[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 14.11.2007

COM(2007) 707 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o pregledu Priporočila 2001/331/ES o določitvi najmanjših meril za okoljske inšpekcijske preglede v državah članicah [SEC(2007) 1493]

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o pregledu Priporočila 2001/331/ES o določitvi najmanjših meril za okoljske inšpekcijske preglede v državah članicah

Uvod

Inšpekcijski pregledi so pomembno sredstvo za zagotavljanje izvajanja in izvrševanja okoljske zakonodaje Skupnosti.

Ob ugotovitvi, da obstaja veliko neskladje med inšpekcijskimi sistemi v državah članicah, sta Evropski parlament in Svet leta 2001 sprejela Priporočilo 2001/331/ES o določitvi najmanjših meril za okoljske inšpekcijske preglede v državah članicah[1].

Priporočilo vsebuje nezavezujoča merila za načrtovanje, izvajanje, nadaljnje spremljanje in poročanje o okoljskih inšpekcijskih pregledih. Cilj Priporočila je doseči večje izpolnjevanje okoljskega prava Skupnosti ter prispevati k njegovemu doslednejšemu izvajanju in izvrševanju v vseh državah članicah.

Države članice so poročale o svojem izvajanju Priporočila in izkušnjah pri njegovi uporabi. Na podlagi teh poročil in drugih razpoložljivih informacij je bila Komisija zadolžena za pripravo poročila o izvajanju Priporočila in predloga za njegov nadaljnji razvoj, če je potrebno v obliki direktive.

Poročilo, v katerem so povzete razpoložljive informacije o izvajanju in uporabi Priporočila, je priloženo temu sporočilu[2].

Komisija namerava pred sprejetjem konkretnih predlogov zbrati prispevke od drugih institucij, neformalnega omrežja za izvajanje in uveljavljanje okoljskega prava (IMPEL[3]) in drugih zainteresiranih strani.

Sporočilo je skladno z načrtom za boljšo pravno ureditev, saj sta izpolnjevanje in izvrševanje določb osnovna elementa regulativnega ciklusa.

Sporočilo je predloženo Evropskemu parlamentu, Svetu, Ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij. Namen Sporočila je podrobno razložiti mnenje Komisije glede nadaljnjega razvoja Priporočila ter začeti široko razpravo z drugimi institucijami in zainteresiranimi stranmi.

Evropski parlament, Svet, Ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij so pozvani, naj predstavijo svoje mnenje glede vprašanj, ki so obravnavana v temu sporočilu.

Komisija bo v letu 2007 organizirala srečanja z zainteresiranimi stranmi in izvedla spletno posvetovanje.

Prispevke iz omrežja IMPEL bo dobila s projektom IMPEL o nadaljnjem razvoju Priporočila, ki naj bi se končal do konca leta 2007.

Komisija bo ob upoštevanju izida teh razprav predlagala ustrezno pot za nadaljnji razvoj Priporočila v letu 2008.

1. IZVAJANJE PRIPOROčILA V DRžAVAH čLANICAH

Vse države članice so predložile poročilo o izvajanju Priporočila in poročilo o svojih izkušnjah pri njegovi uporabi.

V mnogih primerih so bile predložene informacije nepopolne ali pa jih je bilo težko primerjati. V nekaterih državah članicah, kjer okoljski inšpekcijski pregledi spadajo v pristojnost regij, sklepnih ugotovitev ni bilo mogoče oblikovati na nacionalni ravni. Poleg tega je treba navesti, da se večina informacij nanaša na stanje v obdobju 2002–2003, medtem ko so nekatere države članice poslale posodobljene informacije za leto 2006.

Kljub vrzelim v razpoložljivih informacijah je razvidno, da so skoraj vse države članice delno izvajale Priporočilo (v različnih stopnjah), a ga je le nekaterim uspelo izvesti v celoti. Podrobnejše informacije o izvajanju Priporočila so na voljo v priloženem poročilu.

