[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 23.4.2008

COM(2008)213 konč.

2008/0082 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o spremembi Direktive 98/26/ES o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev in Direktive 2002/47/ES o dogovorih o finančnem zavarovanju glede povezanih sistemov in kreditnih zahtevkov [SEC(2008)491][SEC(2008)492]

(predložila Komisija)

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OZADJE PREDLOGA

Razlogi za predlog in njegovi cilji

Glavni cilj predloga je prilagoditi Direktivo o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev (SFD) in Direktivo o dogovorih o finančnem zavarovanju (FCD) najnovejšemu tržnemu in zakonodajnemu razvoju. Najprej je treba zaščito SFD razširiti na nočno poravnavo in na poravnavo med povezanimi sistemi, saj naj bi se v skladu z Direktivo 2004/39/ES o trgih finančnih instrumentov[1] (v nadaljevanju MiFID) in Evropskim kodeksom ravnanja za kliring in poravnavo (v nadaljevanju „kodeks“) medsebojna povezanost in interoperabilnost pri sistemih izboljšali. Ta cilj je mogoče doseči s širitvijo področja uporabe zaščite, ki jo določata obe direktivi, z vključitvijo novih vrst sredstev (tj. s kreditnimi zahtevki, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje pri kreditnih poslih centralne banke) z namenom olajšanja uporabe po vsej Skupnosti. Ta predlog vsebuje tudi nekaj novih poenostavitev in pojasnitev za lažjo uporabo FCD in SFD.

Trenutni finančni nered je dodatni argument za predlog, saj bi predlagane rešitve pomembno vplivale na krepitev orodij za upravljanje nestabilnosti in nereda na finančnih trgih. Na primer vzpostavitev usklajenega pravnega okvira za uporabo kreditnih zahtevkov kot zavarovanja pri čezmejnih transakcijah bi pripomogla k povečanju tržne likvidnosti, ki se je v zadnjih mesecih zelo poslabšala. Nadalje je zagotavljanje pravilnega delovanja sistemov poravnave na hitro rastočih trgih nujno potrebno za stabilnost finančnih trgov, še zlasti v časih, ko vlada finančni nered.

Splošno ozadje

V zadnjih letih so nove vrste sredstev, kot so bančna posojila ali „kreditni zahtevki”, postale pomemben vir za nenehno rastoče operacije zavarovanja na finančnih trgih. Avgusta leta 2004 je Svet ECB odločil, da vključi kreditne zahtevke med upravičeno vrsto zavarovanja pri kreditnih operacijah Eurosistema od 1. januarjem 2007 dalje. Nekatere države članice kot npr. Francija, Nemčija, Španija, Avstrija in Nizozemska pa so že sprejele kreditne zahtevke, čeprav v okviru različnih pravnih ureditev. Da bi se vzpostavili enaki konkurenčni pogoji med centralnimi bankami in spodbudila čezmejna raba zavarovanja, je treba uskladiti ustrezni pravni okvir[2].

Drug pomemben razvoj na finančnih trgih je naraščajoče število povezav med sistemi. Razvoj v tej smeri se bo najbrž nadaljeval in tudi pospeševal zaradi uveljavitve kodeksa, ki so ga izvajalci storitev osrednje tržne infrastrukture sprejeli 7. novembra 2006[3]. Namen kodeksa je izboljšanje učinkovitosti evropskega klirinškega sistema in sistema poravnav tako, da izbire uporabnikov, ki so navedene v členih 34 in 46 MiFID predstavljajo resnično možnost in ne samo teoretične. Splošna načela, ki so navedena v Poglavju IV kodeksa in natančna navodila, ki jih določajo Smernice o dostopu in interoperabilnosti[4] in so jih podali izvajalci infrastrukturnih storitev junija 2007, uporabniku omogočajo izbiro izvajalca storitev, tako da sistemom lajšajo povezovanje oz. dostop do sistemov na tujih trgih in interoperabilnost s temi sistemi. Za zagotavljanje, da se v tem novem položaju še naprej upoštevajo cilji SFD, je v predlogu predvidena prilagoditev SFD novemu trgu, za katerega je značilno povečano število povezav.

30

Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije

Direktivi o dokončnosti poravnave in dogovorih o finančnem zavarovanju sta poglavitna instrumenta Skupnosti na področju finančnega zavarovanja, kliringa in poravnav. Predlagane spremembe so v skladu z določbami MiFID in do neke mere s posebnimi določbami o stopnjah solventnosti v Direktivah o kapitalskih zahtevah 2006/48/ES in 2006/49/ES[5]. Nekatere določbe iz Direktive 2001/24/ES[6] o prenehanju kreditnih institucij in Uredbe 1346/2000[7] o nesolventnosti tudi vplivajo na dogovore o zavarovanju.

Vendar trenutno ni nobene ureditve, ki bi veljala za celotno EU in bi obravnavala interese na področju vrednostnih papirjev, ki jih ima posrednik. Ob ugotovitvi, da bi to lahko predstavljalo možno pravno tveganje pri čezmejnih transakcijah, je Komisija januarja 2005 ustanovila skupino za pravno gotovost za svetovanje glede ustreznega pravnega okvira. Končno poročilo, ki ga mora skupina oddati do konca leta 2008, bo dopolnjevalo Direktivo o dogovorih o finančnem zavarovanju in Direktivo o dokončnosti poravnave ter spremembe, predvidene v tem predlogu. Hkrati namerava na mednarodni ravni UNIDROIT – Mednarodni inštitut za poenotenje zasebnega prava – septembra 2008 organizirati diplomatsko konferenco z namenom doseči konvencijo o pomembnih pravilih glede vrednostnih papirjev pri posrednikih. Določbe v osnutku konvencije, ki so delno zasnovane po zgledu Direktive o dogovorih o finančnem zavarovanju in Direktive o dokončnosti poravnave, naj ne bi povzročale težav na področju skladnosti.

