POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o sodelovanju med regulatornimi organi v skladu s členom 63(2) Direktive 2012/34/EU /* COM/2015/0140 final */





POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o sodelovanju med regulatornimi organi v skladu s členom 63(2) Direktive 2012/34/EU 1. UVOD Evropski parlament in Svet sta 21. novembra 2012 sprejela Direktivo 2012/34/EU o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja (prenovitev)[1]. Direktiva 2012/34/EU je iz Direktive 2001/14/ES[2] prevzela obveznost držav članic, da vzpostavijo regulatorne organe, odgovorne za spremljanje konkurenčnih razmer na trgih storitev železniškega prometa z namenom preprečevanja diskriminacije prosilcev in zagotavljanja pravilnega delovanja enotnega evropskega železniškega območja. S členoma 55 in 56 Direktive 2012/34/EU so bile še dodatno okrepljene zahteve glede neodvisnosti regulatornih organov ter razširjene njihove obveznosti in pristojnosti. V členu 57 so opredeljene strukture in pravila za sodelovanje med regulatornimi organi in s Komisijo na evropski ravni, da bi se povečala usklajenost pri sprejemanju odločitev v EU. Z Direktivo 2012/34/EU je bila vzpostavljena evropska mreža železniških regulatornih organov (v nadaljnjem besedilu: mreža), ki se redno sestaja. Mreža zagotavlja platformo za regulatorne organe, da si izmenjujejo informacije o svojem delu ter o načelih in praksi odločanja ter informacije o glavnih vprašanjih glede postopkov in o težavah pri razlaganju prenesene zakonodaje Unije o železnicah. Dejavnosti mreže bi morale biti tudi podlaga za sprejetje številnih izvedbenih aktov v skladu s to direktivo[3]. Mreža zagotavlja formalizirano strukturo za sodelovanje na širokem področju dejavnosti in nadomešča delovno skupino regulatornih organov, ki je bila predhodno ustanovljena za vzpostavitev sodelovanja med regulatorji. V skladu s členom 57(1) Direktive 2012/34/EU je Komisija članica mreže ter usklajuje in podpira njeno delo. Poleg sodelovanja v okviru mreže člen 57(2) Direktive 2012/34/EU določa, da si regulatorni organi medsebojno pomagajo pri izvajanju nalog spremljanja trga in obravnavanju pritožb ali preiskav, med drugim tudi z vzpostavitvijo specifičnih delovnih dogovorov. Za zagotovitev tovrstnega sodelovanja člen 57(3) določa, da se regulatorni organ, ki obravnava zadevo glede vprašanj dostopa do infrastrukture ali zaračunavanja uporabnin v zvezi z mednarodno vlakovno potjo posvetuje z regulatornimi organi vseh drugih držav članic, prek katerih teče vlakovna pot, ter od njih zahteva vse informacije, ki jih potrebuje pred sprejetjem odločitve o zadevi. Hkrati člen 57(4) določa, da vsi regulatorni organi, s katerimi se posvetuje, zagotovijo zahtevane informacije. Poleg tega Direktiva 2012/34/EU za zagotovitev učinkovitega izvrševanja določa, da regulatorni organ, ki je prejel pritožbo ali opravil preiskavo na lastno pobudo, ustrezne informacije prenese pristojnemu regulatornemu organu, da lahko ta sprejme ukrepe glede zadevnih strank (člen 57(5)). Regulatorni organi lahko zahtevajo, da Komisija sodeluje v vseh dejavnostih sodelovanja in tako olajšuje sodelovanje (člen 57(7)). Uredba 2010/913/EU o vzpostavitvi evropskega železniškega omrežja za konkurenčen tovorni promet[4] (uredba o koridorjih) določa posebne zahteve glede sodelovanja regulatornih organov pri preverjanju konkurence v železniških tovornih koridorjih. Člen 20 uredbe o koridorjih podobno kot določbe o sodelovanju