Razpoložljive informacije kažejo, da še vedno obstaja veliko neskladje glede načina izvajanja okoljskih inšpekcijskih pregledov znotraj Skupnosti. Zaradi takšnega neskladja ni mogoče zagotoviti, da bi se okoljska zakonodaja v Skupnosti izvajala v celoti. Posledica neskladja je tudi izkrivljanje konkurence med podjetji.

Vzrok za nepopolno izvajanje je delno ta, da države članice različno tolmačijo opredelitve in merila Priporočila ter zahteve glede poročanja.

Obstajajo tudi velike razlike glede politične prednosti, ki jo države članice dajejo okoljskim inšpekcijskim pregledom. Nekatere države članice so poudarile, da jim omejena sredstva, ki jih imajo na voljo za inšpekcijske organe, ne omogočajo, da bi v celoti razvile učinkovit sistem okoljskih inšpekcijskih pregledov.

2. PODROčJA PRIPOROčILA, KI BI SE LAHKO IZBOLJšALA

Razpoložljive informacije kažejo, da je pri naslednjih sestavnih delih Priporočila potrebna nadaljnja razprava, da se izboljša njegova učinkovitost.

2.1. Opredelitev področja uporabe

Priporočilo zdaj zajema okoljske inšpekcijske preglede vseh industrijskih obratov ali drugih podjetij ali objektov, pri katerih je za emisije v zrak, izpust v vodo, odlaganje ali predelavo odpadkov potrebna odobritev, dovoljenje ali izpolnjevanje zahtev za izdajo dovoljenja v skladu s pravom ES. To opredelitev področja uporabe je treba pojasniti. Države članice različno tolmačijo področje uporabe, zaradi česar so nastale velike razlike v številu obratov, za katere so potrebni okoljski inšpekcijski pregledi, in med deleži obratov, ki se vsako leto pregledajo v državah članicah. Nekatere države članice na primer uporabljajo Priporočilo le za obrate, ki spadajo na področje uporabe Direktive IPPC[4], medtem ko ga druge uporabljajo tudi pri drugih obratih. Razlika v tolmačenju je pomembna zlasti za sektor odpadkov, v katerem za mnogo obratov, ki ne spadajo na področje uporabe Direktive IPPC, veljajo zahteve za inšpekcijske preglede.

Sedanje področje uporabe se osredotoča predvsem na industrijske obrate in obrate za ravnanje z odpadki ter izključuje mnogo dejavnosti, ki jih ureja okoljska zakonodaja Skupnosti.

Priporočilo zlasti ne vsebuje meril za inšpekcijski nadzor pošiljk odpadkov. Pošiljke odpadkov preko meja so urejene na ravni EU z Uredbo o pošiljkah odpadkov[5]. Izvajanje te uredbe je za Komisijo zelo pomembna prednostna naloga. Pri skupnih inšpekcijskih pregledih, ki jih je 13 držav članic hkrati izvedlo v 30 pristaniščih EU v okviru omrežja IMPEL, je bilo ugotovljeno, da je približno 50 % pošiljk odpadkov nezakonitih. Ti izsledki pa tudi nedavni pomembni primeri nezakonitih pošiljk odpadkov, npr. odlaganje odpadkov v Slonokoščeni obali, ki je povzročilo smrtne primere in resno onesnaženje okolja, so spodbudili številne pozive iz držav članic, evropskih institucij, nevladnih organizacij in splošne javnosti, naj se okrepi izvrševanje Uredbe o pošiljkah odpadkov, zlasti glede inšpekcijskih pregledov, ki jih je treba izvesti. Za Skupnost je zelo pomembno, da v boju proti nezakonitim pošiljkam odpadkov nastopi složno. Nova uredba o pošiljkah odpadkov, ki je bila sprejeta leta 2006 in je začela veljati julija 2007, vsebuje nekatere določbe za boljše izvrševanje Uredbe in večje sodelovanje med državami članicami. Vendar ne določa meril za inšpekcijske preglede pošiljk odpadkov.

