OBVESTILO KOMISIJE

Smernice v zvezi z uporabo izvzetij na podlagi direktive o presoji vplivov na okolje (Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU) – členi 1(3), 2(4) in 2(5)

(2019/C 386/05)

Kazalo

Stran

1. Uvod 2

2. Obramba in odziv na civilne nesreče – člen 1(3) direktive o presoji vplivov na okolje 3

3. Izjemni primeri – člen 2(4) direktive o presoji vplivov na okolje 5

Določbe direktive 6

Prenos 6

Pomen izjemnih primerov 7

Omejitve zaradi zaupnosti 7

Izpolnjevanje ciljev Direktive 8

Preučitev drugih oblik presoje in vključevanje javnosti 8

Obveznost glede obveščanja Komisije 10

4. Zakonodajni akti – člen 2(5) direktive o presoji vplivov na okolje 10

Opredelitev projektov, sprejetih z nacionalnim zakonodajnim aktom 11

Sodni nadzor za projekte, sprejete z nacionalnim zakonodajnim aktom 11

5. Povzetek glavnih točk 12

1. Uvod

1.1 Ta dokument zagotavlja najnovejše informacije v zvezi z uporabo člena 1(3) ter člena 2(4) in (5) Direktive 2011/92/EU o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU (direktiva o presoji vplivov na okolje). V teh členih so določena izvzetja iz direktive o presoji vplivov na okolje. Prejšnji dokument Komisije z naslovom „Pojasnilo uporabe člena 2(3) direktive o presoji vplivov na okolje“ je vključen v te smernice in po potrebi posodobljen.

1.2 V členu 1(3) direktive o presoji vplivov na okolje so določene možnosti izvzetja projektov ali delov projektov s področja uporabe Direktive, če je njihov edini namen obramba ali odziv na civilne nesreče. Če so pogoji navedene določbe izpolnjeni, državam članicam ni treba uporabiti Direktive.

1.3 V skladu s členom 2(4) direktive o presoji vplivov na okolje lahko države članice v izjemnih primerih in pod pogojem, da so izpolnjeni cilji Direktive, posamezne projekte izvzamejo iz določb Direktive, če bi njihova uporaba negativno vplivala na namen projekta. Direktiva o presoji vplivov na okolje določa postopke, ki jih morajo uporabiti države članice in Komisija v primeru sklicevanja na izvzetje iz presoje vplivov na okolje na podlagi člena 2(4). Vendar Direktiva ne določa, kako bi bilo treba razlagati pojem „izjemni primeri“, izkušnje pa kažejo, da se lahko pojavijo dvomi o tem, kdaj je lahko sklicevanje na določbe tega člena legitimno. Pri uporabi tega izvzetja morajo biti izpolnjeni drugi pogoji (brez poseganja v člen 7 in ob upoštevanju potrebe po izpolnjevanju ciljev Direktive).

1.4 V skladu s členom 2(5) direktive o presoji vplivov na okolje je mogoče izvzeti projekt iz določb o javnem posvetovanju, kadar je projekt sprejet s posebnim aktom nacionalne zakonodaje. Kot pri izvzetjih na podlagi člena 2(4) morajo biti pri uporabi tega izvzetja izpolnjeni drugi pogoji (brez poseganja v člen 7 in ob upoštevanju potrebe po izpolnjevanju ciljev Direktive).

1.5 Namen tega obvestila je pomagati nacionalnim organom pri uporabi direktive o presoji vplivov na okolje. Za uradno razlago prava EU je pristojno samo Sodišče Evropske unije (SEU).

1.6 Da bi se lahko države članice zanašale na ta izvzetja, morajo ustrezne določbe Direktive v celoti prenesti v nacionalno zakonodajo.

2. Obramba in odziv na civilne nesreče – člen 1(3) direktive o presoji vplivov na okolje

Člen 1(3) Direktive 2011/92/EU, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Člen 1(3) – Če je tako določeno v nacionalnem pravu, se države članice lahko odločajo za vsak primer posebej, da se ta direktiva ne uporablja za projekte ali dele projektov, katerih edini namen je obramba, ali projekte, katerih edini namen je odziv na civilne nesreče, če ocenijo, da bi takšna uporaba škodljivo vplivala na navedene namene. * Podčrtano besedilo izraža spremembe, uvedene z Direktivo 2014/52/EU

2.1 V skladu s členom 1(3) Direktive lahko države članice izključijo projekte ali dele projektov s področja uporabe Direktive in s tem iz postopka presoje vplivov na okolje. Ta izključitev se uporablja samo za projekte ali dele projektov, katerih edini namen je obramba ali odziv na civilne nesreče. Država članica, ki uporabi to izključitev, mora dokazati, da bi uporaba direktive o presoji vplivov na okolje škodljivo vplivala na doseganje zadevnih namenov.

