EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 4.5.2016 COM(2016) 270 final 2016/0133(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (prenovitev)



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA Razlogi za predlog in njegovi cilji EU si prizadeva za bolj trajnosten pristop k upravljanju migracij, usmerjen v ljudi, ki potrebujejo mednarodno zaščito ali se selijo zaradi drugih razlogov. Namen tega pristopa je odpraviti nezakonita in nevarna gibanja ter poslovni model tihotapcev ter jih nadomestiti z varnimi in zakonitimi potmi v EU za osebe, ki potrebujejo zaščito. Zaščita v regiji in ponovna naselitev v EU bi morali postati model za prihodnost, poleg tega najbolje ustrezata interesom in varnosti beguncev. Vendar je verjetno, da se bodo kratkoročno in srednjeročno ljudje še naprej zatekali na zunanje meje EU. Tiste, ki ne zaprosijo za mednarodno zaščito, bi bilo treba vrniti. Zahtevki oseb, ki zaprosijo za azil, bi morali biti obdelani učinkovito, tem osebam pa bi bilo treba med trajanjem postopka in po njegovem zaključku zagotoviti dostojne sprejemne objekte in podporo v državi članici, ki je odgovorna za obravnavo njihovih prošenj, če se ugotovi, da so bili njihovi zahtevki utemeljeni. Vendar pa so nedavne izkušnje pokazale, da nenadzorovani prihodi v velikem obsegu pomenijo prekomeren pritisk na azilne sisteme držav članic, kar je privedlo do povečanega neupoštevanja pravil. To vprašanje se zdaj obravnava z namenom povrnitve nadzora nad sedanjim položajem na podlagi veljavnih pravil za upravljanje schengenskih meja in azil ter z okrepljenim sodelovanjem s ključnimi tretjimi državami, zlasti Turčijo. Vendar je nastali položaj pozornost usmeril k bistvenim slabostim v zasnovi naših pravil o azilu, zaradi katerih se njihova učinkovitost zmanjšuje, poleg tega pa ne zagotavljajo trajnostne delitve odgovornosti – in ta vprašanja bi bilo treba zdaj obravnavati. Komisija je 6. aprila 2016 v svojem sporočilu „K reformi skupnega evropskega azilnega sistema in krepitvi zakonitih poti v Evropo“ predstavila prednostne naloge za izboljšanje skupnega evropskega azilnega sistema. Komisija je napovedala, da si bo prizadevala za postopno prenovo obstoječega okvira Unije o azilu, za vzpostavitev trajnostnega in pravičnega sistema za določitev držav članic, odgovornih za obravnavanje prošenj za azil, krepitev sistema Eurodac, večje zbliževanje znotraj azilnega sistema, preprečitev sekundarnih gibanj in razširitev mandata Evropskega azilnega podpornega urada (v nadaljnjem besedilu: urad EASO). Potreba po reformi je splošno priznana, tudi s strani Evropskega parlamenta in Evropskega sveta. Ta predlog o reformi uredbe Dublin III je del prvega svežnja zakonodajnih predlogov, ki bodo sestavljali obsežno reformo skupnega evropskega azilnega sistema. Prvi sveženj vključuje tudi predlog o prenovitvi uredbe Eurodac in predlog o ustanovitvi Agencije Evropske unije za azil. Glavni cilj predloga Eurodac se nanaša na izvajanje dublinske uredbe, in sicer navedeni predlog vključuje nujne spremembe za prilagoditev sistema v skladu s predlaganimi dublinskimi pravili. Sistem Eurodac se prav tako uveljavlja kot večnamenska podatkovna zbirka na področju priseljevanja, ki olajšuje vrnitve in boj proti nezakonitim migracijam. Cilj predloga za ustanovitev Agencije Evropske unije za azil je izboljšanje izvajanja in delovanja skupnega evropskega azilnega sistema, pri čemer navedeni predlog temelji na prizadevanjih Evropskega azilnega podpornega urada in preučuje nadaljnji razvoj tega urada v agencijo, odgovorno za spodbujanje delovanja skupnega evropskega azilnega sistema, zbliževanje pri obravnavanju prošenj za mednarodno zaščito po vsej Uniji in spremljanje uporabe prava Unije v operativnem in tehničnem smislu. Sledila bo druga faza na področju zakonodajnih predlogov za reformo direktiv o azilnih postopkih, o zahtevanih pogojih in o pogojih za sprejem, da se zagotovi celovita reforma vseh komponent azilnega sistema EU, tudi z namenom preprečevanja motenj delovanja dublinskega mehanizma zaradi zlorab in izbiranja najugodnejše azilne ureditve s strani prosilcev za mednarodno zaščito in njenih upravičencev. Zlasti bo treba pospešiti azilne postopke in zagotoviti njihovo zbliževanje, nujna so enotnejša pravila za postopke in pravice, ki jih bodo lahko uveljavljali upravičenci do mednarodne zaščite, prav tako bo treba prilagoditi pogoje za sprejem, da se usklajevanje med državami članicami čim bolj poveča. Kot je zapisano v sporočilu z dne 6. aprila, so se z migracijsko in begunsko krizo pokazale precejšnje strukturne slabosti ter pomanjkljivosti v zasnovi in izvajanju evropskega azilnega sistema, zlasti pa dublinskih pravil. Zdajšnji dublinski sistem ni bil zasnovan za zagotavljanje trajnostne delitve odgovornosti za prosilce po vsej Uniji. To je privedlo do situacij, ko je bilo omejeno število posameznih držav članic prisiljeno obravnavati veliko večino prosilcev za azil, ki so prispeli v Unijo, posledično pa so bile zmogljivosti njihovih azilnih sistemov pod pritiskom, kar je v določeni meri privedlo do neupoštevanja pravil EU. Poleg tega učinkovitost dublinskega sistema slabijo zapletena in sporna pravila o določitvi odgovornosti ter dolgotrajni postopki. Navedeno zlasti velja za trenutna pravila, ki predvidevajo prenos odgovornosti med državami članicami po določenem času. Poleg tega so v trenutnem sistemu možne pogoste zlorabe s strani prosilcev, ker ne vključuje jasnih določb o obveznostih prosilcev ter o posledicah v primeru njihovega neizpolnjevanja.

Cilji dublinske uredbe, in sicer se zagotovi hiter dostop prosilcev za azil do azilnega postopka in vsebinska obravnava prošnje s strani ene, jasno določene države članice, so še vedno upravičeni. Kljub temu pa je jasno, da je reforma dublinskega sistema nujna, tako za poenostavitev dublinskega sistema kot za povečanje njegove učinkovitosti v praksi, da bo kos razmeram, kadar se azilni sistemi držav članic soočajo z nesorazmernim pritiskom. Ta predlog je prenovitev Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (v nadaljnjem besedilu: uredba Dublin III). Zlasti je ta predlog namenjen: povečanju zmogljivosti sistema za uspešno in učinkovito določitev posamezne države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito. Zlasti bi odpravil določbe o prenehanju odgovornosti ter bistveno skrajšal roke za pošiljanje zahtev, prejemanje odgovorov in izvedbo predaj med državami članicami; zagotavljanju poštene delitve odgovornosti med državami članicami, tako da se sedanji sistem dopolni s korektivnim mehanizmom za dodeljevanje. Ta mehanizem bi se aktiviral samodejno, kadar bi se morale države članice soočati z nesorazmernim številom prosilcev za azil; odvračanju zlorab in preprečevanju sekundarnih gibanj prosilcev znotraj EU, zlasti z vključitvijo jasnih obveznosti, v skladu s katerimi morajo prosilci vložiti prošnjo v državi članici prvega vstopa in ostati v državi članici, ki je določena za odgovorno. Posledica tega so lahko tudi sorazmerne postopkovne in materialne posledice v primeru njihovega neizpolnjevanja obveznosti. Ciljno usmerjena posvetovanja z Evropskim parlamentom in državami članicami, tudi na podlagi sporočila z dne 6. aprila, ter z Visokim komisarjem Združenih narodov za begunce (UNHCR) in civilno družbo so potrdila, da so stališča glede narave in obsega, v okviru katerega bi bilo treba dublinsko uredbo spremeniti, različna. Na podlagi tega je Komisija skrbno preučila predložene argumente. Komisija je prišla do zaključka, da bi bilo treba sedanja merila v dublinskem sistemu ohraniti, hkrati pa bi jih bilo treba dopolniti s korektivnim mehanizmom za dodeljevanje, da se razbremenijo države članice, ki so pod nesorazmernim pritiskom. Hkrati bo nova dublinska shema vse od začetka njenega izvajanja temeljila na evropskem referenčnem sistemu, kakor hitro bo država članica nesorazmerno obremenjena, pa se bo samodejno sprožil korektivni solidarnostni mehanizem. Hkrati se bodo uvedle še druge bistvene spremembe, da bi se odvračalo od zlorab in preprečilo sekundarno gibanje prosilcev znotraj EU. Usklajenost z obstoječimi določbami na področju politike Dublinski sistem je eden od temeljev skupnega evropskega azilnega sistema, njegov namen pa je določitev države članice, ki je odgovorna za prošnjo za azil. Deluje na podlagi pravnih instrumentov in instrumentov politike na področju azila, zlasti azilnih postopkov, standardov glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati posamezniki, da so upravičeni do mednarodne zaščite, pogojev za sprejem ter premestitev in preselitev. Napredek ovira dejstvo, da so dosedanji dosežki pri izvajanju zakonodaje EU na področju azila skromni. Prednostna naloga je zagotavljanje doslednega in hitrega izvajanja zakonodaje EU v državah članicah. Komisija je zlasti v zadnjih letih sodelovala z grškimi organi za prednostno obravnavo normalizacije razmer, odkar so bile predaje na podlagi dublinske uredbe leta 2010 začasno prekinjene. V ta namen je Komisija na Grčijo naslovila priporočilo z dne 10. februarja 2016 o nujnih ukrepih, ki jih mora Grčija sprejeti za ponovno vzpostavitev predaj na podlagi dublinske uredbe. Ta predlog je del svežnja, ki vključuje predloge za reformo drugih elementov dublinskega sistema, s čimer bo zagotovljena usklajenost določb na tem področju politike. Predlog za reformo uredbe Eurodac vsebuje nujne spremembe, ki odražajo tiste, predlagane v dublinski uredbi, ter bodo pripomogle k boljšemu nadzoru nad nezakonitimi migracijami. Komisija predlaga tudi ustanovitev Agencije Evropske unije za azil, ki bi pripomogla k delovanju skupnega evropskega azilnega sistema, vključno z revidiranim dublinskim mehanizmom.