med regulatornimi organi iz Direktive 2012/34/EU vključuje tudi obvezne mehanizme za posvetovanje ter pravila za zagotavljanje in posredovanje informacij o zadevah v zvezi z železniškimi tovornimi koridorji. Ta pravila so posebej pomembna v okviru spremljanja dejavnosti sistema „vse na enem mestu“ koridorja[5] (npr. dodeljevanje mednarodnih vnaprej določenih vlakovnih poti). Direktiva 2012/34/EU poleg zgoraj opisanih mehanizmov za sodelovanje vključuje posebno obveznost za Komisijo, in sicer da podpira izmenjavo informacij med člani mreže regulatornih organov. Komisija lahko v ta namen razvije elektronska orodja (člen 57(1)). Člen 57(8) Direktive 2012/34/EU določa, da regulatorni organi vzpostavijo skupna načela in prakse za sprejemanje odločitev, in Komisiji omogoča sprejetje izvedbenih aktov, ki določajo tovrstna skupna načela in prakse. Obveznost vzpostavitve regulatornega organa in udeležbe v dejavnostih sodelovanja regulatornih organov se ne uporablja za Ciper in Malto, dokler se na njunih ozemljih ne vzpostavi železniški sistem (člen 64(2)). V skladu s členom 63(2) Direktive 2012/34/EU Komisija na podlagi izkušenj, pridobljenih v mreži regulatornih organov, Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij predloži poročilo o sodelovanju med regulatornimi organi. V skladu z istim členom Komisija po potrebi predlaga dopolnilne ukrepe za zagotovitev enotnejšega regulatornega nadzora evropskega železniškega trga, zlasti za mednarodne storitve. V ta namen bi bilo po potrebi treba preučiti tudi zakonodajne ukrepe. Komisija to obveznost izpolnjuje s predložitvijo poročila navedenim institucijam in organom. Iz tega poročila je razvidno, da so regulatorni organi medsebojno redno sodelovali od začetka veljavnosti prenovitve, predvsem kar zadeva izmenjavo informacij glede praks sprejemanja odločitev in spremljanja trga. Vendar je sodelovanje pri konkretnih primerih ostalo omejeno, regulatorni organi pa so bili doslej seznanjeni le z majhnim številom primerov, ki se nanašajo na mednarodne storitve ter o katerih bi se morali regulatorni organi posvetovati in o njih izmenjati informacije. V poročilu je ocenjen ta razvoj in opredeljena področja, na katerih bi bilo treba sodelovanje med regulatornimi organi izboljšati. 2. SODELOVANJE MED REGULATORNIMI ORGANI Čeprav je treba Direktivo 2012/34/EU, vključno z določbami o odgovornostih in organizacijski strukturi regulatornih organov, prenesti šele do 16. junija 2015, pa so se določbe o sodelovanju med regulatornimi organi, ki jih ni treba prenesti, začele izvajati takoj po začetku veljavnosti Direktive. Mreža regulatornih organov Prvo srečanje evropske mreže železniških regulatornih organov je potekalo 13. in 14. marca 2013 v Bruslju. Člani so se od ustanovitve mreže redno sestajali, in sicer so bila srečanja organizirana trikrat letno, dvakrat v Bruslju in enkrat v državi članici. V Bruslju so potekala srečanja marca in novembra 2013 in 2014. Julijsko srečanje je leta 2013 organiziral francoski regulatorni organ v Le Mansu, leta 2014 pa nemški regulatorni organ v Bonnu. Z izjemo Litve in Irske[6] so regulatorni organi vseh držav članic, ki so dolžni vzpostaviti neodvisne regulatorje, redno sodelovali na srečanjih mreže. Poleg tega so se srečanj kot opazovalci udeležili tudi regulatorni organi iz Švice, Norveške in nekdanje jugoslovanske republike Makedonije. Splošne ugotovitve Izmenjava informacij med regulatornimi organi v mreži kaže, da se obseg dejavnosti