Tudi Priporočilo ne vsebuje meril za inšpekcijski nadzor območij Natura 2000. Namen zakonodaje ES o varstvu narave (Direktiva o pticah[6] in Direktiva o habitatih[7]) je vzpostaviti evropsko ekološko mrežo posebnih območij varstva in posebnih ohranitvenih območij (Natura 2000) ter zagotoviti varstvo in izboljšanje območij, ki sestavljajo mrežo. Pravilno izvajanje te zakonodaje je zelo pomembno za ohranjanje narave v EU. Komisija zato pozdravlja oblikovanje skupine Green Enforce Network, katere namen je spodbujanje sodelovanja in izmenjava izkušenj med državami članicami, da se olajša izvajanje zakonodaje o naravi. Skupina Green Enforce Network zdaj preučuje možnost prispevanja k nadaljnjemu razvoju okoljskih inšpekcijskih pregledov z oblikovanjem meril za inšpekcijski nadzor območij Natura 2000.

Druga okoljska zakonodaja, za katero se Priporočilo ne uporablja, zadeva registracijo in avtorizacijo kemikalij (REACH[8]), omejitev nekaterih nevarnih snovi v proizvodih (npr. Direktiva RoHS[9]), trgovino z ogroženimi vrstami[10] ter dejavnosti, povezane z gensko spremenjenimi organizmi in sistemi odgovornosti proizvajalca.

2.2. Pojasnitev opredelitev

Poročila kažejo, da države članice nekatere strokovne izraze, uporabljene v Priporočilu, tolmačijo različno. To je povzročilo razlike pri izvajanju Priporočila v državah članicah in informacijah v poročilih držav članic.

Različno tolmačenje je razvidno zlasti pri naslednjih izrazih:

- Inšpekcijski pregled, nadzor, revizija

Na podlagi Priporočila obsega izraz „inšpekcijski pregled“ dejavnosti, ki zajemajo pregledovanje in spodbujanje skladnosti nadzorovanih obratov z ustreznimi okoljskimi zahtevami ter spremljanje učinka obratov. V Priporočilu so navedene številne takšne dejavnosti kot primeri. Izraza „nadzor“ in „revizija“ sta del navedenih dejavnosti inšpekcijskega nadzora, vendar nista opredeljena.

Opredelitev inšpekcijskega nadzora v Priporočilu je torej zelo široka in naj bi zajemala vse dejavnosti, katerih cilj je spodbujati obrate k izpolnjevanju okoljskih zahtev. Vendar so si države članice izraz različno tolmačile, za nekatere je imel zelo ozek pomen, npr. le neposredni nadzor v obratih, medtem ko so imele druge države članice širši pristop.

Ta razlika v tolmačenju vpliva na izvajanje Priporočila, zlasti na načrtovanje inšpekcijskih pregledov, saj se morajo pri načrtih inšpekcijskega nadzora upoštevati vse zadevne dejavnosti. Otežuje tudi primerjavo podatkov, ki so jih države članice predložile glede izvedenih inšpekcijskih pregledov, zlasti deležev nadzorovanih obratov, ki so bili pregledani.

- Inšpekcijski organ

V skladu s Priporočilom je inšpekcijski organ kateri koli javni organ, ki ima sedež v državi članici ali ga država članica imenuje ter je pristojen za zadeve iz Priporočila, in vsaka pravna oseba, ki jo je ta organ pooblastil, da izpolni zadevne naloge pod njegovim nadzorom, če takšna oseba nima osebnega interesa glede izida inšpekcijskih pregledov, ki jih izvaja. V nekaterih državah članicah, kjer lahko mnogo različnih organov neposredno ali posredno sodeluje pri dejavnostih inšpekcijskega nadzora, je bilo včasih težko ugotoviti, kateri organi veljajo za inšpekcijske. Ta nejasnost vpliva na izvajanje Priporočila, zlasti na načrtovanje inšpekcijskih pregledov, saj bi načrti morali zajemati dejavnosti vseh inšpekcijskih organov.

