Utemeljitev Sveta: Stališče Sveta (EU) št. 15/2020 v prvi obravnavi z namenom sprejetja Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o okviru za sanacijo in reševanje centralnih nasprotnih strank ter spremembi uredb (EU) št. 1095/2010, (EU) št. 648/2012, (EU) št. 600/2014, (EU) št. 806/2014 in (EU) 2015/2365 ter direktiv 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2007/36/ES, 2014/59/EU in (EU) 2017/1132

(2020/C 426/02)

I. UVOD

Komisija je 28. novembra 2016 Svetu poslala predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o okviru za sanacijo in reševanje centralnih nasprotnih strank ter spremembi uredb (EU) št. 1095/2010, (EU) št. 648/2012, in (EU) 2015/2365 (v nadaljnjem besedilu: uredba). Glavni cilj predloga je vzpostaviti okvir za sanacijo in reševanje centralnih nasprotnih strank (v nadaljnjem besedilu: CNS) ter s tem CNS in nacionalnim organom v EU omogočiti, da odločno ukrepajo, kadar bi CNS grozile resne težave ali propad.

Evropski parlament je stališče v prvi obravnavi o uredbi o sanaciji in reševanju CNS sprejel 27. marca 2019.

Delovna skupina Sveta za finančne storitve je predlagano uredbo preučila na več sejah med več predsedstvi.

Odbor stalnih predstavnikov v Svetu se je 4. decembra 2019 dogovoril o mandatu za pogajanja Sveta z Evropskim parlamentom.

Evropski parlament in predsedstvo Sveta sta 23. junija 2020 dosegla končni kompromis, tako da je bilo ta pogajanja mogoče zaključiti.

Odbor za ekonomske in monetarne zadeve (ECON) je 2. septembra 2020 odobril izid pogajanj v okviru trialoga. Predsedujoča odboru ECON je istega dne v pismu predsedstvu Sveta sporočila, da bo, če Svet dogovorjeno besedilo (po pregledu v pravnolingvistični službi) sprejme kot stališče v prvi obravnavi, plenumu Parlamenta priporočila, naj Parlament v drugi obravnavi odobri to stališče Sveta v prvi obravnavi.

Svet je 12. oktobra 2020 dosegel politični dogovor o dogovorjenem besedilu, preden ga je v pregled prejela pravnolingvistična služba.

Svet je glede na ta dogovor in po pregledu besedila v pravnolingvistični službi v skladu z rednim zakonodajnim postopkom iz člena 294 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) 17. novembra 2020 sprejel stališče v prvi obravnavi.

II. CILJ

Finančni trgi so ključni za delovanje sodobnih gospodarstev. Da pa bi izboljšali delovanje enotnega trga finančnih storitev, je pomembno vzpostaviti postopke, s katerimi bo zagotovljeno, da finančne težave finančne institucije ali infrastrukture finančnega trga ali njen skorajšnji propad ne destabilizira celotnega finančnega trga in ne škoduje rasti drugod po gospodarstvu. CNS so ključne komponente globalnih finančnih trgov, ki posredujejo med udeleženci, tako da delujejo kot kupec za vsakega prodajalca in prodajalec za vsakega kupca, ter imajo osrednjo vlogo pri obdelavi finančnih transakcij in upravljanju izpostavljenosti različnim tveganjem, povezanim z navedenimi transakcijami.

Povezovanje finančnih trgov Evropske unije je privedlo do tega, da so se CNS, ki so sprva služile domačim potrebam in trgom, razvile v širša ključna vozlišča na finančnih trgih Evropske unije. Ob upoštevanju dejstva, da je precej finančnega tveganja finančnega sistema Evropske unije obravnavanega in skoncentriranega v CNS v imenu klirinških članov in njihovih strank, sta nujna učinkovitejša pravna ureditev in zanesljiv nadzor CNS, tako kar zadeva notranje in čezmejne storitve.

Uredba (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov že določa, da morajo CNS upoštevati visoke bonitetne, organizacijske in poslovodske standarde. Pristojni organi so zadolženi za popoln nadzor nad dejavnostmi CNS. Uredba (EU) št. 648/2012 je prispevala k večji odpornosti CNS in širših finančnih trgov na zelo različna tveganja, ki so obravnavana in skoncentrirana v CNS.

Vendar z nobenim sistemom pravil in praks ni mogoče izključiti nezadostnosti obstoječih sredstev pri upravljanju tveganj CNS, vključno z dogodki, ko klirinških člani ne izpolnijo ene ali več obveznosti ali za kombinacijo neizpolnjevanja ene ali več obveznosti s strani klirinškega člana in drugih finančnih izgub. Za finančne institucije, vključno s CNS, ki jim grozijo resne težave ali skorajšnji propad, bi se načeloma morali še naprej uporabljati običajni insolvenčni postopki. Vendar ker običajni insolvenčni postopek za podjetja ni takšen, da bi zagotavljal dovolj hitro posredovanje ali da bi dovolj dobro dajal prednost kontinuiteti kritičnih funkcij neke CNS zavoljo ohranitve finančne stabilnosti, je treba za CNS oblikovati poseben reševalni okvir.

