Tretja izdaja dokumenta o evropskem letalskem varnostnem programu, v kateri so upoštevane navedene spremembe in v kateri je opisano, kako se letalska varnost trenutno upravlja v Evropski uniji in njenih državah članicah, je vključena v prilogo k temu poročilu.

Da bi bilo upravljanje varnosti še naprej učinkovito pri preprečevanju nesreč in blažitvi tveganj, ga je treba nenehno prilagajati spremembam v letalskem sistemu, tehnološkemu razvoju, novim poslovnim modelom in pojavitvi novih varnostnih tveganj. Dokument o evropskem letalskem varnostnem programu je zato treba redno posodabljati, da bi odražal te spremembe. Člen 5(1) Uredbe (EU) 2018/1139 določa, da se dokument po potrebi posodobi.

Poleg spremenjenega pravnega okvira se je upravljanje varnosti razvilo na drugih področjih. Tak primer je razvoj dejavnosti, ki jih EASA izvaja v okviru inšpekcijskih pregledov standardiziranja, zlasti v zvezi z razvojem pristojnosti na tradicionalnih področjih, kot so upravljanje zračnega prometa/navigacijske službe zračnega prometa (ATM/ANS), ali nova področja, uvedena na podlagi Uredbe (EU) 2018/1139, kot so brezpilotno letalstvo, okolje, zemeljska oskrba ter povezava med varnostjo in varovanjem v letalstvu, s posebnim poudarkom na kibernetski varnosti.

Člen 6 o evropskem načrtu za varnost v letalstvu določa, da Agencija Evropske unije za varnost v letalstvu v tesnem sodelovanju z državami članicami in ustreznimi deležniki pripravi, sprejme, objavi in nato vsaj enkrat letno posodobi evropski načrt za varnost v letalstvu. Na podlagi ocene ustreznih varnostnih informacij evropski načrt za varnost v letalstvu opredeljuje glavna varnostna tveganja, ki vplivajo na evropski sistem za varnost v letalstvu, in določa potrebne ukrepe za zmanjšanje teh tveganj. Postopek za pripravo in sprejetje evropskega načrta za varnost v letalstvu se je ves čas prilagajal, da bi se vanj vključila spoznanja, pridobljena po prvih izvedbenih ciklih. Je bistven element sistema upravljanja varnosti na ravni EU. V skladu s členom 5(2) Uredbe (EU) 2018/1139 je v evropskem letalskem varnostnem programu opisan postopek za pripravo, sprejetje, posodobitev in izvajanje evropskega načrta za varnost v letalstvu.

Člen 5 o evropskem letalskem varnostnem programu določa, da Komisija po posvetovanju z Agencijo Evropske unije za varnost v letalstvu in državami članicami sprejme, objavi in po potrebi posodobi dokument, ki opisuje delovanje evropskega sistema za varnost v letalstvu ter vsebuje pravila, dejavnosti in postopke, ki se uporabljajo za upravljanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji v skladu s to uredbo (v nadaljnjem besedilu: evropski letalski varnostni program). Evropski letalski varnostni program vsebuje vsaj elemente, povezane z odgovornostmi za upravljanje varnosti na državni ravni, opisanimi v mednarodnih standardih in priporočenih praksah. Evropski letalski varnostni program opisuje tudi postopek za pripravo, sprejetje, posodobitev in izvajanje evropskega načrta za varnost v letalstvu iz člena 6, ki dopolnjuje program.

V poglavju II Uredbe (EU) 2018/1139 je bil določen pravni okvir EU za upravljanje varnosti v letalstvu, pri čemer so bili štirje členi namenjeni evropskemu letalskemu varnostnemu programu, evropskemu načrtu za varnost v letalstvu, državnemu varnostnemu programu in državnemu načrtu za varnost v letalstvu. Zdaj so ti štirje koncepti priznani v skladu s pravom Unije.

Od objave prvih dveh izdaj dokumenta o evropskem letalskem varnostnem programu leta 2011 in leta 2015 je v EU prišlo do več zakonodajnih sprememb, zlasti pa je začela veljati nova okvirna Uredba (EU) 2018/1139. Njen vpliv je ključen, saj predvideva, da je za stalno izboljševanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji, predvidevanje novih varnostnih tveganj in čim boljšo uporabo omejenih tehničnih sredstev bistvenega pomena uporaba načel dobrega upravljanja varnosti. V Uredbi je ugotovljeno, da je zato treba vzpostaviti skupni okvir za načrtovanje in izvajanje ukrepov za izboljšanje varnosti. Določa, da bi bilo treba v ta namen na ravni Unije izdelati evropski načrt za varnost v letalstvu in evropski letalski varnostni program. Na njegovi podlagi bi morala vsaka država članica izdelati tudi državni varnostni program v skladu z zahtevami iz Priloge 19 k Čikaški konvenciji. Navedenemu programu bi moral biti priložen načrt z opisom ukrepov, ki naj bi jih država članica sprejela za zmanjšanje ugotovljenih varnostnih tveganj.

-V četrtem delu so podrobno opisane evropske dejavnosti na področju spodbujanja varnosti, vključno z usposabljanjem in mednarodnim sodelovanjem.

-Drugi del je osredotočen na upravljanje varnostnih tveganj v EU. V njem so opisane obstoječe zahteve za upravljanje varnosti, ki veljajo za industrijo in države članice, prav tako je pojasnjeno, kako se v EU varnostna tveganja kolektivno ocenjujejo in blažijo.

-prvi del dokumenta je namenjen evropskim varnostnim politikam, ciljem in sredstvom. Zlasti vključuje opis evropskega letalskega zakonodajnega okvira ter pojasnitev porazdelitve pristojnosti med državami članicami in različnimi akterji na ravni EU. Poleg tega so v njem opisani obstoječi mehanizmi za izvrševanje zakonodaje EU.

Z opisom procesov, ki se uporabljajo za skupno upravljanje varnosti na evropski ravni, zlasti pa, kako Evropska komisija, države članice in EASA sodelujejo, da se prepoznajo nevarnosti in varnostne pomanjkljivosti, in sprejemajo ukrepe za ublažitev s tem povezanih varnostnih tveganj, je v dokumentu o evropskem letalskem varnostnem programu opisano, kako so različne odgovornosti za varnost porazdeljene znotraj EU ter kako lahko EU kot celota doseže in ohranja zadovoljivo varnostno uspešnost. Poleg tega vsem deležnikom, ki jih zanima varnost, zagotavlja preglednost v zvezi z vlogami in odgovornostmi, porazdelitvijo pristojnosti, politikami in postopki, ki so trenutno vzpostavljeni v sistemu Evropske unije.

Dokument o evropskem letalskem varnostnem programu ne nadomešča dokumentov o državnih varnostnih programih držav članic, temveč jih dopolnjuje. Številna pravila in dejavnosti, ki so povezani z varnostjo v letalstvu, se sprejemajo in usklajujejo na ravni EU, zato bi se morale države članice v svojem dokumentu o državnem varnostnem programu sklicevati na dokument o evropskem letalskem varnostnem programu, da bi lahko celovito pojasnile, kako se varnost v letalstvu upravlja na njihovem nacionalnem ozemlju, kot se od njih zahteva v skladu s Čikaško konvencijo. Ker je EU sprejela predpise na številnih področjih varnosti v letalstvu in uvedla evropski postopek upravljanja varnostnih tveganj, države članice ne morejo opisati, kako se na njihovem ozemlju upravlja varnost, ne da bi v ta opis vključile razsežnost EU.

Je popis trenutnega stanja vseh pravil in postopkov, ki na integriran način prispevajo k preprečevanju nesreč in varnosti letalskih dejavnosti v Uniji.

V dokumentu o evropskem letalskem varnostnem programu je pojasnjeno, kako se varnost upravlja v EU in njenih državah članicah, med drugim z zakonodajo Unije ter drugimi politikami, praksami in ukrepi.

Prva revizija – tj. druga izdaja – evropskega letalskega varnostnega programa je bila izvedena leta 2015. Zajela je celovit sklop predpisov na ravni Unije, skupaj z dejavnostmi in postopki, ki se uporabljajo za skupno upravljanje varnosti v civilnem letalstvu na evropski ravni. Ni šlo za načrt dejavnosti, temveč za vzpostavitev programa na ravni EU, ki bi bil enakovreden državnemu varnostnemu programu, kakor se zahteva v Prilogi 19 ICAO k Čikaški konvenciji. Njegova prednost je bila, da je zagotovil jasno strukturo za pojasnitev evropskih varnostnih politik in njihovih ciljev ter konceptov upravljanja varnostnih tveganj, zagotavljanja varnosti in spodbujanja varnosti.

Več navedenih ukrepov se je takrat že izvajalo, zlasti s sprejetjem Uredbe (EU) št. 376/2014 o poročanju, analizi in spremljanju dogodkov v civilnem letalstvu, razvojem varnostne analize na ravni EU, vzpostavitvijo klasifikacije ocenjevanja tveganja, obsežno uporabo regulativnega odbora EASA in svetovalnih organov EASA kot glavnih forumov za omogočanje razprav z državami članicami o ukrepih, ki jih je treba sprejeti, letno objavo posodobitev evropskega načrta za varnost v letalstvu, razvojem kazalnikov varnostne uspešnosti ter večjim sodelovanjem s sosedami Unije pri opredelitvi varnostnih vprašanj. Prav tako je bilo priporočeno, da Komisija evropski letalski varnostni program redno posodablja, ko v EU pride do sprememb na področju upravljanja varnosti v letalstvu.

V sporočilu Komisije z naslovom Vzpostavitev sistema upravljanja letalske varnosti za Evropo, ki je bilo objavljeno leta 2011, so opisani varnostni izzivi, s katerimi se spopadajo Unija in njene države članice, ter je podana ugotovitev, da je treba oblikovati bolj proaktiven in na dokazih temelječ pristop. Poleg tega je v sporočilu podrobno opisanih več praktičnih ukrepov za reševanje teh izzivov. Sporočilu Komisije je bil priložen dokument, v katerem je opisan evropski letalski varnostni program.

EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 17.10.2022 COM(2022) 529 final PRILOGA

k POROČILU KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Evropski letalski varnostni program



Kazalo 1.EVROPSKE VARNOSTNE POLITIKE, CILJI IN VIRI 1.1.Evropski sistem za varnost v letalstvu 1.2.Evropski sistem za varnost v letalstvu in ICAO 1.3.Zakonodajni okvir Unije na področju varnosti v letalstvu in varstva okolja 1.3.1.Struktura zakonodajnega okvira Unije na področju varnosti 1.3.2.Uredba (EU) 2018/1139 in z njo povezana pravila 1.3.3.Preiskave nesreč in incidentov v civilnem letalstvu 1.3.4.Poročanje o dogodkih v civilnem letalstvu ter njihova analiza in spremljanje 1.3.5.Seznam Evropske unije o letalskih prevoznikih, za katere velja prepoved opravljanja letov v EU 1.4.Odgovornost v zvezi z varnostjo v Evropski uniji 1.4.1.Postopek odločanja v Evropski uniji 1.4.2.Pristojnosti in odgovornosti glede varnosti v letalstvu v okviru Evropskega varnostnega sistema 1.5.Preiskave nesreč in incidentov 1.5.1.Veljavna pravila 1.5.2.Varnostna priporočila 1.5.3.Sodelovanje z drugimi subjekti 1.6.Izvrševanje 1.6.1.Izvrševanje s strani držav članic

1.6.2.Izvrševanje v razmerju do reguliranih organizacij industrije 2.UPRAVLJANJE VARNOSTNIH TVEGANJ NA RAVNI EU 2.1.Zbiranje, analiza in izmenjava varnostnih podatkov 2.2.Upravljanje varnostnih tveganj na ravni EU: postopek za razvoj in posodabljanje evropskega načrta za varnost v letalstvu 2.2.1Evropski načrt za varnost v letalstvu: mednarodna razsežnost 2.3.Spremljanje varnostne uspešnosti 2.3.1Sporazum o varnostni uspešnosti organizacij 2.3.2Varnostna uspešnost držav članic 2.3.3Letno poročilo EASA o varnosti 2.4.Zahteve za upravljanje varnosti za organe in organizacije 3.ZAGOTAVLJANJE VARNOSTI V EVROPI 3.1Varnostni nadzor 3.1.1Spremljanje izvajanja pravil v državah članicah 3.1.2Nadzor certificiranih organizacij 3.2Na varnostnih podatkih temelječ nadzor področij, ki vzbujajo večjo skrb ali potrebujejo večjo podporo 3.2.1Spremljanje držav članic, ki temelji na varnostnih podatkih 3.2.2Na varnostnih podatkih temelječ nadzor industrije 4.SPODBUJANJE VARNOSTI V EVROPI 4.1Dejavnosti na ravni EU 4.1.1Obveščanje o varnosti

4.2Usposabljanje na ravni EU Seznam kratic Preglednica 1: Veljavna zakonodaja Evropske unije o varnosti v letalstvu in varstvu okolja9 Preglednica 2: Pristojni organi v skladu s pravili EU 25 Slika 1. Povezave med deležniki v evropskem varnostnem sistemu28 Slika 2. Postopek upravljanja varnostnih tveganj v EU41 Slika 3. Povezava med evropskim letalskim varnostnim programom, evropskim načrtom za varnost v letalstvu ter drugimi programi in načrti44



Uvod V tem dokumentu je opisan evropski letalski varnostni program z opisom veljavnega sklopa pravil v letalstvu na ravni Unije, skupaj z dejavnostmi in postopki, ki se uporabljajo za skupno upravljanje varnosti v civilnem letalstvu na ravni Unije. Evropski letalski varnostni program funkcionalno ustreza – na ravni EU – državnemu varnostnemu programu, kot je opisan v Prilogi 19 k Čikaški konvenciji. Z Uredbo (EU) 2018/1139 je bilo v pravni okvir EU o letalstvu uvedeno obvezno novo poglavje o upravljanju varnosti v letalstvu. To med drugim določa, da Komisija sprejme, objavi in posodobi dokument (v nadaljnjem besedilu: evropski letalski varnostni program), v katerem je opisano delovanje evropskega sistema za varnost v letalstvu ter ki vsebuje pravila, dejavnosti in postopke, ki se uporabljajo za upravljanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji v skladu z njenim pravnim okvirom. V programu je pojasnjeno, kako se letalska varnost upravlja z evropskega vidika. Ker se številna pravila in dejavnosti, povezani z varnostjo v letalstvu, zdaj sprejemajo in usklajujejo na ravni EU, se države članice v svojih državnih varnostnih programih sklicujejo na evropski letalski varnostni program. Zato evropski letalski varnostni program vsebuje vsaj elemente, povezane z odgovornostmi za upravljanje varnosti na državni ravni, opisanimi v mednarodnih standardih in priporočenih praksah. EU je namreč sprejela predpise na nekaterih področjih varnosti v letalstvu, zato države članice ne morejo opisati, kako se varnost upravlja v njihovi državi, ne da bi v ta opis vključile razsežnost EU. Poleg tega so države na večini področij, ki jih zajema Čikaška konvencija, svoje pristojnosti prenesle na Unijo. V evropskem letalskem varnostnem programu je prav tako pojasnjeno, kako EU obravnava mednarodne obveznosti, ki izhajajo iz tega prenosa odgovornosti. Evropski letalski varnostni program je usklajen z obliko in strukturo opisa državnega varnostnega programa, kot je podrobno opisan v Prilogi 19 k Čikaški konvenciji. V evropskem letalskem varnostnem programu je opisan tudi proces priprave, sprejetja, posodobitve in izvajanja evropskega načrta za varnost v letalstvu. Cilj evropskega letalskega varnostnega programa je zagotoviti, da sistem upravljanja varnosti v letalstvu v Evropski uniji zagotavlja najvišjo raven varnostne uspešnosti v vsej Uniji in da se še naprej postopoma izboljšuje ob upoštevanju drugih zadevnih ciljev, kot je varstvo okolja.

