Švica je podobno spremembo predlagala že leta 2018, da bi omogočila upravljanje volkov in nadzor nad njimi, ne da bi bilo treba odobriti odstopanja v skladu s členom 9 Konvencije. Glavni argument v podporo predlogu je bil, da se je število volkov v Evropi od začetka veljavnosti Konvencije znatno povečalo, zato stroga raven varstva ni potrebna. Na osemintridesetem sestanku stalnega odbora je predsednik sklenil, da se o predlogu ne bo glasovalo, ker je ugotovil, da veliko število pogodbenic ni bilo pripravljeno zavzeti stališča o tej zadevi. Švica je napovedala, da želi ponovno obravnavati predlog, ko bodo na voljo ustrezna poročila v okviru Bernske konvencije (poročanje v skladu z Resolucijo št. 8 (2012) o stanju ohranjenosti vrst in habitatov) in na ravni EU (poročanje v skladu s členom 17 direktive o habitatih).

Švica je predlagala spremembo dodatkov k Sporazumu. Predlog zajema znižanje ravni varstva za volka (Canis lupus) s premikom iz Dodatka II (strogo zavarovane živalske vrste) v Dodatek III (zavarovane živalske vrste – ureditev je mogoča). Uvrstitev živalskih vrst na seznam v dodatku II ali III temelji na znanstvenih podatkih, ki so na voljo v času pogajanj o Sporazumu, ter na seznamih ogroženih sesalcev, ptic, dvoživk in plazilcev v Evropi, ki jih je pripravil Evropski odbor za ohranjanje narave in naravnih virov Sveta Evrope. Na podlagi Sporazuma niso bila sprejeta nobena merila za nadaljnje uvrščanje vrst na seznam ali črtanje s seznama v dodatkih.

Stalni odbor je organ odločanja Konvencije, ki ima pooblastila, da oceni stanje ohranjenosti vrst in posledično ponovno pregleda njihovo uvrstitev na sezname v dodatkih h Konvenciji. Njegove naloge so navedene v členih od 13 do 15 Sporazuma. Sestane se najmanj vsaki dve leti in vedno, kadar tako zahteva večina pogodbenic. Postalo je običajno, da se stalni odbor sestane vsako leto.

Namen Konvencije o varstvu prosto živečega evropskega rastlinstva in živalstva ter njunih naravnih življenjskih prostorov (Bernska konvencija) iz leta 1979 (v nadaljnjem besedilu: Sporazum) je ohranitev evropskega prosto živečega rastlinstva in živalstva ter njunih naravnih življenjskih prostorov, zlasti tistih, katerih ohranitev zahteva sodelovanje več držav. Gre za medvladno pogodbo, ki je bila sklenjena pod okriljem Sveta Evrope. Sporazum je začel veljati 1. junija 1982. Evropska unija je pogodbenica Sporazuma od 1. septembra 1982. Sporazum ima trenutno 51 pogodbenic, vključno z vsemi državami članicami EU.

Ta predlog se nanaša na sklep o določitvi stališča, ki naj se v imenu Unije zastopa na dvainštiridesetem letnem sestanku stalnega odbora Konvencije o varstvu prosto živečega evropskega rastlinstva in živalstva ter njunih naravnih življenjskih prostorov, ki bo potekal v Strasbourgu v Franciji od 29. novembra do 2. decembra 2022. Stališče se nanaša na predvideno sprejetje (1) sklepa o spremembi Dodatka II in Dodatka III h Konvenciji ter (2) sklepa o predlaganih spremembah poslovnika stalnega odbora, ki naj bi ju sprejel stalni odbor.

Aktualni predlog Švice temelji na enaki utemeljitvi kot predlog iz leta 2018. Sklicuje se na pozitivni razvoj vrste po vsej Evropi in domnevno potrebo po uskladitvi varstvenega stanja na podlagi Konvencije glede na obstoječe pridržke nekaterih pogodbenic v zvezi s strogim varstvenim stanjem volka. Če bi bil predlog sprejet, bi dejansko privedel do najnižjega varstvenega stanja populacij volkov po vsej Evropi, ne glede na njihovo različno stanje ohranjenosti in trende na ozemlju pogodbenic in v biogeografskih regijah.

Od leta 2018 so na voljo posodobljene informacije o stanju ohranjenosti vrste.

Zadnje ocene na podlagi meril rdečega seznama Mednarodne zveze za ohranjanje narave in naravnih virov (IUCN) so bile izvedene leta 2018. Od devetih, večinoma čezmejnih populacij volkov v Evropski uniji in sosednjih državah so le tri „najmanj ogrožene“, šest pa jih je „ranljivih“ ali „potencialno ogroženih“. Populacija zahodnih centralnih Alp, ki živi v Švici, in skandinavska populacija, ki živi na Norveškem, sta glede na oceno rdečega seznama IUCN „ranljivi“.

Poleg tega ocena stanja ohranjenosti volka na ravni EU iz leta 2020, pripravljena na podlagi poročil, ki so jih predložile države članice, kaže, da je stanje ohranjenosti vrste v šestih od sedmih biogeografskih regij v EU še vedno neugodno – nezadostno. Čeprav se trendi glede populacije in območja razširjenosti na splošno izboljšujejo in kažejo, da se vrsta vrača v dele svojega zgodovinskega območja razširjenosti, v večini držav članic in biogeografskih regij še ni bilo doseženo ugodno stanje ohranjenosti. Vrsta je še vedno izpostavljena znatnim grožnjam in pritiskom, vključno z visoko stopnjo smrtnosti zaradi človeških vplivov (in sicer zaradi divjega lova).

