KRATICE IN OKRAJŠAVE

AKP : afriške, karibske in pacifiške države

COP : konferenca pogodbenic

DCI : instrument za razvojno sodelovanje

ENPI : Evropski instrument sosedstva in partnerstva

ENRTP : tematski program za okolje in trajnostno upravljanje naravnih virov, vključno z energijo

ERS : Evropski razvojni sklad

ESZD : Evropska služba za zunanje delovanje

ETS : sistem za trgovanje z emisijami

GCCA : globalno zavezništvo o podnebnih spremembah

GCF : Zeleni podnebni sklad

GD ECHO : Generalni direktorat za humanitarno pomoč in civilno zaščito

GEF : Globalni sklad za okolje

LDC : najmanj razvita država

MDS : Mednarodni denarni sklad

MMR : mehanizem za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih

MRV : merjenje, poročanje in preverjanje

OECD : Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj

REDD : zmanjševanje emisij zaradi krčenja in degradacije gozdov

SIDS : majhne otoške države v razvoju

UNDP : Program Združenih narodov za razvoj

UNFCCC : Okvirna konvencija Združenih narodov o spremembi podnebja

URP : uradna razvojna pomoč

USD : ameriški dolar

POVZETEK

I. Podnebne spremembe so ena največjih okoljskih, socialnih in ekonomskih groženj za planet. Ker so temeljna grožnja za ekonomski razvoj in doseganje razvojnih ciljev tisočletja, bi lahko milijone prebivalcev držav v razvoju pahnile nazaj v revščino. Razvite države so se zavezale, da bodo povečale svojo podporo, da bi državam v razvoju pomagale pri njihovih prizadevanjih za prilagajanje na podnebne spremembe in blaženje vplivov podnebnih sprememb. EU in države članice skupaj prispevajo največ podnebnega financiranja državam v razvoju.

II. Sodišče je revidiralo zagotavljanje podnebnega financiranja EU za države v razvoju. Preučilo je, ali je Komisija dobro upravljala porabo za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in Evropskega razvojnega sklada (ERS). Preučilo je tudi, ali je Komisija ustrezno ukrepala za spodbujanje usklajevanja z državami članicami EU v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju in ali je bilo to usklajevanje zadostno.

III. Komisija je dobro upravljala podporo za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS. V skladu z zavezami politike je stalno povečevala porabo za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS. Osredotočila se je na ustrezne prioritete in svoje programe prilagodila specifičnim razmeram v posameznih partnerskih državah.

IV. Usklajevanje med Komisijo in državami članicami v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju ni zadostno. Komisija na nekaterih področjih ni dovolj prevzela vodstva, države članice pa se niso dovolj odzvale na nekatere pobude Komisije. Za zagotovitev dopolnjevanja med dvostranskimi programi EU in držav članic so potrebna pomembna dodatna prizadevanja. Komisija in države članice se niso dogovorile o tem, kako bodo izpolnile zavezo za povečanje podnebnega financiranja do leta 2020. Zanesljiv sistem za spremljanje, poročanje in preverjanje, ki bi zagotavljal izčrpne in zanesljive informacije o porabi Komisije in držav članic za podnebne ukrepe zaradi spremljanja izpolnjevanja sprejetih zavez, še ni bil vzpostavljen, poleg tega pa ni jasno, koliko je bila izpolnjena zaveza hitrega financiranja. Ni prizadevanj za zmanjšanje razdrobljenosti podnebnega financiranja, za preprečevanje korupcije in boj proti njej pa je potrebnega veliko dodatnega usklajevanja med Komisijo in državami članicami.

V. Sodišče je prišlo do zaključka, da je Komisija dobro upravljala porabo EU za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS. Toda usklajevanje med Komisijo in državami članicami v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju bi bilo treba močno izboljšati, da bi lahko EU kar najbolj povečala svoj mednarodni vpliv.

VI. Sodišče priporoča:

(a) Komisija naj:

- predlaga časovni načrt za povečanje podnebnega financiranja za doseganje cilja za leto 2020 iz sporazuma iz Københavna;

- pridobi neodvisno oceno globalnega zavezništva o podnebnih spremembah;

(b) Komisija in ESZD naj:

- poročata o tem, koliko se na področju razvojne pomoči dosega cilj, da se bo v obdobju 2014–2020 20 % proračuna EU in ERS porabilo za podnebne ukrepe;

(c) Komisija in države članice naj:

- se v okviru uredbe o mehanizmu za spremljanje dogovorijo o skupnih standardih za spremljanje, poročanje in preverjanje podnebnega financiranja za države v razvoju;

- okrepijo svoje sodelovanje za izvajanje kodeksa ravnanja EU o delitvi dela na področju podnebnega financiranja.

UVOD

Izzivi podnebnih sprememb

1. Vedno večji negativni učinek človekovih dejavnosti na podnebje na Zemlji zaradi uporabe fosilnih goriv, krčenja gozdov in živinoreje je splošno priznan. Povprečne svetovne temperature rastejo in skrajni vremenski pojavi, kot so orkani, poplave in suše, so vse običajnejši. Podnebne spremembe neposredno vplivajo na zdravje, življenja in preživetje ljudi, posredno pa tudi na varnost oskrbe s hrano in sposobnost preživetja gospodarstev, ki temeljijo na naravnih virih.

2. V Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) je navedeno, da lahko podnebne spremembe onemogočijo trajnostni razvoj, povečajo revščino in privedejo do zamud pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja ali pa celo preprečijo njihovo doseganje. [1] Mnoge države v razvoju so izpostavljene podnebnim spremembam: pogosto nimajo dovolj virov za obvladovanje vedno večje ogroženosti vode, energije, tal, gozdov, mokrišč, prostoživečih živali in ribjih staležev, od katerih je neposredno odvisen njihov vir zaslužka.

Mednarodna agenda za podnebne spremembe

3. Okvirna konvencija Združenih narodov o spremembi podnebja je svetovni forum za usklajeno mednarodno ukrepanje za blaženje podnebnih sprememb in prilagajanje njihovim vplivom. Ključno načelo te konvencije je skupna, vendar diferencirana odgovornost: razvite države bi morale voditi boj proti podnebnim spremembam in podpirati države v razvoju pri njihovih prizadevanjih za prilagajanje na podnebne spremembe in njihovo blaženje, saj so te države najmanj prispevale h kopičenju toplogrednih plinov v ozračju, bodo pa najbolj prizadete. Z drugimi besedami, plača naj onesnaževalec.

4. Pogodbenice te konvencije so se od leta 1995 sestajale vsako leto, da bi ocenile napredek pri obravnavi podnebnih sprememb. Ti sestanki se imenujejo COP ali konference pogodbenic. Zadnji konferenci pogodbenic sta bili novembra 2012 v Dohi (COP 18) in novembra 2013 v Varšavi (COP 19).

5. Na COP 15 (v Københavnu leta 2009) so se razvite države dogovorile o prostovoljni zavezi (sporazum iz Københavna) za novo in dodatno financiranje v podporo državam v razvoju pri obravnavi izzivov podnebnih sprememb z blaženjem, prilagajanjem, razvojem in prenosom tehnologije, pa tudi ukrepi za krepitev zmogljivosti. Sporazum je zajemal:

(a) kratkoročno zavezo, t. i. hitro financiranje v višini približno 30 milijard USD za obdobje 2010–2012. Namen hitrega financiranja je bil pomagati državam v razvoju pri izvajanju takojšnjih in nujnih ukrepov za obravnavo podnebnih sprememb in jih usposobiti za dolgoročno črpanje večjih zneskov sredstev;

(b) dolgoročnejšo zavezo za povečanje zneska podnebnega financiranja na 100 milijard USD letno do leta 2020 iz različnih virov financiranja: javnih in zasebnih, dvostranskih in večstranskih, vključno z inovativnimi viri.

6. Na COP 16 (v Cancúnu leta 2010) je bil sporazum iz Københavna nadgrajen z odobritvijo ustanovitve svetovnega zelenega podnebnega sklada (GCF) zaradi usmerjanja večine tega financiranja. Ponovno so bile potrjene prejšnje zaveze, da je financiranje za prilagajanje na podnebne spremembe prioriteta za najbolj izpostavljene države v razvoju, in sicer najmanj razvite države (LDC), majhne otoške države v razvoju (SIDS) in Afriko (glej Prilogo I).

Politika EU glede podnebnega financiranja v okviru zunanje pomoči

7. Politika EU o podnebnih spremembah za države v razvoju sega v leto 2003. [2] Odtlej je bila posodobljena, tako da vključuje in poudarja nekatera področja, in sicer prilagajanje [3] (2004), zmanjševanje tveganja nesreč [4] (2009) ter podpiranje razvoja zmogljivosti in prenosa tehnologij v sektorjih trajnostnega kmetijstva in energije, tudi v zvezi s strategijami za prilagajanje podnebnim spremembam in njihovo blaženje [5] (2011).

8. Podnebne spremembe so pomembna prioriteta zunanje politike EU. Komisija in ESZD sta leta 2011 v skupnem dokumentu opozorili na to, da podnebne spremembe močno ogrožajo varnost. Dokument priznava pomembno vlogo, ki jo imajo lahko visoki predstavnik, Komisija in ESZD pri sodelovanju z državami članicami na področju podnebne diplomacije in spodbujanja skupnega načrtovanja pomoči za doseganje kar največjih sinergij in preprečevanje podvajanja. [6] Svet je leta 2003 ustanovil mrežo EU za zeleno diplomacijo in pozval k bolj proaktivni in usmerjeni agendi podnebne diplomacije EU, katere cilj bi bilo kar največje povečanje skupnih prizadevanj in dodatna krepitev mednarodnega pomena EU na področju podnebnih sprememb. [7]

9. Odgovornost za usklajevanje razvojne pomoči si delijo EU in države članice. V členu 210 Pogodbe o delovanju Evropske unije je navedeno, da je tako "zaradi spodbujanja dopolnjevanja in učinkovitosti" ter da Komisija lahko v ta namen daje pobude. [8] Za zagotovitev tega usklajevanja se je Komisija pridružila Pariški deklaraciji o učinkovitosti pomoči (leta 2005), Svet pa je sprejel Evropsko soglasje o razvoju (leta 2006): EU in njene države članice morajo spodbujati boljše usklajevanje in dopolnjevanje donatorjev, poleg tega pa bi morale voditi izvajanje Pariške deklaracije. Komisija in države članice so leta 2008 dale pospešeno pobudo EU v zvezi z delitvijo dela, da bi izboljšale uspešnost pomoči z izvajanjem Kodeksa ravnanja EU o delitvi dela. [9]

PODNEBNO FINANCIRANJE EU IN DRŽAV ČLANIC V OKVIRU ZUNANJE POMOČI

10. EU in njene države članice so se zavezale, da bodo za pobudo hitrega financiranja prispevale 7,2 milijarde EUR (10 milijard USD) (glej odstavek 5), in sicer z uravnoteženo porazdelitvijo sredstev med ukrepe za prilagajanje in blaženje, kot je zahtevano v sporazumu iz Cancúna. Delež Komisije v skupnem znesku je za obdobje 2010–2012 znašal 150 milijonov EUR.