V odziv na krizne razmere v Grčiji in Italiji je Svet septembra 2015 sprejel dva sklepa o premestitvah, ki se bosta uporabljala do septembra 2017. Ta odziv na izredne razmere je bil začasen in priložnosten, nanašal pa se je na položaj, v katerem sta se znašli Italija in Grčija, državi članici, ki sta se soočali z doslej največjimi migracijskimi tokovi in ki bi morali biti nekoliko razbremenjeni s prenosom odgovornosti za nekatere prosilce za azil na druge države članice. Komisija je dvakrat poročala o izvajanju teh sklepov. Z namenom oblikovanja strukturne rešitve za obravnavanje takih kriznih razmer je Komisija septembra 2015 predlagala krizni mehanizem za premestitev. V skladu z navedenim predlogom bi se premestitev začela na podlagi delegiranega akta, s katerim bi bilo prav tako določeno število oseb, ki jih je treba premestiti. V predlogu je prav tako predstavljena samodejna uporaba korektivnega mehanizma za dodeljevanje. Posledično ima podoben cilj kot predlog Komisije iz septembra 2015 in glede na rezultate razprav o tem predlogu, bi Komisija lahko razmislila o umiku svojega predloga. Predlog predvideva tudi nova pravila za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje, ki jo vloži mladoletnik brez spremstva, in sicer je v odsotnosti svojcev odgovorna država članica, v kateri je bila prošnja najprej vložena, razen če to ne bi bilo v največjo korist mladoletnika. To pravilo bo omogočilo hitro določitev odgovorne države članice in posledično hiter dostop te ranljive skupine prosilcev do postopka ob upoštevanju predlaganega skrajšanja rokov. Glede na to, da se to pravilo razlikuje od tega, kar je Komisija predlagala junija 2014, namerava Komisija umakniti zadevni predlog, v zvezi s katerim doslej še ni bilo mogoče doseči dogovora. Usklajenost z drugimi politikami Unije Ta predlog je usklajen s celovito dolgoročno politiko za boljše upravljanje migracij, kakor jo je Komisija predstavila v evropski agendi o migracijah, ki je politične usmeritve predsednika Junckerja razvila v sklop na štirih stebrih temelječih skladnih pobud, ki se vzajemno krepijo. Navedeni stebri so zmanjšanje spodbude za nezakonite migracije, varovanje zunanjih meja in reševanje življenj, močna azilna politika in nova politika o zakonitih migracijah. Ta predlog za nadaljnje izvajanje evropske agende o migracijah z vidika cilja krepitve azilne politike Unije bi bilo treba obravnavati kot del širše politike na ravni EU za vzpostavitev trdnega in učinkovitega sistema za trajnostno upravljanje migracij v prihodnosti, ki je pravičen, kar zadeva družbe gostiteljice in državljane EU kot tudi zadevne državljane tretjih držav ter izvorne in tranzitne države. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST Pravna podlaga S tem predlogom se prenavlja Uredba (EU) št. 604/2013 in bi moral biti zato sprejet na isti pravni podlagi, tj. točki (e) drugega odstavka člena 78 PDEU, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom. Načelo neobveznega sodelovanja Uredba 604/2013 je za Združeno kraljestvo in Irsko zavezujoča, saj sta na podlagi Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen PEU in PDEU, poslala uradno obvestilo, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi navedene uredbe. V skladu z zgoraj navedenim protokolom se lahko Združeno kraljestvo in Irska odločita sodelovati pri sprejetju tega predloga. Možnost sodelovanja imata tudi po sprejetju predloga. V skladu s Protokolom o stališču Danske, priloženim k PEU in PDEU, Danska ne sodeluje pri sprejemanju ukrepov Sveta, predlaganih na podlagi naslova V PDEU (razen, če gre za „ukrepe, ki določajo tretje države, katerih državljani morajo imeti ob prehodu zunanjih meja držav članic vizum, ali ukrep glede enotne oblike vizumov“). Vendar bo Danska, glede na to, da na podlagi mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila z ES leta 2006, uporablja veljavno dublinsko uredbo, v skladu s členom 3 navedenega sporazuma obvestila Komisijo o svoji odločitvi glede izvajanja vsebine spremenjene uredbe. Sodelovanje Združenega kraljestva, Irske in Danske pri ureditvi, določeni v tem predlogu o prenovitvi Uredbe (EU) št. 604/2013, bo določeno v okviru pogajanj v skladu s tema protokoloma. Ta protokola zlasti dovoljujeta sodelovanje Združenega kraljestva in Irske pri pobudah na področju svobode, varnosti in pravice, ob spoštovanju njihove praktične izvedljivosti, vendar tega sodelovanja ne zahtevata. Vpliv predloga na države, pridružene dublinskemu sistemu, ki niso članice EU Vzporedno s pridružitvijo več držav, ki niso članice EU, k izvajanju schengenskega pravnega reda, je Unija sklenila več sporazumov, ki te države pridružujejo tudi pravnemu redu Dublin/Eurodac: – sporazum o pridružitvi Islandije in Norveške, sklenjen leta 2001; – sporazum o pridružitvi Švice, sklenjen 28. februarja 2008; – protokol o pridružitvi Lihtenštajna, podpisan 7. marca 2011. Da bi se vzpostavile pravice in obveznosti med Dansko, ki se je, kakor je pojasnjeno zgoraj, z mednarodnim sporazumom pridružila pravnemu redu Dublin/Eurodac, in zgoraj navedenimi pridruženimi državami, sta bila med Unijo in pridruženimi državami sklenjena še dva pravna akta.

V skladu s tremi zgoraj navedenimi sporazumi pridružene države brez izjem sprejmejo pravni red Dublin/Eurodac in njegove spremembe. Ne sodelujejo pri sprejetju aktov, ki spreminjajo ali nadgrajujejo dublinski pravni red (vključno s tem predlogom), vendar morajo Komisijo v določenem roku obvestiti o svoji odločitvi glede tega, ali bodo sprejele vsebino navedenega akta, ko ga odobrita Evropski parlament in Svet. Če Norveška, Islandija, Švica ali Lihtenštajn ne sprejmejo akta, ki spreminja ali nadgrajuje pravni red Dublin/Eurodac, zadevni sporazumi prenehajo veljati, razen če skupni/mešani odbor, ustanovljen s sporazumi, soglasno odloči drugače. Subsidiarnost Naslov V PDEU o območju svobode, varnosti in pravice prenaša nekatere pristojnosti v zvezi s temi vprašanji na Evropsko unijo. Te pristojnosti je treba izvajati v skladu s členom 5 Pogodbe o Evropski uniji, tj. če in kolikor države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganega ukrepa in se ti zaradi obsega ali učinkov predlaganega ukrepa lažje dosežejo na ravni Evropske unije. Predlog poenostavlja veljavna dublinska pravila in jih dopolnjuje z novim korektivnim mehanizmom za dodeljevanje, da bi se vzpostavil sistem za obravnavanje razmer, kadar so azilni sistemi držav članic soočeni z nesorazmernim pritiskom. Namen predloga je doseči pravično delitev odgovornosti med državami članicami, da bi bilo mogoče razbremeniti nesorazmerno obremenjeno državo članico z delitvijo obremenitve med preostale države članice. Taka opredelitev sama po sebi zahteva ukrepanje na ravni EU. Poleg tega je namen predloga zagotoviti pravilno uporabo dublinskega sistema v času krize in se soočiti s čezmejnimi sekundarnimi gibanji državljanov tretjih držav med državami članicami. Jasno je, da ukrepi, ki jih sprejmejo posamezne države članice ne morejo predstavljati zadovoljivega odgovora na potrebo po skupnem pristopu EU k reševanju skupnega problema. Sorazmernost Kar zadeva poenostavitev dublinskih pravil, so predlagane spremembe omejene na to, kar je potrebno, da se omogoči učinkovito delovanje sistema, tako glede hitrejšega dostopa prosilcev do postopka za priznanje mednarodne zaščite kot tudi glede zmogljivosti uprav držav članic, da sistem uporabljajo. Kar zadeva uvedbo novega korektivnega mehanizma za dodeljevanje, Uredba (EU) št. 604/2013 v svoji sedanji obliki ne določa orodij, ki bi omogočala zadosten odziv v razmerah nesorazmernega pritiska na azilne sisteme držav članic. Določbe o korektivnem mehanizmu za dodeljevanje, uvedenim z navedenim predlogom, si prizadevajo za odpravo te vrzeli. Te določbe ne presegajo tistega, kar je potrebno za dosego cilja, tj. za učinkovit odziv na navedene razmere. Izbira instrumenta Glede na to, da je bil obstoječi dublinski mehanizem vzpostavljen na podlagi uredbe, se za njegovo poenostavitev in dopolnitev s korektivnim mehanizmom za dodeljevanje uporabi enak pravni instrument. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA Naknadne ocene in preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje V evropski agendi o migracijah je Komisija napovedala oceno in morebitno revizijo Uredbe v letu 2016, hkrati pa pozvala države članice, naj v celoti izvajajo uredbo Dublin III in obstoječ pravni red EU na področju azila. V skladu s to zavezo je Komisija naročila zunanje študije o oceni dublinskega sistema. Ocenjene so bile učinkovitost, uspešnost, relevantnost in doslednost uredbe Dublin III ter njena dodana vrednost za EU. Preučeni so bili obseg, v katerem je Uredba uresničila svoje cilje, širše potrebe politike EU in potrebe ciljnih zainteresiranih strani. Ocena je vključevala poglobljeno študijo o praktičnem izvajanju uredbe Dublin III v državah članicah. Glavne ugotovitve so predstavljene v nadaljevanju. 3.1 Pomen uredbe Dublin III Dublinski sistem je eden od temeljev pravnega reda EU na področju azila in njegovi cilji so še vedno upravičeni. Instrument EU za vzpostavitev meril in mehanizma za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje, je bistvenega pomena, dokler znotraj Unije obstajajo ločeni nacionalni azilni sistemi. Brez tega instrumenta bi se države članice morale opirati na priložnostne sporazume kot v časih pred sprejetjem dublinske uredbe, kar bi izjemno otežilo določitev odgovornosti držav članic. Z oceno je bilo ugotovljeno, da noben nacionalni ali dvostranski instrument ne bi mogel zagotoviti enakega splošnega učinka, posledično pa prošnje za mednarodno zaščito, ki bi spadale pod več nacionalnih jurisdikcij, v nekaterih primerih ne bi bile obravnavane. Različna stališča so bila izražena glede dejanskega učinka Uredbe, ki bi morala zagotoviti hiter dostop prosilcev do azilnih postopkov in privesti k dolgoročni strategiji, ki bi odvračala od vložitve več prošenj. Ta bi nadalje zagotovila učinkovitost azilnega sistema s preprečevanjem zlorab, na splošno pa bi se znižali tudi stroški.

3.2 Izvajanje Uredbe Splošno Najpomembnejši problem, na katerega opozarja ocena, je pomanjkanje doslednega in pravilnega izvajanja Uredbe v državah članicah. Nadalje je bilo ugotovljeno, da ima zasnova uredbe Dublin III številne pomanjkljivosti, zaradi česar je bilo uresničevanje njenih glavnih ciljev oteženo. Hierarhija meril iz uredbe Dublin III ne upošteva zmogljivosti držav članic, prav tako njen cilj ni uravnoteženje prizadevanj. Predvidena metoda dodelitve odgovornosti upočasnjuje dostop do azilnega postopka. V skladu s sedanjim sistemom lahko prosilci čakajo do 10 mesecev (v primeru zahtev „za ponovni sprejem“) ali 11 mesecev (v primeru zahtev „za sprejem“), preden se začne postopek za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito. To ogroža cilj dublinske uredbe, da se prosilcu zagotovi hiter dostop do azilnega postopka. Postalo je tudi jasno, da uredba Dublin III ni bila zasnovana za obravnavanje razmer, v katerih se izvaja nesorazmeren pritisk. Njen cilj ni pravična delitev odgovornosti ali obravnavanje nesorazmerne porazdelitve prosilcev po državah članicah. Ti dejavniki so postali zlasti očitni v nekaterih državah članicah, ki so naletele na težave pri izvajanju uredbe v zadevnih okoliščinah, in posledično registracije prosilcev za azil v nekaterih primerih niso bile izvedene, postopki so bili upočasnjeni, notranje zmogljivosti pa niso bile zadostne, da bi bili primeri obravnavani pravočasno. Postopkovna jamstva in zaščitni ukrepi Informacije, ki jih prosilci prejmejo glede dublinskega postopka se znatno razlikujejo. Približno polovica sodelujočih držav članic je poročala, da so bile prosilcem dane „splošne informacije“, pri čemer je možno, da zahteve iz člena 4(1) v nekaterih primerih niso bile izpolnjene. Poleg tega ugotovitve kažejo, da v majhnem številu držav članic v nekaterih primerih informacije niso bile na voljo ali pa so bile podane zastarele informacije. Osebni razgovor je standardna praksa pri določanju odgovornosti v skoraj vseh državah članicah, vendar je pomanjkanje zmogljivosti v nekaterih preobremenjenih državah organom preprečevalo, da bi rutinsko opravljali razgovore. Če so razgovori opuščeni, je prosilcu ponavadi dovoljeno, da informacije predloži v drugih oblikah. Veliko držav članic je poročalo, da so se razgovori opravljali z veliko zamudo zaradi trenutnega velikega pritoka beguncev. Razlaga največjih koristi otroka se pogosto razlikuje. To je v nekaterih primerih privedlo do težav na področju obveščanja in nezaupanja med državami članicami. Poleg tega so bile ugotovljene praktične težave v postopku imenovanja zastopnika za mladoletnika, zlasti kot posledica trenutnega velikega pritoka. Vendar pa navedeno predstavlja daljnosežne težave azilnega postopka. Merila za določanje odgovorne države članice in dokaze Merila, ki so se najpogosteje uporabljala kot podlaga za predajo, so se nanašala na dokumentacijo in vstop (člen 12 in člen 13), kar je znaten delež odgovornosti naložilo državam članicam na zunanji meji. Posledično so se prosilci izognili odvzemu prstnih odtisov, to pa je prispevalo k sekundarnim gibanjem. Več držav članic je navedlo, da so razlage v zvezi s tem, kaj organi v sprejemni državi štejejo za sprejemljiv dokaz, državam pošiljateljicam naložile nerazumno dokazno breme. Podatke iz sistema Eurodac in vizumskega informacijskega sistema (VIS) skoraj vse države članice sprejmejo kot dokaz, ki je najpogosteje odločilen pri določanju odgovornosti. Podatki, pridobljeni med razgovori, se na splošno niso šteli za zadosten dokaz. Diskrecijska določba in določbe o vzdrževanih osebah (člena 16 in 17) za obravnavo primerov z vidika humanitarnih razlogov se redko uporabljajo, z izjemo zgolj majhnega števila držav članic. Merila, ki se nanašajo na družinske povezave, so se uporabljala manj pogosto, predvsem zaradi težav pri iskanju družinskih članov ali pridobivanju dokazov o družinskih povezavah. Države članice imajo zelo različen pristop do dokazov, ki se sprejemajo v okviru teh meril, vendar pa prosilci za azil pogosto težko izpolnijo glavno zahtevo, ki se nanaša na predložitev dokumentarnih dokazov (na primer rojstnega ali poročnega lista). Bistvena razhajanja glede tega, kaj predstavlja sprejemljiv dokaz o družinskih povezavah, otežujejo določitev odgovornosti, zaradi česar so postopki dolgotrajni. To bi lahko bil dejavnik, ki spodbuja sekundarna gibanja, kar pomeni, da prosilci poskušajo nadaljevati svoje potovanje.