Določbe, ki se nanašajo na kreditne zahtevke, ne posegajo v pravice potrošnikov in še zlasti ne v pravice, nedavno dogovorjene v Direktivi o potrošniškem kreditu […]. Področje uporabe tega predloga je omejeno na kreditne zahtevke, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje pri kreditnih operacijah centralne banke, kar načeloma izključuje kreditne zahtevke individualnih potrošnikov. Glede na merila o izpolnjevanju pogojev, ki jih uporablja Eurosistem, tako npr. dolžniki ali garanti prihajajo iz javnega sektorja ali pa so nefinančne ali mednarodne/nadnacionalne institucije. Od leta 2012 naprej bo prag za vse domače operacije 500 000 EUR, zgornja meja za potrošniške kredite pa naj bi bila 50 000 – 100 000 EUR. Za teh nekaj primerov, ki lahko vključujejo potrošniške kreditne zahtevke, ki trenutno, vsaj kar se tiče Eurosistema, ne predstavljajo težav, je dodana posebna določba, ki daje prednost Direktivi o potrošniškem kreditu.

POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi

Na podlagi odgovorov iz vprašalnika, ki je bil naslovljen na države članice, je Komisija dne 15. Decembra 2005 sprejela Ocenjevalno poročilo o izvajanju in prenosu Direktive o dokončnosti poravnave[8]. Poročilo navaja, da na splošno SFD sicer uspešno deluje, a hkrati navaja deset težav, ki se nanašajo na izvajanje in prenos in zahtevajo nadaljnjo analizo. Po odzivih držav članic in Evropske centralne banke, je Komisija povabila tudi industrijo, potrošnike in ostale interesne skupine, da predložijo svoje mnenje. Do 30. junija 2006 je mnenje poslalo še sedem strank.

Ob pripravi Ocenjevalnega poročila o Direktivi o dogovorih o finančnem zavarovanju z dne 20. decembra 2006[9], je Komisija na začetku leta 2006 zaprosila države članice, Evropsko centralno banko in države EGS, da izpolnijo vprašalnik o izvajanju in uporabi te direktive. Za zasebni sektor je oblikovala nekoliko manj obsežen vprašalnik. Poleg mnenj držav članic in Evropske centralne banke je Komisija prejela 27 neposrednih odgovorov iz širokega spektra ključnih akterjev in organizacij na finančnem trgu. Poročilo o FCD navaja, da direktiva uspešno deluje in predlaga, da se njeno področje uporabe razširi še na kreditne zahtevke. Informacije o obeh direktivah, posvetovanjih in poročilih so objavljene na spletni strani DG MARKT [10].

Obe poročili sta bili natančno obravnavani z državami članicami in Evropsko centralno banko v Evropskem odboru za vrednostne papirje (ESC) in z industrijo v raznih interesnih skupinah (npr. CESAME[11]). Hkrati je bila aktivirana tudi delovna skupina z ECB in nacionalnimi centralnimi bankami, da bi preučila pravne spremembe glede kreditnih zahtevkov.

OCENA UčINKA

Komisija je izvedla oceno učinka[12] različnih možnosti za uporabe kreditnih zahtevkov kot zavarovanja, da bi zagotovila stabilnost sistemov poravnave in izboljšala pravno gotovost. Meni, da je najbolj logična in učinkovita pot za dosego teh ciljev sprememba omenjenih direktiv z drugo direktivo.

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

Pravna podlaga

Pravna podlaga predloga za spremembo Direktive 1998/26/ES o dokončnosti poravnave in Direktive 2002/47/ES o dogovorih o finančnem zavarovanju je enaka kot za obe direktivi, ki se spreminjata, tj. člen 95 Pogodbe.

Načelo subsidiarnosti

V skladu s tem načelom se pravni ukrep na ravni Skupnosti izvaja samo v primeru, če države članice navedenih ciljev same ne morejo zadovoljivo doseči. Direktiva o dokončnosti poravnave je že dokazala pomen omejevanja sistemskih tveganj takih sistemov s skupnimi pravili.

Kar zadeva FCD pa predlagane spremembe ne vplivajo na odločitev držav članic glede dovoljevanja kreditnih zahtevkov kot zavarovanja; glede tega se države članice odločijo popolnoma same. Predlog pa daje kreditnim zahtevkom, ki se uporabljajo kot zavarovanje, enako raven zaščite, kot jo imajo druge vrste finančnih zavarovanj. Poleg tega pa uporaba svežnja usklajenih pravil glede kreditnih zahtevkov, ki se uporabljajo kot zavarovanje, omogoča njihovo lažjo uporabo pri čezmejnih transakcijah.

Glede na zgoraj navedeno je predlog v skladu z načelom subsidiarnosti.

Načelo sorazmernosti

Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti, saj se omejuje zgolj na spremembe, ki so nujno potrebne za omogočanje čezmejne uporabe kreditnih zahtevkov kot zavarovanja, interoperabilnosti sistemov in manjših ukrepov za poenostavitev.