11. Dolgoročnejša zaveza v sporazumu iz Københavna je bila, da bo do leta 2020 vsako leto zagotovljenih 100 milijard USD, vendar ni bilo določeno, kako bo ta znesek razdeljen med razvite države. Komisija ocenjuje, da je delež EU in držav članic v tem svetovnem prizadevanju med 29 % in 38 % celotnega zneska (torej med 22 milijardami EUR in 29 milijardami EUR). [10]

12. Komisija zagotavlja sredstva za podnebno financiranje v okviru zunanje pomoči iz proračuna EU in ERS. V obdobju 2003–2012 je EuropeAid prevzel obveznosti v višini približno 4650 milijonov EUR za podnebno financiranje, GD ECHO pa obveznosti v višini 155 milijonov EUR za financiranje pripravljenosti na nesreče zaradi podnebnih sprememb. Dodatne podrobnosti so v Prilogi II.

13. Podnebno financiranje se zagotavlja tako v okviru tematskih programov [11] kot tudi geografskih programov. Podnebno financiranje, ki ga izvaja Komisija, se večinoma usmerja po dvostranskih programih s partnerskimi državami in regionalnimi organizacijami. V Prilogi III je pregled načinov za zagotavljanje financiranja.

14. Cilj podpore za prilagajanje je pomagati partnerskim državam pri krepitvi odpornosti na negativne vplive podnebnih sprememb. Programi so osredotočeni na zaščito infrastrukture, industrije in kmetijstva pred spreminjajočimi se vremenskimi vzorci in dvigajočo se morsko gladino, pa tudi na naložbe v gospodarjenje z vodami in kmetijske rastline, odporne proti suši. Cilj podpore za blaženje je pospešiti prehod na nizkoogljično svetovno gospodarstvo. Programi so osredotočeni na razvoj tehnologij za čisto energijo, energetsko učinkovitost in zmanjševanje emisij toplogrednih plinov s trajnostnim upravljanjem in ohranjanjem gozdov in zalog ogljika.

OBSEG REVIZIJE IN REVIZIJSKI PRISTOP

15. Pri reviziji je bilo preučeno zagotavljanje podnebnega financiranja EU za države v razvoju. Poročilo je osredotočeno na naslednji vprašanji:

(a) Ali je Komisija dobro upravljala podporo za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS?

(b) Ali je Komisija ustrezno ukrepala za spodbujanje usklajevanja z državami članicami EU v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju in ali je bilo to usklajevanje zadostno?

16. V revizijo so bile zajete pobude Komisije v zvezi s podnebnim financiranjem v obdobju 2007–2013 z učinkom do leta 2020. Opravljeni so bili dokumentacijski pregledi, pisarniški pregledi programov v 16 državah in dveh regijah, pogovori ter revizijski obiski na kraju samem v štirih državah: Bangladeš, Indonezija, Tanzanija in Uganda. Revizijska merila in metode za zbiranje revizijskih dokazov so podrobneje opisani v Prilogi IV.

OPAŽANJA

KOMISIJA JE DOBRO UPRAVLJALA PODPORO ZA PODNEBNE UKREPE, KI SE FINANCIRA IZ PRORAČUNA EU IN ERS

17. V tem oddelku je preučeno,

(a) ali finančni viri, ki jih je Komisija dodelila za obravnavo izzivov podnebnih sprememb, dovolj odražajo zaveze politike in

(b) ali so prilagojeni specifičnim razmeram v partnerskih državah in regijah.

KOMISIJA JE DALA VEČJO PREDNOST PODNEBNEMU FINANCIRANJU

18. Komisija je v desetletnem obdobju, ki se je končalo leta 2012, stalno povečevala porabo za podnebne ukrepe za države v razvoju iz splošnega proračuna EU in ERS (glej diagram 1), vključno z dodatnim prispevkom v višini 155 milijonov EUR, zagotovljenim v okviru pobude hitrega financiranja. V programskem obdobju 2007–2013 so bile do konca leta 2012 prevzete obveznosti za približno 3,7 milijarde EUR za podnebne programe, to je približno 8 % razvojnih sredstev skupnega proračuna EU in ERS (glej tabelo 1 v Prilogi II).

19. Evropski svet [12] je za obdobje 2014–2020 podprl usmeritev vsaj 20 % skupne porabe EU v ukrepe, povezane s podnebjem, kar odraža strateško prioriteto EU, in sicer obravnavo podnebnih sprememb. Ciljna vrednost 20 % je vključena v osnutek uredbe o instrumentu za razvojno sodelovanje za obdobje 2014–2020 [13] in v Navodila za načrtovanje programa 11. evropskega razvojnega sklada [14]. Če bi za vso zunanjo pomoč veljala ciljna vrednost 20 %, bi to v okviru zunanje pomoči po ocenah pomenilo 11,6 milijarde EUR za podnebne spremembe, kar je več kot trikratno povečanje v primerjavi z zneskom, za katerega so bile prevzete obveznosti v obdobju 2007–2013.

20. Za izvajanje te zaveze politike bodo potrebna velika prizadevanja Komisije, Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) in partnerskih držav. Toda pri razpravah z delegacijami EU v štirih obiskanih državah se je pokazalo, da se cilji v zvezi s podnebnimi spremembami v prihodnjem načrtovanju ne upoštevajo sistematično: delegacija v Bangladešu ni nameravala povečati vključenosti podnebnih sprememb v strategijo sodelovanja in programe, v Ugandi in Tanzaniji pa so to storili. [15]

DIAGRAM 1

OBVEZNOSTI, KI JIH JE EUROPEAID PREVZEL ZA PODNEBNO FINANCIRANJE V OBDOBJU 2003-2012

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska komisija.

KOMISIJA JE SVOJE PODNEBNO FINANCIRANJE PRILAGODILA SPECIFIČNIM RAZMERAM V PARTNERSKIH DRŽAVAH

21. Smernice Komisije za programsko načrtovanje so v obdobju 2007–2013 zahtevale analizo tveganj in priložnosti v zvezi s podnebnimi spremembami za vsako partnersko državo. [16] Leta 2009 je Komisija izdala smernice za delegacije EU z navodili za upoštevanje podnebnih sprememb v posameznih sektorjih. [17]

22. Kot je navedeno v odstavku 6, je bila v sporazumu iz Københavna in na COP 16 v Cancúnu poudarjena potreba po dajanju prednosti ukrepom za prilagajanje podnebnim spremembam, zlasti za najmanj razvite države, majhne otoške države v razvoju in afriške države. [18] Svet je podprl te prioritete, vendar ni določil količinsko opredeljenih ciljev. [19] Obveznosti, ki jih je Komisija prevzela za podnebno financiranje, pa kljub temu odražajo te prioritete.

23. V obdobju 2003–2012 je financiranje za prilagajanje pomenilo malo manj kot polovico obveznosti, ki jih je Komisija prevzela za podnebno financiranje (glej diagram 2), od leta 2010 pa je bil njen delež večji. V celotnem obdobju je bila polovica prevzetih obveznosti za prilagajanje v okviru dvostranskih programov [20] namenjena podpori prizadevanj v zvezi s prilagajanjem v najmanj razvitih državah, majhnih otoških državah v razvoju in afriških državah (glej tabelo 4 v Prilogi II).

DIAGRAM 2

OCENJENO RAZMERJE MED DODELITVAMI EUROPEAID ZA PODNEBNO FINANCIRANJE ZA PRILAGAJANJE IN BLAŽENJE

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska komisija. Sodišče je razmerje ocenilo z neposredno primerjavo posameznih deležev s celotnim zneskom (glej tabelo 3 v Prilogi II).

24. Sodišče je za pregledani vzorec 16 držav in dveh regij ugotovilo, da je Komisija v načrtovanju za obdobje 2007–2013 dovolj upoštevala prioritete na področju podnebnih sprememb, ki so bile določene zanje: [21]

(a) Komisija je posebej obravnavala podnebne spremembe v 13 državah in azijski regiji, in sicer kot poseben prednostni sektor svoje strategije sodelovanja [22] ali v okviru drugega prednostnega sektorja, povezanega z okoljem, upravljanjem naravnih virov, razvojem podeželja ali celo trgovino in naložbami; [23]

(b) v petih državah [24] je bila po vmesnem pregledu programov za obdobje 2007–2013 sprejeta odločitev o povečanju podpore, povezane s podnebnimi spremembami, z dodajanjem novih intervencijskih področij ali povečanjem zneska dodeljenega financiranja.

25. Sodišče je iz svojega vzorca 16 držav izbralo podvzorec osmih držav in dveh regij [25], za katere je podrobno analiziralo, ali so se intervencije Komisije za podnebne ukrepe nanašale na prioritete, ki so jih opredelile partnerske države same. Sodišče je ugotovilo, da so bili programi ustrezno ciljno usmerjeni.

KOMISIJA IN DRŽAVE ČLANICE PREMALO USKLAJUJEJO POMOČ DRŽAVAM V RAZVOJU ZA ODZIVANJE NA PODNEBNE SPREMEMBE﻿

26. V členu 210 Pogodbe o delovanju Evropske unije je določeno, da Komisija pomaga izboljšati usklajevanje med Unijo in državami članicami. Podnebne spremembe so pomembna prioriteta zunanje politike EU, Komisija pa se je pridružila Pariški deklaraciji o učinkovitosti pomoči (glej odstavka 8 in 9).

27. V tem delu je ocenjen napredek, dosežen na več področjih pri zagotavljanju resničnega dopolnjevanja in učinkovitosti ukrepov EU in držav članic. Obravnavano je zlasti:

(a) ali je Komisija svoje dvostranske programe uskladila z dvostranskimi programi držav članic;

(b) ali je Komisija spodbujala usklajevanje z državami članicami zaradi skladnosti z dolgoročnimi mednarodnimi zavezami o podnebnem financiranju, kot je bilo dogovorjeno v sporazumu iz Københavna iz leta 2009;

(c) kaj je bilo doseženo v zvezi s spremljanjem, preverjanjem in poročanjem o podnebnem financiranju, za katerega so bile dane zaveze in ki je bilo izvršeno;

(d) koliko napredek na teh področjih omogoča preverjanje in analizo prispevkov EU in držav članic za hitro financiranje ter

(e) ali je EU prispevala k poenostavitvi mehanizmov za zagotavljanje podnebnega financiranja (zmanjšanje razdrobljenosti).

USKLAJEVANJE DVOSTRANSKIH PROGRAMOV KOMISIJE IN DRŽAV ČLANIC JE TREBA IZBOLJŠATI

28. Potreba po usklajevanju med EU in državami članicami na področju zunanje pomoči je bila v preteklosti redno poudarjena v sklepih Sveta [26]. V skladu s Pariško deklaracijo in Evropskim soglasjem o razvoju je treba pomoč osredotočiti na tista področja, na katerih ima donator primerjalno prednost.