Z opisom procesov, ki se uporabljajo za skupno upravljanje varnosti na evropski ravni, in zlasti z opisom, kako Evropska komisija (v nadaljnjem besedilu: Komisija), države članice in Agencija Evropske unije za varnost v letalstvu sodelujejo pri prepoznavanju nevarnosti in sprejemanju ustreznih ukrepov za ublažitev varnostnih tveganj, evropski letalski varnostni program prispeva k doseganju visoke ravni varnostnih ciljev za vso EU, ki so opredeljeni na ravni Unije. Zagotavlja torej, da vsi akterji poznajo svoje odgovornosti ter da se izvajajo vsa pravila in postopki, s čimer se krepi varnost v letalstvu ter tako prispeva k preprečevanju nesreč v Evropi in zunaj nje.



Terminologija V tem dokumentu: ·sklicevanje na „države članice“ pomeni 27 držav članic EU, ·sklicevanje na „države članice EASA“ pomeni 27 držav članic EU ter Islandijo, Lihtenštajn, Norveško in Švico, ·sklicevanje na „države ICAO EUR“ pomeni 55 držav evropske regije ICAO, ki vključuje vse države članice EU, ·vsako sklicevanje na „osnovno uredbo“ pomeni Uredbo (EU) 2018/1139 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2018 o skupnih pravilih na področju civilnega letalstva in ustanovitvi Agencije Evropske unije za varnost v letalstvu ter ·vsako sklicevanje na „mrežo analitikov“ pomeni mrežo analitikov varnosti v letalstvu, kot je navedena v Uredbi (EU) št. 376/2014 Evropskega parlamenta in Sveta o poročanju, analizi in spremljanju dogodkov v civilnem letalstvu.



1.EVROPSKE VARNOSTNE POLITIKE, CILJI IN VIRI 1.1.Evropski sistem za varnost v letalstvu Evropski sistem za varnost v letalstvu vsebuje pravila in postopke, ki se uporabljajo za upravljanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji v skladu z Uredbo (EU) 2018/1139. Navedena pravila in postopki zagotavljajo visoko raven varnosti v civilnem letalstvu, usklajujejo varnostne vidike ter olajšujejo prosti pretok blaga, storitev, oseb in kapitala v povezavi s civilnim letalstvom. Hkrati sistem: -izboljšuje konkurenčnost letalske industrije Unije, -spodbuja stroškovno učinkovitost, med drugim s preprečevanjem podvajanja in spodbujanjem učinkovitosti regulativnih, certifikacijskih in nadzornih postopkov, ter učinkovito uporabo zadevnih virov na ravni Unije in nacionalni ravni, -pomaga državam članicam pri uveljavljanju njihovih pravic in izpolnjevanju njihovih obveznosti v skladu s Čikaško konvencijo z zagotavljanjem enotne razlage ter enotnega in pravočasnega izvajanja njenih določb, -po vsem svetu promovira stališča Unije v zvezi s standardi in pravili v civilnem letalstvu ter v ta namen vzpostavlja ustrezno sodelovanje s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami, pa tudi

-spodbuja tehnično in operativno interoperabilnost ter izmenjavo dobrih upravnih praks. Sistem upravljanja varnosti v letalstvu temelji na tesnem sodelovanju med Komisijo, Agencijo Evropske unije za varnost v letalstvu (v nadaljnjem besedilu: EASA ali Agencija), državami članicami in letalsko industrijo. Visoka in enotna raven varstva evropskih državljanov in potnikov temelji zlasti na sprejetju skupnih varnostnih pravil in ukrepih, ki zagotavljajo, da izdelki, osebe in organizacije v okviru EU upoštevajo ta pravila, pa tudi na učinkovitih postopkih upravljanja varnostnih tveganj na regionalni in državni ravni ter ravni industrije. Člen 85 Uredbe (EU) 2018/1139 določa sistem za izvrševanje, v okviru katerega Agencija pomaga Komisiji pri spremljanju, kako države članice uporabljajo to uredbo ter njene delegirane in izvedbene akte. Ta sistem dopolnjujejo učinkovite preiskave nesreč in incidentov, ki omogočajo odkrivanje varnostnih vrzeli in sprejemanje ukrepov za njihovo odpravo. Evropski letalski varnostni program vključuje tudi uporabo bolj proaktivnih in na dokazih temelječih elementov, katerih cilj je opredelitev tveganj, ki najbolj ogrožajo varnost, in sprejemanje ukrepov za ublažitev teh tveganj. Sistem zlasti izkorišča na podatkih temelječe opredelitve in ocene tveganj, ki se izvajajo v okviru programa Data4Safety (velepodatki), ki ga podpira Komisija in usklajuje EASA ob sodelovanju ustreznih partnerjev iz evropske letalske skupnosti. 1.2.Evropski sistem za varnost v letalstvu in ICAO Evropski sistem za varnost v letalstvu se tesno usklajuje z razvojem in izvajanjem standardov in priporočenih praks Mednarodne organizacije civilnega letalstva (ICAO). Komisija in EASA spremljata proces njihovega oblikovanja in načrtujeta s tem povezane ukrepe za oblikovanje predpisov, takoj ko se lahko potrdi, da je potrebna sprememba evropskega regulativnega okvira. To vključuje oceno predlogov za spremembo prilog ICAO (vrsta dopisa ICAO I) ter opredelitev odstopanj med regulativnim okvirom EU in prilogami ICAO (vrsta dopisa ICAO II in kontrolni seznami za skladnost). EASA in Komisija pri oceni odstopanj podpirata države članice, ki morajo odstopanja priglasiti ICAO. Komisija po oceni EASA Svetu EU predlaga sklep o priglasitvi odstopanj. Poleg tega Komisija in EASA partnersko sodelujeta z regionalnim uradom ICAO za evropsko in severnoatlantsko (EUR/NAT) regijo z namenom spodbujanja regionalnega pristopa k upravljanju varnosti v letalstvu, podpiranja sodelovalnega obvladovanja tveganja in ustvarjanja sinergij znotraj različnih pobud EU za izboljšanje varnosti. V tem okviru je ključen evropski regionalni načrt za varnost v letalstvu: regionalni urad ICAO, Komisija in EASA od leta 2017 sodelujejo pri razvoju takega regionalnega načrta, ki temelji na ukrepih, opredeljenih v evropskem načrtu za varnost v letalstvu, kar vsem državam ICAO EUR omogoča, da vzpostavljeni postopek in njegove različne rezultate izkoristijo za načrtovanje varnosti, naj bo v smislu regulativnega gradiva, rezultatov spodbujanja varnosti, smernic, orodij ali dobrih praks. Prvi evropski regionalni načrt za varnost v letalstvu je bil objavljen januarja 2019. Komisija in EASA sta zastopani tudi v skupini za načrtovanje evropskega letalskega sistema (EASPG) in njeni povezani skupini za programsko usklajevanje (PCG). Glavni cilji skupine za načrtovanje evropskega letalskega sistema so zagotoviti, da so razvojni načrti za letalske navigacijske sisteme in načrti za varnost v letalstvu znotraj regije EUR še naprej usklajeni in združljivi z načrti sosednjih regij in z globalnimi načrti ICAO, ter upravljati in usklajevati njihovo izvajanje. Poleg tega ima pomembno vlogo pri spodbujanju in lajšanju harmonizacije in usklajevanja podregionalnih (EUR) in nacionalnih programov, povezanih z letalsko navigacijo in varnostjo v letalstvu. Nazadnje, Komisija in EASA sta zastopani v študijski skupini globalnega načrta za varnost v letalstvu, s čimer prispevata k ohranjanju tega načrta ter z njim povezanih smernic in orodij. Glavni namen globalnega načrta za varnost v letalstvu so stalno zmanjševanje števila smrtnih žrtev in tveganja smrtnih žrtev z usmerjanjem razvoja usklajene strategije za varnost v letalstvu na podlagi šestih ciljev tega načrta in z njimi povezanih ciljev ter razvoj in izvajanje regionalnih in nacionalnih načrtov za varnost v letalstvu. Poleg tega EASA spodbuja državni varnostni program in izvajanje upravljanja varnosti po vsem svetu s projekti tehnične pomoči EU ter s sodelovanjem z regionalnimi uradi ICAO za podporo državam in regionalnim organizacijam za nadzor varnosti. Glavni cilji teh projektov so globalno povečati raven varnosti, tako da se državam pomaga pri vzpostavitvi njihovega državnega varnostnega programa, državam in regionalnim organizacijam za nadzor varnosti pa pri vzpostavitvi regionalnih mehanizmov za sodelovanje, s čimer se zagotavlja skladnost s standardi in priporočenimi praksami ICAO. Pri vseh teh dejavnostih se lahko evropske varnostne politike in cilji uspešno spodbujajo na regionalni in svetovni ravni. 1.3.Zakonodajni okvir Unije na področju varnosti v letalstvu in varstva okolja 1.3.1.Struktura zakonodajnega okvira Unije na področju varnosti Člen 4(2), točka (g), Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) določa, da je prevoz v deljeni pristojnosti med Evropsko unijo in njenimi državami članicami. Poleg tega člen 100(2) PDEU Evropskemu parlamentu in Svetu omogoča, da na predlog Komisije sprejmeta ustrezne določbe v zvezi z zračnim prevozom. Člen 2(2) PDEU določa, da če ima Unija po Pogodbah na določenem področju deljeno pristojnost z državami članicami, lahko Unija in države članice na tem področju izdajajo zakonodajne in sprejemajo pravno zavezujoče akte, in da države članice izvajajo svojo pristojnost, kolikor Unija svoje pristojnosti ne izvaja. Zato je pravne zahteve na področju varnosti v letalstvu mogoče opredeliti na ravni Unije, in sicer s sprejetjem zakonodaje Unije. Zakonodajni okvir Unije za varnost v civilnem letalstvu zajema uredbe Evropskega parlamenta in Sveta, po potrebi pa je dopolnjen z delegiranimi in izvedbenimi uredbami Komisije. Mehanizmi za ocenjevanje izvajanja in učinkovitosti zakonodaje, ki lahko privedejo do njenega pregleda, so vključeni v ustrezne pravne akte in se ocenjujejo tudi s t. i. inšpekcijskimi pregledi standardiziranja držav članic, ki jih izvaja EASA. V spodnji preglednici je povzeta veljavna zakonodaja o varnosti v letalstvu, sprejeta na ravni EU.