Postopki za sprejem in ponovni sprejem Število zahtev „za ponovni sprejem“ je bilo znatno večje od števila zahtev „za sprejem“. Med letoma 2008 in 2014 je bilo med zahtevami, poslanimi na podlagi dublinske uredbe, 72 % zahtev za ponovni sprejem in 28 % zahtev za sprejem. Med zahtevami, ki so bile prejete na podlagi dublinske uredbe, pa je bilo 74 % zahtev za ponovni sprejem in 26 % zahtev za sprejem. Vse države članice so v glavnem spoštovale roke za predložitev teh zahtev in odgovore nanje, vendar je velik pritok migrantov povzročil velik pritisk na agencije za azil, kar je podaljšalo odzivni čas nekaterih držav članic. To je privedlo tudi do povečanja nepopolnih zahtev, posledica tega pa so bile zavrnitve in spori. Prav tako je vplivalo na prakso „implicitnega sprejema“, saj nekatere države namenoma niso odgovorile na zahteve do roka, da bi lahko obravnavale veliko število zahtev. V letu 2014 je skupno število zahtev za sprejem in zahtev za ponovni sprejem znašalo 84 586, kar predstavlja 13 % vseh prošenj za azil v EU, to pa v primerjavi s prejšnjimi leti pomeni upad. S strani sprejemne države članice je bilo zavrnjenih 33 % vseh zahtev, na podlagi tega pa bi bilo mogoče sklepati, da je bilo z začetkom veljavnosti uredbe Dublin III iz leta 2014 oteženo dogovarjanje držav članic o odgovornosti. Leta 2014 je samo okrog četrtina skupnega števila sprejetih zahtev za ponovni sprejem in zahtev za sprejem dejansko privedla do fizične predaje. Ti nizki deleži kažejo, da obstajajo težave v zvezi s praktično uporabo uredbe Dublin III. Vendar pa je te deleže mogoče prav tako deloma pojasniti z zamudami pri predajah, ki niso zajete v letnih podatkih, uporabljenih pri pripravi ocene. Drug pomemben razlog za nizko stopnjo predaj, ki so ga potrdile mnoge države članice, je visoka stopnja pobega med dublinskim postopkom, ki je razlog za prenos odgovornosti med državami članicami. Izvajanje predaj Časovni okvir za izvedbo predaj se je precej razlikoval. Učinkovitost postopka je odvisna od zmogljivosti in virov v enotah, ki so zadolžene za izvajanje predaj, dejstva, da je za organizacijo predaj pristojen ločen organ, števila zadev, stopnje sodelovanja prosilcev in obveščenosti o tem, kje se ti nahajajo. Eden od navedenih razlogov za zamude je bilo podaljšanje rokov v skladu s členom 29(2). Dvajset držav članic je navedlo, da je glavni razlog za zamude pobeg prosilcev, zaradi česar rok za predajo znaša skupno 18 mesecev. Praksa pridržanja, ki jo v skladu s poročili pogosto uporablja 21 od 31 držav, se znatno razlikuje glede na fazo postopka: nekateri organi se zatečejo k pridržanju, ko se dublinski postopek začne, drugi pa šele, ko odgovorna država članica sprejme zahtevo za predajo. Te različne prakse ustvarjajo pravno negotovost ter praktične težave. Poleg tega je 13 držav članic opozorilo na to, da predaje na splošno niso dovolj učinkovite, kar kaže na to, da so po opravljeni predaji „pogosto“ zaznana sekundarna gibanja. Pritožbe Pravna sredstva zoper odločitev o predaji so na voljo v vseh državah članicah. Države članice dajejo prednost sodnim pravnim sredstvom, najpogosteje pred upravnimi sodišči. V postopku pritožbe so vse države članice uvedle roke, v katerih mora prosilec, da uveljaviti svojo pravico do učinkovitega pravnega sredstva, čeprav se razlage o tem, kaj je „razumno časovno obdobje“ zelo razlikujejo, saj to znaša vse od treh pa do 60 dni. Če se vloži pritožba, nekatere države članice samodejno začasno prekinejo predajo, medtem ko druge uporabijo člen 27(3)(c), v skladu s katerim mora za začasno prekinitev predaje zaprositi prosilec. Upravno sodelovanje Vse države članice so navedle pogosto uporabo zavarovanega elektronskega omrežja DubliNet za izmenjavo informacij, po drugi strani pa se neformalni informacijski kanali uporabljajo le v izjemnih okoliščinah. Da bi še nadalje spodbujale učinkovito uporabo uredbe Dublin III, so mnoge države članice sklenile upravne dogovore v skladu s členom 36. Vendar doslej še nobena država članica ni izvedla postopka poravnave, kot je opisan v členu 37, vsi spori pa so se reševali neformalno. Mehanizem za zgodnje opozarjanje in pripravljenost Mehanizem za zgodnje opozarjanje in pripravljenost doslej še ni bil uporabljen. Medtem ko so nekatere države članice trdile, da pogoji za sprožitev mehanizma nikoli niso bili izpolnjeni, so druge zatrjevale, da je težko skleniti politični dogovor o sprožitvi mehanizma, če ni jasnih meril in kazalnikov za merjenje pritiska. Ta postopek je po navedbah tudi dolgotrajen in zapleten. Alternativni podporni ukrepi so prav tako prispevali k zmanjšanju pritiska in možno je, da so odpravili potrebo po sprožitvi mehanizma. Evropski azilni podporni urad je bil uporabljen kot primer podpore, zaradi katere ni bilo treba aktivirati mehanizma, kar zadeva preprečevanje ali upravljanje kriz na področju mednarodne zaščite. 3.3 Uresničevanje ciljev uredbe Dublin III V nadaljevanju so navedene glavne ugotovitve zunanje študije o oceni uredbe Dublin III.

Preprečevanje, da bi prosilci vložili več prošenj, in s tem zmanjšanje sekundarnih gibanj Ne glede na cilj zmanjšanja sekundarnih gibanj, vložitev več prošenj za azil v EU ostaja razširjen problem. Leta 2014 je 24 % prosilcev predhodno že vložilo prošnje v drugih državah članicah, kar kaže na to, da Uredba na ta cilj ni imela vpliva ali pa je bil ta majhen. Poleg tega je bilo navedeno, da je bil nepričakovan učinek Uredbe povečanje primerov drugih vrst sekundarnih gibanj zaradi nacionalnih razlik v kakovosti sprejema in azilnih sistemih, pri čemer te razlike še obstajajo in nadalje spodbujajo sekundarna gibanja. Zagotavljanje pravične porazdelitve prosilcev za mednarodno zaščito in upravičencev do mednarodne zaščite med državami članicami Uredba Dublin III ima le omejen vpliv na porazdelitev prosilcev v EU, saj so neto predaj v okviru dublinskega postopka blizu ničle. Ko države članice sprejmejo in predajo podobno število prosilcev, se prejete in poslane zahteve izničijo, kar pomeni, da ima uredba Dublin III le majhen prerazporeditveni učinek ali pa ga sploh nima. Zdi se, da so razlogi za to naslednji: hierarhija meril, ki ne upošteva zmogljivosti držav članic; nesorazmerna odgovornost, naložena državam članicam na zunanji meji, predvsem zaradi uporabe merila o državi prvega vstopa; in majhno število dejanskih predaj, kar kaže, da prosilci lahko predložijo zahtevke, kjer želijo, zaradi česar se več odgovornosti preloži na bolj zaželene destinacije. To je razvidno iz podatkov iz leta 2014, in sicer je bilo 70 % vseh prvih prošenj za azil vloženih v zgolj petih državah članicah. Razumni stroški v smislu finančnih in človeških virov, nujnih za izvajanje uredbe Dublin III Ocenjeni neposredni in posredni stroški dela v zvezi z dublinskim sistemom so leta 2014 v Evropi znašali približno 1 milijardo EUR. Odsotnost takega mehanizma bi povzročila še večje stroške za države EU in države EGP, vendar pa je bilo v oceni ugotovljeno, da uredba Dublin III na splošno ni dovolj učinkovita. Zakonsko predvideni rok za predajo prosilca je dolg, stopnja dejanskih predaj pa nizka: oboje ima pomembne finančne posledice za posredne stroške in splošno učinkovitost sistema. V okviru prizadevanj za preprečevanje pobegov so stroški pridržanja v nekaterih državah članicah zelo visoki. Pobegi ustvarjajo druge posredne stroške in zmanjšujejo učinkovitost sistema. Odsotnost predaj in vračanje zavrnjenih prosilcev v praksi povzročata visoke socialne stroške, povezane z nezakonitimi migracijami. Ocenjuje se, da je do 42 % prosilcev v okviru dublinskega sistema, ki niso bili dejansko predani, morebiti nezakonitih migrantov, ki še vedno bivajo v EU. Obstaja velika verjetnost, da sedanji sistem v okviru stalnega migracijskega pritiska tudi v prihodnje ne bo vzdržen. Prenehanje predaj na podlagi dublinske uredbe v Grčijo, ki se je dejansko začelo izvajati od leta 2011 dalje, se je izkazalo za še posebej veliko pomanjkljivost sistema, zlasti glede na veliko število migrantov, ki prihajajo v Grčijo v zadnjih mesecih. 3.4Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Poleg zunanje ocene je Komisija izvedla usmerjena posvetovanja z usklajevalci političnih skupin Odbora Evropskega parlamenta za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve, državami članicami in drugimi zainteresiranimi stranmi. Z usklajevalci političnih skupin Odbora Evropskega parlamenta za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve je bilo opravljeno posvetovanje na podlagi dokumenta za razpravo in predhodnih rezultatov v okviru zunanje ocene dublinske uredbe. Na splošno je bila izražena široka podpora temeljni reformi dublinskega sistema in spoznanje, da sedanje stanje ni vzdržno. Medtem ko so nekateri podprli objektivna merila za določanje odgovornosti, tudi v obliki ključa za porazdelitev, so drugi opozorili na pomen upoštevanja želja in lastnosti prosilca, čeprav je slednje težko opraviti na objektiven, pravičen in učinkovit način. Posvetovanja z državami članicami so potekala na podlagi istih dokumentov. Dosežen je bil dogovor, da je veljavna uredba preveč zapletena, njena posledica pa je prekomerna regulacija, zato jo uprave s težavo uporabljajo. Spremembe, ki so bile uvedene s sprejetjem uredbe Dublin III iz leta 2013, so privedle do večjih pravic za prosilce, ki pa jih je mogoče zlorabiti in tako ogroziti celoten sistem. Kot najbolj pereč problem pri izvajanju so bila omenjena sekundarna gibanja. Razprava v zvezi s potrebo po preoblikovanju uredbe Dublin III v instrument za delitev odgovornosti, kar bi spremenilo njen sedanji pomen, tj. zgolj dodeljevanje odgovornosti, je pokazala, da obstajata dve glavni stališči: nekatere države članice so se zavzele za stalen sistem delitve bremena s pomočjo ključa za porazdelitev, medtem ko so druge zagovarjale ohranitev in poenostavitev sedanjega sistema, vključno z merilom glede nezakonitega vstopa. O tem, ali bi bilo treba upoštevati želje prosilcev, obstajajo različna mnenja; medtem ko nekateri menijo, da želja ni mogoče popolnoma prezreti, saj bi to neizogibno privedlo do sekundarnih gibanj, so drugi to strogo odsvetovali, kajti treba bi bilo uvesti jasna, objektivna merila, upoštevanje želja pa bi imelo za posledico zapletene ocene glede na vsak primer posebej. Prav tako so države članice opozorile, da prosilci prosijo za mednarodno zaščito ali bežijo pred preganjanjem in da zato ne bi smeli imeti preveč manevrskega prostora pri izbiri končne države azila, saj v ozadju dublinskega sistema ni shema za (ekonomske) migracije. Prav tako so bila opravljena posvetovanja z drugimi zainteresiranimi stranmi, kot so Urad Visokega komisarja Združenih narodov za begunce in nevladne organizacije, ki delujejo na področju azila. Zadevne zainteresirane strani so se poleg tega strinjale, da ima sedanja uredba Dublin III pomembne pomanjkljivosti, kar zadeva njeno utemeljitev, tj. merilo glede nezakonitega vstopa, ki je kot glavno merilo na prvem mestu, ter da je glede na prakso v zadnjih mesecih treba izvesti temeljito reformo. Zavzeto je bilo splošno stališče, da bi morale biti prosilčeve želje ali lastnosti upoštevane pri dodelitvi odgovorne države članice z vidika možnosti integracije in z namenom, da se zmanjšajo sekundarna gibanja. V ta isti namen bi bilo treba razširiti merilo glede družine. Mnogi so poudarili potrebo po izenačevanju pogojev v vseh državah članicah, zlasti kar zadeva pogoje za sprejem in postopke.