Cilj okvira za sanacijo in reševanje je zagotoviti, da CNS določijo ukrepe za okrevanje po finančnih težavah, ob prenehanju preostalih dejavnosti po običajnem insolvenčnem postopku ohraniti kritične funkcije CNS, ki propada ali bo verjetno propadla, ter ohraniti finančno stabilnost brez znatnejših negativnih učinkov na finančni sistem in njegovo sposobnost služiti realnemu sektorju ter s čim nižjimi stroški propada CNS za davkoplačevalce. Z okvirom za sanacijo in reševanje bodo CNS in nacionalni organi bolje pripravljeni, če bo treba blažiti finančne težave, nacionalnim organom in Evropskemu organu za vrednostne papirje in trge (ESMA) pa bo z njim omogočen še globlji vpogled v pripravljenost CNS na scenarije z izjemnimi situacijami. Prav tako bodo nacionalni organi z njim dobili pooblastila, da se usklajeno pripravijo na morebitno reševanje CNS in obravnavajo pešajoče CNS, s čimer bo prispeval k nemotenemu delovanju finančnih trgov.

III. ANALIZA STALIŠČA SVETA V PRVI OBRAVNAVI

(a) Področje uporabe uredbe

V stališču Sveta v prvi obravnavi so določena pravila in postopki v zvezi s sanacijo in reševanjem centralnih nasprotnih strank, ki imajo dovoljenje v skladu z Uredbo (EU) št. 648/2012, ter pravila v zvezi z dogovori s tretjimi državami na področju sanacije in reševanja CNS.

(b) Organi, kolegiji za reševanje in postopki

Vsaka država članica bo določila enega ali več organov za reševanje, ki bodo pooblaščeni za uporabo instrumentov za reševanje in izvajanje pooblastil za reševanje v skladu s to uredbo. Države članice bodo kot organe za reševanje imenovale nacionalne centralne banke, pristojna ministrstva, javne upravne organe ali druge organe s pooblastili na področju javnega upravljanja. Organi za reševanje morajo imeti strokovno znanje, vire in operativno zmogljivost za uporabo ukrepov za reševanje ter izvajanje svojih pooblastil tako hitro in prilagodljivo, kot to terja doseganje ciljev reševanja. Z ustrezno strukturno ureditvijo je treba poskrbeti, da ne prihaja do navzkrižja interesov med funkcijami, ki so organu za reševanje zaupane v skladu s to uredbo, in vsemi njegovimi drugimi funkcijami. Zlasti bi bilo treba zagotoviti dejansko operativno neodvisnost med nadzornimi funkcijami in funkcijami reševanja. Te zahteve ne izključujejo združevanja linij poročanja na najvišji organizacijski ravni, ki zajema različne funkcije ali organe, oziroma izmenjave osebja z ustreznim strokovnim znanjem pod vnaprej določenimi pogoji. Vsaka država članica bo prav tako določila eno ministrstvo, odgovorno za izvajanje nalog, ki so pristojnemu ministrstvu zaupane v skladu s to uredbo. Da bo zadnjo besedo pri odločitvah organa za reševanje, ki imajo neposreden fiskalni učinek ali sistemske posledice, ki bi lahko imele neposreden fiskalni učinek, zagotovo imelo pristojno ministrstvo države članice, mora organ za reševanje pridobiti odobritev pristojnega ministrstva, razen če je v nacionalni zakonodaji določeno drugače.

Organ za reševanje zadevne CNS bo ustanovil kolegij za reševanje, ki ga bo tudi upravljal in mu predsedoval, in sicer za opravljanje nalog, ki jih določa uredba, ter za zagotavljanje sodelovanja in usklajevanja z organi, ki so člani kolegija za reševanje, po potrebi pa tudi sodelovanja s pristojnimi organi in organi za reševanje iz tretjih držav. Organom držav članic, katerih finančna stabilnost bi lahko bila prizadeta zaradi propada CNS, vključno s pristojnimi organi strank klirinških članov CNS, bi moralo biti dopuščeno, da na podlagi njihove ocene o tem, kako bi reševanje CNS utegnilo vplivati na finančno stabilnost v njihovi državi članici, sodelujejo v kolegiju za reševanje.

Organi držav članic, ki na podlagi takšne ocene sodelujejo v kolegiju za reševanje, so člani brez glasovalne pravice, imajo pa pravico prispevati k določanju dnevnih redov sej kolegija, zlasti z dodajanjem točk. Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA) bo za zagotovitev doslednega in skladnega delovanja kolegijev za reševanje v vsej Uniji pripravil osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se določijo vsebina pisnih dogovorov in postopki za delovanje kolegijev.

ESMA bo ustanovil odbor ESMA za reševanje, zato da bo pripravljal odločitve, ki so bile ESMA zaupane v skladu z uredbo, sestavljen pa bo iz imenovanih organov za reševanje, pri čemer bodo organi iz točk (i) in (v) člena 4(2) Uredbe (EU) št. 1093/2010 sodelovali kot opazovalci. ESMA poskrbi, da je odbor ESMA za reševanje strukturno ločen od njegovih drugih funkcij. ESMA za namene te uredbe sodeluje z Evropskim organom za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) in Evropskim bančnim organom (EBA) v okviru Skupnega odbora evropskih nadzornih organov.