2.2 V prejšnjih različicah direktive o presoji vplivov na okolje (Direktiva 85/337/EGS, kakor je bila kodificirana z Direktivo 2011/92/EU) so že bila dovoljena izvzetja v primeru omogočanja obrambe. V Direktivi 2014/52/EU je pojasnjeno, da lahko država članica izvzetje uporabi le, kadar je obramba edini namen projekta. Namen te omejitve je, da bi se preprečile težave pri razlagi (projekti mešane narave še naprej spadajo na področje uporabe Direktive ( 1 ) ) in zagotovilo usklajeno izvajanje izvzetja. Pojem „obramba“ vključuje projekte, povezane z dejavnostmi zavezniških sil na ozemlju držav članic v skladu z mednarodnimi obveznostmi (glej uvodno izjavo 19 Direktive 2014/52/EU).

2.3 Področje uporabe člena 1(3) je bilo razširjeno na odziv na civilne nesreče ( 2 ) . Ta sprememba je temeljila na izkušnjah z izvajanjem, vendar pa je namenjena tudi uskladitvi direktive o presoji vplivov na okolje z Direktivo 2001/42/ES ( 3 ) o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (direktiva o strateški presoji vplivov na okolje). Tako kot v primeru obrambe lahko zadevna država članica projekt izvzame s področja uporabe Direktive na podlagi člena 1(3) samo, če je edini namen projekta odziv na civilno nesrečo.

2.4 V preteklosti so imele države članice možnost izvzetja projektov v zvezi s civilnimi nesrečami v izjemnih primerih v skladu s členom 2(4) Direktive 2011/92/EU. Prenos te možnosti na člen 1(3) pomeni, da državam članicam ni treba opraviti postopka obveščanja ali izpolniti ciljev direktive o presoji vplivov na okolje, če projekt izpolnjuje pogoje iz člena 1(3).

2.5 Vendar ustaljena sodna praksa SEU v zvezi z izvzetji kaže, da bi bilo treba določbo razlagati restriktivno. V zadevi C-435/97, Bolzano , je Sodišče v zvezi s členom 1(4) (nacionalna obramba) Direktive 85/337/EGS navedlo: „S tako izključitvijo se uvede izjema od splošnega pravila iz Direktive, da je treba vplive na okolje presoditi vnaprej, v skladu s tem pa jo je treba razlagati restriktivno.“

2.6 Izvzetje torej zajema samo projekte za odziv na civilne nesreče, ne pa tudi projekte, s katerimi se uvedejo ukrepi za preprečevanje takih civilnih nesreč. Na splošno bi bilo utemeljeno samo, če nesreče, zaradi katere je nastal projekt, ni bilo mogoče predvideti ali če jo je bilo mogoče predvideti, vendar projekta ni bilo mogoče izvesti prej. Na primer projekt za preprečitev poplavljanja se lahko šteje za ukrep za odziv na morebitno nesrečo, ki je dovolj nujen, da utemeljuje izvzetje, ki se zahteva, samo, če ga ni bilo mogoče izvesti prej. Če pa je poplava večkrat prizadela isti kraj, projekt pa je zapoznel ukrep za preprečitev morebitne prihodnje nesreče, izvzetje verjetno ni utemeljeno. Po drugi strani bi bilo mogoče nekatere nesreče, vključno z nekaterimi naravnimi nesrečami, predvideti, ne pa tudi preprečiti, in se zaradi njih izvedejo projekti (kot so nujna/takojšnja obnovitvena dela ali dela za preprečitev dodatne škode), ki lahko izpolnjujejo pogoje za izvzetje.

2.7 Komisija je za javne organe držav članic zbrala ključne sodbe SEU na tem področju ( 4 )

3. Izjemni primeri – člen 2(4) direktive o presoji vplivov na okolje

Člen 2(4) Direktive 2011/92/EU, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Brez poseganja v člen 7 lahko države članice v izjemnih primerih posamezen projekt izvzamejo iz določb te direktive, če bi njihova uporaba negativno vplivala na namen projekta, pod pogojem, da so izpolnjeni cilji te direktive. V tem primeru države članice: (a) preučijo, ali bi bila primerna druga oblika presoje; (b) omogočijo zadevni javnosti dostop do podatkov, pridobljenih z drugimi oblikami presoje iz točke (a), podatkov, ki se nanašajo na odločitev o odobritvi izvzetja, ter razlogov za njegovo odobritev; (c) pred izdajo soglasja obvestijo Komisijo o razlogih, ki utemeljujejo odobreno izvzetje, in ji zagotovijo podatke, ki so, kadar je primerno, na razpolago njihovim državljanom. Komisija nemudoma posreduje prejete dokumente drugim državam članicam. Komisija letno poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi tega odstavka. * Podčrtano besedilo izraža spremembe, uvedene z Direktivo 2014/52/EU