- Načrt inšpekcijskega nadzora, program inšpekcijskega nadzora

Izraza „načrt inšpekcijskega nadzora“ in program „inšpekcijskega nadzora“ v Priporočilu nista opredeljena. Številne države članice si izraz „načrt inšpekcijskega nadzora“ različno razlagajo. Šlo naj bi za strateški dokument, s katerim bi se dalo prednost okoljskim inšpekcijskim pregledom. Izraz se je zamenjevalo z izrazom „program inšpekcijskega nadzora“, v katerem so navedeni obrati, ki jih je treba pregledati v določenem obdobju in ki morajo biti v skladu s Priporočilom del načrta inšpekcijskega nadzora. Posledica tega je, da so načrti inšpekcijskega nadzora mnogih držav članic sestavljeni le iz seznama obratov ali sektorjev, ki se bodo pregledali v določenem obdobju. Razlika med obema izrazoma je pomembna tudi za izvajanje določb o dostopu do okoljskih informacij. Nekatere države članice zagovarjajo svojo odločitev, da načrtov inšpekcijskega nadzora ne dajo na voljo javnosti, ker želijo preprečiti, da bi upravljavci obratov izvedeli in bili opozorjeni, da je v kratkem načrtovan inšpekcijski pregled. Razlika med načrtom in programom bi bila lahko koristna pri razlikovanju političnega (načrt) in operativnega vidika (program); tako bi se načrti lahko objavili brez strahu, da bi bili ogroženi posamezni inšpekcijski pregledi.

- Čezmejni mehanizem

Države članice bi morale v skladu s Priporočilom spodbujati usklajevanje inšpekcijskih pregledov v zvezi z obrati in dejavnostmi, ki bi lahko imele pomembne čezmejne posledice. Informacije, ki so jih države članice glede tega predložile v svojih poročilih, so bile nepopolne in neskladne. Nekatere države članice so navedle nekaj primerov upravnega sodelovanja s sosednjimi državami ali okrožji. Nekatere države članice so se sklicevale na skupne inšpekcijske preglede pošiljk odpadkov, izvedene pri projektih IMPEL. Nekatere države članice so opisale splošnejšo izmenjavo izkušenj med državami članicami v okviru projektov IMPEL. Zaradi takšnega različnega tolmačenja ni bilo mogoče oceniti, ali so države članice izvedle ta del Priporočila.

- Redni in izredni inšpekcijski pregledi

V skladu s Priporočilom se redni inšpekcijski pregledi izvajajo kot del načrtovanega programa inšpekcijskega nadzora. Izredni inšpekcijski pregledi se izvajajo v primeru pritožb, v zvezi z izdajo, podaljšanjem ali spremembo dovoljenja ali kot del preiskav nesreč, izrednih dogodkov in primerov neizpolnjevanja določb.

V nekaterih državah članicah so bile oblikovane različne vrste inšpekcijskih pregledov, npr. odzivni in neodzivni inšpekcijski pregledi, načrtovani in nenačrtovani inšpekcijski pregledi itd. Pri teh pregledih ni vedno možno ugotoviti, ali spadajo k rednim ali izrednim inšpekcijskim pregledom. Zaradi razlik v tolmačenju teh izrazov je bilo težko oceniti izvajanje Priporočila v nekaterih državah članicah. Razlika je pomembna zlasti pri načrtovanju inšpekcijskih pregledov, saj je treba pri načrtih upoštevati čas in sredstva, potrebna za redne in izredne inšpekcijske preglede.

2.3. Merila za načrtovanje, izvajanje in nadaljnje spremljanje inšpekcijskih pregledov ter poročanje o njih

Cilj Priporočila je doseči, da nadzorovani obrati bolje izpolnjujejo okoljsko zakonodajo. Države članice bi morale tudi zagotoviti, da je cilj okoljskih inšpekcijskih pregledov visoka raven varstva okolja. Za dosego tega so v Priporočilu določena merila za načrtovanje, izvajanje in nadaljnje spremljanje inšpekcijskih pregledov ter poročanje o njih.

2.3.1. Načrtovanje inšpekcijskih pregledov

V Priporočilu je določena priprava načrtov inšpekcijskega nadzora in splošna merila zanje z opisom, kaj naj načrti obsegajo, na kakšni osnovi jih je treba pripraviti in najmanj kaj morajo vsebovati.

Vse države članice teh meril niso v celoti izvedle. Načrti inšpekcijskega nadzora v mnogih državah članicah ne vsebujejo strateških elementov, temveč so sestavljeni iz seznamov obratov ali sektorjev, ki jih je treba pregledati v določenem obdobju.