Bistvenega pomena je, da organi za reševanje, pristojni organi in ESMA sodelujejo in si med seboj pravočasno izmenjujejo vse informacije, ki so pomembne za izvajanje njihovih nalog na podlagi te uredbe.

Pri sprejemanju odločitev pristojnih organov, organov za reševanje in ESMA se upošteva več splošnih načel, zapisanih v uredbi, vključno s tem, da se je treba, kolikor je mogoče, izogibati uporabi izredne javnofinančne pomoči, če pa do nje že pride, je to lahko samo skrajno sredstvo, da je treba uravnotežiti interese različnih deležnikov CNS ter zagotoviti preglednost v razmerju do organov držav članic in njihovo vključenost, kadar bi predlagana odločitev ali predlagani ukrep lahko imel posledice za finančno stabilnost ali fiskalne vire.

(c) Načrtovanje sanacije in reševanja

CNS bodo obvezane pripraviti in posodabljati načrte sanacije, v katerih bodo določile ukrepe, ki jih je treba sprejeti v primeru dogodkov, ki so povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, in dogodkov, ki niso povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, ter kombinacije obeh, da lahko v primeru znatnega poslabšanja finančnega stanja ali tveganja, da ne bodo izpolnile ustreznih kapitalskih in bonitetnih zahtev, ki jih je treba izpolnjevati na podlagi Uredbe (EU) št. 648/2012, ponovno vzpostavijo finančno trdnost in omogočijo nadaljnje zagotavljanje kritičnih funkcij. To vključuje okvir kazalnikov, ki temeljijo na profilu tveganja CNS, s katerimi se opredelijo okoliščine, v katerih se sprejmejo ukrepi iz načrta sanacije, vključuje pa tudi ustrezno ureditev rednega spremljanja teh kazalnikov. Uredba določa minimalno vsebino načrtov sanacije CNS in zahteve, ki jih morajo ti načrti sanacije izpolnjevati, vključno z zahtevo, da načrti sanacije ne bi smeli predpostavljati nikakršnega dostopa do izredne javnofinančne pomoči ali njenega prejemanja. Da se zagotovijo prave spodbude za preudarno upravljanje tveganj, mora CNS v primeru dogodka, ki je povezan z neizpolnjevanjem obveznosti, ali dogodka, ki ni povezan z neizpolnjevanjem obveznost, uporabiti dodaten znesek svojih predhodno financiranih lastnih namenskih sredstev. Ta znesek ne sme biti nižji od 10 % oziroma višji od 25 % kapitalskih zahtev na podlagi tveganj, izračunanih v skladu s členom 16(2) Uredbe (EU) št. 648/2012. Za izpolnitev te zahteve lahko CNS uporabi znesek kapitala, ki ga ima – poleg svojih minimalnih kapitalskih zahtev –, da je spoštovan prag za priglasitev iz delegiranega akta, sprejetega na podlagi člena 16(3) Uredbe (EU) 648/2012. ESMA bo v tesnem sodelovanju z EBA in po posvetovanju z ESCB izdelal osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih bo opredelil metodologijo za izračun in vzdrževanje dodatnega zneska predhodno financiranih lastnih namenskih sredstev, ki se uporabljajo.

CNS bodo obvezane svoje načrte sanacije predložiti pristojnemu organu, ki bo nato vsak načrt brez nepotrebnega odlašanja posredoval nadzornemu kolegiju iz Uredbe (EU) št. 648/2012 in organu za reševanje. Organ za reševanje bo preučil načrt sanacije, da ne bilo v njem morda ukrepov, ki bi lahko negativno vplivali na rešljivost CNS. Kadar organ za reševanje naleti na takšne ukrepe, o njih obvesti pristojni organ in mu pošlje priporočila o tem, kako naj se obravnavajo. Pristojni organ bo v okviru usklajevalnega postopka z nadzornim kolegijem in z namenom sprejetja skupne odločitve pregledal načrt sanacije in ocenil, v kolikšni meri izpolnjuje zahteve iz uredbe.

Če se navadna večina članov z glasovalno pravico ne strinja s skupno odločitvijo, ki jo predlaga pristojni organ, se lahko zadeva glede konkretnih vprašanj predloži ESMA. Prav tako lahko ESMA na zaprosilo pristojnega organa znotraj nadzornega kolegija nadzornemu kolegiju pomaga priti do skupne odločitve.

Organ za reševanje zadevne CNS bo po posvetovanju s pristojnim organom in ob usklajevanju s kolegijem za reševanje pripravil načrt reševanja za CNS. V načrtu reševanja bodo določeni ukrepi za reševanje, ki jih lahko sprejme organ za reševanje v primerih, ko CNS izpolnjuje pogoje za reševanje. V načrtu reševanja bodo določene tudi okoliščine in različni scenariji glede uporabe instrumentov za reševanje in izvajanja pooblastil za reševanje. Pri tem se bo, zlasti s pomočjo različnih scenarijev, jasno razlikovalo med propadom, ki ga povzročijo dogodki, ki so povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, dogodki, ki niso povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, ter kombinacijo obeh, pa tudi med različnimi vrstami dogodkov, ki niso povezani z neizpolnjevanjem obveznosti. Načrt reševanja ne predvideva ne izredne javnofinančne pomoči ne izredne likvidnostne pomoči centralne banke, vključno z likvidnostno pomočjo centralne banke, dodeljeno na podlagi nestandardnega zavarovanja, zapadlosti in obrestne mere. Uredba določa minimalno vsebino načrta reševanja in podeljuje ESMA mandat za pripravo osnutkov regulativnih tehničnih standardov za še podrobnejšo določitev vsebine načrta reševanja.