V Uredbi (EU) 2018/1139 so opredeljene „bistvene zahteve“, ki za organe, osebe in organizacije določajo visoke cilje in obveznosti za dosego cilja navedene uredbe. Z bistvenimi zahtevami se izvajajo standardi in priporočene prakse, določeni v prilogah k Čikaški konvenciji. Zadevajo letalske izdelke, dele in naprave, operatorje, vključene v letalski prevoz, ter pilote in osebe, izdelke in organizacije, vključene v njihovo usposabljanje in zdravstvene preglede, aerodrome, upravljanje zračnega prometa ter navigacijske službe zračnega prometa (ATM/ANS), ki se izvajajo v zračnem prostoru ozemlja, za katerega se uporablja Pogodba EU, kontrolorje zračnega prometa in brezpilotne zrakoplove. Na podlagi Uredbe (EU) 2018/1139 je Komisija sprejela delegirane in izvedbene uredbe, vključno s tistimi, ki so navedene v preglednici v oddelku 1.3.1. Vsa ta pravila se v državah članicah uporabljajo neposredno in ne zahtevajo nacionalnega prenosa. V Evropski uniji so za uporabo prava Unije v prvi vrsti odgovorne države članice. Večino nalog certificiranja in nadzora, ki se zahtevajo z Uredbo (EU) 2018/1139 in njenimi izvedbenimi pravili, torej na nacionalni ravni izvajajo pristojni nacionalni organi. Vendar je v nekaterih jasno opredeljenih primerih, kot na primer v primeru odobritev projektivne organizacije, EASA pristojni organ, pooblaščen za izdajanje certifikatov in sprejemanje ustreznih izvršilnih ukrepov. V nadaljevanju so predstavljena področja varnosti v letalstvu, ki so trenutno v pristojnosti EU. 1)Certificiranje glede plovnosti in okoljske sprejemljivosti Pravila EU se uporabljajo za zrakoplove iz člena 2(1), točki (a) in (b), Uredbe (EU) 2018/1139, razen za brezpilotne zrakoplove, ter njihove motorje, propelerje, dele in nenameščeno opremo, ki izpolnjujejo bistvene zahteve za plovnost iz Priloge II k navedeni uredbi. V zvezi s hrupom in emisijami navedeni zrakoplovi ter njihovi motorji, propelerji, deli in nenameščena oprema izpolnjujejo zahteve glede varstva okolja iz zadnjih sprememb Priloge 16 k Čikaški konvenciji, ki se redno prilagaja. Bistvene zahteve za okoljsko sprejemljivost, določene v Prilogi III k Uredbi (EU) 2018/1139, se uporabljajo tudi za izdelke, dele in nenameščeno opremo, kolikor določbe Čikaške konvencije iz člena 9(2), prvi pododstavek, Uredbe (EU) 2018/1139 ne vsebujejo zahtev glede varstva okolja. Sklop pravil v zvezi z začetno in stalno plovnostjo se uporablja za projektiranje izdelkov, projektiranje delov, projektiranje nenameščene opreme, posamezne zrakoplove, organizacije, odgovorne za projektiranje, izdelavo, upravljanje stalne plovnosti in po potrebi vzdrževanje izdelkov, delov in nenameščene opreme, in odgovorno osebje, vključeno v te dejavnosti. 2)Varstvo okolja EASA izvaja ukrepe glede emisij in hrupa za namen certificiranja projekta izdelkov v skladu s členom 11 Uredbe (EU) 2018/1139 z namenom preprečevanja večjih škodljivih učinkov zadevnih izdelkov v civilnem letalstvu na podnebje, okolje in zdravje ljudi. Pri sprejemanju navedenih ukrepov ustrezno upošteva mednarodne standarde in priporočene prakse, koristi za okolje, tehnološko izvedljivost in gospodarske učinke. Ukrepi vključujejo zagotavljanje razpoložljivosti okoljskih standardov, ki se uresničuje z učinkovitim sodelovanjem EU v zgodnejši fazi v postopku odbora ICAO za varstvo okolja v letalstvu (CAEP). Poleg tega je z Uredbo (EU) 2018/1139 EU pooblaščena za oblikovanje okoljskih standardov na tistih področjih, na katerih standardi ICAO niso na voljo, med drugim na področju hibridnih in električnih zrakoplovov ter zrakoplovov na vodikove gorivne celice. Na splošno Komisija in EASA opredeljujeta in usklajujeta politike in ukrepe za varstvo okolja v civilnem letalstvu na ravni EU. V tem okviru so Komisija, EASA, druge institucije, organi, uradi in agencije EU ter države članice pozvani k sodelovanju pri okoljskih vprašanjih. Sodelovanje vključuje dejavnosti v zvezi s sistemom EU za trgovanje z emisijami (EU ETS) ter registracijo, evalvacijo, avtorizacijo in omejevanjem kemikalij (uredba REACH) . Prav tako EASA prispeva tudi k izvajanju ukrepov okoljske strategije EU, kot je razvoj programa okoljskega označevanja za letalstvo v okviru celovite strategije za trajnostno in pametno mobilnost, pa tudi k podpori, ki se zagotavlja v zvezi z razvojem svežnja „Pripravljeni na 55“, ki vključuje predlog Komisije o zakonodajnem okviru ReFuelEU za letalstvo, pri čemer ima nalogo spremljanja uporabe trajnostnih letalskih goriv in poročanja o njej. Prav tako okoljsko poročilo, ki ga skupaj pripravita Evropska agencija za okolje (EEA) in EASA ob podpori upravitelja omrežja enotnega evropskega neba, zagotavlja objektiven opis stanja varstva okolja v zvezi s civilnim letalstvom v Uniji. To poročilo, ki je vsaka tri leta objavljeno v evropskem okoljskem poročilu na področju civilnega letalstva, vsebuje priporočila, kako izboljšati raven varstva okolja na področju civilnega letalstva v Uniji. Zadnje poročilo je bilo objavljeno septembra 2022 . Poleg tega je EASA v skladu z Uredbo (EU) št. 598/2014 tudi pooblaščena za zbiranje in preverjanje informacij o hrupu in zmogljivosti zrakoplovov za modeliranje hrupa okrog letališč. 3)Letalska posadka Piloti in kabinsko osebje, ki so udeleženi pri upravljanju zrakoplovov iz člena 2(1), točka (b), Uredbe (EU) 2018/1139, razen brezpilotnih zrakoplovov, ter naprave za simulacijo letenja, osebe in organizacije, ki usposabljajo, preizkušajo, preverjajo ali opravljajo zdravniške preglede navedenih pilotov in kabinskega osebja, izpolnjujejo bistvene zahteve iz Priloge IV k navedeni uredbi. Piloti morajo imeti licenco pilota in zdravniško spričevalo pilota, ki ustrezata operaciji, ki naj bi jo izvajali, kabinsko osebje, ki izvaja operacije komercialnega zračnega prevoza, mora imeti potrdilo, za zdravstvene centre za letalsko osebje, organizacije za usposabljanje pilotov in organizacije za usposabljanje kabinskega osebja pa se zahtevajo odobritve. Za vsako simulacijsko napravo za usposabljanje, ki se uporablja za usposabljanje pilotov, se zahtevajo certifikati. Certifikat morajo imeti tudi osebe, odgovorne za izvajanje usposabljanja za letenje, usposabljanja na simulatorju letenja ali ocenjevanje usposobljenosti pilotov, ter zdravniki za letalsko osebje. 4)Letalske operacije Upravljanje zrakoplovov, ki spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) 2018/1139, razen brezpilotnih zrakoplovov, izpolnjuje bistvene zahteve iz Priloge V, in če je primerno, iz prilog VII in VIII k navedeni uredbi. Operatorji zrakoplovov bodisi predložijo izjavo, da so usposobljeni in imajo na voljo sredstva za izvajanje odgovornosti, povezanih z upravljanjem zrakoplovov v skladu z navedenimi izvedbeni akti, bodisi imajo certifikat. V certifikatu so navedeni privilegiji, podeljeni operatorju zrakoplova, pri čemer se lahko certifikat spremeni, tako da se dodajo ali odpravijo privilegiji. Podobno se lahko certifikat omeji, začasno odvzame ali prekliče, če imetnik ne izpolnjuje več veljavnih pravil in postopkov EU za izdajo in ohranitev takega certifikata. 5)Aerodromi in zemeljska oskrba

Aerodromi, oprema aerodromov za zagotavljanje varnosti, obratovanje aerodromov ter zagotavljanje storitev zemeljske oskrbe in storitev upravljanja ploščadi (AMS) na aerodromih izpolnjujejo bistvene zahteve iz Priloge VII, in če je primerno, Priloge VIII k Uredbi (EU) 2018/1139. Pravila EU se uporabljajo za aerodrome, ki se nahajajo na ozemlju, na katerem se uporabljata Pogodbi, in ki izpolnjujejo vsa naslednja merila: -namenjeni so javni rabi, -namenjeni so komercialnemu zračnemu prevozu ter -imajo asfaltirano instrumentalno vzletno-pristajalno stezo dolžine 800 metrov ali več ali -so namenjeni izključno helikopterjem, ki uporabljajo postopke instrumentalnega prileta ali odhoda. Pravila EU določajo skupne zahteve za: -projektiranje, vzdrževanje in obratovanje aerodromov, -vključno z opremo za zagotavljanje varnosti, ki se uporablja na njih, -projektiranje, proizvodnjo, vzdrževanje in obratovanje opreme aerodroma za zagotavljanje varnosti, ki se uporablja ali je namenjena za uporabo na aerodromih, ki spadajo na področje uporabe pravil EU, ter zagotavljanje storitev zemeljske oskrbe in upravljanja ploščadi na teh aerodromih ter -varovanje okolice navedenih aerodromov brez poseganja v pravo Unije in nacionalno pravo o okolju in načrtovanju rabe tal. 6)ATM/ANS, vključno z izvajanjem enotnega evropskega neba Zagotavljanje ATM/ANS izpolnjuje bistvene zahteve iz Priloge VIII, in če je primerno, iz Priloge VII. Zrakoplovi, ki obratujejo v zračnem prostoru enotnega evropskega neba (SES), razen tistih, ki opravljajo dejavnosti iz člena 2(3), točka (a), Uredbe (EU) 2018/1139, izpolnjujejo bistvene zahteve iz točke 1 Priloge VIII. Izvajalci ATM/ANS morajo imeti certifikat, v katerem so navedeni podeljeni privilegiji, potem ko so izkazali izpolnjevanje veljavnih pravil EU. Poleg tega se lahko od organizacij, ki projektirajo, izdelujejo in vzdržujejo sisteme ATM/ANS in sestavne dele ATM/ANS, zahteva, da imajo certifikat. EASA je pristojni organ, odgovoren za certificiranje, nadzor in izvrševanje v zvezi z nekaterimi izvajalci storitev ATM/ANS in organizacijami za usposabljanje kontrolorjev zračnega prometa, vključno z vseevropskimi izvajalci, ter organizacijami, ki projektirajo, izdelujejo ali vzdržujejo sisteme ATM/ANS in sestavne dele ATM/ANS. EASA na zahtevo zagotovi tehnično pomoč Komisiji pri izvajanju enotnega evropskega neba, kot je opredeljeno v členu 93 Uredbe (EU) 2018/1139. 7)Kontrolorji zračnega prometa Kontrolorji zračnega prometa, vključeni v zagotavljanje ATM/ANS, ter osebe, organizacije in naprave za letalsko usposabljanje, vključene v usposabljanje, preizkušanje, preverjanje ali zdravniške preglede navedenih kontrolorjev zračnega prometa, izpolnjujejo bistvene zahteve iz Priloge VIII k Uredbi (EU) 2018/1139. Kontrolorji zračnega prometa morajo imeti licenco kontrolorja zračnega prometa in zdravniško spričevalo kontrolorja zračnega prometa, v katerih so navedeni podeljeni privilegiji in ki se lahko spremenita, tako da se dodajo ali odpravijo privilegiji, pa tudi omejita, začasno odvzameta ali prekličeta, če imetnik ne izpolnjuje več veljavnih pravil in postopkov EU za izdajo in ohranitev licence ali zdravniškega spričevala. Organizacije za usposabljanje kontrolorjev zračnega prometa in zdravstveni centri za letalsko osebje morajo imeti certifikat. Osebe, odgovorne za izvajanje praktičnega usposabljanja in ocenjevanje praktičnih spretnosti kontrolorjev zračnega prometa, in zdravniki za letalsko osebje morajo izpolnjevati tudi nekatere zahteve glede usposobljenosti.

8)Brezpilotni zrakoplovi Projektiranje, proizvodnja, vzdrževanje in upravljanje brezpilotnih zrakoplovov in njihovih motorjev, propelerjev, delov, nenameščene opreme in opreme za njihovo vodenje na daljavo, pa tudi osebje, vključno s piloti na daljavo, in organizacije, ki izvajajo te dejavnosti, izpolnjujejo bistvene zahteve iz Priloge IX , in kadar je to ustrezno, bistvene zahteve iz prilog II, IV in V k Uredbi (EU) 2018/1139. Ob upoštevanju narave in tveganja zadevne dejavnosti, operativnih značilnosti zadevnega brezpilotnega zrakoplova ter značilnosti območja upravljanja se lahko zahteva certifikat za projektiranje, proizvodnjo, vzdrževanje in upravljanje brezpilotnih zrakoplovov ter njihovih motorjev, propelerjev, delov, nenameščene opreme in opreme za njihovo vodenje na daljavo, pa tudi za osebje, vključno s piloti na daljavo, in organizacije, ki izvajajo navedene dejavnosti. V certifikatu se navedejo varnostne omejitve, pogoji delovanja in privilegiji, pri čemer se certifikat lahko spremeni, tako da se dodajo ali odpravijo omejitve, pogoji in privilegiji, pa tudi omeji, začasno odvzame ali prekliče, če imetnik ne izpolnjuje več pogojev, pravil in postopkov za izdajo in ohranitev takega certifikata. 9)Operacije iz tretjih držav Zrakoplovi iz člena 2(1), točka (c), Uredbe (EU) 2018/1139 ter njihove letalske posadke in operacije izpolnjujejo veljavne standarde ICAO. Kolikor takih standardov ni, navedeni zrakoplovi ter njihove letalske posadke in operacije izpolnjujejo, če gre za zrakoplove, ki niso brezpilotni zrakoplovi, bistvene zahteve iz prilog II, IV in V k Uredbi (EU) 2018/1139. Če gre za brezpilotne zrakoplove, izpolnjujejo bistvene zahteve, določene v Prilogi IX , in kadar je to ustrezno, bistvene zahteve iz prilog II, IV in V k navedeni uredbi. 10)Raziskave in inovacije Z Uredbo (EU) 2018/1139 je bilo uvedenih več ključnih novih pristojnosti EASA. Na področju raziskav in inovacij Agencija pomaga Komisiji in državam članicam pri prepoznavanju glavnih raziskovalnih tem na področju civilnega letalstva, s čimer prispeva k zagotavljanju doslednosti in usklajenosti med javno financiranimi raziskavami in razvojem ter politikami, ki spadajo na področje uporabe Uredbe. EASA podpira Komisijo pri opredeljevanju in izvajanju ustreznih okvirnih programov Unije za raziskovalne in inovacijske dejavnosti ter letnih in večletnih delovnih programov, tudi pri izvajanju ocenjevalnih postopkov, pregledovanju financiranih projektov ter izkoriščanju rezultatov raziskovalnih in inovacijskih projektov. Agencija izvaja tudi dele okvirnega programa EU za raziskave in inovacije, ki so povezani s civilnim letalstvom, in opravlja ad hoc raziskovalne dejavnosti, ki so združljive z njenimi nalogami in cilji Uredbe (EU) 2018/1139. Evropska letalska industrija se je v preteklih desetletjih uspešno razvijala, kar je Evropi zagotovilo vodilni položaj na svetovnem konkurenčnem trgu. Pomembni elementi so evropski programi za raziskave in inovacije na področju letalstva v okviru raziskovalnih dejavnosti EU, pa tudi držav članic in industrije. Te pobude so neposredno pomembne za cilj evropskega letalskega varnostnega programa in tudi evropskega načrta za varnost v letalstvu, ki je zagotavljati najvišjo raven varnosti, zaščite in varstva okolja v Evropi. Nove tehnologije in koncepti se pojavljajo tako hitro, kot še nikoli. V okviru evropskih in nacionalnih programov za raziskave in inovacije, vključno s skupno tehnološko pobudo Čisto nebo/evropskim partnerstvom za čisto letalstvo ter raziskovalnim in razvojnim projektom enotnega evropskega neba za upravljanje zračnega prometa (SESAR), razvijajo nove koncepte in rešitve na področju letalstva, ki jih bo treba pred začetkom uporabe v Evropi in tretjih državah certificirati ali odobriti. Poleg tega se zaradi novih udeležencev, zlasti v sektorju dronov, pojavljajo nove zahteve na področju evropske aeronatvike in potrebni so novi evropski regulativni odzivi. Evropski sistem za varnost v letalstvu podpira uporabo teh novih rešitev ter splošneje varno vključevanje novih tehnologij in konceptov. Kar zadeva evropski načrt za varnost v letalstvu, raziskovalni projekti, ki postanejo del načrta, izhajajo s seznama prednostnih tem raziskovalnega programa, za katere je zagotovljen vir financiranja, ali kadar je verjetno, da bo projekt financiran, do začetka referenčnega obdobja zadevnega evropskega načrta za varnost v letalstvu . Program Data4Safety je dragocen vir za opredelitev pomembnih podatkov (podatki o letu, podatki o prometu, vreme, varnostna poročila itd.), ki so na voljo v zbirni obliki, v podporo raziskovalnim projektom, v skladu s členom 72 Uredbe (EU) 2018/1139, s katerim je EASA pozvana k zbiranju in analiziranju varnostnih podatkov za opredelitev tveganj in merjenje varnostne uspešnosti evropskega sistema za varnost v letalstvu. 11)Soodvisnost med varnostjo in varovanjem v civilnem letalstvu, vključno s kibernetsko varnostjo Uredba (EU) 2018/1139 določa, da Komisija, Agencija in države članice sodelujejo pri vprašanjih varovanja v civilnem letalstvu, vključno s kibernetsko varnostjo, pri katerih obstaja soodvisnost med varnostjo in varovanjem v civilnem letalstvu. EASA lahko zagotavlja tudi tehnično pomoč Komisiji pri izvajanju Uredbe (ES) št. 300/2008 Evropskega parlamenta in Sveta41 in drugih zadevnih določb zakonodaje Unije, če ima za to ustrezno strokovno znanje. Da bi Agencija pripomogla k zaščiti civilnega letalstva pred dejanji nezakonitega vmešavanja, se po potrebi brez nepotrebnega odlašanja odzove na perečo težavo, in sicer tako, da sprejme ukrepe v zvezi s certificiranjem glede plovnosti in okoljske sprejemljivosti za obravnavo slabosti v projektu zrakoplova, in priporoči popravne ukrepe pristojnim nacionalnim organom ali fizičnim in pravnim osebam, za katere se uporablja Uredba (EU) 2018/1139, in/ali tem organom in osebam sporoča pomembne informacije v primeru, da težava vpliva na operacije zrakoplova, tudi o tveganjih za civilno letalstvo, ki izhajajo z območij sporov.