3.5Temeljne pravice Ta predlog je popolnoma v skladu s temeljnimi pravicami in splošnimi načeli prava Skupnosti ter mednarodnega prava. Predvsem bo boljše obveščanje prosilcev za azil o uporabi te uredbe ter o njihovih pravicah in obveznostih v skladu s to uredbo po eni strani privedlo do tega, da bodo ti bolje uveljavljali svoje pravice, po drugi strani pa bo prispevalo k zmanjšanju stopnje sekundarnih gibanj, saj bodo prosilci za azil bolj naklonjeni izpolnjevanju zahtev sistema. Učinkovitost pravice do pravnega sredstva bo povečana z opredelitvijo obsega pritožbe in usklajenih rokov za sprejemanje odločitev. Poleg tega bo imela pritožba samodejni odložilni učinek. Pravica do svobode in prostega gibanja bo okrepljena s skrajšanjem obdobij, v katerih se lahko posameznika pridrži v izjemnih primerih, ki so določeni v Uredbi, pod pogojem, da je to v skladu z načeli nujnosti in sorazmernosti. Pravica do ponovne združitve družine bo okrepljena, zlasti z razširitvijo področja uporabe Uredbe, tako da bodo vključeni bratje in sestre ter družine, ki so se oblikovale v tranzitnih državah. Pravice mladoletnikov brez spremstva so bile prav tako okrepljene z boljšo opredelitvijo načela največjih koristi otroka in z vzpostavitvijo mehanizma, ki bo zagotavljal, da se v vseh primerih, v katerih se preučuje predaja mladoletnika, določitev sprejme v skladu z največjimi koristmi otroka. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Po napovedih bodo skupna finančna sredstva, potrebna za podporo izvajanju tega predloga v obdobju 2017–2020, znašala 1 828,6 milijona EUR. S temi sredstvi bi bili kriti stroški predaj, ko bi se v korist države članice sprožil korektivni mehanizem za dodeljevanje, stroški vzpostavitve in delovanja informacijskega sistema za registracijo in samodejno dodeljevanje prosilcev za azil, poleg tega pa še stroški razvoja potrebnih sprejemnih zmogljivosti, zlasti kar zadeva infrastrukturo in tekoče stroške, predvsem v tistih državah članicah, ki so doslej obravnavale le maloštevilne prosilce za azil. Finančne potrebe so v skladu z veljavnim večletnim finančnim okvirom in lahko vključujejo uporabo posebnih instrumentov, kot so opredeljeni v Uredbi Sveta (EU, Euratom) št. 1311/2013. 5.PODROBNEJŠA POJASNITEV POSAMEZNIH DOLOČB PREDLOGA Predlog ohranja povezavo med odgovornostjo na področju azila in spoštovanjem obveznosti držav članic, ki se nanašajo na zaščito zunanje meje, ob upoštevanju izjem zaradi varstva enotnosti družine in največjih koristi otroka. Sedanja merila za dodeljevanje odgovornosti so v osnovi ohranjena, vendar so predlagane ciljno usmerjene spremembe, zlasti da se okrepi enotnost družine v okviru dublinskega sistema, in sicer tako da se razširi opredelitev družine. Namen najpomembnejših sprememb je po eni strani izboljšanje učinkovitosti sistema, zlasti z ohranitvijo trajne odgovornosti posamezne države članice za obravnavanje prošnje, ko je odgovornost enkrat določena. Po drugi strani pa je namen sprememb omejiti sekundarna gibanja, zlasti s črtanjem pravil glede prenosa odgovornosti med državami članicami. Sistem se dopolni z novim korektivnim mehanizmom za dodeljevanje, ki temelji na referenčnem ključu, kar omogoča prilagoditve dodelitev prosilcev v določenih okoliščinah. To pomeni, da lahko sistem deluje tudi v razmerah, ko so azilni sistemi držav članic soočeni z nesorazmernim pritiskom, tako da zagotovi ustrezni sistem delitve odgovornosti med državami članicami. I. Poenostavitev dublinske uredbe in izboljšanje njene učinkovitosti Da bi se zagotovili neovirano in trajnostno delovanje dublinskega postopka, hiter dostop do postopka pregleda in zaščite tistih, ki jo potrebujejo, in odvračanje od sekundarnih gibanj, so predlagane različne spremembe, zlasti naslednje: uvedena je nova obveznost, ki predvideva, da mora prosilec vložiti prošnjo v državi članici prvega nezakonitega vstopa ali, v primeru zakonitega prebivanja, v državi članici, v kateri prebiva. Cilj te obveznosti je zagotovitev urejenega upravljanja pretokov, poenostavitev določitev odgovorne države članice ter preprečitev sekundarnih gibanj. S to spremembo je pojasnjeno, da prosilec nima pravice do izbire države članice, v kateri bi želel vložiti prošnjo, ali države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje. V primeru da prosilec ne izpolnjuje te nove obveznosti, mora država članica obravnavati prošnjo v okviru pospešenega postopka. Poleg tega je prosilec do materialnih pravic pri sprejemu upravičen samo tam, kjer mora biti prisoten. Preden se začne postopek določitve odgovorne države članice, mora država članica, v kateri je bila prošnja vložena, v skladu z obveznostjo, ki je uvedena z Uredbo, preveriti, ali je prošnja nedopustna, ker prosilec prihaja iz prve države azila ali varne tretje države. V tem primeru se prosilec vrne v prvo državo azila ali varno tretjo državo, država članica, ki je preverila nedopustnost, pa se bo štela za odgovorno za njegovo prošnjo. Država članica, v kateri je bila prošnja vložena, mora prav tako preveriti, ali prosilec prihaja iz varne izvorne države ali predstavlja varnostno tveganje; v tem primeru je odgovorna država članica, v kateri je bila vložena prošnja, in mora obravnavati prošnjo v okviru pospešenega postopka. Z Uredbo se uvede pravilo, da je država članica, ki je že enkrat obravnavala prošnjo kot odgovorna država članica, prav tako odgovorna za obravnavo prihodnjih izjav in prošenj zadevnega prosilca. S tem se krepi novo pravilo, da je samo ena država članica odgovorna za obravnavo prošnje in da se merilo za odgovornost uporabi samo enkrat. Zahteva po sodelovanju prosilcev je okrepljena z namenom zagotovitve hitrega dostopa do postopkov za določitev statusa, pravilnega delovanja sistema in preprečevanja izogibanja pravilom, zlasti pobegov. V Uredbi so določene sorazmerne obveznosti prosilca v zvezi s pravočasno zagotovitvijo vseh elementov in informacij, ki so pomembni za določitev odgovorne države članice in tudi za sodelovanje s pristojnimi organi držav članic. Prav tako je izrecno navedeno, da imajo prosilci obveznost, v skladu s katero morajo biti navzoči in na voljo organom zadevne države članice ter spoštovati odločitev o predaji. Neizpolnjevanje pravnih obveznosti, določenih v Uredbi, bo imelo sorazmerne postopkovne posledice za prosilca, kot je na primer prekluzija v zvezi s sprejetjem informacij, ki so bile neupravičeno predložene prepozno.

Uredba razširja obseg informacij, ki jih je treba zagotoviti prosilcem. Namen osebnega razgovora je poenostavitev postopka za določitev odgovorne države članice, pri čemer osebni razgovor pripomore k pridobivanju vseh potrebnih informacij. Vendar pa ne bi smel biti razlog za zavlačevanje postopka, če je prosilec pobegnil ali če so bile zadostne informacije že predložene. Pravilo o hierarhiji meril za določitev odgovornosti izrecno navaja, da se merila uporabijo samo enkrat. To pomeni, da se od vložitve druge prošnje brez izjem uporabljajo pravila za ponovni sprejem. Pravilo, da se merila določijo na podlagi okoliščin v času, ko je prosilec prvič vložil svojo prošnjo v državi članici, se zdaj uporablja za vsa merila, vključno s tistimi, ki se nanašajo na družinske člane in mladoletnike. Jasno določen rok za predložitev zadevnih informacij bo omogočil hitro oceno in odločitev. Opredelitev družinskih članov je razširjena na dva načina, in sicer vključuje (1) brata in sestro ali brate in sestre prosilca ter (2) svojce, ki so to postali po odhodu iz izvorne države vendar pred prihodom na ozemlje države članice. Bratje in sestre so razmeroma ozko opredeljena, vendar pomembna kategorija, znotraj katere je razmeroma enostavno preveriti in dokazati družinske vezi, zato so možnosti zlorabe majhne. Razširitev, s katero so zajete družine, ki so se oblikovale med tranzitom, odraža nedavne migracijske pojave, kot so daljša obdobja bivanja zunaj izvorne države pred prihodom v EU, na primer v begunskih taboriščih. Pričakuje se, da bodo te ciljno usmerjene razširitve opredelitve družine zmanjšale tveganje nezakonitih gibanj ali pobegov oseb, ki so zajete v razširjenih pravilih. Za poenostavitev meril odgovornosti iz členov 14, 15 in 16 je predlaganih več sprememb. V členu 14 so pojasnjena merila odgovornosti v zvezi z vizumi in dokumenti za prebivanje. V členu 15 o nezakonitem vstopu sta bili črtani določba, ki predvideva prenehanje odgovornosti po 12 mesecih od nezakonitega vstopa, ter zapletena določba glede nezakonitega bivanja, v zvezi s katero je težko predložiti dokaze. Prav tako se v zvezi z merilom glede vstopa brez vizumske obveznosti črta izjema v zvezi z nadaljnjimi vstopi v države članice, pri katerih je prosilec oproščen vizumske obveznosti, v skladu s pristopom, da bi morala biti država članica prvega vstopa praviloma odgovorna in da se preprečijo neupravičena sekundarna gibanja po vstopu. Diskrecijska določba je opredeljena ožje, s čimer se zagotovi, da se uporablja le na podlagi humanitarnih razlogov v zvezi s širšo družino. Spremenjena uredba določa krajše roke za različne faze dublinskega postopka, da se pospeši postopek določanja in omogoči hitrejši dostop prosilca do azilnega postopka. To se nanaša na roke za predložitev zahteve za sprejem in za odgovor nanjo, za predložitev uradnega obvestila o ponovnem sprejemu in za sprejetje odločitve o predaji. Zaradi skrajšanja rokov je bil črtan nujni postopek. Iztek rokov ne bo več razlog za prenos odgovornosti med državami članicami (z izjemo roka za odgovor na zahteve za sprejem). Zdi se, da je možnost takega prenosa spodbujala izogibanje pravilom in oviranje postopka. Namesto tega bo uvedeno novo pravilo, v skladu s katerim država članica, ki je bila enkrat določena za odgovorno, tudi ostane odgovorna. Zahteve za ponovni sprejem se bodo tako preoblikovale v preprosta uradna obvestila o ponovnem sprejemu, iz katerih bo jasno razvidno, katera država članica je odgovorna, prav tako pa ne bo več nobenega manevrskega prostora za prenos odgovornosti. Taka uradna obvestila ne bodo zahtevala odgovora, temveč takojšnje potrdilo o prejemu. Navedeno predstavlja pomembno orodje za odpravo sekundarnih gibanj glede na to, da trenutno v primerjavi z zahtevami za sprejem prevladujejo zahteve za ponovni sprejem. S tem so povezane postopkovne posledice za obravnavo prošnje po predaji v zvezi s ponovnim sprejemom. Spremenjena so bila pravila glede tega, kako naj odgovorna država članica obravnava prošnjo po ponovnem sprejemu prosilca, namen teh sprememb pa je odvračanje od sekundarnega gibanja in njegovo sankcioniranje. Dodana je bila obveznost, da mora odgovorna država članica ponovno sprejeti upravičenca do mednarodne zaščite, ki je vložil prošnjo v drugi državi članici ali pa je tam njegova prisotnost nezakonita. Na podlagi te obveznosti bo državam članicam na voljo potrebno pravno orodje, da izvršijo predajo v zvezi s ponovnim sprejemom, to pa je pomembno za omejevanje sekundarnega gibanja. Sprejeta so bila pravila o pravnih sredstvih, da bi se bistveno pospešil in harmoniziral pritožbeni postopek. Poleg določitve specifičnih, kratkih rokov, vložitev pravnega sredstva samodejno začasno prekine predajo. Uvedeno je novo pravno sredstvo v primerih, ko odločitev o predaji ni sprejeta in prosilec trdi, da je družinski član ali, v primeru mladoletnikov, tudi sorodnik zakonito prisoten v drugi državi članici. Postopek poravnave kot mehanizem za reševanje sporov formalno ni bil uporabljen, odkar je bil (v nekoliko drugačni obliki) predviden v Dublinski konvenciji iz leta 1990, zato se zdi nepotreben in bi ga bilo treba opustiti. V skladu s predlogom bo uresničevanje ciljev obstoječega mehanizma za zgodnje opozarjanje in pripravljenost prevzela nova Agencija Evropske unije za azil, kot je določeno v predlogu o Agenciji Evropske unije za azil, in sicer zlasti v poglavju 5 o spremljanju in ocenjevanju ter v poglavju 6 o operativni in tehnični pomoči. Ta mehanizem je bil zato črtan iz dublinske uredbe. Mreža dublinskih oddelkov je vzpostavljena, njeno delovanje pa spodbuja Agencija Evropske unije za azil, da se okrepita praktično sodelovanje in izmenjava informacij o vseh zadevah v zvezi z uporabo te uredbe, vključno z razvojem praktičnih pripomočkov in smernic.  V zvezi z mladoletniki brez spremstva predlog pojasnjuje, da je odgovorna država članica, v kateri je mladoletnik vložil prvo prošnjo za mednarodno zaščito, razen če se dokaže, da to ni v največjo korist mladoletnika. To pravilo bo omogočilo hitro določitev odgovorne države članice in posledično hiter dostop te ranljive skupine prosilcev do postopka ob upoštevanju predlaganega skrajšanja rokov. Določba o jamstvih za mladoletnike brez spremstva je prilagojena tako, da se ocene o največji koristi otroka pripravijo v bolj operativnem smislu. Posledično se država članica, ki izvede predajo mladoletnika brez spremstva v drugo državo članico, prepriča, da bo ta država članica brez odlašanja sprejela potrebne ukrepe v okviru direktive o azilnih postopkih in direktive o pogojih za sprejem. Prav tako je določeno, da mora biti pred kakršno koli odločitvijo o predaji mladoletnika brez spremstva opravljena ocena njegovih največjih koristi, ki jo hitro pripravi usposobljeno osebje. II. Korektivni mehanizem za dodeljevanje Prenovljena uredba določa korektivni mehanizem za dodeljevanje, da bi se zagotovila pravična delitev odgovornosti med državami članicami ter hitri dostop prosilcev do postopkov za priznanje mednarodne zaščite v primerih, ko se država članica sooča z nesorazmernim številom prošenj za mednarodno zaščito, za katere je odgovorna na podlagi te uredbe. Ta bi moral ublažiti kakršno koli veliko nesorazmerje med državami članicami v zvezi z deležem prošenj za azil, ki je posledica uporabe meril glede odgovornosti. Sistem registracije in spremljanja Vzpostavi se avtomatiziran sistem, ki bo omogočal registracijo vseh prošenj in spremljanje deleža, ki ga ima posamezna država članica glede na vse prošnje. Agencija Unije za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice (eu-LISA) bo odgovorna za razvoj in tehnično delovanje sistema. Vloženo prošnjo bo država članica registrirala v avtomatiziranem sistemu, ki bo vsako prošnjo evidentiral pod enotno identifikacijsko številko prošnje. Ko se država članica določi za odgovorno državo članico, se ta podatek prav tako zabeleži v sistemu. Avtomatiziran sistem v realnem času prav tako pokaže skupno število prošenj, ki so bile vložene v EU, in število prošenj po posameznih državah članicah ter, po določitvi odgovorne države članice, število prošenj, ki jih mora vsaka država članica obravnavati kot odgovorna država članica, in delež, ki ga to število predstavlja v primerjavi z drugimi državami članicami. Sistem bo prav tako pokazal število oseb, ki jih je vsaka država članica dejansko preselila.