Poenostavitev in pojasnitev

Predlog vsebuje nekaj uporabnih elementov poenostavitve in pojasnitve obeh direktiv. Predlog želi olajšati uporabo kreditnih zahtevkov kot zavarovanja s pomočjo enostavne ureditve za evidentiranje zagotavljanja kreditnih zahtevkov kot zavarovanja namesto dolgotrajnega (in torej dragega) postopka, kjer bi bil za vsak posamezni kreditni zahtevek potreben dokaz. Predlog tudi predlaga izbris neuporabljene določbe o izvzetju iz člena 4(3) FCD in skuša izločiti zastarela sklicevanja v obeh direktivah. Kar zadeva SFD, bo pojasnitev njenih določb poenostavila njeno izvajanje. Na primer predlog pojasnjuje osebno področje uporabe SFD tako, da nedvoumno vključi institucije za izdajo elektronskega denarja v člen 2.

Izbira instrumentov

Predlagani instrument je direktiva, ker je namen ukrepa sprememba dveh že obstoječih direktiv. Samo ta instrument lahko doseže želen pravni učinek.

PRORAčUNSKE POSLEDICE

Predlog nima posledic za proračun Skupnosti ter ne zahteva dodatnih človeških in administrativnih virov.

OPOMBE GLEDE čLENOV PREDLOGA

Predlog za spremembo direktive najprej obravnava uvedbo kreditnih zahtevkov. Poleg tehničnih sprememb želi prenesti koristi Direktive o dokončnosti poravnave tudi na sisteme, ki vedno bolj delujejo čezmejno.

Člen 1: Spremembe Direktive o dokončnosti poravnave („SFD“)

Člen 1 SFD

Pri točki (a) se „ekujem“ spremeni v „eurom“, točka (c) pa zdaj vključuje sklicevanje na Evropsko centralno banko z namenom vključevanja njenih zadevnih operacij.

Člen 2 SFD

Točka (b) vsebuje več sklicevanj na direktive Skupnosti, ki so zastarele in so jih nadomestile druge direktive. Predlagane spremembe za ta odstavek so sicer uredniške narave, a vsebujejo dve vsebinski spremembi.

Prvič, pojasnjen je položaj institucij za izdajo elektronskega denarja. Kot že poudarja ocena Komisije, je v preteklosti v državah članicah prihajalo do razhajanja mnenj glede vključevanja institucij za izdajo elektronskega denarja med kreditne institucije. Z zamenjavo sklicevanja na Direktivo 77/780/EGS v členu 2(b) s sklicevanjem na člen 4(1) Direktive 2006/48/ES – temeljita prenova, ki je nasledila Direktivo iz leta 1977 – je zdaj postalo jasno, da institucije za izdajo elektronskega denarja spadajo na področje uporabe Direktive.

Kodeks predvideva več načinov za medsebojno povezavo sistemov. Trije izmed njih so pomembni za SFD: standardni dostop, prilagojeni dostop in interoperabilnost. Sistemi, ki so povezani s pomočjo dostopa, tj. en sistem postane udeleženec drugega, niso vključeni v SFD, saj „sistem“ trenutno ne more biti udeleženec. To pomanjkanje dostopa predstavlja težavo, saj bo potreba po tovrstnem dostopu verjetno pogostejša ne samo zaradi kodeksa, ampak tudi zaradi MiFID. Točka (f) se spremeni tako, da tudi sistemu omogoča, da postane udeleženec.

Točka (g) določa pojem „posredni udeleženec“. SFD omogoča državam članicam, da razširijo zaščito SFD na posredne udeležence, tj. da obravnavajo posredne udeležence kot udeležence, če menijo, da je to upravičeno s stališča sistemskega tveganja. Vendar imajo to možnost zgolj kreditne institucije, ki so člani plačilnih sistemov. Druge kreditne institucije, kot so osrednje stranke, posredniki za poravnavo (vključno s posredniki drugega sistema) ali klirinške hiše, se ne morejo obravnavati kot udeleženci. Možnost obravnave posrednega udeleženca kot udeleženca se ne uporablja pri poravnalnih sistemih. Za tovrstno diskriminacijo ni očitnega razloga in zato želi predlog razširiti pojem posrednih udeležencev.

Točka (h) je tehnična posodobitev, gre za zamenjavo sklicevanja na ISD s sklicevanjem na MiFID.

Točka (m) uvaja eksplicitno sklicevanje na kreditne zahtevke, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje pri kreditnih operacijah Eurosistema znotraj opredelitve „varnosti zavarovanja“, da bi se izognili vsem možnim negotovostim ali razlikam pri uporabi v državah članicah.

S ciljem prilagoditve SFD pričakovanemu povečanju števila interoperabilnih povezav, ki so posledica MiFID in kodeksa ravnanja, ali večstranskemu plačilnemu sistemu kot je TARGET2, odstavek (n) (novo) uvaja opredelitev interoperabilnega sistema za vključevanje razmer, ko so sistemi (pa naj gre za plačilne sisteme, sisteme poravnave vrednostnih papirjev, klirinške hiše ali osrednje stranke) povezani s pomočjo interoperabilnosti za lažje dogovore med sistemi glede kliringa, poravnave in dostave proti plačilu (DVP).

Točka (o) (novo) uvaja opredelitev upravljavca sistema, da bi jasno opredelila, kdo je operativni vodja sistema in kdo je torej pravno odgovoren za njegovo delovanje.