Poleg tega, da je treba pojasniti nekatere ključne strokovne izraze, povezane z načrtovanjem inšpekcijskega nadzora, kot je navedeno v točki 2.2., bi se lahko nadalje izboljšalo načrtovanje inšpekcijskih pregledov v državah članicah. To bi državam članicam omogočilo, da kar najbolje izkoristijo razpoložljiva sredstva, tako da so uspešnejše pri določanju obratov za inšpekcijske preglede. Nekatere države članice so že uvedle napredne sisteme za načrtovanje inšpekcijskih pregledov. Upravljalni pristopi na podlagi tveganja k načrtovanju inšpekcijskih pregledov so bili predlagani kot način za doseganje dobre prakse pri inšpekcijskih pregledih. Pristop na podlagi tveganja lahko temelji na različnih merilih, npr. na okoljskem tveganju, okoljskih ciljih in preteklem izpolnjevanju določb obrata. Primer takšnega pristopa je britanski sistem ocenjevanja upravljavca in tveganja za onesnaževanje (Operator and Pollution Risk Appraisal – OPRA), ki temelji na več merilih, npr. zapletenosti obratov, njihovi lokaciji in emisijah ter uspešnosti upravljavca in preteklem delovanju obrata.

2.3.2. Izvajanje inšpekcijskih pregledov

V Priporočilu je navedeno, da je treba oglede na kraju samem redno izvajati kot del rednih inšpekcijskih pregledov organov in v primeru pritožb, nesreč, izrednih dogodkov ali primerov neizpolnjevanja določb ter po izdaji dovoljenja in pred ponovno izdajo, podaljšanjem ali spremembo dovoljenja. Določena so merila, ki opisujejo, kako je treba navedene oglede na kraju samem izvajati. Ugotovitve ogledov na kraju samem je treba vključiti v poročila, ki jih je treba sporočiti upravljavcu in dati na voljo javnosti. Nevarne nesreče, nevarne izredne dogodke ali resne primere neizpolnjevanja določb je treba preiskati, da se pojasnijo vzroki in odgovornost, omilijo ali odstranijo posledice za okolje, določijo ukrepi, ki jih je treba sprejeti, ter morebitne sankcije ali ukrepi izvrševanja. Zagotoviti je treba, da upravljavec obrata te ukrepe izvaja. Meril za druge dejavnosti inšpekcijskega nadzora ni.

2.3.3. Vrednotenje načrtov inšpekcijskega nadzora

Čeprav v Priporočilu ni izrecno navedeno, da je treba izvajanje načrtov inšpekcijskega nadzora ovrednotiti, morajo države članice v skladu s točko VIII Priporočila poročati o vrednotenju uspešnosti ali neuspešnosti svojih načrtov inšpekcijskega nadzora.

Vrednotenje uspešnosti načrtov inšpekcijskega nadzora velja za pomembno sredstvo za izboljšanje načrtovanja inšpekcijskih pregledov. Nekatere države članice so oblikovale izpopolnjene sisteme za vrednotenje uspešnosti načrtov inšpekcijskega nadzora. S temi sistemi lažje opredelijo svoje načrte za prihodnost.

2.4. Poročanje

S prvim poročanjem je bila zbrana velika količina informacij, ki kažejo, kako se Priporočilo izvaja in uporablja v državah članicah. Vendar te informacije niso vedno primerljive in vedno ne omogočajo jasnega sklepanja o učinkovitosti inšpekcijskih sistemov v državah članicah. Predlagano je bilo, da bi bilo treba oblikovati enostavnejši sistem poročanja, ki bi bil bolj usmerjen na presojanje uspešnosti inšpekcijskih sistemov. Treba bi bilo oblikovati zelo jasno in enotno obliko za takšen sistem poročanja, da bi se zagotovila primerljivost informacij.