regulatorjev še vedno zelo razlikuje in je odvisen od številnih dejavnikov, vključno z velikostjo države, številom obravnavanih primerov, izkušnjami regulatornega organa, upravnimi zmogljivostmi in stopnjo neodvisnosti. Nekateri regulatorji imajo že veliko izkušenj (npr. v Avstriji, na Danskem, v Franciji, Nemčiji, na Nizozemskem, v Združenem kraljestvu), drugi pa so obravnavali le nekaj primerov ali pa nobenega (npr. na Finskem, v Grčiji, Litvi, Luksemburgu). V nekaterih državah članicah je to posledica nizke stopnje konkurence na nacionalnih trgih, dejstva, da obstaja le nekaj možnih pritožnikov ali pa jih sploh ni, ali pa tega, da regulatorji nimajo dovolj osebja oziroma niso dovolj neodvisni pri sprejemanju odločitev. Poleg tega se obseg odgovornosti, zaupanih regulatornim organom, v EU še vedno razlikuje ter v nekaterih državah članicah že zajema številna področja in izvršilne pristojnosti, kot je predvideno v Direktivi 2012/34/EU, medtem ko v drugih državah članicah obseg odgovornosti ostaja omejen. Kljub tem obstoječim razlikam je izmenjava dobrih praks in razprav v okviru mreže spodbudila manj izkušene regulatorne organe, da vse pogosteje uporabljajo svoja pooblastila pri obravnavanju pritožb in spremljanju konkurenčnih tržnih razmer na lastno pobudo. Glavna vprašanja, obravnavana v mreži Regulatorni organi so zlasti izmenjevali informacije o svojih nalogah, izkušnjah na področju sprejemanja odločitev in izvrševanja, razvoju trga, dejavnostih spremljanja trga in izvajanja zakonodaje EU v matičnih državah članicah. Med obravnavanimi temami so bile preiskave in odločitve, ki zadevajo zlasti dostop do železniške infrastrukture, objekte, potrebne za izvajanje železniških storitev, ter z železnico povezane storitve in zaračunavanje uporabnin. Razprave v okviru mreže so omogočile opredelitev področij, na katerih so regulatorni organi imeli težave z razlago in uporabo Direktive 2012/34/EU. To se nanaša zlasti na področja, na katerih je bil z Direktivo 2012/34/EU spremenjen ali dopolnjen obstoječi regulativni okvir ali pa je Komisija dobila pooblastila za sprejemanje izvedbenih aktov za usklajevanje izvajanja. Ta vključujejo preverjanje uporabnin za uporabo infrastrukture, zlasti za izračun neposrednih stroškov minimalnega paketa storitev dostopa (člen 31(3)), ter uporabo pribitkov, ali vprašanja, povezana s pravicami dostopa in zaračunavanjem uporabnin za uporabo objektov za izvajanje železniških storitev (zlasti postaj) in z železnico povezanih storitev. Vloga Komisije Komisija je olajšala sodelovanje med regulatornimi organi z organizacijo in vodenjem srečanj mreže. Na teh srečanjih so predstavniki Komisije pojasnili predloge Komisije glede politik, predstavili sodbe Sodišča v zvezi s prenosom in izvajanjem prvega železniškega svežnja ter pripravili priporočila o izvajanju Direktive 2012/34/EU. Da bi Komisija upoštevala stališča regulatornih organov, je mrežo prav tako obvestila o različnih ukrepih za izvajanje v skladu z Direktivo 2012/34/EU, med drugim o: · novih storitvah železniškega potniškega prometa (preskus glede glavnega namena v skladu s členom 10(3) in gospodarsko ravnovesje pogodbe za opravljanje javne službe v skladu s členom 11(2)); · načinih izračunavanja stroškov, ki nastanejo neposredno pri izvajanju storitve železniškega prometa (člen 31(3)); · postopku in merilih glede okvirnih pogodb (člen 42(8)); · spremljanju trga storitev v železniškem prometu (člen 15(6)); · diferenciaciji