalni, nacionalni in evropski ravni.

1.1.3 Vključitev nacionalnih programov javnega zdravja v izobraževalni sistem ob upoštevanju kultur manjšin.

1.1.4 Treba bi bilo oblikovati poseben kompenzacijski sklad ter programe za poklicno usposabljanje, vračanje in sodelovanje držav gostiteljic in držav izvora.

1.1.5 Vsem ljudem, ki živijo v EU, je treba ne glede na njihov status nuditi dostop do zdravniške oskrbe in preventivnega zdravstvenega varstva kot človekove pravice v skladu z Listino o temeljnih pravicah, ki zagotavlja dostop do preventivnega zdravstvenega varstva in zdravniške oskrbe.

1.1.6 Uvesti je treba pravila o zaupnosti med zdravstvenimi ustanovami in pacienti (kjer še ne obstajajo), s čimer bi zagotovili, da se tretjim stranem ne razkrijejo nobeni podatki o priseljenskem statusu posameznika in da se migrantov, zlasti tistih, ki prebivajo nedovoljeno, ne odvrne od iskanja zdravstvene pomoči in oskrbe.

1.1.7 Države članice in EU morajo sodelovati pri izboljšanju zbiranja podatkov ter raziskavah o preseljevanju in zdravju povsod v EU.

1.1.8 Zdravje je treba obravnavati kot ključno razsežnost preseljevanja.

1.1.9 Presoja vplivov na zdravje mora oceniti morebiten vpliv zdravstvene politike in drugih politik na zdravje migrantov.

1.1.10 Države članice, ki imajo že dolgo specializirane zdravstvene službe za tropske bolezni, morajo svoje strokovno znanje ponuditi vsem prebivalcem EU in nadaljevati kakovostne raziskave na področju zdravljenja tropskih bolezni, še posebej malarije.

1.1.11 Potrebni so boljši mehanizmi za presojo in zadovoljitev zdravstvenih potreb vseh kategorij migrantov čim prej po njihovem prihodu. EU in države članice morajo okrepljeno sodelovati pri zadovoljevanju takojšnjih potreb migrantov, ki ob prihodu potrebujejo nujno zdravstveno oskrbo, še posebej z zagotavljanjem tolmačenja.

1.1.12 Zdravje migrantov pri delu je treba postaviti v ospredje. Pri tem morajo sodelovati socialni partnerji in pristojne oblasti, da se v sektorjih, v katerih so pogosto zaposleni migranti, zagotovi upoštevanje visokih standardov zdravja in varnosti pri delu. V sodelovanju z lokalnimi službami je treba dodatno razvijati tudi programe za promocijo zdravja pri delu, da se zadovoljijo potrebe delavcev migrantov in njihovih družin.

1.1.13 Razmisliti je treba tudi o programih promocije zdravja v šolah kot možnosti za zadovoljitev zdravstvenih potreb otrok migrantov. Zdravju otrok migrantov je treba nameniti posebno pozornost. Predšolske in šolske zdravstvene službe bi se morale odzivati na potrebe vseh otrok, ne glede na njihov izvor, tudi otrok migrantov, pri čemer bi morali biti posebej pozorni do novih priseljencev.

1.1.14 Razviti je treba storitve zdravstvene oskrbe in preventivne storitve, ki bodo upoštevale in spoštovale kulturne posebnosti, obenem pa ne bodo obšle prepovedi obrezovanja žensk.

1.1.15 Zdravstveni delavci se morajo redno usposabljati in poklicno razvijati, kar jim bo pomagalo pri prilagajanju na spreminjajoče se zdravstvene potrebe priseljenskih skupnosti.

1.1.16 Zaposlovanje zdravstvenih delavcev, ki so se poklicno usposobili v državah v razvoju, je treba zastaviti z mislijo na so-razvoj, ki bi omogočil njihovo vrnitev po določenem obdobju ali pa zagotavljal odškodnino državam izvora, ki so plačale njihovo izobraževanje. Komisija mora najti primere dobre prakse pri etičnem zaposlovanju zdravstvenih delavcev iz tretjih držav in ob tem razmisliti o predlogu kodeksa dobre prakse EU.

1.1.17 Okrepiti je treba vlogo organov, ki nadzirajo javno zdravstvo, in spodbuditi izmenjavo dobrih praks, pri tem pa bi lahko imeli organi EU vlogo koordinatorja.