CNS bodo sodelovale pri pripravi načrtov reševanja ter svojim organom za reševanje neposredno ali prek svojega pristojnega organa predložijo vse informacije, potrebne za pripravo in izvajanje navedenih načrtov. CNS si pravočasno izmenjuje informacije s svojimi pristojnimi organi, da bi omogočila oceno profilov tveganja zadevne CNS in medsebojne povezanosti z drugimi infrastrukturami finančnih trgov, drugimi finančnimi institucijami ter finančnim sistemom nasploh. Pristojni organi posredujejo nadzornemu kolegiju informacije, ki jih štejejo za pomembne.

Organ za reševanje osnutek načrta reševanja posreduje kolegiju za reševanje, ta pa v postopku usklajevanja glede načrta reševanja sprejme skupno odločitev. Če se navadna večina članov z glasovalno pravico ne strinja s skupno odločitvijo, ki jo predlaga organ za reševanje, se lahko zadeva predloži ESMA. Prav tako lahko ESMA na zahtevo organa za reševanje kolegiju za reševanje pomaga priti do skupne odločitve.

Kadar se sprejme skupna odločitev in kateri koli organ za reševanje ali pristojno ministrstvo meni, da vsebina zadeve, v zvezi s katero obstaja nestrinjanje, vpliva na fiskalno odgovornost njegove države članice, organ za reševanje zadevne CNS ponovno oceni načrt reševanja.

Organ za reševanje bo ob usklajevanju s kolegijem za reševanje in po posvetovanju s pristojnim organom ocenil, v kolikšnem obsegu je CNS rešljiva. CNS velja za rešljivo, če organ za reševanje meni, da je izvedljiva in verodostojna likvidacija v okviru običajnih insolvenčnih postopkov ali sanacija z uporabo instrumentov za reševanje in izvajanjem pooblastil za reševanje, pri čemer se zagotovi kontinuiteta kritičnih funkcij CNS in prepreči vsakršna uporaba izredne javnofinančne pomoči, čim bolj pa tudi kakršen koli resnejši negativni učinek na finančni sistem in tudi možnosti za neupravičeno škodo prizadetim deležnikom. Organ za reševanje ob usklajevanju s kolegijem za reševanje pripravi oceno rešljivosti hkrati s pripravo in posodobitvijo načrta reševanja. Uredba določa postopke za obravnavo ali odpravo ovir v napoto rešljivosti, pa tudi poseben usklajevalni postopek s kolegijem za reševanje, po katerem se obravnavajo ali odpravljajo ovire v napoto rešljivosti, z namenom doseči skupno odločitev. Če se navadna večina članov z glasovalno pravico ne strinja s skupno odločitvijo, ki jo predlaga organ za reševanje, se lahko zadeva predloži ESMA. Prav tako lahko ESMA na zahtevo organa za reševanje zadevne CNS pomaga kolegiju za reševanje doseči skupno odločitev.

(d) Zgodnje posredovanje

Za ohranitev finančne stabilnosti je nujno, da lahko pristojni organi ustavijo slabšanje finančnega in ekonomskega položaja CNS, preden ta doseže točko, na kateri organi nimajo na voljo druge možnosti, kot da jo rešijo ali da ji, kadar bi ukrepi za reševanje lahko škodovali splošni finančni stabilnosti, ukažejo, naj te spremeni. Pristojnim organom bi bilo treba zato dati pooblastila za zgodnje posredovanje, da se preprečijo ali čim bolj zmanjšajo negativni učinki na finančno stabilnost ali na interese različnih deležnikov, ki bi jih lahko CNS povzročila z izvajanjem nekaterih ukrepov. Pristojni organi bi morali poleg pooblastil, ki jih določata nacionalno pravo držav članic ali Uredba (EU) št. 648/2012, imeti tudi pooblastila za zgodnje posredovanje.

Ta bi morala vključevati pooblastilo za omejitev ali prepoved vsakršnega plačila lastniških instrumentov in instrumentov, ki se obravnavajo kot lastniški, vključno z izplačilom dividend in odkupi vrednostnih papirjev s strani CNS, v kar največji možni meri, ne da bi to sprožilo neizpolnjevanje obveznosti. Vključevati bi morala tudi pooblastilo za omejitev, prepoved ali zamrznitev vseh izplačil variabilnih plačil, kot so opredeljena v politiki prejemkov CNS, posebnih pokojninskih ugodnosti ali odpravnin za višje vodstvo. Pristojni organ bi moral v okviru pooblastil za zgodnje posredovanje in v skladu z zadevnimi določbami nacionalnega prava imeti možnost imenovati začasnega upravitelja, ki bodisi zamenja upravo in višje vodstvo CNS bodisi začasno dela z njima.

