Ob upoštevanju stopnje do katere so socialni partnerji vključeni v organizacijo in upravljanje sistemov poklicnega dodatnega pokojninskega zavarovanja predlog direktive predvideva, da se njegovo izvajanje lahko zaupa državam članicam.

Ob upoštevanju raznolikosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja v državah članicah ta predlog direktive sprejema prožen pristop za izvajanje nekaterih določb, povezanih s pogoji za pridobitev pravic do pokojnine in prenosa. Države članice bi lahko imele na voljo daljši rok za prenos nekaterih določb, ki bi kratkoročno lahko bile preveč obvezujoče.

Cilj člena 7 je dopolniti določbe, ki veljajo na evropski ravni na področju dolžnosti obveščanja, določene v Direktivi 2003/41/ES. Področje uporabe te direktive zajema prav tako sisteme, ki ne delujejo po načelu kapitalizacije, in je širše od področja uporabe Direktive 2003/41/ES, kar pomeni, da je treba na tem področju sprejeti dodatne določbe. Poleg tega Direktiva 2003/41/ES ne predvideva dolžnosti obveščanja zavarovancev in upravičencev; to področje je treba dopolniti z dolžnostjo obveščanja vseh morebitnih odhajajočih delavcev, zavarovancev ali nezavarovanih delavcev, o posledicah za pravice do dodatne pokojnine, ki nastanejo zaradi prenehanja delovnega razmerja.

- Da bi odhajajoči delavci lahko pridobili zadostne pravice iz dodatnega pokojninskega zavarovanja v času zaposlitve, zlasti tisti, ki so imeli več zaporednih zaposlitev, je treba omejiti možnost uporabe poskusnih dob, to je obdobja vključenosti v sistem, po katerem delavec doseže pridobljene pravice. To obdobje ne sme biti daljše od dveh let.

- Treba je skrajšati čakalno obdobje, v katerem delavec še ne more vstopiti v sistem. To obdobje ne sme biti daljše od enega leta (razen kadar najnižja starost še ni dopolnjena). Tako sistemi obdržijo zlasti možnost, da povežejo čakalno obdobje s poskusno dobo (ki običajno ni daljša od enega leta).

- Zahteva po zvišanju najnižje starosti najbolj zavira mobilnost mladih delavcev, če odhod pred dopolnjeno najnižjo starostjo povzroči izgubo pravic do pokojnine za obdobje zaposlitve pred dopolnjeno najnižjo starostjo. Delavec mora začeti pridobivati pravice iz dodatnega pokojninskega zavarovanja najpozneje pri starosti 21 let.

Da bi se zmanjšali negativni učinki pogojev za pridobitev pravic do dodatne pokojnine na uresničevanje pravice do prostega gibanja, predlog direktive predvideva naslednje olajšave:

Odstavki a) („dodatna pokojnina“), b) („sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja“) in d) („pravica do pokojnine“) vsebujejo opredelitve enake tistim, ki so uporabljene za namene Direktive 98/49/ES, zaradi zagotovitve skladnosti s področjem uporabe navedene Direktive.

Države članice morajo Komisiji sporočiti besedilo nacionalnih določb, ki direktivo prenašajo v nacionalno zakonodajo, in tudi primerjalno tabelo teh določb in te direktive.

Bolj obvezujoč akt, kakor je uredba, ne bi omogočil prilagodljivosti, ki je potrebna za upoštevanje precejšne raznovrstnosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja in dejstva, da so pogosto prostovoljni.

Manj obvezujoč akt, kakor so pravila o ravnanju, bi imel manj možnosti, da bi zagotovil želen rezultat, glede na to, da razprave, ki potekajo na evropski ravni že več kot petnajst let, niso privedle do prostovoljne pobude te vrste. Poleg tega mnoge elemente, na katerih temeljijo sistemi dodatnega pokojninskega zavarovanja, urejajo zakonodaje držav članic.

Izbira instrumenta in praktični vidiki so v skladu z načelom sorazmernosti: izbrana oblika je oblika direktive in ne uredbe, zato da se upošteva raznovrstnost organizacije sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja v državah članicah, čeprav je vzpostavljen splošni okvir z določenimi cilji, ki jih morajo države članice doseči, ne da bi bili pri tem podrobno določeni ukrepi, ki bi zagotovili dosego teh ciljev.