Določbe direktive

3.1 V členu 2(4) direktive o presoji vplivov na okolje (prejšnji člen 2(3) Direktive 85/337/EGS) sta določeni možnost, da države članice v „izjemnih primerih“ izvzamejo posamezen projekt iz zahtev Direktive, in možnost, da v takih primerih uporabijo alternativno obliko presoje. Zato bi se tako izvzetje uporabljalo za vsak primer posebej, pri čemer na primer izvzetje celotne kategorije projektov ne bi bilo mogoče. Določeni so postopkovni koraki, ki jih je treba sprejeti v primeru uporabe izvzetja. Poleg tega mora Komisija vsako leto poročati Evropskemu parlamentu in Svetu o tem, kako se je uporabljala določba. Člen 2(3) je bil nekoliko spremenjen z Direktivo 97/11/ES, pri čemer je bilo dodano besedilo „[b]rez poseganja v člen 7“ (čezmejne določbe), v členu 2(3)(c) pa je bilo besedilo „kjer je primerno“ nadomeščeno z besedilom „kjer se lahko uporabi“. Dodatno je bil spremenjen z Direktivo 2003/35/ES, ki je začela veljati 25. junija 2005, da bi se upoštevale določbe Aarhuške konvencije o udeležbi javnosti in dostopu do pravnega varstva. Glavni učinek te spremembe je bila odprava diskrecijske pravice držav članic v zvezi z vprašanjem, ali je treba javno objaviti informacije o drugih oblikah presoje. Z Direktivo 2014/52/EU sta bili dodani dve zahtevi za uporabo člena 2(4): izvzetje se lahko uporabi, če bi „uporaba [določb Direktive] negativno vplivala na namen projekta“, in „pod pogojem, da so izpolnjeni cilji te direktive“.

Prenos

3.2 V skladu s členom 2(4) imajo države članice možnost prenesti določbo. Če to možnost uporabijo, bi moralo biti besedilo zakonodaje za prenos zaradi pravne varnosti čim bolj usklajeno z besedilom Direktive, da bi se preprečilo odstopanje od pogojev Direktive.

Pomen izjemnih primerov

3.3 V prejšnjih različicah direktive o presoji vplivov na okolje člen 2(4) ne vsebuje opredelitve pojma „izjemni primeri“ niti primerov, ki bi lahko spadali na njegovo področje uporabe.

3.4 Stališče SEU je, da je za „pojme določbe prava Skupnosti, ki ne vsebuje izrecnega sklica na pravo držav članic zaradi določitve njenega pomena in področja uporabe, običajno potrebna avtonomna in enotna razlaga po vsej Skupnosti, pri čemer je treba upoštevati ozadje določbe in namen zadevne zakonodaje“ (glej sodbo v zadevi C-201/02 ( Delena Wells ), točka 37).

3.5 SEU razlaga pojem „izjemni primeri“ ozko ter je uporabilo ta pristop v zvezi z izvzetji iz člena 1(4) (nacionalna obramba) in člena 1(5) (projekti, sprejeti s posebnim aktom nacionalne zakonodaje) Direktive 85/337/EGS. V zadevi Linster (zadeva C-287/98, točka 49) je Sodišče navedlo, da bi bilo treba „[č]len 1(5) Direktive […] razlagati ob upoštevanju ciljev Direktive in dejstva, da ga je treba razlagati restriktivno, saj je določba, ki omejuje področje uporabe Direktive“. Besedilo Direktive 2014/52/EU jasno izraža, da zgolj zato, ker je mogoče dokazati, da je primer izjemen, izvzetje na podlagi člena 2(4) ni utemeljeno. Uporaba izvzetja v primeru, ko dejavniki, zaradi katerih je izjemen, ne preprečujejo popolne skladnosti z Direktivo, ne bi bila razumna. Povedano drugače, izvzetje mora biti povezano z nezmožnostjo izpolnitve vseh zahtev Direktive brez ogrožanja namena projekta.