12)Mednarodno sodelovanje EU na podlagi mednarodnih sporazumov v letalskem sektorju svoj regulativni okvir razširja na tretje države in regije po vsem svetu. Cilj teh sporazumov je bodisi popolno regulativno zbliževanje z veljavnimi pravili EU, da bi se povečal enotni letalski trg EU s temi tretjimi državami in regijami, bodisi vzpostavitev pravil in postopkov za medsebojno priznavanje certifikatov. V zvezi s tem je pomembno opozoriti na intenzivno dejavnost Komisije in EASA pri zagotavljanju tehnične pomoči tretjim državam in regijam, da bi jih podprli pri izvajanju veljavne zakonodaje EU o letalstvu. Taka pomoč prispeva k harmonizaciji pravil in medsebojnemu priznavanju certifikatov v interesu evropske industrije in uveljavljanja evropskih standardov za varnost v letalstvu. Agencija sodeluje s pristojnimi organi tretjih držav in mednarodnimi organizacijami ter sklepa delovne dogovore z navedenimi organi in mednarodnimi organizacijami. V okviru ICAO EASA pomaga državam članicam pri uveljavljanju pravic in izpolnjevanju obveznosti v skladu z mednarodnimi sporazumi, ki se nanašajo na zadeve, zajete v Uredbi, zlasti pravic in obveznosti iz Čikaške konvencije. Agencija deluje kot regionalna organizacija za nadzor varnosti v okviru ICAO (glej oddelek 1.2 zgoraj). 13)Krizno upravljanje v letalstvu Komisija in EASA sta v skladu s členom 91 Uredbe (EU) 2018/1139 v okviru svojih pristojnosti sprejeli takojšnje ukrepe, da bi prispevali k pravočasnemu odzivu na krizo zaradi COVID-19 in njeni ublažitvi. EASA je v sodelovanju z ustreznimi deležniki izdala več zahtev in priporočil za države članice in deležnike v letalstvu v obliki direktiv o varnosti, biltenov varnostnih informacij, smernic in gradiv za spodbujanje varnosti. Med temi dokumenti sta EASA in Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) izdala skupni dokument, v katerem so opredeljeni ukrepi za varovanje zdravja letalskih potnikov in letalskega osebja, potem ko so letalski prevozniki po hudih motnjah zaradi COVID-19 začeli ponovno opravljati redne lete . 14)Soodvisnost med varnostjo v civilnem letalstvu in socialno-ekonomskimi dejavniki S členom 89 Uredbe (EU) 2018/1139 je bila uvedena zahteva, da „Komisija, Agencija, druge institucije, telesa, organi in agencije Unije ter države članice […] sodelujejo pri zagotavljanju, da je, med drugim v regulativnih postopkih, pri nadzoru in pri uvajanju kulture pravičnosti […] upoštevana soodvisnost med varnostjo v civilnem letalstvu in povezanimi socialno-ekonomskimi dejavniki, da bi tako odpravili socialno-ekonomska tveganja za varnost v letalstvu“. Poleg tega se od Agencije zahteva, da vsaka tri leta objavi poročilo, „v katerem objektivno opiše sprejete ukrepe, predvsem v zvezi s soodvisnostjo med varnostjo v civilnem letalstvu in socialno-ekonomskimi dejavniki“. To je v skladu s postopkom upravljanja varnostnih tveganj v EU, ki je kot proaktiven in na podatkih temelječ postopek namenjen sistematični opredelitvi in presoji varnostnih vprašanj, vključno s tistimi, ki izhajajo iz socialno-ekonomskih dejavnikov. EASA je prvo izdajo pregleda člena 89 objavila decembra 2021 . V pregledu so proučene zlasti varnostne posledice socialno-ekonomskih dejavnikov na področjih zaposlovanja in delovnih pogojev, zdravja in načina življenja ter izobraževanja. Poleg tega so v njem opredeljeni morebitni prihodnji ukrepi v okviru evropskega načrta za varnost v letalstvu. 1.3.2.2.Ukrepi Agencije Izvajanje Uredbe (EU) 2018/1139 ter njenih izvedbenih in delegiranih aktov je po potrebi podprto s certifikacijskimi specifikacijami (CS) in drugimi podrobnimi specifikacijami (DS), sprejemljivimi načini usklajevanja (AMC) in smernicami (GM). Certifikacijske specifikacije zagotavljajo tehnične standarde, ki določajo načine za dokazovanje skladnosti z Uredbo (EU) 2018/1139 ter delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi na njeni podlagi. Uporabljajo se za namen certifikacije izdelkov, oseb in organizacij. Če tako določa Uredba (EU) 2018/1139, so nekatere certifikacijske specifikacije certifikacijska podlaga za izdajo certifikata s strani EASA.

Podrobne specifikacije so nezavezujoči standardi, ki jih Agencija izda za izvajanje nekaterih določb Uredbe (EU) 2018/1139 ter delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih na njeni podlagi, če se z Uredbo (EU) 2018/1139 zahteva uporaba podrobnih specifikacij za izjavo o skladnosti s strani organizacije ali osebe, za katero velja taka obveznost izjave. Sprejemljivi načini usklajevanja so nezavezujoči standardi, ki jih izda Agencija in jih organizacije uporabljajo za dokazovanje skladnosti z Uredbo (EU) 2018/1139 ter delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi na njeni podlagi, ali s certifikacijskimi specifikacijami in podrobnimi specifikacijami. Smernice so nezavezujoče gradivo, ki ga izda Agencija in pomaga pri ponazoritvi pomena delegiranih ali izvedbenih aktov, certifikacijskih specifikacij ali podrobnih specifikacij ter se uporablja za podporo razlagi Uredbe (EU) 2018/1139, delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih na njeni podlagi, certifikacijskih specifikacij in podrobnih specifikacij. 1.3.2.3.Ureditve glede prožnosti Letalstvo je kompleksna dejavnost, zato s pravili ni mogoče zajeti vseh situacij, tako da je potrebna določena stopnja prožnosti, da se omogoči izvajanje dejavnosti in obenem ohrani ustrezna raven varnosti. V ta namen Uredba (EU) 2018/1139 vsebuje določbe o prožnosti, ki državam članicam omogočajo, da odobrijo izjeme za vse fizične ali pravne osebe, za katere se uporablja ta uredba, pri izpolnjevanju zahtev, ki veljajo, v primeru nujnih nepredvidenih okoliščin, ki vplivajo na navedene osebe, ali nujnih operativnih potreb navedenih oseb, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji: ·na te okoliščine ali potrebe se ni mogoče ustrezno odzvati v skladu z veljavnimi zahtevami, ·zagotovljeni so varnost, varstvo okolja in skladnost z veljavnimi bistvenimi zahtevami, po potrebi z uporabo ukrepov za zmanjšanje tveganja, ·država članica je, kolikor je to mogoče, zmanjšala izkrivljanje tržnih razmer, ki bi lahko bilo posledica odobritve izjeme, ter ·izjema je omejena na nujen obseg in trajanje ter se uporablja nediskriminatorno. Kadar je bila izjema odobrena za več kot osem zaporednih mesecev ali je država članica enako izjemo odobrila večkrat in njeno skupno trajanje presega osem mesecev, Agencija presodi, ali so pogoji, navedeni zgoraj, izpolnjeni, in v treh mesecih od datuma prejema uradnega obvestila Komisiji izda priporočilo na podlagi rezultata te presoje. Nato Komisija ob upoštevanju navedenega priporočila presodi, ali so zadevni pogoji izpolnjeni. Kadar meni, da niso izpolnjeni, ali če se ne strinja z rezultatom presoje Agencije, v treh mesecih od datuma prejema navedenega priporočila sprejme izvedbeni akt, ki vsebuje njeno odločitev o tem. Zadevna država članica po prejemu uradnega obvestila o izvedbenem aktu, ki potrjuje, da zadevni pogoji niso bili izpolnjeni, nemudoma prekliče odobreno izjemo. Kadar država članica meni, da se lahko skladnost z veljavnimi bistvenimi zahtevami iz prilog dokaže na drugačne načine, ki niso določeni v delegiranih in izvedbenih aktih, sprejetih na podlagi zadevne uredbe, in da taki drugačni načini v smislu varnosti v civilnem letalstvu ali učinkovitosti prinašajo znatne prednosti za osebe, za katere velja zadevna uredba, ali za zadevne organe, lahko Komisiji in Agenciji predloži utemeljeno zahtevo za spremembo zadevnega delegiranega ali izvedbenega akta, ki bi omogočila uporabo teh drugih načinov. V tem primeru Agencija Komisiji brez nepotrebnega odlašanja izda priporočilo o tem, ali zahteva države članice izpolnjuje zgoraj navedene pogoje. Komisija po potrebi brez odlašanja in ob upoštevanju navedenega priporočila prouči možnost spremembe zadevnega delegiranega ali izvedbenega akta. 1.3.3.Preiskave nesreč in incidentov v civilnem letalstvu Pravila, ki se uporabljajo za preiskave nesreč in incidentov, so na evropski ravni opredeljena v okviru Uredbe (EU) št. 996/2010 . Ta zagotavlja visoko raven učinkovitosti, hitrosti in kakovosti preiskav v zvezi z varnostjo v evropskem civilnem letalstvu, pri čemer je edini cilj preprečitev prihodnjih nesreč in incidentov brez ugotavljanja krivde ali odgovornosti. Poleg tega nadalje krepi sodelovanje med organi za preiskave v zvezi z varnostjo, in sicer z vzpostavitvijo Evropske mreže preiskovalnih organov za varnost v civilnem letalstvu (ENCASIA) ter uvedbo določb za shranjevanje varnostnih priporočil in z njimi povezanih odzivov v osrednjo podatkovno zbirko EU. Več informacij o postopkih preiskav nesreč in incidentov v Evropski uniji je na voljo v oddelku 1.5. 1.3.4.Poročanje o dogodkih v civilnem letalstvu ter njihova analiza in spremljanje Uredba (EU) št. 376/2014 vsebuje pravila v zvezi s poročanjem o dogodkih ter njihovi analizi in spremljanju, ki dopolnjujejo pravila o poročanju o dogodkih za posamezna področja, vključena v področne izvedbene uredbe. Ta zakonodaja določa zahteve za spodbujanje visoke ravni kulture poročanja. Določa tudi obveznosti za industrijo, države članice in EASA, da zbirajo in analizirajo dogodke za podporo svojim postopkom za upravljanje varnosti. Poleg tega zagotavlja ustrezno varstvo podatkov ter njihovo izmenjavo med državami članicami in z EASA. Uredba poleg tega vsebuje določbe za spodbujanje načel kulture pravičnosti v vseh državah članicah. Nazadnje, evropski letalski varnostni program se opira na delo mreže analitikov, vzpostavljene z zadevno uredbo, pri določanju, katere ukrepe je treba izvesti na ravni Unije, na podlagi dokazov. Temu delu koristi napredna analitika, ki je na voljo na platformi Data4Safety, po potrebi pa tudi možnost združevanja podatkov o dogodkih z drugimi viri podatkov, s čimer se torej krepi na podatkih temelječa razsežnost tega dela ter omogočata boljše prepoznavanje in ocenjevanje tveganj v celotnem sistemu. 1.3.5.Seznam Evropske unije o letalskih prevoznikih, za katere velja prepoved opravljanja letov v EU