2.5. Dostop do podatkov

V Priporočilu je navedeno, da je treba dati načrte inšpekcijskega nadzora in poročila inšpekcijskih pregledov na voljo javnosti v skladu z Direktivo 90/313/EGS. To direktivo je medtem zamenjala Direktiva 2003/4/ES. V novi direktivi so podrobneje kot v prejšnji določeni pojem okoljskih informacij, razlogi za odklonitev dostopa do informacij in obveznost, da se podatki dejavno dajo na voljo javnosti, npr. na spletu.

Iz poročil je razvidno, da številne države članice načrtov inšpekcijskega nadzora in poročil inšpekcijskih pregledov ne dajo na voljo javnosti. Države članice so za to navedle različne razloge. Načrti inšpekcijskega nadzora so pogosto seznami obratov, ki jih je treba pregledati v določenem obdobju. Objava teh informacij bi lahko ogrozila uspešnost inšpekcijskih pregledov. Tudi poročila inšpekcijskih pregledov se pogosto ne objavijo, ker bi lahko vsebovala zaupne poslovne informacije.

Informacije, povezane z okoljskimi inšpekcijskimi pregledi, so zajete v zahtevah Direktive 2003/4/ES, torej pravna obveznost – dati informacije na voljo javnosti – že obstaja. V Direktivi je navedenih dovolj razlogov za izjeme, ko se dostop do teh informacij lahko odkloni, kadar je treba zaščititi druge pomembnejše interese.

Pogosto je osnovni vzrok za pomanjkljivo izvajanje teh določb ta, da imajo organi težave pri iskanju praktičnih načinov za ločevanje zaupnih informacij od informacij, ki bi morale biti dostopne javnosti. Treba je na primer najti način, pri katerem bo strateški del načrta inšpekcijskega nadzora dostopen javnosti, vendar ne del, ki vsebuje seznam obratov, ki bodo pregledani v določenem obdobju.

3. PREDLAGANA POT

Pred sprejetjem Priporočila se je razpravljalo, ali bi morala biti merila za okoljske inšpekcijske preglede pravno zavezujoča ali ne. Izid razprave je bilo sprejetje nezavezujočega priporočila in poziv Komisiji, naj Priporočilo pregleda ob upoštevanju izkušenj pri njegovem izvajanju in, kadar je potrebno, predloži predlog direktive.

Ker se Priporočilo ne izvaja v celoti, je po mnenju Komisije treba preučiti uvedbo pravno zavezujočih zahtev za okoljske inšpekcijske preglede. Poleg tega je treba pojasniti splošna merila za okoljske inšpekcijske preglede ter zagotoviti nadaljnje smernice in izmenjavo informacij glede njihovega izvajanja. V skladu s tem se predlagajo naslednji ukrepi.

3.1. Pregled Priporočila

Priporočilo mora biti splošni okvir za sisteme okoljskega inšpekcijskega nadzora v državah članicah. Njegova merila so splošne narave in opisujejo, kako je okoljske inšpekcijske preglede treba načrtovati, izvajati in spremljati. Zaradi zelo splošne in opisne narave meril ne bi bilo primerno, da se spremenijo v pravno zavezujoče zahteve.

Da pa se izboljša izvajanje in učinkovitost Priporočila, ga je treba spremeniti. Zlasti bi bilo treba preučiti možnost, da se razširi njegovo področje uporabe, tako da čim bolj zajema vse dejavnosti, ki so pomembne za okolje. Opredelitve, ki se nanašajo na inšpekcijske preglede, je treba pojasniti. Upoštevati bi bilo treba nadaljnje izboljšanje meril za načrtovanje inšpekcijskih pregledov. Oblikovati bi bilo treba sistem poročanja, ki bi bil čim bolj enostaven in jasen ter bi zagotavljal primerljive informacije o tem, kako inšpekcijski sistemi delujejo in ali dosegajo cilj boljšega izpolnjevanja okoljske zakonodaje.