1.1.18 Krepitev medkulturnega dialoga in osredotočenost na zdravstvene razmere in zdravstveno varstvo (3).

1.1.19 EESO znova potrjuje svoja prejšnja priporočila, da morajo države članice izvajati konvencije ILO o migrantih (4).

2. Ozadje mnenja

2.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor pozdravlja stalno zanimanje portugalskega predsedstva za preučitev vprašanja javnega zdravja in migracij. Skupno stališče nemškega, portugalskega in slovenskega predsedstva je, da je „zdravstvena politika [zelo pomembna], saj ima izboljšanje preventive in čezmejnega zdravstvenega varstva neposredne koristi za evropske državljane“ (5). Vsa tri predsedstva so se zavezala, da bodo nadaljevala z delom, ki obravnava obstoječe neenakosti med migranti v dostopu do zdravstvenih storitev. Sklenila so tudi podpreti širok obseg dejavnosti Skupnosti in s tem prispevati k visoki ravni zdravja vseh državljanov, pri čemer se je treba osredotočiti na promocijo zdravja, preprečevanje bolezni, inovacije in dostop do zdravstvenega varstva.

2.2 Odbor je sprejel številna mnenja o zakonitih in nezakonitih migracijah (6), zato se bo v tem mnenju osredotočil na zdravstvena vprašanja. Portugalsko predsedstvo in druge zainteresirane strani pozivamo, da upoštevajo tudi naše preteklo delo na področju preseljevanja.

3. Uvod

3.1 O preseljevanju in zdravju je bilo že veliko napisanega, to mnenje pa se opira na dokument, ki je bil pred kratkim pripravljen za Svetovno komisijo za mednarodne migracije v okviru programa za politične analize in raziskave (Carballo & Mboup, september 2005). V mnenju so navedeni tudi drugi viri.

3.2 Glede na opredelitev Svetovne zdravstvene organizacije je zdravje „stanje popolne telesne, duševne in socialne blaginje, ne le odsotnost bolezni ali bolezenskih znakov“. To mnenje tako opredeljeno „zdravje“ pojmuje kot človekovo pravico.

3.3 Zdravje migrantov in beguncev je pomembno iz več razlogov, med drugim zaradi: — splošnih človekovih pravic in spoštovanja človekovega dostojanstva; — številnih smrtnih primerov, bolezni in tveganj za zdravje med nekaterimi, zlasti ilegalnimi migranti; — tveganj za zdravje, ki so jim izpostavljeni številni migranti, ko se preselijo v drugo državo; — omejenega dostopa do zdravstvenih in socialnih storitev; — tveganj za širše prebivalstvo in — tveganj za državo izvora zaradi odseljevanja zdravstvenih delavcev.

4. Obseg in resnost problema

4.1 Glede na ocene se po vsem svetu letno preseli več kot 200 milijonov ljudi, da bi našli delo in boljše življenje; od tega je vsaj 30-40 (7) milijonov neuradnih migrantov. Število vseh migrantov na svetu je enako številu prebivalstva pete države na svetu po številu prebivalcev (8). Leta 2005 je bilo 49,6 % vseh migrantov žensk. V Evropi je približno 7 do 8 milijonov neevidentiranih migrantov (9).

4.2 V tem raziskovalnem mnenju Odbor obravnava preseljevanje in zdravstvena vprašanja zlasti v zvezi z državljani tretjih držav, ki se priseljujejo v EU. Trenutno v EU živi približno 18 milijonov državljanov tretjih držav. K temu je treba prišteti še veliko državljanov, ki so bili rojeni v tujini, ter osebe, ki prebivajo nedovoljeno, in nezakonite priseljence. Velika večina migrantov v EU vstopi zakonito.

4.3 Prosilci za azil predstavljajo razmeroma majhen delež celotnega števila migrantov. Število prosilcev za azil je v zadnjih letih upadlo, kar je posledica politike EU, ne pa splošnega zmanjšanja števila ljudi, ki prosijo za zaščito. 2006 2005 2004 2003 2002 Prošnje za azil v EU 266 270 350 103 421 236 532 300 640 347 Število odobrenih prošenj 38 857 46 742 35 872 41 823 59 705 Delež odobrenih prošenj (v %) 22,71 20,55 13,36 12,4 14,73 V zadnjih letih se je v številnih državah Južne Evrope, na primer na Portugalskem, v Španiji in Italiji, povečalo tako zakonito kot nezakonito priseljevanje. Mnogi migranti prihajajo iz severne in podsaharske Afrike, Latinske Amerike in Azije ter držav Skupnosti neodvisnih držav.