S to uredbo se uveljavljajo posebne ureditve za izplačilo denarnega nadomestila klirinškim članom v primeru, da CNS v postopku sanacije, ki ga je povzročil dogodek, ki ni povezan z neizpolnjevanjem obveznosti, uporabi ureditve in ukrepe, določene v svojem načrtu sanacije, za znižanje vrednosti morebitnih dobičkov, ki jih CNS izplača klirinškim članom, ki niso v zaostanku z izpolnjevanjem obveznosti, zaradi česar se zanjo ni začel postopek reševanja. V tem konkretnem primeru lahko pristojni organ zadevne CNS od nje zahteva, da klirinškim članom z gotovinskimi plačili nadomesti izgube, po potrebi pa tudi, da izda instrumente, ki priznavajo terjatev do prihodnjih dobičkov CNS. Ta možnost izplačila denarnega nadomestila klirinškim članom, ki niso v zaostanku z izpolnjevanjem obveznosti, ne velja za njihove izgube v fazi upravljanja neizpolnjenih obveznosti ali v fazi sanacije, k poravnavi katerih jih zavezuje pogodba. Da bi se za stranke takih klirinških članov zagotovili enakovredni zaščitni ukrepi, je v uredbi predvideno, da morajo klirinški člani, ki niso v zaostanku z izpolnjevanjem obveznosti, v primeru, da presežne izgube prenesejo na stranke, nanje prenesti tudi plačila, prejeta s strani CNS, kolikor nadomeščene izgube izhajajo iz pozicij strank.

(e) Reševanje

Kadar CNS izpolnjuje pogoje za reševanje, bo na podlagi uredbe organu za reševanje zadevne CNS na voljo usklajen sklop instrumentov in pooblastil za reševanje. Ta bi morala vključevati pooblastilo za prenos lastniških instrumentov, sredstev, pravic, obvez ali obveznosti propadajoče CNS na drug subjekt, kot je druga CNS ali premostitvena CNS, pooblastilo za odpis ali razveljavitev lastniških instrumentov ali za odpis oziroma konverzijo obveznosti propadajoče CNS, pooblastilo za odpis gibljivega kritja (pri čemer se v primeru dogodkov, ki niso povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, upošteva zgornja meja), pooblastilo za zagotovitev izpolnitve morebitnih neporavnanih obveznosti tretjih oseb do CNS (vključno s pozivi k denarnemu plačilu za sanacijo), kot je določeno v pravilih delovanja CNS, in porazdelitvami pozicij, pooblastilo za uveljavljanje pozivov k omejenemu denarnemu plačilu za reševanje v primeru dogodkov, ki so povezani z neizpolnjevanjem obveznosti, in dogodkov, ki s tem niso povezani, pooblastilo za delno ali popolno prekinitev pogodb CNS, pooblastilo za zamenjavo poslovodstva in pooblastilo za uvedbo začasnega odloga na plačilo terjatev. Za izvajanje instrumentov za reševanje veljajo skupni pogoji, cilji in splošna načela iz uredbe. CNS ter člani njenega odbora in višje vodstvo bi morali v skladu z nacionalnim kazenskim ali civilnim pravom ohraniti odgovornost za propad CNS.

Pri sprejemanju ukrepov za reševanje bi moral organ za reševanje CNS upoštevati in izvajati ukrepe, določene v načrtih reševanja, pripravljenih v kolegiju za reševanje, razen če meni, da bodo cilji reševanja učinkoviteje doseženi s sprejetjem ukrepov, ki niso določeni v teh načrtih. Organ za reševanje bi moral upoštevati splošna načela odločanja, vključno s tem, da je treba uravnotežiti interese različnih deležnikov zadevne CNS ter zagotoviti preglednost za organe držav članic, v katerih bi predlagana odločitev ali predlagani ukrep lahko imel posledice za finančno stabilnost ali fiskalne vire, in vključenost teh organov. Predvsem bi moral organ za reševanje kolegij za reševanje uradno obvestiti o načrtovanih ukrepih za reševanje, pri čemer bi moral tudi navesti, ali ti odstopajo od načrta reševanja.

Glavni cilji reševanja bi morali biti zagotavljanje kontinuitete izvajanja kritičnih funkcij CNS, zagotavljanje kontinuitete povezav z drugimi infrastrukturami finančnih trgov, izogibanje resnejšim negativnim učinkom na finančni sistem v Evropski uniji ali v eni ali več njenih državah članicah in zaščita javnih sredstev. Kritične funkcije propadajoče CNS bi bilo treba ohraniti – četudi po potrebi v prestrukturirani obliki s spremenjenim poslovodstvom – z uporabo instrumentov za reševanje ter v največji možni meri z uporabo zasebnih sredstev in neodvisno od izredne javnofinančne pomoči.