29. Komisija in ESZD menita, da sta delitev dela in opredelitev primerjalnih prednosti mogoči le na ravni partnerskih držav in ob poznavanju specifičnih razmer. Od delegacij EU se pričakuje, da bodo preučile delitev dela. Izvedena ni bila nobena posebna analiza: primerjalne prednosti se običajno merijo z zmogljivostjo donatorja, da podnebne spremembe vključi v nek sektor, kadrovski viri na regionalni ali centralni ravni pa se ne upoštevajo. Komisija in države članice ne izmenjujejo informacij o dodelitvah za posamezne države v okviru svojih pobud podnebnega financiranja, da bi tako lahko opredelile države, v katerih prihaja do bistvenih prekrivanj ("države ljubljenke") ali vrzeli ("države sirote") na področju donatorske dejavnosti in/ali pri ravni dodeljene pomoči. Kodeks ravnanja EU spodbuja dopolnjevanje in delitev dela v okviru razvojne politike. [27]

30. Rezultati tretjega poročila o spremljanju in pregleda napredka pospešene pobude (glej odstavek 9) so bili mešani. [28] Uvedena je bila pilotna shema, v katero so bili vključeni delegacije EU in veleposlaništva držav članic za izbrano število držav (vključno z Bangladešem), vendar so bili rezultati zaradi razlogov, povezanih tako z donatorji kot tudi partnerskimi državami, [29] slabši od pričakovanih. Ugotovitve Sodišča so skladne z zaključki Odbora za razvojno pomoč Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj v okviru njegovega medsebojnega strokovnega pregleda Evropske unije (iz leta 2012), in sicer da institucije EU zaradi kombinacije tehničnih in političnih ovir niso dosegle tolikšnega napredka pri skupnem načrtovanju, kot so pričakovale. [30]

31. Uspešna delitev dela in dopolnjevanje dejavnosti donatorjev sta odvisna od več dejavnikov. Med njimi so:

pripravljenost donatorjev za sodelovanje pri doseganju uspešnosti pomoči in boju proti korupciji,

pripravljenost nacionalnega organa za sodelovanje,

obstoj nacionalne podnebne strategije.

Ti dejavniki so podrobneje preučeni v odstavkih od 33 do 39.

32. Kakovost usklajevanja donatorjev na področju podnebnih sprememb se je v štirih državah, ki jih je obiskalo Sodišče, razlikovala. V Bangladešu, Tanzaniji in Ugandi je bila boljša kot v Indoneziji, vendar je Sodišče ugotovilo, da je v vseh štirih državah dejavnost delegacij EU za okrepitev usklajevanja donatorjev EU mogoče še izboljšati. V okviru 1 je primer nezadostnega usklajevanja, ki ga je Sodišče odkrilo med terenskim pregledom v Bangladešu.

OKVIR 1

BANGLADEŠ: PRIMER NEUSKLAJENIH PROGRAMOV

V Bainpari sta se dva programa za oskrbo z vodo izvajala skoraj istočasno. Eden, ki so ga financirali UNICEF, Združeno kraljestvo in Oxfam, je bil zaključen leta 2011. Drugi, ki so ga financirali EU in Združeno kraljestvo s celovitim programom obvladovanja nesreč ter nemška razvojna agencija [31], je bil zaključen leta 2012. Nezadostno usklajevanje pomeni, da se ni upoštevala možnost kombiniranja podpore različnih donatorjev v enem programu zaradi doseganja bolj stroškovno učinkovitega pristopa.

33. Pripravljenost donatorjev za usklajevanje njihovih prizadevanj je v štirih obiskanih državah zelo različna:

(a) V Bangladešu, Tanzaniji in Ugandi se o podnebnem financiranju razpravlja v tematskih delovnih skupinah, izvajanje programov pa ni vedno dobro usklajeno (glej odstavek 32). [32] Vodje misije EU v Bangladešu so izrazili dvom o skupnem načrtovanju iz Sklepov Sveta [33];

(b) v Indoneziji obstaja konkurenca med donatorji, vloga in odgovornosti vlade v zvezi s podnebnimi spremembami pa niso jasne. Dodatni izzivi so povezani z drugimi dejavniki: velikostjo države, bogastvom njenih naravnih virov in finančno zmogljivostjo, ki privabi mnoge donatorje [34] z različnimi nacionalnimi načrti; prevladuje majhno število donatorskih držav, ker zagotavljajo zelo velike zneske financiranja [35].

34. Tako kot druge oblike pomoči tujini je tudi podnebno financiranje zelo izpostavljeno korupciji. [36] V Bangladešu, Indoneziji, Tanzaniji in Ugandi je ta problem zelo velik. [37] Sodelovanje donatorjev je bistveno za zmanjšanje tveganja korupcije.

35. V Ugandi so mednarodni donatorji leta 2009 pripravili skupni odziv na korupcijo. Potem ko je generalni državni revizor Ugande leta 2012 ugotovil, da so milijoni USD donatorskih sredstev izginili, je več donatorjev začasno prekinilo svojo pomoč Ugandi, vključno s Komisijo in državami članicami. V Tanzaniji je v okviru svetovnega partnerstva za proračunsko podporo potekal dialog na visoki ravni o korupciji.

36. V Bangladešu, kjer je pomemben donator Sodišču korupcijo opisal kot neznansko, sta bila ustanovljena skrbniška sklada – enega je ustanovila vlada (bangladeški skrbniški sklad za podnebne spremembe), drugega pa mednarodni donatorji, med katere spada tudi EU, da bi omejili fiduciarno tveganje (bangladeški sklad za odpornost na podnebne spremembe). V Indoneziji se je večina donatorjev, vključno z EU, zaradi slabih ureditev za upravljanje odločila, da ne bo sodelovala v indonezijskem skrbniškem skladu za podnebne spremembe.

37. Toda institucionaliziran dialog, podoben tistemu v Ugandi in Tanzaniji, v Bangladešu in Indoneziji ni bil vzpostavljen niti ga Komisija ni predlagala. Donatorji v teh državah morajo okrepiti svoje usklajevanje v boju proti korupciji. [38]

38. Pripravljenost nacionalnih vlad za prevzem pomembne vloge pri podpiranju usklajevanja donatorjev in delitve dela močno vpliva na uspešnost pomoči. Stanje v štirih obiskanih državah je bilo raznoliko:

(a) bangladeška vlada je dejavno sodelovala v skupinah razvojnih partnerjev in njihovih pomožnih delovnih skupinah. Bangladeš je bil prva država na svetu, ki je v odziv na Pariško deklaracijo in agendo iz Akre objavila skupno strategijo sodelovanja, s čimer je pomagala zagotoviti boljše dopolnjevanje donatorskih programov; [39]

(b) vladi Ugande in Tanzanije sodelujeta v skupnih tematskih delovnih skupinah z razvojnimi partnerji, čeprav nekatera ministrstva raje ohranjajo dvostranske stike, da lahko izkoristijo morebitne različne poglede razvojnih partnerjev;

(c) v Indoneziji si odgovornost za usklajevanje na področju podnebnih sprememb delijo različni organi [40], donatorjem pa ni jasno, kdo je odgovoren za usklajevanje.

39. Enotna jasna nacionalna podnebna strategija lahko okrepi nacionalni občutek lastništva in olajša usklajevanje donatorjev. Bangladeš je primer dobre prakse, Indonezija pa naj bi imela več strategij in politik. Toda strategija sama ne zadostuje za zagotavljanje boljših rezultatov. [41] Sodišče je ugotovilo, da je v vseh štirih obiskanih državah to, da vlade niso določile prioritet, oslabilo strategije in akcijske načrte v zvezi s podnebnimi spremembami.

KOMISIJA IN DRŽAVE ČLANICE SE ŠE NISO DOGOVORILE, KAKO POVEČATI DOLGOROČNO PODNEBNO FINANCIRANJE

40. Komisija si je po sporazumu iz Københavna še bolj prizadevala povečati skupno podnebno financiranje EU in držav članic z opredelitvijo morebitnih inovativnih virov za izpolnjevanje zaveze do leta 2020 (glej odstavka 5 in 11): [42]

prihodki od dražb v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami (EU ETS),

oblikovanje cen za emisije ogljika za mednarodni letalski in pomorski promet,

nov mehanizem trga ogljika,

obdavčitev finančnega sektorja in

dostop do podnebnega financiranja prek multilateralnih in drugih razvojnih bank.

41. Komisija je usklajeno z državami članicami dala več različno uspešnih pobud za izkoriščanje teh morebitnih inovativnih virov financiranja (glej Prilogo V), vendar bistveni izzivi ostajajo:

(a) pričakuje se, da bo zasebno financiranje največji vir podnebnega financiranja za izpolnjevanje zavez iz sporazuma iz Københavna. Toda na svetovni ravni ni soglasja o tem, katere vrste porabe bodo štele za zasebno financiranje. [43] Kljub večkratnim sklepom Sveta [44] in mnogim pobudam Komisije [45] Komisija in države članice še niso sprejele skupnega stališča;

(b) Komisija kljub zavezi Sveta, "da je treba opredeliti način, kako med leti 2013 in 2020 povečati financiranje ukrepanja proti podnebnim spremembam," [46] še ni predlagala časovnega načrta. Ni bilo odločeno, koliko sredstev bo mogoče porabiti za države v razvoju in koliko bodo znašali prispevki posameznih držav članic.

USPEŠEN SISTEM ZA SPREMLJANJE, POROČANJE IN PREVERJANJE ŠE NI VZPOSTAVLJEN

42. Uspešen okvir za spremljanje, poročanje in preverjanje lahko okrepi uspešno porabo javnih in zasebnih sredstev. Dobro poročanje je odločilno za vzpostavitev zaupanja med donatorji in državami prejemnicami z večjo odgovornostjo, verodostojnostjo in preglednostjo.

43. Začetek veljavnosti mehanizma za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih (MMR) [47] junija 2013 je neposredno sledil okviru za dvoletno poročanje Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja, sprejetemu februarja 2013 [48]. MMR od držav članic zahteva več kot okvir za poročanje UNFCCC, saj zahteva, da poročajo o svoji porabi prihodkov od sistema za trgovanje z emisijami za podnebno financiranje in vsega javnega (tj. ne zasebnega) podnebnega financiranja, zagotovljenega državam članicam.

44. Dogovor o skupnih formatih poročanja je bil sicer dosežen, o skupnih standardih in opredelitvah pa ne. Zato novi mehanizem še vedno ne zagotavlja zadostne primerljivosti podatkov. Zadeve, ki še niso bile razrešene, so predvsem različnost nacionalnih opredelitev izrazov "nov" in "dodaten", uporaba kazalnikov iz Ria ter razlikovanje med obljubami in plačili – vse to bi lahko oviralo dejansko krepitev mednarodnega podnebnega financiranja.