Uredba (ES) št. 2111/2005 (v nadaljnjem besedilu: Uredba št. 2111/2005) določa pravila o vzpostavitvi in objavi na skupnih merilih temelječega seznama EU tistih letalskih prevoznikov, za katere iz varnostnih razlogov velja prepoved opravljanja letov v Uniji. Seznam letalskih prevoznikov, za katere velja prepoved, sprejet na podlagi te uredbe, je sam po sebi uredba in se zato neposredno uporablja v državah članicah. Seznam letalskih prevoznikov, za katere velja prepoved, je bil vzpostavljen z Uredbo Komisije (ES) št. 474/2006 . Redno se posodablja. Pri posodabljanju seznama Komisiji pomaga Odbor za varnost v zračnem prometu, ki ga sestavljajo tehnični izvedenci za varnost v zračnem prometu iz vseh držav EASA, predseduje pa mu Komisija. Na predlog Komisije Odbor za varnost v zračnem prometu sprejme svoje mnenje s kvalificirano večino . Odločitev o vključitvi ali odstranitvi prevoznika (ali skupine prevoznikov, ki so certificirani v isti državi) je sprejeta na podlagi skupnih varnostnih meril iz Uredbe (ES) št. 2111/2005. Ta merila upoštevajo na primer obstoj varnostnih pomanjkljivostih na strani letalskega prevoznika, pomanjkanje sposobnosti ali pripravljenosti letalskega prevoznika ali organov, odgovornih za njegov nadzor, za obravnavo varnostnih pomanjkljivosti, prepovedi opravljanja letov, ki so jih naložile tretje države, revizijska poročila tretjih držav ali mednarodnih organizacij (ICAO) in utemeljene informacije o nesrečah. Vsa merila temeljijo na ustreznih standardih za varnost v letalstvu, ki so bodisi standardi in priporočene prakse ICAO v primeru operatorjev iz tretjih držav bodisi pravo Unije v primeru evropskih operatorjev. 1.4.Odgovornost v zvezi z varnostjo v Evropski uniji 1.4.1.Postopek odločanja v Evropski uniji Člen 100(2) PDEU med drugim omogoča sprejemanje ukrepov za izboljšanje varnosti v zračnem prometu, ki jih Evropski parlament in Svet sprejmeta po rednem zakonodajnem postopku ter po posvetovanju z Ekonomsko-socialnim odborom in Odborom regij. Tako zakonodajo predlaga Komisija, ki ima pravico do pobude, predloži pa se Evropskemu parlamentu in Svetu, ki se pogosto navajata kot „sozakonodajalca“. Evropski parlament, ki ga izvolijo evropski državljani, in Svet, ki ga sestavljajo predstavniki držav članic, lahko besedilo, ki ga predlaga Komisija, spremenita v skladu z zahtevami iz Pogodb. Če se sozakonodajalca z besedilom strinjata, ga sprejmeta. Ko Evropski parlament in Svet odobrita končno besedilo, ga skupaj podpišeta predsednika in generalna sekretarja obeh institucij. Besedila se po podpisu objavijo v Uradnem listu. Uredbe so neposredno zavezujoče v vsej EU od datuma, ki je določen v različici, objavljeni v Uradnem listu. Akti, sprejeti v skladu z navedenim postopkom, lahko vključujejo delegirana in izvedbena pooblastila za Komisijo. Komisija ima takšna pooblastila le, če tako določa temeljni pravni akt. Za sprejemanje delegiranih aktov je bila ustanovljena posebna strokovna skupina, v kateri Komisija po temeljiti razpravi o regulativnih predlogih s strokovnjaki, ki zastopajo države članice, sprejema delegirane akte. Za sprejemanje izvedbenih aktov je bil vzpostavljen poseben odbor , ki sprejema osnutke izvedbenih aktov k Uredbama (EU) št. 2018/1139 in (EU) št. 376/2014 in ki mu Komisija predloži osnutek uredb večinoma na podlagi predlogov EASA (t. i. mnenj), v zvezi s katerimi Agencija pred objavo opravi široko posvetovanje z deležniki. O osnutku uredbe se razpravlja v tem regulativnem odboru, ki ga sestavljajo predstavniki 27 držav članic, v njem pa kot opazovalci sodelujejo tudi predstavniki Islandije, Lihtenštajna, Norveške in Švice ter Nadzornega organa Efte v skladu s Sporazumom o Evropskem gospodarskem prostoru in Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o zračnem prometu. Če Odbor poda pozitivno mnenje o predlaganih ukrepih Komisije, se izvedbena uredba sprejme. Na področju varnosti v civilnem letalstvu je pomemben še en odbor: Odbor za varnost v zračnem prometu, ki sodeluje pri posodabljanju seznama letalskih prevoznikov, za katere velja prepoved opravljanja letov v skladu z Uredbo (EU) št. 2111/2005. Poleg tega je Odbor za enotno evropsko nebo pristojen za sprejemanje pravil o načrtu uspešnosti, ki vključujejo kazalnike varnostne uspešnosti za ATM/ANS. 1.4.2.Pristojnosti in odgovornosti glede varnosti v letalstvu v okviru Evropskega varnostnega sistema 1.4.2.1.Povzetek pristojnosti in odgovornosti v okviru Evropskega varnostnega sistema



Preglednica 2: Pristojni organi v skladu s pravili EU PODROČJE PRISTOJNOSTI DRŽAVE ČLANICE EASA Plovnost zrakoplova in varstvo okolja, ki zajemata: -letala, -letala z vrtljivimi krili, -jadralna letala, -balone, -zračne ladje, -električne zrakoplove za navpično vzletanje in pristajanje Certifikacija plovnosti (posamičnega) zrakoplova Certifikacija tipa zrakoplova, motorja in propelerjev Certifikacija hrupa (posamičnega) zrakoplova Certifikacija delov in naprav n. r. Certifikacija projektivnih organizacij in nadzor nad njimi Certifikacija proizvodnih organizacij in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija projektivnih organizacij iz tretjih držav in nadzor nad njimi Certifikacija projektivnih organizacij iz EU in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Certifikacija organizacij za vzdrževanje in nadzor nad njimi (Del 145), razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za vzdrževanje iz tretjih držav in nadzor nad njimi (Del 145) Certifikacija organizacij iz Dela 145 iz EU in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Certifikacija organizacij za kombinirano plovnost in nadzor nad njimi (Del CAO), razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za kombinirano plovnost iz tretjih držav in nadzor nad njimi (Del CAO) Certifikacija organizacij iz Dela CAO iz EU in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Certifikacija organizacij za vodenje stalne plovnosti in nadzor nad njimi (Del CAMO), razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za vodenje stalne plovnosti iz tretjih držav in nadzor nad njimi (Del CAMO) Certifikacija organizacij za vodenje stalne plovnosti iz EU in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali členom 65 osnovne uredbe Izdaja licenc osebju za certificiranje vzdrževanja n. r. Certifikacija organizacij za usposabljanje za vzdrževanje zrakoplovov in nadzor nad njimi (Del 147), razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za usposabljanje za vzdrževanje zrakoplovov iz tretjih držav in nadzor nad njimi (Del 147) Odobritev organizacij za usposabljanje za vzdrževanje zrakoplovov iz EU (Del 147), razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Letalske operacije n. r. Dovoljenje za operatorje iz tretjih držav (komercialni zračni prevoz) Certifikacija operatorjev komercialnega zračnega prevoza / imetnikov spričeval letalskega prevoznika (AOC) in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija operatorjev komercialnega zračnega prevoza, katerih spričevalo letalskega prevoznika je bilo preneseno v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe, in nadzor nad njimi Nadzor nad drugimi operatorji / dovoljenje za druge operatorje (nekomercialne operacije, posebne operacije), razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Nadzor nad drugimi operatorji / dovoljenje za druge operatorje, če je bil nadzor prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Letalska posadka in področje medicine Izdajanje licenc in zdravniških spričeval pilotov n. r. Izdajanje potrdil kabinskega osebja n. r. Certifikacija organizacij za usposabljanje pilotov in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za usposabljanje pilotov iz tretjih držav in nadzor nad njimi Certifikacija organizacij za usposabljanje pilotov iz EU in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih certifikat je bil prenesen v skladu s členom 64 ali 65 osnovne uredbe Certifikacija zdravstvenih centrov za letalsko osebje in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija zdravstvenih centrov za letalsko osebje iz tretjih držav in nadzor nad njimi Certifikacija naprav za simulacijo letenja, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija naprav za simulacijo letenja: — ki jih uporabljajo organizacije za usposabljanje, ki jih je certificirala EASA, — ki se nahajajo v tretji državi, — ki se nahajajo v državi članici na zahtevo države članice. Certfikacija inštruktorjev in izpraševalcev ter zdravnikov za letalsko osebje n. r. ATM/ANS Certifikacija izvajalcev ATM/ANS in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija izvajalcev ATM/ANS iz tretjih držav in nadzor nad njimi Certifikacija vseevropskih izvajalcev ATM/ANS in nadzor nad njimi, vključno z upraviteljem omrežja in izvajalci podatkovnih storitev n. r. Certifikacija in nadzor v zvezi s certifikati za določeno opremo ATM/ANS za zagotavljanje varnosti in izjavami, predloženimi v zvezi z njo Izdaja licenc in zdravniških spričeval kontrolorjev zračnega prometa (vključno z inštruktorji in ocenjevalci) n. r. Certifikacija organizacij za usposabljanje kontrolorjev zračnega prometa in nadzor nad njimi, razen tistih, katerih pristojni organ je EASA Certifikacija organizacij za usposabljanje kontrolorjev zračnega prometa iz tretjih držav Certifikacija zdravnikov za letalsko osebje in zdravstvenih centrov za letalsko osebje n. r. Aerodromi (vključno s heliporti in vertiporti) Certifikacija aerodromov in njihove varnostne opreme Certifikacija in nadzor v zvezi s certifikati za določeno opremo aerodroma za zagotavljanje varnosti in izjavami, predloženimi v zvezi z njo Certifikacija operatorjev aerodromov in njihovih operacij n. r. Brezpilotni zrakoplovi (droni) Registracija operatorjev sistemov brezpilotnih zrakoplovov in certificiranih sistemov brezpilotnih zrakoplovov Preverjanje projekta brezpilotnega zrakoplova, ki se upravlja v „posebni“ kategoriji Operativna dovoljenja za brezpilotni zrakoplov, ki se upravlja v „posebni“ kategoriji n. r. Začetna izdaja certifikatov za operatorje lahkih brezpilotnih zrakoplovov (LUC) in stalen nadzor nad njimi n. r. Izdaja licenc in zdravniških spričeval pilotov na daljavo, ki upravljajo brezpilotne zrakoplove n. r. U-space Ocena tveganja zračnega prostora, določitev zračnega prostora U-space, dinamična ponovna konfiguracija zračnega prostora in s tem povezane odgovornosti n. r. Imenovanje in certifikacija enotnega izvajalca skupnih informacijskih služb n. r. Certifikacija drugih izvajalcev služb U-space (USSP) Certifikacija vseevropskih izvajalcev služb U-space in izvajalcev služb U-space iz tretjih držav Opomba:

Odgovornosti v zvezi z odobritvijo/certifikacijo na različnih področjih pristojnosti po potrebi zajemajo tudi upravljanje varnosti in upravljanje informacijske varnosti. Skladnost z veljavnimi zahtevami se preverja v okviru prve certifikacije/odobritve in nadaljnjih nadzornih postopkov ter ni predmet ločene odobritve/certifikata organizacije. Zato dodelitev odgovornosti za navedena področja ustreza dodelitvi iz preglednice 2. Slika 1. Povezave med deležniki v evropskem varnostnem sistemu 1.4.2.2.Države članice V rednem zakonodajnem postopku je Svet, ki ga sestavljajo predstavniki držav članic, sozakonodajalec skupaj z Evropskim parlamentom (glej oddelek 1.3.1). Države članice (vendar ne Svet kot tak) sodelujejo tudi v postopku odločanja v primeru izvedbenih aktov z vzpostavljenimi ureditvami komitologije (glej oddelek 1.4.1). V okviru sedanjega prava Unije ostajajo države članice pristojne za urejanje: (a) plovnosti zrakoplovov, navedenih v Prilogi I k Uredbi (EU) 2018/1139 (npr. nekaterih zgodovinskih zrakoplovov, eksperimentalnih zrakoplovov, lahkih zrakoplovov itd.); (b) operacij zrakoplovov, uporabljenih v vojaških, carinskih, policijskih, iskalnih in reševalnih ter gasilskih dejavnostih, dejavnostih obalnih služb ali podobnih dejavnostih ali službah, če se niso odločile za uporabo zahtev EU, kot je določeno v členu 2(6) Uredbe (EU) 2018/1139; (c) ATM/ANS, vključno s sistemi in komponentami, ki jih zagotavlja ali daje na voljo vojska, če se država članica ni odločila za uporabo zahtev EU, kot je določeno v členu 2(6) Uredbe (EU) 2018/1139; (d) aerodromov, ki jih nadzoruje in upravlja vojska, če se država članica ni odločila za uporabo zahtev EU, kot je določeno v členu 2(6) Uredbe (EU) 2018/1139. Opomba: Države članice brez poseganja v nacionalne zahteve glede varnosti in obrambe zagotovijo, da je pri službah ATM/ANS iz točke (c), ki se zagotavljajo za civilni zračni promet, in objektih iz točke (d), ki so namenjeni javni rabi, raven varnosti in interoperabilnosti s civilnimi sistemi tako učinkovita kot raven varnosti, ki izhaja iz uporabe bistvenih zahtev iz Uredbe (EU) 2018/1139.; (e) aerodromov, ki ne izpolnjujejo vsaj enega od naslednjih meril: (i) namenjeni so javni rabi; (ii) namenjeni so komercialnemu zračnemu prevozu; (iii) na njih potekajo operacije, ki vključujejo postopke instrumentalnega prileta ali odhoda, ter a. imajo asfaltirano vzletno-pristajalno stezo dolžine 800 metrov ali več ali b. so namenjeni samo helikopterjem; (f) na podlagi odločitve države članice, tistih aerodromov, ki izpolnjujejo vsa merila iz točke (e), (i) do (iii), vendar promet na njih šteje največ 10 000 potnikov komercialnega zračnega prevoza letno ali največ 850 premikov, povezanih s tovorom, letno;

