Načelo „noben upnik ne sme biti na slabšem“ (NCWO) je zaščitni ukrep iz člena 60 uredbe o sanaciji in reševanju CNS. Zagotavlja, da delničarji, klirinški člani in drugi upniki ne utrpijo večjih izgub v okviru reševanja, kot bi jih utrpeli, če bi bila CNS likvidirana po običajnem insolvenčnem postopku, potem ko bi bile v celoti uporabljene veljavne pogodbene obveznosti in druge ureditve v okviru njenih pravil delovanja (v nadaljnjem besedilu: hipotetični NCWO). To se doseže z neodvisnim vrednotenjem, v katerem se primerja dejansko obravnavo, ki so je bili deležni subjekti v okviru reševanja, z njihovo hipotetično obravnavo v primeru insolventnosti. Če se pri tem vrednotenju izkaže, da so imeli upniki večje izgube, so upravičeni do izplačila razlike. Evropski organ za vrednostne papirje in trge trenutno razvija regulativne tehnične standarde, da natančneje določi metodologijo za izvedbo vrednotenja.

Organ za reševanje mora v skladu s členom 27(7) uredbe o sanaciji in reševanju CNS izvesti odpis in konverzijo lastniških instrumentov, dolžniških instrumentov ter drugih nezavarovanih obveznosti tik pred uporabo drugega instrumenta za reševanje ali skupaj z njo. To ni potrebno, če se uporabi drugačno zaporedje, kar bi zmanjšalo odstopanja od načela „noben upnik ne sme biti na slabšem“ (NCWO) in učinkoviteje zagotovilo doseganje ciljev reševanja.

Instrument za odpis in konverzijo se lahko uporabi za odpis in konverzijo lastniških instrumentov, dolžniških instrumentov in drugih nezavarovanih obveznosti. Nekatere obveznosti so izključene s področja uporabe tega instrumenta, vključno z obveznostmi do delojemalcev, komercialnih ali trgovinskih upnikov, drugih CNS, centralnih bank in začetnih kritij.

Komisija mora v skladu s četrtim pododstavkom člena 96 Uredbe (EU) 2021/23 o okviru za sanacijo in reševanje centralnih nasprotnih strank (uredba o sanaciji in reševanju CNS) Evropskemu parlamentu in Svetu do 31. decembra 2021 predložiti poročilo o uporabi člena 27(7) uredbe o sanaciji in reševanju CNS. Komisija je pozvana, naj oceni, ali so potrebne nadaljnje spremembe v zvezi z uporabo instrumenta za odpis in konverzijo v primeru reševanja centralnih nasprotnih strank (CNS) v kombinaciji z drugimi instrumenti za reševanje, če bi pri tem nastale finančne izgube, ki bi jih morali kriti klirinški člani. Med nedavnimi pretresi na trgu se je pokazalo, da je Uredba (EU) št. 648/2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (EMIR) pripomogla, da so CNS in širši finančni trgi bolj odporni proti številnim tveganjem, ki so skoncentrirana v CNS, ki ta tveganja obravnavajo. Glede na to, da bi finančne težave ali propad CNS močno prizadeli finančno stabilnost, bo uredba o sanaciji in reševanju CNS povečala pripravljenost CNS in javnih organov za takšne izjemne primere.

V uvodni izjavi 96 uredbe o sanaciji in reševanju CNS je pojasnjeno, da bi morali imetniki lastniškega kapitala CNS prvi kriti izgube v okviru reševanja, in sicer tako, da bi bila možnost pravnega izpodbijanja z njihove strani v skladu z načelom „noben upnik ne sme biti na slabšem“ čim manjša. Evropski parlament in Svet sta v zvezi s tekočim delom mednarodnih organov za določanje standardov (glej oddelek 4) pozvala Komisijo, naj po zaključku tega dela pregleda, kako se uporabljajo pravila o odpisu lastniškega kapitala.