Sprožitev korektivnega mehanizma za dodeljevanje Podlaga za izračun zadevnih deležev je število prošenj, za katere je zadevna država članica odgovorna, in število oseb, ki jih je država članica dejansko preselila. V tem izračunu so vključene prošnje, za katere bi bila država članica odgovorna glede na preverjanje nedopustnosti, varno izvorno državo in varnostne razloge. Izračuni se opravijo na tekoči osnovi za eno leto, tj. v katerem koli trenutku na podlagi števila novih prošenj, za katere je bila v preteklem letu država članica v sistemu določena kot odgovorna, in številu oseb, ki so bile dejansko preseljene. Sistem stalno izračunava odstotek prošenj, za katere je bila posamezna država članica določena kot odgovorna, ter te izračune primerja z referenčnim odstotkom, ki temelji na ključu. Ta referenčni ključ temelji na dveh merilih, in sicer številu prebivalcev in skupnem BDP države članice, za obe merili pa velja utežni količnik 50 %. Uporaba korektivnega dodeljevanja v korist države članice bi se morala začeti samodejno, kadar število prošenj za mednarodno zaščito, za katere je država članica odgovorna, preseže 150 % števila, ki je opredeljeno v referenčnem ključu. Dodelitev prošenj na podlagi referenčnega ključa in prenehanje mehanizma S sprožitvijo mehanizma se vse nove prošnje, vložene v državi članici, ki se sooča z nesorazmernim pritiskom, po preverjanju dopustnosti, vendar pred preverjanjem v okviru dublinskega sistema, dodelijo tistim državam članicam, v katerih je število prošenj, za katere so odgovorne, nižje od števila, opredeljenega v referenčnem ključu; dodeljene prošnje se sorazmerno porazdelijo med zadevne države članice na podlagi referenčnega ključa. Ko število prošenj, za katere je odgovorna država članica, preseže število, ki je opredeljeno v referenčnem ključu, dodeljevanje prošenj tej državi članici preneha. Dodeljevanje drugim državam članicam traja, dokler število prošenj, za katere je odgovorna država članica, ki se sooča z nesorazmernim pritiskom, presega 150 % njenega referenčnega števila. Družinski člani, za katere se uporabi postopek dodeljevanja, bodo dodeljeni isti državi članici. Korektivni mehanizem za dodeljevanje ne bi smel povzročiti ločitve družinskih članov. Finančna solidarnost Država članica dodelitve se lahko odloči, da začasno, in sicer za obdobje dvanajstih mesecev, ne bo sodelovala pri korektivnem mehanizmu. Država članica mora to informacijo vnesti v avtomatiziran sistem in o tem uradno obvestiti druge države članice, Komisijo in Agencijo Evropske unije za azil. Prosilci, ki bi bili dodeljeni tej državi članici, so namesto tega dodeljeni drugim državam članicam. Država članica, ki začasno ne sodeluje pri korektivnem dodeljevanju, bi morala državam članicam, ki so bile določene kot odgovorne za obravnavo teh prošenj, poravnati solidarnostni prispevek v višini 250 000 EUR na prosilca. Komisija bi morala sprejeti izvedbeni akt, ki določa praktične podrobnosti o izvajanju mehanizma za solidarnostne prispevke. Agencija Evropske unije za azil bo spremljala in vsako leto poročala Komisiji o uporabi mehanizma finančne solidarnosti. Postopek v državi članici, ki izvede predajo, in v državi članici dodelitve Država članica, ki ima korist od korektivnega mehanizma, izvede predajo prosilca v državo članico dodelitve in prav tako predloži prstne odtise prosilca, da se omogoči varnostno preverjanje v državi članici dodelitve. Namen tega je odpravljanje ovir za dodeljevanje, ki so nastopile med izvajanjem sklepov o premestitvah. Po predaji država članica dodelitve opravi preverjanje v okviru dublinskega sistema, da bi ugotovila, ali v primeru zadevnega prosilca veljajo primarna merila, kot je družina v drugi državi članici. V tem primeru bi se opravila predaja prosilca v državo članico, ki bi bila nato zanj odgovorna. Določba o pregledu Predvideno je, da bo Komisija pregledala delovanje korektivnega mehanizma za dodeljevanje18 mesecev po začetku veljavnosti te uredbe in nato vsako leto, da se oceni, ali korektivni mehanizem za dodeljevanje izpolnjuje svoj cilj, tj. zagotavlja pravično delitev odgovornosti med državami članicami in razbremenjuje nekatere države članice, ki so pod nesorazmernim pritiskom. Komisija bo zlasti preverila, ali prag za začetek uporabe korektivnega mehanizma in za njegovo prenehanje učinkovito zagotavlja pravično delitev odgovornosti med državami članicami ter hiter dostop prosilcev do postopkov za priznanje mednarodne zaščite v primerih, ko se država članica sooča z nesorazmernim številom prošenj za mednarodno zaščito, za katere je odgovorna na podlagi te uredbe.

ê 604/2013 2016/0133 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (prenovitev) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe delovanju Evropske unije in zlasti člena 78(2)(e) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: ê 604/2013 uvodna izjava 1 (prilagojeno) (1)Potrebnih je več vsebinskih sprememb Uredbe Sveta (ES) št. 343/2003 z dne 18. februarja 2003 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države  Uredbe (EU) št. 604/2013 Evropskega parlamenta in Sveta Õ. Zaradi jasnosti bi bilo treba navedeno uredbo prenoviti. ê 604/2013 uvodna izjava 2 (2)Skupna azilna politika, vključno s Skupnim evropskim azilnim sistemom, je sestavni del cilja Evropske unije, da se postopno vzpostavi območje svobode, varnosti in pravice, odprto tistim, ki so zaradi okoliščin prisiljeni zakonito iskati zaščito v Uniji.

ê 604/2013 uvodna izjava 3 (3)Evropski svet se je na posebnem sestanku v Tampereju 15. in 16. oktobra 1999 dogovoril o delovanju za vzpostavitev Skupnega evropskega azilnega sistema na osnovi celovite in vključujoče uporabe Ženevske konvencije z dne 28. julija 1951 o statusu beguncev, kakor je bila dopolnjena z Newyorškim protokolom z dne 31. januarja 1967 (v nadaljnjem besedilu: Ženevska konvencija), in s tem za zagotavljanje, da se nikogar ne pošlje nazaj v preganjanje, tj. spoštovanje načela nevračanja. V tem smislu in brez vpliva na merila odgovornosti, določena v tej uredbi, se države članice, ki vse spoštujejo načelo nevračanja, štejejo kot varne za državljane tretjih držav. ê 604/2013 uvodna izjava 4 (4)Sklepi iz Tampereja navajajo tudi, da bi moral ta sistem v kratkem času vključevati tudi jasen in izvedljiv način za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za azil. ê 604/2013 uvodna izjava 5 (5)Tak način bi moral temeljiti na objektivnih, poštenih merilih za zadevne države članice in osebe. Zlasti bi moral omogočati hitro določitev odgovorne države članice, da bi se zagotovil učinkovit dostop do postopkov za priznanje mednarodne zaščite in ne bi bil ogrožen cilj hitre obravnave prošenj za mednarodno zaščito. ê 604/2013 uvodna izjava 6 (6)Dokončana je prva faza vzpostavitve Skupnega evropskega azilnega sistema, ki bi moral dolgoročno voditi k skupnemu postopku in enotnemu statusu za tiste, ki jim je priznana mednarodna zaščita, veljavnemu v vsej Uniji. Evropski svet je 4. novembra 2004 sprejel haaški program, v katerem so opredeljeni cilji, ki jih je treba v obdobju 2005–2010 uresničiti na področju svobode, varnosti in pravice. V tem smislu je bila s haaškim programom Evropska komisija pozvana, da zaključi oceno prve faze pravnih instrumentov ter Evropskemu parlamentu in Svetu predloži instrumente in ukrepe za drugo fazo, da bi jih bilo mogoče sprejeti pred letom 2010. ê 604/2013 uvodna izjava 7 ð novo (7)V stockholmskem programu je Evropski svet ponovno potrdil svojo zavezo, da bo najpozneje do leta 2012 v skladu s členom 78 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) vzpostavil skupno območje zaščite in solidarnosti za osebe, ki jim je priznana mednarodna zaščita. Poleg tega je poudaril, da Dublinski sistem ostaja temeljni kamen Skupnega evropskega azilnega sistema, saj jasno dodeljuje odgovornost med državami članicami za obravnavo prošenj za mednarodno zaščito. ð Komisija je maja 2015 v sporočilu o evropski agendi o migracijah navedla, da bo izvedla oceno dublinske uredbe in po potrebi predložila predlog za njeno revizijo, zlasti z namenom, da se doseže pravičnejša porazdelitev prosilcev za azil po Evropi ï . ê 604/2013 uvodna izjava 8 (8)Viri Evropskega azilnega podpornega urada (EASO), ki je bil ustanovljen z Uredbo (EU) št. 439/2010 Evropskega parlamenta in Sveta , bi morali biti na voljo za zagotavljanje primerne podpore ustreznim službam držav članic, ki so odgovorne za izvajanje te uredbe. EASO bi moral zlasti zagotavljati solidarnostne ukrepe, kot je intervencijska skupina za azil s podpornimi skupinami za azil, ki bi pomagale tistim državam članicam, ki se soočajo s posebnim pritiskom in v katerih prosilcem za mednarodno zaščito (v nadaljnjem besedilu: prosilci) niso zagotovljeni ustrezni standardi, zlasti glede sprejema in zaščite.