Prizadeti delničarji, klirinški člani in drugi upniki CNS ne bi smeli utrpeti izgub, ki bi bile večje od izgub, ki bi jih utrpeli, če organ za reševanje ne bi sprejel ukrepa za reševanje v zvezi s CNS in bi namesto tega morali skladno s pravili CNS glede neizpolnjevanja obveznosti (ali drugimi pogodbenimi dogovori iz njenih pravil delovanja) izpolniti vse zadevne neporavnane obveznosti ter bi CNS prenehala po običajnem insolvenčnem postopku načelo („noben upnik ne sme biti na slabšem“). Za namene ocenjevanja skladnosti z načelom, da noben upnik ne sme biti na slabšem, bi bilo treba določiti jasne obveznosti glede vrednotenja sredstev in obveznosti CNS ter vrednotenja obravnave, ki bi je bili delničarji, klirinški člani in drugi upniki deležni, če organ za reševanje ne bi sprejel ukrepa za reševanje. V uredbi je priznano, da ukrepi za sanacijo in reševanje posredno lahko vplivajo tudi na stranke in posredne stranke, ki niso upniki CNS, če so bili stroški sanacije in reševanja preneseni na te stranke in posredne stranke na podlagi veljavnih pogodbenih ureditev. Učinek scenarija sanacije in reševanja CNS na stranke in posredne stranke se zato obravnava v okviru istih pogodbenih ureditev. V uredbi je določeno, da pogodbene ureditve v primeru, da smejo klirinški člani na podlagi teh ureditev negativne posledice instrumentov za reševanje prenesti na svoje stranke, na enaki in sorazmerni osnovi vključujejo tudi pravico strank do morebitnega nadomestila, ki ga klirinški člani prejmejo od CNS v okviru načela „noben upnik ne sme biti na slabšem“, če pravica do takšnega nadomestila izhaja iz pozicij strank. Takšne določbe se uporabljajo tudi za pogodbene ureditve med strankami in posrednimi strankami, ki svojim strankam ponujajo posredne klirinške storitve.

Ob začetku reševanja CNS bi moral organ za reševanje zagotoviti izpolnitev vseh neporavnanih pogodbenih obveznosti, določenih v pravilih delovanja CNS, vključno z neizvedenimi sanacijskimi ukrepi, razen če bi bilo za ublažitev negativnih učinkov na finančno stabilnost ali za pravočasno zagotovitev kritičnih funkcij CNS bolj ustrezno izvajanje kakega drugega pooblastila za reševanje oziroma uporaba kakega drugega instrumenta za reševanje. Če ti instrumenti ne zadostujejo, so organi za reševanje pooblaščeni za odpis nezavarovanega dolga in nezavarovanih obveznosti skladno z njihovo razvrstitvijo na podlagi veljavnega nacionalnega insolvenčnega prava in za uporabo instrumentov za porazdelitev izgub, kolikor bi bilo to potrebno, ne da bi bila ogrožena splošnejša finančna stabilnost. Preden je CNS dana kakršna koli javnosektorska kapitalska injekcija ali enakovredna izredna javnofinančna pomoč ali medtem ko jo dobiva, bi bilo treba čim bolj izrabiti instrumente za sanacijo ali instrumente za reševanje, ki so na voljo, zlasti instrument za odpis. Izredna javnofinančna pomoč v podporo reševanju propadajočih institucij mora biti časovno omejena in uporabljena kot skrajno sredstvo ter biti skladna z ustreznimi določbami o državni pomoči.

Organi za reševanje bi morali zagotoviti tudi, da bodo stroški reševanja CNS čim nižji in da se upniki istega razreda obravnavajo enakovredno. Organ za reševanje bi moral imeti možnost, da sprejme ukrep za reševanje, ki odstopa od načela enake obravnave upnikov, če je to utemeljeno z javnim interesom uresničitve ciljev reševanja in v sorazmerju z obravnavanim tveganjem. Organ za reševanje pri uporabi takšnega ukrepa ne bi smel nikogar diskriminirati na podlagi državljanstva.

Kadar se instrumenti za reševanje uporabijo za prenos kritičnih funkcij ali uspešnih poslovnih dejavnosti CNS na stabilen subjekt, kot je zasebni kupec ali premostitvena CNS, bi bilo treba preostali del CNS likvidirati v ustreznem časovnem okviru, pri tem pa upoštevati, da mora propadajoča CNS morebiti zagotavljati storitve ali podporo, da lahko ta kupec ali ta premostitvena CNS izvaja dejavnosti ali opravlja storitve, pridobljene s tem prenosom. Instrument prodaje poslovanja bi moral organom omogočati prodajo CNS ali dela poslovanja CNS enemu ali več kupcem brez soglasja delničarjev. Pri uporabi instrumenta prodaje poslovanja bi se morali organi dogovoriti za takšno trženje te CNS ali dela njenega poslovanja, ki bo odprto, pregledno in nediskriminatorno, ter si pri tem prizadevati za čim višjo prodajno ceno. Vse neto prihodke iz prenosa sredstev ali obveznosti CNS, ki je v postopku reševanja, bi moral pri uporabi instrumenta prodaje poslovanja dobiti subjekt, ki je še vedno v postopku prenehanja.

Okvir za reševanje bi moral vključevati postopkovne zahteve, da se zagotovita ustrezno obveščanje o ukrepih za reševanje in njihova javna objava. Ker pa so informacije, ki jih organi za reševanje in njihovi strokovni svetovalci pridobijo med postopkom reševanja, verjetno občutljive pred javno objavo odločitve o reševanju, bi morali zanje zagotoviti učinkovito ureditev zaupnosti.