Leta 2021 so bili objavljeni tudi rezultati poročanja v skladu z resolucijo št. 8 (2012) Bernske konvencije. Poročanje o stanju ohranjenosti za obdobje 2013–2019 je bilo v fazi preskušanja, zato prispevka niso predložile vse pogodbenice. Švica in Norveška, državi na območju razširjenosti čezmejnih populacij volkov, ki mejita na države članice EU, sta predložili svoji poročili. Švica je v svojem poročilu stanje ohranjenosti volka v celinski biogeografski regiji, eni od svojih dveh biogeografskih regij, označila za neugodno – nezadostno. Norveška je v svojem poročilu za obe svoji biogeografski regiji navedla, da je stanje ohranjenosti vrste neznano.

Evropska unija se popolnoma zaveda izzivov, povezanih s soobstojem ljudi in volkov, ki izhajajo iz povečanja števila in ozemeljske razširjenosti volkov. Zaradi teh izzivov sta potrebna pozornost in stalno spremljanje razmer. Glede na rezultate takega spremljanja bo morda treba razmisliti o nadaljnjih ukrepih, vključno z oceno sedanjega okvira za ohranjanje volkov. Evropska unija bo ocenila razmere, pri čemer bo upoštevala izid prihodnjega sestanka stalnega odbora. Vendar na tej stopnji glede na zgoraj navedene najnovejše podatke predlog Švice za znižanje varstvenega stanja volka po vsej Evropi z znanstvenega vidika in vidika ohranjanja narave ni upravičen. Predlog prav tako ni v skladu s sedanjim stanjem pravnega varstva vrste, ki ga zagotavlja Priloga IV k direktivi o habitatih. Glavni cilj Bernske konvencije in direktive o habitatih, tj. zagotoviti obnovitev in ohranitev ugodnega stanja ohranjenosti vrste, ni dosežen. Zdi se, da je v podporo prizadevanjem za odpravo večjih groženj za vrsto potrebno stanje strogega pravnega varstva. Obstoječi pravni okvir omogoča stalno obnavljanje vrste in pogodbenicam zagotavlja potrebna orodja za reševanje specifičnih težav, vključno z možnostjo odobritve odstopanj v skladu s členom 9 Konvencije (in členom 16 direktive o habitatih), če so izpolnjeni zahtevani pogoji.

Švicarski predlog bi uskladil zaščito volkov v okviru Bernske konvencije z enotno uporabo najnižjega varstvenega stanja. Glede na najnovejše ocene stanja ohranjenosti je priporočljivo okrepiti mednarodno sodelovanje med pogodbenicami, ki si delijo čezmejne populacije volkov, kar bi lahko privedlo do odprave obstoječih pridržkov in prispevalo k boljšemu usklajevanju prizadevanj za ohranjanje in upravljanje. Opozoriti velja, da Švica in Norveška nista izrazili nobenih pridržkov, zato ni nedoslednosti med stanjem pravnega varstva volka v navedenih državah in v državah članicah, s katerimi si delita populacije volkov.

Zato bi morala glede na najnovejše znanstvene podatke, ki so trenutno na voljo, in v skladu s sedanjim pravnim okvirom EU, Evropska unija nasprotovati predlogu Švice, da se volk (Canis lupus) premakne iz Dodatka II o „strogo zavarovanih živalskih vrstah“ v Dodatek III o „zavarovanih živalskih vrstah“ k Sporazumu. Bo pa spremljala razvoj populacij volkov in izzive, povezane z njihovim soobstojem z ljudmi.

3.2.Spremembe poslovnika stalnega odbora

V letih 2020 in 2021 se je zaradi pandemije COVID-19 stalni odbor Sporazuma sestal prek spletne platforme. Izkušnje so bile pozitivne, vendar so pokazale, da je treba obstoječa pravila, orodja in postopke odločanja iz Sporazuma prilagoditi novim delovnim metodam in potrebam. Sekretariat je v sodelovanju s predsedstvom Bernske konvencije predlagal več sprememb poslovnika stalnega odbora (dokument TPVS/Inf(2022)29), sestavljenega v skladu s členom 13(6) Sporazuma.

Poleg manjših redakcijskih sprememb, ki so bile predlagane zaradi večje jezikovne natančnosti in doslednosti, predlagane spremembe zajemajo naslednje:

·Pravilo 1 – Sestanki: uvedba možnosti za virtualne sestanke na daljavo in organizacijo elektronskega glasovanja;

·Pravilo 2 – Sklic: skrajšanje roka za obvestilo o sklicu sestanka stalnega odbora na šest tednov (z dveh mesecev);

·Pravilo 6 – Dokumentacija: pojasnilo o uporabi informacijske tehnologije za pripravo dokumentov za sestanke in njihovo pošiljanje pogodbenicam, tudi za potrebe pisnega postopka ali poenostavljenega pisnega postopka (tihega postopka);

·Pravilo 7 – Sklepčnost: pojasnilo, kaj se šteje za sklepčnost (več kot polovica pogodbenic);

·Pravilo 8 – Glasovanje: pojasnilo o načinu glasovanja in glasovanja po pisnem postopku;

·Pravilo 11 – Predsednik: pojasnilo o postopku glasovanja in večini za izvolitev članov predsedstva, če je potrebno tretje glasovanje;

·Pravilo 19 – Predsedstvo: vključitev zahteve po sklepčnosti za razprave predsedstva in vključitev določbe 19(c), ki pojasnjuje posebne naloge predsedstva;

·Dodatek 1 – Pravila, ki se uporabljajo za ocene na kraju samem: vključitev zahteve, da se pogodbenica in pritožnik dogovorita o strokovnjaku, imenovanem za misijo, in njegovem mandatu, ter zahteve, da stroške lokalnega prevoza, tolmačenja in prevajanja dokumentov nosi država gostiteljica;