"NOV" IN "DODATEN"

45. V sporazumu iz Københavna iz leta 2009 je poudarjena potreba po novih in dodatnih virih, vendar izraza nista opredeljena. Evropski parlament je predlagal, naj se sredstva EU za prilagajanje in blaženje zagotovijo poleg uradne ciljne vrednosti za razvojno pomoč v višini 0,7 %. [49] Zaenkrat ni splošno sprejete opredelitve izrazov "nov" in "dodaten", donatorji (vključno s posameznimi državami članicami) pa uporabljajo svoje pristope. [50]

46. Komisija je junija 2010 predlagala skupni pristop k opredelitvi "dodatnega" financiranja. Toda nekatere države članice so temu nasprotovale. Anketa, ki jo je Komisija leta 2011 opravila med državami članicami, je pokazala različnost uporabljenih opredelitev. Sodišče lahko za štiri preučene države članice [51] potrdi, da so za to, kaj je "novo" in "dodatno", uporabljale zelo različne pristope (glej Prilogo VI).

47. Nekateri bistveni prispevki za hitro financiranje, o katerih so poročale države članice, so vključevali predhodno prevzete obveznosti. [52] Nekatere države članice (na primer Belgija, Španija in Švedska) financiranje za Globalni sklad za okolje štejejo za del svoje zaveze hitrega financiranja, druge (na primer Francija, Finska in Združeno kraljestvo) ga štejejo le delno, Danska in Nemčija pa sploh ne. [53]

KAZALNIKI IZ RIA

48. Podnebne spremembe so običajno vključene v programe pomoči, ki obravnavajo tudi druge razvojne cilje. [54] Za ugotavljanje programov, povezanih s podnebnimi spremembami, je zato potrebna presoja: najširše sprejeta metoda za spremljanje porabe v zvezi s podnebnimi spremembami je metodologija kazalnikov iz Ria Odbora za razvojno pomoč OECD. [55]

49. Čeprav skoraj vse hitro financiranje EU zagotovijo države članice, ki morajo v svojih poročilih Odboru za razvojno pomoč OECD uporabljati kazalnike iz Ria [56], se Komisija in države članice niso dogovorile o skupnem sklopu parametrov za količinsko opredelitev komponente podnebnega financiranja pri programih, za katere se uporabljajo kazalniki iz Ria. Komisija sicer uporablja lastno klasifikacijo kazalnikov iz Ria, vendar ima omejen uvid v prakse držav članic, zato ne more vedeti, ali so podatki v poročilih primerljivi in ali je mogoče skupne zneske uskladiti.

ZAVEZE, OBLJUBE IN PLAČILA

50. V sporazumu iz Københavna ni določeno, kaj naj bi zaveze donatorjev za povečanje podnebnega financiranja v resnici pomenile. Zato so donatorji (vključno z državami članicami) o svojih zneskih hitrega financiranja poročali na podlagi obljub (dodelitev) in ne dejanskih denarnih plačil (izplačil). Ta problem ni omejen samo na EU. [57] Mnogi namenski večstranski skladi, po katerih Komisija in države članice usmerjajo podnebno financiranje, ne poročajo dosledno o izplačilu financiranja. OECD je maja 2013 poročala o negotovosti glede pomena izraza "zagotoviti" v kontekstu mednarodnega podnebnega financiranja in posledicah, ki jih ima lahko za zaupanje in preglednost. [58]

51. Sodišče za hitro financiranje na podlagi lastne analize ocenjuje, da je Komisija do sredine leta 2013 prevzela obveznosti za 155 milijonov EUR in plačala 38 milijonov EU.

NI JASNO, KOLIKO JE BILA ZAVEZA HITREGA FINANCIRANJA IZPOLNJENA

52. EU in njene države članice so letno poročale UNFCCC o svojih prispevkih za vsako od treh let pobude hitrega financiranja. Komisija je zbrala podatke, ki so zajemali prispevke Komisije in držav članic. Vsako poročilo je potem sprejel Svet, predsedstvo EU in Komisija pa sta ga skupaj predložila UNFCCC.

53. V končnem poročilu, [59] ki je bilo UNFCCC predloženo 29. maja 2013, je navedeno, da so EU in njene države članice v obdobju 2010–2012 zagotovile 7,34 milijarde EUR. To presega celotno zavezo v višini 7,2 milijarde EUR iz leta 2009 (glej diagram 3). Svet je sklenil, da je bila celotna zaveza izpolnjena.

54. Sodišče ni moglo uskladiti zneska 7,34 milijarde EUR iz poročila s podatki na seznamu intervencij59. Po oceni Sodišča vsota intervencij znaša približno 5,48 milijarde EUR; razlika je torej 1,86 milijarde EUR (25 % skupnega zneska iz poročila). Komisija ni preverila točnosti podatkov, ki so jih predložile države članice, in ne more razložiti razlik.

55. Glede na te razlike in to, da ni skupnih opredelitev in metod za ugotavljanje porabe, povezane s podnebjem, ni jasno, koliko so EU in njene države članice izpolnile zavezo hitrega financiranja.

DIAGRAM 3

ZAVEZE HITREGA FINANCIRANJA PO DONATORJIH

(v milijonih EUR [60])

+++++ TIFF +++++

Vir: http://climateanalytics.org/sites/default/files/attachments/news/20101005_FastStartFinance_update.pdf.

KOMISIJA IN DRŽAVE ČLANICE NISO SKUPAJ UKREPALE ZA ZMANJŠANJE RAZDROBLJENOSTI PODNEBNEGA FINANCIRANJA

56. V zadnjih letih je bilo po svetu financiranja, povezanega s podnebnimi spremembami, v izobilju. To močno povečevanje števila mehanizmov financiranja ustvarja zelo razdrobljen sistem, ki prinaša pomembne izzive v zvezi z usklajevanjem, občutkom lastništva in odgovornostjo.

57. Po oceni Programa Združenih narodov za razvoj (UNDP) obstaja več kot 50 mednarodnih javnih skladov, 45 trgov ogljika in 6000 skladov zasebnega kapitala, ki zagotavljajo podnebno financiranje, [61] vsak pa ima svojo upravljavsko strukturo. Svetovna banka pa opozarja, da taka razdrobljenost lahko zmanjša splošno uspešnost podnebnega financiranja. [62] V Pariški deklaraciji je navedeno, [63] naj si donatorji prizadevajo za uporabo skupnih in poenostavljenih postopkov, da bi preprečili podvajanje in zmanjšali stroške transakcij, OECD pa je opozorila na to, da so morda potrebni jasnejša opredelitev vlog multilateralnih skladov, boljše usklajevanje ali združitev nekaterih skladov [64].

58. Komisija in države članice za izplačilo podnebnega financiranja uporabljajo dvostranske in večstranske poti. Leta 2010 so uporabile kar 22 večstranskih poti. [65]

59. Komisija ni upoštevala zmanjšanja razdrobljenosti podnebnega financiranja kot prioritete pri zasnovi svojih programov. O tem tudi ni razpravljala z državami članicami.

60. Komisija je predlagala ustanovitev globalnega zavezništva o podnebnih spremembah (GCCA) kot odziv EU na razvojno razsežnost podnebnih sprememb. [66] Svet je ta predlog podprl novembra 2007, čeprav je opozoril na to, da je treba kar najbolj izkoristiti mehanizme, ki že obstajajo na ravni EU in svetovni ravni, ter poudaril, da GCCA zgolj dopolnjuje tekoče procese in okvire. [67] Samo pet držav članic je (večinoma skromno) prispevalo h GCCA, [68] Komisiji pa kljub več poskusom za spodbujanje večjega sodelovanja ni uspelo razširiti osnove podpore EU za svojo vodilno pobudo.

61. GCCA ni bilo vključeno niti v delo držav članic niti v načrtovanje Komisije. Komisija si je prizadevala, da bi države članice prepričala o dodani vrednosti pobude. Tudi nedoslednost držav članic pri podpori predloga Komisije za uvedbo GCCA ob kasnejši nepripravljenosti na dejavno podporo pobude je prispevala k pomembni vrzeli med prvotnimi cilji GCCA in dejanskimi dosežki.

62. Ustanovitev GCCA v letih 2007 in 2008 je starejša od sklepov Komisije o podnebnih spremembah in razvoju iz leta 2009 o neustanavljanju dodatnih vertikalnih skladov za prilagajanje ter sporazuma COP 16 iz Cancúna iz leta 2010 o ustanovitvi Zelenega podnebnega sklada. Toda Komisija ni ponovno ocenila, ali je treba glede na te spremembe ohraniti GCCA. Tudi države članice niso bile pripravljene združiti ali zapreti svojih nacionalnih podnebnih skladov ali doseči več sinergije med njimi, da bi zmanjšale stroške transakcij in upravno obremenitev za države v razvoju.

63. Zeleni podnebni sklad (GCF) je bil ustanovljen za pomoč pri doseganju ciljev iz sporazuma iz Københavna s povečanjem mednarodnega podnebnega financiranja na 100 milijard USD na leto do leta 2020. Prehodni odbor je pripravil ustanovitev Zelenega podnebnega sklada. Nekatere države članice so prispevale skupaj (npr. Danska in Nizozemska), Komisija in druge države članice pa ločeno (npr. Nemčija in Združeno kraljestvo). EU in države članice niso delovale skupaj.

64. Upravni odbor Zelenega podnebnega sklada je odgovoren za odločitve v zvezi s financiranjem, vključno z ureditvami za zagotavljanje financiranja. Maja 2012 je bil sprejet dogovor o predstavnikih razvitih držav v odboru in sedem od 12 mest je bilo dodeljenih državam članicam. Čeprav je Svet podprl dodelitev enega mesta Komisiji kot predstavnici EU [69], države članice tega niso uresničile [70]. Komisija je glavna pogajalka EU na konferencah pogodbenic in spodbujevalka usklajevanja v skladu s Pogodbo in Evropskim soglasjem o razvoju, vendar nima predstavnika v upravnem odboru največjega sklada za obravnavo podnebnih sprememb.

ZAKLJUČKI IN PRIPOROČILA

65. Sodišče je prišlo do zaključka, da je Komisija dobro upravljala podporo EU za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS. Toda usklajevanje med Komisijo in državami članicami v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju bi bilo treba bistveno izboljšati, da bi lahko EU kar najbolj povečala svoj mednarodni vpliv.

66. Komisija je dobro upravljala podporo za podnebne ukrepe, ki se financira iz proračuna EU in ERS. V skladu z zavezami politike je od leta 2007 stalno povečevala porabo za podnebne ukrepe, v obdobju 2014–2020 pa namerava to financiranje močno povečati (glej odstavke od 18 do 20). Osredotočila se je na ustrezne svetovne prioritete in svoje programe prilagodila specifičnim razmeram v posameznih partnerskih državah (glej odstavke od 21 do 25).