Ukrepi za reševanje, ki jih sprejmejo nacionalni organi za reševanje, lahko zahtevajo gospodarske ocene in široko diskrecijsko pravico. Zato je pomembno zagotoviti, da bodo gospodarske ocene, ki jih opravijo nacionalni organi za reševanje, kot podlago za pregledovanje zadevnih ukrepov uporabljala tudi nacionalna sodišča, hkrati pa jim to ne bo preprečevalo preučevanja, ali so dokazi, na katere se zanaša organ za reševanje, točni, zanesljivi in dosledni, ali vsebujejo vse ustrezne informacije, ki bi jih bilo treba upoštevati pri ocenjevanju zapletene situacije, ter ali je na njihovi podlagi mogoče utemeljiti iz njih izpeljane zaključke. Poleg tega je ob upoštevanju, da bi lahko odložitev katere koli odločitve organov za reševanje ovirala kontinuiteto kritičnih funkcij, treba zagotoviti, da vložitev pritožbe ne bi smela povzročiti samodejne odložitve učinkov izpodbijane odločitve in da bi morala biti odločitev organa za reševanje izvršljiva takoj. Da bi se izognili sporom o jurisdikciji, pa tudi zavoljo učinkovitega reševanja, se, medtem ko organ za reševanje izvaja pooblastila za reševanje ali uporablja instrumente za reševanje, ne bi smel začeti ali nadaljevati običajni insolvenčni postopek za propadajočo CNS, razen na pobudo organa za reševanje ali z njegovim soglasjem.

(f) Odnosi s tretjimi državami

CNS iz Evropske unije zagotavljajo storitve klirinškim članom in njihovim strankam, ki se nahajajo v tretjih državah, CNS iz tretjih držav pa zagotavljajo storitve klirinškim članom in njihovim strankam, ki se nahajajo v Evropski uniji. Za učinkovito reševanje mednarodno dejavnih CNS morajo organi držav članic sodelovati z organi tretjih držav. V ta namen bi moral ESMA zagotoviti smernice glede ustrezne vsebine dogovorov o sodelovanju, ki se sklenejo z organi tretjih držav.

Ti dogovori bi morali zagotavljati učinkovito načrtovanje, odločanje in usklajevanje v zvezi z mednarodno dejavnimi CNS. Nacionalni organi za reševanje bi morali v okoliščinah, ki so predvidene v tej uredbi, priznati in izvršiti postopek tretje države za reševanje. Sodelovanje bi moralo zadevati tudi podrejene družbe CNS iz Unije ali tretjih držav ter njihove klirinške člane in stranke teh članov.

(g) Upravni ukrepi in kazni

Za zagotovitev, da bi se upravni ukrepi za kršitve te uredbe dosledno uporabljali v vseh državah članicah, so v tej uredbi določeni: seznam ključnih upravnih kazni in drugih upravnih ukrepov, ki bi morali biti na voljo organom za reševanje in pristojnim organom, pooblastilo za naložitev teh upravnih kazni in drugih upravnih ukrepov vsem osebam, najsibo pravnim ali fizičnim, odgovornim za kršitev, seznam ključnih meril za določanje stopnje in vrste teh upravnih kazni in drugih upravnih ukrepov ter višina upravnih denarnih kazni. V zvezi z upravnimi kaznimi in drugimi upravnimi ukrepi bi bilo treba upoštevati dejavnike, kot so morebitna ugotovljena finančna korist, izhajajoča iz kršitve, resnost in trajanje kršitve, morebitne oteževalne ali olajševalne okoliščine ter dejstvo, da morajo upravne globe delovati odvračalno. Po potrebi bi jih moralo biti mogoče zaradi sodelovanja z organom za reševanje ali pristojnim organom znižati.

(h) Sprememba Uredbe (EU) št. 1095/2010

Uredba (EU) št. 1095/2010 je bila spremenjena tako, da je bila opredelitev pojma „pristojni organi“ razširjena na organe za reševanje CNS in da člana odbora nadzornikov ESMA po potrebi lahko spremlja predstavnik organa za reševanje njune države članice.

(i) Spremembe Uredbe (EU) št. 648/2012 in Uredbe (EU) 2015/2365

Uredba (EU) št. 648/2012 je bila spremenjena tako, da je Komisija pooblaščena, da na podlagi zahteve organa za reševanje CNS, ki je v postopku reševanja, ali njenega pristojnega organa na pobudo teh organov ali na zahtevo pristojnega organa, odgovornega za nadzor klirinškega člana CNS, ki je v postopku reševanja, in na podlagi nezavezujočega mnenja ESMA odloži obveznost kliringa. Odločitev o odložitvi obveznosti kliringa se sprejme samo, če je to nujno za ohranitev finančne stabilnosti in zaupanja v trg. Odložitev je začasna z možnostjo podaljšanja. Da bi zagotovili ustrezno izvajanje reforme referenčnih obrestnih mer, ki jo je pripravil Odbor za finančno stabilnost, je bilo treba spremeniti tudi Uredbo (EU) št. 648/2012, da bi bilo udeležencem na trgu pojasnjeno, da za posle zahteve za kliring ali kritje ne bodo veljale, če bodo sklenjeni ali prenovljeni, preden se bodo te zahteve začele uporabljati za posle z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC, ki se bodo sklicevali na referenčno obrestno mero (t. i. pretekli posli), in če bodo prenovljeni samo z namenom izvajanja reforme referenčnih obrestnih mer ali z namenom priprave na to izvajanje.