3.6 Doel (C-411/17, točki 97 in 101) navedlo, da ni mogoče izključiti, da je lahko nujnost zagotavljanja zanesljivosti oskrbe z električno energijo „izjemen primer“. Po mnenju Sodišča Evropske unije člen 2(4) državam članicam nalaga, da morajo dokazati, da je tako tveganje za zanesljivo oskrbo z energijo „razumno verjetno“ Sodišče Evropske unije je v svoji nedavni sodbi v zadevi(C-411/17, točki 97 in 101) navedlo, da ni mogoče izključiti, da je lahko nujnost zagotavljanja zanesljivosti oskrbe z električno energijo „izjemen primer“. Po mnenju Sodišča Evropske unije člen 2(4) državam članicam nalaga, da morajo dokazati, da je tako tveganje za zanesljivo oskrbo z energijo „razumno verjetno“ ( 5 ) , načrtovani projekt pa mora biti dovolj nujen, da se upraviči neizvedba ocene. Poleg tega je mogoče na podlagi izkušenj Komisije z obvestili o izvzetju na podlagi člena 2(4) ugotoviti primere situacij, ki bi jih bilo mogoče opredeliti kot „izjemne primere“. Med letoma 2014 in 2017 je Evropska komisija prejela številna obvestila, ki so spadala v kategorijo izjemnih primerov. Čeprav se je večina primerov nanašala na odziv na civilne nesreče, za katerega v skladu s členom 2(4) Direktive 2014/52/EU ni potreben postopek obveščanja, so bili nekateri izjemne narave zaradi drugačnih razlogov.

3.7 Izvzetje na podlagi člena 2(4) v zvezi z „izjemnimi primeri“ se je med letoma 2014 in 2017 uporabilo v treh primerih. V enem izmed teh primerov je bila potreba po zagotovitvi oskrbe s plinom, v drugem potreba po tem, da projekt izpolni strateški interes v zvezi z energijo iz obnovljivih virov, v tretjem pa potreba po izvedbi projekta po tem, ko so javni organi sprejeli politične zaveze na visoki ravni zaradi krepitve zaupanja med skupnostmi v okviru širših pogajanj o spravi. V vseh teh primerih je bila potreba po projektu tako nujna, da bi bila njegova neizvedba v nasprotju z javnim interesom ter bi ogrozila politično, upravno ali ekonomsko stabilnost in varnost. V takih primerih so na voljo nekatere, četudi omejene, možnosti za uporabo tega izvzetja, če so izpolnjeni vsi pogoji.

3.8 Kot je navedeno zgoraj, morajo biti okoliščine izjemnega primera take, da bi bila izpolnitev vseh zahtev Direktive nemogoča ali neizvedljiva ter bi negativno vplivala na doseganje namena projekta. Na primer, lahko bi se zgodilo, da bi bilo treba izvedbo odobriti in končati tako hitro, da ne bi bilo dovolj časa za pripravo vseh informacij o okolju, potrebnih v skladu s členom 5(1), ali za izvedbo javnega posvetovanja pred odločitvijo o izvedbi. V skladu s členom 2(4) Direktive od določb člena 7 o čezmejnih posvetovanjih ni mogoče odstopati niti v izjemnih primerih ( 6 )

Omejitve zaradi zaupnosti

3.9 V nekaterih okoliščinah razkritje informacij o okolju morda ne bi bilo v javnem interesu ali bi lahko celo posegalo v interese, ki naj bi jih varovala direktiva o presoji vplivov na okolje. Na primer, ko je zaradi zaščite habitata potrebna tajnost njegove lokacije. V takih primerih je pomemben člen 10. V njem je navedeno, da določbe Direktive ne vplivajo na obveznost pristojnih organov, da „spoštujejo omejitve, ki jih postavljajo nacionalni zakoni in drugi predpisi ter sprejete pravne prakse glede poslovne in industrijske zaupnosti, vključno z intelektualno lastnino in varovanjem javnega interesa“. V zvezi s tem obstaja korelacija z ukrepi, kot so tisti za izvedbo Direktive 2003/4/ES ( 7 ) o dostopu javnosti do informacij o okolju; V skladu s členom 4 navedene direktive lahko države članice zavrnejo zahtevo za informacije o okolju, med drugim, če bi razkritje informacij negativno vplivalo na „varstvo okolja, na katero se te informacije nanašajo, kot so kraji z redkimi vrstami“. V nadaljevanju je poudarjeno, da je treba v vsakem posameznem primeru tehtati med javnim interesom, ki mu služi razkritje, in interesom, ki mu služi zavrnitev. Kolikor bi bilo mogoče zavrniti razkritje informacij o okolju na podlagi skupnega učinka člena 10 direktive o presoji vplivov na okolje in člena 4 Direktive 2003/4/ES o dostopu javnosti do informacij, ne bi bilo potrebe po sklicevanju na izvzetje na podlagi člena 2(4).