4.4 Čeprav so migranti na splošno bolj zdravi od ljudi v svoji državi izvora, pa lahko imajo več zdravstvenih težav kot povprečni prebivalci države gostiteljice. Za to obstaja več razlogov, na primer: — psihološki in družbeni pritisk (zaradi neznane kulture, nezakonitosti, spremembe okolja, slabega znanja tujih jezikov, pomanjkanja zaupanja in informacij ter težav z duševnim zdravjem); — tveganja, ki so jim bili izpostavljeni v državi izvora; — revščina in delo v nevarnih razmerah; — slab dostop do zdravstvene oskrbe ter informacij o zdravstvenih storitvah, promociji zdravja in preventivnih storitvah; — dodatna tveganja v državi gostiteljici; — stanovanjske razmere.

4.5 Med migranti iz nekaterih območij so pogostejše nalezljive bolezni ter dolgotrajne bolezni, kot so psihične težave, koronarna bolezen srca, bolezni dihal in sladkorna bolezen.

4.6 Nezakoniti migranti in njihove družine, zlasti otroci, imajo hujše zdravstvene težave kot zakoniti migranti, kar je povezano s tveganji za zdravje ob vstopu v državo, slabšimi gospodarskimi in socialnimi pogoji ter nezadostnim dostopom do storitev.

5. Različne vrste preseljevanja

5.1 Prostovoljno preseljevanje

5.1.1 Glavno gonilo priseljevanja v EU so gospodarski dejavniki, pomemben razlog pa je tudi beg pred spopadi in pregonom. Ljudje se preseljujejo in se bodo še naprej preseljevali zaradi različnih razlogov. Nekateri se preselijo, da bi se ustalili in začeli novo življenje, spet drugi zato, da bi dovolj zaslužili in se vrnili domov.

5.1.2 Nekateri se preselijo zakonito, da bi delali za določen čas, drugi se preselijo nezakonito, nato pa najdejo delo in ostanejo za nedoločen čas. Obe skupini predstavljata izzive za zdravstvo, ki so pogosto povezani z nacionalno politiko, odnosom družbe do migrantov in drugimi dejavniki, ki širše vplivajo na zdravje, npr. izobrazba, zaposlovanje in stanovanjske razmere.

5.1.3 Krožna migracija vse bolj velja za najpomembnejšo obliko preseljevanja (10), ki lahko ob ustreznem upravljanju pomaga uravnavati svetovno ponudbo delovne sile in povpraševanje po njej ter tako prispeva k učinkovitejši porazdelitvi razpoložljivih sredstev in gospodarski rasti. Lahko bi bila odgovor na potrebo EU, da nudi realno alternativo nezakonitemu priseljevanju.

5.2 Prisilno preseljevanje

5.2.1 Prisilno preseljevanje ima resne in daljnosežne posledice za zdravstveno varstvo. Ljudje so vsako leto prisiljeni zapustiti svojo državo in postati begunci, ki jih ščiti OZN; milijoni pa so prisiljeni zapustiti domove in ostati v svojih državah.

5.2.2 Ljudje morajo pogosto plačati visoke vsote denarja za pomoč pri prestopu mej, kar vodi v denarno stisko. Migranti živijo v strahu, delodajalci pa jih z lahkoto izkoriščajo. Pogosta so posilstva in spolno zlorabljanje žensk.

5.2.3 Trgovina z ljudmi je zločin, ki krši temeljne človekove pravice in uničuje življenja. Trgovina z ljudmi velja za sodobno obliko suženjstva. Glede na vsakoletne ocene (podatki ILO) znaša celotno število ljudi na svetu, ki živijo v takšni ali drugačni obliki suženjstva, 12 milijonov, več kot milijon pa jih vsako leto kot blago prodajo v prostitucijo ali prisilno delo. Po podatkih ameriškega zunanjega ministrstva je od tega 80 % žensk in deklet ter 50 % mladoletnih oseb. Podatki tudi kažejo, da gre pri večini primerov za trgovanje za namene spolnega izkoriščanja.

5.2.4 Trgovina z ljudmi prinaša trgovcem ogromen dobiček, ki naj bi po nekaterih ocenah letno znašal 10 milijard (11) dolarjev. (iii: UNICEF)

5.3 Mednarodna potovanja

5.3.1 Svetovna turistična organizacija poroča, da je v zadnjem desetletju 20. stoletja mednarodni turizem znašal 30 % svetovnega storitvenega sektorja, in ocenjuje, da bo do leta 2020 število mednarodnih prihodov turistov preseglo 1,55 milijarde. Od tega bo 0,4 milijarde potovanj na dolge razdalje v druge podnebne pasove.