Člen 3 SFD

Odstavek 1: Sprememba se uvaja zato, da se odpravi vsaka negotovost glede statusa nočnih poravnalnih storitev. Odkar je bila sprejeta SFD je vedno več sistemov vpeljalo delovne dni, ki se začnejo takoj po zaključku delovnega dne T-1. Tovrstni sistemi omogočajo nočne poravnalne storitve, ki v glavnem vključujejo izvajanje poslovnih in osebnih transakcij. Trenutno še ni znano, ali SFD popolnoma ščiti nočno poravnavo, saj so vključena samo bančna nakazila, ki se izvajajo na isti koledarski dan („dan odprtja postopkov zaradi nesolventnosti“). Natančnejše branje SFD bi lahko morda namigovalo, da je bančno nakazilo, ki je vneseno v sistem na T-1, zavarovano samo, če se serijski postopek konča pred polnočjo, naročilo v seriji, ki se izvede po polnoči, pa ni zavarovano. Zaradi tega bi veliko število naročil ostalo zunaj področja uporabe direktive in zato je priporočljivo, da se besedo „dan“ zamenja z „delovni dan, kot je določen s sistemskimi pravili“.

Sklicevanje na „upravljavca sistema“ se vnese zaradi pojasnitve, kdo je odgovoren za spremljanje začetka postopkov zaradi nesolventnosti (posrednik za poravnavo, osrednja stranka ali klirinška hiša).

Odstavek 4 (novo): Da bi posodobili SFD z interoperabilnimi povezavami, ki se lahko uresničijo zaradi kodeksa, je namen tega odstavka pojasniti trenutek vstopa v primeru interoperabilnih sistemov. Razen če ni popolnoma razvidno, katera sistemska pravila se uporabljajo, lahko zaradi interoperabilnosti pride pri udeležencih v enem sistemu ali pa celo pri samem sistemu do učinkov prelitja pri neizpolnjevanju obveznosti v drugem sistemu, s katerim je vzpostavil interoperabilnost. Pomanjkanje jasnosti glede uporabe sistemskih pravil je vse večja težava, ker sistemi vedno bolj zahtevajo interoperabilnost (zaradi MiFID in kodeksa).

Člen 5 SFD

„Trenutek vstopa“ pomeni, da je treba v primeru interoperabilnih sistemov pojasniti pravila enega sistema glede trenutka preklica, na katerega ne smejo vplivati pravila drugih sistemov, s katerimi je interoperabilen.

Člen 9 SFD

Mnogi sistemi delujejo na osnovi mehanizmov zavarovanja, pri katerih udeleženci pogosto samodejno sistemu zagotavljajo zavarovanje ali pa pri katerih se vzpostavi košarica finančnega zavarovanja za varovanje poravnave v primeru izpada delovanja. V okviru interoperabilnosti zagotavljanje zavarovanja ni posebej varovano s trenutnim besedilom SFD. Zato se predlaga, da se v prvi odstavek doda sklicevanje na sistem.

Nadalje se beseda „bodoča“ – ki se dvakrat navezuje na Evropsko centralno banko – črta.

Člen 10 SFD

Po spremembah, predlaganih za člen 2(o) in 3(l), se predlaga, da pri obveščanju Komisije glede sistemov, države članice navedejo tudi ime upravljavca sistema. Ta obveznost se izvaja tako pri obstoječih kot tudi pri prihodnjih sistemih.

Člen 2: Spremembe Direktive o dogovorih o finančnem zavarovanju („FCD“)

Člen 1 FCD „Vsebina in področje uporabe“

Odstavek 1(2) vsebuje veliko sklicevanj na direktive Skupnosti, ki so postale zastarele in so jih nadomestile druge direktive. Predlagane spremembe za ta odstavek so zgolj tehnične posodobitve.

Odstavek 1 (4) (a): Finančno zavarovanje, ki ga je treba zagotoviti, sestavljata gotovina ali pa finančni instrumenti. Pri izvajanju FCD so tri države članice – Češka republika, Francija in Švedska – na seznam sredstev, ki lahko služijo kot zavarovanje na podlagi FCD, vključile posebno vrsto terjatev, kot so kreditni ali drugi zahtevki. Z uvedbo te direktive se kreditne zahtevke, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanja pri kreditnih operacijah centralne banke, doda kot tretjo kategorijo za celotno Skupnost.

Odstavek 5: Za dokazovanje razpolaganja s kreditnimi zahtevki kot zavarovanjem je opisan različen modus operandi . Dokazna sredstva, ki se že uporabljajo in se navezujejo na razpolaganje z nematerializiranimi vrednostnimi papirji ali gotovino kot zavarovanjem, so neustrezna, kadar se uporabljajo pri kreditnih zahtevkih. Zaradi razhajajočih praks in interesov finančnih trgov pri enostavnih operacijah, ki se izvajajo brez težav, mora vključitev na seznam zahtevkov, ki so predloženi uporabniku zavarovanja, zadostovati, pri tem pa natančno določanje mobiliziranja kreditnih zahtevkov kot zavarovanja ali pa identifikacijske metode niso potrebne. Seznam se lahko predloži pisno ali v drugi pravno ustrezni obliki, vključno z elektronskimi mediji, saj nekatere nacionalne centralne banke uporabljajo elektronske sezname.

Odstavek 6: Kreditni zahtevki niso zamenljivi, kot je gotovina ali finančni instrumenti. Uporabnik zavarovanja, ki izvaja pravico do uporabe, ne more vrniti enakovrednega zavarovanja dajalcu zavarovanja ob koncu transakcije. Zato je treba pojasniti, da se pravica uporabe, določena v členu 5, ne izvaja pri kreditnih zahtevkih.