3.2. Sektorske zahteve za inšpekcijski nadzor

Poleg splošnih meril za okoljske inšpekcijske preglede, določenih v Priporočilu, bi bilo treba v sektorske dele zakonodaje vključiti posebne pravno zavezujoče zahteve za inšpekcijski nadzor nekaterih obratov ali dejavnosti. Pravno zavezujoče zahteve so potrebne za zagotovitev, da se da večja politična prednost inšpekcijskim pregledom in da se okoljska zakonodaja bolje izvršuje po vsej Skupnosti. Prednost opredeljevanja zahtev za inšpekcijski nadzor v vsakem zakonodajnem aktu je, da se zahteve lahko prilagodijo posebni naravi in nevarnostim obratov ali dejavnosti, ki se v njih opravljajo, ter da so lahko natančnejše in bolje usmerjene kot splošna merila. Sektorske zahteve za inšpekcijski nadzor lahko dopolnjujejo Priporočilo ali pa se nanašajo na obrate ali dejavnosti, ki v Priporočilu niso zajete.

Primer obstoječega dobro delujočega sektorskega inšpekcijskega sistema je sistem, ki je bil vzpostavljen z Direktivo o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč Seveso II[11]. Organi morajo v skladu s to direktivo vzpostaviti sistem inšpekcijskega nadzora ali druge nadzorne ukrepe, ustrezne za vrsto zadevne organizacije. V Direktivi je opredeljena najmanjša pogostost inšpekcijskih pregledov na kraju samem na leto in z njo so države članice dolžne zagotoviti, da se programi inšpekcijskega nadzora izdelajo za vse organizacije, da se po vsakem inšpekcijskem pregledu pripravi poročilo in se v primernem času skupaj z vodstvom organizacije preveri izvajanje odrejenih ukrepov, če je to potrebno.

V okviru pregleda Direktive IPPC[12], ki je vključen v zakonodajni delovni program Komisije za leto 2007, in na podlagi analize izvajanja te zakonodaje bo Komisija preučila, kako bi lahko vzpostavila okvir za boljše izpolnjevanje zakonodaje, da bi zagotovila večjo doslednost držav članic pri inšpekcijskem nadzoru obratov IPPC in okrepila zaupanje v njihov nadzor.

Komisija preučuje možnost, da bi predlagala posebna pravno zavezujoča pravila za inšpekcijske preglede pošiljk odpadkov. Inšpekcijski pregledi pošiljk odpadkov se v nasprotju z inšpekcijskimi pregledi obratov izvajajo na različnih mestih, npr. v morskih pristaniščih, na cestah ali mejnih prehodih, in pri njih običajno sodeluje veliko različnih organov, npr. carina, policija in okoljski organi. Določiti bi bilo treba posebna merila, da se zagotovijo zadostna kakovost in pogostost inšpekcijskih pregledov ter primerno usposabljanje in sodelovanje med organi.

Pri zakonodaji v zvezi s proizvodi, kot je npr. Direktiva 2002/95/ES o omejevanju uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi[13], se skladnost preverja s sistemom postopkov za nadzor trga in ugotavljanje skladnosti. Proučiti bi bilo treba, ali je treba ta sistem ob sedanjem pregledu te direktive okrepiti.

Drugi akti okoljske zakonodaje, ki se zdaj pregledujejo ali pripravljajo in pri katerih se bo preučila nujnost uvedbe ali okrepitve zahtev za inšpekcijski nadzor, so:

- Direktiva 2003/87/ES o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti in o spremembi Direktive Sveta 96/61/ES[14]

- Uredba (ES) št. 2037/2000 o snoveh, ki tanjšajo ozonski plašč[15]

- Direktiva 98/83/ES o kakovosti vode, namenjene za prehrano ljudi[16]

- Direktiva 86/609/EGS o približevanju zakonov in drugih predpisov držav članic o varstvu živali, ki se uporabljajo za poskusne in druge znanstvene namene[17]

- Direktiva 2002/96/ES o odpadni električni in elektronski opremi[18]

- Uredba Sveta (ES) št. 338/97 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi[19]

- prihodnja direktiva o injiciranju in podpovršinskem shranjevanju ogljika

Vprašanje inšpekcijskega nadzora bi se moralo upoštevati tudi pri prihodnjih revizijah zakonodaje.

3.3. Razvoj vodenja in sodelovanja med državami članicami

V okviru omrežja IMPEL so bili izvedeni številni projekti, katerih cilj je bil okrepiti sodelovanje in spodbuditi izmenjavo informacij med državami članicami glede okoljskih inšpekcijskih pregledov[20]. Komisija je te projekte dejavno podpirala in pri njih sodelovala.