5.3.2 Glede na ocene vsako leto potuje 14 milijonov ljudi iz industrijskih držav v tropske kraje Afrike, Azije, Latinske Amerike in pacifiških otokov. Veliko se jih vrne z boleznijo, ki jo je treba zdraviti. Najpogostejša je diareja, pa tudi malarija postaja vse večji problem zaradi diagnosticiranja, zdravljenja in stroškov za države, v katere se turisti vrnejo.

5.3.3 Brez ustrezne zaščite turisti tvegajo okužbo s hepatitisom A in spolno prenosljivimi boleznimi, vključno s HIV.

6. Posledice preseljevanja za zdravje in javno zdravje

6.1 Politika

6.1.1 Številne države članice imajo politiko, ki ureja pravico do vstopa, dolžino bivanja in razloge, zaradi katerih morajo ljudje državo zapustiti. Na splošno je ta politika omejevalna, ne pa prožna, zato preseljevanje zapleta. To lahko ustvari socialne in gospodarske razmere, ki škodijo zdravju migrantov.

6.1.2 Pojmovanje pregledov javnega zdravja in kontrolnih zdravstvenih pregledov se od države do države razlikuje, podobno kot pojmovanje dostopa do zdravstvenih in socialnih storitev. Zdi se, da primanjkuje izčrpnih informacij za primerjavo nacionalnih praks.

6.2 Podatki

6.2.1 Le malo držav članic redno zbira podatke o zdravju migrantov, zato je težko priskrbeti zanesljive podatke o zdravstvenih izkušnjah in potrebah migrantov. V številnih državah sistemi za spremljanje zdravja ljudi ne razlikujejo glede na priseljenski status.

6.2.2 Medtem ko nekaj držav zbira te podatke, se druge osredotočajo na regije porekla ali etnične skupine. Iz teh podatkov ni vedno razvidno, kdo je migrant in kdo potomec migranta. V nekaterih primerih ljudi ločujejo samo glede na etnično poreklo, ni pa zajeta razlika, npr. med otroki, ki so tudi sami migrirali, in otroki migrantov.

6.2.3 Poleg tega ni znano število nezakonitih in zato neregistriranih migrantov, ki neradi poiščejo zdravstveno oskrbo, ko jo potrebujejo.

6.2.4 Migranti tudi niso pripravljeni dajati podatkov o svojem priseljenskem statusu zdravstvenim organom zaradi strahu, da bi lahko bili uporabljeni v njihovo škodo. To pa oteži problem pomanjkanja kakovostnih podatkov.

6.2.5 Takšno odklonilno obnašanje je lahko kulturno ali versko pogojeno. Poleg tega oblasti in ponudniki zdravstvenih storitev nimajo ustreznega znanja in niso pripravljeni upoštevati posebnih potreb migrantov. Zato ni dovolj podatkov o migrantih in njihovem zdravstvenem stanju.

6.3 Preseljevanje in psihosocialna dobrobit

6.3.1 Tako za zakonite kot nezakonite migrante strah pred neznanim še dodatno poveča ovire, povezane z jezikom, kulturo in politiko (v: Tizon, 1983). Drugi problemi, kot so: — ločitev od družine, partnerjev in otrok, — izkoriščanje s strani delodajalcev, — spolno izkoriščanje, — strah in domotožje, — pomanjkanje vključenosti v gostiteljsko skupnost in — fizične ali psihične zdravstvene težave, tudi vplivajo na zdravje posameznikov in skupnosti.

6.4 Preseljevanje in psihično zdravje

6.4.1 Raziskave (12) kažejo, da so v določenih skupinah migrantov v Evropi najvišje stopnje shizofrenije in samomorov ter da so zelo pogoste zlorabe mamil in alkohola ter velika tveganja za depresijo in anksioznost. Raziskave so pokazale tudi, da te skupine nimajo ustreznega dostopa do zdravstvenega in socialnega skrbstva.

6.4.2 Med drugim so bili opredeljeni naslednji dejavniki, ki škodijo duševnemu zdravju migrantov: spremembe v prehrani, družini, socialni podpori, sprememba kulture, jezika in podnebja; sovražnost, rasizem in ksenofobija s strani gostiteljskega prebivalstva; beg pred vojno in njenimi grozotami, izguba družine in spolne zlorabe.