uporabnin za infrastrukturo, da bi se spodbudila opremljenost vlakov z evropskim sistemom za nadzor vlakov (člen 32(4)); · načinih, ki jih je treba upoštevati pri zaračunavanju stroškov učinkov hrupa (člen 31(5)); · merilih za prosilce za železniške infrastrukturne zmogljivosti (člen 41(3)); · nekaterih vidikih postopka o podeljevanju licenc prevoznikom v železniškem prometu (člen 17(5)); · postopku in merilih glede z železnico povezanih storitev (člen 13(9)). Poleg tega je Komisija organizirala posebna srečanja podskupin mreže in srečanja skupnih delovnih skupin mreže in odbora, vzpostavljenega v skladu s členom 62 Direktive 2012/34/EU (SERAC), da bi z regulatornimi organi poglobljeno razpravljala o vsebini nekaterih izvedbenih ukrepov. Komisija je prav tako vzpostavila mehanizem za podporo članom mreže pri izmenjavi podrobnih informacij o njihovem delu ter o načelih in praksi odločanja ter o vprašanjih v zvezi s postopki in težavah pri razlagi prenesene zakonodaje EU. Vsak regulatorni organ trikrat letno pred srečanji mreže izpolni vprašalnik. Ti vprašalniki se razdelijo vsem regulatornim organom, o glavnih vprašanjih, izpostavljenih v vprašalniku, pa se razpravlja na srečanjih mreže. Sodelovanje v okviru železniških tovornih koridorjev Regulatorni organi so v okviru vzpostavljanja železniških tovornih koridorjev sodelovali pri razvoju sistemov in delovnih dogovorov za obravnavo zadev, ki se nanašajo na vprašanja koridorja, zlasti pritožb, ki se nanašajo na mednarodne vnaprej določene poti, dodeljene s strani sistema „vse na enem mestu“ koridorja v skladu s členom 13 uredbe o koridorjih. V sporazumih o sodelovanju, ki so jih regulatorni organi ob železniškem tovornem koridorju sklenili za izpolnitev zahtev o sodelovanju iz člena 20 uredbe o koridorjih, je določen en sam regulatorni organ, ki je pristojen za obravnavo pritožb zoper odločitve sistema „vse na enem mestu“ koridorja. Sporazumi zajemajo tudi dogovore za izmenjavo informacij in medsebojno pomoč pri odločanju o zadevah, povezanih s koridorji. Za železniške tovorne koridorje „Ren–Alpe“, „Severno morje–Sredozemlje“, „Atlantik“, „Sredozemlje“ in „Orient–Vzhodno Sredozemlje“, ki so začeli delovati novembra 2013, so regulatorni organi že podpisali tovrstne sporazume o sodelovanju[7]. Sporazumi za koridorje „Skandinavija–Sredozemlje“, „Baltik–Jadran“ in „Severno morje–Baltik“, ki bodo začeli delovati šele novembra 2015, so v pripravi. Veliko regulatornih organov je v stalnem stiku z ostalimi regulatornimi organi ob koridorju, da si izmenjujejo informacije in razpravljajo o vprašanjih, povezanih s koridorji, vključno s spremljanjem sistema „vse na enem mestu“ koridorja, okvirom za dodeljevanje zmogljivosti in informativnim dokumentom koridorja, ali pa da skupaj preučijo vloge za mednarodne vnaprej določene poti, ki jih je obravnaval sistem „vse na enem mestu“ koridorja. V okviru srečanj mreže regulatornih organov in delovne skupine SERAC o železniških tovornih koridorjih, ki so organizirana dvakrat letno in na katerih sodelujejo predstavniki regulatornih organov, držav članic, upravljavci infrastrukture in drugi deležniki, potekajo redne razprave, na katerih se obravnavajo potrebe po sodelovanju med koridorji in teme skupnega interesa regulatornih organov različnih koridorjev. Obravnavana vprašanja vključujejo: vprašanja v zvezi s ponudbo vnaprej določenih poti (npr. možnost vključitve zmogljivosti terminalov ali določitve prožnih vnaprej določenih