Izpolnjevanje ciljev Direktive

3.10 Kot je navedeno v točkah 1.4 in 3.1 zgoraj, je eden od pogojev, ki jih morajo izpolniti države članice za uporabo izvzetja na podlagi člena 2(4), zagotovitev, da so cilji direktive o presoji vplivov na okolje izpolnjeni. Tako je državam članicam zagotovljena določena stopnja proste presoje, saj lahko izvzamejo posamezne projekte iz določb direktive o presoji vplivov na okolje. Ta prožnost ne sme ogrožati temeljnega cilja iz člena 2(1) direktive o presoji vplivov na okolje.

3.11 Temeljni cilj direktive o presoji vplivov na okolje, kot je določen v členu 2(1), je: zagotoviti, da so pred izdajo soglasja za izvedbo projekti, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, predmet zahteve za izdajo soglasja za izvedbo in presojo njihovih vplivov. To vključuje postopek, sestavljen iz minimalnega sklopa zahtev, ki jih je treba izpolniti za dosego navedenega cilja. Med temi zahtevami so priprava okoljskega poročila, zagotovitev informacij, izvedba posvetovanj, upoštevanje rezultatov presoje vplivov na okolje, sporočanje informacij o odločitvi, sprejeti na koncu ocenjevanja, in zagotovitev dostopa do pravnega varstva. Glede na to, da obstajajo izjemni primeri, ko navedenega minimalnega sklopa zahtev ni mogoče izpolniti na podlagi člena 2(4), morajo države članice izpolniti pogoje na podlagi člena 2(4)(a) do (c) o preučitvi druge oblike presoje. Prav tako morajo obveščati javnost in Komisijo, da zagotovijo spoštovanje temeljnega cilja iz člena 2(1). Kot je Sodišče potrdilo v zadevi Doel (C-411/17, točka 99), te [obveznosti] niso zgolj formalnost, ampak pogoji, katerih namen je zagotoviti, da se, kolikor je mogoče, spoštujejo cilji Direktive o PVO.

Preučitev drugih oblik presoje in vključevanje javnosti

3.12 Država članica, ki se sklicuje na izvzetje na podlagi člena 2(4), mora preučiti, ali je ustrezno, da se opravi druga oblika presoje. Kot je pojasnjeno zgoraj, je treba pri ugotavljanju, ali je druga oblika presoje ustrezna, upoštevati cilje Direktive. Kadar je druga oblika presoje možna in velja za ustrezno, je treba zadevni javnosti zagotoviti pridobljene informacije ter jo obvestiti o odločitvi o odobritvi izvzetja in razlogih za njegovo odobritev. Zaradi podobnosti s členom 6(3) direktive o presoji vplivov na okolje bi morale države članice preučiti možnost, da enako dajo na voljo vse informacije o okolju, pridobljene z drugo presojo. Vendar uporaba te določbe ne posega v obveznosti glede presoje na podlagi drugih direktiv (npr. člena 6(3) in (4) direktive o habitatih ( 8 ) ali člena 4(7) okvirne direktive o vodah ( 9 ) ).

3.13 Ocene imajo lahko številne različne oblike. Na primer, kadar je projekt sestavljen iz več faz, je morda ustrezno, da se opravi delna presoja vplivov na okolje, ki zajema le nekatere od njih. Medtem ko zaradi nujnosti projekta v prvi fazi morda ni mogoče izpolniti zahtev direktive o presoji vplivov na okolje, je lahko njihova izpolnitev povsem izvedljiva v poznejših fazah. To bi bil sorazmeren odziv na izjemni primer, s čimer bi se zagotovilo, da se zahteve Direktive upoštevajo, kolikor je mogoče.