6.4.3 Glede na raziskave dve tretjini beguncev doživljata anksioznost ali depresije ter kažeta znake posttravmatskih motenj, kot so pogoste nočne more in napadi panike.

6.4.4 Dostop do zdravljenja, pomoči in podpore za te motnje je slab zlasti za prosilce za azil in neregistrirane migrante, ki najbolj potrebujejo te storitve.

6.5 Preseljevanje in fizično zdravje

6.5.1 Vsak človek ima „zdravstveni odtis“, ki ga določata njegov izvor in socialno okolje, v katerem živi. Gospodarski migranti se običajno selijo iz revnejših držav v bogatejše, zato ima večina zdravstveni profil, povezan z revščino.

6.6 Nalezljive bolezni

6.6.1 Podpora migrantom, ki so okuženi z virusom HIV ali bolehajo za tuberkulozo, je nestalna in povezana s težavami na področju kulture, jezika in veroizpovedi ter pravnim in ekonomskim položajem migrantov. Zlasti mlajše generacije, ženske in dekleta so bolj izpostavljene nevarnosti okužbe s HIV oziroma AIDS-om.

6.6.2 Doslednih politik za kontrolne preglede ni in celo na lokalni ravni so razlike v izvajanju kontrolnega pregleda pred vstopom v državo. Glede na nepotrjene podatke so odzivi na lokalne kontrolne preglede zelo različni. Nekatere ustanove zdravstvenega varstva poročajo, da več kot 50 % naročenih ne pride na nadaljnje preglede, za kar krivijo težave s komunikacijo, strah pred oblastmi in pomanjkanje razumevanja storitev, ki so na voljo. EESO je seznanjen, da je komisar Kyprianou Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) pozval, da pripravi akcijski načrt EU za tuberkulozo. Načrt naj bi bil objavljen jeseni 2007, upošteval pa bo razmere v različnih državah članicah.

6.6.3 V letih od 1995 do 2005 je v Evropi nenehno naraščalo število prijavljenih primerov tuberkuloze. ECDC v zadnjem epidemiološkem poročilu poudarja, da „primeri tujega izvora“ znašajo 30 % vseh prijavljenih primerov v državah EU-25 (vi: The First European Communicable Disease Epidemiological Report, Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni, 2007). Toda treba je priznati, da migranti pogosto živijo na območjih s slabimi stanovanjskimi pogoji, v prenatrpanih stanovanjskih in delovnih prostorih, s katerimi je povezano tveganje širjenja okužb dihal. Poleg tega je tudi med brezdomci nadpovprečno visok delež migrantov.

6.6.4 Poročilo EU o aidsu in mobilnosti – oskrba in podpora v zvezi s HIV/AIDS za migrante in skupnosti etničnih manjšin v Evropi (AIDS & Mobility – HIV/AIDS Care & Supports for Migrants and Ethnic Minority Communities in Europe) (vii: EU – Clark, K. & Broring, G., urednika) predstavlja poročila držav o: — nacionalni politiki; — dostopu do zdravstvenega in socialnega skrbstva; — storitvah oskrbe in podpore.

6.6.5 Poročilo poudarja dejstvo, da je položaj migrantov (glede na število ljudi, etnično ozadje in epidemiologijo) in odziv družbe v Evropi zelo raznolik.

6.6.6 Obstaja možnost, da ljudje iz delov sveta z visoko stopnjo okuženosti s HIV s seboj prinesejo bolezen. Dejansko je bilo v obdobju od 1997 do 2005 47 % vseh heteroseksualno prenesenih okužb s HIV v EU mogoče povezati z osebami iz držav z visoko stopnjo okuženosti s HIV.

6.6.7 Po drugi strani pa tveganje okužbe med migranti iz držav z nizko stopnjo okuženosti s HIV ni nič večje (in je lahko celo nižje) kot med državljani države gostiteljice.

6.7 Nenalezljive bolezni

6.7.1 Dolgotrajne bolezni, kot so koronarna bolezen srca (KBS), kronična obstruktivna pljučna bolezen (KOPB), možganska kap in sladkorna bolezen, so velik izziv za zdravstvo v večini predelov sveta in vzrok smrti v približno polovici smrtnih primerov na leto.

