[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 4.4.2006

COM(2006) 160 konč.

2004/0001 (COD)

Spremenjeni predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o storitvah na notranjem trgu

(predložila Komisija)

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

Komisija predstavlja spremenjeni predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o storitvah na notranjem trgu. Spremenjeni predlog vključuje tiste spremembe, ki jih je predlagal Evropski parlament pri prvi obravnavi in jih je sprejela tudi Komisija, ter številna pojasnila, o katerih je razpravljal Svet. V celoti upošteva tudi sklepe Evropskega sveta, ki poudarjajo potrebo po uresničitvi popolnega delovanja notranjega trga ob istočasnem ohranjanju evropskega socialnega modela.

1. Ozadje

Komisija je svoj predlog sprejela 13. januarja 2004. Evropskemu parlamentu in Svetu je bil uradno poslan 6. februarja 2004.

Odbor regij je dal svoje mnenje 29. septembra 2004, Evropski ekonomsko-socialni odbor pa 9. februarja 2005. Evropski parlament je sprejel zakonodajno resolucijo pri prvi obravnavi 16. februarja 2006 in predlagal spremembe predloga Komisije.

2. CILJ PREDLOGA KOMISIJE

Izboljšati temelje za gospodarsko rast in zaposlovanje v EU . Predlog je del procesa gospodarske reforme, začete z lizbonsko strategijo. Storitve predstavljajo največji delež gospodarstva EU, zato so konkurenčne storitve bistvenega pomena za gospodarsko rast. Veliko ovir notranjega trga trenutno preprečuje mnogim podjetjem, zlasti malim in srednjim podjetjem, da bi se širila čez državne meje in popolnoma izkoristila ugodnosti notranjega trga. To slabi tudi svetovno konkurenčnost ne le ponudnikov storitev EU, temveč tudi proizvodnega sektorja EU, ki je vedno bolj odvisen od visokokakovostnih storitev. S tem je Evropa tudi manj zanimiva za tuje naložbe.

Uresničiti dejanski notranji trg storitev z odpravo pravnih in upravnih ovir pri razvoju storitvenih dejavnosti. Do teh ovir prihaja, kadar želijo ponudniki storitev iz ene države članice ustanoviti svoj sedež v drugi državi članici kot tudi kadar želijo opravljati storitev, ki jo sicer opravljajo v državi v kateri imajo sedež, v drugi državi članici, in se zato na primer začasno preselijo v drugo državo članico. Namen predloga je omogočiti lažje izvajanje teh dveh temeljnih svoboščin, ki jih vsebuje Pogodba ES – svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev, ter zagotoviti ponudnikom storitev večjo pravno varnost.

Okrepiti pravice potrošnikov kot uporabnikov storitev . Povpraševanju potrošnikov po čezmejnih storitvah ni zadoščeno zaradi znatnih pravnih in upravnih težav ter pomanjkanja informacij o storitvah iz drugih držav članic in nezaupanja v te storitve. Predlog želi te težave rešiti z uvedbo obveznosti za države članice, da odstranijo omejitve pri uporabi čezmejnih storitev z uporabo načela nediskriminacije in z zahtevo za več transparentnosti in informacij od ponudnikov storitev.

Vzpostaviti pravno zavezujoče obveznosti za učinkovito upravno sodelovanje med državami članicami. Učinkovito in dobro delujoče upravno sodelovanje je bistvenega pomena za pravilno delovanje notranjega trga. Regulativni organi v državah članicah so slabo seznanjeni s pravnim okvirom in nadzorom v drugih državah članicah in mu in zato ne zaupajo. Zato prihaja do podvajanja pravil in preverjanj pri čezmejnih dejavnostih, kar lahko izkoristijo prevaranti, da bi se izognili nadzoru ali obšli veljavna nacionalna pravila, kar pomeni posledično tveganje za uporabnike storitev. Predlog določa pravne obveznosti izmenjave informacij in vzajemne pomoči med državami članicami, podprte z dobro delujočim elektronskim informacijskim sistemom, ki bo pristojnim organom omogočil enostavno prepoznavanje ustreznih sogovornikov v drugih državah članicah in učinkovito sporazumevanje z njimi.

3. Mnenje Komisije o spremembah, ki jih je predložil Evropski parlament

3.1. Področje uporabe in druge splošne določbe (členi 1–4)

Storitve splošnega pomena. Iz sprememb 13, 44 in delov sprememb 72 in 289, ki se nanašajo na člen 1 in člen 2 ter ustrezne uvodne izjave, je razvidno , da so storitve splošnega pomena zajete v področje uporabe Direktive, da pa Direktiva ne predvideva njihove liberalizacije ali privatizacije javnih subjektov, ki zagotavljajo take storitve, niti ne obravnava njihovega financiranja ali državnih pomoči. Sprememba 73 v členu 2 pojasnjuje, da so storitve splošnega pomena zunaj področja uporabe Direktive. Komisija se strinja s spremembo 44 in z ustreznimi deli sprememb 72 in 289. Komisija sprejme tudi spremembi 13 in 73, vendar z manjšim preoblikovanjem besedila spremembe 73 (člen 2) kot tudi besedila spremembe 13 (nova uvodna izjava 7a), z obrazložitvijo, da spadajo storitve splošnega gospodarskega interesa – za katere veljajo eksplicitne izključitve nekaterih posebnih sektorjev – v področje uporabe Direktive, ker so to storitve gospodarske narave.

Zdravstvene storitve. Sprememba 78 dodaja ustrezno spremembo v členu 2 in s tem iz področja uporabe izključuje tako zasebne kot javne zdravstvene storitve. Sprememba 304 v uvodni izjavi 10 c opredeljuje, da ta izključitev zajema zdravstveno varstvo in farmacevtske storitve, ki jih opravljajo zdravstveni delavci v reguliranih poklicih za ocenjevanje, ohranjanje ali izboljšanje zdravstvenega stanja pacientov. Sprememba 233/403 v členu 1 razlaga, da Direktiva ne vpliva na javne zdravstvene storitve ali dostop ponudnikov zdravstvenih storitev do javnih sredstev. Sprememba 305 dodaja novo uvodno izjavo 10 d , ki pojasnjuje, da Direktiva ne vpliva na povračilo stroškov zdravstvenega varstva, zagotovljenega v drugi državi članici, in poudarja, da je treba to vprašanje rešiti z drugim pravnim instrumentom, da bi dosegli večjo pravno varnost in jasnost. Komisija sprejme izključitev zdravstvenih storitev s področja uporabe in potrjuje svojo zavezanost, da bo na področju zdravstvenih storitev sprejela posebno pobudo. Zato se spremembe 78, 304 in 305 sprejmejo. Spremembe 233/403 glede javnega zdravstvenega varstva postanejo zaradi prekrivanja z opredelitvijo iz člena 2 brezpredmetne.

Socialne storitve Sprememba 292 v členu 1 navaja, da Direktiva ne vpliva na storitve, katerih cilj je socialno skrbstvo, sprememba 252 , ki se nanaša na člen 2, pa socialne storitve, kot so storitve nudenja socialnih stanovanj, otroškega varstva in pomoči družinam, izključuje iz področja uporabe Direktive. Spremembi 294 in 296 uvajata dve novi uvodni izjavi, v katerih je pojasnjena narava socialnih storitev, zlasti glede nudenja socialnih stanovanj, otroškega varstva in pomoči družinam. Sprememba 295 uvaja uvodno izjavo, ki opredeljuje, da Direktiva ne obravnava financiranja socialnih stanovanj in z njimi povezanih sistemov pomoči, meril ali pogojev, ki jih za storitve nudenja socialnih stanovanj določijo države članice. Poleg tega sprememba 10 v neki drugi uvodni izjavi dodaja, da Direktiva ne zadeva zahtev, ki urejajo dostop do javnih sredstev, na primer za socialne storitve. Komisija meni, da je treba vsako izključitev iz Direktive jasno opredeliti, da bi zagotovili večjo pravno varnost in se izognili različnim razlagam v državam članicah. Zato Komisija preoblikuje opredelitev spremembe 252 (člen 2) in združuje spremembi 294 in 296 v novo uvodno izjavo 10 h , da bi opredelila, da izključitev iz Direktive zadeva samo tiste socialne storitve, ki se nanašajo na nudenje socialnih stanovanj, otroško varstvo in pomoč družinam ter pomoči potrebnim osebam, ki jih zaradi družbenega pomena zagotavljajo bodisi država bodisi od nje pooblaščeni ponudniki, da bi zagotovili podporo tistim, ki so pomoči posebno potrebni. Zato je sprememba 292 odveč. Besedilo spremembe 295 se preoblikuje, da bi se pojasnilo, da zadeva socialne storitve na splošno in ne samo nudenje socialnih stanovanj. Sprememba 10 se sprejme v celoti. Sprememba 232 poudarja posebno socialno vlogo nepridobitnih športnih dejavnosti. Sprememba se sprejme in vstavi v novo uvodno izjavo 16a, njeno besedilo pa se preoblikuje, da se zagotovi pravna skladnost besedila.

Druge sektorske izključitve in popolna izključitev obdavčenja. Spremembe 300 in 302/332 zadevajo člen 2 in izključujejo agencije za začasno zaposlovanje oziroma storitve varovanja iz področja uporabe Direktive. Ustrezne uvodne izjave, dodane s spremembami 301 in 303 , poudarjajo, da je treba predpise, ki se uporabljajo za te sektorje, v celoti uskladiti. Sprememba 77 izključuje samo tiste pravne storitve, ki jih uravnavajo drugi instrumenti Skupnosti. Spremembe 79, 80 in 81 , ki se nanašajo na člen 2, in spremembe 16 , 17 in 18 glede ustreznih uvodnih izjav, iz področja uporabe izključujejo avdiovizualne storitve – ne glede na njihov način produkcije, distribucije in prenašanja – igralništvo ter poklice, povezane z izvajanjem javne oblasti , zlasti poklic notarja. Komisija sprejme izključitev storitev agencij za začasno zaposlovanje in storitev zasebnega varovanja v skladu s spremembama 300 in 302/333. Vendar potreba po popolni uskladitvi storitev agencij za začasno zaposlovanje in storitev varovanja ni bila potrjena, zato sprememb 301 in 303 ni mogoče sprejeti. Komisija ne sprejme spremembe 77 o izključitvi pravnih storitev; to ni potrebno, saj že člen 3 določa, da v primeru nasprotja med določbami Direktive o storitvah in določbo drugega instrumenta Skupnosti, ki ureja posebne vidike storitvenih dejavnosti, prevlada slednja. Glede avdiovizualnih storitev Komisija sprejme izključitev v skladu s spremembo 79 in preoblikuje besedilo spremembe 19 (nova uvodna izjava 10 e ), da bi jo uskladila s spremembo člena in pojasnila, da se Direktiva ne uporablja za pomoči, dodeljene v avdiovizualnem sektorju, ki so zajete v predpisih Skupnosti o konkurenci. Komisija v smislu sprejme izključitev storitev na področju igralništva, vendar spreminja besedilo sprememb 17 in 80, da bi ga jasno omejila na same dejavnosti igralništva. Komisija samo delno sprejema spremembi 18 in 81 glede poklicev, povezanih z izvajanjem uradne oblasti, in usklajuje besedilo o izključitvi z natančnimi omejitvami iz člena 45 Pogodbe ES, ki predvideva odstopanje od svobode ustanavljanja in svobode zagotavljanja storitev za posebne dejavnosti, ki so povezane z neposredno in posebno udeležbo pri izvajanju uradne oblasti, in ne za vse poklice kot take.

Komisija sprejme popolno izključitev obdavčevanja v skladu s spremembo 82 , ki se nanaša na člen 2, in spremembo 19 (uvodna izjava 11).

Spremembe 14, 15, 20, 74, 75 in 306 zadevajo sektorske izključitve (v členu 2 in ustreznih uvodnih izjavah), prvotno predlagane v zvezi s finančnimi storitvami, elektronskimi komunikacijskimi storitvami in prevoznimi storitvami , vendar vsebujejo dodatna pojasnila. Komisija lahko sprejme spremembe 14, 15, 20, 74 in 306 v celoti ali z ustreznim preoblikovanjem zaradi pravne skladnosti besedila (glej člen 2 in uvodno izjavo 9, novi uvodni izjavi 10a in 10b), ne more pa sprejeti spremembe 75, saj že uvodna izjava 10a vsebuje ustrezno razlago glede telekomunikacijskih storitev.