poti); razvoj skupnega okvira za dodeljevanje zmogljivosti za vse koridorje; spremljanje uspešnosti; izvedbene načrte; razdelitev pristojnosti med sistemi „vse na enem mestu“ koridorja in nacionalnimi upravljavci infrastrukture ter pristojnosti regulatornih organov. Dvostransko sodelovanje in posvetovanje Do zdaj obstaja le nekaj primerov, v katerih so regulatorni organi sodelovali pri obravnavanju pritožb in preiskavah na lastno pobudo ter si izmenjevali informacije, kot je predvideno v členu 57(3), (4) in (5) Direktive 2012/34/EU. Ti vključujejo primere posvetovanja v okviru uspešnosti gospodarskega ravnovesja in preskusa glede glavnega namena v zvezi s prošnjo za pot za storitve mednarodnega potniškega prometa ter skupne preiskave na področju dodeljevanja mednarodnih vlakovnih poti, ki jih izvajajo regulatorni organi sosednjih držav članic. Nekateri regulatorni organi so ne glede na potrebe po sodelovanju pri posebnih primerih organizirali dvostranska srečanja, na katerih so razpravljali o vprašanjih v zvezi z izvajanjem Direktive 2012/34/EU, organizacijo, financiranjem in pristojnostmi regulatornih organov ter si izmenjali izkušanje na področju odločanja. Druge oblike sodelovanja Poleg različnih oblik sodelovanja, predvidenih v Direktivi 2012/34/EU, regulatorni organi 21 držav članic in štirih tretjih držav trenutno sodelujejo tudi v okviru neodvisne skupine regulatorjev (IRG-Rail), ki je bila vzpostavljena na lastno pobudo regulatorjev, vendar nima uradne vloge na podlagi Direktive. Člani skupine so si izmenjali informacije na nekaterih področjih, povezanih z njihovimi pristojnostmi, in objavili številne dokumente, vključno s pregledom praks zaračunavanja in poročili o spremljanju trga, v katerih so primerjani konkurenčni položaji trga železniških storitev v različnih državah članicah. Prav tako so pripravili nabor skupnih kazalnikov za uskladitev storitev spremljanja trga[8]. 3. NADALJNJI RAZVOJ Analiza iz tega poročila kaže, da so regulatorni organi tesno sodelovali na nekaterih področjih, kot je izmenjava dobrih praks in informacij o izkušnjah z odločanjem prek mreže (kot je predvideno v členu 57(1) Direktive 2012/34/EU). Vendar je sodelovanje v posebnih primerih v skladu s členom 57(2) do (6) potekalo le v majhnem številu primerov. Eden od razlogov za to je, da so bili regulatorni organi seznanjeni le z redkimi primeri s čezmejno razsežnostjo, kot so pritožbe o mednarodnih vlakovnih poteh. To je povezano z dejstvom, da je število prevoznikov, ki zaprosijo za mednarodne vlakovne poti, še vedno omejeno, saj se veliko mednarodnih železniških storitev še vedno izvaja v sodelovanju z nacionalnimi železniškimi prevozniki. Pričakuje se, da se bo število primerov s čezmejno razsežnostjo, ki zahtevajo okrepljeno sodelovanje med regulatornimi organi, povečalo zaradi vzpostavitve železniških tovornih koridorjev, ki so začeli delovati konec leta 2013 z dodelitvijo mednarodnih vnaprej določenih poti, ki jih v letu 2014 prvič izvajajo sistemi „vse na enem mestu“ koridorjev, in zaradi nadaljnjega razvoja enotnega evropskega železniškega območja. Nedavni razvoj dogodkov na ravni železniških tovornih koridorjev kaže, da prosilci vse pogosteje želijo zmogljivosti na različnih koridorjih, kar pomeni, da obstaja vse večja potreba po sodelovanju regulatorjev ne samo vzdolž enega koridorja, temveč tudi med različnimi koridorji, na primer pri spremljanju odločitev sistemov „vse na enem mestu“ različnih koridorjev glede