3.14 Delna presoja vplivov na okolje je morda ustrezna, kadar na primer zaradi izjemnih okoliščin ni mogoče vključiti vseh elementov Priloge IV k Direktivi v poročilo o presoji vplivov na okolje. Tak primer se lahko pojavi, kadar je na začetku mogoče pridobiti le nekatere podatke, potrebne za opredelitev in presojo glavnih verjetnih vplivov projekta na okolje (na primer, kadar bi bile za ugotavljanje morebitne navzočnosti zaščitenih vrst potrebne raziskave, ki bi trajale najmanj eno leto, vendar je treba zaradi dokazane nujnosti projekta delo začeti v krajšem obdobju). Drug primer je lahko pojav nepričakovane in nujne potrebe po odstranitvi nevarnih odpadkov, pri čemer je treba hitro opredeliti najprimernejše odlagališče izmed velikega števila potencialnih odlagališč, ni pa dovolj časa za izvedbo popolne presoje vsakega posameznega odlagališča. Čeprav je treba opraviti čim bolj podrobno presojo vplivov na okolje, je v takem primeru morda ustrezna presoja najnujnejših okoljskih vidikov (kot so vplivi na podzemno vodo) na posameznih odlagališčih.

Obveznost glede obveščanja Komisije

3.15 V skladu s členom 2(4)(c) mora država članica, ki uporabi izvzetje, Komisijo obvestiti pred izdajo soglasja za projekt. Komisiji je treba predložiti razloge, ki utemeljujejo izvzetje, in ji po potrebi poslati informacije, ki so bile zagotovljene javnosti.

3.16 Ker se izvzetje pogosto uporablja v okoliščinah, zaradi katerih je potrebno nujno ukrepanje, se priporoča, da države članice oblikujejo notranje postopke, po možnosti tudi standardne obrazce, za zagotovitev, da se ta zahteva za obveščanje ne spregleda. Pri razlogih, ki utemeljujejo izvzetje, bi bilo treba navesti, zakaj je stanje izjemno ali nujno, in tudi razloge za nezmožnost izpolnitve zahtev direktive o presoji vplivov na okolje. Ker je treba Komisiji to poslati pred izdajo soglasja za projekt, morajo države članice ukrepati hitro. Priporoča se, da poleg uradnega dopisa, poslanega Komisiji, uporabijo tudi elektronsko obveščanje.

3.17 Priporoča se, da države članice navedejo vrsto izvzetega projekta s sklicevanjem na ustrezno prilogo k direktivi o presoji vplivov na okolje.

3.18 Na podlagi zahteve iz člena 2(4)(c) mora Komisija posredovati prejete dokumente drugim državam članicam. Posebne določbe za pripombe drugih držav članic glede dokumentov ni. V praksi Komisija obvesti skupino nacionalnih strokovnjakov za presojo vplivov na okolje/strateško presojo vplivov na okolje po elektronski pošti in pošlje uradno obvestilo stalnim predstavništvom držav članic pri Evropski uniji.

4. Zakonodajni akti – člen 2(5) direktive o presoji vplivov na okolje

Člen 2(5) Direktive 2011/92/EU, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52/EU Kadar je projekt sprejet s posebnim aktom nacionalne zakonodaje, lahko države članice brez poseganja v člen 7 ta projekt izvzamejo iz določb v zvezi z javnim posvetovanjem, določenim v tej direktivi, če so izpolnjeni cilji te direktive. Države članice obvestijo Komisijo o vsakem izvzetju iz prvega pododstavka vsaki dve leti od 16. maja 2017. * Nov člen, uveden z Direktivo 2014/52/EU

4.1 V skladu s tem členom lahko države članice izvzamejo projekte iz določb o javnem posvetovanju , ki jih vsebuje direktiva o presoji vplivov na okolje, če so sprejeti s posebnim aktom nacionalne zakonodaje in če nacionalni zakonodajni postopek izpolnjuje cilje Direktive. To izvzetje je utemeljeno s tem, da so cilji, povezani z javnim posvetovanjem, doseženi prek zakonodajnega postopka (glej uvodno izjavo 24 Direktive 2014/52/EU). To izvzetje ne posega v obveznost države članice, da po potrebi zagotovi čezmejno posvetovanje v skladu s členom 7. Države članice, ki uporabijo člen 2(5), obvestijo Komisijo o vsaki uporabi izvzetja vsaki dve leti od 16. maja 2017.

4.2 Določbo o izključitvi projektov, sprejetih z akti nacionalne zakonodaje, je pred tem vseboval člen 1(4) Direktive 2011/92/EU (oziroma člen 1(5) Direktive 85/337/EGS). Obveznost je bila splošna, take projekte pa je bilo mogoče v celoti izključiti s področja uporabe Direktive. Z direktivo o presoji vplivov na okolje, kakor je bila revidirana z Direktivo 2014/52/EU, se je vsebina te izključitve spremenila in se zdaj nanaša samo na postopek javnega posvetovanja. Zato je treba izpolniti vse obveznosti v zvezi z obveščanjem javnosti in posvetovanji z organi za okolje ali regionalnimi/lokalnimi organi (glej člen 6(1) Direktive).