Posebna pravna področja. Sprememba 298 v členu 1 pojasnjuje razmerje Direktive do temeljnih pravic , kakor jih države članice priznavajo v Listini o temeljnih pravicah, sprememba 299 pa uvaja novo uvodno izjavo, ki določa, da je treba to direktivo razlagati v smislu usklajevanja uveljavljanja temeljnih pravic s temeljnimi svoboščinami, določenimi v členih 43 in 49 Pogodbe. Sprememba 8 pojasnjuje, da Direktiva v celoti spoštuje pobude Skupnosti, ki temeljijo na členu 137 Pogodbe, v zvezi s spodbujanjem zaposlovanja ter izboljšanjem življenjskih in delovnih pogojev. Sprememba 297 , ki se nanaša na člen 1, in sprememba 9 , ki se nanaša na ustrezno uvodno izjavo, navajata, da Direktiva ne velja za ali posega v delovno pravo , tj. katero koli zakonsko ali pogodbeno določbo v zvezi s pogoji zaposlovanja, delovnimi pogoji, vključno z zdravjem in varnostjo pri delu ter razmerjem med delodajalci in delojemalci, ter da v celoti spoštuje razmerja med socialnimi partnerji, vključno s pravico do stavk, in ne posega v zakonodajo o socialni varnosti držav članic. Sprememba 297 , ki se nanaša na člen 1, in sprememba 9 , ki se nanaša na ustrezno uvodno izjavo, navajata, da Direktiva ne velja za ali posega v delovno pravo , tj. katero koli zakonsko ali pogodbeno določbo v zvezi s pogoji zaposlovanja, delovnimi pogoji, vključno z zdravjem in varnostjo pri delu ter razmerjem med delodajalci in delojemalci, ter da v celoti spoštuje razmerja med socialnimi partnerji, vključno s pravico do stavk, in ne posega v zakonodajo o socialni varnosti držav članic. Sprememba 290 v zvezi s členom 1 in sprememba 291 (uvodna izjava) določata, da Direktiva ne sme posegati v pravila kazenskega prava . Sprememba 7 in del spremembe 72 tako v uvodni izjavi kot v besedilu člena 1 pojasnjujeta, da Direktiva ne posega v ukrepe držav članic v skladu z zakonodajo Skupnosti v zvezi z zaščito ali spodbujanjem kulturne in jezikovne različnosti ter pluralnosti medijev. Komisija v zvezi z vprašanji temeljnih pravic sprejme spremembo 298, ki jo je treba ustrezno preoblikovati, da bi zagotovili pravno skladnost besedila, spremembo 299 pa sprejema v celoti. Glede delovnega prava se Komisija strinja, da Direktiva, kakor je pojasnjeno v spremembi 297, nanj ne vpliva, vključno s pravico do stavk kot tudi zakonodajo držav članic o socialni varnosti. Da bi zagotovila pravno skladnost, večjo jasnost in lažje razumevanje besedila je Komisija poenostavila besedili sprememb 297 in 298, tako da je delovno pravo obravnavano v odstavku 6 člena 1, vprašanje temeljnih pravic v zvezi s kolektivnimi pogodbami pa v odstavku 7 člena 1. Glede kazenskega prava Komisija sprejme spremembo 290 in navaja, da Direktiva ne vpliva na določbe kazenskega prava, kot tudi spremembo 291 (nova uvodna izjava 6e), ki jo je treba preoblikovati zaradi dodatnega pojasnila, da se pravila kazenskega prava ne smejo zlorabiti, da bi se obšla pravila, ki jih določa ta direktiva. Glede zaščite ali spodbujanja kulturne in jezikovne različnosti ter pluralnosti medijev Komisija sprejme spremembo 7 v celoti in spreminja besedilo ustreznih delov spremembe 72, da bi zagotovila pravno skladnost besedila. Komisija v celoti sprejme spremembo 8 (nova uvodna izjava 6f).

Razmerje med Direktivo in drugimi določbami zakonodaje Skupnosti. To vprašanje obravnavata spremembi 83 in 21 v členu 3 in ustrezni uvodni izjavi 13. Komisija sprejme nadaljnje pojasnilo, ki ga vsebuje sprememba 83, da Direktiva ne prevladuje nad drugimi instrumenti Skupnosti in da v primeru nasprotja z drugimi instrumenti Skupnosti, ki urejajo posebne vidike dostopa in izvajanja storitvene dejavnosti, prevladajo določbe o teh posebnih vidikih v teh instrumentih. Da bi zagotovili splošno skladnost besedila in tesneje povezali delo Evropskega parlamenta in Sveta, je Komisija dodala nekatera pojasnila (uvodni izjavi 13a in 13b). Poleg tega spremembi 307 in 219 (združeni s spremembo 83) navajata, da ta direktiva ne vpliva na mednarodno zasebno pravo, zlasti na mednarodno zasebno pravo v zvezi s pogodbenimi in nepogodbenimi obveznostmi, in razlaga vpliv na predpise o varstvu potrošnikov. Komisija sprejme spremembo 307 in spremembo 219, katerih besedilo je treba v manjši meri preoblikovati, da bi vsebovalo pravno ustrezen sklic na varstvo potrošnikov.

Opredelitve pojmov (člen 4). Spremembe 23 do 26, 39, 84 do 90, 308, 92 do 98 se nanašajo na opredelitve pojmov, ki jih vsebuje besedilo Direktive (glej člen 4 in ustrezne uvodne izjave). Komisija sprejme spremembe 25–26, 93–94 in 97–98 v celoti; sprejme tudi spremembe 23–24, katerih besedilo je treba v manjši meri preoblikovati in jih združiti. Poleg tega Komisija načeloma sprejme spremembe 39, 84, 88 do 90, 95 in 308, vendar jih preoblikuje, da bi bilo besedilo skladno s pravnim redom ali s področjem uporabe Direktive. Vendar pa Komisija ne more sprejeti sprememb 85 in 86. Sprememba 96 glede opredelitve pojma „delavec“ je glede na ponovno opredelitev področja uporabe prav tako odveč in se ne sprejme. Sprememba 92, ki zadeva pojem „pristojna oblast“, in sprememba 87 glede pojma „ponudnik“ se ne sprejmeta zaradi jasnosti in skladnosti besedila s pravnim redom Skupnosti. Komisija tudi ne more sprejeti spremembe 22 , ki črta seznam primerov storitev, ki jih zajema Direktiva v uvodni izjavi 14. Ta uvodna izjava pojasnjuje Direktivo in se zato ponovno uvede z manjšimi spremembami besedila zaradi upoštevanja novega področja uporabe. Da bi vključila tudi uporabno dodatno pojasnilo, ki ga je predložil Svet, je Komisija dopolnila uvodno izjavo 18a (sprememba 25) in uvodno izjavo 20a ter dodala novo uvodno izjavo 18b.

Komisija v celoti ali z manjšimi popravki besedila sprejme spremembe 1 do 3, 5, 6, 11 , ki se nanašajo na uvodne izjave, ki opisujejo splošne cilje Direktive in njeno nevplivanje na notranje dodeljevanje pooblastil v državah članicah, vendar ne more sprejeti spremembe 4 .

3.2. Upravna poenostavitev (členi 5–8)

Poenostavitev postopkov (člen 5). Sprememba 99 spreminja oddelek 1 poglavja o pravici ustanavljanja za ponudnike storitev v novo, samostojno poglavje o „upravni poenostavitvi“. Sprememba 27 pojasnjuje, da namen pravil glede upravnih postopkov ni uskladiti nacionalne upravne predpise, temveč odpraviti zelo zapletene elemente, ki ovirajo svobodo ustanavljanja. Sprememba 100 v členu 5 navaja, da države članice preverijo (v spremembi uporabljen glagol „potrditi“ se zdi nenatančen) in po potrebi poenostavijo postopke in formalnosti, ki se uporabljajo za dostop do storitvenih dejavnosti ali njihovo izvajanje. Poleg tega sprememba uvaja obveznost držav članic, da „v povezavi s Komisijo“ uvedejo usklajene evropske obrazce (isto izhaja iz spremembe 29 ) in dodaja seznam obstoječe zakonodaje Skupnosti, za katero se člen 5(1)(a) in (2) ne uporabljata. Sprememba 100 tudi pojasnjuje, da imajo države članice še naprej pravico zahtevati „ neoverjeni prevod“ dokumentov v enega od svojih uradnih jezikov. Sprememba 30 poudarja, da se ne morejo uvesti formalne zahteve, kot je predložitev izvirnih dokumentov, vključno z overjenimi prevodi, razen če so utemeljene s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes. Komisija sprejme spremembe 99, 27 in 29–30 v celoti, spremembo 100 pa sprejme načeloma, saj je treba besedilo preoblikovati, da bi bilo pravno skladno in bi bilo v njem upoštevano delo Sveta. Besedilo Komisije zlasti jasno določa, da bo uvedba evropskih obrazcev izvedena v skladu s postopkom komitologije, in dodaja novo uvodno izjavo (22b), ki vsebuje številne parametre, ki jih lahko države članice upoštevajo pri preverjanju potrebe po poenostavitvi postopkov in formalnosti.

Enotne kontaktne točke (člen 6). Sprememba 102 pojasnjuje, da mora biti v primerih, ko se zahteva predhodna registracija, ta na voljo v elektronski obliki na enotnih kontaktnih točkah. Sprememba 103 zahteva, da Komisija koordinira enotne kontaktne točke z ustanovitvijo evropskega centra za stike. Sprememba 104 pojasnjuje, da ustanovitev enotnih kontaktnih točk ne vpliva na delitev funkcij in pristojnosti med organi znotraj nacionalnih sistemov. Sprememba 309 določa novo časovno razporeditev za ustanovitev enotnih kontaktnih točk. Sprememba 310 določa, da se lahko na kontaktnih točkah opravijo vsi postopki in formalnosti, potrebni za nadzor skladnosti z Direktivo 96/71/ES. Komisija sprejme spremembi 309 in 104 in v novi uvodni izjavi, ki odraža delo Sveta, in obenem pojasni, da mora biti pristojbina, ki jo lahko zaračunajo enotne kontaktne točke, sorazmerna stroškom postopkov in formalnosti. Vendar pa Komisija ne more sprejeti spremembe 102, ker bi predhodna registracija pri enotnih kontaktnih točkah pomenila nepotrebno upravno obremenitev. Komisija ne more sprejeti tudi spremembe 103, ker bi bila evropska enotna kontaktna točka nepotrebna upravna struktura in bi bila v nasprotju z načelom subsidiarnosti (saj upravno usklajevanje najbolje opravijo kar države članice same). Spremembe 310 ni mogoče sprejeti, ker sklicevanje na nadzor skladnosti z Direktivo 96/71/ES, na katero ta predlog na noben način ne vpliva, ni ustrezno.

Pravica do obveščenosti (člen 7). Sprememba 105 pojasnjuje, da pravica do obveščenosti zadeva le splošno razpoložljiva pravna sredstva. Spremembe 31, 106 in 110 pojasnjujejo, da obveznost pristojnih organov do zagotavljanja pomoči ne zajema pravnega svetovanja v posameznih primerih; da obveznost zagotavljanja informacij lahko izpolnijo tako, da omogočijo dostop do teh informacij na spletni strani; da bi bil v okviru svetovanja lahko na voljo vodič po posameznih stopnjah; in da so informacije predstavljene v preprostem in razumljivem jeziku. Sprememba 107 navaja, da morajo biti informacije in pomoč dostopne med drugim na daljavo in v elektronski obliki. Sprememba 108 določa rok za izpolnitev obveznosti glede obveščanja, sprememba 109 pa pojasnjuje, da mora biti razpoložljivost informacij v drugih jezikih združljiva z zakonodajo držav članic o rabi jezikov. Sprememba 33 z uvedbo nove uvodne izjave utrjuje določbe iz člena 7. Komisija sprejme spremembe 105–106, 108–110, 31 in 33 ter v skladu z delom Sveta v spremembi 31 (uvodna izjava 25c) dodaja, da zadeve, kot je prevzemanje odgovornosti za napačne ali zavajajoče informacije, opredelijo države članice. Na drugi strani pa Komisija ne more sprejeti spremembe 107, ker bi s tem umaknili obveznost zagotavljanja informacij v elektronski obliki, kar je bistvenega pomena za uresničitev upravne poenostavitve.

Postopki v elektronski obliki (člen 8). Sprememba 111 določa spremenjeno časovno razporeditev za uvedbo ter pojasni, da se postopke in formalnosti lahko enostavno opravi med drugim v elektronski obliki (kot sprememba 32 ) in da naj se postopki v elektronski obliki ne bi uporabljali v primerih, ko se zahteva originalna dokumentacija. Komisija ne more sprejeti spremembe 111, razen spremenjenega časovnega razporeda, in spremembe 32, kajti postopki v elektronski obliki so, kot je navedeno zgoraj, bistven ukrep za upravno poenostavitev in se lahko uporabljajo tudi v zvezi z originalno dokumentacijo, saj se verodostojnost lahko dokaže tudi z elektronsko overovitvijo. Vendar pa Komisija meni, da je na podlagi spremembe 32 (uvodna izjava 26), ki upošteva delo Sveta, primerno pojasniti, da obveznost zagotavljanja postopkov v elektronski obliki državam članicam ne preprečuje, da poleg elektronske oblike omogočajo druge načine za opravljanje postopkov in formalnosti.

3.3. Svoboda ustanavljanja ponudnikov storitev (členi 9–15)

Sistem dovoljenj. Sprememba 35 v uvodni izjavi 27c pojasnjuje, da določbe Direktive, ki obravnavajo sistem dovoljenj, ne zadevajo niti odločitev pristojnih organov za ustanovitev javnega ali zasebnega subjekta niti njihovega sklepanja pogodb. Sprememba 37 navaja, da lahko pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes, kot je javno zdravje, upravičijo uporabo sistemov dovoljenj in drugih omejitev, ki se uporabljajo za socialne storitve, pod pogojem, da se spoštujejo načela nediskriminacije, nujnosti in sorazmernosti. Spremembi 112–113 to poglavje oziroma oddelek preoblikujeta in preimenujeta. Sprememba 116 (kot tudi sprememba 209 ) izključuje sisteme dovoljenj iz postopka medsebojnega ocenjevanja. Komisija v celoti ali delno sprejme spremembe 35 in 112–113, spremembo 37 pa z manjšimi spremembami besedila. Na drugi strani pa Komisija ne more sprejeti sprememb 116 in 209, ker je obveznost ocenjevanja sistemov dovoljenj in poročanja o njih bistven ukrep za olajšanje dostopa do storitvenih dejavnosti in njihovega izvajanja. Vendar Komisija v novi uvodni izjavi (27d) v skladu z delom Sveta opredeli, da se obveznost poročanja nanaša samo na obstoj sistemov dovoljenj, ne pa na merila in pogoje za izdajo dovoljenja. Glede sprememb 114, 115 in 117 , ki vsebujejo predvsem tehnične spremembe, Komisija sprejme spremembi 115 in 117, katerih besedilo je treba zaradi pravne skladnosti preoblikovati. Vendar pa Komisija ne more sprejeti spremembe 114, zaradi katere bi bilo besedilo manj jasno.