Navesti je treba zlasti naslednje projekte:

V okviru Pobude za revizijo IMPEL (IMPEL Review Initiative – IRI) se skupini višjih inšpektorjev iz različnih držav zaupa naloga, da razišče regulativni okvir kandidatnega inšpektorata s primerjavo prakse kandidatnega inšpektorata z ureditvami v inšpektoratih članov revizijske skupine. Projekti IRI so bili izvedeni v 8 državah članicah, ki so se za to prostovoljno javile – v Nemčiji (v mestu Mannheim), na Irskem (v mestu Wexford), v Belgiji (v Bruslju), v Franciji (v mestu Douai), na Nizozemskem (v mestu Zwolle), v Španiji (v mestu Santiago de Compostela), na Švedskem (v mestih Stockholm in Södertälje) in v Združenem kraljestvu (na Škotskem) ter na Norveškem – med letoma 2001 in 2007.

Skupina IMPEL za čezmejne pošiljke odpadkov (IMPEL Cluster Transfrontier Shipments of Waste) je izvedla več projektov v zvezi s preprečevanjem nezakonitih pošiljk odpadkov, vključno z organiziranjem skupnih dejavnosti inšpekcijskega nadzora.

IMPEL je oblikoval številne smernice o tem, kako načrtovati in izvajati inšpekcijske preglede. Organizirana je bila izmenjava informacij in izkušenj med inšpektorji.

Vse navedene pobude so imele pozitiven učinek na krepitev inšpekcijskega nadzora v Skupnosti in IMPEL bi morali spodbuditi, naj nadaljuje s podobnimi projekti.

[1] UL L 118, 27.4.2001, str. 41.

[2] Delovni dokument služb Komisije SEC XXXX, Poročilo o izvajanju Priporočila 2001/331/ES o določitvi najmanjših meril za okoljske inšpekcijske preglede v državah članicah, Priloga k Sporočilu Komisije o pregledu Priporočila 2001/331/ES.

[3] Evropsko omrežje za izvajanje in izvrševanje okoljskega prava: http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm.

[4] Direktiva 96/61/ES z dne 24. septembra 1996 o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja, UL L 257, 10.10.1996, str. 1.

[5] Uredba (ES) št. 1013/2006 o pošiljkah odpadkov, UL L 190, 12.7.2006, str. 1.

[6] Direktiva 79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic, UL L 103, 25.4.1979, str. 1, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 91/244/EGS, UL L 115, 8.5.1991, str. 41.

[7] Direktiva 92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, UL L 206, 22.7.1992, str. 7.

[8] Uredba (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter o ustanovitvi Evropske agencije za kemikalije in o spremembi Direktive 1999/45/ES ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (EGS) št. 793/93 in Uredbe Komisije (ES) št. 1488/94 ter Direktive Sveta 76/769/EGS in direktiv Komisije 91/155/EGS, 93/67/EGS, 93/105/ES in 2000/21/ES, UL L 396, 30.12.2006, str. 1.

[9] Direktiva 2002/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta o omejevanju uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi, UL L 037, 13.2.2003, str. 19.

[10] Uredba Sveta (ES) št. 338/97 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi, UL L 61, 3.3.1997, str. 1.

[11] Direktiva 96/82/ES o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, UL L 10, 14.1.1997, str. 13, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2003/105/ES, UL L 345, 31.12.2003, str. 97.

[12] Direktiva 96/61/ES o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja

[13] UL L 37, 13.2.2003, str. 19.

[14] UL L 275, 25.10.2003, str. 32.

[15] UL L 244, 29.9.2000, str. 1.

[16] UL L 330, 5.12.1998, str. 32.

[17] UL L 358, 18.12.1986, str. 1.

[18] UL L 37, 13.2.2003, str. 24.

[19] UL L 61, 3.3.1997, str. 1.

[20] Podrobnejše informacije so na voljo na spletišču IMPEL: http://ec.europa.eu/environment/impel/index.htm.