Točka (b) člena 24a(7) Uredbe (EU) št. 648/2012 je bila spremenjena, da bi bilo pri ocenjevanju – na ravni Evropske unije – odpornosti CNS na neugoden razvoj dogodkov na trgu, kjer je to mogoče, zagotovljeno upoštevanje skupnega učinka ureditve za sanacijo in reševanje CNS na finančno stabilnost Unije. Tudi vloga odbora CNS za tveganja, kot je določen v členu 28 Uredbe (EU) št. 648/2012, je bila okrepljena, da bi bila CNS še bolj spodbujena k skrbnemu upravljanju tveganj in izboljšanju svoje odpornosti. Druge spremembe pa naj bi zagotavljale, da CNS svoje pristojne organe obvestijo o morebitnih resnejših negativnih spremembah profila tveganje katerega koli od klirinških članov CNS, ter za povečanje preglednosti med klirinškimi člani CNS in njihovimi strankami, kar zadeva morebitne izgube ali druge stroške, ki bi jih lahko nosile zaradi uporabe postopka upravljanja v primeru neizpolnjevanja obveznosti in ureditve za porazdelitev izgub in pozicij v skladu s pravili delovanja CNS.

Da bi se v primeru resnejšega dogodka, ki ni povezan z neizpolnjevanjem obveznosti, nadalje okrepile spodbude za preudarno upravljanje tveganj, lahko pristojni organ od zadevne CNS zahteva, da se vzdrži izplačila dividend, ponovnega odkupa navadnih delnic ali uvedbe obveznosti za izplačilo variabilnih prejemkov, posebnih pokojninskih ugodnosti ali odpravnin za višje vodstvo.

Slednjič bi morali organi za reševanje CNS imeti tudi dostop do vseh potrebnih informacij v repozitorijih sklenjenih poslov. Uredba (EU) št. 648/2012 in Uredba (EU) 2365/2015 Evropskega parlamenta in Sveta sta zato ustrezno spremenjeni.

(j) Spremembe Direktive 2002/47/ES, Direktive (EU) 2017/1132, Direktive 2004/25/ES, Direktive 2007/36/ES, Direktive 2014/59/EU in Uredbe (EU) št. 806/2014

Da bi se reševanje CNS izvajalo učinkovito, je treba zagotoviti, da se zaščitni ukrepi iz Direktive 2002/47/ES ne bodo uporabljali za omejitve glede izvrševanja dogovora o finančnem zavarovanju ali za omejitve učinka dogovora o finančnem zavarovanju z vrednostnimi papirji, pa tudi za določbe o pobotu zaradi predčasnega prenehanja ali o poravnavi iz te uredbe.

Direktive (EU) 2017/1132, 2004/25/ES in 2007/36/ES vsebujejo pravila o varstvu delničarjev in upnikov CNS, ki spadajo v njihovo področje uporabe. V primeru, da morajo organi za reševanje na podlagi te uredbe ukrepati hitro, bi lahko ta pravila ovirala učinkovit ukrep za reševanje, organom za reševanje pa otežila uporabo instrumentov za reševanje in izvajanje pooblastila za reševanje. Odstopanja na podlagi Direktive 2014/59/EU zato veljajo tudi za ukrepe, sprejete v skladu s to uredbo.

Da bi se izognili podvajanju zahtev, se Direktiva 2014/59/EU in Uredba (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta spremenita, da se iz njunega področja uporabe izključijo subjekti, ki imajo dovoljenje tudi v skladu z Uredbo (EU) št. 648/2012.

(k) Sprememba Uredbe (EU) št. 600/2014

Uredba (EU) št. 600/2014 v členu 54(2) določa prehodno obdobje, v katerem se v zvezi z izvedenimi finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na borzi, njen člen 35 oziroma 36 ne uporablja za tiste CNS oziroma tista mesta trgovanja, ki pri svojem pristojnem organu zaprosijo za uporabo prehodne ureditve. Prehodno obdobje, v katerem je nacionalni pristojni organ CNS oziroma mesto trgovanja lahko oprostil, je poteklo 3. julija 2020. Zaradi krize, povezane s COVID‐19, je v uredbi datum začetka uporabe nove ureditve prostega dostopa za mesta trgovanja oziroma CNS, ki ponujajo storitve trgovanja oziroma kliringa v zvezi z izvedenimi finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na borzi, prestavljen za eno leto, tj. na 3. julij 2021.

IV. ZAKLJUČEK

Stališče Sveta v prvi obravnavi odraža kompromis, ki je bil ob podpori Komisije dosežen v pogajanjih med Svetom in Evropskim parlamentom.

Svet meni, da njegovo stališče v prvi obravnavi predstavlja uravnotežen sveženj, uredba o sanaciji in reševanju CNS pa bo – če Evropski parlament odobri stališče – CNS in nacionalnim organom v EU omogočila, da odločno ukrepajo, kadar bi CNS grozile resne težave ali propad, ter prispevala k vzpostavitvi unije kapitalskih trgov.