67. Usklajevanje med Komisijo in državami članicami v zvezi s podnebnim financiranjem za države v razvoju ni zadostno. Komisija na nekaterih področjih ni dovolj prevzela vodstva, države članice pa se niso dovolj odzvale na nekatere pobude Komisije. Kljub delnemu izboljšanju usklajevanja med Komisijo in državami članicami v preučenem obdobju so potrebna bistvena dodatna prizadevanja za zagotavljanje dopolnilnosti dvostranskih programov EU in držav članic ter za preprečevanje korupcije in boj proti njej (glej odstavke od 28 do 39). Skupnih stališč in praks o številnih ključnih vprašanjih še ni. Ni dogovora o tem, kako izpolniti zaveze za krepitev podnebnega financiranja do leta 2020, ni skupne opredelitve "novega in dodatnega" podnebnega financiranja ter "zasebnega financiranja" niti enotne uporabe kazalnikov iz Ria za opredelitev programov, povezanih s podnebjem (glej odstavka 40 in 41).

68. Zanesljiv sistem za poročanje, ki bi zagotavljal izčrpne in zanesljive informacije o porabi Komisije in držav članic za podnebne ukrepe za spremljanje skladnosti z zavezami, še ni bil vzpostavljen (glej odstavke od 42 do 51), poleg tega pa ni jasno, koliko je bila izpolnjena zaveza hitrega financiranja (glej odstavke od 52 do 55). Ni prizadevanj za zmanjšanje razdrobljenosti podnebnega financiranja, kar pomeni resno tveganje neučinkovitosti, nezadostno odgovornost in razdrobljenost pomoči (glej odstavke od 56 do 64).

69. Sodišče priporoča naslednje:

PRIPOROČILO 1

Komisija naj Svetu predlaga časovni načrt za krepitev podnebnega financiranja za dosego ciljev za leto 2020 iz sporazuma iz Københavna, vključno z opredelitvijo zasebnega financiranja.

PRIPOROČILO 2

Komisija in države članice naj se zaradi izboljšanja preglednosti in odgovornosti pri podnebnem financiranju EU v okviru uredbe o mehanizmu za spremljanje dogovorijo o skupnih standardih za spremljanje, poročanje in preverjanje, zlasti v zvezi z opredelitvijo izrazov "nov" in "dodaten", uporabo kazalnikov iz Ria in poročanjem o izplačilih podnebnega financiranja.

PRIPOROČILO 3

Komisija in ESZD naj poročata o tem, koliko se na področju razvojne pomoči dosega cilj, da se bo v obdobju 2014–2020 20 % proračuna EU in ERS porabilo za podnebne ukrepe, pri čemer naj navedeta, za koliko sredstev so bile prevzete obveznosti in koliko sredstev je bilo izplačanih.

PRIPOROČILO 4

Komisija naj pridobi neodvisno oceno globalnega zavezništva o podnebnih spremembah, v okviru katere naj se preveri tudi, zakaj se večina držav članic ni odločila za njegovo sofinanciranje.

PRIPOROČILO 5

Komisija in države članice naj okrepijo svoje sodelovanje pri izvajanju kodeksa ravnanja EU o delitvi dela na področju podnebnega financiranja, zlasti v zvezi z izmenjavo informacij o dodelitvah sredstev za posamezne države, skupnim načrtovanjem ter preprečevanjem korupcije na področju podnebnega financiranja in bojem proti njej.

To poročilo je sprejel senat III, ki ga vodi g. Karel PINXTEN, član Evropskega računskega sodišča, v Luxembourgu na zasedanju 10. decembra 2013.

Za Računsko sodišče

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Predsednik

[1] UNFCCC, Climate Change: Impacts, vulnerabilities and adaptation in developing countries, 2007, str. 42.

[2] COM(2003) 85 final z dne 11. marca 2003.

[3] Sklepi Sveta št. 15164/04 z dne 24. novembra 2004 o podnebnih spremembah v kontekstu razvojnega sodelovanja (http://consilium.europa.eu).

[4] COM(2009) 84 final z dne 23. februarja 2009.

[5] COM(2011) 637 final z dne 13. oktobra 2011.

[6] http://eeas.europa.eu/environment/docs/2011_joint_paper_euclimate_diplomacy_en.pdf

[7] http://consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/EN/foraff/137587.pdf

[8] Člen 210(1): Zaradi spodbujanja dopolnjevanja in učinkovitosti njihovega delovanja, Unija in države članice usklajujejo svoje politike razvojnega sodelovanja in se med seboj posvetujejo o programih pomoči, tudi v mednarodnih organizacijah in na mednarodnih konferencah. Sprejemajo lahko skupne ukrepe. Države članice po potrebi prispevajo k izvajanju programov pomoči Unije. Člen 210(2): Komisija lahko daje koristne pobude za pospeševanje usklajevanja iz odstavka 1.

[9] Svet ministrov z dne 15. maja 2007, dokument št. 9558/07.

[10] SEC(2011) 487 final z dne 8. aprila 2011, str. 18. (http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/financial_operations/pdf/sec_2011_487_final_en.pdf).

[11] V glavnem tematski program za okolje in trajnostno upravljanje naravnih virov, vključno z energijo (ENRTP), in tematski program varnosti preskrbe s hrano (FSTP).

[12] Sklepi Evropskega sveta s 7. in 8. februarja 2013 o večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020, (EUCO 37/13), odstavek10: "[...] Cilji v zvezi s podnebnimi ukrepi bodo pomenili vsaj 20 % porabe EU v obdobju 2014–2020 [...]".

[13] COM(2011) 840 final z dne 7. decembra 2011.

[14] Navodila za načrtovanje programa 11. evropskega razvojnega sklada in Instrumenta za razvojno sodelovanje za obdobje 2014–2020, sprejeta 15. maja 2012 (glej opombo 2 na str. 3).

[15] Indonezija je ena od 19 držav v vzponu, ki bo vključena v novi instrument partnerstva, zato od leta 2014 naprej ne bo več upravičena do dvostranske pomoči v okviru instrumenta za razvojno sodelovanje.

[16] Okoljski profili držav in regij.

[17] Sprejete so bile smernice za vključevanje okolja in podnebnih sprememb v razvojno pomoč. Izdane so bile tudi smernice za osem sektorjev, v katerih so potekale intervencije: zdravstvo, infrastruktura, razvoj kmetijstva in podeželja, oskrba z energijo, izobraževanje, oskrba z vodo in sanitarne storitve ter ravnanje s trdnimi odpadki.

[18] http://unfccc.int/cooperation_support/financial_mechanism/fast_start_finance/items/5646.php

[19] Sklepi Sveta št. 15265/1/09 REV1 z dne 1. decembra 2009, št. 9437/1/10 REV1 z dne 12. maja 2010, št. 14957/10 z dne 14. oktobra 2010 in št. 15353/11 z dne 10. oktobra 2011 (http://consilium.europa.eu).

[20] Na podlagi podatkov Komisije ni mogoče ugotoviti deleža najmanj razvitih držav, majhnih otoških držav v razvoju in afriških držav v regionalnih programih.

[21] Glej Prilogo IV.

[22] Kitajska, Ukrajina in regionalno načrtovanje za Azijo.

[23] Bangladeš, Bolivija, Brazilija, Etiopija, Gvajana, Indonezija, Mali, Maroko in Uganda.

[24] Indonezija, Bolivija, Kitajska, Ukrajina in Maroko.

[25] Bangladeš, Etiopija, Indonezija, Mauritius, Nikaragva, Tanzanija, Ukrajina in Uganda ter vzhodna Afrika in azijske regije.

[26] Glej na primer Sklepe Sveta z dne 14. oktobra 2010 (Priprave na 16. zasedanje Konference pogodbenic (COP 16) Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) in na 6. zasedanje kot srečanje pogodbenic Kjotskega protokola (Cancún, od 29. novembra do 10. decembra 2010)).

[27] Glej Kodeks ravnanja EU o dopolnjevanju in delitvi dela v okviru razvojne politike, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/st09/st09558.en07.pdf. Glej tudi Sklepe Sveta 3166. seje Sveta za zunanje zadeve z dne 14. maja 2012.

[28] SEC(2011) 502 final z dne 19. aprila 2011, Priloga 5.

[29] Med drugim: premajhna zmogljivost ali interes partnerskih držav, pomanjkanje ustreznih pravil za upravljanje, kompleksne razmere v državi, obstoj drugih mehanizmov za usklajevanje, premalo usklajevanja načrtov in programskih ciklusov donatorjev, premajhna preglednost pri nekaterih donatorjih, močni dvostranski interesi in ponekod jasna prevlada EU kot glavnega donatorja.

[30] http://www.oecd.org/dac/peer-reviews/50155818.pdf (str. 22).

[31] Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit.

[32] Na primer Svetovna banka namerava v Ugandi financirati nov program za oskrbo z vodo in sanitarne storitve, čeprav že obstaja drug program, ki ga sofinancirajo drugi donatorji, vključno z EU, ki dobro deluje.

[33] Sklepi Sveta št. 16773/11 z dne 14. novembra 2011.

[34] Po navedbah delegacije EU je prisotnih približno 50 donatorjev.

[35] Na primer uradna razvojna pomoč EU za Indonezijo je v obdobju 2009–2010 povprečno znašala 109 milijonov USD, Japonska je zagotovila 1505 milijonov USD, Francija 326 milijonov USD, ZDA 269 milijonov USD, Nemčija pa 172 milijonov USD (vir: http://www.oecd.org/dac/stats/IDN.gif).

[36] Transparency International, Global Corruption Report:Climate Change (2011).

[37] V indeksu zaznave korupcije organizacije Transparency international so vse štiri države uvrščene nizko med 176 državami in ozemlji: Tanzanija (102); Indonezija (118); Uganda (130) in Bangladeš (144) (vir: http://cpi.transparency.org/cpi2012/results/).

[38] Sodišče je že nekajkrat opozorilo na to, da mora biti Komisija bolj pozorna na tveganje korupcije na področju zunanje pomoči. Glej na primer Posebno poročilo št. 11/2010 – Kako je Komisija upravljala splošno proračunsko podporo v državah AKP ter latinskoameriških in azijskih državah ter Posebno poročilo št. 4/2013 – Sodelovanje EU z Egiptom na področju upravljanja (http://eca.europa.eu).

[39] Toda skupna strategija sodelovanja je bila leta 2011 začasno ustavljena zaradi domnevne korupcije, povezane z velikim programom, ki ga financira Svetovna banka.

[40] Na primer Bappenas (ministrstvo za načrtovanje nacionalnega razvoja), nacionalni svet za podnebne spremembe ali delovna skupina REDD.

[41] Na primer Indonezija je od leta 2007 pripravila več nacionalnih akcijskih in časovnih načrtov v zvezi s podnebnimi spremembami, vendar ti ne lajšajo usklajevanja donatorjev.

[42] SEC(2010) 409 final z dne 1. aprila 2010 in SEC(2011) 487 final z dne 8. aprila 2011.

[43] OECD, Comparing Definitions and Methods to Estimate Mobilised Climate Finance, maj 2013.

[44] Glej sklepe 3167. seje Sveta za ekonomske in finančne zadeve z dne 15. maja 2012 ali sklepe 3198. seje Sveta za ekonomske in finančne zadeve z dne 13. novembra 2012.