ò novo (9)Agencija Evropske unije za azil bi morala zagotoviti ustrezno podporo pri izvajanju te uredbe, zlasti s pripravo referenčnega ključa za porazdelitev prosilcev za azil v okviru korektivnega mehanizma za dodeljevanje ter z letno prilagoditvijo podatkov Eurostata, ki so podlaga za referenčni ključ. ê 604/2013 uvodna izjava 9 (prilagojeno) ð novo (10)Ob upoštevanju rezultatov opravljenega ocenjevanja  izvajanja Uredbe (EU) št. 604/2013 Õ je na tej stopnji primerno potrditi načela, na katerih temelji Uredba (EU) št. 604/2013, hkrati pa na podlagi izkušenj uvesti potrebne izboljšave učinkovitosti Dublinskega sistema ter zaščite, ki se prizna prosilcem po tem sistemu. Ker je dobro delujoč Dublinski sistem bistvenega pomena za Skupni evropski azilni sistem, bi bilo treba med vzpostavljanjem drugih elementov Skupnega evropskega azilnega sistema in solidarnostnih instrumentov Unije pregledati njegova načela in delovanje. V tej uredbi bi bilo treba določiti izvajanje celovitega pregleda ustreznosti, temelječega na dokazih in ki zajema pravne, ekonomske in socialne učinke Dublinskega sistema, vključno z njegovimi vplivi na temeljne pravice. ð Na podlagi tega ocenjevanja in posvetovanj z državami članicami, Evropskim parlamentom in drugimi zainteresiranimi stranmi, se prav tako šteje za primerno, da se v tej uredbi določijo ukrepi, ki so nujni za pravično razdelitev odgovornosti med države članice v zvezi s prošnjami za mednarodno zaščito, zlasti da se prepreči nesorazmerna obremenitev nekaterih držav članic. ï ê 604/2013 uvodna izjava 10 (11)Da bi zagotovili enakopravno obravnavo vseh prosilcev in upravičencev do mednarodne zaščite ter skladnost s sedanjim pravnim redom Unije na področju azila, zlasti z Direktivo 2011/95/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o standardih glede pogojev, ki jih morajo izpolnjevati državljani tretjih držav ali osebe brez državljanstva, da so upravičeni do mednarodne zaščite, glede enotnega statusa beguncev ali oseb, upravičenih do subsidiarne zaščite, in glede vsebine te zaščite , področje uporabe te uredbe zajema prosilce za subsidiarno zaščito in osebe, upravičene do subsidiarne zaščite. ò novo (12)Upravičence do mednarodne zaščite je treba zajeti v področje uporabe te uredbe za zagotovitev, da odgovorna država članica ponovno sprejme tiste upravičence do mednarodne zaščite, ki so vstopili na ozemlje druge države članice, ki ni odgovorna država članica, ne da bi v tej državi članici izpolnjevali pogoje za bivanje. ê 604/2013 uvodna izjava 11 (13)Direktiva 2013/33/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o standardih za sprejem prosilcev za mednarodno zaščito bi se morala uporabljati za postopek določanja odgovorne države članice, kot je določeno v tej uredbi, pri tem pa upoštevati omejitve glede uporabe navedene direktive. ê 604/2013 uvodna izjava 12 (14)Direktiva 2013/32/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o skupnih postopkih za priznanje ali odvzem mednarodne zaščite bi se morala uporabljati hkrati in brez poseganja v določbe o postopkovnih zaščitnih ukrepih, ki jih ureja ta uredba, pri tem pa upoštevati omejitve glede uporabe navedene direktive. ê 604/2013 uvodna izjava 13

(15)V skladu s Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah iz leta 1989 in Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, bi morala biti največja korist otroka primarna skrb držav članic pri uporabi te uredbe. Pri ugotavljanju, kaj je največja korist otroka, bi morale države članice upoštevati zlasti dobrobit mladoletnika in njegov družbeni razvoj, vprašanja varnosti in zaščite v skladu z njegovo starostjo in zrelostjo, vključno z okoljem, iz katerega prihaja. Prav tako bi bilo treba za mladoletnike brez spremstva zaradi njihove posebne ranljivosti določiti posebna postopkovna jamstva. ê 604/2013 uvodna izjava 14 (16)V skladu z Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, bi moralo biti spoštovanje družinskega življenja primarna skrb držav članic pri uporabi te uredbe. ò novo (17)Da bi se med državami članicami preprečila predaja prosilcev, ki so vložili nedopustne zahtevke ali po vsej verjetnosti ne potrebujejo mednarodne zaščite ali predstavljajo varnostno tveganje, je treba zagotoviti, da država članica, v kateri je bila prošnja prvič vložena, preveri dopustnost zahtevka glede na prvo državo azila in varno tretjo državo, v okviru pospešenega postopka obravnava prošnje, ki so jih vložili prosilci iz varne izvorne države s seznama EU, ter prosilce, ki vzbujajo varnostne pomisleke. ê 604/2013 uvodna izjava 15 (18)Skupna obravnava prošenj za mednarodno zaščito članov ene družine s strani ene same države članice zagotavlja, da se prošnje obravnavajo temeljito, da so odločitve v zvezi z njimi dosledne in da člani ene družine niso ločeni. ò novo (19)Opredelitev družinskega člana v tej uredbi bi morala vključevati brata oziroma sestro ali brate oziroma sestre prosilca. Ponovna združitev bratov ali sester je zlasti pomembna za izboljšanje možnosti pri integraciji prosilcev in posledično za zmanjšanje sekundarnih gibanj. Obseg opredelitve družinskega člana bi moral prav tako odražati stvarnost trenutnih migracijskih trendov, v skladu s katerimi prosilci pogosto prispejo na ozemlje držav članic po daljšem obdobju v tranzitu. Opredelitev bi zato morala vključevati družine, ki so nastale zunaj države izvora, vendar pred prihodom na ozemlje države članice. Ta omejena in ciljno usmerjena razširitev obsega opredelitve naj bi po pričakovanjih zmanjšala pobude za nekatera sekundarna gibanja prosilcev za azil znotraj EU. ê 604/2013 uvodna izjava 16 ð novo (20)Za zagotovitev celovitega spoštovanja načela enotnosti družine in največje koristi otroka bi moral obstoj razmerja odvisnosti med prosilcem in njegovim otrokom, bratom ali sestro ali staršem na podlagi nosečnosti ali materinstva, zdravstvenega stanja ali visoke starosti prosilca, postati zavezujoče merilo odgovornosti. Kadar je prosilec mladoletnik brez spremstva, bi morala tudi prisotnost družinskega člana ali sorodnika, ki lahko poskrbi zanj, na ozemlju druge države članice postati zavezujoče merilo odgovornosti. ðDa bi se mladoletniki brez spremstva odvračali od sekundarnih gibanj, ki niso v njihovo največjo korist, če družinski član ali sorodnik nista prisotna, bi se morala za odgovorno državo članico šteti tista država članica, v kateri je mladoletnik brez spremstva prvič vložil prošnjo za mednarodno zaščito, razen če se dokaže, da to ne bilo v otrokovo največjo korist. Pred predajo mladoletnika brez spremstva v drugo državo članico bi se morala država članica, ki izvede predajo, prepričati, da bo zadevna država članica izvedla vse nujne in primerne ukrepe za zagotovitev ustrezne zaščite otroka, zlasti pa nemudoma imenovala zastopnika ali zastopnike, ki jim bo zaupana zagotovitev spoštovanja vseh pravic teh otrok. Pred kakršno koli odločitvijo o predaji mladoletnika brez spremstva bi moralo osebje z zahtevanimi kvalifikacijami ter strokovnim znanjem in izkušnjami izvesti oceno o njegovih največjih koristih. ï ê 604/2013 uvodna izjava 17 (prilagojeno) ð novo

(21)ð Če država članica prevzame odgovornost za obravnavo prošnje, ki je bila pri njej vložena, v primerih, kadar za tako obravnavo v skladu z merili iz te uredbe ni odgovorna, to lahko ogrozi učinkovitost in trajnost sistema, zato bi morala tako ukrepati le izjemoma. ï Kateri koli  Zato bi moralo biti Õ državi članici bi moralo biti dovoljeno odstopanje od meril odgovornosti zlasti ð samo ï iz humanitarnih razlogov in sočutja ð in zlasti zaradi družinskih razlogov, preden se določi odgovorna država članica, ï , da bi omogočili združitev z družinskimi člani, sorodniki ali katerimi koli drugimi svojci, ter obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki je bila vložena v njej ali v drugi državi članici, tudi če tako obravnavanje ni njena odgovornost glede na zavezujoča merila iz te uredbe. ò novo (22)Da se zagotovi uresničitev ciljev iz te uredbe in odpravijo ovire za njeno uporabo, in zlasti da se preprečijo pobegi in sekundarna gibanja med državami članicami, je treba določiti jasne obveznosti, ki jih mora prosilec v okviru postopka izpolnjevati in o katerih mora biti ustrezno in pravočasno obveščen. Kršitev teh pravnih obveznosti bi morala imeti ustrezne in sorazmerne postopkovne posledice za prosilca ter ustrezne in sorazmerne posledice v smislu njegovih pogojev za sprejem. V skladu z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah bi morala država članica, v kateri se tak prosilec nahaja, v vsakem primeru zagotoviti, da je zadoščeno prosilčevim najnujnejšim materialnim potrebam. ê 604/2013 uvodna izjava 18 (prilagojeno) ð novo (23)S prosilcem bi bilo treba organizirati osebni razgovor, ki bi omogočil lažjo določitev odgovorne države članice za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito ð , razen če je prosilec pobegnil ali informacije, ki jih je predložil, ne zadostujejo za določitev odgovorne države članice ï. Takoj po vložitvi prošnje za mednarodno zaščito bi bilo treba prosilca obvestiti  zlasti Õ o uporabi te uredbe, ð o tem, da ne more izbrati, katera država članica bo obravnavala njegovo prošnjo, o njegovih obveznostih v skladu s uredbo in o posledicah, če jih ne bo izpolnjeval. ï in o možnosti, da na razgovoru poda informacije o prisotnosti družinskih članov, sorodnikov ali katerih koli drugih svojcev v državah članicah, da se olajša postopek določanja odgovorne države članice. ê 604/2013 uvodna izjava 19 ð novo (24)Da se zagotovi učinkovita zaščita pravic zadevnih oseb, bi bilo zlasti v skladu s členom 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah treba vzpostaviti pravne zaščitne ukrepe in pravico do učinkovitega pravnega sredstva v zvezi z odločitvijo o predaji v odgovorno državo članico. ð Učinkovito pravno sredstvo bi moralo biti zagotovljeno tudi v primerih, kadar odločitev o predaji ni sprejeta, vendar prosilec zatrjuje, da je odgovorna druga država članica, ker je tam njegov družinski član ali, v primeru mladoletnikov brez spremstva, sorodnik. ï Da se zagotovi spoštovanje mednarodnega prava, bi moralo učinkovito pravno sredstvo proti takim odločitvam obsegati tako preučitev uporabe te uredbe kot tudi pravnega in dejanskega stanja v državi članici, v katero je predan prosilec. ð Področje uporabe učinkovitega pravnega sredstva bi moralo biti omejeno na oceno o tem, ali obstaja tveganje za kršitev spoštovanja temeljnih pravic prosilcev do družinskega življenja, otrokovih pravic ali za kršitev prepovedi nečloveškega ali poniževalnega ravnanja. ï ò novo (25)Država članica, ki je v skladu s to uredbo določena kot odgovorna, bi morala biti še naprej odgovorna za obravnavo vsake prošnje zadevnega prosilca, vključno s katero koli naknadno prošnjo, v skladu s členi 40, 41 in 42 Direktive 2013/32/EU, ne glede na to, ali je prosilec zapustil ozemlja držav članic ali je bil z njih odstranjen. Določbe iz Uredbe (EU) št. 604/2013, ki so določale prenehanje odgovornosti v nekaterih okoliščinah, tudi kadar so se roki za izvedbo predaje v določenem obdobju iztekli, so spodbujale pobege, zato bi jih bilo treba črtati. (26)Da bi zagotovili hitro določitev odgovornosti in dodelitev prosilcev za mednarodno zaščito med države članice, bi morali biti roki za predložitev zahtev za sprejem prosilcev in odgovore nanje, za predložitev uradnih obvestil o ponovnem sprejemu in za izvedbo predaj, prav tako pa tudi za vlaganje pritožb in odločitve o njih, poenostavljeni in čim krajši. ê 604/2013 uvodna izjava 20 (27)Pridržanje prosilcev bi bilo treba uporabljati v skladu z osnovnim načelom, da se osebe ne bi smelo pridržati samo zato, ker zaprosi za mednarodno zaščito. Pridržanje bi moralo trajati čim krajše možno obdobje, zanj pa bi morali veljati načeli nujnosti in sorazmernosti. Zlasti mora biti pridržanje prosilcev v skladu s členom 31 Ženevske konvencije. Postopki predvideni v tej uredbi v zvezi s pridržano osebo, bi se morali uporabljati prednostno v najkrajšem možnem roku. Kar zadeva splošna jamstva v zvezi s pridržanjem in pogoje za pridržanje, bi morale države članice, kjer je to ustrezno, določbe Direktive 2013/33/EU uporabljati tudi za osebe, ki so pridržane na podlagi te uredbe.