Pogoji za izdajo dovoljenj. Spremembi 34 in 121 določata, da mora dovoljenje praviloma pokrivati celotno državno ozemlje, razen če je omejitev območja uporabe utemeljena s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes, kot je varstvo okolja. Spremembi 34 in 123 določata, da Direktiva ne vpliva na lokalne in regionalne pristojnosti za izdajo dovoljenj. Merilom, katerim mora ustrezati sistem dovoljenj, s prememba 119 dodaja „transparentnost“ in „dostopnost“. Sprememba 120 pojasnjuje, da je treba pri ugotavljanju, ali so pogoji za izdajo dovoljenja enakovredni ali v osnovi primerljivi s tistimi, ki za ponudnika že veljajo v drugi državi članici (nepodvajanje), upoštevati ne le njihov cilj in namen, temveč tudi njihov vpliv ter učinkovitost njihove uveljavitve. Sprememba 122 izključuje odločitve za izdajo dovoljenja iz zahteve za navedbo razlogov in zagotovitev pravnih sredstev pred sodiščem. Sprememba 118 črta besedo „objektiven“ iz stavka „utemeljena s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes“ v členu 10. Komisija v celoti sprejme spremembe 34, 118, 119 in 123. Sprememba 120 se sprejme samo v primeru, da se obenem vstavi nova uvodna izjava (27g): namen tega je pojasniti, da zahteva po nepodvojevanju državam članicam ne preprečuje uporabe lastnih pogojev, temveč se zahteva zgolj upoštevanje enakovrednih pogojev, ki jih ponudnik že izpolnjuje v drugi državi članici. Komisija se strinja tudi z vsebino spremembe 121, vendar se je odločila za spremembo besedila. Na drugi strani pa Komisija ne more sprejeti spremembe 122, ker lahko izključitev odločitve za izdajo dovoljenja iz zahteve za navedbo razlogov povzroči, da bo sodni nadzor upravnih odločb, zlasti za tretje strani, manj učinkovit ali celo nemogoč.

Trajanje veljavnosti dovoljenja. Izbira med več kandidati. Spremembi 128 in 36 navajata, da se ne posega v možnost držav članic, da prekličejo dovoljenja, zlasti kadar pogoji za dovoljenja niso več izpolnjeni. Spremembe 124–127, 129, 38 in 30 vsebujejo koristna pojasnila v zvezi s členom 11 in ustreznimi uvodnimi izjavami. Sprememba 130 določa, da lahko države članice pri uporabi svojega izbirnega postopka upoštevajo več ciljev v zvezi z javnim interesom. Komisija sprejme spremembe 128 in 36, vendar samo za primere, ko pogoji za pridobitev dovoljenja niso več izpolnjeni. Poleg tega Komisija v celoti ali delno sprejme spremembe 124–127, 129 in 38, spremembe 130 in 30 pa z manjšimi prilagoditvami besedila.

Postopki za izdajo dovoljenj. S spremembama 134 in 28 se črta pravilo, v skladu s katerim se v primeru, da ni odgovora v določenem roku, šteje, da je dovoljenje odobreno („tiho dovoljenje“). Sprememba 135 navaja, da se potrdilo o prejemu prošnje za dovoljenje izda samo na zahtevo prosilca in da na potrdilu ni treba navesti razpoložljivih pravnih sredstev. Spremembe 131–133 in 136–137 vsebujejo tehnična pojasnila, ki jih Komisija lahko sprejme, in sicer z manjšimi popravki kar zadeva spremembi 136–137. Po drugi strani pa Komisija ne more sprejeti sprememb 134 in 28, ker je tiho dovoljenje ključno za lažje uveljavljanje svobode ustanavljanja. Vendar pa Komisija v uvodni izjavi (28a) pojasnjuje, v skladu z delom Sveta, da se lahko v zvezi s tihim dovoljenjem za posebne dejavnosti sprejme drugačna ureditev, če je ta objektivno utemeljena s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes. Komisija ravno tako ne more sprejeti spremembe 135, ker bi bilo to dodatno breme za prosilce in bi otežilo sodni nadzor.

Prepovedane zahteve (člen 14). Sprememba 138 spreminja naslov tega oddelka. Sprememba 140 (in 41 ) pojasnjuje, da prepoved uporabe ekonomskega preizkusa za vsak primer posebej ne zadeva zahtev načrtovanja, s katerimi se ne izpolnjujejo gospodarski cilji, a ki ustrezajo pomembnim razlogom, ki se nanašajo na javni interes. Sprememba 141 pojasnjuje, da prepoved neposredne ali posredne vpletenosti konkurenčnih udeležencev pri izdajanju dovoljenj ne velja za posvetovanja z organizacijami, kot so gospodarske zbornice, o zadevah, ki se ne nanašajo na posamezne prošnje. Sprememba 40 določa, da je lahko v nekaterih primerih upravičeno prisiliti ponudnika storitev, da je prisoten pri izvajanju dejavnosti. Sprememba 142 pojasnjuje, da prepoved zahteve, v skladu s katero mora ponudnik storitve s sedežem na ozemlju neke države članice imeti finančno jamstvo ali zavarovanje, ne posega v možnost te države članice, da zahteva finančna jamstva kot taka, ali da zahteva, da se s podjetjem sklene zavarovanje s posebnimi ali izključnimi pravicami, ali da posega v zahteve v zvezi z udeležbo v skupnem odškodninskem skladu. Sprememba 143 pojasnjuje zahtevo po predhodni registraciji. Komisija sprejme spremembe 138, 140, 141, 143 in 41 v celoti, spremembo 40 pa z dodatnimi pojasnili. Komisija sprejme spremembo 142 v smislu, vendar preoblikuje zadevno določbo, da bi jo uskladila z zakonodajo Skupnosti, in dodatno razlago v novi uvodni izjavi 32a, skladno z delom Sveta. Poleg tega sprememba 143 vsebuje tehnična pojasnila, ki jih Komisija sprejme, in obenem v novi uvodni izjavi (32b) na podlagi dela Sveta dodatno pojasni prepoved predhodne registracije.

Zahteve, ki jih je treba oceniti (člen 15). Sprememba 42 pojasnjuje, da postopek medsebojnega ocenjevanja ne posega v svobodo držav članic, da v okviru lastne zakonodaje določijo višjo stopnjo varstva javnega interesa, in da se morajo pri ocenjevanju upoštevati posebnosti storitev splošnega gospodarskega pomena ter posebnih nalog, ki so jim dodeljene, kar lahko upraviči nekatere omejitve svobode ustanavljanja. Spremembi 144 in 145 črtata primere zahtev v zvezi s pravno naravo ponudnika ali imetništvom delnic podjetja. Sprememba 147/242 iz postopka ocenjevanja izključuje zahteve v zvezi s prodajo pod ceno in razprodajami. Sprememba 149/242 črta besedo „objektivno“ iz stavka „utemeljena s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes“. Sprememba 148/242 (kot tudi sprememba 43 ) izključuje obveznosti „prenosa“ iz postopka ocenjevanja. Tudi sprememba 150 izključuje storitve splošnega gospodarskega pomena in sheme socialnega zavarovanja iz odstavkov 1 do 4 člena 15. Poleg tega sprememba 150 skupaj s spremembo 151 ukinja prepoved o uvedbi novih podobnih zahtev držav članic, razen če te ne izpolnjujejo meril nediskriminacije, nujnosti in sorazmernosti, in ustrezno obveznost držav članic, da poročajo o tovrstnih novih zakonih, predpisih ali upravnih določbah. Sprememba 146 dodaja sklic na direktivo o poklicnih kvalifikacijah. Komisija sprejme spremembe 42, 147 in 148/149/242. Komisija sprejme tudi črtanje primerov iz zadevnih členov, ki je predvideno s spremembama 144 in 145. Komisija v uvodni izjavi 34, v skladu z delom Sveta, dodaja tudi pojasnilo, da ocenjevanje zahtev, ki uvajajo najnižje in/ali najvišje tarife, zadeva samo tarife, ki so jih pristojni organi uvedli za zagotavljanje nekaterih storitev, ne zadeva pa splošnih pravil o določanju cen, denimo v zvezi z najemom hiš. Komisija načeloma sprejme spremembo 150 v zvezi s storitvami splošnega gospodarskega pomena in podrobno navaja, da se odstavki 1 do 3 člena 15 uporabljajo v zakonodaji na področju storitev splošnega gospodarskega pomena samo pod pogojem, da uporaba takih predpisov pravno ali dejansko ne ovira izvajanja posebne naloge, ki jim je dodeljena. Črtanje obveznosti sporočanja (sprememba 151) bi močno oslabilo postopek ocenjevanja in zato ne more biti sprejeto. Končno, spremembe 146, 148 in 149/242 predlagajo tehnične spremembe, ki jih Komisija sprejme (vendar pa se v spremembi 146 sklic nanaša na celotno direktivo o poklicnih kvalifikacijah in ne samo na naslov II te direktive).

3.4. Svoboda opravljanja storitev in odstopanja (členi 16–19)

Svoboda opravljanja storitev (člen 16). S spremembo 152 (glede naslova poglavja) in spremembo 293/rev4 (glede člena 16) se načelo prejšnje izvorne države nadomesti z določbo o svobodi opravljanja storitev. Sprememba 293/rev4 potrjuje pravico ponudnikov storitve do opravljanja storitve v državi članici, ki ni država članica ustanovitve, in zavezuje državo članico, v kateri se opravlja storitev, da zagotovi prost dostop do storitvene dejavnosti in njeno prosto izvajanje na njenem ozemlju. Odstavek 1 člena 16 obenem določa, da država članica, v kateri se opravlja storitev, ne more uporabiti lastnih nacionalnih zahtev pri ponudnikih storitev, ki imajo sedež v drugi državi članici, razen če so te utemeljene z ohranjanjem javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja ali varstva okolja in so nediskriminacijske, nujne in sorazmerne. Odstavek 3 ponovno potrjuje možnost držav članic, predvideno v odstavku 1, da za ponudnike storitev iz drugih držav članic, ki se preselijo na njihovo ozemlje, uporabijo svoje nacionalne predpise, če so utemeljeni z ohranjanjem javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja ali varstva okolja. Odstavek 3 tudi pojasnjuje, da se državam članicam, v skladu z zakonodajo Skupnosti, ne preprečuje uporaba njihovih pogojev zaposlovanja. Člen 16(2) vsebuje seznam zahtev (kot je zahteva, v skladu s katero mora imeti ponudnik storitve za izvajanje storitve na ozemlju, kjer opravlja storitev, sedež), ki jih državam članicam ni treba uvesti za ponudnike storitev s sedežem v drugi državi članici. Sprememba 293/rev4 določa tudi, da Komisija po posvetovanju z državami članicami in socialnimi partnerji predloži poročilo o uporabi člena 16 in preuči potrebo po predlogih ukrepov za usklajevanje.

Komisija sprejme spremembe 152 in 293/rev4 z manjšimi prilagoditvami besedila v odstavku 3, ki v skladu s sodno prakso SES pojasnjuje, da morajo biti nacionalne zahteve vedno nediskriminacijske, nujne in sorazmerne. Komisija sprejme tudi spremembo 45 – s prilagoditvami besedila – v zvezi z uvodno izjavo 37, ki določa, da lahko države članice uvedejo svoje zahteve, ki so nujno potrebne za zagotavljanje javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja in varstva okolja, ter spremembi 46 in 47, ki črtata uvodni izjavi v zvezi z načelom prejšnje izvorne države. Poleg tega Komisija, v skladu z delom Sveta, dodaja obrazložitveni uvodni izjavi, od katerih prva zadeva sodno prakso SES glede pravice držav članic, da sprejmejo ukrepe, s katerimi ponudnikom storitev preprečijo zlorabo načel notranjega trga (uvodna izjava 37a), druga pa poudarja, da je ponudnikom treba zagotoviti, da lahko opremo, ki je bistvena za njihovo izvajanje storitve, vzamejo s sabo, ko opravljajo storitev v drugi državi članici (uvodna izjava 39a); dodaja pa tudi uvodno izjavo, ki pojasnjuje pojem opreme (uvodna izjava 39b).

Dodatna odstopanja v zvezi s svobodo opravljanja storitev (člen 17). Sprememba 400 preimenuje člen 17 in določa, da se določba o svobodi opravljanja storitev ne uporablja za storitve splošnega gospodarskega pomena , ki se opravljajo v drugi državi članici, med drugim za poštne storitve, storitve v zvezi z distribucijo elektrike, plina in vode, odstranjevanjem odpadnih voda in ravnanjem z odpadki. Komisija sprejme spremembo 400. Na osnovi dela Sveta Komisija v uvodni izjavi (40a) tudi pojasni, da odstopanja v zvezi s poštnimi storitvami zajemajo tako dejavnosti, ki zadevajo ponudnika univerzalne storitve, kot druge poštne storitve. Poleg tega se lahko sprejme tudi sprememba 165, ki pojasnjuje odstopanje v točki 12 člena 17 v zvezi s sistemom dovoljenj iz členov 3 in 4 Uredbe Sveta (EGS) št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje.

V zvezi z dejavnostmi pravnikov in notarjev sprememba 160 črta odstopanje pri zadevah iz Direktive Sveta 77/249/EGS, da bi pravnikom olajšala učinkovito opravljanje storitev, sprememba 166 pa črta odstopanje pri ukrepih, ki po zakonu zahtevajo udeležbo notarja. Te spremembe postanejo brezpredmetne, saj Komisija ne sprejme splošne izključitve dejavnosti pravnikov in notarjev iz področja uporabe Direktive. Zato je treba ta odstopanja ohraniti. V zvezi s sodno izterjavo dolgov sprememba 161 uvaja novo odstopanje, ki ga Komisija lahko sprejme. Obenem Komisija v novi uvodni izjavi (40b) v skladu z delom Sveta pojasnjuje področje uporabe odstopanja.

V zvezi z zahtevami, ki omejijo dejavnost na določen poklic, sprememba 162/404 dodaja – poleg odstopanja v zvezi z zadevami iz naslova II Direktive 2005/36/ES o priznavanju poklicnih kvalifikacij – novo odstopanje. Sprememba 162/404 in sprememba 48, ki pojasnjuje novo odstopanje v uvodni izjavi (41c), se lahko sprejmeta s prilagoditvami besedila, ki bi natančneje pojasnile vsebino.

V zvezi s prostim gibanjem oseb in njihovim bivanjem sprememba 163 pojasnjuje odstopanje glede Direktive 2004/38/ES in se lahko sprejme.