6.7.2 KBS je najpogostejši vzrok smrti in ima največji vpliv na zdravljenje, stroške, posameznike, negovalce in skupnosti. Vzrok za KBS v priseljenskih skupnostih so lahko etnična predispozicija, način prehranjevanja in stres. V Veliki Britaniji naj bi bili moški azijskega porekla bolj nagnjeni h KBS kot drugi (viii: Baljaran & Raleigh, 1992; McKeigue & Sevak, 1994, BMJ 2003). Tako pri moških kot pri ženskah južnoazijskega porekla je umrljivost zaradi KBS 30-40 % višja kot pri drugih (ix: Balajaran, 1991).

6.7.3 Podatki iz Velike Britanije kažejo, da je pri migrantih s Karibov dvakrat več primerov možganske kapi kot pri „belcih“ (x: Stewart 1999). Na Švedskem je bil med finskimi migranti ugotovljen visok delež debelosti in KBS, ki je povezan z napačnim načinom prehranjevanja in uživanjem alkohola (xi: Jarhult et al, 1992).

6.8 Dedne bolezni

6.8.1 Zaradi migracij ljudi iz različnih delov sveta lahko pride tudi do prenosa genetskih bolezni. Zaradi priseljevanja iz Afrike ter karibskih in sredozemskih držav sta se razširili anemija srpastih celic in talasemija. Anemija srpastih celic je v EU precej razširjena in vsako leto v Veliki Britaniji prizadene 6 000 odraslih in od 75 do 300 dojenčkov in otrok (xii: Karmi 1995). Velika razširjenost anemije srpastih celic je bila ugotovljena tudi med migranti na Portugalskem (xiii: Carrerio et al, 1996).

6.8.2 Talasemija je dedna krvna bolezen sredozemskega izvora, ki se v Veliki Britaniji pojavlja med etničnimi manjšinami iz Srednjega vzhoda in Cipra, obstajajo pa tudi dokazi, da je pogosta pri osebah iz Pakistana, Kitajske in Bangladeša.

6.8.3 Za te bolezni so potrebne posebna diagnostika in svetovalne službe, ki pa niso vedno na razpolago.

6.9 Poklicne bolezni

6.9.1 Migranti so praviloma zaposleni na nižje kvalificiranih delovnih mestih, ki za lokalno prebivalstvo niso več privlačna. Nekatere od takšnih zaposlitev, na primer v rudarstvu, pridobivanju azbesta, kemični ali težki industriji, predstavljajo tveganje za zdravje. V kmetijstvu je bila ugotovljena povezava med izpostavljenostjo pesticidom in drugim kemikalijam ter pogostimi depresijami, glavoboli in splavi.

6.9.2 Delo visokokvalificiranih in kvalificiranih migrantov ter migrantov zaradi „bega možganov“ in krožnih migrantov je pogosto povezano s stresom, saj delajo pod slabšimi pogoji kot delavci iz držav gostiteljic (različne pravice itd.); vendar pa zaradi ekonomske odvisnosti nimajo druge izbire (13).

6.10 Nesreče

6.10.1 V Evropi so nesreče pri delu med migranti dvakrat pogostejše kot pri drugih delavcih (xiv: Bollini & Siem, 1995). V Nemčiji je število nesreč med migranti visoko, zlasti med tistimi, ki so zaposleni v industrijskih panogah s slabimi zdravstvenimi in varnostnimi ukrepi (xv: Huismann et al, 1997). Podatki iz Nemčije tudi kažejo, da so otroci priseljencev v starosti od 5 do 9 let večkrat poškodovani v prometnih in drugih nesrečah kot drugi otroci iste starosti (xvi: Korporal & Geiger, 1990). Na Nizozemskem so nesreče v gospodinjstvu, vključno z zastrupitvami in opeklinami, ter prometne nesreče pogostejše pri otrocih turškega in maroškega porekla (xvii: de Jong & Wesenbeek, 1997).

6.11 Reproduktivno zdravje

6.11.1 Spolno prenosljive bolezni se pogosteje pojavljajo pri nekaterih skupinah migrantov, kot na primer pri moških, ki so ločeni od svojih soprog. V mnogih državah članicah EU so bolezni, povezane z nosečnostjo, pogostejše pri migrantkah kot pri lokalnih prebivalkah. Tudi prekinitve nosečnosti so med migrantkami ponavadi pogostejše. V Barceloni za umetno prekinitev nosečnosti prosi dvakrat več migrantk kot Špank. Študija Mednarodnega centra za migracije in zdravje (ICMH) v Ženevi je pokazala, da je število splavov med nezakonitimi migrantkami trikrat višje kot med lokalnimi prebivalkami enake starosti (xviii: Carballo et al, 2004).