(g) ukrepov omejitve časa letenja za območja, ki niso zajeta na podlagi prava Unije (glej člen 8 Uredbe Komisije št. 965/2012). V skladu s členom 2(6) Uredbe (EU) 2018/1139 se lahko država članica odloči, da uporabi kateri koli oddelek 1, 2, 3 ali 7 poglavja III ali katero koli kombinacijo navedenih oddelkov za nekatere ali vse dejavnosti iz člena 2(3), točka (a), Uredbe ter za osebje in organizacije, ki izvajajo te dejavnosti, kadar meni, da se navedene določbe glede na značilnosti zadevnih dejavnosti, osebja in organizacij ter namen in vsebino zadevnih določb lahko izvajajo učinkovito. Ta t. i. možnost vključitve državam članicam zagotavlja prožnost pri odločanju o tem, kdaj je uporaba prava Unije morda učinkovitejša zaradi varnosti, interoperabilnosti in učinkovitosti. Medtem ko se največji del zakonodaje o varnosti v letalstvu sprejme na ravni Evropske unije, države članice ostajajo odgovorne za zagotavljanje varnosti v letalstvu na svojem ozemlju in v svojem zračnem prostoru. Večina nalog certificiranja, ki se zahtevajo z Uredbo (EU) 2018/1139 in njenimi izvedbenimi pravili, se izvaja na nacionalni ravni, na primer izdajanje odobritev nacionalnim organizacijam in licenciranje osebja. Države članice nadzorujejo to osebje in organizacije, izvajajo revizije, ocene in inšpekcijske preglede ter sprejemajo ukrepe za preprečevanje neskladnosti. Vendar pa se na nekaterih področjih spričevala izdajajo na ravni Evropske unije. Na teh področjih so namreč države članice svoje odgovornosti, ki so jim bile naložene s Čikaško konvencijo, prenesle na EU (za podrobnosti glej diagram 2 zgoraj). V skladu s členom 64(7) Uredbe (EU) 2018/1139 prenos odgovornosti v skladu z navedenim členom ne posega v pravice in obveznosti držav članic, ki izhajajo iz Čikaške konvencije. Kadar država članica v skladu z navedenim členom prenese odgovornost za naloge, ki so ji naložene s Čikaško konvencijo, uradno obvesti ICAO, da Agencija ali druga država članica v njenem imenu izvaja funkcije in naloge, ki so ji bile dodeljene s Čikaško konvencijo. Države članice so v skladu s standardi ICAO in ob upoštevanju poglavja 2 Uredbe (EU) 2018/1139 odgovorne tudi za pripravo državnega varnostnega programa, ki mora biti usklajen z evropskim letalskim varnostnim programom in podpira oblikovanje evropskega sistema za varnost v letalstvu. 1.4.2.3.Agencija Evropske unije za varnost v letalstvu (EASA) Evropska agencija za varnost v letalstvu je bila ustanovljena leta 2002 za zagotovitev boljših ureditev na vseh področjih, ki jih ureja Uredba (EU) 2018/1139, tako da bi nekatere naloge, ki se izvajajo na ravni EU, izvajal en sam specializiran strokovni organ. Osebje EASA sestavlja več kot 800 strokovnjakov in uradnikov s področja letalstva iz vseh držav članic. Sedež Agencije je v Kölnu (Nemčija), en urad je v Bruslju, drugih pet pa je v Washingtonu (ZDA), Montrealu (Kanada), Pekingu (Kitajska), Panami (Panama) in Singapurju. EASA je neodvisna glede tehničnih vprašanj ter je pravno, upravno in finančno avtonomna. Je pravna oseba ter izvaja naloge in odgovornosti, ki so ji naložene z Uredbo (EU) 2018/1139. Upravni odbor EASA, ki združuje predstavnike 27 držav članic EU, Islandije, Lihtenštajna, Norveške, Švice in Komisije, pripravlja delovni program EASA, določa njen proračun in spremlja njeno delovanje. Upravni odbor k svojim razpravam povabi tudi opazovalce, v okviru tega pa se zberejo sosednje države EU, ki so z EU in industrijo, zastopanima v svetovalnem odboru EASA, podpisale celovit letalski sporazum. EASA deluje kot pristojni organ na področjih letalstva, ki so podrobno opisana v diagramu 2 zgoraj. V tem okviru je EASA od leta 2003 odgovorna za certifikacijo tipa zrakoplovov v EU. Certifikat, ki ga izda EASA, potrjuje, da tip zrakoplova izpolnjuje varnostne zahteve, ki jih določa zakonodaja EU. EASA spremlja delovanje tipov zrakoplovov skozi celoten življenjski cikel zrakoplovov, proizvedenih na osnovi projekta tipa. Zato lahko zahteva ukrepe, če ugotovi nevarno stanje. V ta namen izda „plovnostne zahteve“, ki so naslovljene na imetnika certifikata tipa in jih morajo operatorji upoštevati v okviru vzdrževanja svojih posameznih zrakoplovov. EASA prav tako izvaja različne naloge in odgovornosti, opisane v diagramu 3 zgoraj. To vključuje zlasti pripravo in sprejetje mnenj za podporo Komisiji pri pripravi tehničnih delov delegiranih in izvedbenih uredb. Pri pripravi teh mnenj Agenciji pomagajo posvetovalni organi, ki svetujejo tudi o vsebini, prednostnih nalogah in izvrševanju programa EASA za sprejemanje pravil v okviru evropskega načrta za varnost v letalstvu. Agencija pripravlja in sprejema tudi ukrepe (certifikacijske specifikacije in druge podrobne specifikacije, sprejemljive načine usklajevanja in smernice), ki podpirajo izvajanje teh skupnih tehničnih pravil. Poleg tega EASA izvaja inšpekcijske preglede standardiziranja v državah članicah z namenom spremljanja izvajanja določb Uredbe (EU) 2018/1139 in njenih izvedbenih pravil s strani držav članic (glej tudi oddelek 3.1.1). V zvezi s tem poroča Komisiji, ki na podlagi tehničnih in pravnih posvetovanj z Agencijo na koncu odloči o začetku izvajanja izvršilnih ukrepov zaradi neskladnosti. Na področju ATM/ANS EASA zagotavlja tehnično pomoč Komisiji pri izvajanju enotnega evropskega neba, in sicer izvaja tehnična preverjanja, preiskave in študije ter prispeva k izvajanju osrednjega načrta ATM, vključno s podporo razvoju in uporabi programa SESAR. EASA zlasti upošteva regulativne in izvedbene potrebe bistvenih operativnih sprememb SESAR in drugega tehnološkega napredka, kot so med drugim tehnološke rešitve U-space, virtualizacija, arhitektura v oblaku in operacije oddaljenega stolpa, in sicer z omogočanjem uporabe novega načina dela, operativnih izboljšav in tehnologij, razvitih v okviru SESAR. EASA tudi podpira celotni inovacijski cikel SESAR z ocenjevanjem predlaganih sistemov in nadziranjem uporabljenih rešitev. Ti so gradniki prihodnje strukture zračnega prostora Evrope v podporo varnosti, učinkovitosti in okoljske uspešnosti. Poleg tega EASA v imenu Komisije tudi zagotavlja nadzor upravitelja mreže za funkcije mreže za upravljanje zračnega prometa enotnega evropskega neba (ATM SES) ter prispeva k izvajanju načrta uspešnosti za navigacijske službe zračnega prometa in funkcije mreže, zlasti z zagotavljanjem smernic za elemente načrta uspešnosti ATM SES, povezane z zagotavljanjem varnosti (glej oddelek 2.3.1). EASA je pooblaščena tudi za izdajo dovoljenj komercialnim letalskim prevoznikom iz tretjih držav, ki letijo v 31 držav EASA, znotraj teh držav ali vanje. EASA je odgovorna le za tisti del ocene tujega operatorja, ki je povezan z varnostjo. Operativna dovoljenja še naprej izdajajo nacionalni organi. Poleg tega EASA koordinira evropski program preverjanj na ploščadi SAFA (Safety Assessment of Foreign Aircraft – presoja varnosti tujih zrakoplovov) v zvezi z varnostjo tujih zrakoplovov, ki uporabljajo letališča Unije. Splošneje, EASA po potrebi zagotavlja tehnično svetovanje Komisiji in državam članicam. Agencija je tudi izvedbeni organ na področju varnosti v letalstvu in ATM, ki zagotavlja tehnično pomoč tretjim državam in regijam, s katerimi je EU podpisala letalske sporazume in v zvezi s katerimi se je EU zavezala, da jim bo zagotavljala podporo. Priložnostno se pomoč zagotavlja tudi letalskim organom držav članic EU. Poleg tega EASA opravlja naloge na področju zbiranja podatkov, analize in raziskav za izboljšanje varnosti v letalstvu. V tem okviru jo podpira mreža analitikov varnosti v letalstvu. Agencija koordinira program Data4Safety, katerega bistveni cilj je vzpostaviti zanesljive zmogljivosti za upravljanje tveganja za evropski letalski sektor, da se poveča njegova sposobnost sprejemanja informiranih in na podatkih temelječih odločitev na različnih področjih varnosti v letalstvu. Cilj programa je izkoristiti neprimerljivo vrsto in količino znanja in podatkov za obravnavanje najpomembnejših vprašanj in izzivov, s katerimi se je srečal in se bo še srečal evropski prometni sektor.

