Predlagana uredba se bo uporabljala za „bonitetne ocene, namenjene, da jih za regulativne in druge namene“ uporabljajo regulirane institucije v finančnem sektorju (kreditne institucije, investicijska podjetja, zavarovalnice in pozavarovalnice, kolektivni naložbeni podjemi za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) in institucije za poklicno pokojninsko zavarovanje) in ki se javno razkrivajo ali razširjajo na podlagi naročniškega razmerja (6). Poleg tega lahko navedene regulirane institucije za regulativne namene uporabljajo samo bonitetne ocene, ki jih izdajo bonitetne agencije, ustanovljene v EU in registrirane v skladu s predlagano uredbo (7).

ECB sicer podpira široko področje uporabe predlagane uredbe, podaja pa naslednje pripombe.

Prvič, čeprav besedna zveza „za regulativne in druge namene“ daje prednost širšemu področju uporabe, pa tako obrazložitveni memorandum k predlagani uredbi kot ocena učinka, ki jo je opravila Komisija, zagovarjata ožji pristop, po katerem bi predlagana uredba zajemala le bonitetne ocene, ki se uporabljajo za regulativne namene (8). Komisija zatrjuje, da je predlagani pristop „sorazmeren“, saj se „(n)e nanaša (…) na vse bonitetne agencije, temveč samo na tiste, katerih bonitetne ocene uporabljajo finančne institucije za regulativne namene, tj. tiste, ki bi lahko močno vplivale na finančni sistem“ (9). Kljub navedenemu pa predlagana uredba niha med, na eni strani, ciljem, da se uvede „skupni pristop za zagotavljanje visoke kakovosti bonitetnih ocen, namenjenih uporabi v Skupnosti“ (10) in zagotovi, da so „vse bonitetne ocene, ki jih uporabljajo finančne institucije, na katere se nanaša zakonodaja Skupnosti, visoko kakovostne in da jih izdajajo bonitetne agencije, ki poslujejo v skladu s strogimi zahtevami“ (11), ter, na drugi strani, bolj omejenim ciljem, po katerem se registracija zahteva le za bonitetne agencije, ki so ustanovljene v Skupnosti in ki želijo zagotoviti, da lahko njihove bonitetne ocene za regulativne namene uporabljajo finančne institucije v EU (12). Poleg tega predlagana uredba ne pojasnjuje pravil, ki veljajo za vrednostne papirje, za katere je bil objavljen prospekt po Direktivi 2003/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o prospektu, ki se objavi ob javni ponudbi ali sprejemu vrednostnih papirjev v trgovanje in o spremembi Direktive 2001/34/ES (13) in se ocenjujejo po predlagani uredbi.

Drugič, predlagana uredba pri navedbi področja uporabe opredeli „regulativne namene“ pretežno s sklicevanjem na najvidnejši primer uporabe bonitetnih ocen v finančni regulativi, tj. Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (preoblikovano) (14), po kateri so kreditne institucije upravičene uporabljati bonitetne ocene kot pomoč za izračun svojih kapitalskih zahtev za namene plačilne sposobnosti (15). ECB razume, da bi tak pristop omogočil zajetje bonitetnih ocen, ki „bi lahko močno vplivale na finančni sistem“ (16). S tem v zvezi so se finančni ministri in guvernerji centralnih bank skupine G20 dne 14. marca 2009 sporazumeli o regulativnem pregledu nad delovanjem, vključno z registracijo, vseh bonitetnih agencij, katerih bonitetne ocene se uporabljajo za regulativne namene (17). Vendar pa glede na to, da pojem „regulativni nameni“ ni posebej opredeljen in da ni določeno, ali zajema sklicevanja na uporabo bonitetnih ocen v zakonodaji Skupnosti (kakor je implementirana v nacionalni zakonodaji) in v nacionalnih predpisih, ECB predlaga dodatno pojasnilo. Končno, nekatere določbe predlagane uredbe, kot je splošna obveznost bonitetnih agencij, da razkrijejo „vse bonitetne ocene“ (18), bi lahko bile v nasprotju z dometom predlagane uredbe, če naj bi bila le-ta omejena na bonitetne ocene za uporabo v regulativne namene.

Tretjič, predlagana uredba se uporablja le za bonitetne ocene, ki se razširjajo na podlagi naročniškega razmerja ali javno razkrivajo. Skladno s pravili, ki veljajo za zunanje bonitetne institucije (external credit assessment institutions – ECAI) v Direktivi 2006/48/ES (19), se predlaga pojasnilo, da se bonitetne ocene štejejo za javno razkrite, če potencialnim uporabnikom omogočajo dostop po enakih pogojih in javnosti dovoljujejo primerno oceno.

Četrtič, bonitetne ocene bi morale temeljiti na metodologijah, ki združujejo kvalitativne in kvantitativne pristope (20). V tej zvezi se ugotavlja, da bonitetna orodja zunanjih ponudnikov (21) običajno temeljijo izključno na kvantitativnih pristopih in ne upoštevajo kvalitativnih informacij, kot so informacije, pridobljene v stikih z vodstvom in zaposlenimi na operativni ravni pri ocenjevanem subjektu. V kontekstu okvira politike za operacije denarne politike Eurosistema (ki zajema ECB in nacionalne centralne banke držav članic, ki so sprejele euro (NCB), se ta vrsta bonitetnih sistemov obravnava ločeno od drugih virov bonitetnih ocen, kot so ECAI. Glede na to bi bilo treba preučiti, ali bi morala predlagana uredba določiti, da bonitetne ocene, ki jih izdajo zunanji ponudniki bonitetnih orodij, ne sodijo v njeno področje uporabe.