V zvezi z odstopanjem pri gibanju državljanov tretjih držav v okviru opravljanja storitve sprememba 164 preoblikuje besedilo o odstopanju v točki 11 člena 17. Ker je bil člen 25 črtan, mora biti odstopanje v točki 11 člena 17 dodatno preformulirano. Spremembi 50 in 51 , ki uvajata uvodni izjavi 41a in 41b s pojasnili o odstopanju pri napotitvah v okviru direktive o delavcih, se sprejmeta z manjšimi jezikovnimi prilagoditvami.

V zvezi s posebnimi prepovedmi in posebnimi zahtevami, ki so utemeljene z varovanjem javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja in varstva okolja, spremembi 167 in 168 predvidevata prilagoditve odstopanj iz točk 16 in 17 člena 17. Po mnenju Komisije so te spremembe brezpredmetne, saj so zaradi dejstva, da člen 16 zdaj državam članicam na bolj splošen način omogoča uvedbo nacionalnih zahtev glede ohranjanja javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja in varstva okolja, bolj natančna odstopanja v točkah 16 in 17 člena 17 postala odvečna. Zato se črtajo skupaj z ustreznimi uvodnimi izjavami.

V zvezi s povračilom stroškov bolnišnične oskrbe sprememba 169 črta odstopanje glede sistema dovoljenj, ki se uporablja za povračilo stroškov bolnišnične oskrbe. Z izključitvijo zdravstvenih storitev iz področja uporabe in črtanjem člena 23 o povračilu stroškov zdravstvene oskrbe Komisija sprejme spremembo 169.

V zvezi z mednarodnim zasebnim pravom sprememba 170 uvede v členu 17 odstopanje glede vseh določb mednarodnega zasebnega prava, zlasti tistih, ki obravnavajo pogodbene in nepogodbene obveznosti, vključno z obliko pogodb. Komisija sprejme spremembo v členu 17, ker je določba o svobodi opravljanja storitev določba te direktive in bi lahko prišlo do neskladja z uporabo predpisov mednarodnega zasebnega prava. Spremembe 171, 172 in 173 črtajo odstopanja glede pogodb s potrošniki, formalno veljavnost pogodb v zvezi z nepremičninami in nepogodbeno odgovornost ponudnika v primeru nezgode, ki so zdaj zajeti v širšem odstopanju pri vseh določbah mednarodnega zasebnega prava. Komisija sprejme te spremembe in ustrezne spremembe v uvodnih izjavah ( spremembi 53 in 54 glede uvodnih izjav 45 in 46).

Poleg tega je Komisija dodala tehnična pojasnila, ki temeljijo na delu Sveta.

Prehodna odstopanja (člen 18). Sprememba 174 v celoti črta člen 18, ki vsebuje prehodna odstopanja od načela (predhodne) izvorne države. Komisija navedeno sprejme, ker je bilo igralništvo izključeno iz področja uporabe te direktive, dostop do dejavnosti sodne izterjave dolgov je zajet v novem odstopanju v točki 7a člena 17, prevoz gotovine in vrednostnih predmetov pa je vključen v člen 40(1).

Odstopanja za posamezne primere (člen 19). Sprememba 175 prilagodi naslov v skladu z novim, preimenovanim členom 16. Sprememba 176 se nanaša na pogoje, v skladu s katerimi se lahko upoštevajo odstopanja za posamezne primere, in črta obveznost, da je treba najprej upoštevati postopek medsebojne pomoči, preden se sprejmejo taki ukrepi. Odstopanja za posamezne primere v zvezi z javnim zdravjem in javnim redom ter opravljanjem zdravstvenih poklicev so postala brezpredmetna zaradi izključitve zdravstvenega varstva iz področja uporabe Direktive in zaradi dejstva, da člen 16 zdaj državam članicam na bolj splošen način omogoča uvedbo zahtev glede javnega reda in javnega zdravja. Zato Komisija črta ustrezna odstopanja za posamezne primere in omeji člen 19 na varnost storitev. Vendar pa Komisija ne more sprejeti črtanja postopka medsebojne pomoči, ki je ključen za zagotavljanje, da to odstopanje ne bo privedlo do nepotrebnih omejitev svobode opravljanja storitev.

3.5. Pravice prejemnikov storitev (členi 20–23)

Prepovedane omejitve/nediskriminacija. Spremembi 177 in 55 v zvezi s členom 21 in uvodno izjavo 50 določata, da za prejemnika storitev ne veljajo diskriminacijske zahteve, ki temeljijo „izključno“ na njegovem državljanstvu ali stalnem prebivališču. Komisija ne more sprejeti tega dodatka k nediskriminacijski klavzuli, določeni v členu 21, ker bi se to lahko razumelo kot dopuščanje diskriminacije, če temelji tudi na drugih razlogih. Ostalo besedilo spremembe 55 pojasnjuje uvodno izjavo 50 in se lahko sprejme. Poleg tega Komisija dodaja nekaj pojasnil v skladu z delom Sveta v zvezi s pojmom finančne pomoči, navedenim v členu 20 (glej uvodno izjavo 48 in novo uvodno izjavo 48a).

Pomoč prejemnikom. Sprememba 178 v zvezi s členom 22 o pomoči prejemnikom storitev pojasnjuje več vprašanj glede informacij in nasvetov, ki jih prejemniki dobijo na enotnih kontaktnih točkah. Poleg tega ta sprememba črta kontaktne točke Evropske mreže centrov za varstvo potrošnikov s seznama tistih združenj in organizacij, katerih kontaktni podatki bi morali biti sporočeni prejemniku, in ki bi lahko nudili praktično pomoč. Sprememba 179 dodaja novi člen 22a v zvezi z možnostjo, ki je ponudniku storitev na voljo, da opravi vse postopke in formalnosti na enotni kontaktni točki. Komisija sprejme spremembo 178, razen tistega dela, ki črta sklic na Evropsko mrežo centrov za varstvo potrošnikov, ki bi moral po mnenju Komisije odigrati nadvse dejavno vlogo pri nudenju praktične pomoči potrošnikom. Komisija ne more sprejeti spremembe 179 in določbe novega člena 22a, saj so vloga in pristojnosti kontaktnih točk že v zadostni meri obravnavani v poglavju te direktive o upravni poenostavitvi.

Povračilo stroškov za zdravstveno oskrbo, ki je bila nudena v drugi državi članici. Spremembe 56 do 62 in 180/247 črtajo člen 23, določbe, ki obravnavajo povračilo stroškov zdravstvene oskrbe, ki je bila nudena v drugi državi članici, ter ustrezne uvodne izjave. Komisija sprejme ta črtanja in bo, kot je navedeno zgoraj, predložila ločeno pobudo o zdravstvenih storitvah.

3.6. Napotitev delavcev (člena 24 in 25)

Posebne določbe o napotitvi delavcev in napotitvi državljanov tretjih držav. Spremembe 181, 182/248, 63–64, 183/249 in 65–66 črtajo zadevne določbe v zvezi z odpravo upravnih ovir in v zvezi z obveznostmi držav članic, da sodelujejo pri napotitvi delavcev in napotitvi državljanov tretjih držav. Komisija sicer meni, da je nadvse pomembno odpraviti vse neutemeljene upravne obremenitve, ki ovirajo možnosti ponudnikov storitev, da z napotitvijo svojega osebja v drugo državo članico opravljajo čezmejne storitve, in da je pomembno izboljšati upravno sodelovanje v boju proti delu na črno in socialnemu dampingu, vendar kljub temu Komisija sprejme črtanje teh določb kot del skupnega kompromisa. Da bi odpravili neutemeljene upravne obremenitve in ustvarili sistem upravnega sodelovanja, ki bi deloval bolje, bo Komisija o teh zadevah oblikovala smernice za države članice.

3.7. Kakovost storitev (členi 26–32)

Informacije o ponudnikih in njihovih storitvah (člen 26). Spremembi 184 in 186 določata sistematično obveznost za ponudnike storitev, da poskrbijo, da so informacije prejemnikom na voljo na enotnih kontaktnih točkah. Sprememba 185 uvaja obveznost, da so prejemnikom na voljo informacije o pravni obliki ponudnika storitev. Komisija sprejme spremembo 185 z manjšimi spremembami v besedilu. Nasprotno pa Komisija ne more sprejeti sprememb 184 in 186, ker bi ustvarili nepotrebno obremenitev za ponudnike storitev.

Zavarovanje poklicne odgovornosti (člen 27). Prva poved spremembe 187 črta obveznost držav članic, da zagotovijo, da ponudniki storitev, katerih storitve predstavljajo posebno tveganje za zdravje ali varnost prejemnika ali posebno finančno tveganje za prejemnika, sklenejo zavarovanje poklicne odgovornosti; ta obveznost se nadomesti s preprosto izjavo o možnosti držav članic, da zahtevajo takšno zavarovalno kritje. Druga poved opredeli, da zavarovanje vključuje tudi tveganja, povezana s takimi storitvami, kadar so opravljene v drugi državi članici. Komisija sprejme obe povedi te spremembe z manjšimi prilagoditvami besedila. Poleg tega se sprememba 67 , ki dodaja uvodno izjavo 63a, sprejme s potrebnimi prilagoditvami zaradi sprememb v členu 27(1). Sprememba 63 je bila ustrezno prilagojena. Komisija sprejme spremembe 188, 189 in 190 , v kolikor so te nujne in ne ustvarjajo dodatnih obremenitev za ponudnike storitev. Poleg tega Komisija na podlagi dela Sveta pojasnjuje besedilo člena 27 in ustreznih uvodnih izjav, zlasti glede področja uporabe tega člena, ter s tem, ko predvideva možnost oblikovanja postopka, ki bi obravnaval situacije preverljive nezmožnosti zavarovalniškega trga odpravlja tveganje nezmožnosti zavarovalniškega trga.

Poprodajne garancije (člen 28). Sprememba 191 črta obveznost ponudnikov storitev, da predložijo informacije o poprodajnih garancijah, ki jih nudijo. Sprememba 192 črta določbo, ki pojasnjuje, da se ne sme posegati v poprodajne garancije, predvidene v drugih instrumentih Skupnosti. Komisija ne more sprejeti spremembe 191, ker morajo ponudniki storitev prejemnikom zagotoviti zadevne informacije o poprodajnih garancijah. Poleg tega Komisija ne more sprejeti spremembe 192, ker mora biti povezava z drugimi zakonodajnimi akti Skupnosti o poprodajnih garancijah posebej navedena.

Komercialna sporočila (člen 29). Komisija pojasnjuje besedilo, ki temelji na delu Sveta, v skladu s katerim morajo poklicna pravila o komercialnih sporočilih upoštevati načela nediskriminacije, nujnosti in sorazmernosti.

Multidisciplinarne dejavnosti (člen 30). Sprememba 193 (kot tudi sprememba 210 ) izključuje multidisciplinarne dejavnosti iz postopka medsebojnega ocenjevanja. Komisija ne more sprejeti sprememb 193 in 210, ker je obveznost ocenjevanja in poročanja o omejitvah multidisciplinarnih dejavnosti bistven ukrep za lažji dostop do storitvenih dejavnosti in njihovo izvajanje. Komisija na podlagi dela Sveta dodatno pojasnjuje, katere omejitve so lahko upravičene, in to navaja v novi uvodni izjavi (64a).

Politika kakovosti storitev (člen 31). Sprememba 194 pojasnjuje, da države članice v sodelovanju s Komisijo spodbujajo razvoj prostovoljnih evropskih standardov. Komisija sprejme spremembo 194, a obenem na podlagi dela Sveta poudarja vlogo združenj potrošnikov.

Reševanje sporov (člen 32). Sprememba 195 uvaja dodatne kontaktne podatke, ki jih morajo predložiti ponudniki. Sprememba 196 nadomesti besedo „ustrezen“ z „zadovoljiv“. Komisija sprejme spremembi 195 in 196, a obenem na podlagi dela Sveta pojasnjuje, katere enakovredne finančne garancije so enakovredne v smislu tega člena in to razloži v novi uvodni izjavi (65a).

3.8. Upravno sodelovanje (členi 34–38)

Medsebojna pomoč in nadzor. Spremembe 199 do 202 in spremembe 68 do 69 preurejajo poglavje o upravnem sodelovanju in pojasnjujejo obveznosti zadevnih držav članic. Sprememba 199 preimenuje poglavje. Namen sprememb 200–202 je jasneje določiti razporeditev nalog med državo članico ustanovitve in državo članico, v kateri se opravlja storitev. Država članica ustanovitve je zlasti odgovorna za nadzor ponudnikov storitve, ki imajo sedež na njenem ozemlju, in ne more zavrniti nadzornih ali izvedbenih ukrepov z razlogom, da je bila storitev opravljena v drugi državi članici. Država članica ustanovitve mora izvajati kontrole, preglede in preiskave, pa tudi zagotoviti informacije o ponudnikih storitve, ki imajo sedež na njenem ozemlju, če tako zahteva druga država članica. Država članica, v kateri se opravlja storitev, je odgovorna za nadzor dejavnosti ponudnika storitev na svojem ozemlju ob upoštevanju zadev, v skladu s katerimi lahko uvede svoje nacionalne zahteve v skladu s členom 16(1) (člen 21(1) v prečiščenem besedilu Parlamenta). V drugih primerih izvaja kontrole, preglede in preiskave na kraju samem, kadar je to objektivno utemeljeno in nediskriminacijsko ali kadar to zahteva država članica ustanovitve. Sprememba 69 pojasnjuje, da je učinkovito upravno sodelovanje nujno, da bi se izognili odvečnim pravilom, ki veljajo za ponudnike storitev, ali podvajanju preverjanj za čezmejne dejavnosti, in odpravili možnost za prevarante, da se izognejo nadzoru ali obidejo veljavne nacionalne predpise o storitvah. Sprememba 68 določa potrebo po dobro delujočem elektronskem informacijskem sistemu. Komisija sprejme spremembi 68 in 69 v celoti in spremembe 200–202 v smislu. Komisija priznava potrebo po tem, da se jasno določijo naloge in obveznosti države članice ustanovitve in države članice, v kateri se opravlja storitev, saj bi s tem spodbudili učinkovito upravno sodelovanje, ter vključuje spremembe Evropskega parlamenta v strukturo, ki jo je oblikoval Svet.

Mehanizem opozarjanja. Sprememba 203 določa mehanizem opozarjanja, s pomočjo katerega lahko država članica, če ugotovi pomembna posebna dejanja ali okoliščine, ki bi lahko resno škodili zdravju ali varnosti oseb, o tem nemudoma obvesti Komisijo in zadevne države članice. Komisija sprejme spremembo 203, k razlogom, ki so zajeti v mehanizem opozarjanja, pa dodaja še okolje. Vendar pa je ta novi sistem namenjen drugačnim potrebam kot sistem medsebojne pomoči pri odstopanju za posamezne primere in ga zato ne more nadomestiti.

Informacije o ugledu ponudnikov. Sprememba 197 dodaja, da morajo informacije, ki jih morajo na zahtevo pristojnega organa v drugi državi članici predložiti države članice, neposredno zadevati usposobljenost ponudnika storitve, in da mora biti zahteva ustrezno utemeljena. Sprememba 198 določa, da morajo določbe o zahtevah za informacije upoštevati predpise o zagotavljanju osebnih podatkov in da morajo biti potrošnikom na voljo vse javne informacije. Komisija sprejme spremembe, obenem pa v skladu z delom Sveta dodatno pojasnjuje, da države članice v skladu s svojo nacionalno zakonodajo zagotovijo informacije o disciplinskih in upravnih ukrepih ali kazenskih sankcijah in odločitvah v zvezi s plačilno nesposobnostjo ali stečajem; da bodo sankcije in ukrepi posredovani samo takrat, ko bo sprejeta končna odločitev; in da določbe o dobrem ugledu ponudnikov ne posegajo vnaprej na področje policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah (nova uvodna izjava 66f).

Spremljevalni ukrepi. Sprememba 68 opisuje potrebo po dobro delujočem elektronskem informacijskem sistemu, s katerim bi izboljšali upravno sodelovanje med državami članicami. Komisija sprejme spremembo 68, prenese njeno vsebino v člen in to obrazloži v novi uvodni izjavi (66g). Poleg tega Komisija na podlagi dela Sveta uvede še nadaljnje spremljevalne ukrepe za izmenjavo uradnikov, ki so pristojni za izvajanje medsebojne pomoči.

3.9. Konvergenčni program in končne določbe (členi 39–48)

Kodeksi ravnanja (člen 39). Spremembi 205 in 70 poudarjata potrebo po kodeksih ravnanja na ravni Skupnosti, ki bi jih oblikovali zlasti strokovni organi, organizacije in združenja, in pojasnjujeta, da kodeksi ravnanja dopolnjujejo pravne zahteve držav članic. Sprememba 71 v uvodno izjavo prenese opis področij, ki morajo biti vključena v kodekse ravnanja. Komisija sprejme te spremembe in dodaja, na podlagi dela Sveta, novo uvodno izjavo (67b), ki opisuje cilj kodeksov ravnanja.

Dodatno usklajevanje (člen 40). V skladu z na novo opredeljenim področjem uporabe sprememba 206 črta igralništvo, sprememba 208 pa črta druge zadeve, ki bi lahko bile predmet dodatnega usklajevanja, denimo zadeve, ki so bile ugotovljene pri odstopanjih za posamezne primere ali pri postopku medsebojnega ocenjevanja. Sprememba 207 dodaja storitve varovanja na seznam zadev, ki jih je treba oceniti zaradi dodatnega usklajevanja. Komisija sprejme spremembe 206, 208 in 207, obenem pa pojasnjuje, da bo eno leto po datumu začetka izvajanja Direktive izvedena ocena možnosti za dodatno usklajevanje glede storitev varovanja in prevoza gotovine in vrednostnih predmetov.

Poleg tega Komisija sprejme spremembi 211 in 212 , ki zadevata datum, ko bo Komisija predstavila poročilo o medsebojnem ocenjevanju in klavzulo o pregledu.

Končno, sprememba 213 določa triletni rok za prenos Direktive v zakonodajo držav članic. Zaradi nujnosti pospešenega razvoja notranjega trga storitev Komisija meni, da je treba ohraniti dveletni rok za prenos.

4. spremenjeni predlog

V skladu s členom 250(2) Pogodbe ES Komisija spreminja svoj predlog kot je opisano zgoraj.

2004/0001 (COD)

Spremenjeni predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o storitvah na notranjem trgu (Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti njenega prvega in tretjega stavka člena 47(2) in členov 55, 71 in 80(2),

ob upoštevanju predloga Komisije[1],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[2],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[3],

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe,

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Evropska unija si prizadeva oblikovati še tesnejše vezi med državami in narodi Evrope ter zagotoviti gospodarski in socialni napredek. V skladu s členom 14(2) Pogodbe notranji trg zajema območje brez notranjih meja, na katerem sta zagotovljena prosti pretok storitev in svoboda ustanavljanja. Odprava ovir za razvoj storitvenih dejavnosti med državami članicami je bistvena za krepitev povezovanja narodov Evrope in za spodbujanje uravnoteženega in trajnostnega gospodarskega in socialnega napredka. Pri odpravi takšnih ovir je bistvenega pomena zagotoviti, da razvoj storitvenih dejavnosti prispeva k izpolnitvi naloge iz člena 2 Pogodbe, in sicer, da se v vsej Skupnosti spodbuja skladen, uravnotežen in trajnosten razvoj gospodarskih dejavnosti, visoka stopnja zaposlenosti in socialne zaščite, enakost med moškimi in ženskami, trajnostna in neinflatorna rast, visoka stopnja konkurenčnosti in konvergence ekonomskih učinkov, visoka raven varstva in izboljšanje kakovosti okolja, zvišanje ravni in kakovosti življenja ter ekonomska in socialna kohezija in solidarnost med državami članicami.

(1a) Konkurenčni trg storitev je bistvenega pomena za spodbujanje gospodarske rasti in zaposlovanja v EU. Sedaj številne ovire notranjega trga onemogočajo mnogim ponudnikom storitev, zlasti malim in srednjim podjetjem (MSP), da bi svojo dejavnost širili prek državnih meja in v celoti izkoristili prednosti notranjega trga . To slabi konkurenčnost ponudnikov storitev iz Evropske unije na svetovnem trgu. Prosti trg, ki sili države članice k odpravi omejitev v zvezi s čezmejnim opravljanjem storitev ob sočasnem povečanju transparentnosti in zahtevanih informacij, bi potrošnikom omogočil večjo izbiro in boljše storitve za nižjo ceno.

(2) V poročilu Komisije „Stanje notranjega trga storitev“[4] so opisane številne ovire, ki preprečujejo ali upočasnjujejo razvoj storitev med državami članicami, še posebej tistih, ki jih opravljajo mala in srednja podjetja, ki prevladujejo na področju storitev. Poročilo ugotavlja, da desetletje po predvidenem dokončnem oblikovanju notranjega trga še vedno obstaja velika vrzel med vizijo integriranega gospodarstva Evropske unije in resničnostjo, ki jo doživljajo evropski državljani in ponudniki storitev. Naštete ovire zadevajo številne storitvene dejavnosti v vseh fazah dejavnosti ponudnika storitev in imajo veliko skupnih značilnosti, zlasti to, da pogosto izhajajo iz upravne obremenitve, pravne negotovosti, ki je povezana s čezmejno dejavnostjo, in pomanjkanja vzajemnega zaupanja med državami članicami.

(3) Ker so storitve v večini držav članic gonilna sila gospodarske rasti in predstavljajo 70% BDP ter zaposlovanja, drobitev notranjega trga negativno vpliva na celotno evropsko gospodarstvo, še posebej na konkurenčnost malih in srednjih podjetij ter pretok delovne sile , in preprečuje potrošnikom večjo izbiro storitev po konkurenčnih cenah. Pomembno je poudariti, da je storitveni sektor ključen zlasti za zaposlovanje žensk in tako lahko le-te pričakujejo koristi od novih možnosti, ki jih ponuja dokončna vzpostavitev notranjega trga storitev. Evropski parlament in Svet poudarjata, da je odprava pravnih ovir za vzpostavitev dejanskega notranjega trga prednostna naloga za dosego cilja, ki ga je določil Evropski svet v Lizboni, in sicer povečanje zaposlenosti in socialne kohezije ter doseganje trajnostne gospodarske rasti, da bi Evropska unija do leta 2010 postala najbolj konkurenčno in dinamično, na znanju temelječe gospodarstvo na svetu z naraščajočo stopnjo zaposlenosti . Odpravljanje ovir je ob istočasnem zagotavljanju naprednega evropskega socialnega modela temeljni pogoj za premagovanje težav, pojavljajočih se pri uresničevanju lizbonske strategije, in za oživitev evropskega gospodarstva, še posebej glede zaposlovanja in vlaganj. Zato je pomembno, da se vzpostavi notranji trg storitev, s pravim ravnovesjem med odpiranjem trga in ohranjanjem javnih storitev ter socialnimi pravicami in pravicami potrošnikov.

(4) Zato je treba odpraviti ovire za svobodo ustanavljanja za ponudnike storitev v državah članicah in ovire za prosti pretok storitev med državami članicami ter zagotoviti ponudnikom in prejemnikom pravno varnost, potrebno za dejansko uresničevanje teh dveh temeljnih svoboščin Pogodbe. Ker ovire za zagotavljanje storitev na notranjem trgu zadevajo izvajalce, ki želijo imeti sedež v drugi državi članici, kot tudi tiste, ki zagotavljajo storitev v drugi državi članici, ne da bi tam imeli sedež, je treba ponudnikom storitev omogočiti, da storitveno dejavnost na notranjem trgu razvijajo bodisi z ustanovitvijo sedeža v državi članici bodisi z izkoriščanjem prostega pretoka storitev. Ponudnikom storitev je treba omogočiti, da med navedenima svoboščinama izbirajo glede na svojo strategijo rasti v posamezni državi članici.

(5) Navedenih ovir se ne da odpraviti le z zanašanjem na neposredno uporabo členov 43 in 49 Pogodbe, saj bi bilo po eni strani njihovo obravnavanje po posameznih primerih v postopkih za ugotavljanje kršitev, sproženih proti zadevnim državam članicam, zlasti po širitvi zelo zapleteno za nacionalne institucije in institucije Skupnosti, po drugi strani pa odprava številnih ovir zahteva predhodno usklajevanje nacionalnih pravnih sistemov, vključno z vzpostavljanjem upravnega sodelovanja. Kot sta ugotovila Evropski parlament in Svet, je z zakonodajnim instrumentom Skupnosti mogoče uresničiti dejanski notranji trg storitev.

(6) Ta direktiva določa splošen pravni okvir, ki koristi najrazličnejšim storitvam in hkrati upošteva posebnosti vsake oblike dejavnosti ali poklica ter njenega sistema ureditve. Navedeni okvir temelji na dinamičnem in selektivnem pristopu, katerega prednostna naloga je odstranitev hitro odpravljivih ovir, pri drugih ovirah pa uvedba postopka ocenjevanja, posvetovanja in dopolnilnega usklajevanja glede posebnih vprašanj, kar bo omogočilo postopno in usklajeno posodabljanje nacionalnih regulativnih sistemov za storitvene dejavnosti, ki je bistvenega pomena za uresničitev dejanskega notranjega trga storitev do leta 2010. Pripraviti je treba določbe za uravnoteženo prepletenost ukrepov, ki bodo vsebovali ciljno usklajevanje, upravno sodelovanje, zagotavljanje svobode opravljanja storitev in spodbujanje oblikovanja kodeksa ravnanja za nekatera vprašanja. Navedeno usklajevanje nacionalnih zakonodajnih sistemov mora zagotoviti visoko stopnjo pravne povezanosti na ravni Skupnosti in visoko stopnjo zaščite ciljev splošnega pomena, zlasti varstva potrošnikov , kar je bistveno za vzpostavitev medsebojnega zaupanja med državami članicami. Ta direktiva upošteva tudi druge cilje splošnega pomena, vključno z varstvom okolja, javno varnostjo in javnim zdravjem kot tudi potrebo po usklajenosti z delovnim pravom.

(6a) Ker države članice ne morejo v zadostnem obsegu uresničiti ciljev predlaganega ukrepanja, to je odprave ovir za svobodo ustanavljanja ponudnikov storitev v državah članicah in svobodo opravljanja storitev med državami članicami, in ker je zaradi obsežnosti ukrepanja ta cilj lažje uresničiti na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je določeno v členu 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti, ki ga določa navedeni člen, ta direktiva ne presega meje nujnih ukrepov za uresničitev navedenih ciljev.

(6b) Primerno je, da določbe te direktive o svobodi ustanavljanja in prostem pretoku storitev veljajo le toliko, kolikor so zadevne dejavnosti odprte za konkurenco, tako da ne obvezujejo držav članic, da bodisi liberalizirajo storitve splošnega gospodarskega pomena bodisi privatizirajo javne subjekte, ki zagotavljajo take storitve, bodisi odpravijo obstoječe monopole za druge dejavnosti ali nekatere distribucijske storitve .

(6c) Ta direktiva ne obravnava zahtev, ki urejajo dostop do javnih sredstev za določene ponudnike storitev. Te zahteve vključujejo predvsem tiste, ki določajo pogoje, pod katerimi imajo ponudniki storitev pravico do javnega financiranja, vključno s posebnimi pogodbenimi pogoji, in zlasti standarde kakovosti, ki jih je treba upoštevati kot pogoj za dostop do javnih sredstev, na primer za socialne storitve.

(6d) Ta direktiva ne posega v ukrepe, ki jih države članice sprejmejo v skladu z zakonodajo Skupnosti v zvezi z ohranjanjem ali spodbujanjem kulturne in jezikovne različnosti ter pluralnosti medijev, vključno z njihovim financiranjem.

(6e) Cilj te direktive je oblikovanje pravnega okvira, da se zagotovi svoboda ustanavljanja in prosti pretok storitev med državami članicami, ne pa usklajevanje ali poseganje v kazensko pravo. Zato ta direktiva ne bo posegala v predpise kazenskega prava. Vendar pa država članica ne more obiti pravil iz te direktive in ne sme omejevati svobode opravljanja storitev z uporabo kazenskih določb, ki zadevajo posebno dostop do storitvene dejavnosti in njeno izvajanje.