[45] Komisija je avgusta 2011 državam članicam poslala vprašalnik o opredelitvi in vlogi zasebnega podnebnega financiranja, vendar je odgovorila manj kot polovica držav članic (in Evropska investicijska banka). Razprave potekajo na ravni delovne skupine Sveta in skupine strokovnjakov. Kljub nekolikšnemu napredku, doseženemu pri izmenjavi izkušenj z zagotavljanjem zasebnega financiranja med državami članicami, dogovor še ni bil dosežen.

[46] Sporočilo za javnost 3088. seje Sveta za ekonomske in finančne zadeve z dne 17. maja 2011 in sklepi 3115. seje Sveta za ekonomske in finančne zadeve o podnebnem financiranju z dne 4. oktobra 2011.

[47] Uredba (EU) št. 525/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. maja 2013 o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov in poročanje o njih ter za sporočanje drugih informacij v zvezi s podnebnimi spremembami na nacionalni ravni in ravni Unije ter o razveljavitvi Sklepa št. 280/2004/ES (UL L 165, 18.6.2013, str. 13).

[48] http://unfccc.int/ resource/docs/2012/ cop18/eng/08a03.pdf

[49] Resolucija Evropskega parlamenta o konferenci o podnebnih spremembah v Durbanu, P7_TA(2011)0504 ( 16.11.2011).

[50] EU Accountability Report 2011 on Financing for Development:Review of progress of the EU and its Member States, str. 44 (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:0500:FIN:EN:PDF). Glej tudi na primer poročilo OECD – Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture, str. 8.

[51] Nemčija, Francija, Italija in Združeno kraljestvo. Sodišče je te štiri države članice izbralo, ker so za hitro financiranje EU zagotovile višje zneske.

[52] Na primer seznam programov hitrega financiranja EU vsebuje prispevke držav članic za Sklad za čisto tehnologijo, pilotni program za odpornost na podnebne spremembe ali Globalni sklad za okolje (GEF). Toda poročila skrbnikov teh skladov ne odražajo teh povečanj.

[53] J. Brown, M. Stadelmann, L. Hörnlein, Fast-start finance to address climate change: what we know at the mid-point, Overseas Development Institute, 2011.

[54] Na primer kmetijstvo, energetika ali izobraževanje.

[55] Kazalniki iz Ria so od leta 2007 obvezni za člane Odbora za razvojno pomoč OECD, zato so najširše sprejeta metodologija.

[56] Štirinajst držav članic ni včlanjenih v Odbor za razvojno pomoč OECD: Bolgarija, Češka, Estonija, Hrvaška, Ciper, Latvija, Litva, Luksemburg, Madžarska, Malta, Poljska, Romunija, Slovenija in Slovaška.

[57] Skupna vrednost podnebnega financiranja, za katerega so bile med letoma 2003 in 2011 sprejete zaveze, odobrena poraba in opravljena izplačila za svetovne podnebne sklade na svetovni ravni, je znašala 30,88 milijarde USD, 9,34 milijarde USD oz. 1,92 milijarde USD. Vir: The Atlas of Climate Change, Dow & Downing, 2011; podatki so s spletne strani www.ClimateFundsUpdate.org.

[58] Nejasnost v zvezi z "zagotovljenim" podnebnim financiranjem in tem, kaj bi bile ustrezne smernice za merjenje, poročanje in preverjanje (MRV), ima pomembne politične posledice v kontekstu UNFCCC, saj je ta jasnost potrebna za vzpostavitev zaupanja in preglednosti, pa tudi za izboljšanje vzajemne odgovornosti. Dokument skupine strokovnjakov za podnebne spremembe OECD št. 2013(2), maj 2013.

[59] Vsako poročilo temelji na zbirnih podatkih in ima prilogo, ki vsebuje podroben seznam ukrepov (seznam intervencij), ki so jih podpirale Komisija in države članice. Seznam intervencij pa ne vsebuje vsote posameznih ukrepov (http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/international/faststart/documentation_ en.htm)

[60] Zaveze razvitih držav so znašale 31,2 milijarde USD. Ta znesek je bil izračunan v EUR po menjalnem tečaju, ki ga EU in države članice uporabljajo za preračun svoje zaveze v višini 10 milijard USD v 7,2 milijarde EUR.

[61] Program Združenih narodov za razvoj, Blending Climate Finance through National Climate Funds, 2011, str. 6. Za analizo večstranskih mehanizmov financiranja glej OECD, Development Perspectives for a Post-2010 Climate Financing Architecture, (http://www.oecd.org/dataoecd/ 47/52/47115936.pdf).

[62] Svetovna banka, World Development Report 2010: Development and Climate Change, 2009.

[63] OECD, Pariška deklaracija o učinkovitosti pomoči, 2005, str. 6.

[64] OECD, Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture, 2011, str. 23.

[65] EU Fast start finance Report for Cancún, Dokument Sveta št. 15889/10.

[66] Evropska komisija (2008): Delovni dokument služb Komisije: Implementation Framework of the Global Climate Change Alliance, str. 4.

[67] Glej sklepe Sveta za splošne zadeve in zunanje odnose z dne 20. novembra 2007 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/sl/07/st15/st15103.sl07.pdf).

[68] GCCA kombinira prispevke iz proračuna EU (166 milijonov EUR), ERS (40 milijonov EUR) in držav članic: Irska (31 milijonov EUR), Švedska (5,1 milijona EUR), Estonija (0,8 milijona EUR), Ciper (0,6 milijona EUR) in Češka (0,2 milijona EUR).

[69] 3167. seja Sveta za ekonomske in finančne zadeve z dne 15. maja 2012.

[70] Ruska federacija in Združene države Amerike so nasprotovale mestu za EU, saj naj bi to po njihovem mnenju pomenilo dvojno predstavništvo za nekatere države članice.

--------------------------------------------------

PRILOGA I

NAJMANJ RAZVITE DRŽAVE, MAJHNE OTOŠKE DRŽAVE V RAZVOJU IN AFRIKA

+++++ TIFF +++++

1 Samo države članice ZN.

Vira: http://www.un.org/special-rep/ohrlls/ohrlls/allcountries-regions.pdf in

http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_sovereign_states_and_dependent_territories_in_Africa.

--------------------------------------------------

PRILOGA II

PODNEBNO FINANCIRANJE, KI GA JE EUROPEAID ZAGOTOVIL V OBDOBJU 2003–2012

Komisija zagotavlja podnebno financiranje v okviru zunanje pomoči iz naslednjih glavnih virov:

(a) Evropskega razvojnega sklada (ERS), ki je glavni instrument razvojnega sodelovanja v afriških, karibskih in pacifiških (AKP) državah ter čezmorskih državah in ozemljih;

(b) instrumenta za razvojno sodelovanje, ki zajema Latinsko Ameriko, Azijo in Centralno Azijo, Bližnji Vzhod in Republiko Južno Afriko pa tudi tematske programe;

(c) Evropskega instrumenta sosedstva in partnerstva (ENPI) [1], ki zajema države ESP [2] in Rusijo;

(d) humanitarne pomoči po naravnih nesrečah, kot so poplave v Pakistanu ali cunami v Indijskem oceanu.

V obdobju 2003–2012 so prevzete obveznosti za podnebno financiranje v okviru zunanje pomoči, ki jo upravlja EuropeAid, po ocenah znašale 4650 milijonov EUR. Podrobnejša razčlenitev tega zneska je v spodnjih tabelah.

TABELA 1 – RAZČLENITEV PODNEBNEGA FINANCIRANJA EUROPEAID PO INSTRUMENTIH FINANCIRANJA ZA OBDOBJE 2003-2012

Opomba: Vsota posameznih zneskov se zaradi zaokroževanja lahko razlikuje od seštevka v vrstici "skupaj".

(v milijonih EUR) |

Leto | DCI | ENPI | ERF | Skupaj |

2003 | 82 | 5 | 33 | 120 |

2004 | 247 | 27 | 26 | 300 |

2005 | 118 | 5 | 74 | 196 |

2006 | 147 | 20 | 94 | 261 |

2007 | 125 | 162 | 205 | 492 |

2008 | 283 | 63 | 56 | 402 |

2009 | 269 | 39 | 436 | 745 |

2010 | 267 | 163 | 245 | 675 |

2011 | 337 | 123 | 166 | 626 |

2012 | 341 | 258 | 234 | 833 |

Skupaj | 2216 | 864 | 1570 | 4650 |

TABELA 2 – RAZČLENITEV PODNEBNEGA FINANCIRANJA EUROPEAID PO GEOGRAFSKIH OBMOČJIH

(v milijonih EUR) |

Leto | Afrika | Azija | Latinska Amerika | Karibi | Vzhodna Evropa in Rusija | Sredozemlje in Bližnji vzhod | Oceanija in Pacifik | Več regij | Skupaj |

2003 | 22 | 22 | 31 | 17 | 5 | – | 4 | 19 | 120 |

2004 | 24 | 82 | 152 | 3 | 4 | 22 | 7 | 6 | 300 |

2005 | 88 | 41 | 27 | 1 | 5 | – | 15 | 20 | 196 |

2006 | 103 | 25 | 67 | 10 | 15 | 7 | 6 | 28 | 261 |

2007 | 118 | 18 | 14 | 62 | 101 | 86 | 19 | 74 | 492 |

2008 | 98 | 85 | 13 | 0 | 114 | 41 | 3 | 47 | 402 |

2009 | 117 | 55 | 45 | 32 | 1 | 48 | 27 | 419 | 745 |

2010 | 204 | 104 | 32 | 9 | 45 | 126 | 32 | 123 | 675 |

2011 | 186 | 101 | 28 | 28 | 72 | 47 | 4 | 160 | 626 |

2012 | 236 | 100 | 96 | 26 | 98 | 160 | 27 | 90 | 833 |

Skupaj | 1197 | 633 | 504 | 189 | 460 | 537 | 145 | 986 | 4650 |

TABELA 3 – OCENJENO RAZMERJE MED DODELJENIMI SREDSTVI EUROPEAID ZA DRŽAVE V RAZVOJU ZA PODNEBNO FINANCIRANJE ZA PRILAGAJANJE IN BLAŽENJE

Opomba: Vsota posameznih zneskov se zaradi zaokroževanja lahko razlikuje od seštevka v vrstici "skupaj".

Vir: Podatkovna zbirka EuropeAid..

(v milijonih EUR) |

Leto | Prilagajanje | Blaženje | Skupaj [9999] |

znesek | % | znesek | % | znesek |

2003 | 68 | 41 % | 100 | 59 % | 120 |

2004 | 205 | 41 % | 289 | 59 % | 300 |

2005 | 117 | 42 % | 160 | 58 % | 196 |

2006 | 117 | 33 % | 233 | 67 % | 261 |

2007 | 279 | 39 % | 433 | 61 % | 492 |

2008 | 103 | 21 % | 388 | 79 % | 402 |

2009 | 269 | 31 % | 588 | 69 % | 745 |

2010 | 424 | 54 % | 366 | 46 % | 675 |

2011 | 401 | 45 % | 490 | 55 % | 626 |

2012 | 621 | 50 % | 618 | 50 % | 833 |

Skupaj | 2603 | 42 % | 3664 | 58 % | 4650 |

TABELA 4 – DELEŽI DODELJENIH SREDSTEV EUROPEAID ZA PODNEBNO FINANCIRANJE V DVOSTRANSKIH PROGRAMIH, KI JIH PREJMEJO NAJMANJ RAZVITE DRŽAVE, MAJHNE OTOŠKE DRŽAVE V RAZVOJU IN AFRIŠKE DRŽAVE

Opomba: Vsota posameznih zneskov se zaradi zaokroževanja lahko razlikuje od seštevka v vrstici "skupaj".