EASA je članica Evropske koordinacijske celice za krizne razmere v letalstvu, ki je odgovorna za usklajevanje upravljanja odziva na krizne razmere na področju letalstva. V okviru svojih pristojnosti prispeva k pravočasnemu odzivanju na krizne razmere v letalstvu in njihovi blažitvi, pri čemer se usklajuje z drugimi ustreznimi deležniki. EASA pa je odgovorna tudi za pripravo in sprejetje evropskega načrta za varnost v letalstvu (EPAS) . Za stalno izboljševanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji, predvidevanje novih varnostnih tveganj in čim boljšo uporabo omejenih tehničnih sredstev je bistvenega pomena uporaba načel dobrega upravljanja varnosti. Čeprav je bil evropski načrt za varnost v letalstvu že dobro uveljavljeno orodje za načrtovanje varnosti na ravni EU, pa je ta dokument šele z Uredbo (EU) 2018/1139 dobil uradno pravno priznanje. Varnostna vprašanja obravnava izčrpno in celovito. V poglavju II Uredbe (EU) 2018/1139, ki se nanaša na upravljanje varnosti, se zahteva sprejetje evropskega letalskega varnostnega programa in evropskega načrta za varnost v letalstvu. S temi določbami se v pravo Unije prenašajo tudi standardi in priporočene prakse iz Priloge 19 ICAO v zvezi z državnimi varnostnimi programi. Poleg tega Uredba (EU) 2018/1139 vsebuje več načel, ki bi morala EASA, Komisijo in države članice voditi pri urejanju varnosti v civilnem letalstvu in sprejemanju ukrepov za izboljšanje varnosti v letalstvu. Ta načela zlasti zahtevajo, da varnostni ukrepi in varnostna pravila ustrezajo naravi in tveganjem v zvezi z različnimi vrstami zrakoplovov, operacij in dejavnosti, na katere se nanašajo, in so sorazmerni z njimi. Prav tako bi se morali takšni ukrepi, kolikor je to mogoče, oblikovati na način, ki se osredotoča na cilje, ki jih je treba doseči, hkrati pa omogoča različna sredstva za doseganje navedenih ciljev, in bi tudi morali spodbujati sistemski pristop k civilnemu letalstvu, pri tem pa upoštevati soodvisnost varnosti in drugih tehničnih področij, vključno s kibernetsko varnostjo. To bi moralo prispevati k stroškovno učinkovitejšemu doseganju zahtevanih ravni varnosti in spodbujanju inovacij. 1.4.2.4.Evropska komisija Komisija je odgovorna za pripravo evropskih zakonodajnih predlogov v okviru rednega zakonodajnega postopka (glej tudi oddelek 1.3.1) ter za pripravo in sprejetje izvedbenih in delegiranih aktov, če je to predvideno v temeljnem zakonodajnem aktu. Po sprejetju zakonodaje EU imajo države članice primarno odgovornost za njeno pravilno in pravočasno uporabo. Komisija ob pomoči Agencije s postopkom inšpekcijskih pregledov standardiziranja nadzoruje pravilno izvajanje v državah članicah (glej tudi oddelek 3.1.1). V tem okviru lahko Komisija sprejme ukrepe, če obstaja sum, da je država članica kršila pravo Unije. Če v zgodnji fazi rešitve ni mogoče najti, lahko Komisija, običajno po posvetovanju z EASA, začne formalni postopek za ugotavljanje kršitev in nazadnje proti državi članici vloži tožbo pred Sodiščem Evropske unije (glej oddelek 1.6). Evropski parlament in Svet odločata o letnem proračunu EU, Komisija pa je odgovorna za njegovo izvajanje. V tem okviru Komisija zagotovi dodelitev ustreznih sredstev za tiste dejavnosti, ki jih izvaja EASA, ki so odvisne od financiranja EU. Komisija je tudi odgovorna za pripravo, posodabljanje in sprejetje evropskega letalskega varnostnega programa. Komisija bo v skladu s členom 5(1) Uredbe (EU) 2018/1139 program po potrebi posodobila zaradi sprememb, ki jih ta uvaja. V ta namen se bo posvetovala z Agencijo in državami članicami. 1.5.Preiskave nesreč in incidentov 1.5.1.Veljavna pravila Odgovornost za preiskovanje nesreč in incidentov z namenom izboljšanja varnosti v letalstvu z ugotavljanjem njihovih vzrokov in pripravo varnostnih priporočil za preprečevanje ponovitev ostaja v pristojnosti držav članic. Uredba (EU) št. 996/2010 določa pravno podlago na ravni EU za preiskovanje in preprečevanje nesreč in incidentov. Zagotavlja visoko raven učinkovitosti, hitrosti in kakovosti preiskav v zvezi z varnostjo v evropskem civilnem letalstvu, pri čemer je edini namen preprečevanje prihodnjih nesreč in incidentov brez ugotavljanja krivde ali odgovornosti. Ta pravila zlasti zagotavljajo, da je organ, ki je odgovoren za preiskovanje nesreč in incidentov (v nadaljnjem besedilu: organ za preiskave v zvezi z varnostjo), neodvisen od drugih državnih letalskih organizacij in od katere koli druge osebe ali subjekta, katerih dejavnosti bi lahko bile v navzkrižju z nalogo, za katero je odgovoren, ali bi lahko vplivale na njegovo objektivnost. Pravila določajo, da se lahko dejavnosti organa za preiskave v zvezi z varnostjo razširijo na zbiranje in analizo informacij v zvezi z varnostjo v letalstvu, zlasti za namene preprečevanja nesreč. Tudi iz teh dejavnosti, študij ali analiz niza preiskav lahko izhajajo varnostna priporočila, ki jih mora zadevni naslovnik upoštevati in po potrebi ukrepati v skladu z njimi, da se zagotovi primerno preprečevanje nesreč in incidentov v civilnem letalstvu. 1.5.2.Varnostna priporočila V skladu z Uredbo (EU) št. 996/2010 mora naslovnik varnostnega priporočila v 90 dneh po prejetju dopisa organ za preiskave v zvezi z varnostjo, ki je izdal priporočilo, obvestiti o sprejetih ali načrtovanih ukrepih in po potrebi o potrebnem času za njihovo izvedbo ter, če ne namerava sprejeti nobenih ukrepov, o razlogih za to. Organ za preiskave v zvezi z varnostjo v 60 dneh od prejema odgovora naslovnika obvesti, ali je odgovor ustrezen, in poda obrazložitev, če se ne strinja z odločitvijo, da se ukrepi ne sprejmejo. Organi za preiskave v zvezi z varnostjo uvedejo postopke za evidentiranje odgovorov na izdana varnostna priporočila, subjekti, ki prejmejo varnostno priporočilo, pa uvedejo postopke za spremljanje napredka pri izvajanju ukrepov, sprejetih v odziv na prejeta varnostna priporočila. EASA obravnava varnostna priporočila, naslovljena nanjo, ter pripravlja poročila o napredku in statistiko v zvezi z obravnavo varnostnih priporočil. Z zakonodajo se prav tako uvajajo zahteve za evidentiranje varnostnih priporočil in z njimi povezanih odzivov v evropski osrednji podatkovni bazi, ki se imenuje Evropsko centralno odložišče in ga upravlja Komisija. Organi za preiskave v zvezi z varnostjo v Evropsko centralno odložišče evidentirajo tudi vsa varnostna priporočila, prejeta od tretjih držav. Obstaja legitimna potreba po dostopu javnosti do varnostnih priporočil (in odzivov nanje), saj je poglavitni namen Uredbe (EU) št. 996/2010 zmanjšati število nesreč in spodbujati razširjanje ugotovitev o incidentih v zvezi z varnostjo. Ker iz varnostnih razlogov Evropsko centralno odložišče ne bi smelo biti neposredno dostopno, so vsa varnostna priporočila in odzivi nanje, ki jih vsebuje, splošni javnosti na voljo prek ločenega javnega spletišča. Tega vsebuje osrednje vozlišče ECCAIRS 2 ( www.aviationreporting.eu ). Naloga Evropskega koordinacijska centra za sisteme poročanja o nesrečah in incidentih (ECCAIRS) je zagotavljati digitalno platformo, ki omogoča izvajanje določb Uredbe (EU) št. 376/2014. ECCAIRS letalske organe podpira pri zbiranju, izmenjavi in analiziranju njihovih varnostnih informacij s končnim ciljem izboljšanja varnosti v letalstvu. EASA Komisiji zagotavlja podporo pri upravljanju Evropskega centralnega odložišča.

1.5.3.Sodelovanje z drugimi subjekti Z Uredbo (EU) št. 996/2010 se nadalje krepi sodelovanje med organi za preiskave v zvezi z varnostjo, in sicer z vzpostavitvijo Evropske mreže preiskovalnih organov za varnost v civilnem letalstvu (ENCASIA), ki jo sestavljajo vodje organov za preiskave v zvezi z varnostjo iz vsake države članice in/ali, v primeru multimodalnih organov, vodje njihovih letalskih oddelkov ali njihovi predstavniki. ENCASIA želi nadalje izboljšati kakovost preiskav, ki jih izvajajo organi za preiskave v zvezi z varnostjo, in okrepiti njihovo neodvisnost s spodbujanjem visokih standardov pri preiskovalnih metodah in usposabljanju preiskovalcev. Zlasti svetuje institucijam EU o vseh vidikih varnostnih preiskav, spodbuja izmenjavo podatkov, kar je koristno za izboljšanje varnosti v letalstvu, usklajuje in organizira medsebojne strokovne preglede in dejavnosti usposabljanja ter spodbuja dobre prakse pri varnostnih preiskavah. ENCASIA je tudi pristojna za analizo varnostnih priporočil, ki jih izdajo ali prejmejo države članice EU, da se prepoznajo pomembna varnostna priporočila, ki zadevajo celotno Unijo. Z Uredbo (EU) št. 996/2010 je v skladu s Prilogo 13 k Čikaški konvenciji organom za preiskave v zvezi z varnostjo v EU naložena obveznost, da k varnostnim preiskavam povabijo EASA in nacionalne organe za civilno letalstvo zadevnih držav članic. Vloga EASA je, da deluje kot svetovalka z nudenjem podpore glavnemu preiskovalcu ali pooblaščenemu predstavniku organa za preiskave v zvezi z varnostjo, ki vodi preiskavo ali pri njej sodeluje, pri čemer pa ne posega v neodvisnost preiskave. Prav tako lahko pri varnostnih preiskavah kot svetovalci sodelujejo nacionalni organi za civilno letalstvo držav članic EU. EASA in nacionalni organi za civilno letalstvo podpirajo preiskavo, v kateri sodelujejo, tudi tako da organu za preiskave v zvezi z varnostjo, ki vodi preiskavo, zagotavljajo zahtevane informacije, svetovalce in opremo. Namen Uredbe je tudi okrepiti usklajevanje preiskav med organi za preiskave v zvezi z varnostjo in drugimi organi, ki bodo verjetno vključeni v dejavnosti, povezane z varnostno preiskavo, kot so sodni organi, organi za civilno letalstvo ter organi za iskanje in reševanje. 1.6.Izvrševanje 1.6.1.Izvrševanje s strani držav članic Člen 17(1) Pogodbe o Evropski uniji določa, da Komisija skrbi za uporabo Pogodb in ukrepov, ki jih institucije sprejmejo na njuni podlagi, ter skrbi za uporabo prava Unije pod nadzorom Sodišča Evropske unije. S členom 258 PDEU je bil vzpostavljen splošni izvršilni postopek EU, pri čemer je Komisija pooblaščena za uvedbo postopka za ugotavljanje kršitev zoper države članice, za katere meni, da kršijo svoje obveznosti. Morebitne kršitve je mogoče ugotoviti na več načinov, običajno z rezultati inšpekcijskih pregledov standardiziranja, ki jih izvaja EASA, ki Komisiji pomaga pri spremljanju izvajanja zakonodaje o varnosti v letalstvu. Drugi načini vključujejo pritožbe, s katerimi je Komisija seznanjena iz različnih virov, od posameznih do institucionalnih pritožnikov. Spremljanje skladnosti z zakonodajo EU o varnosti v letalstvu in večino regulativnega okvira na področju ATM/ANS izvaja Agencija, ki ima na podlagi člena 85 Uredbe (EU) 2018/1139 nalogo, da pomaga Komisiji pri spremljanju, kako države članice uporabljajo Uredbo ter njene delegirane in izvedbene akte. Komisija je EASA enako nalogo zaupala tudi v zvezi z Uredbo (EU) št. 376/2014 in njeno izvedbeno uredbo. Na podlagi določb in postopkov, vzpostavljenih s posebno Izvedbeno uredbo (EU) št. 628/2013, EASA spremlja, kako pristojni organi držav članic izvajajo navedene uredbe ter delegirane in izvedbene akte, in izvaja inšpekcijske preglede standardiziranja. Poleg tega se od leta 2022 uporabljajo tudi inšpekcijski pregledi standardiziranja za ocenjevanje državnih varnostnih programov držav članic, ki so skladni z evropskim načrtom za varnost v letalstvu in vključujejo elemente, opisane v Prilogi 19 ICAO. Taki državni varnostni programi vsebujejo oziroma se jim priloži tudi državni načrt za varnost v letalstvu, v katerem so opredeljena glavna varnostna tveganja in določeni ukrepi za njihovo blaženje, vključno s tveganji in ukrepi, opredeljenimi v evropskem načrtu za varnost v letalstvu, ki so pomembni za zadevno državo. EASA za vsak inšpekcijski pregled standardiziranja pripravi inšpekcijsko poročilo, v katerem so obravnavane ugotovitve inšpekcijskega pregleda ter ki se pošlje zadevni državi članici in Komisiji. V primeru, da ugotovljena neskladnost ni ustrezno obravnavana, se o zadevi poroča Komisiji, ki lahko začne postopek za ugotavljanje kršitev na podlagi člena 258 PDEU. Poleg postopka standardizacije so certifikati, ki jih izda Agencija ali pristojni nacionalni organi, in izjave, ki jih predložijo fizične ali pravne osebe v skladu z Uredbo (EU) 2018/1139 ter delegiranimi in izvedbenimi akti, sprejetimi na njeni podlagi, pod nadzorom Komisije in EASA. Če Komisija meni, da pravna ali fizična oseba, ki ji je bil izdan certifikat ali ki je predložila izjavo, ne izpolnjuje več veljavnih zahtev iz Uredbe ali delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih na njeni podlagi, na podlagi priporočila Agencije od države članice, ki je odgovorna za nadzor zadevne osebe, zahteva sprejetje ustreznih popravnih in zaščitnih ukrepov, vključno z omejitvijo ali začasnim odvzemom certifikata (glej oddelek 1.6.2.2 spodaj). 1.6.2.Izvrševanje v razmerju do reguliranih organizacij industrije 1.6.2.1.Globe in kazni Z veljavnimi uredbami o varnosti v letalstvu se zahteva, da države članice določijo globe in kazni za kršitve teh uredb in njihovih izvedbenih pravil, če obstajajo. Te globe in kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Poleg tega lahko Komisija v primeru kršitev Uredbe (EU) 2018/1139 in njenih izvedbenih pravil ter v primerih, ko je Agencija pristojni organ in nadzira organizacijo, na zahtevo EASA naloži globe in periodične denarne kazni osebam ali podjetjem, ki jim je EASA izdala certifikat. Te globe in periodične denarne kazni morajo biti odvračilne in sorazmerne glede na resnost primera in ekonomsko zmožnost zadevnega imetnika certifikata, zlasti ob upoštevanju stopnje ogrožanja varnosti. Komisija v skladu s členom 84(4) Uredbe (EU) 2018/1139 pripravlja delegirani akt na tem področju, ki bo določal podrobna merila in podrobno metodologijo za določitev zneskov in postopkov za pobiranje glob in periodičnih denarnih kazni, vključno s pravili za poizvedovanje, poročanje in pravico do obrambe. 1.6.2.2.Ukrepi v zvezi s certifikati in drugi ukrepi V sklad z Uredbo (EU) 2018/1139 si morajo države članice, Komisija in EASA skupaj prizadevati za zagotavljanje skladnosti s to uredbo in njenimi izvedbenimi pravili. Države članice morajo poleg nadzora certifikatov, ki so jih izdale, ali prejetih izjav izvajati preiskave, vključno s preverjanji na ploščadi, in sprejeti vse potrebne ukrepe, vključno s prizemljitvijo zrakoplovov. Če pristojni organ (nacionalni organ ali EASA) ugotovi neskladnost imetnikov certifikatov s pravili ali če je bil pristojni organ o tej neskladnosti obveščen, lahko certifikat spremeni (omeji), začasno odvzame ali prekliče oziroma ga mora spremeniti (omejiti), začasno odvzeti ali preklicati v skladu z veljavnimi določbami Uredbe (EU) 2018/1139 in njenimi izvedbenimi pravili. Poleg tega, če Komisija meni, da fizična ali pravna oseba, ki ji je bil izdan certifikat ali ki je predložila izjavo, ne izpolnjuje več veljavnih zahtev, na podlagi priporočila Agencije od države članice, ki je odgovorna za nadzor, zahteva, da sprejme ustrezne popravne in zaščitne ukrepe, vključno z omejitvijo ali začasnim odvzemom certifikata. Ko Komisija sprejme izvedbeni akt, ki vsebuje tak sklep, ta začne veljati, za druge države članice pa preneha veljati certifikat ali obveznost vzajemnega priznavanja spričeval. Ko ima Komisija dovolj dokazov, da so bili sprejeti ustrezni popravni ukrepi, odloči, da vzajemno priznavanje ponovno začne veljati. EASA je tudi pooblaščena, da se brez nepotrebnega odlašanja odzove na perečo varnostno težavo, ki spada na področje uporabe Uredbe (EU) 2018/1139, z določitvijo popravnih ukrepov, ki jih morajo sprejeti fizične in pravne osebe, za katere deluje kot pristojni organ, ter z razširjanjem s tem povezanih informacij med te osebe, vključno z direktivami (direktive o varnosti) ali priporočili. Če je bil ugotovljen obstoj pereče varnostne težave, EASA za naloge, za katerih certifikacijo in nadzor je odgovorna država članica, določi varnostne cilje, ki jih je treba doseči, in priporoči popravne ukrepe, ki jih morajo sprejeti pristojni nacionalni organi. V tem primeru pristojni nacionalni organi EASA brez nepotrebnega odlašanja obvestijo o sprejetih ukrepih za izpolnitev varnostnih ciljev, ki jih je določila.