6.11.2 V Veliki Britaniji imajo novorojenčki žensk azijskega porekla v primerjavi z drugimi etničnimi skupinami manjšo porodno težo, večja je tudi nevarnost smrti v perinatalnem in postnatalnem obdobju. Pri dojenčkih žensk s Karibov je stopnja umrljivosti v postneonatalnem obdobju prav tako višja od povprečja. Podatki iz Belgije in Nemčije kažejo visoko stopnjo perinatalne umrljivosti in umrljivosti dojenčkov žensk iz Maroka in Turčije. Nizka porodna teža in težave pri porodu so pogoste med ženskami iz držav podsaharske Afrike ter iz Srednje in Južne Amerike.

6.11.3 Otroci migrantov redkeje uporabljajo preventivne storitve, kot je cepljenje.

6.12 Ovire za dostop migrantov do storitev zdravstvenega varstva in njihovo učinkovito uporabo

6.12.1 Migranti se pri dostopu do zdravstvene oskrbe srečujejo s pravnimi, psihosocialnimi in ekonomskimi težavami. Očiten problem so jezikovne ovire, pa tudi stroški zdravstvene oskrbe, saj za migranta z nizkim dohodkom še tako majhno doplačilo predstavlja veliko oviro. Migranti, ki prebivajo nedovoljeno, in prosilci za azil, ki čakajo na rešitev svojih vlog, se v mnogih državah srečujejo s pravnimi ovirami pri dostopu do zdravstvene oskrbe.

6.12.2 Poleg tega javne zdravstvene službe pogosto niso sposobne reševati posebnih zdravstvenih težav migrantov, občutiti pa je tudi pomanjkanje rahločutnosti in strokovnega znanja za uspešno zdravljenje ljudi, ki lahko imajo popolnoma drugačno razumevanje zdravja in drugačen odnos do bolezni, bolečine in smrti, druge načine opisovanja simptomov, soočanja z boleznijo ali izražanja pričakovanj od svojega zdravnika.

6.12.3 Zaradi zapletenosti visoko razvitih in raznolikih zdravstvenih sistemov držav članic se lahko položaj še poslabša.

6.12.4 Organizacija preprečevanja bolezni in promocije zdravja za migrante je pogosto neustrezna. To ne velja le za predporodne preglede, temveč tudi za programe cepljenja in druge oblike preprečevanja in zgodnjega odkrivanja bolezni, vključno s kontrolnimi pregledi. Doslej so se pri preventivnih programih le redko uporabljali pristopi, ki so prilagojeni posamezni kulturi in ki upoštevajo posebnosti različnih skupin migrantov.

6.12.5 Visoke cene nekaterih zdravstvenih storitev in stroški zdravil so za večino migrantov velika obremenitev. Ti dejavniki lahko vodijo do tega, da se zdravljenje ne začne pravočasno ali da se bolnik ne drži predpisanih ukrepov zdravljenja ali ne jemlje zdravil. To povzroči veliko povečanje človeškega trpljenja in višje gospodarske stroške za družbo na splošno.

6.13 Zdravstveni delavci

6.13.1 Vedno večji problem je tudi zaposlovanje vedno večjega števila zdravstvenih delavcev iz revnih držav v EU in drugih razvitih državah. Če se ta proces ne bo začel upravljati, lahko močno škoduje razvoju zdravstva v državah izvora (ki izgubljajo delovno silo) in ogrozi trajnostno izobraževanje zdravnikov in medicinskega osebja v teh državah. Beg usposobljenih zdravstvenih delavcev iz revnih držav izvora pomeni veliko izgubo naložb v usposabljanje zdravstvenih delavcev (14). Treba bo najti nove rešitve za ta problem, npr. posebni kompenzacijski sklad, usposabljanje in vračanje. Primer Velike Britanije in Irske, ki zagotavljata, da državna zdravstvena služba spoštuje etnična načela zaposlovanja, se priznava kot dobra praksa. Države članice morajo zagotavljati, da se takšne prakse sprejemajo ter da agencije za zaposlovanje zdravstvenih delavcev, zasebne zdravstvene ustanove in javne zdravstvene službe te prakse uporabljajo.