Vir: Podatkovna zbirka EuropeAid.

(v milijonih EUR) |

Leto | Prilagajanje skupaj | Podnebno financiranje skupaj |

najmanj razvite države, majhne otoške države v razvoju, afriške države | druge države | Skupaj | najmanj razvite države, majhne otoške države v razvoju, afriške države | druge države | Skupaj [8888] |

znesek | % | znesek | % | znesek | znesek | % | znesek | % | znesek |

2003 | 15 | 38 % | 24 | 62 % | 39 | 24 | 32 % | 51 | 68 % | 75 |

2004 | 13 | 7 % | 175 | 93 % | 188 | 27 | 10 % | 235 | 90 % | 262 |

2005 | 50 | 78 % | 14 | 22 % | 64 | 64 | 71 % | 26 | 29 % | 90 |

2006 | 40 | 56 % | 32 | 44 % | 72 | 66 | 52 % | 62 | 48 % | 128 |

2007 | 69 | 67 % | 34 | 33 % | 104 | 160 | 65 % | 87 | 35 % | 247 |

2008 | 41 | 60 % | 28 | 40 % | 69 | 97 | 33 % | 195 | 67 % | 291 |

2009 | 93 | 93 % | 6 | 7 % | 99 | 179 | 87 % | 26 | 13 % | 206 |

2010 | 142 | 58 % | 105 | 42 % | 248 | 148 | 40 % | 225 | 60 % | 373 |

2011 | 87 | 67 % | 42 | 33 % | 129 | 127 | 57 % | 94 | 43 % | 221 |

2012 | 149 | 69 % | 68 | 31 % | 217 | 162 | 56 % | 125 | 44 % | 287 |

Skupaj | 701 | 57 % | 529 | 43 % | 1230 | 1054 | 48 % | 1,125 | 52 % | 2179 |

[1] Leta 2014 ga bo nadomestil evropski sosedski instrument.

[2] Alžirija, Armenija, Azerbajdžan, Belorusija, Egipt, Gruzija, Izrael, Jordanija, Libanon, Libija, Moldavija, Maroko, zasedena palestinska ozemlja, Sirija, Tunizija in Ukrajina.

[9999] Nekatere intervencije obravnavajo blaženje in prilagajanje, zato skupni znesek ni vsota obeh stolpcev.

[8888] Nekatere intervencije obravnavajo blaženje in prilagajanje, zato skupni znesek ni vsota obeh stolpcev.

--------------------------------------------------

PRILOGA III

TOKOVI PODNEBNEGA FINANCIRANJA IZ SREDSTEV EU ZA DRŽAVE V RAZVOJU V OBDOBJU 2007–2013

+++++ TIFF +++++

--------------------------------------------------

PRILOGA IV

REVIZIJSKA METODOLOGIJA IN ZBIRANJE DOKAZOV

Shematičen pregled revizijskega pristopa je v nadaljevanju.

PREDHODNA ŠTUDIJA

1. Pred revizijo je bila opravljena predhodna študija za opredelitev ključnih tveganj, povezanih s podnebnim financiranjem EU. To preiskovanje je temeljilo na pregledu dokumentacije in razgovorih z uslužbenci Komisije, ESZD, nevladnih organizacij in sekretariata Sveta, ki delajo na glavnih področjih podnebnega financiranja za države v razvoju.

RAZGOVORI

2. Revizorji so opravili razgovore z vodji upravnih in/ali finančnih enot, nacionalnimi referenti iz 17 oddelkov ter visokimi uslužbenci šestih nevladnih organizacij. Oddelki Komisije so bili izbrani glede na njihove specifične odgovornosti na področjih iz obsega revizije, nevladne organizacije pa so bile izbrane zaradi pridobitve zunanjih pogledov drugih sodelujočih pri podnebnem financiranju.

Komisija:

Generalni direktorat za razvoj in sodelovanje (DEVCO [1])

Direktorat C – Trajnostna rast in razvoj

Generalni direktorat za podnebno politiko (CLIMA)

Direktorat A – Mednarodna in podnebna strategija

Direktorat B – Evropski in mednarodni trgi ogljika

Direktorat C – Vključevanje prilagajanja na podnebne spremembe in nizkoogljične tehnologije

Generalni direktorat za humanitarno pomoč in civilno zaščito (ECHO)

Direktorat A, enota 4 – Posebne tematske politike

Direktorat B, enota 5 – Azija in Latinska Amerika, Karibi, Pacifik

Direktorat C, enota 2 – Proračun, zunanja revizija, informacijski sistemi

Generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve (ECFIN)

Direktorat D, enota 4 – Globalizacija – Trgovina – Razvoj

Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD):

Upravni direktorat I – Horizontalne zadeve – Azija in Pacifik

Upravni direktorat I.B.1 – Kitajska, Hong Kong, Macao, Tajvan, Mongolija

Upravni direktorat V.A.4 – Države Mercosur

Upravni direktorat VI.B1 – Globalna vprašanja in boj proti terorizmu

Direktorat za upravljanje virov A – Finance in upravna podpora

Evropska investicijska banka (EIB):

Direktorat za projekte – Okoljske, podnebne in socialne zadeve

Direktorat za posle zunaj Evropske unije in držav kandidatk

Direktorat za finančni nadzor

Sekretariat Sveta:

Direktorat E, Oddelek 1B – Podnebne spremembe, koordinacija, horizontalne zadeve

Nevladne organizacije:

Oxfam International (Bruselj) in urad Oxfama v Bangladešu in Ugandi

CAN Europe in CAN Tanzania (forum civilne družbe v Tanzaniji o podnebnih spremembah in mreža za podnebne ukrepe)

WWF (urad v Bruslju)

Concern Worldwide (Bangladeš)

Shushilan (Bangladeš)

World Agroforestry Centre (Indonezija)

VPRAŠALNIK

3. Štirim državam članicam je bil poslan vprašalnik za pridobitev informacij in njihovih pogledov.

IZBIRA DRŽAV IN REGIJ

4. Za pisarniški pregled je bilo izbranih 16 držav in dve regiji. Izbirna merila so bila naslednja:

usklajevanje: države, v katerih deluje dovolj donatorjev, da je mogoče oceniti delitev dela med njimi;

raven podnebnega financiranja: države, ki so od Komisije od leta 2002 naprej prejele precejšnje zneske podnebnega financiranja;

razvojne značilnosti in izpostavljenost podnebnim spremembam: države v različnih položajih, kot so najmanj razvite države, majhne otoške države v razvoju, države BRICS [2] in države, ki so prejele visoke zneske podnebnega financiranja kljub razmeroma visokemu indeksu človekovega razvoja. (HDI);

geografska pokritost: države iz različnih geografskih območij: Afrika, Azija in Pacifik, Latinska Amerika in evropsko sosedstvo.

5. Izbrane so bile naslednje države: Bangladeš, Bolivija, Brazilija, Srednjeafriška republika, Kitajska, Etiopija, Gvajana, Indonezija, Mali, Maroko, Mauritius, Nikaragva, Tanzanija, Uganda, Ukrajina in Vanuatu.

6. Kot regiji sta bili za analizo izbrani Vzhodna Afrika in Azija, saj sta prejeli največ podnebnega financiranja od Komisije.

VZORČENJE

7. Za preizkus uporabe kazalnikov iz Ria v skladu z zavezo hitrega financiranja Komisije je bil analiziran naključno izbran vzorec desetih (od skupaj 19) programov.

8. Na podlagi naključno izbranega vzorca 20 programov, povezanih s podnebjem (vključno z dvostranskimi in večstranskimi načini zagotavljanja financiranja), je bila preizkušena Komisijina izbira načinov za zagotavljanje financiranja.

OBISKI V ŠTIRIH PARTNERSKIH DRŽAVAH

9. Štiri partnerske države (Bangladeš, Indonezija, Tanzanija in Uganda) od 16 so bile izbrane za obisk na podlagi visokih zneskov financiranja in različnih vrst vplivov podnebnih sprememb in potreb, ki jih te povzročajo.

10. Med obiski, ki so potekali od 13. do 25. januarja 2013, je revizijska ekipa opravila razgovore z uslužbenci delegacij EU, predstavniki ustreznih nacionalnih organov, glavnimi razvojnimi partnerji (iz EU in izven nje) ter predstavniki nevladnih organizacij in civilne družbe. Na terenu so bili obiskani tudi izbrani programi.

+++++ TIFF +++++

[1] Znan tudi kot EuropeAid.

[2] Brazilija, Rusija, Indija, Kitajska in Južna Afrika.

--------------------------------------------------

PRILOGA V

GLAVNI POTENCIALNI VIRI PRIHODKOV, KI JIH JE KOMISIJA OPREDELILA ZA POVEČANJE PODNEBNEGA FINANCIRANJA

Vir: SEC(2011) 487 final in SEC(2010) 409 final.

Vir prihodka | Opis | Napredek | Ocenjeni letni prihodek |

Prihodki od dražb v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami (ETS) | – EU ETS je ena najbolj naprednih tržno naravnanih shem, ki so bile razvite do danes, [1] in največji zlahka količinsko opredeljiv vir, ki temelji na oblikovanju cen za emisije ogljika. – EU ETS je bil uveden leta 2005; 1. januarja 2013 se je začela faza III, v kateri so dražbe postale glavna metoda za razdeljevanje dovoljenj za emisije CO2. – Do leta 2020 naj bi se vsako leto prodalo skoraj 1 milijardo emisijskih kuponov EU, ki bi za države članice ustvarjali prihodek. – Prihodki od dražb pravic za letalstvo so v EU ETS vključeni od 1. januarja 2012 (glej spodaj). | Tretja faza ETS se je začela 1. januarja 2013. Določeno je, da morajo države članice vsaj 50 % prihodkov od dražb emisij dodeliti za obravnavo ciljev v zvezi s podnebnimi spremembami, tudi v državah v razvoju. Po ocenah Komisije bi ta vir lahko ustvaril 20 milijard EUR na leto. Toda veljavna in zanesljiva ocena ni mogoča glede na to, da je pobuda precej nova, da so cene za emisije ogljika nedavno padle in da je Evropski parlament zavrnil predlog Komisije za stabilizacijo ravni cen. Ker je uporaba teh prihodkov odvisna od držav članic, delež, ki bi bil dodeljen za dolgoročno podnebno financiranje v državah v razvoju, ni znan. | 20–30 milijard EUR |