Razne smernice in priporočila, ki so jih v zadnjih desetih letih večkrat oblikovale evropske institucije, niso privedle do bistvenega približanja nacionalnih zakonodaj in prav nasprotno obstaja nevarnost, da bodo ta razhajanja še bolj vidna v Evropski uniji 25 držav.

Pravna podlaga tega predloga sta člena 42 in 94 Pogodbe ES. Člen 42 je že bil pravna podlaga Direktive 1998/49/ES. Člen 94 Pogodbe ES v tem pogledu ustreza, ker je resnično izboljšanje prenosljivosti pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja nemogoče brez izboljšanja poklicne mobilnosti na splošno, vključno z mobilnostjo znotraj držav članic. Poleg tega je nujno potrebna boljša splošna poklicna mobilnost, da se omogoči dobro delovanje skupnega trga z zaposlovanjem prilagodljive delovne sile, ki je ne ovirajo nekatera pravila za urejanje sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja, kakor so tista, ki v določenih primerih delavca obvezujejo, da mora ostati pri istem delodajalcu daljše obdobje zato, da si pridobi pravice iz dodatnega pokojninskega zavarovanja.

Mobilnost delavcev, tako znotraj posamezne države članice kakor med državami članicami, je bistven dejavnik za dobro delovanje evropskega trga dela in je sestavni del prizadevanj lizbonske strategije za povečanje zaposlovanja in gospodarsko rast. Zato je treba izboljšati ne samo mobilnost med eno in drugo državo članico, temveč tudi poklicno mobilnost znotraj posamezne države članice. Nekatera pravila, ki urejajo sisteme pokojninskega zavarovanja, zlasti pravila s področja pridobitve pokojninskih pravic, zavirajo to notranjo mobilnost. Vse to zlasti ovira razvoj podjetij iz druge države članice zaradi težav pri zaposlovanju usposobljenega osebja (ker je to osebje zadržano v njihovih podjetjih zaradi pravil, ki urejajo sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja). Skladno s tem je cilj te direktive približevanje zakonodaj držav članic na tem področju, zato da bi se izboljšali pogoji konkurence na evropskem trgu dela.

Ta predlog vzpostavlja skupna načela, ki omogočajo uresničevanje pravice do svobodnega gibanja, temeljne svoboščine Skupnosti in delovanje notranjega trga, načel , ki sodijo v okvir prilagoditve sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja, ki že poteka v državah članicah.

Čeprav ta predlog formalno ni vpisan v program dela Komisije in ni treba, da je predmet presoje vplivov, so službe Komisije menile, da je zaradi boljše priprave zakonodaje in večje preglednosti treba preučiti različne možnosti glede ukrepov, ki se lahko sprejmejo na tem področju, in tudi njihove posledice glede stroškov in koristi.

·Zbiranje in uporaba strokovnega znanja in izkušenj

Prejeti odgovori članov pokojninskega foruma, vključno z odgovori držav članic in socialnih partnerjev, so bili zajeti v presoji vplivov, ki spremlja ta predlog.

Od svoje ustanovitve 2001 je bil odbor na področju dodatnega pokojninskega zavarovanja (v nadaljevanju pokojninski forum) zelo vključen v preučevanje ovir za mobilnost, ki so jih ustvarila pravila za ureditev sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja. Pokojninski forum sestavljajo predstavniki držav članic, socialnih partnerjev in pokojninskih skladov ter drugih organov, dejavnih na tem področju.

Komisija se je dvakrat posvetovala s socialnimi partnerji. Prvo posvetovanje je obravnavalo smotrnost in možno usmeritev ukrepa Skupnosti, ki se nanaša na prenosljivost poklicnih pokojninskih pravic. Odgovori socialnih partnerjev so bili na splošno naklonjeni ukrepu Skupnosti na tem področju. Komisija je torej začela drugo fazo posvetovanja z evropskimi socialnimi partnerji o možni vsebini ukrepa Skupnosti. To posvetovanje je pokazalo, da so imeli socialni partnerji različna mnenja glede gibala ukrepa in instrumentov. Zato niso začeli pogajanj za dosego avtonomnega sporazuma.

