Na splošno so države članice v zadnjih letih razširile svoj nabor orodij v okviru programov izvoznih kreditov. Kar zadeva vrste podpore za izvozne kredite, je najpogostejša oblika, ki so jo ponujale evropske agencije za izvozne kredite, še naprej „čisto kritje“ (tj. zadevno izvozno transakcijo financira komercialna banka, za katero agencija za izvozne kredite zagotovi jamstvo ali zavarovalniško kritje). Vseh 21 držav članic, ki so v obdobju poročanja zagotavljale izvozne kredite v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, ponuja to vrsto podpore. 15 držav članic ponuja tudi druge oblike podpore, ki jih zajemata Uredba (EU) št. 1233/2011 in Sporazum OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih, kot so neposredni kredit ali financiranje (pri katerem financiranje neposredno zagotovi agencija za izvozne kredite in ne komercialna banka), refinanciranje ali subvencioniranje obrestnih mer. Več letnih poročil o dejavnostih tudi izrecno omenja projektno financiranje ali vezano pomoč.

V nekaterih državah članicah je agencija za izvozne kredite vladna služba ali agencija. V drugih to funkcijo opravlja zavarovalnica po javnem pooblastilu in pod vladnim nadzorom. Pogosto imajo države članice, ki ponujajo različne kategorije podpore za izvozne kredite, več kot eno agencijo za izvozne kredite (npr. eno agencijo, ki zagotavlja uradno podporo v obliki jamstva ali zavarovalniško „čisto kritje“, in drugo, ki zagotavlja podporo s subvencioniranjem obrestnih mer). Leta 2015 je imelo 21 držav članic EU programe izvoznih kreditov v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011. Te programe je upravljalo 29 različnih agencij in vladnih služb.

Veljavni regulativni okvir (Uredba (EU) št. 1233/2011) določa splošna pravila za transakcije in programe izvoznih kreditov. Čeprav je večina evropskih vlad vzpostavila agencije za izvozne kredite, se področje uporabe in vrsta programov izvoznih kreditov ter organizacijska struktura agencij za izvozne kredite med državami članicami razlikujejo.

Letna poročila o dejavnostih so poslale naslednje države članice: Avstrija, Belgija, Bolgarija, Češka, Danska, Finska, Francija, Hrvaška, Italija, Luksemburg, Madžarska, Nemčija, Nizozemska, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo.

Komisija se je seznanila z resolucijo Evropskega parlamenta z dne 2. julija 2013 glede prvega poročanja v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011 in je države članice posebej opozorila na priporočila iz resolucije, na primer na priporočilo delovni skupini Sveta za izvozne kredite in Komisiji, naj se z Evropsko službo za zunanje delovanje posvetujeta glede nadaljnjega razvoja metodologije za poročanje.

Ta letni pregled se nanaša na koledarsko leto 2015. Zajema dejavnosti izvoznih kreditov v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, tj. „srednje- in dolgoročne“ transakcije z obdobjem odplačevanja 2 leti ali več. Ne zajema pa niti kratkoročnih transakcij na področju izvoznih kreditov niti dejavnosti, ki jih izvajajo nekatere agencije za izvozne kredite in presegajo področje izvoznih kreditov (npr. zavarovanje naložb). Prav tako je treba opozoriti, da v nekaterih državah članicah funkcijo agencije za izvozne kredite opravlja zavarovalnica, ki deluje po javnem pooblastilu. V takih primerih je upravljanje javnih programov izvoznih kreditov strogo ločeno od drugih dejavnosti zasebnega sektorja (slednje seveda niso vključene v ta pregled).

Uredba (EU) št. 1233/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o uporabi nekaterih smernic na področju uradno podprtih izvoznih kreditov in o razveljavitvi odločb Sveta 2001/76/ES in 2001/77/ES v Prilogi I določa, da države članice Komisiji predložijo letno poročilo o dejavnostih za povečanje preglednosti na ravni Unije. Komisija na podlagi teh informacij pripravi letni pregled za Evropski parlament.

Letna poročila o dejavnostih na splošno zagotavljajo ustrezne finančne informacije o programih izvoznih kreditov v letu 2015. Vendar je treba poudariti, da je v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011 to poročanje opravljeno v skladu z nacionalnim zakonodajnim okvirom zadevne države članice, zato je pri predstavitvi nekaj razlik. Ne glede na to Komisija nima posebnih pripomb o finančnih vidikih letnih poročil o dejavnostih.

Podrobne informacije so na voljo v oddelkih II in IV obrazca za poročanje, ki se uporablja za letna poročila o dejavnostih, ter v splošnih letnih poročilih, na katera se izrecno sklicuje več držav članic.

Kot je bilo že omenjeno, so evropske agencije za izvozne kredite dejavne na številnih področjih, ki presegajo področje poročanja v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011. Uredba v glavnem zajema dejavnosti srednje- in dolgoročnih izvoznih kreditov (kot so opredeljeni v Sporazumu OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih). Vendar veliko evropskih agencij za izvozne kredite ponuja tudi produkte, kot so kratkoročni izvozni krediti, jamstva za akreditive, jamstva za proizvodno tveganje in zavarovalni naložbeni produkti. Opozoriti je treba tudi, da je več držav članic razvilo izvoznokreditne produkte, značilne za posamezne sektorje, na primer za letalski in ladjedelniški sektor. To je dobro upoštevati pri ocenjevanju širše gospodarske vloge agencij za izvozne kredite.