6.13.2 Zdravstveni delavci (zlasti medicinske sestre in zdravniki) imajo ključno vlogo pri ohranjanju in izboljševanju zdravstvene oskrbe za migrante. Države članice morajo zagotavljati, da zdravstveni delavci izpolnjujejo zdravstvene potrebe migrantov in da razumejo kulturne, verske in z načinom življenja povezane dejavnike, ki vplivajo na zdravstvene navade teh posebnih skupin prebivalstva. To je potrebno, da bo migrantom zagotovljen dostop do ustrezne zdravstvene oskrbe, ki upošteva tudi kulturne posebnosti.

V Bruslju, 11. julija 2007 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Glej Mnenje EESO z dne 31. maja 2007 o izzivih in priložnostih EU v zvezi z globalizacijo (raziskovalno mnenje), poročevalec: g Malosse, soporočevalec: g. Nilsson, UL C 175, 27.7.2007.

(2) ILO, A Fair Globalization (Poštena globalizacija), 2004.

(3) Glej mnenje EESO z dne 20. aprila 2006 o predlogu odločbe Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem letu medkulturnega dialoga (2008), COM(2005) 467 konč. – 2005/0203 (COD), poročevalka: ga. Cser (UL C 185, 8.8.2006).

(4) Mednarodna konvencija o varstvu pravic vseh delavcev migrantov in njihovih družin, sprejeta leta 1990, je začela veljati julija 2003 in dopolnjuje Konvencijo ILO o delavcih migrantih iz leta 1949 (št. 97) in Konvencijo ILO o delavcih migrantih (dopolnilne določbe) iz leta 1975 (št. 143). Vse tri mednarodne konvencije skupaj tvorijo okvir za obravnavanje pravic delavcev migrantov in vprašanj nezakonitega preseljevanja. Delujejo v širšem političnem kontekstu, ki obsega pred kratkim sprejete pogodbe ZN o trgovanju, tihotapljenju in izkoriščanju, kot so Konvencija ZN proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu (2000), njen Protokol o preprečevanju, zatiranju in kaznovanju trgovine z ljudmi, zlasti z ženskami in otroki (2000) in Protokol proti tihotapljenju migrantov po kopnem, morju in zraku (2000), Izbirni protokol h Konvenciji o otrokovih pravicah glede prodaje otrok, otroške prostitucije in otroške pornografije (2000) ter starejša konvencija iz leta 1951 in protokol iz leta 1967 o statusu beguncev. Čeprav je te konvencije (z izjemo pogodb o beguncih) do danes sprejelo le malo držav oziroma regionalnih gospodarskih organizacij, ti instrumenti vsebujejo pomembne elemente za obširnejšo agendo.

(5) Svet Evropske unije, 18-mesečni program predsedovanja Nemčije, Portugalske in Slovenije, Bruselj, 21. december 2006.

(6) Glej naslednja mnenja EESO o:

— priseljevanju v EU in politikah vključevanja: sodelovanje med regionalnimi in lokalnimi oblastmi ter organizacijami civilne družbe, 13.9.2006, poročevalec g. Pariza Castaños (UL C 318, 23.12.2006),

— sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o Haaškem programu: deset prednostnih nalog za naslednjih pet let – partnerstvo za evropsko prenovo na področju svobode, varnosti in pravice, 15.12.2005, COM(2005) 184 konč., poročevalec: g. Pariza Castaños (UL C 65, 17.3.2006),

— predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o statističnih podatkih Skupnosti o selitvah in mednarodni zaščiti, 20.4.2006, COM(2005) 375 konč. – 2005/0156 (COD), poročevalka: ga. Sciberras (UL C 185, 8.8.2006).

(7) United Nations' Trends in Total Migrant Stock: The 2003 Revision.

(8) US Census Bureau, IDB – Rank Countries by Population,

http://www.census.gov/ipc/www/idbrank.html.

(9) Migration Information Source,

http://www.migrationinformation.org/Feature/display.cfm?id=336.

(10) Dokument Komisije o krožni migraciji z dne 16. maja 2007.

(11) The New Global Slave Trade, Ethan B. Kapstein, Foreign Affairs, november/december 2006.

(12) M.G. Carta, M. Bernal, M.C. Harday in J.M. Abad: Migration and mental health in Europe (Preseljevanje in duševno zdravje v Evropi), 2005.

(13) „Who Cares? Women Health Workers in the Global Labour Market“, izdal Kim Van Eyck, PhD, 2005.

(14) Kim Van Eyck ed., 2005. Who cares?. UNISON UK: PSI.