Poleg teh ukrepov so države članice vzpostavile nacionalne politike izvrševanja za zagotovitev pravilne uporabe zakonodaje na nacionalni ravni. V posebnem okviru Priloge 19 k Čikaški konvenciji priporočilo 3.2.1.2 izrecno določa, da bi morale države določiti politiko izvrševanja, v kateri so navedeni pogoji in okoliščine, pod katerimi oziroma v katerih se ponudnikom storitev s sistemom upravljanja varnosti dovolita notranja obravnava in reševanje dogodkov, ki vključujejo nekatera varnostna vprašanja, in sicer v okviru njihovega sistema upravljanja varnosti in če se to zadovoljivo dokaže ustreznemu državnemu organu.



2.UPRAVLJANJE VARNOSTNIH TVEGANJ NA RAVNI EU Uredba (EU) 2018/1139 določa, da je za stalno izboljševanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji, predvidevanje novih varnostnih tveganj in čim boljšo uporabo omejenih tehničnih sredstev bistvenega pomena uporaba načel dobrega upravljanja varnosti. V Uredbi je ugotovljeno, da je zato treba vzpostaviti skupni okvir za načrtovanje in izvajanje ukrepov za izboljšanje varnosti. V ta namen bi bilo treba na ravni Unije izdelati evropski načrt za varnost v letalstvu in evropski letalski varnostni program. Poleg tega bi morala vsaka država članica izdelati državni varnostni program v skladu z zahtevami iz Priloge 19 k Čikaški konvenciji. Navedenemu programu bi bilo treba priložiti načrt z opisom ukrepov, ki jih mora država članica sprejeti za zmanjšanje ugotovljenih varnostnih tveganj. Tako se z Uredbo (EU) 2018/1139 uvaja nov zavezujoč regulativni okvir, in sicer s poglavjem II o upravljanju varnosti v letalstvu. Člen 5 navedene uredbe določa, da Komisija po posvetovanju z Agencijo in državami članicami sprejme, objavi in po potrebi posodobi dokument, ki opisuje delovanje evropskega sistema za varnost v letalstvu ter vsebuje pravila, dejavnosti in postopke, ki se uporabljajo za upravljanje varnosti v civilnem letalstvu v Uniji v skladu s to uredbo (v nadaljnjem besedilu: evropski letalski varnostni program). Program vsebuje vsaj elemente, povezane z odgovornostmi za upravljanje varnosti na državni ravni, opisanimi v mednarodnih standardih in priporočenih praksah. Opisuje tudi postopek za pripravo, sprejetje, posodobitev in izvajanje evropskega načrta za varnost v letalstvu iz člena 6 Uredbe, v katerega so tesno vključeni države članice in ustrezni deležniki. Člen 6 Uredbe (EU) 2018/1139 določa, da Agencija v tesnem sodelovanju z državami članicami in ustreznimi deležniki pripravi, sprejme, objavi in nato vsaj enkrat letno posodobi evropski načrt za varnost v letalstvu. Na podlagi ocene ustreznih varnostnih informacij in na podatkih temelječih rezultatov programa Data4Safety evropski načrt za varnost v letalstvu opredeljuje glavna varnostna tveganja, ki vplivajo na evropski sistem za varnost v letalstvu, in določa potrebne ukrepe za zmanjšanje teh tveganj. Ta člen tudi določa, da Agencija prav tako v tesnem sodelovanju z državami članicami in ustreznimi deležniki v posebnem portfelju varnostnega tveganja dokumentira varnostna tveganja iz tega člena in spremlja, kako zadevne osebe izvajajo s tem povezane blažilne ukrepe, za kar med drugim, kadar je primerno, določi kazalnike varnostne uspešnosti. Evropski načrt za varnost v letalstvu ob upoštevanju ciljev iz člena 1 Uredbe (EU) 2018/1139 določa raven varnostne uspešnosti v Uniji. V praksi se to doseže z določitvijo ambicioznega varnostnega cilja, v povezavi s kazalniki varnostne uspešnosti, temelječimi na rezultatu (operativni) in postopku, ter ob podpori načrta uspešnosti upravljanja zračnega prometa v okviru enotnega evropskega neba (ATM SES). Na rezultatu temelječi kazalniki varnostne uspešnosti so opredeljeni v letnem poročilu EASA o varnosti (ASR) in se spremljajo v okviru postopka upravljanja varnostnih tveganj v EU. Na postopku temelječi kazalniki so opredeljeni v poglavju 4 evropskega načrta za varnost v letalstvu in se spremljajo v okviru postopkov standardizacije EASA. Ključno področje varnostne uspešnosti je v načrtu uspešnosti enotnega evropskega neba usklajeno z načeli in tehnično usmeritvijo okvira EASA za spremljanje uspešnosti. Kazalnike uspešnosti oblikuje delovna skupina, ki jo vodi Agencija, podprti pa so s povezanimi sprejemljivimi načini usklajevanja in smernicami. S temi kazalniki se meri uspešnost upravljanja varnosti na organizacijski ravni in nato spremljajo rezultati na področju varnosti z uporabo evropskega centralnega odložišča kot vira podatkov. Komisija, Agencija in države članice si skupaj prizadevajo doseči to raven varnostne uspešnosti. S členom 7 Uredbe (EU) 2018/1139 je državni varnostni program institucionaliziran na ravni države članice. Določa, da vsaka država članica v posvetovanju z ustreznimi deležniki vzpostavi in vzdržuje državni varnostni program za upravljanje varnosti v civilnem letalstvu v zvezi z letalskimi dejavnostmi v njeni odgovornosti (v nadaljnjem besedilu: državni varnostni program), ki je sorazmeren z obsegom in kompleksnostjo teh dejavnosti ter usklajen z evropskim letalskim varnostnim programom. Državni varnostni program vsebuje vsaj elemente, povezane z odgovornostmi za upravljanje varnosti na državni ravni, opisanimi v mednarodnih standardih in priporočenih praksah. Prav tako določa varnostne cilje, ki jih je treba na nacionalni ravni doseči na področju letalskih dejavnosti, za katere je odgovorna zadevna država članica. Nazadnje, člen 8 Uredbe (EU) 2018/1139 določa, da državni varnostni program vsebuje oziroma se mu priloži državni načrt za varnost v letalstvu. Na podlagi ocene ustreznih varnostnih informacij vsaka država članica v posvetovanju z ustreznimi deležniki v tem načrtu opredeli glavna varnostna tveganja, ki vplivajo na njen nacionalni sistem za varnost v letalstvu, in določi potrebne ukrepe za zmanjšanje teh tveganj. Člen 8 poleg tega določa, da državni načrt za varnost v letalstvu vključuje tveganja in ukrepe, opredeljene v evropskem načrtu za varnost v letalstvu, ki so relevantni za zadevno državo članico, in da države članice obvestijo Agencijo, katera tveganja in ukrepi, opredeljeni v navedenem načrtu, niso relevantni za njihov nacionalni sistem varnosti v letalstvu in zakaj. Te informacije običajno vsebuje sam državni načrt za varnost v letalstvu. Ukrepi iz evropskega načrta za varnost v letalstvu, ki jih morajo upoštevati države članice, so opredeljeni kot „naloge držav članic“. Poleg tega se za pomoč državam članicam pri opredelitvi točk evropskega načrta za varnost v letalstvu, ki so relevantne za njihov državni načrt za varnost v letalstvu, v okviru posebnega ukrepa, opredeljenega med nalogami države članice, navedejo glavna ključna področja tveganja, ki jih morajo upoštevati države. Poleg upoštevanja navedenih ključnih področij tveganja se države spodbuja, naj pregledajo portfelje področnega varnostnega tveganja, ki zagotavljajo izčrpen seznam prednostnih varnostnih vprašanj za različna področja, kot jih vsebuje zvezek III evropskega načrta za varnost v letalstvu. S tem novim poglavjem II Uredbe (EU) 2018/1139 se izvajajo mednarodne zahteve iz Priloge 19 k Čikaški konvenciji, ki določa zahteve za sisteme upravljanja varnosti za ponudnike storitev in s katero se zahteva, da so vsi sistemi upravljanja varnosti sprejemljivi za državo, ki je odgovorna za ustrezno certifikacijo. Poleg tega se s Prilogo 19 ICAO od držav zahteva, da razvijejo program za upravljanje varnosti, natančneje državni varnostni program, s katerim se med drugim zahteva vzpostavitev primarne zakonodaje o letalstvu, določitev jasnih politik, ciljev in sredstev, državnega sistema in funkcij za upravljanje varnostnih tveganj in zagotavljanje varnosti ter dejavnosti za spodbujanja varnosti. Na podlagi Uredbe (EU) 2018/1139 morajo torej države članice vzpostaviti in vzdrževati državni varnostni program. Poleg tega EU v več evropskih uredbah že od nekdaj upošteva duh zadevnih standardov ICAO, zlasti v izvedbenih pravilih k Uredbi (EU) 2018/1139. 2.1.Zbiranje, analiza in izmenjava varnostnih podatkov Varnostne informacije so pomemben vir za ugotavljanje varnostnih tveganj. Več predpisov EU zagotavlja, da se ustrezni podatki in informacije zbirajo, analizirajo in izmenjujejo, kjer je to primerno. To vključuje zlasti informacije o dogodkih v civilnem letalstvu (Evropsko centralno odložišče je do konca leta 2021 vsebovalo več kot 2 400 000 vnosov), letalskih prevoznikih iz EU in tretjih držav v okviru evropskega programa preverjanj na ploščadi (podatkovna zbirka SAFA je, odkar je sistem SAFA postal evropski program preverjanj na ploščadi, do konca leta 2021 vsebovala več kot 160 000 poročil), varnostnih priporočilih v okviru informacijskega sistema za varnostna priporočila (podatkovna zbirka SRIS je do konca leta 2021 vsebovala več kot 4 100 varnostnih priporočil) in informacije, ki se zbirajo, analizirajo in izmenjujejo v okviru dovoljenj TCO in evropskega varnostnega seznama zrakoplovov s prepovedjo. Zbiranje, analizo in izmenjavo informacij o dogodkih v EU ureja Uredba (EU) št. 376/2014. V skladu s to zakonodajo morajo organizacije, države članice in EASA vzpostaviti sistem, ki omogoča zbiranje in hranjenje zadevnih dogodkov. Dogodki, ki se zberejo, se analizirajo in po potrebi se izvedejo blažilni ukrepi. Vsi zbrani dogodki ter ustrezne informacije o njihovi analizi in nadaljnjih ukrepih se prenesejo v Evropsko centralno odložišče. Informacije o dogodkih, poslane v Evropsko centralno odložišče, so dostopne državam članicam (nacionalnim letalskim organom in organom za preiskave v zvezi z varnostjo), EASA in Komisiji. Mreža analitikov, vzpostavljena z Uredbo (EU) št. 376/2014, mora analizirati Evropsko centralno odložišče za podporo upravljanju varnostnih tveganj v EU in s tem za uporabo v evropskem načrtu za varnost v letalstvu. Uredba (EU) št. 376/2014 organom in EASA nalaga tudi uporabo skupnega evropskega sistema za klasifikacijo tveganj (ERCS) . Z ERCS se merijo varnostna tveganja sporočenih dogodkov z uporabo dvodimenzionalne matrike: -v vrsticah matrike je opisana resnost tveganja, in sicer z določitvijo najslabšega verjetnega izida nesreče, do katerega bi prišlo, če bi dogodek, ki se ocenjuje, prerasel v nesrečo. To se izvede z upoštevanjem tako najverjetnejše vrste nesreče kot kategorije potencialne nevarnosti za življenje na podlagi velikosti zrakoplova in bližine poseljenih območij ali območij z velikim tveganjem;

-v stolpcih pa se meri verjetnost, tako da se ugotavlja, kako blizu je bil dogodek navedenemu izidu nesreče. Pri določanju verjetnosti se upošteva učinkovitost varnostnih pregrad. Z uporabo ERCS se bo upravljanje varnosti na ravni EU in nacionalni ravni še izboljšalo, vključno z na varnostnih podatkih temelječim nadzorom področij (glej oddelek 3.2.2). Bistveni del sistema, vzpostavljenega z Uredbo (EU) št. 376/2014, je opredelitev pojma „kultura pravičnosti“, katerega cilj je zagotoviti stalno razpoložljivost varnostnih informacij z vzpostavitvijo zaupanja vrednega okolja, ki ljudi spodbuja k poročanju o dogodkih. To okolje „kulture pravičnosti“ je vzpostavljeno na podlagi ključnih načel, opredeljenih v Uredbi (EU) št. 376/2014, vključno z zaščito pred naložitvijo krivde in kaznovanjem (razen v primerih namernega neustreznega ravnanja ali nesprejemljivega vedenja). Ta sistem dopolnjuje program Data4Safety, ki na prostovoljni osnovi zbira dopolnilne podatke, npr. o letu, prometu in vremenu. Prav tako zagotavlja boljše analitične zmogljivosti. Program Data4Safety podpira napovedovanje prihodnjih tveganj. 2.2.Upravljanje varnostnih tveganj na ravni EU: postopek za razvoj in posodabljanje evropskega načrta za varnost v letalstvu Evropski načrt za varnost v letalstvu je do 11. izdaje (EPAS 2022–2026) zajemal petletni časovni okvir in je bil izdan kot postopni načrt z letnimi posodobitvami. Z 12. izdajo je ta časovni okvir skrajšan na tri leta, da bi ga uskladili z referenčnim obdobjem globalnega načrta za varnost v letalstvu. Strateške prednostne naloge v zvezku I bodo določene za triletno referenčno obdobje z vmesnim pregledom za zagotovitev njihove nadaljnje ustreznosti. V skladu s členom 6(1) Uredbe (EU) 2018/1139 se bosta zvezek II evropskega načrta za varnost v letalstvu, v katerem so opisani ukrepi v okviru tega načrta, in zvezek III s portfelji področnega varnostnega tveganja še na