Nedavno sporočilo Komisije spomladanskemu Evropskemu svetu 2005 in tudi vključene smernice poudarjajo pomembnost politik za izboljšanje odzivnosti trgov dela s pospeševanjem zlasti poklicne in geografske mobilnosti. Proti koncu leta 2005 bo Komisija sprejela akcijski načrt zakonitih migracij, ki bo prav tako dajal pobude v tej zvezi.

Tako je nujno zagotoviti, da pravila, ki urejajo delovanje teh sistemov ne ovirajo mobilnosti delavcev in tako zmanjšujejo možnosti mobilnih delavcev, da pridobijo dovolj pravic do pokojnine na koncu svoje delovne dobe in hkrati zmanjšujejo prilagodljivost in učinkovitost trga dela. Čeprav mnogo dejavnikov določa odločitev posameznika, da zamenja zaposlitev, je jasno, da dejstvo, da lahko izgubi znaten del svojih pravic do dodatne pokojnine resnično zavira voljo do zamenjave zaposlitve.

Zato je cilj tega predloga hkrati zmanjšati ovire za prost pretok med državami članicami in ovire za mobilnost znotraj posamezne države članice, ki jih povzročajo nekatere določbe sistemov dodatnih pokojninskih zavarovanj. Te ovire se nanašajo na: pogoje za pridobitev pravic do pokojnine, pogoje za ohranitev pravic do mirujoče pokojnine, prenosljivost pridobljenih pravic. Poleg tega je cilj predloga izboljšati informacije delavcem o tem, kako mobilnost lahko vpliva na pravice do dodatne pokojnine.

Revidirana Lizbonska strategija in Evropski program socialne politike poudarjata pomembnost mobilnosti za izboljšanje sposobnosti prilagajanja delavcev in podjetij ter za okrepitev prilagodljivosti trga dela. Ob upoštevanju vse večje pomembnosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja za kritje starostnih tveganj postane zlasti pomembno zmanjšanje ovir za mobilnost, ki izhajajo iz teh sistemov. V lizbonskem akcijskem načrtu je Komisija objavila svojo namero, da predloži zakonodajne predloge na tem področju.

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 42 in 94 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora,

ob upoštevanju mnenja Odbora regij,

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Prosto gibanje oseb je ena od temeljnih svoboščin Skupnosti; Pogodba v členu 42 predvideva, da Svet v skladu s postopkom, določenim v členu 251, na področju socialne varnosti sprejme ukrepe, potrebne za vzpostavitev prostega gibanja delavcev.

(2)Socialna varnost delavcev glede pokojnine je zagotovljena z zakonsko predpisanimi sistemi socialne varnosti, dopolnjenimi z dodatnimi sistemi socialne varnosti, povezanimi s pogodbo o zaposlitvi, katerih pomen je v državah članicah vedno večji.

(3)Svet ima široka diskrecijska pooblastila za izbiro najbolj primernih ukrepov za dosego cilja člena 42 Pogodbe. Sistem usklajevanja, predviden v Uredbi Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo znotraj Skupnosti in v Uredbi Sveta (EGS) št. 574/72 z dne 21. marca 1972 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe (EGS) št. 1408/71 in zlasti pravila za seštevanje, se ne nanašajo na dodatno pokojninsko zavarovanje, razen na sisteme, zajete v pojmu „zakonodaja“, kakor je opredeljen v prvem pododstavku člena 1(j) Uredbe (EGS) št. 1408/71, ali o katerih država članica da izjavo skladno s tem členom. Za sisteme dodatnega pokojninskega zavarovanja je zato treba sprejeti posebne ukrepe, da bi se upoštevala njihova posebna narava in značilnosti, kakor tudi raznovrstnosti teh sistemov znotraj držav članic in med posameznimi državami članicami ter zlasti vloge socialnih partnerjev pri njihovem izvajanju.

(4)Direktiva Sveta 98/49/ES z dne 29. junija 1998 o zaščiti pravic iz dodatnega pokojninskega zavarovanja zaposlenih in samozaposlenih oseb, ki se gibljejo v Skupnosti, prvi poseben ukrep za izboljšanje uresničevanja pravice do prostega gibanja delavcev na področju sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja.