ê 604/2013 uvodna izjava 21 (28)Pomanjkljivosti ali razpad azilnih sistemov, ki jih posebni pritiski na te sisteme pogosto še zaostrijo ali pa k njim prispevajo, lahko ogrozijo nemoteno delovanje sistema, vzpostavljenega na podlagi te uredbe, to pa bi lahko povzročilo nevarnost, da bodo kršene pravice prosilcev, kot jih določajo pravni red Unije na področju azila, Listina Evropske unije o temeljnih pravicah in druge mednarodne obveznosti v zvezi s človekovimi pravicami in pravicami beguncev. ò novo (29)Z ustrezno registracijo vsake prošnje za azil v EU pod enotno identifikacijsko številko prošnje bi bilo mogoče prispevati k odkrivanju večkratnih prošenj ter preprečevanju nezakonitih sekundarnih gibanj in izbiranja najugodnejše azilne ureditve. Za lažjo uporabo te uredbe bi moral biti vzpostavljen avtomatiziran sistem. Omogočati bi moral registracijo prošenj za azil, vloženih v EU, učinkovito spremljanje deleža prošenj za vsako državo članico in pravilno uporabo korektivnega mehanizma za dodeljevanje. (30)Evropska agencija za operativno upravljanje obsežnih informacijskih sistemov s področja svobode, varnosti in pravice, ustanovljena z Uredbo (EU) št. 1077/2011, bi morala biti odgovorna za pripravo, razvoj in operativno upravljanje centralnega sistema in komunikacijske infrastrukture med centralnim sistemom in nacionalnimi infrastrukturami. ê 604/2013 uvodna izjava 22 ð novo (31)Da bi zagotovili močno sodelovanje v okviru te uredbe in vzpostavili medsebojno zaupanje držav članic v zvezi z azilno politiko, bi bilo treba vzpostaviti postopek za zgodnje opozarjanje in pripravljenost na azilne krize ter njihovo obvladovanje, ki bi bil namenjen preprečevanju poslabšanj ali razpada azilnih sistemov in pri katerem bi imel ključno vlogo EASO v skladu s pristojnostmi, ki jih ima na podlagi Uredbe (EU) št. 439/2010. Tak postopek bi moral zagotavljati, da je Unija kar najhitreje obveščena o ogroženosti nemotenega delovanja sistema, vzpostavljenega s to uredbo, zaradi posebnega pritiska na azilne sisteme ene ali več držav članic in/ali njihovih pomanjkljivosti. S takim postopkom bi lahko Unija spodbujala preventivne ukrepe že v zgodnji fazi in takim razmeram namenila ustrezno politično pozornost. Solidarnost, ki je osrednji element Skupnega evropskega azilnega sistema, je neločljivo povezana z medsebojnim zaupanjem. Z okrepitvijo takega zaupanja bi lahko postopek za zgodnje opozarjanje in pripravljenost na azilne krize ter njihovo obvladovanje izboljšal usmerjanje konkretnih ukrepov pristne in dejanske solidarnosti s prizadetimi državami članicami in pomagal prizadetim državam članicam na splošno, še posebno pa prosilcem. V skladu s členom 80 PDEU Pogodbe bi morali akti Unije, kadar koli je to potrebno, vsebovati ustrezne ukrepe za uveljavitev načela solidarnosti., ð Treba bi bilo vzpostaviti korektivni mehanizem za dodeljevanje, da bi se zagotovila pravična delitev odgovornosti med državami članicami ter hitri dostop prosilcev do postopkov za priznanje mednarodne zaščite v primerih, ko se država članica sooča z nesorazmernim številom prošenj za mednarodno zaščito, za katere je odgovorna na podlagi te uredbe. ï in bi postopek morali spremljati taki ukrepi. Sklepi o skupnem okviru za pristno in dejansko solidarnost z državami članicami, katerih azilni sistemi so pod posebnim pritiskom, vključno zaradi mešanih migracijskih tokov, ki jih je 8. marca 2012 sprejel Svet, predvidevajo „instrumentarij“, v katerem so zbrani obstoječi in možni novi ukrepi, ki bi jih bilo treba upoštevati v okviru mehanizma za zgodnje opozarjanje, pripravljenost na krize ter njihovo obvladovanje.  novo (32)Kot referenčno točko pri delovanju korektivnega mehanizma za dodeljevanje bi bilo treba uporabiti ključ, ki temelji na številu prebivalcev in gospodarstvu držav članic, v povezavi s pragom, da se omogoči delovanje mehanizma kot sredstva za pomoč državam članicam pod nesorazmernim pritiskom. Uporaba korektivnega dodeljevanja v korist države članice bi se morala začeti samodejno, kadar število prošenj za mednarodno zaščito, za katere je država članica odgovorna, preseže 150 % števila, ki je opredeljeno v referenčnem ključu. Da bi se celovito odražala prizadevanja vsake države članice, bi bilo treba za namene tega izračuna številu prošenj za mednarodno zaščito dodati število oseb, ki so bile dejansko preseljene v to državo članico. (33)Kadar se uporablja mehanizem za dodeljevanje, bi morali biti prosilci, ki so vložili svoje prošnje v upravičeni državi članici, dodeljeni državam članicam, ki ne dosegajo deleža prošenj na podlagi referenčnega ključa, kakor se uporablja za te države članice. Treba bi bilo določiti ustrezna pravila za primere, ko prosilec zaradi resnih razlogov lahko predstavlja grožnjo za nacionalno varnost ali javni red, zlasti pravila v zvezi z izmenjavo informacij med organi držav članic, pristojnimi za odločanje o azilu. Po predaji bi morala država članica dodelitve določiti odgovorno državo članico in prevzeti odgovornost za obravnavo prošnje, razen če prednostna merila odgovornosti, zlasti povezana s prisotnostjo družinskih članov, določajo odgovornost druge države članice. (34)V okviru mehanizma za dodeljevanje bi morali biti stroški predaje prosilca državi članici dodelitve povrnjeni iz proračuna EU. (35)Država članica dodelitve se lahko odloči, da dodeljenih prosilcev v obdobju dvanajstih mesecev ne bo sprejemala, v primeru take odločitve pa mora to informacijo vnesti v avtomatizirani sistem in uradno obvestiti druge države članice, Komisijo in Agencijo Evropske unije za azil. Prosilce, ki bi bili dodeljeni tej državi članici, bi bilo treba nato dodeliti drugim državam članicam. Država članica, ki začasno ne sodeluje pri korektivnem dodeljevanju, bi morala poravnati solidarnostni prispevek v višini 250 000 EUR za vsakega prosilca, ki ni bil sprejet v državo članico, ki je bila določena kot odgovorna za obravnavo zadevnih prošenj. Komisija bi morala določiti praktične podrobnosti o izvajanju mehanizma za solidarnostne prispevke v izvedbenem aktu. Agencija Evropske unije za azil bo spremljala in vsako leto poročala Komisiji o uporabi mehanizma finančne solidarnosti. ê 604/2013 uvodna izjava 22 Države članice bi morale sodelovati z EASO pri zbiranju informacij o njihovi sposobnosti obvladovanja posebnega pritiska na njihov azilni sistem in sistem za sprejem, zlasti v okviru uporabe te uredbe. EASO bi moral v skladu z Uredbo (EU) št. 439/2010 redno poročati o zbranih informacijah.

ê 604/2013 uvodna izjava 24 (36)V skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 1560/2003 se lahko predaje v odgovorno državo članico za preučitev prošnje za mednarodno zaščito izvedejo prostovoljno, v obliki nadzorovanega odhoda ali v spremstvu. Države članice bi morale z zagotavljanjem ustreznih informacij prosilcu spodbujati prostovoljne predaje in zagotoviti, da se nadzorovane predaje ali predaje v spremstvu izvajajo na human način ob celovitem upoštevanju temeljnih pravic in spoštovanju človeškega dostojanstva ter največje koristi otroka in ob največjem možnem upoštevanju razvoja zadevne sodne prakse, zlasti glede predaj iz humanitarnih razlogov. ê 604/2013 uvodna izjava 25 (37)Zaradi postopnega oblikovanja območja brez notranjih meja, na katerem je prosti pretok oseb zagotovljen v skladu s PDEU in uveljavitvijo politik Unije v zvezi s pogoji vstopa in bivanja državljanov tretjih držav, vključno s skupnimi prizadevanji za upravljanje zunanjih meja, je treba uravnotežiti merila odgovornosti v duhu solidarnosti. ò novo (38)V okviru te uredbe države članice za obdelavo osebnih podatkov uporabljajo [Splošno uredbo o varstvu podatkov (EU) .../2016] od datuma iz navedene uredbe dalje; do navedenega datuma se uporablja Direktiva 95/46/ES. Države članice bi morale izvajati ustrezne tehnične in organizacijske ukrepe, s katerimi bi zagotovile in lahko dokazale, da se obdelava izvaja v skladu z navedeno uredbo in določbami iz te uredbe, ki podrobneje določajo zahteve iz navedene uredbe. Zlasti bi morala biti s temi ukrepi zagotovljena varnost osebnih podatkov, ki se obdelujejo na podlagi te uredbe, ti ukrepi pa bi morali zlasti preprečiti tudi nezakonit ali nepooblaščen dostop do osebnih podatkov, ki se obdelujejo, njihovo razkritje, spremembo ali izgubo. Pristojni nadzorni organ ali organi vsake države članice bi morali spremljati zakonitost obdelave osebnih podatkov s strani zadevnih organov, vključno z njihovim prenosom v avtomatizirani sistem in iz njega ter prenosom teh podatkov organom, pristojnim za izvajanje varnostnih pregledov. (39)Obdelavo osebnih podatkov s strani Agencije Evropske unije za azil bi moral spremljati Evropski nadzornik za varstvo podatkov v skladu z Uredbo (ES) št. 45/2001 in določbami o varstvu podatkov iz [predloga uredbe o Agenciji Evropske unije za azil in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 439/2010]. ê 604/2013 uvodna izjava 26 (prilagojeno) Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov se uporablja pri obdelavi osebnih podatkov, ki jo države članice izvajajo v skladu s to uredbo. ê 604/2013 uvodna izjava 27 Z izmenjavo osebnih podatkov prosilca, vključno z občutljivimi podatki v zvezi z njegovim zdravjem, pred predajo, se bo zagotovilo, da lahko organi, pristojni za odločanje o azilu, prosilcem omogočijo ustrezno pomoč ter zagotovijo neprekinjeno zaščito in spoštovanje pravic, ki so jim priznane. Uvesti bi bilo treba posebne določbe, da bi se v skladu z Direktivo 95/46/ES zagotovila zaščita podatkov o prosilcih v tem položaju. ê 604/2013 uvodna izjava 28 (40)Uporabo te uredbe je mogoče olajšati in njeno učinkovitost povečati z dvostranskimi dogovori med državami članicami za izboljšanje komunikacije med pristojnimi službami, skrajšanje rokov za postopke ali poenostavitev obravnave prošenj za sprejem ali ponovni sprejem ali za uvedbo postopkov za izvajanje predaj. ê 604/2013 uvodna izjava 29

(41)Zagotoviti bi bilo treba kontinuiteto med sistemom za določanje odgovorne države članice, uvedenim z Uredbo (ES) št. 343/2003 (EU) št. 604/2013, in sistemom, uvedenim s to uredbo. Podobno bi bilo treba zagotoviti usklajenost med to uredbo in Uredbo [predlogom uredbe o prenovitvi Uredbe (EU) št. 603/2013 Evropskega parlamenta in Sveta] z dne 26. junija 2013 o vzpostavitvi sistema Eurodac za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Uredbe (EU) št. 604/2013 o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, in o zahtevah za primerjavo s podatki iz sistema Eurodac, ki jih vložijo organi kazenskega pregona držav članic in Europol zaradi kazenskega pregona . ò novo (42)Treba bi bilo vzpostaviti mrežo pristojnih organov držav članic in spodbuditi njeno delovanje s pomočjo Agencije Evropske unije za azil, da bi se okrepila praktično sodelovanje in skupna uporaba informacij o vseh zadevah v zvezi z uporabo te uredbe, vključno z razvojem praktičnih orodij in smernic. ê 604/2013 uvodna izjava 30 (43)Delovanje sistema Eurodac, vzpostavljenega z Uredbo [predlogom uredbe o prenovitvi Uredbe (EU) št. 603/2013 Evropskega parlamenta in Sveta] bi moralo olajšati uporabo te uredbe. ê 604/2013 uvodna izjava 31 (44)Delovanje vizumskega informacijskega sistema, kakor je bil vzpostavljen z Uredbo (ES) št. 767/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o vizumskem informacijskem sistemu (VIS) in izmenjavi podatkov med državami članicami o vizumih za kratkoročno prebivanje, ter zlasti izvajanje členov 21 in 22 navedene uredbe bi moralo olajšati uporabo te uredbe. ê 604/2013 uvodna izjava 32 (45)Glede obravnavanja oseb, za katere se uporablja ta uredba, države članice zavezujejo njihove obveznosti iz instrumentov mednarodnega prava, vključno z ustrezno sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice. ê 604/2013 uvodna izjava 33 (46)Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije. ê 604/2013 uvodna izjava 34 (prilagojeno) ð novo (47)Postopek pregleda bi bilo treba uporabiti za potrditev splošne brošure o Dublin/Eurodac, kot tudi posebne brošure za mladoletnike brez spremstva; standardiziranega obrazca za izmenjavo zadevnih podatkov o mladoletnikih brez spremstva; enotnih pogojev za posvetovanje in izmenjavo podatkov o mladoletnikih in vzdrževanih osebah; enotnih pogojev za pripravo in prenos prošnje  prošenj Õ za sprejem ali ð uradnih obvestil ï za ponovni sprejem; dveh seznamov z navedbo zadevnih elementov dokazov in posrednih okoliščin, z njihovimi rednimi pregledi; prepustnice; enotnih pogojev za posvetovanje in izmenjavo podatkov o predajah; standardnega obrazca za izmenjavo podatkov pred predajo; skupnega zdravstvenega certifikata; enotnih pogojev in praktičnih ureditev za izmenjavo zdravstvenih podatkov osebe pred predajo ter poti za varen elektronski prenos zahtev.