dodeljevanja poti. Pri analizi stopnje sodelovanja med regulatornimi organi in učinkovitosti povezanih določb iz Direktive 2012/34/EU je treba upoštevati, da se je v času prenosa te direktive (rok: 16. junija 2015) pravni okvir v državah članicah še vedno razlikoval glede obsega pristojnosti regulatornih organov in napredka pri izvajanju zakonodaje EU na področjih, kot so na primer zaračunavanje ali dostop do objektov, potrebnih za izvajanje železniških storitev. Pričakuje se, da se bo obseg dejavnosti mnogih regulatornih organov povečal, ko bo Direktiva 2012/34/EU prenesena in bodo vsi regulativni organi pooblaščeni za celovito izvajanje nalog, opredeljenih v členu 56. Izvedbeni akti, (ki jih je treba) sprejeti v skladu s to direktivo, bodo vzpostavili usklajene predpise na ključnih področjih, na katerih so bili ugotovljene težave pri izvajanju Direktive, med drugim tudi na ravni mreže regulatornih organov. Večja usklajenost pravnega okvira v vseh državah članicah in obsega pristojnosti regulatornih organov bi morala prav tako spodbuditi vzpostavitev skupnih načel in praks sprejemanja odločitev regulatornih organov, kakor je določeno v členu 57(8) Direktive 2012/34/EU. Izvedbeni akti, ki določajo taka skupna načela in prakse, prispevajo k nadaljnji uskladitvi izvajanja te direktive v državah članicah ter zagotavljajo skladnost pri sprejemanju odločitev regulatornih organov na področjih, kot je vprašanje zaračunavanja uporabnin, ki se ne nanašajo na načine izračunavanja neposrednih stroškov, ki veljajo za minimalni paket storitev dostopa. Komisija trenutno razvija aplikacijo („elektronsko orodje“), ki bo regulatorjem omogočila, da si bodo prek elektronskega foruma izmenjevali informacije o odločitvah, nerešenih zadevah in drugih vprašanjih, ki se nanašajo na njihove naloge, ter olajšala usklajevanje (kot je to opredeljeno v členu 57(1) Direktive 2012/34/EU). Ta aplikacija bi morala biti regulatorjem na voljo že v letu 2015. Redno sodelovanje in izmenjava dobrih praks v okviru mreže regulatornih organov naj bi prispevala tudi k razvoju okvirov za izmenjavo informacij in sodelovanje z nacionalnimi varnostnimi in licenčnimi organi, k čemur so v skladu s členom 56(3) Direktive 2012/34/EU zavezani vsi regulatorni organi. Na področju spremljanja trgov se obveznosti poročanja Komisije iz Direktive nekoliko prekrivajo z dejavnostmi spremljanja regulatornih organov, zlasti v okviru neodvisne skupine regulatorjev (IRG-Rail). Okrepljeno sodelovanje med regulatornimi organi in Komisijo na tem področju lahko pomaga pri združevanju postopkov in olajša usklajevanje dejavnosti poročanja in spremljanja. To vključuje delo na področju usklajevanja opredelitev, priprave skupnih kazalnikov in sodelovanja pri zbiranju podatkov. 4. ZAKLJUČEK V skladu s členom 63(2) Direktive 2012/34/EU Komisija po potrebi predlaga dopolnilne ukrepe za zagotovitev enotnejšega nadzora evropskega železniškega trga, zlasti za mednarodne storitve. Evropski parlament je v zakonodajni resoluciji z dne 26. februarja 2014 o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2012/34/EU[9] sprejel spremembo člena 57 Direktive, ki določa, da Komisija do 31. decembra 2019 sprejme zakonodajni predlog za nadomestitev mreže regulatornih organov z evropskim regulatornim organom, ki bi obravnaval čezmejna vprašanja in pritožbe zoper odločitve nacionalnih regulatornih organov. Analiza iz tega poročila kaže, da so regulatorni organi tesno sodelovali pri izmenjavi