(6f) Prav tako je pomembno, da ta direktiva v celoti spoštuje pobude Skupnosti, ki temeljijo na členu 137 Pogodbe, da se dosežejo cilji iz člena 136 Pogodbe v zvezi s spodbujanjem zaposlovanja ter izboljšanimi življenjskimi in delovnimi pogoji.

(6g) Ta direktiva ne vpliva niti na pogoje zaposlovanja, vključno z maksimalnim številom delovnih ur in minimalnim časom počitka, minimalnim plačanim dopustom, najnižjo plačo, ter zdravstvenimi, varnostnimi in higienskimi standardi na delovnem mestu, niti ne vpliva na odnose med socialnimi partnerji, vključno s pravico do pogajanja in sklepanja kolektivnih pogodb ter pravico do stavke, niti ne vpliva na storitve, ki jih opravljajo agencije za začasno zaposlovanje. Ta direktiva ne posega v zakonodajo o socialni varnosti v državah članicah.

(6h) To direktivo je treba razlagati v smislu uskladitve uveljavljanja temeljnih pravic, priznanih v državah članicah in v Listini o temeljnih pravicah Evropske unije, ter temeljnih svoboščin, določenih v členih 43 in 49 Pogodbe. Te temeljne pravice med drugim zajemajo pravico do stavke. To direktivo je treba razlagati v smislu popolne uveljavitve navedenih temeljnih pravic in svoboščin.

(6i) Ta direktiva zadeva le ponudnike storitev s sedežem v državi članici in ne zajema zunanjih vidikov. Ne zadeva pogajanj o trgovini s storitvami v okviru mednarodnih organizacij, zlasti v okviru GATS.

[Uvodna izjava 7 črtana]

(7a) Ta direktiva zajema le storitve, ki se izvajajo iz gospodarskih razlogov. Storitve splošnega pomena niso opredeljene v členu 50 Pogodbe in zato ne sodijo v področje uporabe te direktive. Storitve splošnega gospodarskega pomena so storitve, ki se izvajajo za finančno nadomestilo in zato spadajo v področje uporabe te direktive. Vendar pa so nekatere storitve splošnega gospodarskega pomena, in sicer storitve, ki lahko obstajajo na področju prevoza, izvzete iz področja uporabe te direktive, za nekatere druge storitve splošnega gospodarskega pomena, ki lahko obstajajo na področju poštnih storitev, pa velja odstopanje od določbe o svobodi opravljanja storitev . Ta direktiva v skladu s predpisi Skupnosti o konkurenci ne obravnava financiranja storitev splošnega gospodarskega pomena in se ne uporablja za sisteme pomoči, ki jih dodelijo države članice zlasti na socialnem področju. Ta direktiva ne obravnava nadaljnjega ukrepanja v zvezi z belo knjigo Komisije o storitvah splošnega pomena.

[Uvodna izjava 8 prestavljena]

(9) Finančne storitve je treba izvzeti iz področja uporabe te direktive, saj za te dejavnosti velja posebna zakonodaja Skupnosti , ki ima enak cilj kot direktiva, in sicer uresničevanje dejanskega notranjega trga storitev. Zato izključitev velja za vse finančne storitve, kot so bančništvo, kreditiranje, zavarovanje, vključno s pozavarovanjem, poklicne in osebne pokojnine, vrednostni papirji, naložbe, plačila, naložbeno svetovanje, vključno s storitvami, navedenimi v Prilogi I k Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2000/12/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih ustanov[5] .

(10) Ker je bil leta 2002 sprejet paket zakonodajnih instrumentov o elektronskih komunikacijskih omrežjih in storitvah kot tudi pripadajočih virih in storitvah, s čimer je bil vzpostavljen ureditveni okvir za lažji dostop do navedenih dejavnosti na notranjem trgu, zlasti z odpravo večine sistemov posameznih dovoljenj, je treba iz področja uporabe te direktive izločiti vprašanja, ki jih obravnavajo navedeni instrumenti.

(10a) Izvzetje iz področja uporabe v zvezi z zadevami elektronskih komunikacijskih storitev iz direktiv 2002/19/EC[6], 2002/20/ES [7] , 2002/21/ES [8] , 2002/22/ES [9] in 2002/58/ES [10] Evropskega parlamenta in Sveta se uporabi ne le za vprašanja, ki jih posebej obravnavajo te direktive, temveč tudi za zadeve, za katere je z direktivami državam članicam izrecno dopuščena možnost sprejetja nekaterih ukrepov na nacionalni ravni.

(10b) Prevozne storitve, vključno z mestnim prometom, taksi službo in reševalnimi vozili ter pristaniškimi službami, so izključene iz te direktive.

(10c) Izključitev zdravstvenega varstva se nanaša na zdravstvene in farmacevtske storitve, ki jih izvajajo zdravstveni delavci, da bi ocenili, ohranili ali izboljšali zdravstveno stanje bolnikov, kadar so v državi članici, kjer se storitve izvajajo, navedene storitve pridržane za reguliran poklic s področja zdravstva.

(10d) Ta direktiva ne vpliva na povračilo stroškov zdravstvene storitve, opravljene v državi članici, v kateri prejemnik zdravstvene storitve nima stalnega prebivališča. Sodišče Evropskih skupnosti je obravnavalo že veliko primerov v zvezi z zadevnim vprašanjem in priznalo pravice bolnikov. Pomembno je, da se to vprašanje obravnava v drugem pravnem instrumentu Skupnosti, da se zagotovi večja pravna varnost in jasnost, kolikor ni to vprašanje že obravnavano v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 o uskladitvi sistemov socialne varnosti[11].

(10e) Prav tako je treba iz področja uporabe te direktive izključiti avdiovizualne storitve, ne glede na njihov način prenosa, tudi pri kinematografskih predstavah. Direktiva se tudi ne uporablja za pomoči, ki jih države članice namenijo za avdiovizualni sektor, saj jih zajemajo predpisi Skupnosti o konkurenci.

(10f) Igre na srečo, vključno z loterijo in stavami, se izključijo iz področja uporabe te direktive zaradi posebne narave teh dejavnosti, ki od držav članic zahteva izvajanje ukrepov na področju javnega reda in varstva potrošnikov.

(10g) Ta direktiva ne posega v uporabo člena 45 Pogodbe, ki zadeva predvsem nekatere dejavnosti notarjev in drugih poklicev v zvezi z overjanjem in certificiranjem.

(10h) Ta direktiva ne zajema socialnih storitev na področju socialnih stanovanj, otroškega varstva in pomoči družinam in pomoči potrebnim, ki jih na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni zagotovi država ali od nje pooblaščeni ponudniki, z namenom zagotavljanj podpore tistim, ki so zaradi nezadostnih družinskih prihodkov, popolne ali delne odvisnosti od drugih ali tveganja, da bodo odrinjeni na rob družbe, še posebno potrebni pomoči. Te storitve so bistvene za zagotavljanje temeljne pravice do človekovega dostojanstva in integritete ter so izkaz načel socialne kohezije in solidarnosti, zato ta direktiva vanje ne sme posegati.

(10i) Ta direktiva ne obravnava financiranja socialnih storitev in sistemov pomoči, povezanih z njimi. Prav tako ne vpliva na merila ali pogoje, s katerimi države članice zagotovijo, da socialne storitve resnično koristijo javnemu interesu in prispevajo k socialni koheziji.

(11) Glede na to, da Pogodba zagotavlja posebno pravno podlago za obdavčenje in za instrumente Skupnosti, ki so bili na tem področju že sprejeti, je treba področje obdavčenja izključiti iz področja uporabe te direktive.

[Uvodna izjava 12 prestavljena]

(13) Storitvene dejavnosti že ureja pomemben del zakonodaje Skupnosti. Ta direktiva gradi na pravnem redu Skupnosti in ga tako dopolnjuje. Ugotovljena so bila neskladja med to direktivo in drugimi instrumenti Skupnosti in jih ta direktiva odpravlja, med drugim z določbami o odstopanju. Vendar pa je treba zagotoviti pravilo za kakršne koli preostale in izjemne primere, kadar določba te direktive ni v skladu z določbo iz drugega instrumenta Skupnosti. Takšno neskladje je treba ugotoviti skladno z določili Pogodbe o pravici do ustanavljanja in prostega pretoka storitev. Neskladje med Direktivo in prihodnjim instrumentom Skupnosti je treba preprečiti med pripravo osnutka in dogovarjanjem o takšnem instrumentu.

(13a) Ta direktiva je v skladu z Direktivo 2005/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta[12] o priznavanju poklicnih kvalifikacij in nanjo ne vpliva. Obravnava vprašanja, ki se ne nanašajo na poklicne kvalifikacije, na primer zavarovanje poklicne odgovornosti, tržna sporočila, multidisciplinarne dejavnosti in upravno poenostavitev. V zvezi z začasnim čezmejnim opravljanjem storitev pa odstopanje od določbe o svobodi opravljanja storitev v tej direktivi zagotavlja, da določba ne vpliva na naslov II o svobodi opravljanja storitev iz Direktive 2005/36/EC o priznavanju poklicnih kvalifikacij. Zato določba o svobodi opravljanja storitev ne vpliva na nobenega od ukrepov, ki se uporabljajo v državah članicah, kjer se opravlja storitev iz Direktive 2005/36/ES.

(13b) Ta direktiva je v skladu z drugimi pobudami Skupnosti o storitvah, zlasti s tistimi v zvezi z varnostjo storitev. Prav tako je v skladu z drugimi pobudami o notranjem trgu in pobudami o varstvu potrošnikov, kot sta Direktiva 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nepoštenih poslovnih praksah[13] in Uredba (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi oblastmi, pristojnimi za uveljavljanje zakonov o varstvu potrošnikov („uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov“)[14].

(14) Storitve, ki jih zajema ta direktiva, zadevajo najrazličnejše in spreminjajoče se dejavnosti, vključno s poslovnimi storitvami, kot so svetovanje pri upravljanju, certificiranje in testiranje; upravljanjem objektov, vključno z vzdrževanjem pisarniških prostorov, oglaševanjem; zaposlovanjem; in storitvami trgovskih posrednikov. Med zajetimi storitvami so tudi opravljanje storitev za podjetja in potrošnike, kot so pravno ali davčno svetovanje; poslovanje z nepremičninami (na primer nepremičninske agencije); gradbeništvo (vključno s storitvami arhitektov); trgovina; organizacija trgovskih sejmov; najem avtomobilov; potovalne agencije. Prav tako zajema potrošniške storitve, kot so storitve na področju turizma (vključno s storitvami turističnih vodičev); storitve za prosti čas, športna središča in zabaviščni parki; in, kolikor niso izvzete iz področja uporabe Direktive, pomožne storitve za gospodinjstva, kot je pomoč ostarelim. Navedene dejavnosti lahko vključujejo storitve, ki zahtevajo neposredno bližino ponudnika in prejemnika, potovanje prejemnika ali ponudnika ter storitve, ki se lahko opravljajo na daljavo, vključno po spletu.

[Uvodna izjava 15 črtana]

(16) V skladu s sodno prakso sodišča je treba oceno o tem, ali nekatere dejavnosti, zlasti dejavnosti, ki so financirane iz javnih sredstev ali jih opravljajo javni subjekti, predstavljajo „storitev“, izvesti za vsak primer posebej ob upoštevanju vseh njihovih značilnosti, zlasti pa načina opravljanja, organizacije in financiranja v zadevni državi članici. Sodišče meni, da je bistveni element plačila dejstvo, da predstavlja denarno nadomestilo za ustrezne storitve in ugotavlja, da plačila ni pri dejavnostih, ki jih brez nadomestila izvaja država ali se izvajajo v imenu države v okviru izvajanja njenih dolžnosti na socialnem, kulturnem, izobraževalnem in pravosodnem področju, kot so predavanja in tečaji v okviru nacionalnega izobraževalnega sistema ali upravljanje sistemov socialne varnosti, ki niso del gospodarskih dejavnosti. Prispevek za obratovalne stroške sistema, ki ga plačujejo prejemniki, denimo šolnina ali vpisnina za študente, sam po sebi ne pomeni plačila, saj je storitev v glavnem še vedno financirana iz javnih sredstev. Te dejavnosti zato niso zajete v opredelitev pojma „ storitve “ v členu 50 Pogodbe in zato ne spadajo v področje uporabe te direktive.

(16a) Nepridobitne ljubiteljske športne dejavnosti imajo precejšen socialni pomen. Pogosto uresničujejo povsem socialne in rekreativne cilje. Zato ne predstavljajo gospodarske dejavnosti v pomenu, kot ga določa zakonodaja Skupnosti, in ne sodijo v področje uporabe te direktive.

[Uvodna izjava 17 prestavljena]

(18) Pojem ponudnika zajema vsako fizično osebo, ki je državljan države članice, ali vsako pravno osebo, ki na ozemlju države članice opravlja storitveno dejavnost, in sicer z uveljavljanjem svobode ustanavljanja ali prostega pretoka storitev. Pojem ponudnika se tako ne omejuje le na čezmejno opravljanje storitev v okviru prostega pretoka storitev, ampak zajema tudi primere, ko gospodarski subjekt ustanovi sedež v državi članici, da bi tam razvijal storitvene dejavnosti. Po drugi strani pojem ponudnika ne zajema podružnic podjetij tretjih držav v državi članici, ker imajo po členu 48 Pogodbe pravico do svobode ustanavljanja in prostega pretoka storitev le družbe, ki so ustanovljene v skladu z zakonodajo države članice in imajo registriran sedež, glavno upravo ali glavni kraj poslovanja v Skupnosti. Pojem prejemnik zajema tudi državljane tretjih držav, ki že uživajo pravice, ki izhajajo iz aktov Skupnosti, kot so Uredba (EGS) št. 1408/71[15] ali Direktiva 2003/109/ES[16], Uredba (EGS) št. 859/2003[17] in Direktiva 2004/38/ES[18]. Poleg tega imajo države članice možnost razširitve pojma prejemnika na druge državljane tretjih držav, ki so prisotni na njihovem ozemlju.