Oblikovanje cen za emisije ogljika za mednarodni pomorski in letalski promet | – Določanje cene (davka) za mednarodne letalske in pomorske emisije, da bi se doseglo večje zmanjšanje emisij. – Oblikovanje cen za negativne vplive emisij omogoča popravek nedelovanja trga in ustvarja ustrezno in stroškovno učinkovito spodbudo za dodatno zmanjšanje teh emisij. | Kazni za presežene emisije ogljika za lete so bile v zakonodajo EU vključene leta 2008, [2] veljati pa so začele leta 2013. Države nečlanice EU, kot so ZDA in Kitajska, so temu ostro nasprotovale, kar je povzročilo pomisleke o zakonitosti tega ukrepa. Novembra 2012, potem ko je Mednarodna organizacija civilnega letalstva (ICAO) napovedala, da namerava začeti iskati skupno rešitev, se je EU odločila odložiti izvajanje sheme EU ETS za mednarodni zračni promet za eno leto, medtem ko se pod okriljem ICAO pripravlja izčrpen sporazum. Če ne bi bilo zadovoljivega napredka pri svetovnem sporazumu, bo EU znova uvedla kazni. Vsaka država članica pa se bo odločila, kako bo porabila svoje prihodke od letalske sheme. Pri oblikovanju cen za emisije ogljika v pomorskem prometu je bil proces počasnejši. Junija 2013 je Komisija predlagala ukrepe za vključitev emisij pomorskega prometa v ETS od leta 2018 naprej, po možnosti pod okriljem Mednarodne pomorske organizacije (IMO). O porabi prihodkov od pomorske sheme še ni bila sprejeta nobena odločitev, zato ni nobenega zagotovila o tem, kolikšni zneski bodo namenjeni podnebnemu financiranju za države v razvoju. | do 24 milijard USD. [3] |

Nov mehanizem trga ogljika | – Zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za izravnavo emisij drugod. – Trg ogljika je že vzpostavljen in preko mehanizma čistega razvoja (CDM) ustvarja pomembne finančne tokove za države v razvoju. – Zagotovil naj bi se nov in bolj ambiciozen mehanizem trga ogljika, ki bi temeljil na eksplicitnem oblikovanju cen za emisije ogljika, kar bi zagotovilo nov vir javnih prihodkov, zlasti v gospodarsko razvitejših državah v razvoju in mednarodno konkurenčnih sektorjih. | Komisija je novembra 2012 objavila študijo o možnostih zasnove novega mehanizma trga ogljika v okviru UNFCCC kot osnovo za pogajanja na konferenci v Dohi (COP 18. novembra 2012) in dokument za razpravo o povečanju v rezultate usmerjenega financiranja REDD+. | n. r. |

Obdavčitev finančnega sektorja | – Za obdavčitev finančnega sektorja se obravnava več možnosti (npr. obdavčitev transakcij, ki bi bila lahko osredotočena na trgovanje s tujimi valutami), nekatere pa se v nekaterih državah članicah že uporabljajo. | Evropska komisija je 28. septembra 2011 predlagala direktivo Sveta o enotnem davku na finančne transakcije za EU. Svet predloga ni sprejel, 22. januarja 2013 pa je 11 držav članic Komisijo pozvalo, naj pripravi nov predlog za obdavčitev trgovanja z delnicami, obveznicami in izvedenimi finančnimi instrumenti. Novi predlog Komisije je bil predstavljen 14. februarja 2013. Davek naj bi ustvaril od 30 do 35 milijard EUR na leto, vendar ni navedeno, ali bodo ti prihodki namenjeni obravnavi potreb držav v razvoju. [4] | 30–35 milijard EUR |

Dodatno povečanje zasebnega financiranja | – Spodbujanje zasebnega financiranja razvitih držav za dopolnitev domačega zasebnega financiranja v državah v razvoju. – Učinek finančnega vzvodja bi lahko dosegli s tem, da bi povečali privlačnost splošnega poslovnega okolja za domače in mednarodne naložbe. – Subvencionirane obrestne mere bi lahko pomagale izboljšati profil tveganja in donosa naložb. – Javno-zasebna partnerstva za porazdelitev stroškov in tveganja financiranja. – Zagotovitev jamstev v podporo izdaji dolga za projekte, povezane s podnebjem. – Tehnična pomoč pri zagotavljanju projektnih informacij in pripravi za pritegnitev zanimanja zasebnih investitorjev. | Sedaj ni mednarodno dogovorjenega pristopa za spremljanje in dokazovanje čistega dobička mednarodnih finančnih tokov, ki jih zasebni sektor usmerja v podnebne ukrepe v državah v razvoju. Svet je maja in novembra 2012 pozval Komisijo in države članice, naj dosežejo skupni dogovor o opredelitvi zasebnega podnebnega financiranja. Po navedbah uslužbencev Odbora za ekonomsko politiko in Ekonomsko-finančnega odbora bo podskupina delovne skupine za podnebje (Delovna skupina za mednarodne okoljske vidike) preučila pojem zasebnega financiranja, vendar je to preučevanje še v zelo zgodnji fazi. Zato še ni ocene morebitnih prihodkov iz tega vira in deleža, ki bi se lahko namenil za podnebno financiranje za države v razvoju. | n. r. |

Dostop do podnebnega financiranja prek multilateralnih in drugih razvojnih bank | – Spodbuda za usmerjanje financiranja iz javnih in zasebnih virov v pomembne naložbene projekte. – Multilateralne in druge razvojne banke so med drugim Evropska investicijska banka (EIB) in večje bilateralne finančne institucije, kot je npr. francoska Agence Française de Développement (AFD), nemška Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW) in nordijska okoljskofinančna korporacija (NEFCO). | Komisija in države članice EU so vzpostavile sedem regionalnih investicijskih instrumentov EU [5], ki zajemajo vse države v okviru zunanjega sodelovanja EU in vse sektorje dejavnosti. Cilj je združiti nepovratna sredstva iz proračuna EU in ERS ter prispevke držav članic z dodatnimi viri (lastniški kapital, jamstva, posojila itd.), ki bi jih večinoma zagotovile EIB in druge razvojne banke. Komisija je novembra 2010 napovedala, da bo v okviru sedmih regionalnih investicijskih instrumentov EU uvedla instrumente za podnebne spremembe, da bi spodbudila prilagoditev programov držav v razvoju na vplive podnebnih sprememb in vlaganja v nizkoogljično prihodnost [6]. Za investicijske sklade, ki jih upravlja EIB, ni ciljev ali ciljnih vrednosti za povečanje podnebnega financiranja za države v razvoju. Poleg tega je še prezgodaj za ugotavljanje trendov v zvezi s podnebnim financiranjem v investicijskih skladih, saj so bili instrumenti za podnebne spremembe uvedeni šele konec leta 2010, mnogi investicijski skladi pa so bili ustanovljeni šele nedavno. | n. r. |

[1] Glejštudije OECD (http://www.oecd.org/environment/cc/39725657.pdf) in nevladnih organizacij (http://www.mcc-berlin.net/fileadmin/data/pdf/Publikationen/Tuerk_Sterk_Haites_Mehling_Flachsland_Kimura_Betz_Jotzo_2009_Linking_Emissions_Trading_Schemes.pdf).

[2] Direktiva 2008/101/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o spremembi Direktive 2003/87/ES zaradi vključitve letalskih dejavnosti v sistem za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti (UL L 8, 13.1.2009, str. 3).

[3] Na podlagi poročila svetovalne skupine generalnega sekretarja ZN na visoki ravni o podnebnem financiranju, 5. november 2010.

[4] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/other_taxes/financial_sector/.

[5] Skrbniški sklad EU za infrastrukturo za Afriko (ITF) leta 2007, sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo (NIF) leta 2008, naložbeni okvir za zahodni Balkan (WBIF) leta 2010, sklad za spodbujanje naložb v Latinski Ameriki (LAIF) leta 2010, sklad za spodbujanje naložb v Srednjo Azijo (IFCA) leta 2010, karibski investicijski sklad (CIF) leta 2012, azijski investicijski sklad (AIF) leta 2012 in investicijski sklad za Pacifik (IFP) leta 2012.

[6] Glej sporočilo Komisije za javnost z dne 29. novembra 2010 (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-10-1621_en.htm), v katerem je navedeno: "S to inovativno pobudo se bosta okrepila tudi poročanje in preglednost financiranja EU na področju podnebnih ukrepov."

--------------------------------------------------

PRILOGA VI

OPREDELITVE, KI JIH KOMISIJA IN ŠTIRI DRŽAVE ČLANICE EU, IZBRANE ZA REVIZIJO, UPORABLJAJO ZA IZRAZA "NOV" IN "DODATEN"

Viri:

(1) Vprašalnik za države članice EU za poročilo o odgovornosti za leto 2011

(http://ec.europa.eu/europeaid/how/accountability/eu-annual-accountability-reports/country_answers_en.htm).

(2) Poročilo Has the EU kept its Fast-start Climate Finance promises?, maj 2010, CAN Europe in drugi.

(3) Informacije s spletne strani, ki jo je pripravil nizozemski minister za okolje in prostorsko načrtovanje

(www.faststartfinance.org/home).

(4) Študija Evropskega parlamenta, ki jo je opravil Generalni direktorat za zunanjo politiko – Briefing on Climate Change Financing: The concept of additionality in the light of the Commission proposal for a development cooperation instrument (DCI) for 2014–2020, junij 2013.

| Opredelitev, ki se uporablja pri poročanju o hitrem financiranju |

Evropska komisija | – nov: ki se dodeli poleg že dogovorjene podpore za podnebne ukrepe (1, 2, 4) – dodaten: ki se dodeli iz nerazporejene razlike do zgornje meje odhodkov za zunanje ukrepe iz proračuna EU, zato ne zmanjša ali nadomesti nobenega drugega načrtovanega razvojnega financiranja (dodeli se poleg sprva načrtovanega financiranja za razvojno sodelovanje in podnebne ukrepe v obdobju 2010–2012) (1, 4) |

Nemčija | – nov: financiranje iz inovativnih virov financiranja (npr. sredstva od dražb emisijskih kuponov CO2 v sistemu za trgovanje z emisijami EU (ETS)) (1) – dodaten: financiranje, ki je dodano podnebnemu financiranju v primerjavi z referenčnim letom 2009 (1, 2, 4) |

Francija | – združevanje razvojnega in podnebnega financiranja, ciljne ravni ali pojem dodatnosti niso opredeljeni (4) – del povečane zaveze za podnebno financiranje v Franciji, deloma šteje za nacionalno URP (2, 4) |

Italija | – ni natančnih informacij (kombinacija več opredelitev, npr.: dodano podnebnemu financiranju v primerjavi z nekim referenčnim letom in/ali dodano povprečnemu letnemu podnebnemu financiranju v nekem referenčnem obdobju) (1, 4) |

Združeno kraljestvo | – prevzeta obveznost, ki se zagotavlja iz vse večjega proračuna Združenega kraljestva za URP, do leta 2013 naj bi dosegel 0,7 % bruto nacionalnega dohodka (1, 4) |

--------------------------------------------------