Na splošno se je v zadnjih letih razvila višja stopnja skladnosti, saj Sporazum OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih zdaj zajema široko paleto vprašanj. Kljub temu bi bilo treba upoštevati naslednje razlike, ki otežujejo celovito primerjavo in s tem popoln pregled. Prvič, države članice so v okviru splošnih vrst izvoznih kreditov, omenjenih v prejšnjem odstavku, razvile veliko različnih programov izvoznih kreditov. Poleg tega je določen produkt lahko sicer skupen več agencijam za izvozne kredite, pogoji, povezani z njim, pa morda niso. Drugič, učinek programa izvoznih kreditov je očitno odvisen tudi od značilnosti nacionalnega gospodarstva in zmogljivosti zasebnega finančnega sektorja.

Poleg informacij, omenjenih v oddelkih 3(a) in 3(b), 21. letno poročilo o dejavnostih kaže tudi, da so države članice razvile politike za izvozne kredite, ki so splošneje povezane z okoljem, bojem proti podkupovanju in trajnostnim posojanjem državam z nizkimi dohodki. Tri ustrezna priporočila OECD imajo pomembno, ne pa izključno vlogo. Te instrumente uporabljajo ali jih načeloma nameravajo uporabljati celo države članice, ki niso članice OECD. Vendar je jasno, da načel in smernic OECD za spodbujanje trajnostnih posojilnih dejavnosti ne morejo uporabljati dajalci izvoznih kreditov, ki ne posojajo državam z nizkimi dohodki.

Številne države članice zlasti navajajo, da se skupni pristopi uporabljajo tudi zunaj področja uporabe, ki ga je opredelila OECD. V več primerih so zadevne agencije za izvozne kredite same razvile ustrezne instrumente. Tak primer je politika družbene odgovornosti podjetij, ki običajno vključuje ne le notranja prizadevanja, temveč tudi tesen dialog s strankami agencije za izvozne kredite.

Kot pri prejšnjem poročanju veliko držav članic poudarja poseben pomen človekovih pravic. Skoraj vsa poročila še naprej odražajo podporo razvoju razsežnosti človekovih pravic v skladu z novimi skupnimi pristopi. V nekaj primerih je ta tema neposredno povezana s pravicami iz delovnega razmerja. Nekatere države se sklicujejo tudi na druge mednarodne standarde, kot so vodilna načela Združenih narodov o podjetništvu in človekovih pravicah ter standardi uspešnosti Mednarodne finančne korporacije.

Na splošno so se politike držav članic glede agencij za izvozne kredite večinoma zbližale. Tak primer so ukrepi proti podkupovanju. Številne države članice zdaj zahtevajo, da udeležene strani podpišejo izjavo o nepodkupovanju, obenem pa banke in izvoznike dejavno spodbujajo k razvoju lastnih ukrepov proti podkupovanju. Poleg tega so nekatere države članice poleg zagotavljanja skladnosti s skupnimi pristopi razvile lastna posebna orodja za boj proti podkupovanju in korupciji, kot so etični kodeks ali ukrepi za žvižgače. Med prednostnimi nalogami se vse pogosteje navajajo tudi ukrepi proti pranju denarja.

Na zbliževanje podobno kaže dosledno spoštovanje zahtev Svetovne banke in Mednarodnega denarnega sklada, na katere se sklicujejo številne države članice v zvezi s trajnostnim posojanjem državam z nizkimi dohodki.

Države članice si tudi prizadevajo zagotoviti, da agencije za izvozne kredite delujejo čim bolj pregledno, obenem pa spoštujejo zaupnost, ki je morda potrebna pri trgovinskih poslih. Nekatere države članice so temu vprašanju v letnih poročilih o dejavnostih za leto 2015 posvetile posebno pozornost. Druga področja, ki jim države članice vse bolj namenjajo pozornost, so spodbujanje dialoga z zainteresiranimi stranmi in civilno družbo, prispevanje k trajnostnemu razvoju ter spodbujanje skladnosti s smernicami OECD za večnacionalne družbe.

Jasno je torej, da so bili skupni pristopi OECD v celoti vključeni v politike držav članic za izvozne kredite. Poleg tega je iz zgoraj navedenega razvidno, da skupni pristopi vse bolj postajajo minimalni standard. Na številnih področjih države članice uporabljajo dodatne lastne ukrepe za zagotovitev, da je podpora za izvozne kredite na voljo samo pri transakcijah, ki izpolnjujejo nabor strogih standardov, ki segajo od okoljskih do družbenih.

(d) Skladnost agencij za izvozne kredite s cilji in obveznostmi Unije:

Za povečanje preglednosti na ravni EU države članice Komisiji predložijo letno poročilo o dejavnostih, v katerem v skladu s svojim nacionalnim zakonodajnim okvirom sporočijo nekatere finančne in operativne informacije v zvezi z dejavnostmi izvoznih kreditov, vključno z informacijami o obravnavanju okoljskih tveganj.

V skladu z odstavkom 3 Priloge I „Komisija na podlagi teh informacij pripravi letni pregled za Evropski parlament, vključno z oceno skladnosti agencij za izvozne kredite s cilji in obveznostmi Unije“.

Pogodba o Evropski uniji (PEU) določa splošne cilje Unije v členu 3, načela in cilje zunanjega delovanja Unije pa v členu 21.

Kar zadeva skupno trgovinsko politiko EU, se na načela in cilje zunanjega delovanja Unije sklicujeta člen 206 in prvi odstavek člena 207 Pogodbe o delovanju Evropske unije.