(18a) Kraj, kjer ima ponudnik storitve sedež, mora biti določen skladno s sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti, po kateri se pojem sedež navezuje na dejansko izvajanje gospodarske dejavnosti na stalnem sedežu za nedoločen čas. Ta zahteva je tudi lahko izpolnjena, kadar se družba ustanovi za določeno obdobje ali kadar najema stavbo oziroma napeljave, ki ji omogočajo opravljanje dejavnosti. Izpolnjena je tudi lahko, kadar država članica izda dovoljenje za omejeno trajanje le v povezavi z določenimi storitvami. Sedeža ni treba ustanoviti kot podružnico, izpostavo ali agencijo, ima pa lahko pisarno, ki jo upravlja osebje ponudnika ali neodvisna oseba, ki pa je trajno pooblaščena, da deluje za podjetje, kot bi to veljalo v primeru agencije. Po takšni opredelitvi, ki zahteva dejansko opravljanje gospodarske dejavnosti na sedežu ponudnika storitve, zgolj poštni nabiralnik ne velja za sedež. Kadar ima ponudnik več sedežev, je pomembno določiti, na katerem sedežu se opravlja dejanska zadevna storitev. Kadar je težko določiti, na katerem od številnih sedežev se opravlja določena storitev, je sedež kraj, ki je središče dejavnosti ponudnika v zvezi s to posebno storitvijo.

(18b) Določbe o ustanavljanju iz Pogodbe gospodarskim subjektom omogočajo, da svobodno izberejo pravno obliko, za katero menijo, da je primerna za izvajanje njihove dejavnosti. Glede na to pojem „pravne osebe“ v smislu Pogodbe pomeni vse gospodarske subjekte, ki so ustanovljeni ali delujejo v skladu z zakonodajo države članice, ne glede na njihovo pravno obliko.

[Uvodna izjava 19 prestavljena]

(20) Pojem sistema dovoljenj med drugim zajema upravne postopke za izdajo dovoljenj, licenc, odobritev in koncesij ter zaradi izpolnjevanja pogojev za izvajanje dejavnosti tudi obveznost registracije poklica ali vpisa v register, seznam ali podatkovno bazo, uradnega imenovanja v organ ali pridobitve kartice o članstvu v posameznem poklicu. Dovoljenje se ne izda le z uradnim sklepom, ampak tudi implicitno na primer z molkom pristojnega organa ali dejstvom, da mora zainteresirana stran počakati na potrdilo o prejemu izjave, da bi začela zadevno dejavnost ali da bi ta postala zakonita.

(20a) Pojem pomembnih razlogov, ki se nanašajo na javni interes, na katerega se sklicujejo nekatere določbe te direktive, je postopoma razvilo Sodišče v svoji sodni praksi v zvezi s členoma 43 in 49 Pogodbe in se lahko razvija še naprej . Pojem, kot ga v sodni praksi priznava Sodišče, zajema vsaj naslednje razloge: javni red, javna varnost in javno zdravje v smislu členov 46 in 55 Pogodbe; vzdrževanje reda v družbi; cilji socialne politike; varstvo prejemnikov storitev; varstvo potrošnikov; varstvo delavcev, vključno z njihovim socialnim varstvom; ohranjanje finančnega ravnovesja sistema socialne varnosti; preprečevanje goljufij; preprečevanje nelojalne konkurence; varstvo okolja in mestnega okolja, vključno s prostorskim načrtovanjem; varstvo upnikov; zaščita poštenega sodnega sistema; cestnoprometna varnost; varstvo intelektualne lastnine; cilji kulturne politike, vključno z zaščito svobode izražanja različnih pojmovanj, zlasti družbenih, kulturnih, verskih in filozofskih vrednot; ohranjanje pluralnosti medijev in uveljavljanje nacionalnega jezika; ohranjanje nacionalne zgodovinske in umetnostne dediščine; in veterinarska politika.

[Uvodna izjava 21 črtana]

(21a) Namen pravil glede upravnih postopkov ni ustvariti poenotenih upravnih postopkov, temveč odpraviti zelo zapletene sisteme dovoljenj, postopkov in formalnosti, ki ovirajo svobodo ustanavljanja in posledično nastajanje novih storitvenih podjetij.

(22) Ena od glavnih težav, ki jih imajo pri dostopu do storitvenih dejavnosti in njihovem izvajanju zlasti mala in srednja podjetja, so zapletenost, trajanje in pravna negotovost upravnih postopkov. Zato je po zgledu nekaterih pobud za posodobitev in dobro upravno prakso na ravni Skupnosti in nacionalni ravni treba vzpostaviti načela upravne poenostavitve, med drugim z uvedbo, usklajeno na ravni Skupnosti, sistema enotnih kontaktnih točk , z omejevanjem obveznosti predhodnih dovoljenj na primere, ko je to bistvenega pomena, in z uvedbo načela tihega dovoljenja pristojnih organov po preteku določenega obdobja. Takšno posodabljanje je ob ohranjanju preglednosti in ažurnosti informacij o izvajalcih namenjeno odpravi zamud, stroškov in odvračilnih učinkov, ki nastanejo na primer zaradi nepotrebnih ali preveč zapletenih in obremenjujočih postopkov, podvajanja postopkov, birokracije pri predložitvi dokumentov, uporabe samovoljnih pooblastil pristojnih organov, nedoločenih ali predolgih obdobij čakanja na odgovor, omejenega trajanja veljavnosti izdanih dovoljenj ter nesorazmernih stroškov in kazni. Taka praksa ima še posebno velik odvračilni učinek na ponudnike, ki želijo razvijati svojo dejavnost v drugih državah članicah, in zahteva usklajeno posodobitev znotraj razširjenega notranjega trga petindvajsetih držav članic.

(22a) Države članice uvedejo, kjer je to ustrezno, obrazce, usklajene na ravni Skupnosti, kakor jih je pripravila Komisija, ki bodo enakovredni spričevalom, potrdilom in vsem drugim dokumentom v zvezi z ustanavljanjem.

(22b) Za preučitev potrebe po poenostavitvi postopkov in formalnosti lahko države članice upoštevajo zlasti njihovo nujnost, število, možno podvajanje, stroške, jasnost, dostopnost kot tudi zamudo in praktične težave, ki bi jih s postopki in formalnostmi lahko imel zadevni ponudnik storitev.

(23) Za lažji dostop do storitvenih dejavnosti in za njihovo lažje izvajanje na notranjem trgu je treba postaviti cilj upravne poenostavitve, ki bo skupen vsem državam članicam, in opredeliti določbe glede med drugim enotnih kontaktnih točk , pravice do obveščenosti, postopkov v elektronski obliki in priprave okvira sistemov dovoljenj. Drugi ukrepi za dosego tega cilja, sprejeti na nacionalni ravni, lahko vključujejo zmanjšanje števila postopkov in formalnosti, ki veljajo za storitvene dejavnosti, in omejevanje na tiste postopke in formalnosti, ki so nujni za dosego cilja splošnega pomena in ki se ne podvajajo med seboj glede vsebine ali namena.

(24) Da bi se poenostavili upravni postopki, se ne sme določati splošnih formalnih pogojev, kot je predložitev izvirnikov dokumentov, overjenih kopij ali overjenega prevoda, razen kadar so objektivno utemeljeni s pomembnejšim razlogom, ki se nanaša na javni interes, kot je zaščita delavcev, javno zdravje, varstvo okolja ali varstvo potrošnikov . Prav tako je treba zagotoviti, da dovoljenje praviloma dovoljuje dostop do storitvene dejavnosti ali njenega izvajanja na celotnem nacionalnem ozemlju, razen če sta novo dovoljenje za vsako ustanovitev sedeža, na primer za vsak nov hipermarket, ali omejitev dovoljenja na določen del nacionalnega ozemlja objektivno utemeljena s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes.

(25) Primerno je zagotoviti enotne kontaktne točke , tako da lahko vsak ponudnik na enem samem mestu opravi vse postopke in formalnosti. Število enotnih kontaktnih točk se po posameznih državah članicah lahko razlikuje glede na regionalne in lokalne pristojnosti ali glede na zadevne dejavnosti. Ustanovitev enotnih kontaktnih točk ne posega v delitev funkcij med pristojnimi organi posameznega nacionalnega sistema. Kadar je na regionalni ali lokalni ravni pristojnih več organov, lahko eden od njih prevzame vlogo enotne kontaktne točke in koordinatorja. Enotne kontaktne točke lahko ustanovijo ne le upravni organi, temveč tudi gospodarska ali obrtna zbornica ali poklicne organizacije ali zasebni organi, katerim država članica poveri navedeno funkcijo. Enotne kontaktne točke imajo pomembno vlogo pri pomoči ponudnikom bodisi kot organ, neposredno pristojen za izdajo potrebnih dokumentov za dostop do storitvene dejavnosti, bodisi kot posrednik med ponudnikom in neposredno pristojnimi organi. Komisija je v svojem Priporočilu za izboljšanje in poenostavitev poslovnega okolja v začetni fazi poslovanja z dne 22. aprila 1997[19] že spodbujala države članice k uvedbi kontaktnih točk za poenostavitev formalnosti.

(25a) Pristojbina, ki jo lahko zaračunajo enotne kontaktne točke, mora biti sorazmerna stroškom postopkov in formalnosti, s katerimi se ukvarjajo. To državam članicam ne preprečuje, da enotnih kontaktnih točk ne bi pooblastile za pobiranje drugih upravnih pristojbin, kot je pristojbina nadzornih organov.

(25b) Ponudniki in prejemniki storitev morajo imeti enostaven dostop do nekaterih vrst informacij. Te bi morale vključevati predvsem informacije o postopkih in formalnostih, kontaktne podatke pristojnih organov, pogoje za dostop do javnih registrov in podatkovnih baz ter informacije o razpoložljivih pravnih sredstvih ter združenjih in organizacijah, pri katerih lahko ponudniki in prejemniki dobijo praktično pomoč. Te informacije morajo biti lahko dostopne, tj, javnosti morajo biti na razpolago enostavno in brez ovir. Informacije morajo biti predstavljene jasno in nedvoumno.

(25c) Države članice lahko svojo obveznost, ponudnikom in prejemnikom zagotoviti enostaven dostop do ustreznih informacij, izpolnijo tako, da omogočijo dostop do teh informacij na spletni strani. Obveznost pristojnih organov, pomagati ponudnikom in prejemnikom, ne vključuje tudi pravnega svetovanja v posameznih primerih. Kljub temu je treba zagotoviti splošne informacije o tem, kako se zahteve običajno razlagajo ali uporabljajo. Način zagotavljanja informacij ponudnikom in prejemnikom določi posamezna država članica v okviru te direktive. Zadeve, kot je prevzemanje odgovornosti za posredovanje napačnih ali zavajajočih informacij, opredelijo države članice.

(26) Za upravno poenostavitev na področju storitvenih dejavnosti v korist ponudnikom, prejemnikom in pristojnim organom bo pomembna vzpostavitev elektronske oblike opravljanja postopkov in formalnosti v relativno bližnji prihodnosti. Da bi izpolnili obveznost glede doseganja rezultatov, bo morda potrebno prilagoditi nacionalne in druge predpise za storitve. Ta obveznost ne preprečuje, da države članice poleg elektronskih sredstev ne bi zagotavljale drugih sredstev za opravljanje takih postopkov in formalnosti. Možnost opravljanja postopkov in formalnosti na daljavo še zlasti pomeni, da morajo države članice zagotoviti, da jih bo mogoče opravljati čezmejno. Obveznost glede doseganja rezultatov ne zajema postopkov ali formalnosti, ki jih zaradi njihove narave ni mogoče opravljati na daljavo. Hkrati ne posega v zakonodajo držav članic o rabi jezikov.

(27) Možnost dostopa do storitvene dejavnosti je lahko predmet odobritve pristojnih organov le, če odločitev o tem izpolnjuje merila nediskriminacije, nujnosti in sorazmernosti. To zlasti pomeni, da morajo biti sistemi dovoljenj dopustni le, kadar naknadni nadzor ne bi bil učinkovit, ker pomanjkljivosti zadevnih storitev ne bi bilo mogoče naknadno preveriti, pri čemer se upoštevajo tveganja in nevarnosti, do katerih lahko pride ob odsotnosti predhodnega nadzora. Vendar se te določbe Direktive ne smejo uporabiti za upravičevanje sistemov dovoljenj, ki jih prepovedujejo drugi instrumenti Skupnosti, kot je Direktiva 1999/93/ES Evropskega parlamenta in Sveta o okviru Skupnosti za elektronski podpis[20] ali Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja, na notranjem trgu („Direktiva o elektronskem poslovanju“)[21]. Na podlagi rezultatov medsebojnega ocenjevanja se bo na ravni Skupnosti lahko določilo, za katere vrste dejavnosti je treba sisteme dovoljenj odpraviti.

(27a) Ta direktiva ne posega v možnost držav članic, da prekličejo izdana dovoljenja, če niso več izpolnjeni pogoji za izdajo dovoljenja.

(27b) V skladu s sodno prakso Sodišča so javno zdravje, varstvo potrošnikov, zdravje živali in varstvo urbanega okolja pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes. Ti pomembni razlogi lahko upravičijo uporabo sistemov dovoljenj in drugih omejitev, ki se uporabljajo za socialne storitve. Vendar ne sistemi dovoljenj ne omejitve smejo biti diskriminacijski na podlagi državljanstva. Hkrati je treba vedno spoštovati načeli nujnosti in sorazmernosti.

(27c) Določbe te direktive v zvezi s sistemi dovoljenj morajo zadevati primere, v katerih o dostopu do storitvenih dejavnosti ali njihovem izvajanju s strani gospodarskih subjektov odloči pristojni organ. To ne zadeva odločitev pristojnih organov o ustanovitvi javnega ali zasebnega subjekta za opravljanje določene storitve niti sklepanja pogodb s strani pristojnih organov o opravljanju določene storitve, ki jo ureja zakon o javnih naročilih.

(27d) Za lažji dostop do storitvenih dejavnosti in njihovo lažje izvajanje je pomembno oceniti sisteme dovoljenj in njihovo upravičenost ter poročati o njih. Navedena obveznost poročanja se nanaša samo na obstoj sistemov dovoljenj, ne pa na merila in pogoje za izdajo dovoljenja.