Opredelitev projektov, sprejetih z nacionalnim zakonodajnim aktom

4.3 Za pravilno uporabo izvzetja v skladu s členom 2(5) direktive o presoji vplivov na okolje je treba upoštevati zahteve, s katerimi je opredeljen poseben akt nacionalne zakonodaje, in postopke za njegovo sprejetje, kot je določeno v obstoječih sodbah SEU v zvezi s tem vprašanjem ( 10 )

4.4 Kar zadeva stopnjo natančnosti, ki se zahteva za zakonodajni akt, mora biti jasno, da gre za poseben akt za sprejetje podrobnosti projekta na podlagi zakonodajnega postopka. Poleg tega mora besedilo zadevnega akta dokazovati, da so bili cilji Direktive glede javnega posvetovanja doseženi v zvezi z zadevnim projektom.

4.5 Opozoriti je treba, da zgolj obstoj upravnega postopka ne more samodejno pomeniti, da se projekt šteje za projekt, katerega podrobnosti so sprejete s posebnim zakonodajnim aktom v skladu s členom 2(5). Zakonodajni organ, na primer nacionalni ali regionalni parlament, bi moral po javni parlamentarni razpravi sprejeti ukrep. Hkrati mora njegovo sprejetje izpolnjevati naslednja pogoja: 1. Prvi pogoj je, da se podrobnosti projekta sprejmejo s posebnim zakonodajnim aktom. Opozoriti je treba, da sta pojma „projekt“ in „soglasje za izvedbo“ opredeljena v členu 1(2) direktive o presoji vplivov na okolje. Zato mora biti zakonodajni akt za sprejetje projekta specifičen in izražati enake značilnosti kot tovrstno soglasje za izvedbo, da lahko spada na področje uporabe člena 2(5) direktive o presoji vplivov na okolje. Zlasti mora nosilec projekta z njim pridobiti pravico do izvedbe projekta, ne da bi bilo treba sprejeti druge ukrepe, da bi bil nosilec projekta upravičen do njegove izvedbe. 2. V skladu z drugim pogojem morajo biti cilji Direktive (11), vključno s ciljem zagotavljati informacije, doseženi prek zakonodajnega postopka. Zato mora imeti nacionalni zakonodajalec na voljo zadostne informacije, ko se sprejema projekt, te informacije pa morajo biti enakovredne informacijam, ki bi se predložile pristojnemu organu v okviru rednega postopka za izdajo soglasja za projekt v skladu s členom 5(1) direktive o presoji vplivov na okolje in Prilogo IV k Direktivi.

4.6 Zakonodajni akt, s katerim se le potrdi že obstoječi upravni akt, tako da so samo ugotovljeni nujni razlogi v splošnem interesu, ne da bi se opravil materialni zakonodajni postopek in ne da bi bila izpolnjena pogoja, opisana v prejšnjem delu, se ne more šteti za posebni zakonodajni akt v smislu določbe člena 2(5).

Sodni nadzor za projekte, sprejete z nacionalnim zakonodajnim aktom

4.7 Drugi pomemben vidik v zvezi z uporabo izključitev na podlagi člena 2(5) je osnovni pogoj, da se zagotovi, da je mogoče izpodbijati vsebinsko ali postopkovno zakonitost vsakega tovrstnega zakonodajnega akta v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili pred nacionalnim sodiščem ali drugim neodvisnim in nepristranskim organom, vzpostavljenim z zakonom, v skladu s členom 11 direktive o presoji vplivov na okolje.

4.8 Če revizijski postopek za tak akt ni na voljo, je katero koli nacionalno sodišče, ki odloča v okviru svoje pristojnosti, pristojno za tovrsten nadzor in za to, da po potrebi oblikuje sklepe tako, da navedenega zakonskega akta ne uporabi ( 12 )

5. Povzetek glavnih točk

— Izvzetja iz splošnih pravil je treba razlagati in uporabljati restriktivno;

— obramba ali odziv na civilne nesreče iz člena 1(3) mora biti edini namen zadevnega projekta, da se lahko uporabi splošno izvzetje s področja uporabe Direktive;

— izključitev ob sklicevanju na „odziv na civilne nesreče“ verjetno ni utemeljena v primeru stanja, ki ga je mogoče predvideti in preprečiti;

— pojem „izjemni primeri“ v členu 2(4) je treba razlagati restriktivno; da bi primer štel za „izjemnega“, mora država članica pokazati, da je z njim povezano tveganje (npr. za zanesljivost oskrbe z električno energijo) „razumno verjetno“ in da je načrtovani projekt dovolj nujen;

