OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Z Lizbonskim sporazumom o zaščiti označb porekla in njihovi mednarodni registraciji iz leta 1958 (v nadaljnjem besedilu: Lizbonski sporazum) je bila vzpostavljena posebna unija (v nadaljnjem besedilu: posebna unija) v okviru Unije za varstvo industrijske lastnine, ki je bila ustanovljena s Konvencijo za varstvo industrijske lastnine, podpisano 20. marca 1883 v Parizu (v nadaljnjem besedilu: Pariška konvencija). Pogodbenice morajo na svojem ozemlju zaščititi označbe porekla proizvodov drugih pogodbenic, ki se kot take priznavajo in so zaščitene v državi porekla ter registrirane pri Mednarodnem uradu Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPO), če v enem letu po zahtevku za registracijo ne izjavijo, da zaščite ne morejo zagotoviti.

Revizija Lizbonskega sporazuma je potekala od leta 2009 do leta 2015. Cilj je bil (i) izboljšati njegov sedanji okvir, (ii) vključiti določbe, da se sistem Lizbonskega sporazuma uporablja tudi za geografske označbe (GO) in (iii) vključiti možnosti za pristop medvladnih organizacij, kot je EU. Med 11. in 21. majem 2015 je v Ženevi potekala diplomatska konferenca WIPO. Na konferenci je bil 20. maja 2015 sprejet Ženevski akt Lizbonskega sporazuma o označbah porekla in geografskih označbah (v nadaljnjem besedilu: Ženevski akt).

Komisija je 27. julija 2018 predložila predlog sklepa Sveta o pristopu Evropske unije k Ženevskemu aktu (dokument COM(2018) 350 final) na podlagi člena 207 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) in člena 218(6), točka (a), PDEU. Ob upoštevanju izključne pristojnosti Evropske unije glede pogajanj o tem aktu je bilo v predlogu določeno, da k njemu pristopi le sama Evropska unija.

Svet je 15. marca 2019 Evropskemu parlamentu poslal osnutek sklepa Sveta o pristopu Evropske unije k Ženevskemu aktu, na podlagi katerega bi bile vse države članice, ki to želijo, pooblaščene, da pristopijo k temu aktu skupaj z Evropsko unijo. Parlament je 16. aprila 2019 potrdil osnutek sklepa.

Ker Komisija tega osnutka ni podprla, je Svet 7. oktobra 2019 v skladu s členom 293(1) PDEU soglasno sprejel Sklep (EU) 2019/1754.

Člen 3 Sklepa (EU) 2019/1754 določa:

„Države članice, ki to želijo, so pooblaščene, da skupaj z [Evropsko unijo] in v njenem interesu ratificirajo Ženevski akt oziroma k njemu pristopijo ob doslednem spoštovanju izključne pristojnosti [Evropske unije].“

Člen 4(1) navedenega sklepa določa:

„[Evropsko unijo] in države članice, ki ratificirajo Ženevski akt ali k njemu pristopijo na podlagi člena 3 tega sklepa, v posebni uniji zastopa Komisija v skladu s členom 17(1) PEU. [Evropska unija] je odgovorna za zagotavljanje uveljavljanja pravic in izpolnjevanja obveznosti [Evropske unije] in držav članic, ki ratificirajo Ženevski akt ali k njemu pristopijo na podlagi člena 3 tega sklepa.“

Komisija je v izjavi, vključeni v zapisnik Sveta v zvezi s sprejetjem navedenega sklepa, po eni strani nasprotovala možnosti, da bi bile vse države članice, ki to želijo, pooblaščene, da ratificirajo Ženevski akt ali k njemu pristopijo skupaj z Evropsko unijo, po drugi strani pa je navedla, da bi se bila pripravljena strinjati, da se sedmim državam članicam, ki so že dolgo pogodbenice Lizbonskega sporazuma in imajo po njem registrirane veliko intelektualne lastnine, dovoli, da v interesu Evropske unije pristopijo k Ženevskemu aktu.

Evropska unija je 26. novembra 2019 deponirala listino o pristopu k Ženevskemu aktu, s čimer se je število članic povečalo na pet in tako doseglo mejo, potrebno za začetek veljavnosti tega akta. Ženevski akt je začel veljati tri mesece pozneje, 26. februarja 2020.

Komisija je 17. januarja 2020 vložila tožbo na podlagi člena 263 PDEU, s katero je zahtevala delno razveljavitev Sklepa (EU) 2019/1754. Komisija je navedeni sklep Sveta pred Sodiščem izpodbijala z utemeljitvijo, da je Svet kršil načelo prenosa pristojnosti in pravico Komisije do pobude. Komisija je Sodišču predlagala, naj razveljavi del Sklepa (EU) 2019/1754, ki pooblašča vse države članice, da pristopijo k Ženevskemu aktu, a tudi, naj ohrani njegove učinke za sedem držav članic, ki so že članice Lizbonskega sporazuma. Navedene države članice bi namreč sicer izgubile prednostne pravice, povezane z označbami porekla, ki so že registrirane v njihovem imenu na podlagi Lizbonskega sporazuma.

Sodba Sodišča je bila sprejeta 22. novembra 2022. Sodišče je v njej na splošno upoštevalo argumente Komisije in sklepne predloge generalnega pravobranilca z dne 19. maja 2022. V vsebinskih ugotovitvah je zlasti priznalo, da je potrebna ohranitev prednosti in kontinuitete zaščite označb porekla, registriranih na podlagi Lizbonskega sporazuma, v sedmih državah članicah, ki so že njegove pogodbenice, v skladu z načelom lojalnega sodelovanja med Evropsko unijo in državami članicami iz člena 4(3) PEU, da se zaščitijo pridobljene pravice, ki izhajajo iz teh nacionalnih registracij.

Sodišče je razveljavilo člen 3 in v delu, v katerem se sklicuje na države članice, člen 4 Sklepa (EU) 2019/1754 z dne 7. oktobra 2019 o pristopu Evropske unije k Ženevskemu aktu.

Sodišče je razsodilo, da je treba učinke razveljavljenih delov Sklepa (EU) 2019/1754 ohraniti samo, kolikor se nanašajo na države članice, ki so do datuma razglasitve sodbe že izkoristile pooblastilo iz člena 3 navedenega sklepa, da ratificirajo Ženevski akt ali k njemu pristopijo skupaj z Evropsko unijo, in sicer do začetka veljavnosti novega sklepa Sveta v razumnem roku, ki ne bi smel biti daljši od šestih mesecev od navedenega datuma.

Zato je treba v šestih mesecih sprejeti spremembe Sklepa (EU) 2019/1754, da bodo države članice, ki so članice Lizbonskega sporazuma, lahko tudi članice Ženevskega akta ter da bodo lahko ohranile prednostne pravice, povezane z označbami porekla, ki so že registrirane v njihovem imenu na podlagi Lizbonskega sporazuma.