Člen 2 FCD „Opredelitve pojmov“

Člen 2(1) (b): V opredelitvi „Dogovor o prenosu lastniške pravice na finančnem zavarovanju“, se doda besede „ali popolne upravičenosti“ zato, da se razlikuje med lastništvom gotovine ali finančnih instrumentov na eni strani in „upravičenostjo” do kreditnih zahtevkov na drugi.

Člen 2(1) (o): Opredelitve kreditnih zahtevkov

Doda se nova točka 2(1)(o) z namenom opredelitve pojma „kreditni zahtevki“. Ta predlaga široko opredelitev kreditnih zahtevkov ob upoštevanju, da imajo lahko kreditni zahtevki v različnih pravnih sistemih in na trgih EU različne lastnosti.

Člen 2(2): Ta odstavek pojasnjuje, da v primeru kreditnih zahtevkov ne gre samo za sam kreditni zahtevek, ampak tudi za možnost zbiranja prihodkov do nadaljnjega, ki ne škoduje zavarovanju, ki se omogoča uporabniku zavarovanja.

Člen 3 FCD „Formalni pogoji“

Ena izmed ovir pri učinkoviti rabi kreditnih zahtevkov je zahteva, da mora biti njihova vzpostavitev, veljavnost ali dopustnost dokazovanja dajanja finančnega zavarovanja na podlagi dogovora o finančnem zavarovanju odvisna od izvršitve katerega koli formalnega akta (kot je registracija ali predhodno obveščanje dolžnika kreditnega zahtevka, ki se zagotovi kot zavarovanje). Mnoge države članice (npr. Finska, Grčija, Irska, Italija, Luksemburg, Nizozemska in Slovenija) zahtevajo predhodno obveščanje, druge (npr. Avstrija, Belgija, Grčija, Španija in Slovenija) pa imajo registracijski sistem. Nekatere države članice (npr. Francija, Nemčija, Portugalska in Velika Britanija) nimajo ne enega ne drugega.

Člen 3(1) (nov stavek) skuša zagotoviti, da mobiliziranje kreditnih zahtevkov ne more biti razveljavljeno zgolj zaradi tega, ker ni bilo registrirano ali pa ker dolžnik ni bil obveščen. To pa ne pomeni, da je treba registracijo ali uradno obveščanje dolžnika prepovedati: cilj je izogniti se tveganju razveljavitve zaradi navedenih vzrokov. V nekaterih pravnih sistemih se ohranjanje zahtev po registraciji in obveščanju za namene, ki niso veljavnost transakcije (na primer oporečnost), šteje za koristno.

Člen 3(3) obravnava dve dodatni zadevi, ki naj bi olajšali uporabo kreditnih zahtevkov kot zavarovanja. Prva zadeva se nanaša na možno izvajanje pobota s strani dolžnika kreditnega zahtevka kot zavarovanja. To bi lahko ogrozilo položaj uporabnikov zavarovanja v nekaterih pravnih redih, saj lahko zavarovanje kot tako izgine, če dolžnik izvaja pravico do pobota zoper kreditodajalce kreditnega zahtevka in zoper osebe, ki so jim kreditodajalci odstopili, zastavili ali drugače mobilizirali kreditni zahtevek kot zavarovanje. Zato je navedeno, da lahko dolžniki, če tako želijo, veljavno odstopijo od pravic do pobota nasproti takih oseb z dogovorom (to soglasje prevlada vse nasprotujoče si določbe nacionalne zakonodaje).

Druga tema zadeva bančno tajnost. V nekaterih pravnih redih je posredovanje podatkov o dolžniku in o kreditnem zahtevku s strani matične banke upnice uporabniku zavarovanja lahko kršitev omejitev glede bančne tajnosti. Zato nasprotne stranke nerade predložijo kreditne zahtevke kot zavarovanje ali pa uporabniki zavarovanja ne morejo dobiti dovolj informacij glede kreditnih zahtevkov ali dolžnika. Dolžniki bi morali imeti možnost, da z dogovorom veljavno odstopijo od svoje pravice glede bančne tajnosti nasproti kreditodajalcu za namene mobiliziranja kreditnega zahtevka.

Zgornje določbe ne smejo na noben način vplivati na pravice posameznega potrošnika, kot to poudarja Direktiva o potrošniškem kreditu. Za namen varstva potrošnika navedena direktiva določa, da je v primeru dodelitve kreditodajalčevih pravic tretji stranki, potrošnik zoper prejemnika odstopne pravice upravičen uveljavljati ugovore, ki jih ima na voljo zoper prvotnega kreditodajalca, vključno s pobotom. Potrošnika je treba obvestiti glede dodelitve, razen v primeru, ko kreditodajalec vzdržuje kredit nasproti potrošnika. Potrošnik nima pravice do odstopa pravic, ki so mu bile dodeljene s predlagano direktivo. Da bi vzdrževali raven varstva potrošnika, tudi v primerih, kjer dogovori o kreditu izpolnjujejo pogoje za zavarovanje, zgornje določbe ne posegajo v bodočo Direktivo o potrošniškem kreditu.

Člen 4 FCD „Izvrševanje dogovorov o finančnem zavarovanju“

Člen 4(3) „prisvojitev“: Ta določba je nekaterim državam članicam dovoljevala, da lahko uporabnika zavarovanja izvzamejo pri pravici do prisvojitve. Prisvojitev v bistvu pomeni, da uporabnik zavarovanja lahko – pod določenimi pogoji – v primeru izvršbe obdrži sredstva namesto, da bi jih prodal. Kljub temu pa niti ena izmed držav članic ni uporabila te možnosti. Posledično vse države članice zdaj za uporabnika zavarovanja priznavajo prisvojitev v primeru izvršbe. Zato je člen 4(3) postal neveljaven in je bil zaradi poenostavitve črtan.