(27e) Dovoljenje mora ponudniku praviloma omogočati dostop do storitvene dejavnosti ali izvajanje te dejavnosti na celotnem nacionalnem ozemlju, razen če je ozemeljsko omejevanje upravičeno s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes. Varstvo okolja na primer lahko upravičuje zahtevo za pridobitev posameznega dovoljenja za vsako tehnično postavitev na nacionalnem ozemlju. Ta določba ne vpliva na regionalne ali lokalne pristojnosti za izdajo dovoljenj v državah članicah.

(27f) Ta direktiva in še zlasti določbe v zvezi s sistemi dovoljenj in ozemeljsko omejitvijo dovoljenj ne posegajo v razdelitev regionalnih ali lokalnih pristojnosti v državah članicah, vključno z regionalno in lokalno samoupravo ter uporabo uradnih jezikov.

(27g) Določba, ki se nanaša na nepodvajanje pogojev za izdajo dovoljenj, državam članicam ne preprečuje uporabe svojih pogojev, opredeljenih v sistemu dovoljenj. Zahteva le, da pristojni organi ob ugotavljanju, ali vložnik izpolnjuje pogoje, upoštevajo enakovredne pogoje, ki jih je vložnik že izpolnil v drugi državi članici. Ta določba ne predpisuje uporabe pogojev za izdajo dovoljenj, ki so določeni v sistemu dovoljenj druge države članice.

(28) V primerih, ko je število razpoložljivih dovoljenj za dejavnost omejeno zaradi omejenosti naravnih virov ali tehničnih zmogljivosti, kot je lahko na primer podelitev analognih radijskih frekvenc ali izkoriščanje hidroelektrarne, je treba sprejeti postopek izbora med več potencialnimi kandidati s ciljem, da se z javnim natečajem razvijejo kakovost in pogoji za opravljanje storitev, ki so na voljo uporabnikom. Takšen postopek mora zagotavljati transparentnost in nepristranskost, tako izdano dovoljenje pa ne sme veljati predolgo, se samodejno podaljševati ali uspešnemu ponudniku dodeljevati kakršne koli prednosti. Trajanje izdanega dovoljenja mora biti zlasti določeno tako, da svobodne konkurence ne omejuje bolj, kot je to potrebno za poplačilo stroška naložbe ponudniku in primeren donos na vloženi kapital. Ta določba ne preprečuje državam članicam, da omejijo število dovoljenj zaradi drugih razlogov poleg omejenosti naravnih virov ali tehničnih zmogljivosti. Ta dovoljenja so vsekakor predmet drugih določb te direktive, ki se nanašajo na sisteme dovoljenj.

(28a) Ta direktiva določa, da se v primeru, ko v določenem roku ni odgovora, šteje, da je dovoljenje izdano. Vendar se za nekatere dejavnosti lahko sprejme drugačna ureditev, če je ta objektivno utemeljena s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes.

[Uvodna izjava 29 prestavljena]

(30) Za vzpostavitev dejanskega notranjega trga storitev je treba odpraviti vse omejitve svobode ustanavljanja in prostega pretoka storitev, ki jih predpisi nekaterih držav članic še vedno vsebujejo in ki niso v skladu s členoma 43 in 49 Pogodbe. Omejitve, ki jih je treba prepovedati in ki zlasti prizadevajo notranji trg storitev, se morajo sistematično odpraviti v najkrajšem možnem času.

(31) Na podlagi sodne prakse Sodišča svoboda ustanavljanja temelji zlasti na načelu enake obravnave, ki ne prepoveduje le diskriminacije na podlagi državljanstva, ampak tudi posredno diskriminacijo na drugih podlagah, ki imajo lahko enake posledice. Tako za dostop do storitvenih dejavnosti, bodisi kot glavnih ali kot sekundarnih dejavnosti, ali za njihovo izvajanje v državi članici ne veljajo merila, kot so sedež, prebivališče, stalno bivališče ali glavno opravljanje storitvene dejavnosti. V določenih primerih lahko pomembni razlogi, ki se nanašajo na javni interes, upravičijo zahtevo po prisotnosti ponudnika storitev ali enega izmed njegovih uslužbencev oziroma predstavnikov pri izvajanju njegove dejavnosti. Podobno država članica ne more omejevati pravne in poslovne sposobnosti ali pravice do sprožitve pravnega postopka družbam, ustanovljenim v skladu s predpisi druge države članice, na ozemlju katere imajo glavni sedež. Poleg tega država članica ne more dajati nobene prednosti ponudnikom, ki imajo posebno nacionalno ali lokalno socialno-ekonomsko povezavo; niti ne more na podlagi sedeža omejevati svobode ponudnika, da pridobiva ali izkorišča pravice in blago ali z njimi razpolaga ali da dostopa do različnih vrst posojil ali namestitve, če so te odločitve koristne za njegov dostop do dejavnosti ali njeno učinkovito izvajanje.

(32) Prepoved ekonomskih preizkusov kot predpogoja za izdajo dovoljenja zadeva same ekonomske preizkuse, ne pa tudi zahtev, ki jih objektivno utemeljujejo pomembni razlogi, povezani z javnim interesom, kot so varstvo mestnega okolja, cilji socialne politike in javnega zdravja. Ta prepoved ne vpliva na izvajanje pristojnosti organov, odgovornih za uporabo konkurenčnega prava.

(32a) V zvezi s finančnimi jamstvi in zavarovanji prepoved zahtev zadeva samo obveznost, da mora zahtevano finančno jamstvo ali zavarovanje dati finančna institucija s sedežem v zadevni državi članici.

(32b) V zvezi s predhodno registracijo prepoved zahtev zadeva samo obveznost, da je ponudnik pred ustanovitvijo sedeža za določen čas predhodno registriran v registru zadevne države članice.

(33) Da bo posodabljanje nacionalnih predpisov skladno z zahtevami notranjega trga, je treba oceniti določene nediskriminacijske nacionalne zahteve, ki bi lahko po svoji naravi v okviru svobode ustanavljanja resno omejile ali celo preprečile dostop do dejavnosti ali njeno izvajanje. Ta postopek ocenjevanja je omejen z združljivostjo teh zahtev z merili za svobodo ustanavljanja, ki jih je že določilo Sodišče. Ne zadeva pa uporabe konkurenčnega prava Skupnosti. Kjer so takšne zahteve diskriminacijske ali niso objektivno utemeljene s pomembnim razlogom, ki se nanaša na javni interes, ali so nesorazmerne, jih je treba odpraviti ali spremeniti. Rezultat tega ocenjevanja se bo razlikoval glede na vrsto dejavnosti in zadevni javni interes. Takšne zahteve bi bile lahko v skladu s sodno prakso Sodišča v celoti utemeljene zlasti takrat, kadar bi uveljavljale cilje socialne politike.

(33a) Za namene te direktive se lahko storitve obravnavajo kot storitve splošnega gospodarskega pomena v smislu te direktive in kot storitve, ki ne posegajo v člen 16 Pogodbe, samo če se opravljajo pri izvajanju posebnih nalog javnega interesa, za katere je država članica zadolžila ponudnika. Ta dodelitev mora biti določena z enim ali več akti, katerih vrsto določi država članica in ki morajo natančno navesti naravo posebne naloge.

(33b) Postopek medsebojnega ocenjevanja, predviden v tej direktivi, ne vpliva na svobodo držav članic, da v zakonodaji določijo višjo raven zaščite javnih interesov, še zlasti za doseganje ciljev socialne politike. Nadalje mora postopek medsebojnega ocenjevanja v celoti upoštevati posebnosti storitev splošnega gospodarskega pomena in posebnih nalog, ki so jim dodeljene. Te lahko upravičijo določene omejitve svobode ustanavljanja, zlasti v primerih, ko takšne omejitve uveljavljajo cilje varovanja javnega zdravja in socialne politike in ko izpolnjujejo pogoje iz člena 15(3)(a) do (c). Sodišče je na primer glede obveznosti za prevzem določene pravne oblike za izvedbo nekaterih storitev na socialnem področju že priznalo, da lahko obstaja utemeljitev za zahtevo, da ponudnik storitev deluje nepridobitno.

(34) Omejitve, ki jih je treba preučiti, vključujejo nacionalne predpise, ki zaradi razlogov, ki se ne nanašajo na poklicne kvalifikacije, posameznim ponudnikom preprečujejo dostop do nekaterih dejavnosti. Te omejitve vključujejo tudi obveznosti ponudnika, da prevzame določeno pravno obliko, zlasti da postane pravna oseba, podjetje v zasebni lasti, nepridobitna organizacija ali podjetje v izključni lasti fizičnih oseb, ter zahteve, ki se nanašajo na lastništvo delnic podjetja, zlasti obveznosti, ki določajo, da mora biti zagotovljen minimalni kapital za določene storitvene dejavnosti ali da morajo biti izpolnjene določene poklicne kvalifikacije za lastnike deležev ali vodstvo v določenih podjetjih. Ocenjevanje združljivosti določene najnižje in/ali najvišje tarife s svobodo ustanavljanja zadeva samo tarife, ki so jih pristojni organi uvedli posebej za zagotavljanje nekaterih storitev, ne zadeva pa na primer splošnih pravil o določanju cen, denimo v zvezi z najemom hiš.

(34a) Postopek medsebojnega ocenjevanja pomeni, da bodo države članice morale med obdobjem prenosa najprej izvesti pregled svoje zakonodaje, da ugotovijo, ali zgoraj omenjene zahteve obstajajo v njihovem pravnem sistemu, in da morajo države članice najpozneje do konca obdobja prenosa pripraviti poročilo o rezultatih svojega pregleda. Vsako poročilo bo predloženo vsem ostalim državam članicam in zainteresiranim strankam. Države članice bodo imele na voljo šest mesecev za predložitev pripomb v zvezi s temi poročili. Komisija bo najpozneje do 31. decembra 2008 pripravila zbirno poročilo in mu po potrebi priložila predloge za nadaljnje pobude. Komisija bo po potrebi pomagala državi članici pri oblikovanju skupne metodologije v sodelovanju z drugimi državami članicami.

[Uvodna izjava 35 črtana]

(36) Dejstvo, da ta direktiva opredeljuje številne zahteve, ki jih bodo v obdobju prenosa države članice odpravile ali ovrednotile, ne posega v postopke za ugotavljanje kršitev, sprožene proti državam članicam zaradi neizpolnjevanja njihovih obveznosti iz členov 43 ali 49 Pogodbe.

(36a) Ta direktiva ne zadeva uporabe členov 28 do 30 Pogodbe o prostem pretoku blaga. Prepovedane omejitve v skladu z določbo o svobodi opravljanja storitev zadevajo zahteve glede dostopa do storitvenih dejavnosti ali njihovega izvajanja in ne zahtev, ki veljajo za blago.

(36b) Kadar gospodarski subjekt odpotuje v drugo državo članico, da bi tam izvajal storitveno dejavnost, je treba razlikovati med primeri, ki sodijo na področje svobode ustanavljanja, in primeri, ki zaradi dejstva, da gre za začasno dejavnost, sodijo na področje prostega pretoka storitev. Pri razlikovanju med uporabo svobode ustanavljanja in prostega pretoka storitev je v skladu s sodno prakso Sodišča ključno vprašanje, ali ima gospodarski subjekt sedež v državi članici, kjer opravlja zadevno storitev, ali ne. Če ima sedež v državi članici, kjer opravlja svoje storitve, zanj velja uporaba svobode ustanavljanja. Če pa gospodarski subjekt nima sedeža v državi članici, kjer opravlja storitev, sodijo njegove dejavnosti na področje prostega pretoka storitev. Na podlagi sodne prakse Sodišča se za določanje začasnega značaja storitve ne upošteva le trajanje storitve, ampak tudi pogostost, rednost ponovitve ali neprekinjenost storitve. Začasni značaj storitve v nobenem primeru ne pomeni, da ponudnik storitve v državi članici gostiteljici ne sme imeti določene infrastrukture (pri tem gre lahko za pisarno, prostore ali ordinacije), kolikor je ta potrebna za opravljanje zadevne storitve.

(37) Za zagotavljanje učinkovitega izvajanja prostega pretoka storitev in za zagotavljanje, da lahko prejemniki in ponudniki uporabljajo in opravljajo storitve v vsej Skupnosti ne glede na meje, je treba podrobneje razjasniti, v kakšnem obsegu se lahko uveljavijo zahteve države članice, kjer se opravlja storitev. Nujno je treba zagotoviti, da določba o svobodi opravljanja storitev državi članici, v kateri se opravlja storitev, v skladu z načeli iz člena 16(1)(a) do (c) ne preprečuje uveljavljanja posebnih zahtev zaradi ohranjanja javnega reda, javne varnosti, javnega zdravja ali varstva okolja.

(37a) Na podlagi sodne prakse Sodišča država članica ohrani pravico do sprejetja ukrepov, s katerimi bi ponudnikom storitev preprečila zlorabo načel notranjega trga. Zlorabo ponudnika je treba dokazati za vsak primer posebej.

[Uvodna izjava 38 črtana]

[Uvodna izjava 39 črtana]

(39a) Ponudnikom je treba zagotoviti, da lahko opremo, ki je bistvena za njihovo storitev, vzamejo s sabo, ko zaradi opravljanja storitev potujejo v drugo državo članico. Predvsem je treba preprečiti primere, ko storitve ne bi bilo mogoče opravljati brez opreme, primere, ko imajo ponudniki storitev dodatne stroške, če na primer najamejo ali kupijo drugačno opremo od tiste, ki jo običajno uporabljajo, ali če morajo bistveno spremeniti način, na katerega običajno izvajajo svoje dejavnosti.

(39b) Pojem oprema ne vključuje fizičnih predmetov, ki jih ponudnik priskrbi stranki ali ki postanejo sestavni del fizičnega predmeta kot rezultat dejavnosti storitve (na primer gradbeni material ali nadomestni deli) ali ki se med opravljanjem storitve uporabijo ali pustijo na mestu samem (na primer vnetljiva goriva, razstrel