informacij o svojem delu, dobrih praksah in postopkih odločanja, zlasti v okviru evropske mreže regulatornih organov, v nekaterih primerih pa na lastno pobudo. Hkrati pa obstajajo številna področja, na katerih bi bilo treba usklajevanje med regulatornimi organi še izboljšati. Obstoječi pravni okvir zagotavlja veliko možnosti za izboljšave, kot je sprejetje izvedbenih aktov o določitvi skupnih načel in praks sprejemanja odločitev ali razvoj elektronskega orodja za izmenjavo informacij in razprave o zadevah, ki jih obravnavajo regulatorni organi. Ker so bili regulatorni organi doslej seznanjeni le z majhnim številom primerov z mednarodno razsežnostjo, za zdaj ni dovolj dokazov o učinkovitosti obstoječih ureditev sodelovanja, vzpostavljenih prek regulatornih organov in s pravili iz člena 57 Direktive 2012/34/EU. Vendar nedavni razvoj dogodkov, zlasti na ravni koridorjev, kjer vedno več poti prečka več koridorjev, kaže, da je za nadaljnji napredek pri vzpostavitvi železniških tovornih koridorjev in razvoju enotnega evropskega železniškega območja morda potreben enotnejši in učinkovitejši regulatorni nadzor. Komisija bo zato še naprej spremljala razvoj na področju sodelovanja regulatornih organov in po potrebi ocenila potrebo po ukrepih za okrepitev enotnega regulatornega nadzora. [1] UL L 343, 14.12.2012, str. 32. [2] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2001/14/ES z dne 26. februarja 2001 o dodeljevanju železniških infrastrukturnih zmogljivosti, naložitvi uporabnin za uporabo železniške infrastrukture in podeljevanju varnostnega spričevala, UL L 75, 15.3.2001, str. 29. [3] V členih 11(4), 12(5), 13(9) in 42(8) Direktive 2012/34/EU je določeno, da morajo izvedbeni akti temeljiti na izkušnjah regulatornih organov in dejavnostih mreže. [4] Uredba (EU) št. 913/2010/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2010 o evropskem železniškem omrežju za konkurenčen tovorni promet, UL L 276, 20.10.2010, str. 22. [5] Člen 13 Uredbe št. 913/2010/EU določa, da vsak železniški tovorni koridor določi ali oblikuje skupno telo, ki prosilcem omogoča, da na enem mestu in z enim samim postopkom vlagajo prošnje in prejmejo odgovore v zvezi z infrastrukturnimi zmogljivostmi za tovorne vlake, ki vzdolž tovornega koridorja prečkajo vsaj eno mejo. Ta organ se imenuje sistem „vse na enem mestu“. [6] Irski je bilo v skladu s členom 59(1)(b) Direktive 2012/34/EU odobreno izvzetje iz obveznosti vzpostavitve neodvisnega regulatornega organa do 15. marca 2013. Čeprav odstopanje ni bilo obnovljeno, se Irska še vedno ni udeležila sodelovanja med regulatornimi organi, kot zahteva člen 57 Direktive 2012/34/EU. [7] Ti sporazumi so bili objavljeni na naslednjih spletnih naslovih http://bit.ly/1vX0wSH (koridor Ren–Alpe), http://bit.ly/1Lbkqec (koridor Severno morje–Sredozemlje), http://bit.ly/17gsg9p (koridor Atlantik), http://bit.ly/1AFQyXK (koridor Sredozemlje) in http://bit.ly/1AQOBYF (koridor Orient–Vzhodno Sredozemlje). [8] Dodatne informacije o teh dokumentih so dostopne na spletnem naslovu http://www.irg-rail.eu/public-documents/. [9] Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta z dne 26. februarja 2014 o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2012/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. novembra 2012 o vzpostavitvi enotnega evropskega železniškega območja glede odprtja trga notranjih storitev železniškega potniškega prometa in upravljanja železniške infrastrukture (COM(2013) 0029).