2008/0082 (COD)

Predlog

DIRE KTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o spremembi Direktive 98/26/ES o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev in Direktive 2002/47/ES o dogovorih o finančnem zavarovanju glede povezanih sistemov in kreditnih zahtevkov

(Besedilo velja za EGS)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 95 Pogodbe

ob upoštevanju predloga Komisije[13],

ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke[14],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora [15],

v skladu s postopkom, navedenim v členu 251 Pogodbe[16],

ob upoštevanju naslednjega:

1. Direktiva 98/26/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 1998 o dokončnosti poravnave pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev[17] je določila ureditev, v okviru katere se domačim in tujim udeležencem zagotavljata dokončnost prenosnih nalogov in medsebojno poračunavanje, prav tako pa tudi izterljivost dodatnega jamstva.

2. Ocenjevalno poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o Direktivi o dokončnosti poravnave 98/26/ES[18], je zaključilo, da Direktiva 98/26/ES na splošno dobro deluje. Izpostavilo je nekaj pomembnih sprememb, ki jih je treba izvesti na področju plačil in sistemov poravnave vrednostnih papirjev ter ugotovilo, da je treba Direktivo 98/26/ES pojasniti in poenostaviti.

3. Glavna sprememba je povišanje števila povezav med sistemi, ki so v času priprave Direktive 98/26/ES delovali samo na nacionalni in neodvisni podlagi. Ta sprememba je eden od rezultatov Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS[19] in Evropskega kodeksa ravnanja za kliring in poravnavo[20]. Da bi se prilagodili na ta razvoj, je treba pojasniti pojem interoperabilnega sistema in odgovornosti upravljavca sistema.

4. Direktiva 2002/47/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. junija 2002 o dogovorih o finančnem zavarovanju[21] je ustvarila enotni pravni okvir Skupnosti za (čezmejno) uporabo finančnega zavarovanja in tako ukinila večino formalnih zahtev, ki so se tradicionalno izvajale pri dogovorih o zavarovanju.

5. Svet Evropske centralne banke je odločil, da kreditni zahtevki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje za kreditne operacije Eurosistema s 1. januarjem 2007, za namen povečanja gospodarskega vpliva pa je Evropska centralna banka priporočila razširitev pravnega zajetja Direktive 2002/47/ES. Ocenjevalno poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o Direktivi o dogovorih o finančnem zavarovanju 2002/47/ES[22] je obravnavalo to temo in se pridružilo mnenju Evropske centralne banke. Uporaba kreditnih zahtevkov bo še povečala košarico razpoložljivega finančnega zavarovanja, uskladitev pravnih določb v Direktivi 2002/47/ES pa bi nadalje prispevala k enakim konkurenčnim pogojem med kreditnimi institucijami v vseh državah članicah. Če bi uporabo kreditnih zahtevkov še olajšali, bi potrošniki/dolžniki imeli korist, saj bi uporaba kreditnih zahtevkov kot zavarovanja povzročila večjo konkurenco in večjo dostopnost kreditov.

6. Da bi olajšali uporabo kreditnih zahtevkov, je treba ukiniti ali pa prepovedati vsa administrativna pravila, kot so obveznosti obveščanja in registracije, zaradi katerih dodelitve kreditnih zahtevkov ne bi bile izvedljive. Da ne bi ogrožali položaja uporabnikov zavarovanja, morajo imeti dolžniki možnost veljavno odstopiti svoje pravice do pobota nasproti kreditodajalcem. Enaka utemeljitev velja za vzpostavitev možnosti, da dolžnik odstopi od pravil bančne tajnosti, saj ima lahko drugače uporabnik zavarovanja premalo informacij za pravilno oceno vrednosti osnovnih kreditnih zahtevkov. [Te uredbe ne posegajo v Direktivo o potrošniškem kreditu [……].

7. Države članice niso uporabile možnosti v okviru člena 4(3) Direktive 2002/47/ES, da lahko uporabnike zavarovanja izvzamejo iz pravice do prisvojitve. To določbo je zato treba črtati.

8. Direktivi 98/26/ES in 2002/47/ES je zato treba ustrezno spremeniti –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

Člen 1

Spremembe Direktive 98/26/ES

Direktiva 98/26/ES se spremeni:

9. Člen 1 se spremeni:

10. V točki (a) se beseda „ekujem“ nadomesti z „eurom“.

11. V točki (c) se druga alinea nadomesti z:

„- operacije centralnih bank držav članic ali Evropske centralne banke v njihovi vlogi centralnih bank“.

12. Člen 2 se spremeni:

13. V točki (b) se prva in druga alinea nadomestita z:

„- kreditno institucijo, kakor je opredeljena v členu 4(1) Direktive 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta[23], vključno z institucijami, navedenimi v členu 2 navedene direktive,

- investicijsko družbo, kakor je opredeljena v točki (1) člena 4(1) Direktive 2004/39/ES[24], razen institucij iz člena 2(1) Direktive, ali“

14. V točki (f) se:

„ ‚udeleženec‘ pomeni institucijo, osrednjo stranko, posrednika za poravnavo ali klirinško hišo“

nadomesti z:

„ ‚udeleženec‘ pomeni institucijo, osrednjo stranko, posrednika za poravnavo, klirinško hišo ali sistem“