(5)Treba je tudi uporabiti člen 94 Pogodbe, ker so neskladja med nacionalnimi zakonodajami, ki urejajo dodatno pokojninsko zavarovanje, takšne narave, da bi lahko ovirala uresničevanje pravic do prostega gibanja delavcev kakor tudi delovanje skupnega trga. Zato je treba za izboljšanje prenosljivosti pravic do dodatnega pokojninskega zavarovanja delavcev, ki se gibljejo v Skupnosti in znotraj iste države članice, uskladiti nekatere pogoje za pridobitev pravic do pokojnine in zbližati pravila o ohranitvi mirujočih pravic in prenosa pridobljenih pravic.

(6)Za zagotovitev, da pogoji za pridobitev pravic do dodatne pokojnine ne posegajo v uresničevanje pravice do prostega gibanja delavcev v Evropski uniji, je treba določiti omejitve glede pogojev za pridobitev teh pravic zato, da kadar delavec uresničuje svojo pravico do prostega gibanja ali se giblje znotraj ene izmed držav članic, lahko ob koncu zaposlitve prejme primerno pokojnino.

(7)Prav tako je treba nadzorovati pravično prilagoditev mirujočih pokojninskih pravic, da bi se izognili kaznovanju odhajajočih delavcev. Ta cilj je mogoče uresničiti s prilagoditvijo mirujočih pravic z različnimi referenčnimi ukrepi, med katerimi so inflacija, raven plač ali še neplačani pokojninski prejemki ali stopnja donosa sredstev iz sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja.

(8)Da ne pride do prevelikih upravnih stroškov, ki nastanejo pri upravljanju z velikim številom mirujočih pravic manjše vrednosti, je treba sistemom omogočiti, da ne ohranjajo pridobljenih pravic, ampak uporabijo prenos ali plačilo sredstev, ki predstavljajo pridobljene pravice, kadar te ne presežejo mejne vrednosti, določenega v zadevni državi članici.

(9)Delavcem, ki menjajo delovno mesto, je treba zagotoviti možnost izbire med ohranitvijo njihovih pravic do pokojnine, pridobljenih iz izvirnega sistema dodatnega pokojninskega zavarovanja in prenosom ustreznih sredstev v drug sistem dodatnega pokojninskega zavarovanja, vključno s prenosom v drugo državo članico.

(10)Zaradi finančne vzdržnosti sistemov dodatnega pokojninskega zavarovanja imajo države članice možnost, da sheme brez skladov načeloma oprostijo obveznosti, da delavcem omogočijo prenos pridobljenih pravic. Vendar je treba za zagotovitev enakega obravnavanja delavcev, zajetih v sistemih s skladi, in delavcev v sistemih brez skladov, da si države članice prizadevajo za postopno izboljšanje prenosljivosti pravic iz sistemov brez skladov.

(11)Brez poseganja v Direktivo 2003/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. junija 2003 o dejavnostih in nadzoru institucij za poklicno pokojninsko zavarovanje, morajo odgovorni za upravljanje sistemov dodatnih pokojninskih zavarovanj delavce, ki uresničujejo ali imajo namen uresničevati svojo pravico do prostega gibanja, ustrezno obvestiti, zlasti o vplivu prenehanja zaposlitve na njihove pravice do dodatnega pokojninskega zavarovanja.

(12)Zaradi raznolikosti dodatnih sistemov socialne varnosti, se mora Skupnost omejiti le na določitev splošnega okvira ciljev za dosego in zato je Direktiva ustrezen pravni instrument.

(13)Ker države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganega ukrepa, in sicer zmanjšanja ovir pri prostem gibanju delavcev in pri delovanju notranjega trga, in bi jih bilo torej zaradi obsega predlaganega ukrepa laže doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je navedeno členu 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva, ki temelji zlasti na analizi učinka, opravljeni s pomočjo odbora na področju dodatnih pokojninskih zavarovanj, ne presega tistega, kar je potrebno za dosego teh ciljev.

(14)Ta direktiva določa minimalne zahteve, kar državam članicam omogoča, da sprejemajo ali ohranjajo najbolj ugodne določbe. Izvajanje te direktive ne more upravičevati nazadovanja glede na obstoječe stanje v vsaki državi članici.