— pomembno merilo za utemeljitev uporabe člena 2(4) je nezmožnost popolne skladnosti z Direktivo, ne le izjemna narava primera;

— pri preučitvi možnosti uporabe člena 2(4) bi bilo treba preučiti izvedbo delne presoje ali druge oblike presoje, pri čemer morajo biti cilji Direktive izpolnjeni;

— države članice morajo ukrepati hitro (pred izdajo soglasja), da Komisiji predložijo razloge, ki utemeljujejo izvzetje;

— izvzetje na podlagi člena 2(5) se nanaša samo na zahteve glede javnega posvetovanja;

— v primeru uporabe izvzetja morajo države članice še vedno zagotoviti, da so izpolnjene druge obveznosti na podlagi Direktive (npr. čezmejno posvetovanje, določbe v zvezi z dostopom do pravnega varstva) ali zahteve drugih direktiv.

(1) Sodišče Evropske unije (SEU) je odločilo, da je treba člen 1(4) Direktive 85/337/EGS razlagati tako, da letališče, ki se lahko sočasno uporablja za civilne in vojaške namene, vendar se uporablja predvsem za komercialne namene, spada na področje uporabe Direktive (C-435/97, WWF in drugi, točke 65–67).

(2) Pojem „civilna nesreča“ je bil uveden z Direktivo 2014/52/EU na podlagi izkušenj z izvajanjem. Te izkušnje so pokazale, da ima skladnost z Direktivo 2011/92/EU pri projektih, katerih edini namen je odziv na civilno nesrečo, lahko negativne učinke, med drugim tudi na okolje. Direktiva ne vsebuje opredelitve pojma „civilna nesreča“. Nekateri primeri dogodkov, ki bi lahko povzročili civilno nesrečo, so navedeni v delovnem dokumentu služb Komisije z naslovom „Overview of Natural and Man-made Disaster Risks the European Union may face“ (Pregled tveganj naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, s katerimi se lahko sooči Evropska unija). Ti vključujejo poplave, potrese in industrijske nesreče.

https://ec.europa.eu/echo/sites/echo-site/files/swd_2017_176_overview_of_risks_2.pdf.

(3) Člen 3(8) direktive o strateški presoji vplivov na okolje vključuje izvzetje za načrte in programe, ki so namenjeni izključno civilnim nesrečam. Čeprav sta ozadji direktive o presoji vplivov na okolje in direktive o strateški presoji vplivov na okolje različni, sta direktivi povezani, saj se zadnjenavedena uporablja za načrte in programe v osrednjih sektorjih, ki določajo okvir za soglasje za razvoj projektov v prihodnosti na podlagi direktive o presoji vplivov na okolje.

(4) Sodbe Sodišča EU: http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdf, str. 26

(5) Glej sodbo v zadevi C-411/17, točka 101

(6) Glej sodbo v zadevi C-411/17, točka 101.

(7) Direktiva 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS

https://eur-lex.europa.eu/legal-content/sl/TXT/?qid=1558533359746&uri=CELEX:32003L0004.

(8) UL L 206, 22.7.1992, str. 7.

(9) UL L 327, 22.12.2000, str. 1.

(10) Leta 2017 so službe Komisije izdale dokument, v katerem je povzeta sodna praksa SEU in ki med drugim vsebuje oddelek, namenjen konceptu sprejemanja projektov z zakonodajnim aktom v zvezi z Direktivo 2011/92/EU o presoji vplivov na okolje (oziroma Direktivo 85/337/EGS), saj je bila ta določba predmet številnih sodb SEU. Čeprav se sodbe nanašajo na določbe pred spremembo direktive o presoji vplivov na okolje, uvedeno z Direktivo 2014/52/EU, so splošna načela še naprej relevantna. Za oddelek o zakonodajnih aktih glej str. 33–35. http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/EIA_rulings_web.pdf. Poleg tega je Sodišče nedavno potrdilo svojo sodno prakso v zadevi Doel (C-411/17, točke 104–111).

(11) V skladu s členom 2(1) direktive o presoji vplivov na okolje je temeljni cilj zagotoviti, da so pred izdajo soglasja za izvedbo projekti, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje, med drugim zaradi svoje narave, velikosti ali lokacije, predmet zahteve za izdajo soglasja za izvedbo in presojo njihovih vplivov na okolje.

(12) Zadeva C-128/09, Boxus in drugi, točke 52–55, 57; zadeva C-182/10, Solvay in drugi, točka 52.