ê 604/2013 uvodna izjava 35 (prilagojeno) (48)Da se določijo dodatna pravila, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastila, da v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije sprejme akte v zvezi z ugotavljanjem istovetnosti članov družine ali sorodnikov mladoletnika brez spremstva; meril za ugotavljanje obstoja dokazanih družinskih povezav; meril za ocenjevanje sposobnosti sorodnika, da skrbi za mladoletnika brez spremstva, vključno kadar družinski člani, bratje ali sestre ali sorodniki mladoletnika brez spremstva bivajo v več kot eni državi članici; elemente za ocenjevanje razmerja odvisnosti; meril za ocenjevanje sposobnosti osebe, da skrbi za vzdrževano osebo in elemente, ki se upoštevajo za ocenjevanje nesposobnosti za potovanje v znatnem časovnem obdobju. Komisija pri izvrševanju svojih pooblastil ne preseže obsega največje koristi otroka, kot je določeno v členu 68(3) te uredbe. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov,  in da se ta posvetovanja izvedejo v skladu z načeli, določenimi v Medinstitucionalnem sporazumu o boljši pripravi zakonodaje z dne 13. aprila 2016 Õ.  Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov, Evropski parlament in Svet zlasti prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se sistematično lahko udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov. Õ . ê 604/2013 uvodna izjava 36 (49)Komisija bi se morala pri uporabi te uredbe, vključno s pripravo delegiranih aktov, posvetovati s strokovnjaki med drugim iz vseh zadevnih nacionalnih organov. ê 604/2013 uvodna izjava 37 (50)Podrobna pravila za uporabo Uredbe (ES) št. 343/2003 (EU) št. 604/2013, so bila določena z Uredbo (ES) št. 1560/2003. Nekatere določbe Uredbe (ES) št. 1560/2003, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 118/2014, bi bilo treba, bodisi zaradi jasnosti alibodisi ker lahko prispevajo k splošnemu cilju, vključiti v to uredbo. Zlasti je tako za zadevne države članice kot za zadevne prosilce pomembno, da obstaja splošen mehanizem za reševanje primerov, kadar se določbe te uredbe v državah članicah različno uporabljajo. Zato je upravičeno, da se mehanizem za reševanje sporov iz Uredbe (ES) št. 1560/2003 vključi v humanitarno klavzulo v to uredbo, področje njegove uporabe pa se razširi na to uredbo v celoti.  604/2013 uvodna izjava 38 (51)Učinkovito spremljanje uporabe te uredbe zahteva njeno ocenjevanje v rednih časovnih presledkih. ò novo (52)Da bi se ocenilo, ali korektivni mehanizem za dodeljevanje iz te uredbe izpolnjuje cilj zagotavljanja pravične delitve odgovornosti med državami članicami in razbremenitev nekaterih držav članic, ki so pod nesorazmernim pritiskom, bi morala Komisija pregledati delovanje korektivnega mehanizma za dodeljevanje in zlasti preveriti, ali prag za začetek korektivnega dodeljevanja in njegovo prenehanje učinkovito zagotavlja pravično delitev odgovornosti med državami članicami in hitri dostop prosilcev do postopkov za priznanje mednarodne zaščite v primerih, ko se država članica sooča z nesorazmernim številom prošenj za mednarodno zaščito, za katere je odgovorna na podlagi te uredbe. ê 604/2013 uvodna izjava 39 (53)Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki so zlasti priznani v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah. Cilj te uredbe je zlasti zagotovitev celotnega spoštovanja pravice do azila, zajamčene s členom 18 Listine, kakor tudi pravic, priznanih v členih 1, 4, 7, 24 in 47 Listine. To uredbo bi bilo zato treba v skladu s tem tudi uporabljati. ê 604/2013 uvodna izjava 40

Ker cilja te uredbe, namreč vzpostavitve meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in se ta cilj zaradi obsega in učinkov te uredbe lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja. ê 604/2013 uvodna izjava 41 V skladu s členoma 3 in 4a(1) Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen PEU in PDEU, sta obe državi članici podali uradno obvestilo, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe. ò novo (55)[V skladu s členom 3 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, sta ti državi članici podali uradno obvestilo, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe.] ALI (56)[V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, ter brez poseganja v člen 4 navedenega protokola ti državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te uredbe, ki zato zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja.] ALI (53)[V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, ter brez poseganja v člen 4 navedenega protokola Združeno kraljestvo ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zato zanj ni zavezujoča in se v njem ne uporablja. (54) V skladu s členom 3 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, je Irska (z dopisom z dne ...) podala uradno obvestilo, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe.] ALI (53) V skladu s členom 3 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, je Združeno kraljestvo (z dopisom z dne ...) podalo uradno obvestilo, da želi sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe. (54) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 21 o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, ter brez poseganja v člen 4 navedenega protokola Irska ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja.] ê 604/2013 uvodna izjava 42 (57)V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen PEU in PDEU, Danska ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja – ê 604/2013 (prilagojeno)

ð novo SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE I PREDMET UREJANJA IN OPREDELITEV POJMOV Člen 1 Predmet urejanja V tej uredbi so določena merila in mehanizmi za določitev Ö edine Õ države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva (v nadaljnjem besedilu: odgovorna država članica). Člen 2 Opredelitev pojmov V tej uredbi: (a)„državljan tretje države“ pomeni vsako osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena 20(1) PDEU in ki ni državljan države, ki sodeluje pri tej uredbi na podlagi sporazuma z Evropsko Unijo; (b)„prošnja za mednarodno zaščito“ pomeni prošnjo za mednarodno zaščito, kot je opredeljena v členu 2(h) Direktive 2011/95/EU; (c)„prosilec“ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, ki je vložila prošnjo za mednarodno zaščito, glede katere še ni bila sprejeta dokončna odločitev; (d)„obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito“ pomeni kakršno koli obravnavo prošnje ali odločitev ali sklep v zvezi s tako prošnjo za mednarodno zaščito s strani pristojnega organa v skladu z Direktivo 2013/32/EU in Direktivo 2011/95/EU, razen postopkov določanja odgovorne države članice v skladu s to uredbo; (e)„umik prošnje za mednarodno zaščito“ pomeni dejanja, s katerimi prosilec konča postopek, sprožen z vložitvijo njegove prošnje za mednarodno zaščito, v skladu z Direktivo 2013/32/EU, bodisi izrecno bodisi molče; (f)„upravičenec do mednarodne zaščite“ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, ki se ji prizna mednarodna zaščita, kakor je opredeljena v členu 2(a) Direktive 2011/95/EU; (g)„družinski člani“ pomenijo, kolikor je družina že obstajala, ð preden je prosilec prispel na ozemlje držav članic ï v državi izvora, naslednje člane družine prosilca, ki so prisotni na ozemlju držav članic: –zakonca prosilca ali njegovega zunajzakonskega partnerja v trajnem razmerju, kadar so v skladu s pravom ali prakso zadevne države članice v okviru njenega prava o državljanih tretjih držav neporočeni pari obravnavani na primerljiv način kot poročeni pari, –mladoletne otroke parov iz prve alinee ali prosilca, če so neporočeni ter ne glede na to, ali so bili rojeni v zakonski ali zunajzakonski skupnosti ali posvojeni, kot je opredeljeno v nacionalnem pravu, –kadar je prosilec mladoleten in neporočen, očeta, mater ali drugo odraslo osebo, ki je odgovorna za prosilca v skladu s pravom ali prakso države članice, v kateri je odrasla oseba prisotna,

–kadar je upravičenec do mednarodne zaščite mladoleten in neporočen, očeta, mater ali drugo odraslo osebo, ki je odgovorna za upravičenca v skladu s pravom ali prakso države članice, v kateri je upravičenec prisoten;, ò novo – brata oziroma sestro ali brate oziroma sestre prosilca;  604/2013 (h)„sorodnik“ pomeni odraslega strica ali teto ali starega starša prosilca, ki je prisoten na ozemlju države članice, ne glede na to, ali je rojen v zakonski ali izvenzakonski skupnosti ali posvojen, kot je opredeljeno v nacionalnem pravu; (i)„mladoletnik“ pomeni državljana tretje države ali osebo brez državljanstva, mlajšega oziroma mlajšo od 18 let; (j)„mladoletnik brez spremstva“ pomeni mladoletnika, ki pride na ozemlje držav članic brez spremstva odrasle osebe, odgovorne zanj v skladu s pravom ali prakso zadevne države članice, in kolikor ga taka odrasla oseba ne vzame dejansko v oskrbo; to vključuje mladoletnika, ki ostane brez spremstva po vstopu na ozemlje držav članic; (k)„zastopnik“ pomeni osebo ali organizacijo, ki so jo pristojni organi imenovali, da mladoletniku brez spremstva pomaga in ga zastopa v postopkih iz te uredbe, da se zagotovijo največje koristi otroka in zanj po potrebi izvajajo pravna dejanja. Kadar je za zastopnika imenovana organizacija, ta določi osebo, odgovorno za izvajanje svojih nalog v zvezi z mladoletnikom v skladu s to uredbo; (l)„dokument za prebivanje“ pomeni kakršno koli dovoljenje, ki ga izdajo organi države članice, ki državljanu tretje države ali osebi brez državljanstva dovoljuje prebivanje na njenem ozemlju, vključno z dokumenti, ki utemeljujejo dovoljenje, da ostanejo na ozemlju v okviru ukrepov začasne zaščite ali dokler ne prenehajo okoliščine, ki preprečujejo izvedbo odstranitvenega naloga, z izjemo vizumov in dovoljenj za prebivanje, izdanih v obdobju, potrebnem za določitev odgovorne države članice po tej uredbi ali med obravnavanjem prošnje za mednarodno zaščito ali prošnje za dovoljenje za prebivanje; (m)„vizum“ pomeni dovoljenje ali odločbo države članice, potrebno za tranzit ali vstop z namenom bivanja v državi članici ali več državah članicah. Vrsta vizuma se določi v skladu z naslednjimi opredelitvami pojmov: –„dolgoročni vizum“ pomeni dovoljenje ali odločbo, ki ga izda ena od držav članic v skladu s svojim nacionalnim pravom ali pravom Unije in je potrebno za vstop z namenom več kot trimesečnega bivanja v državi članici, –„kratkoročni vizum“ pomeni dovoljenje ali odločbo države članice za tranzit čez ozemlje ene, več ali vseh držav članic ali namen bivanja na ozemlju teh držav članic, ki ne presega treh mesecev v katerem koli šestmesečnem obdobju, ki se začne z datumom prvega vstopa na ozemlje držav članic, –„letališki tranzitni vizum“ pomeni vizum, ki velja za tranzit čez mednarodna tranzitna območja enega ali več letališč držav članic; (n)„nevarnost pobega“ pomeni nevarnost, da bo prosilec ali državljan tretje države ali oseba brez državljanstva v zvezi s katero poteka postopek predaje, pobegnila, v skladu z oceno posameznega primera na podlagi objektivnih kriterijev, ki so določeni z zakonom.; ò novo (o) „upravičena država članica“ pomeni državo članico, ki je deležna koristi korektivnega mehanizma za dodeljevanje iz poglavja VII te uredbe, ter izvede dodeljevanje prosilca; (p) „država članica dodelitve“ pomeni državo članico, ki ji bo prosilec dodeljen v okviru mehanizma za dodeljevanje iz poglavja VII te uredbe;

(q) „preseljena oseba“ pomeni osebo, ki je v postopku preselitve, v okviru katerega se na zahtevo Visokega komisarja Združenih narodov za begunce ob upoštevanju potrebe posameznika po mednarodni zaščiti, državljani tretje države premestijo iz tretje države in nastanijo v državi članici, v kateri jim je dovoljeno prebivati na podlagi enega izmed naslednjih statusov: (i) „statusa begunca“ v smislu točke (e) člena 2 Direktive 2011/95/EU; (ii) „statusa subsidiarne zaščite“ v smislu točke (g) člena 2 Direktive 2011/95/EU ali (iii) katerih koli drugih statusov, ki v okviru nacionalnega prava in prava Unije zagotavljajo podobne pravice in ugodnosti kakor statusa iz točk (i) in (ii); (r) „Agencija Evropske unije za azil“ pomeni agencijo, kakor je bila ustanovljena z Uredbo (EU) [predlogom uredbe o Agenciji Evropske unije za azil in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 439/2010].  604/2013 POGLAVJE II SPLOŠNA NAČELA IN ZAŠČITNI UKREPI Člen 3 Dostop do postopka za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito 1. Države članice obravnavajo vsako prošnjo za mednarodno zaščito državljana tretje države ali osebe brez državljanstva, ki prošnjo vloži na ozemlju katere koli izmed članic, tudi na meji ali na tranzitnem območju. Prošnjo obravnava ena sama država članica, in sicer tista, ki je za to odgovorna glede na merila iz poglavja III. 2. Kadar na osnovi meril iz te uredbe ni mogoče določiti nobene odgovorne države članice, je za obravnavanje prošnje za mednarodno