To poročilo torej obsega obravnavanje lastniškega kapitala CNS v okviru reševanja in njegovo interakcijo s hipotetičnim NCWO. V členu 27(7) uredbe o sanaciji in reševanju CNS se predpostavlja, da bi moral lastniški kapital CNS prvi kriti izgube in biti v celoti sposoben kriti izgube v okviru reševanja. Vendar vrstni red/kaskadni pristop za dodelitev izgub ni nujno skladen z običajnim vrstnim redom upnikov v okviru insolventnosti. Razlog je v tem, da je lastniški kapital izpostavljen izgubam le do zneska lastnih namenskih sredstev (člen 45(4) uredbe EMIR in člen 35 Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 153/2013), v prihodnje pa tudi do dodatnega zneska lastnih namenskih sredstev (člen 9(14) uredbe o sanaciji in reševanju CNS). Vse preostale izgube se dodelijo klirinškim članom. To velja v primeru dogodkov, povezanih z neizpolnitvijo obveznosti, pri nekaterih CNS in v omejenem obsegu pa tudi v primeru dogodkov, ki niso povezani z neizpolnitvijo obveznosti. Poleg tega hipotetični NCWO v uredbi o sanaciji in reševanju CNS vključuje uporabo vseh pogodbenih obveznosti in drugih ureditev v pravilih delovanja CNS za namene vrednotenja. Odvisno od tega, ali in kako lastniški kapital krije izgube v pravilih delovanja CNS, ter od nacionalnega insolvenčnega prava, lahko zato ta mehanizem privede do tega, da lahko delničarji trdijo, da ne bi bili prizadeti, če ne bi bil izveden postopek reševanja. To bi lahko veljalo zlasti, če bi se začel postopek reševanja CNS, preden bi bil v celoti uporabljen načrt sanacije za dosego ciljev reševanja.

4. Tekoče mednarodno delo

Praktične izkušnje z načrtovanjem reševanja v EU so še naprej omejene, saj se bodo pravila za načrtovanje reševanja iz uredbe o sanaciji in reševanju CNS začela uporabljati šele avgusta 2022. Vendar je Odbor za finančno stabilnost objavil smernice o tem vprašanju (glej oddelek 4(a) spodaj). Svoja stališča so sporočili tudi zasebni deležniki in organi za sodelovanje. Ti organi vključujejo Evropsko združenje klirinških hiš CNS (EACH), CCP12 (globalno združenje za CNS) ter Mednarodno združenje za zamenjave in druge izvedene finančne instrumente (ISDA).

Poleg tega so člani skupin za krizno upravljanje pridobili omejene praktične izkušnje. Te skupine so v skladu s funkcijo 8 dokumenta Odbora za finančno stabilnost z naslovom Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions (Ključne lastnosti učinkovitih shem za reševanje finančnih institucij) vzpostavljene za CNS, ki so sistemsko pomembne v več kot eni jurisdikciji. Naloga skupin za krizno upravljanje je usklajevanje načrtovanja reševanja in ocen rešljivosti med organi za reševanje iz matične države in organi za reševanje iz države gostiteljice.

a Delo Odbora za finančno stabilnost

Odbor za finančno stabilnost je oktobra 2014 izdal posodobljeno različico dokumenta z naslovom Key Attributes of Effective Resolution Regimes for Financial Institutions (Ključne lastnosti učinkovitih shem za reševanje finančnih institucij), ki ga je dopolnil s prilogo, v kateri so posebej obravnavane infrastrukture finančnih trgov. Odbor za finančno stabilnost v tem poročilu navaja, da bi se morala pooblastila za reševanje izvajati tako, da se upošteva razvrstitev terjatev, in da bi moral lastniški kapital v okviru reševanja prvi kriti izgube.

Odbor za finančno stabilnost je leta 2017 objavil dokument z naslovom Guidance on Central Counterparty Resolution and Resolution Planning (Smernice o reševanju centralnih nasprotnih strank in načrtovanju reševanja). Odbor za finančno stabilnost v tem poročilu pojasnjuje, da bi moral lastniški kapital imetnika v CNS kriti izgube v okviru reševanja, če še ni bil odpisan (v skladu s pravili in pogodbenimi dogovori CNS). V primeru izgub zaradi neizpolnitve obveznosti bi moral lastniški kapital v celoti kriti izgube, jasno in pregledno pa bi moralo biti tudi, kdaj se bo odpisal. Izgube, ki ne bi nastale zaradi neizpolnitve obveznosti, bi moral lastniški kapital kriti najpozneje takrat, ko bodo izčrpane vse veljavne ureditve za porazdelitev izgub, ki so na voljo v skladu s pravili in ureditvami CNS za izgube, ki ne bi nastale zaradi neizpolnitve obveznosti. Poleg tega bi moral biti lastniški kapital odpisan, preden se izgube porazdelijo med upnike glede na vrstni red upnikov v skladu z veljavno zakonodajo.