15. Točka (g) se nadomesti z:

„(g) ‚posredni udeleženec‘ pomeni institucijo, osrednjo stranko, posrednika za poravnavo, klirinško hišo ali sistem v pogodbenem razmerju z institucijo, ki sodeluje v sistemu za izvajanje prenosnih nalogov, pri čemer lahko posredni udeleženec prenese prenosne naloge skozi sistem;“

16. Točka (h) se nadomesti z:

„(h) ‚vrednostni papirji‘ pomeni vse instrumente iz oddelka C Priloge 1 k Direktivi 2004/39/ES;“

17. Točka (m) se nadomesti z:

„(m) ‚dodatno jamstvo‘ pomeni vsa razpoložljiva sredstva, vključno s kreditnimi zahtevki, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje pri kreditnih operacijah centralne banke, pod zastavo (vključno z zastavljenim denarjem), po dogovoru o ponovnem odkupu, podobnem dogovoru ali drugače, namenjena zavarovanju pravic in obveznosti, ki bi se utegnile pojaviti v zvezi s sistemom, ali zagotovljena centralnim bankam držav članic ali Evropski centralni banki;“

18. Dodata se naslednji točki (n) in (o):

„(n) ‚interoperabilni sistem‘ pomeni sistem, ki sklene dogovor z enim ali več sistemi, katerega posledica je vzpostavitev obojestranskih rešitev in ne zgolj povezava z obstoječimi standardnimi ponudbami storitev;

(o) ‚upravljavec sistema‘ pomeni subjekt, ki je odgovoren za vsakodnevno delovanje sistema. Upravljavec sistema lahko deluje kot posrednik za poravnavo, osrednja stranka ali pa klirinška hiša.“

19. Člen 3 se spremeni:

20. Odstavek 1 se nadomesti z:

„1. Prenosni nalogi in medsebojno poračunavanje so pravno izvršljivi in tudi v primeru postopkov zaradi nesolventnosti zoper udeleženca ali interoperabilni sistem, zavezujoči za tretje stranke, pod pogojem, da so bili prenosni nalogi vneseni v sistem pred začetkom postopka zaradi nesolventnosti, kakor je opredeljen v členu 6(1).

Izjemoma so prenosni nalogi pravno izvršljivi in obvezujoči za tretje stranke, če so vneseni v sistem po začetku postopka zaradi nesolventnosti in se izvedejo tekom delovnega dne, kot to določajo pravila sistema, znotraj katerega pride do sprožitve takega postopka, vendar le če lahko po poravnavi upravljavec sistema dokaže, da ni vedel ali ni mogel vedeti za začetek tega postopka.“

21. Doda se odstavek 4:

„4. V primeru interoperabilnih sistemov vsak sistem določa svoja lastna pravila ob vstopu v sistem. Na pravila enega sistema ob vstopu ne smejo vplivati pravila drugih sistemov, s katerimi je interoperabilen.“

22. V členu 5 se doda naslednji pododstavek:

„V primeru interoperabilnih sistemov vsak sistem določa svoja lastna pravila glede preklica v sistemu. Na pravila enega sistema ob preklicu ne smejo vplivati pravila drugih sistemov, s katerimi je interoperabilen.“

23. Člen 9(1) se nadomesti z:

„1. Na pravice sistema ali udeleženca do dodatnega jamstva, zagotovljenega v zvezi s sistemom, in pravice centralnih bank držav članic ali Evropske centralne banke do dodatnega jamstva, ki jim je zagotovljeno, ne vpliva postopek zaradi nesolventnosti proti udeležencu ali stranki do centralnih bank držav članic ali Evropske centralne banke, ki so zagotovile dodatno jamstvo. Dodatno jamstvo se lahko uporabi za izpolnitev teh pravic.“

24. Člen 10 se nadomesti z:

„Člen 10

Države članice navedejo sisteme in zadevne upravljavce sistema, ki naj se vključijo v področje uporabe te direktive, in jih sporočijo Komisiji ter obvestijo Komisijo o organih, ki so jih izbrale v skladu s členom 6(2).

Upravljavec sistema navaja zakonodajo države članice, ki jo uporabljajo udeleženci sistema, vključno z vsemi morebitnimi posrednimi udeleženci, pa tudi vse njene spremembe.“

Člen 2

Spremembe Direktive 2002/47/ES

Direktiva 2002/47/ES se spremeni:

25. Člen 1 se spremeni:

26. Točka (b) odstavka 2 se nadomesti z :

„(b) centralna banka, Evropska centralna banka, Banka za mednarodne poravnave, večstranska razvojna banka iz Priloge VI, del 1, oddelek 4 Direktive 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta[25], Mednarodni denarni sklad in Evropska investicijska banka;“

27. V točki (c) odstavka 2, se točke od (i) do (iv) nadomestijo z:

„(i) kreditno institucijo, kot je določeno v točki (1) člena 4 Direktive 2006/48/ES, vključno z institucijami, navedenimi v členu 2 Direktive;

(ii) investicijsko podjetje, kot je določeno v točki (1) člena 4(1) Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta[26];

(iii) finančno institucijo, kot je določeno v točki (5) člena 4 Direktive 2006/48/ES;

(iv) zavarovalnico, kot je določeno v točki (a) člena 1 Direktive Sveta 92/49/EGS[27] in zavarovalnico, kot je določeno v točki (a) člena 1 Direktive 2002/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta[28];

28. Točka (a) odstavka 4 se nadomesti z:

„(a) Za finančno zavarovanje se mora uporabljati gotovina, finančni instrumenti ali kreditni zahtevki, ki izpolnjujejo pogoje za zavarovanje kreditnih operacij centralne banke;“

29. V odstavku 5, se po drugem pododstavku doda naslednji stavek:

„Pri kreditnih zahtevkih vključitev na seznam zahtevkov, ki je uporabniku zavarovanja predložen v pisni obliki ali pravno enakovredni obliki, vključno z elektronskimi mediji, zadostuje za dokaz mobiliziranja in identifikacije zahtevka, ki se daje za zavarovanje.“

30. Doda se odstavek 6:

„6. Člen 5 se ne uporablja za kreditne zahtevke.“

31. Člen 2 se spremeni:

32. Odstavek 1 se spremeni:

(i) Točka (b) se spremeni:

„(b) ‚dogovor o prenosu lastniške pravice na finančnem zavarovanju‘ pomeni dogovor, vključno s pogodbami o začasnem odkupu, po katerem dajalec zavarovanja prenese popolno lastništvo ali popolno upravičenost do finančnega zavarovanja na uporabnika zavarovanja, da se tako zavaruje ali drugače krije izvedba določenih finančnih obveznosti;“

(ii) Doda se točka (o):

„(o) ‚kreditni zahtevki‘ pomenijo denarne terjatve, ki izhajajo iz sporazuma, v katerem kreditna institucija, kot je določena v točki (1) člena 4 Direktive 2006/48/ES vključno z institucijami, navedenimi v členu 2 navedene direktive, dodeljuje kredit v obliki posojila.“

33. V odstavku 2 se drugi stavek nadomesti z:

„Katera koli pravica do nadomestitve ali umika odvečnega finančnega zavarovanja v prid dajalca zavarovanja ali v primeru kreditnih zahtevkov do zbiranja prihodkov do nadaljnjega ne sme vplivati na dejstvo, da je bilo finančno zavarovanje zagotovljeno uporabniku zavarovanja, kot je navedeno v tej direktivi.“

34. Člen 3 se spremeni:

35. V odstavku 1 se doda pododstavek:

„Če so kreditni zahtevki zagotovljeni kot finančno zavarovanje, države članice ne smejo zahtevati, da mora biti njihova vzpostavitev, veljavnost ali dopustnost dokazovanja dajanja finančnega zavarovanja na podlagi dogovora o finančnem zavarovanju odvisna od izvršitve katerega koli formalnega akta, kot je registracija ali obveščanje dolžnika kreditnega zahtevka, ki se zagotovi kot zavarovanje.“

36. Dodata se odstavka 3 [in 4]:

„3. Države članice zagotavljajo, da dolžniki kreditnih zahtevkov lahko veljavno odstopijo pisno ali na drug pravno enakovreden način:

(i) od svojih pravic glede pobota nasproti kreditodajalcem kreditnega zahtevka in nasproti oseb, katerim je kreditodajalec dodelil, zastavil ali drugače mobiliziral kreditni zahtevek kot zavarovanje, in

(ii) od svojih pravic, ki izhajajo iz pravil o bančni tajnosti, ki bi drugače onemogočala ali omejevala možnost kreditodajalcu kreditnega zahtevka, da dobi informacije glede kreditnega zahtevka ali dolžnika za namene rabe kreditnega zahtevka kot zavarovanja.“

[4. Odstavki 1,2 in 3 ne posegajo v Direktivo o potrošniškem kreditu …/xxx/ES

37. Člen 4(3) se črta.

Člen 3

Prenos

1. Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo najpozneje do 1. oktobra 2009. Besedilo teh predpisov nemudoma sporočijo Komisiji skupaj s korelacijsko tabelo med navedenimi predpisi in to direktivo.

Navedene predpise uporabljajo od 1. oktobra 2010.

Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.

2. Države članice predložijo Komisiji besedila temeljnih predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 4

Začetek veljave

Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Člen 5

Naslovniki

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju,

Za Evropski parlament Za Svet

Predsednik Predsednik[pic][pic][pic]

[1] UL L …

[2] Direktiva 2002/47/ES o dogovorih o finančnem zavarovanju, UL L 168, 27.6.2002, str. 43, in Direktiva 98/26/ES o dokončnosti poravnave, UL L 166, 11.6.1998, str. 45.

[3] Kodeks ravnanja lahko najdete na spletni strani Evropske komisije:

http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/code_en.pdf

[4] Smernice so objavljene na spletni strani Komisije:

http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/guideline_en.pdf

[5] UL L …

[6] UL L …

[7] UL L …

[8] COM(2005)657

[9] COM (2006)833

[10] http://europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets

[11] Strokovna skupina za svetovanje in nadzorovanje kliringa in poravnave.

[12] Glej priloženo prilogo.

[13] UL C […], […], str. […].

[14] UL C […], […], str. […].

[15] UL C […], […], str. […].

[16] UL C […], […], str. […].

[17] UL L 166, 11.6.1998, str. 45.

[18] COM (2005) 657 konč./2, 4.7.2006.

[19] UL L 149, 30.10.2004, str. 1. Direktiva, kot je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2007/44/ES (UL L 247, 21.9.2007, str. 1).

[20] "http://ec.europa.eu/internal_market/financial-markets/docs/code/code_en.pdf"

[21] UL L 168, 27.6.2002, str. 43.

[22] COM (2006) 833 konč., 20.12.2006.

[23] UL L 177, 30.6.2006, str. 1.

[24] UL L 145, 30.4.2004, str. 1.

[25] UL L 177, 30.6.2006, str. 1.

[26] UL L 145, 30.4.2004, str. 1.

[27] UL L 228, 11.8.1992, str. 1.

[28] UL L 345, 19.12.2002, str. 1.