Odbor za finančno stabilnost je novembra 2020 objavil dokument z naslovom Guidance on Financial Resources to support CCP Resolution and on the Treatment of CCP Equity in Resolution (Smernice o finančnih sredstvih v podporo reševanju CNS in obravnavanju lastniškega kapitala CNS v okviru reševanja). V poročilu je pojasnjeno, da bi lahko, odvisno od pogodbenih dogovorov CNS in nacionalnega insolvenčnega prava, ukrepi v okviru reševanja, ki lastniški kapital CNS izpostavljajo večjim izgubam, ki nastanejo ali ne nastanejo zaradi neizpolnitve obveznosti, kot pri likvidaciji v skladu z ureditvijo v primeru insolventnosti, ki se uporablja v jurisdikciji, na podlagi obravnave, prejete v okviru hipotetičnega scenarija, imetnikom lastniškega kapitala omogočili, da vložijo terjatve po načelu „noben upnik ne sme biti na slabšem“. To lahko privede do rezultata, ki ni v skladu z drugim načelom iz dokumenta o ključnih lastnostih, po katerem mora biti lastniški kapital v celoti sposoben kriti izgube v okviru reševanja. To lahko povzroči tudi pomisleke v zvezi z moralnim tveganjem, saj se imetnikom lastniškega kapitala omogoči, da ohranijo svoj delež lastniškega kapitala v CNS po reševanju, medtem ko morajo udeleženci prevzeti izgube.

Odbor za finančno stabilnost na podlagi zgoraj navedenih ključnih lastnosti in smernic določa, da bi moral organ za reševanje oceniti učinek morebitnih omejitev zneska lastniškega kapitala CNS, izpostavljenega izgubam, na njegovo zmožnost, da ustrezno ukrepa, da se tako doseže pričakovano obravnavanje lastniškega kapitala CNS. Organ za reševanje bi moral na stopnji načrtovanja reševanja razumeti vprašanja, kot so:

—obravnavanje lastniškega kapitala v skladu z obstoječimi dogovori za reševanje in kaskadnim pristopom k neplačilom;

—obseg, v katerem bi bil lastniški kapital izpostavljen izgubam pri likvidaciji v skladu z veljavno ureditvijo v primeru insolventnosti na podlagi obravnave, prejete v okviru hipotetičnega scenarija, ter

—zaščitni ukrepi načela „noben upnik ne sme biti na slabšem“, vključno z morebitnimi terjatvami delničarjev.

Organ za reševanje lahko na podlagi te ocene opredeli različne možnosti, ki pripomorejo k zagotavljanju, da lastniški kapital krije izgube med dejanskim reševanjem, vključno s:

—spremembo pogodbenih dogovorov o porazdelitvi izgub;

—popolnim ali delnim odpisom lastniškega kapitala CNS;

—prenosom kritičnih dejavnosti (sredstev) in nekaterih obveznosti CNS na premostitveni subjekt ter uvedbo likvidacije/stečaja za preostali del CNS;

—zmanjšanjem vrednosti obstoječih lastniških instrumentov z zbiranjem novega kapitala s konverzijo ali izdajanjem novih delnic.

Zadevni organi bi morali nato obravnavati izzive v zvezi z lastniškim kapitalom CNS, ki v okviru reševanja v celoti krije izgube. To lahko vključuje zahtevo organa, da CNS spremeni svojo kapitalsko strukturo, pravila ali druge dokumente upravljanja tako, da bodo delničarji podrejeni drugim upnikom, ali določi točko, na kateri lastniški kapital krije izgube po pravno izvršljivih pogojih, če imajo organi iz matične države zadevna pooblastila.

Organ lahko tudi opredeli ali predlaga spremembe veljavnih nacionalnih zakonov, predpisov ali pooblastil ustreznih nadzornih organov, organov za pregled nad delovanjem ali organov za reševanje, da se tako prispeva k doseganju ciljev reševanja ali omeji možnost za terjatve v skladu z načelom „noben upnik ne sme biti na slabšem“. Če pa takšne spremembe niso vključene v okvir jurisdikcije, bodo zadevni organi morda morali: