[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 4.12.2008

COM(2008) 817 konč.

2008/0237 (COD)

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov

(predložila Komisija) {SEC(2008) 2953}{SEC(2008) 2954}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1. OZADJE PREDLOGA

1.1 Razlogi in cilji

Trg za mednarodni avtobusni prevoz potnikov se je že liberaliziral. Uredba (EGS) št. 684/92, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 11/98, je odprla dostop do tega trga. Skupaj z Uredbo (ES) št. 12/98 o pogojih, pod katerimi lahko prevozniki nerezidenti opravljajo cestni prevoz oseb v notranjem prometu, je ta zakonodaja temelj notranjega trga za storitve mednarodnega cestnega prevoza potnikov[1]. Zaradi enotnega trga za prevoz imajo Evropejci pomembne koristi, vključno z večjo izbiro destinacij in konkurenčno ponudbo potovanj. Odstranitve mej in rasti na področju potovanj niso vedno spremljali zadostni ukrepi za zaščito pravic potnikov. Pomembno je, da se celovito opredelijo pravice do dostopa in pravila, ki urejajo opravljanje teh storitev, ker je ta način prevoza nepogrešljiv pri prevozu na delovno mesto, obiskovanju družinskih članov in prijateljev ter v prostem času in za namene turizma; slab dostop lahko resno ovira integracijo velikega števila državljanov, kar škodi družbi kot celoti. V beli knjigi „Evropska prometna politika za leto 2010: čas odločitve“[2] je Evropska komisija predvidela določitev pravic potnikov v vseh načinih prevoza, s čimer so uporabniki v središču prometne politike. Potreba po ukrepanju na tem področju je bila dodatno poudarjena v Sporočilu o krepitvi pravic potnikov v Evropski uniji[3] iz leta 2005, v katerem je Komisija predstavila pristop politike o načinu razširitve ukrepov za varstvo potnikov na druge načine prevoza poleg zračnega. Komisija je opredelila pravice, ki jih je treba okrepiti z ukrepanjem na ravni Skupnosti, ne glede na način prevoza[4].

V zvezi z avtobusnim prevozom je Komisija opredelila tri glavna zadevna področja: 1) pravice oseb z omejeno mobilnostjo, 2) vprašanje odgovornosti ter 3) odškodnina in pomoč v primeru prekinitve potovanja.

V svojem sporočilu z dne 22. junija 2006 „Naj Evropa ostane v gibanju – Trajnostna mobilnost za našo celino – Vmesni pregled Bele knjige Evropske komisije o prometu iz leta 2001“[5] je Komisija sprejela obveznost, da bo preučila možnosti za večjo kakovost storitev in zagotavljanja pravic potnikov pri vseh načinih prevoza.

1.2 Avtobusni prevoz

Ta način prevoza ima veliko posebnih značilnosti, ki vplivajo na prevoznike in potnike.

Glede na potniške kilometre predstavlja avtobusni prevoz 9,3 % vseh storitev kopenskega prevoza v Evropski uniji in je takoj za osebnimi avtomobili (82,8 %) najpomembnejši način prevoza, ki je na voljo javnosti (8,3 % vseh načinov prevoza)[6]. Stopnja rasti v sektorju je 5,8 %, to pomeni povečanje s 474 milijonov leta 1995 na 502 milijona leta 2004[7]. Ocenjuje se, da je letni obseg potnikov v mednarodnem avtobusnem prevozu 72,8 milijona potnikov.

Za potnike v drugih načinih prevoza, predvsem v zračnem prevozu, se je na ravni Skupnosti že uvedel sklop pravic, ki zagotavljajo ustrezno varstvo.

V nasprotju z drugimi načini prevoza pravic potnikov v avtobusnem prevozu ne določajo niti mednarodni sporazumi (razen Konvencije o Pogodbi za mednarodni cestni prevoz potnikov in prtljage (CVR) Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo[8], ki so jo ratificirale le tri države članice) niti zakonodaja Skupnosti.

Varstvo potnikov v avtobusnem prevozu se v državah članicah razlikuje. Potniki se morajo zanesti na nacionalne sisteme odgovornosti, zakonodajo o pravičnem trgovanju in prostovoljno zavezanost prevoznikov k varstvu strank. Prevozniki so v nekaterih državah oblikovali obsežne prostovoljne sporazume, vključno z ustreznim obravnavanjem pritožb in mehanizmi reševanja sporov. Vendar v večini držav članic ni tako. Skupnih pravil za obravnavanje pritožb ter reševanje sporov med potniki in družbami ni. To preprečuje pošteno konkurenco med prevozniki iz različnih držav članic.

Pravila o odgovornosti prevoznikov se bistveno razlikujejo, medtem ko ni splošnih pravil glede odškodnine in pomoči v primeru prekinitve potovanja. Čeprav so se za druge načine prevoza pravila glede odgovornosti določila na ravni Skupnosti[9] ali na mednarodni ravni, teh pravil za avtobusni prevoz ni. V zvezi z mednarodnimi potovanji imajo potniki težave z opredelitvijo sistemov odgovornosti, ki se uporabljajo v primeru nesreč[10].

V zvezi z obveščanjem potnikov obstajajo splošne obveznosti[11], ki od prevoznikov zahtevajo, da navedejo progo, avtobusne postaje, urnik, prevoznine in pogoje prevoza. Vendar v kritičnih razmerah, ko je potovanje prekinjeno, potniki morda ne morejo pridobiti zadostnih informacij.

Na splošno so potniki, ki uporabljajo ta način prevoza, običajno „ranljivi“ zaradi nizkih prihodkov. Razpoložljivost avtobusnih storitev za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo je omejena, kar lahko ovira njihovo vključevanje v družbo.

1.3 Obravnavana vprašanja

Cilj predloga je določiti pravice potnikov v avtobusnem prevozu, da se poveča privlačnost avtobusnega prevoza in zaupanje vanj ter da se dosežejo enaki konkurenčni pogoji med prevozniki iz različnih držav članic in med drugimi načini prevoza.

Predlog načeloma vsebuje določbe o:

- odgovornosti v primeru smrti ali poškodbe potnikov in izgube ali poškodbe njihove prtljage;

- nediskriminaciji na podlagi narodnosti ali stalnega prebivališča v zvezi s pogoji prevoza, ki jih potnikom zagotavljajo avtobusni prevozniki;

- pomoči invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo;

- obveznostih avtobusnih prevoznikov v primeru odpovedi ali zamude potovanja;

- obveznostih v zvezi z obveščanjem;

- obravnavanju pritožb;

- splošnih pravilih glede izvajanja.

2. PODROčJE UPORABE

Ta predlog zadeva avtobusne storitve. Vprašanje storitev dostopa do trga na ravni Skupnosti že ureja Uredba Sveta (EGS) št. 684/92 z dne 16. marca 1992 o skupnih pravilih za mednarodni avtobusni prevoz potnikov, kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 11/98.

V notranjem prometu avtobusne storitve mestnega in primestnega prevoza ter regionalnega prevoza na kratke razdalje običajno urejajo pogodbe o izvajanju javne službe, ki v veliki meri upoštevajo pravice potnikov in kakovost storitev. Nacionalna zakonodaja tako opredeljuje obveznosti avtobusnih prevoznikov in ustrezne pravice potnikov. Države članice lahko te storitve izključijo s področja uporabe Uredbe, če je raven pravic potnikov v navedenih pogodbah primerljiva z ravnjo v zadevni uredbi.

Države članice zagotavljajo različne rešitve za potnike ter različne ravni varstva v zvezi z odgovornostjo prevoznikov in pomočjo invalidom. Predlog zato obravnava primere, ki zaradi pomanjkanja ustrezne pomoči in varstva veljajo za kritične. Potniki na potovanjih na dolge razdalje zunaj kraja svojega stalnega prebivališča so na primer v zelo ranljivem položaju, če je potovanje prekinjeno ali če se zgodi nesreča.

Komisija na tej stopnji predlaga obravnavanje vprašanj, ki zahtevajo veliko usklajevanja med državami članicami zaradi svoje zapletenosti in/ali mednarodne razsežnosti (čezmejna potovanja, mednarodni prevozniki). 3. Skladnost z drugimi politikami in cilji EU

Predlog uredbe bo prispeval k doseganju ciljev Pogodbe z zagotavljanjem višje ravni varstva potrošnikov, bojem proti diskriminaciji in socialni izključenosti invalidov ter bo omogočil evropskim državljanom, da v celoti izkoristijo možnosti, ki jih ustvarja notranji trg.

3.1 Varstvo potrošnikov

Velika prednost, ki jo Amsterdamska pogodba daje varstvu potrošnikov, se kaže v določanju in nadaljnji krepitvi pravic potnikov. V svojem sporočilu „Strategija potrošniške politike EU 2007–2013 – Usposabljanje potrošnikov, izboljševanje blaginje potrošnikov, učinkovito varstvo potrošnikov“[12] Komisija navaja, da je ena od prednostnih nalog postaviti potrošnike v središče drugih politik EU. Sporočilo navaja, da je bil dosežen napredek v zvezi z vključevanjem interesov potrošnikov, med drugim v zračnem prevozu. Cilj je, da se v prihodnosti gradi na teh dosežkih, da bo vključevanje interesov potrošnikov postalo bolj sistematično. Komisija zato pravice potrošnikov, razvite v letalskem sektorju, razširja na druge načine prevoza, zlasti ko gre za potnike z omejeno mobilnostjo.

3.2 Socialna vključenost in temeljne pravice

Ta predlog v zvezi s pravicami uporabnikov avtobusnih storitev je v skladu s cilji boja proti socialni izključenosti, ker uvaja načelo nediskriminacije in pomoči za invalide. Člen 12 Pogodbe ES prepoveduje kakršno koli diskriminacijo na podlagi narodnosti. Zato morajo biti tudi na področju avtobusnih prevozov in brez poseganja v obveznosti javnih služb, ki zahtevajo socialne tarife, splošni javnosti ponujeni pogodbeni pogoji in tarife, ki jih uporabljajo avtobusni prevozniki ali prodajalci vozovnic, brez kakršne koli diskriminacije na podlagi narodnosti ali stalnega prebivališča končne stranke ali sedeža avtobusnega prevoznika ali prodajalca vozovnic v Skupnosti. Predlog je tudi v skladu s členom 21 Listine o temeljnih pravicah, ki določa splošno načelo o prepovedi kakršne koli diskriminacije na podlagi spola, rase, barve, etnične ali socialne pripadnosti, genetskih značilnosti, jezika, veroizpovedi ali verskega prepričanja, političnega ali drugega prepričanja, pripadnosti narodni manjšini, lastništva, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. Predlog je prav tako je v skladu s členom 13 Pogodbe ES, ki Skupnosti omogoča boj proti diskriminaciji na področjih pristojnosti Skupnosti, in v skladu s Konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov, ki so jo podpisale vse države članice in Evropska skupnost.

3.3 Enotni trg

Predlog bo potnikom zagotovil večje varstvo in jim omogočil, da v celoti izkoristijo možnosti enotnega trga. Ta predlog zagotavlja, da lahko državljani, vključno s tistimi z omejeno mobilnostjo, v celoti in z zaupanjem izkoristijo ugodnosti enotnega trga. Razsežnost potrošniške politike EU je v središču naslednje faze enotnega trga, kot določa Sporočilo Komisije za spomladansko zasedanje Evropskega sveta o pregledu enotnega trga[13]. Enotni trg zagotavlja ugodnosti potrošnikom, tako da veča izbiro in niža cene ter zagotavlja ustrezno varstvo. V zvezi s tem se bo z določitvijo pravic avtobusnih potnikov dopolnil dosežen napredek v prometnem sektorju v okviru evropskega enotnega trga.

4. POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UčINKA

4.1 Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi

Službe Komisije so julija 2005 začele javno posvetovanje na podlagi delovnega dokumenta služb Komisije „Pravice potnikov v mednarodnem avtobusnem prevozu“, ki je vseboval pregled vprašanj in izzivov v zvezi z določitvijo pravic potnikov v tem načinu prevoza, ter zainteresirane strani pozvale, da predložijo pripombe na številna vprašanja. Posvetovanje se je končalo z objavo poročil o rezultatih javnega posvetovanja[14] in s srečanjem zainteresiranih strani v Bruslju 29. marca 2006[15].

Prejete pripombe razkrivajo jasna razhajanja med avtobusnimi prevozniki ter njihovimi združenji in zvezami na eni strani ter potrošniškimi združenji na drugi strani. Na splošno se avtobusnim prevoznikom ne zdi potrebna uredba na ravni EU ali se jim zdi to potrebno le delno, medtem ko potrošniška združenja pozivajo k večjim pravicam potnikov. Jasno je bila izražena tudi zaskrbljenost glede gospodarskega in organizacijskega vzorca te panoge, pri čemer ni bilo nobenega soglasja o področju uporabe uredbe in vključitvi ali izključitvi posameznih vrst prevoznih storitev, zlasti lokalnega in regionalnega prevoza. Prevozniki trdijo predvsem, da sedanje gospodarske razmere ne dopuščajo nobene dodatne obremenitve, da ni resnične potrebe po uredbi in da je veliko vprašanj že obravnavanih v nacionalni zakonodaji ali s prostovoljnimi obveznostmi, ki so jih prevozniki prevzeli. Potrošniška združenja pa pozivajo k obsežnemu ukrepanju Skupnosti, ker se varstvo pravic potnikov med državami zelo razlikuje.

Zainteresirane strani niso sklenile soglasja glede načina obravnavanja vprašanja dostopnosti do storitev in pomoči osebam z omejeno mobilnostjo, ki uporabljajo ta način prevoza. Nekateri prevozniki so opozorili na povečanje stroškov in omejeno izvedljivost za celoten vozni park ter navedli, da obstajajo izvedljive nadomestne možnosti za osebe z omejeno mobilnostjo (posebni avtobusni prevozniki), medtem ko so drugi opozorili na morebitno socialno izključenost teh oseb.

Izražena je bila tudi zaskrbljenost, da bi določbe o odškodnini v primeru zamude ogrozile varnost v cestnem prometu.

Povzetek prispevkov, prejetih med javnim posvetovanjem, besedila posameznih odgovorov in zapisnik srečanja zainteresiranih strani z dne 29. marca 2006 so na voljo na spletni strani: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.

4.2 Pridobivanje in uporaba izvedenskih mnenj

Komisija je junija 2006 prejela mnenje evropskega energetskega in prometnega foruma, v katerem je bila izražena podpora ukrepanju Skupnosti na področju pravic potnikov v avtobusnem prevozu. Komisija je upoštevala naslednji študiji: „Ukrep COST 349 – Dostopnost do krajevnih in medkrajevnih avtobusov za ljudi z omejeno mobilnostjo“ iz oktobra 2005 in „Ocena in spremljanje gibanj glede potreb potnikov na ravni storitev in obravnavanja potnikov“ (na kratko „Jamstva za storitve EU“)[16].

4.3 Ocena učinka

Ocena učinka, izvedena v skladu s smernicami, je zajemala predvsem: načela odgovornosti prevoznikov v primeru smrti ali poškodbe potnikov, primerljiva z drugimi načini prevoza; načela odškodnine in pomoči v primeru odpovedi in zamud; pravila o dostopnosti, nediskriminaciji in pomoči za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo; standarde kakovosti in obveznosti v zvezi z obveščanjem; pravila o obravnavanju pritožb ter spremljanju skladnosti.

Ocenjeni so bili štiri možni ukrepi:

„Možnost ohranitve obstoječega stanja“, ki predvideva, da se ne sprejme noben ukrep EU.

„Možnost minimalnega varstva“ bi pomenila vzpostavitev splošnega okvira, ki določa le minimalna pravila zaščite, in prečiščenje/spremembo in/ali poenostavitev veljavne zakonodaje Skupnosti ali nacionalne zakonodaje (zavarovanje motornih vozil, direktiva o paketnih potovanjih, potrošniška zakonodaja), kadar je to primerno.

„Možnost maksimalnega varstva“ predvideva pravne ukrepe Skupnosti za določitev pravic potnikov v mednarodnem avtobusnem prevozu (možnost I) ter v domačem (prevoz na dolge razdalje, regionalni prevoz) in mednarodnem avtobusnem prevozu (možnost II) v zvezi z linijskimi/občasnimi prevozi. Ta možnost bi zagotovila enotno raven ustreznega varstva potnikov v vseh državah članicah.

„Možnost prostovoljnih obveznosti in samoregulacije“ predvideva, da avtobusni prevozniki oblikujejo in sprejmejo prostovoljne ukrepe samoregulacije na ravni EU ali nacionalni ravni v zvezi s pravicami potnikov v avtobusnem prevozu.

Povzetek rezultatov ocene učinka: „Delovni dokument služb Komisije, ocena učinka, priložena predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o pravicah potnikov v mednarodnem avtobusnem prevozu“.

Glede na velik obseg vprašanj, obravnavanih v okviru ocene učinka, so bile v zvezi z vzpostavitvijo pravega ravnovesja med stroški in koristmi kot najučinkovitejše navedene različne možnosti.

V zvezi z načelom nediskriminacije in pomoči invalidom ter osebam z omejeno mobilnostjo je bila kot najboljša navedena kombinacija možnosti 2, tj. scenarij minimalnega varstva (le za občasne prevoze), in možnosti 3.I, tj. scenarij maksimalne zaščite (le za redne mednarodne prevoze). Za uveljavitev načela nediskriminacije in pomoči invalidom ter osebam z omejeno mobilnostjo mora predlagana politika zagotavljati najboljšo raven dostopnosti, pri čemer morajo prevozniki in upravitelji postaj namestiti ustrezna sredstva za dostop ter se hkrati izogniti s tem povezanim povečanjem cen vozovnic.

V zvezi s sistemi odgovornosti je bilo z oceno učinka ugotovljeno, da bi se največje ugodnosti za potnike brez bistvenega povečanja stroškov dosegle z uporabo možnosti „vzpostavitve popolnoma razvitega sistema“. Potniki bodo imeli koristi od boljšega pravnega in gospodarskega varstva, medtem ko se bodo odpravile razlike, ki izhajajo iz nacionalne zakonodaje.

Zdi se, da je v zvezi s pomočjo in obveznostmi obveščanja v primeru prekinitve potovanja najučinkovitejša možnost „vzpostavitve popolnoma razvitega sistema“. Z večjim varstvom potnikov se bo izboljšala tudi ponudba storitev. Z višjo ravnjo varstva potrošnikov se bo verjetno izboljšal tudi položaj avtobusnih prevoznikov na trgu, na katerem konkurirajo s ceno in kakovostjo storitev. Zato daje Komisija v zvezi s pomočjo in obveznostmi obveščanja prednost „možnosti maksimalnega varstva“.

Poročilo o oceni učinka je skupaj s prilogami priloženo temu predlogu.

5. PRAVNI VIDIKI

5.1 Pravna podlaga

Pravno podlago predloga določa člen 71 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, za katero se uporablja postopek soodločanja.

5.2 Izbira instrumenta

Glavni cilj predloga je zagotoviti ustrezno raven varstva potnikov v avtobusnem prevozu, vključno z invalidi in osebami z omejeno mobilnostjo. Pravila, ki jih določa ta predlog, se morajo uporabljati enotno in učinkovito po vsej Evropski uniji. Zdi se, da je uredba, ki se neposredno uporablja, najustreznejši instrument za zagotovitev čim bolj usklajene uporabe pravil v vseh državah članicah. Kot pravni instrument je Skupnost uredbo izbrala že za zaščito pravic potnikov v zračnem in železniškem prometu. Za doseganje izvršljivih in enakovrednih pravic potnikov v avtobusnem prevozu se uredba šteje za najustreznejši instrument.

5.3 Načelo subsidiarnosti

Varstvo potnikov je kot del politike notranjega trga in skupne prometne politike problematika na evropski ravni, ki zahteva rešitev na ravni Skupnosti. Liberalizacija trga in upoštevanje interesov potrošnikov, zlasti invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo, predstavljata dva vidika notranjega trga. Glede na vedno več potrošnikov, ki zaradi osebnih ali službenih razlogov potujejo znotraj Evropske unije, je vedno pomembnejše zagotoviti, da imajo povsod enake pravice. Zato je namen predloga zagotoviti enako raven pravic in varstva potnikov v avtobusnem prevozu po vsej Evropski uniji.

Glede na mednarodno razsežnost tega načina prevoza (potovanja in/ali avtobusni prevozniki) tega cilja ne more zadovoljivo doseči posamezna država članica sama. Veljaven mednarodni sporazum (Konvencija CVR UNECE) ne more veljati za učinkovito orodje, ker jo je ratificiralo le malo držav članic. V tem kontekstu se zato poziva k ukrepanju Skupnosti.

5.4 Načelo sorazmernosti

Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti. Komisija je svoj predlog omejila na področja, na katerih so potrebna natančna pravila Skupnosti, medtem ko se izogiba področjem, ki jih je bolje prepustiti ukrepom samoregulacije. Omejuje se na področja, na katerih je potreba po ukrepanju Skupnosti jasna in splošno sprejeta. Zato je predlog sorazmeren z želenim ciljem in primeren okoliščinam, v katerih se uveljavlja. Brez uskladitve bi imeli potniki v najboljšem primeru različne pravice, v najslabšem primeru pa nobenega pravnega varstva. Poleg tega bi imeli težave s poznavanjem svojih pravic na potovanju po Evropi in bi zato te pravice težko uveljavljali.

5.5 Izvajanje

Potniki ter zlasti invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo so v slabem položaju, če avtobusni prevoznik ne izpolni svojih obveznosti. Konvencija Združenih narodov o pravicah invalidov predvideva možnost, da osebe, ki trdijo, da so žrtve kršenja določb iz Konvencije ZN s strani države pogodbenice, o tem predložijo sporočilo. Zato se bo z uvedbo dodatnih predpisov ES zagotovilo učinkovitejše enotno pravno varstvo po vsej EU. Potrebno bo strogo izvajanje predlagane uredbe. Predlog Komisije zato vključuje člen, ki od držav članic zahteva, da določijo sankcije za kršitve in imenujejo organe, odgovorne za izvajanje uredbe in obravnavanje pritožb potnikov. Te določbe imajo enak pristop kot Uredba Evropskega parlamenta in Sveta o odškodnini in pomoči potnikom v primeru zavrnitve vkrcanja in odpovedi poletov in velikih zamud ter Uredba o pravicah invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo v zračnem prevozu.

5.6 Evropski gospodarski prostor in Švica

Predlog Uredbe je pomemben za Evropski gospodarski prostor in se mora zato razširiti nanj. Predlog je pomemben tudi za Švico.

5.7 Samoregulacija

Komisija se zaveda, da so avtobusni prevozniki sprejeli veliko prostovoljnih sporazumov in drugih ukrepov samoregulacije, ki zagotavljajo ustrezne ravni kakovosti storitev. Komisija takšne ureditve še naprej pozdravlja kot dopolnitev predlaganemu ukrepu Skupnosti.

6. DOLOčBE PREDLOGA

Poglavje I

To poglavje vsebuje splošne določbe glede vsebine, opredelitev in področja uporabe Uredbe. Predlog zajema odgovornost avtobusnih prevoznikov ter pravila o nediskriminaciji in obvezni pomoči za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo. Predlog določa tudi obveznosti avtobusnih prevoznikov v primeru prekinitve potovanja ter ustrezna pravila, ki urejajo obravnavanje in upravljanje pritožb.

Člen 1

Ta člen določa vsebino Uredbe.

Člen 2

Ta člen določa področje uporabe Uredbe.

Člen 3

Ta člen navaja opredelitve.

Člen 4

Ta člen zadeva dokazilo o sklenitvi pogodbe o prevozu in prepoveduje diskriminatorne pogodbene pogoje na podlagi narodnosti ali stalnega prebivališča potnikov.

Člen 5

Ta člen zadeva izključitev odstopanja od pravic, določenih s tem predlogom.

Poglavje II

To poglavje določa pravila o odgovornosti avtobusnih prevoznikov za potnike in njihovo prtljago. Potniki bodo upravičeni do enotnih stopenj odškodnine in bodo imeli koristi od usklajenih pravil glede odgovornosti avtobusnih prevoznikov. Odgovornost prevoznikov je neomejena. Poleg tega prevozniki v nekaterih okoliščinah v primeru nesreče ne morejo izpodbijati škode do določenega zneska. Potniki, udeleženi v nesreči, so upravičeni do predplačil za obravnavanje gospodarskih težav, s katerimi se zaradi smrti ali poškodbe soočajo sami ali njihove družine. To poglavje določa tudi pravila za odškodnino v primeru izgube ali poškodbe prtljage.

Člen 6

Ta člen zadeva odgovornost za smrt ali poškodbe potnikov.

Člen 7

Ta člen določa splošna pravila glede škode.

Člen 8

Ta člen zavezuje avtobusne prevoznike k predplačilom v primeru nesreče.

Člen 9

Ta člen določa pravila za odškodnino v primeru izgube ali poškodbe prtljage.

Poglavje III

To poglavje zadeva predvsem invalide in osebe z omejeno mobilnostjo, ki uporabljajo ta način prevoza. Tej kategoriji potnikov je pogosto onemogočeno potovanje z avtobusom zaradi pomanjkanja dostopnosti teh storitev in nezadostne pomoči avtobusnih prevoznikov. To poglavje težave odpravlja s prepovedjo kakršne koli diskriminacije na podlagi invalidnosti ali omejene mobilnosti pri rezervaciji potovanja ali vkrcanju na vozilo. To ne vpliva na nekatere izjeme in odstopanje predvsem zaradi zakonsko določenih varnostnih razlogov.

Obseg obvezne pomoči na postajah in na vozilih je določen v Prilogi I. Ta pomoč je brezplačna, če potnik vnaprej sporoči, da jo potrebuje, in prispe na postajo ob dogovorjenem času pred predvidenim odhodom. Uslužbenci avtobusnih prevoznikov in zaposleni na postaji morajo imeti ustrezno znanje v zvezi z zagotavljanjem pomoči invalidom.

Člen 10

Ta člen določa pravila o preprečevanju zavrnitve prevoza na podlagi invalidnosti ali omejene mobilnost.

Člen 11

Ta člen obravnava odstopanja, posebne pogoje in informacije v zvezi s pravili iz tega poglavja.

Člen 12

Ta člen določa pravila o splošni dostopnosti za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo.

Člen 13

Ta člen določa pravico do pomoči za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo.

Člen 14

Ta člen določa pravila o pomoči na postajah.

Člen 15

Ta člen obravnava pomoč na vozilu.

Člen 16

Ta člen določa pogoje za zagotovitev pomoči.

Člen 17

Ta člen zadeva posredovanje obvestil glede potrebe po pomoči invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo tretjim osebam s strani avtobusnih prevoznikov ali prodajalcev vozovnic.

Člen 18

Ta člen vsebuje obveznost zagotavljanja ustreznega usposabljanja uslužbencev v zvezi z invalidnostjo.

Člen 19

Ta člen določa splošna pravila za odškodnino v primeru izgube ali poškodbe opreme za pomoč pri gibanju.

Poglavje IV

To poglavje obravnava obveznosti avtobusnih prevoznikov v primeru prekinitve potovanja zaradi odpovedi storitve ali zamud. Prevozniki morajo zlasti v primeru odpovedi in pri rednih potovanjih, ki trajajo vsaj 3 ure, v primeru zamud pri odhodu več kot 2 uri zagotoviti ustrezne nadomestne storitve v primerljivem časovnem roku ali, če to ni mogoče, zagotoviti potnikom informacije o drugih razpoložljivih storitvah. Če te obveznosti ne izpolnijo, morajo prevozniki plačati odškodnino v vrednosti 50 % cene vozovnice. V vsakem primeru imajo potniki pravico do informacij o potovanju.

Člen 20

Ta člen določa splošna pravila o odgovornosti za odpovedi in dolge zamude. Opredeljuje področje uporabe pravice do informacij, preusmeritve in/ali vračila ter odškodnine v primeru odpovedi in dolgih zamud.

Člen 21

Ta člen določa pravico do informacij o potovanju.

Člen 22

Ta člen pomaga pri uveljavljanju dodatne odškodnine.

Člen 23

Ta člen obvezuje avtobusnega prevoznika k sodelovanju glede sprejetja ureditve za povečanje pravic potnikov in kakovosti storitev.

Poglavje V

To poglavje obvezuje avtobusne prevoznike k uvedbi notranjih postopkov za obravnavanje pritožb. Za preučitev pritožb potnikov veljajo strogi roki. Za obveščanje potnikov o njihovih pravicah so odgovorni prevozniki in upravni organi postaj.

Člen 24

Ta člen zadeva informacije o potovanju, ki jih predložijo avtobusni prevozniki in upravni organi postaj.

Člen 25

Ta člen od avtobusnih prevoznikov in upravnih organov postaj zahteva, da potnikom zagotovijo informacije o njihovih pravicah iz te uredbe.

Člen 26

Ta člen določa pravila v zvezi s postopkom za obravnavanje pritožb.

Poglavje VI

To poglavje določa izvršilne predpise in ustrezen institucionalni okvir. Države članice morajo imenovati nacionalne izvršne organe, pri katerih se lahko potniki pritožijo glede domnevnih kršitev svojih pravic v okviru te uredbe. Ti nacionalni organi morajo medsebojno sodelovati. Poleg tega morajo države članice zagotoviti odvračalne sankcije v zvezi z nespoštovanjem pravic potnikov.

Člen 27

Ta člen obravnava izvajanje te uredbe, vključno z ustanovitvijo nacionalnih izvršnih organov.

Člen 28

Ta člen od izvršnih organov zahteva, da objavljajo letna poročila o svojih dejavnostih.

Člen 29

Ta člen uvaja načelo sodelovanja med nacionalnimi izvršnimi organi.

Člen 30

Ta člen obravnava kazni, ki jih uvedejo države članice.

Poglavje VII

To poglavje določa, da mora Komisija Svetu in Parlamentu predložiti poročilo o izvajanju te uredbe tri leta po začetku njene veljavnosti. Uredba bo začela veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije in se bo začela uporabljati eno leto po navedenem datumu.

Člen 31

Ta člen določa obveznosti poročanja Komisije.

Člen 32

Ta člen zadeva spremembo Uredbe (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov.

Člen 33

Ta člen določa datum začetka veljavnosti Uredbe.

Priloga I

Ta priloga opredeljuje obseg pomoči, zagotovljene invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo na postajah (a) in vozilih (b).

Priloga II

Ta priloga zadeva vsebino usposabljanja glede invalidnosti.

2008/0237 (COD)

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov (Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 71(1) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije[17],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[18],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[19],

v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe,

ob upoštevanju naslednjega:

1. Dejavnost Skupnosti na področju avtobusnega prevoza mora biti med drugim usmerjena v zagotavljanje visoke ravni varstva potnikov, ki je primerljiva z drugimi načini prevoza in velja povsod, kjer potujejo. Poleg tega je treba v celoti upoštevati zahteve varstva potrošnikov na splošno.

2. Ker je potnik v avtobusnem prevozu šibkejša stranka v pogodbi o prevozu, je treba pravice potnikov ščititi ne glede na njihovo narodnost in kraj stalnega prebivališča v Skupnosti.

3. Za potnike morajo v primeru nesreč s smrtnim izidom ali poškodbo veljati pravila o odgovornosti, ki so primerljiva z drugimi načini prevoza.

4. Potniki morajo biti upravičeni do predplačil, iz katerih krijejo svoje takojšnje gospodarske potrebe po nesreči.

5. Avtobusni prevozniki so odgovorni za izgubo ali poškodbo prtljage potnikov pod pogoji, primerljivimi z drugimi načini prevoza.

6. Na splošno morajo biti avtobusne potniške storitve za potnike uporabne. Zato morajo imeti invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo, ki je posledica invalidnosti, starosti ali drugih dejavnikov, možnost uporabe storitev avtobusnega prevoza, ki so primerljive z možnostmi drugih državljanov. Invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo imajo enake pravice do prostega pretoka, svobodnega odločanja in nediskriminacije kot vsi drugi državljani.

7. Z vidika člena 9 Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov ter z namenom, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo zagotovijo možnosti avtobusnega prevoza, primerljive možnostim drugih državljanov, je treba določiti pravila o nediskriminaciji in pomoči med potovanjem. Te osebe morajo imeti dostop do prevoznih storitev in se jim na podlagi invalidnosti ali omejene mobilnosti prevoza ne sme zavrniti, razen v primerih upravičenih varnostnih razlogov, določenih z zakonom. Zagotoviti jim je treba pravico do pomoči na avtobusnih postajah in vozilih, vključno z vkrcanjem in izkrcanjem. Za doseganje socialne vključenosti jim mora biti takšna pomoč na voljo brez dodatnega doplačila. Avtobusni prevozniki morajo določiti pravila o dostopnosti, po možnosti z uporabo evropskega sistema standardizacije.

8. Pri odločitvah glede načrta novih postaj in pri velikih prenovah morajo upravni organi, kadar je to mogoče, upoštevati potrebe invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo. V vsakem primeru morajo upravni organi avtobusnih postaj določiti kontaktne točke, na katerih lahko zadevne osebe sporočijo svoj prihod in potrebo po pomoči.

9. Pravice potnikov v avtobusnem prevozu morajo vključevati obveščanje o storitvah pred in med potovanjem. Vse bistvene informacije, ki so zagotovljene potnikom v avtobusnem prevozu, je treba zagotoviti tudi v nadomestnih oblikah, ki so dostopne invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo.

10. Ta uredba ne sme omejevati pravic avtobusnih prevoznikov, da zahtevajo odškodnino od katere koli osebe, vključno s tretjimi osebami, v skladu z veljavno zakonodajo.

11. Zmanjšati je treba nevšečnosti, ki jih imajo potniki zaradi odpovedi potovanj ali dolgih zamud. Zato je treba za potnike ustrezno poskrbeti in jih obveščati. Potnikom je treba omogočiti odpoved potovanja in povračilo vozovnice ali jim pod zadovoljivimi pogoji zagotoviti preusmeritev ali informacije o nadomestnih storitvah prevoza. Če avtobusni prevozniki potnikom ne zagotovijo nujne pomoči, imajo potniki pravico do finančne odškodnine.

12. Avtobusni prevozniki morajo sodelovati z namenom sprejetja ureditve na nacionalni ali evropski ravni za izboljšanje varstva in pomoči, ki se zagotavlja potnikom v primeru prekinitve potovanja, zlasti ob dolgih zamudah.

13. Ta uredba ne vpliva na pravice potnikov iz Direktive 90/314/EGS o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih[20]. Če se izlet odpove zaradi razlogov, ki niso povezani z odpovedjo avtobusnih prevoznih storitev, se ta uredba ne uporablja.

14. Potnike je treba v celoti obveščati o njihovih pravicah iz te uredbe, da jih lahko učinkovito uveljavljajo.

15. Potnikom je treba omogočiti uveljavljanje njihovih pravic z ustreznim pritožbenim postopkom, ki ga izvajajo avtobusni prevozniki, ali z vložitvijo pritožb pri organu ali organih, ki jih v ta namen imenuje zadevna država članica.

16. Države članice morajo zagotavljati in nadzirati delovanje avtobusnih prevoznikov v skladu s to uredbo in določiti primeren organ, ki bo izvajal te naloge. Ta nadzor ne sme vplivati na pravice potnikov, da zahtevajo odškodnino na sodišču v skladu s postopki nacionalne zakonodaje.

17. Države članice morajo določiti kazni za kršitve te uredbe in zagotoviti njihovo izvajanje. Kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračalne.

18. Ker države članice ciljev te uredbe, tj. zagotoviti visoke in enakovredne ravni varstva in pomoči potnikom v avtobusnem prevozu v vseh državah članicah, ne morejo zadovoljivo doseči same in jih je zato mogoče zaradi bistvene mednarodne razsežnosti bolje doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejema ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je nujno potrebno za dosego teh ciljev.

19. Ta uredba ne sme posegati v Direktivo 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov[21].

20. Izvajanje te uredbe mora temeljiti na Uredbi (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov („Uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov“)[22]. Navedeno uredbo je zato treba ustrezno spremeniti.

21. Ta uredba spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

Poglavje I Splošne določbe

Člen 1 Predmet

Ta uredba določa pravila glede:

22. nediskriminacije med potniki v zvezi s pogoji prevoza, ki jih zagotavljajo avtobusni prevozniki;

23. odgovornosti avtobusnih prevoznikov v primeru nesreč s smrtnim izidom ali poškodbo potnikov ali v primeru izgube ali poškodbe njihove prtljage;

24. nediskriminacije in obvezne pomoči invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, ki potujejo z avtobusom;

25. obveznosti avtobusnih prevoznikov do potnikov v primeru odpovedi potovanja ali zamude;

26. minimalnih informacij, ki jih je treba zagotoviti potnikom;

27. obravnavanja pritožb;

28. uveljavljanja pravic potnikov.

Člen 2 Področje uporabe

29. Ta uredba se uporablja za linijske prevoze potnikov, ki jih izvajajo avtobusni prevozniki.

30. Države članice lahko izvzamejo mestni, primestni in regionalni prevoz, vključen v pogodbe o opravljanju javne službe, če te pogodbe zagotavljajo raven pravic potnikov, ki je primerljiva z ravnjo iz te uredbe.

31. V zvezi z občasnimi prevozi se uporablja le poglavje II.

Člen 3 Opredelitve izrazov

V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve izrazov:

32. „avtobusni prevoznik“ je prevozno podjetje, ki je v državi sedeža pooblaščeno za izvajanje avtobusnega prevoza v skladu s pogoji dostopa do trga iz nacionalne zakonodaje in prevozno podjetje z veljavnim dovoljenjem Skupnosti, izdanim v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 684/92 za namene izvajanja mednarodnih prevozov potnikov;

33. „občasni prevozi“ so storitve v smislu člena 2(3) Uredbe (EGS) št. 684/92;

34. „linijski prevozi“ so storitve v smislu člena 2(1) Uredbe (EGS) št. 684/92;

35. „pogodba o prevozu“ je pogodba o prevozu med avtobusnim prevoznikom ali njegovim pooblaščenim prodajalcem vozovnic in potnikom o zagotovitvi ene ali več storitev prevoza;

36. „vozovnica“ je veljaven dokument, ki daje pravico do prevoza, ali drug enakovreden dokument, ki ni na papirju, vključno z dokumentom v elektronski obliki, ki ga izda ali potrdi avtobusni prevoznik ali njegov pooblaščeni prodajalec vozovnic;

37. „prodajalec vozovnic“ je vsak prodajalec na drobno, ki sklepa pogodbe o prevozu in prodaja vozovnice za avtobusne prevozne storitve v imenu avtobusnega prevoznika ali za svoj račun;

38. „organizator potovanja“ je organizator ali prodajalec na drobno v smislu člena 2(2) in (3) Direktive 90/314/EGS;

39. „invalid“ ali „oseba z omejeno mobilnostjo“ je katera koli oseba, katere mobilnost je pri uporabi prevoza zmanjšana zaradi telesne invalidnosti (čutilne ali gibalne, stalne ali začasne), duševne prizadetosti ali katerega koli drugega vzroka invalidnosti ali zaradi starosti ter katere položaj zahteva posebno pozornost in prilagajanje storitev, ki so na voljo vsem potnikom, njenim posebnim potrebam;

40. „rezervacija“ je pooblastilo na papirju ali v elektronski obliki, ki daje pravico do prevoza na podlagi predhodno potrjenih prilagojenih ureditev prevoza;

41. „upravljavec postaje“ je organizacijska enota v državi članici, odgovoren za upravljanje avtobusne postaje;

42. „odpoved“ je neizvedba predhodno načrtovane storitve, za katero je bila opravljena vsaj ena rezervacija;

43. „zamuda“ je razlika med načrtovanim odhodom ali prihodom potnika v skladu z objavljenim voznim redom in dejanskim ali pričakovanim odhodom ali prihodom potnika.

Člen 4 Pogodba o prevozu in nediskriminatorni pogodbeni pogoji

44. Avtobusni prevozniki potnikom zagotovijo dokaz o sklenitvi pogodbe o prevozu, tako da jim izdajo eno ali več vozovnic. Vozovnice se obravnavajo kot dokaz prima facies o sklenitvi pogodbe in s tem zagotavljajo pravice iz te uredbe.

45. Brez poseganja v obveznosti javnih služb, ki zahtevajo socialne tarife, bodo splošni javnosti ponujeni pogodbeni pogoji in tarife, ki jih uporabljajo avtobusni prevozniki ali prodajalci vozovnic, brez kakršne koli diskriminacije na podlagi narodnosti ali stalnega prebivališča končne stranke ali sedeža avtobusnega prevoznika ali prodajalca vozovnic v Skupnosti.

Člen 5 Izključitev odstopanja

46. Obvez nosti v skladu s to uredbo ni mogoče omejiti ali opustiti, na primer s klavzulo o odstopanju ali omejevalno klavzulo v pogodbi o prevozu.

47. Avtobusni prevozniki lahko ponudijo pogodbene pogoje, ki so za potnike ugodnejši kot pogoji iz te uredbe.

Poglavje IIOdgovornost avtobusnih prevoznikov do potnikov in njihove prtljage

Člen 6 Odgovornost za smrt in poškodbe potnikov

48. V skladu s tem poglavjem avtobusni prevozniki odgovarjajo za izgubo ali škodo, ki nastane zaradi smrti, fizične poškodbe ali duševnega pretresa potnikov v nesrečah, ki se zgodijo zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, medtem ko je potnik v avtobusu, vstopa vanj ali izstopa iz njega.

49. Za odgovornost avtobusnih prevoznikov za plačilo odškodnine ne velja nobena finančna omejitev, ne glede na to, ali je opredeljena z zakonom, konvencijo ali pogodbo.

50. Pri vsaki odškodnini do zneska 220 000 EUR avtobusni prevoznik ne more izključiti ali omejiti svoje odgovornosti z dokazovanjem, da je poskrbel za varnost v skladu s odstavkom 4a.

51. Avtobusni prevoznik ni odgovoren v skladu z odstavkom 1:

52. če se je nesreča zgodila zaradi okoliščin, ki niso povezane z opravljanjem storitev avtobusnega prevoza, in se ji avtobusni prevoznik ne bi mogel izogniti, čeprav je upošteval vse potrebno za varnost v zadevnih okoliščinah, ter katere posledic ni bilo mogoče preprečiti;

53. če je nesrečo zakrivil potnik ali jo je povzročil iz malomarnosti.

54. Nobena določba v tej uredbi ne:

55. pomeni, da je avtobusni prevoznik edina stranka, ki je odgovorna za plačilo odškodnine, ali

56. omejuje pravic avtobusnega prevoznika, da zahteva odškodnino od katere koli druge stranke v skladu z veljavno zakonodajo države članice.

Člen 7 Odškodnina

57. V primeru smrti potnika odškodnina na podlagi odgovornosti iz člena 6 vključuje:

58. vse obvezne stroške po smrti, zlasti stroške prevoza trupla in pogreba;

59. odškodnino iz odstavka 2 tega člena, če smrt ne nastopi takoj.

60. V primeru fizične poškodbe ali kakršne koli drugačne fizične škode ali duševnega pretresa, ki jih utrpi potnik, odškodnina vključuje:

61. vse obvezne stroške, zlasti stroške zdravljenja in prevoza;

62. nadomestilo za finančno izgubo zaradi popolne ali delne nezmožnosti opravljanja dela ali zaradi povečanih potreb.

63. Če je oseba, ki jo je potnik po pravni dolžnosti vzdrževal ali bi jo moral vzdrževati, zaradi smrti potnika ostala brez njegove podpore, se tej osebi prav tako izplača odškodnina zaradi te izgube.

Člen 8 Predplačila

64. V primeru smrti potnika, fizične poškodbe ali kakršne koli druge fizične škode ali duševnega pretresa, ki ga utrpi potnik v nesreči, ki nastane zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, avtobusni prevoznik nemudoma, vendar v vsakem primeru najpozneje v petnajstih dneh po tem, ko je ugotovljena identiteta fizične osebe, upravičene do odškodnine, izplača vsa predplačila, ki bi bila potrebna za izpolnitev takojšnjih finančnih potreb, pri čemer je nakazan znesek sorazmeren s škodo, ki jo je upravičena oseba utrpela.

65. Brez poseganja v odstavek 1 predplačilo v primeru smrti ni manjše kot 21 000 EUR.

66. Predplačilo ne pomeni priznanja odgovornosti in ga je mogoče upoštevati pri poznejših zneskih, izplačanih na podlagi te uredbe, vendar ni vračljivo, razen kadar je škodo povzročil potnik ali je nastala zaradi njegove malomarnosti ali ko oseba, ki je prejela predplačilo, ni oseba, upravičena do odškodnine.

Člen 9 Odgovornost za izgubljeno in poškodovano prtljago

67. Avtobusni prevozniki so odgovorni za izgubo prtljage ali škodo na prtljagi, za katero so odgovorni. Najvišja odškodnina znaša 1 800 EUR na potnika.

68. V primeru nesreč, ki nastanejo zaradi opravljanja storitev avtobusnega prevoza, so avtobusni prevozniki odgovorni za izgubo ali škodo na osebnih predmetih, ki so jih imeli potniki na sebi ali pri sebi kot ročno prtljago. Najvišja odškodnina znaša 1 300 EUR.

69. Če avtobusni prevoznik dokaže, da je škodo povzročil potnik ali je k njej prispeval oziroma je škoda nastala zaradi njegove malomarnosti ali je ta prispevala k njenemu nastanku, je avtobusni prevoznik v celoti ali delno opravičen svoje odgovornosti do osebe, ki zahteva odškodnino, če je zaradi te krivde ali malomarnosti nastala škoda ali je ta k njej prispevala.

Poglavje IIIPravice invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo

Člen 10 Preprečevanje zavrnitve prevoza

70. Avtobusni prevozniki, prodajalci njihovih vozovnic in organizatorji potovanj zaradi invalidnosti ali omejene mobilnosti ne smejo zavrniti:

71. sprejetja rezervacije za prevoz ali izdaje vozovnice za potovanje, za katero velja ta uredba;

72. vkrcanja invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo, če ima ta oseba veljavno vozovnico ali rezervacijo.

73. Invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo se za rezervacije in vozovnice ne sme zaračunati dodatnih stroškov.

Člen 11 Odstopanje in posebni pogoji

74. Ne glede na določbe člena 10 lahko avtobusni prevozniki ali prodajalci njihovih vozovnic ali organizatorji potovanj zaradi invalidnosti ali omejene mobilnosti zavrnejo sprejetje rezervacije, izdajo vozovnice ali vkrcanje invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo:

75. zaradi upoštevanja veljavnih varnostnih zahtev, ki jih določa mednarodna zakonodaja, zakonodaja Skupnosti ali nacionalna zakonodaja, ali zaradi izpolnjevanja zahtev glede varnosti, ki jih določa organ, ki je izdal dovoljenje zadevnemu avtobusnemu prevozniku,

76. kadar velikost vozila fizično onemogoča vkrcanje ali prevoz invalida ali osebe z omejeno mobilnostjo.

Prevozniki, prodajalci vozovnic ali organizatorji potovanj si, če zavrnejo sprejetje rezervacije zaradi razlogov iz točke (a) ali (b) iz prvega pododstavka, v mejah možnosti prizadevajo, da zadevni osebi predlagajo sprejemljivo nadomestno rešitev.

77. Invalidu ali osebi z omejeno mobilnostjo, ki se mu zavrne vkrcanje zaradi njegove invalidnosti ali omejene mobilnosti, se ponudi pravica do povračila ali razumnega nadomestnega prevoza do namembnega mesta v primerljivem časovnem okviru.

78. Pod pogoji, ki so enaki tistim iz odstavka 1(a), lahko avtobusni prevoznik, prodajalec vozovnic ali organizator potovanj zahteva, da invalide ali osebe z omejeno mobilnostjo spremlja druga oseba, ki lahko tej osebi zagotovi potrebno pomoč, če je ta nujno potrebna.

79. Kadar avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj uveljavlja odstopanje iz odstavka 1, invalida ali osebo z omejeno mobilnostjo takoj obvesti o razlogih ali jo na zahtevo o tem obvesti v pisni obliki v petih delovnih dneh od dneva zavrnitve rezervacije.

Člen 12 Dostopnost in informacije

80. Avtobusni prevozniki ob dejavnem sodelovanju predstavnikov organizacij invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo ter izvršnih organov iz člena 27 določijo pravila o nediskriminatornem dostopu, ki veljajo za prevoz invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo, da izpolnijo veljavne zahteve glede varnosti. Ta pravila vključujejo vse pogoje dostopa do zadevnih avtobusnih storitev, vključno z dostopnostjo vozil, ki se uporabljajo, in njihovih zmogljivosti na krovu.

81. Avtobusni prevozniki ali prodajalci vozovnic javno objavijo pravila iz odstavka 1 najpozneje takrat, ko se opravi rezervacija, na ustrezen način in v vseh jezikih, v katerih se običajno objavljajo informacije za vse potnike. Pri objavljanju teh informacij je treba posebno pozornost nameniti potrebam invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo.

82. Avtobusni prevozniki na zahtevo objavijo mednarodno zakonodajo, zakonodajo Skupnosti ali nacionalno zakonodajo, ki določa varnostne zahteve, na katerih temeljijo nediskriminatorna pravila dostopa.

83. Organizator potovanja objavi pravila iz odstavka 1, ki veljajo za potovanja, vključena v potovalne pakete, počitniške pakete in izlete, ki jih organizirajo, prodajajo ali dajejo v prodajo.

84. Avtobusni prevozniki, prodajalci njihovih vozovnic ali organizatorji potovanj zagotovijo, da so vse zadevne informacije o pogojih prevoza, informacije o potovanju ali informacije o dostopnosti storitev na voljo v obliki, ki je ustrezna in dostopna za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo, vključno z rezervacijami in informacijami prek spleta.

Člen 13 Pravica do pomoči

85. Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki pred potovanjem, med njim in po njem zagotovijo ustrezno brezplačno pomoč invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, kot je določeno v Prilogi I.

86. Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki lahko zagotovijo pomoč sami ali z eno ali več strankami sklenejo pogodbo za zagotavljanje pomoči. Takšno pogodbo ali pogodbe lahko sklenejo na lastno pobudo ali na zahtevo.

Kadar upravljavci postaj in avtobusni prevozniki sklenejo pogodbo z eno ali več strankami za zagotavljanje pomoči, ostanejo odgovorni za zagotavljanje pomoči.

87. Določbe tega poglavja upravljavcem postaj ali avtobusnim prevoznikom ne preprečujejo zagotavljanja pomoči po višjem standardu, kot je standard iz Priloge I, ali zagotavljanja dodatnih storitev poleg storitev, ki so določene v navedeni prilogi.

Člen 14 Pravica do pomoči na postajah

88. Najpozneje šest mesecev po začetku veljavnosti te uredbe države članice določijo avtobusne postaje, na katerih je treba zagotavljati pomoč invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, pri čemer se upošteva potreba za zagotovitev dostopnosti storitev na večini zemljepisnih lokacij. Države članice o tem takoj obvestijo Komisijo.

89. Upravljavec postaje, ki jo določi država članica v skladu z odstavkom 1, je odgovoren za zagotavljanje pomoči iz dela (a) Priloge I, ne da bi zanjo zaračunaval dodatne stroške invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, če zadevna oseba izpolnjuje pogoje iz člena 16.

Člen 15 Pravica do pomoči na vozilu

Avtobusni prevozniki invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo zagotovijo vsaj brezplačno pomoč iz dela (b) Priloge I na avtobusu ter med vkrcavanjem na avtobus in izkrcavanjem iz njega, če zadevna oseba izpolnjuje pogoje iz člena 16.

Člen 16 Pogoji za zagotovitev pomoči

90. Avtobusni prevozniki, upravljavci postaj, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj sodelujejo z namenom, da bi zagotovili pomoč invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo pod pogojem, da je avtobusni prevoznik, upravljavec postaje, prodajalec vozovnic ali organizator potovanj vsaj 48 ur, preden oseba potrebuje pomoč, obveščen o potrebah te osebe po takšni pomoči.

91. Avtobusni prevozniki, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj sprejmejo vse ukrepe, ki so potrebni za olajšanje prejemanja obvestil o potrebi po pomoči, ki jih pošljejo invalidi ali osebe z omejeno mobilnostjo. Ta obveznost velja na vseh njihovih prodajnih točkah, vključno s prodajo po telefonu in prek interneta.

92. Če oseba ne pošlje nobenega obvestila v skladu z odstavkom 1, si avtobusni prevozniki, upravljavci postaj, prodajalci vozovnic in organizatorji potovanj čim bolj prizadevajo za zagotovitev pomoči tako, da se lahko invalid ali oseba z omejeno mobilnostjo, ki ima za prevoz kupljeno vozovnico, vkrca na avtobus, prestopi ali se ob prihodu izkrca iz avtobusa.

93. Pomoč se zagotovi pod pogojem, da zadevna oseba pride na določeno mesto:

94. ob uri, ki jo predhodno določi avtobusni prevoznik, pri čemer je lahko to največ 60 minut pred objavljeno uro odhoda, ali

95. če ura ni določena, najpozneje 30 minut pred objavljeno uro odhoda.

96. Upravljavec postaje, ki jo imenuje država članica v skladu s členom 14(1), ob upoštevanju lokalnih razmer in brez poseganja v pristojnosti drugih organov v zvezi z območji, ki so zunaj prostorov postaje, določi točke prihoda in odhoda na postaji ali točke, ki so pod neposrednim nadzorom upravljavca postaje, in sicer znotraj in zunaj postajne zgradbe, na katerih lahko invalidi ali osebe z omejeno mobilnostjo prijavijo svoj prihod in zaprosijo za pomoč.

97. Točke iz odstavka 5 so jasno označene in zagotavljajo osnovne informacije o postaji in ponujeni pomoči v dostopnih oblikah.

Člen 17 Posredovanje informacij tretji osebi

1. Kadar za zagotavljanje pomoči skrbi podpogodbenik in avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj prejme obvestilo o potrebi za pomoč vsaj 48 ur pred objavljeno uro odhoda na pot, to obvestilo posreduje podpogodbeniku vsaj 36 ur pred objavljeno uro odhoda na pot.

2. Kadar za zagotavljanje pomoči skrbi podpogodbenik in avtobusni prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanj ne prejme obvestila o potrebi za pomoč vsaj 48 ur pred objavljeno uro odhoda na pot, prevoznik ali prodajalec vozovnic ali organizator potovanja to obvestilo posreduje podpogodbeniku takoj, ko je to mogoče.

Člen 18 Usposabljanje

Avtobusni prevoznik:

98. zagotovi, da imajo vsi njegovi uslužbenci, vključno z zaposlenimi pri podpogodbeniku, ki ponujajo neposredno pomoč invalidom ali osebam z omejeno mobilnostjo, potrebno znanje za izpolnjevanje potreb oseb z različnimi oblikami invalidnosti ali omejitev mobilnosti;

99. za vse svoje uslužbence, ki delajo neposredno s potniki, zagotovi usposabljanje o pomoči invalidom in ozaveščanju o invalidnosti, kot je opisano v Prilogi II;

100. zagotovi, da se ob zaposlitvi vsi novi uslužbenci udeležijo usposabljanja glede invalidnosti ter da se osebje po potrebi udeležuje osvežitvenih tečajev.

Člen 19 Odškodnina za invalidske vozičke in opremo za gibanje

101. Kadar se invalidski vozički ali druga oprema za gibanje ali njihovi deli med postopkom na postaji ali nalaganjem na vozilo izgubijo ali poškodujejo, potniku, ki je lastnik zadevne opreme, avtobusni prevoznik ali upravljavec postaje (odvisno od tega, kdo je bil odgovoren za opremo med izgubo ali poškodbo) izplača odškodnino.

Po potrebi se poskuša čim hitreje zagotoviti nadomestno opremo.

102. Znesek odškodnine, ki se izplača na podlagi tega člena, ni omejen.

Poglavje IVObveznosti avtobusnih prevoznikov v primeru prekinitve potovanja

Člen 20 Odgovornost v primeru odpovedi in dolgih zamud

Avtobusni prevozniki so odgovorni za odpovedi in za zamude pri odhodu, ki presegajo dve uri, kadar predvideni čas potovanja presega tri ure. V takšnih primerih se zadevnim potnikom najmanj:

103. ponudi nadomestni prevoz pod razumnimi pogoji ali se jih, če to ni izvedljivo, seznani z ustreznimi nadomestnimi prevoznimi storitvami drugih prevoznikov;

104. povrnejo stroški nakupa vozovnice, razen če potnik sprejme nadomestni prevoz iz točke (a);

105. prizna pravica do odškodnine v znesku 100 % cene vozovnice, če jim avtobusni prevoznik ne zagotovi nadomestnega prevoza ali informacij iz točke (a). Odškodnina se izplača v roku enega meseca po vložitvi odškodninskega zahtevka.

Člen 21 Zagotavljanje informacij

106. V primeru zamude avtobusni prevozniki ali upravljavci postaje, kadar je to primerno, obvestijo potnike o predvideni uri odhoda in prihoda, takoj ko je ta informacija na voljo, vendar ne pozneje kot 30 minut po uri odhoda iz voznega reda ali eno uro pred uro prihoda iz voznega reda.

107. Če potniki zaradi zamude zamudijo povezavo, si avtobusni prevoznik v mejah možnega prizadeva, da prizadete potnike seznani z nadomestnimi povezavami.

Člen 22 Nadaljnji zahtevki

Ta uredba potnikom na noben način ne onemogoča, da na nacionalnih sodiščih zahtevajo odškodnino za izgubo zaradi odpovedi ali zamude pri prevozu.

Člen 23 Dodatni ukrepi v korist potnikom

Avtobusni prevozniki skupaj z zainteresiranimi skupinami, strokovnimi združenji ter združenji strank, potnikov in invalidov sodelujejo pri sprejetju ureditve na nacionalni ali evropski ravni. Ti ukrepi morajo biti namenjeni izboljševanju oskrbe potnikov, zlasti v primeru daljših zamud in prekinitev ali odpovedi potovanja.

Poglavje VInformacije za potnike in obravnava pritožb

Člen 24 Pravica do informacij o potovanju

Upravljavci postaj in avtobusni prevozniki potnikom med potovanjem zagotavljajo ustrezne informacije v najustreznejši obliki. Posebna pozornost se nameni potrebam invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo.

Člen 25 Informacije o pravicah potnikov

108. Avtobusni prevozniki in upravljavci postaj potnikom zagotovijo ustrezne in izčrpne informacije o njihovih pravicah iz te uredbe, in sicer najpozneje ob odhodu in med potovanjem. Informacije se zagotovijo v najustreznejši obliki. Pri zagotavljanju teh informacij je treba posebno pozornost nameniti potrebam invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo. Te informacije vključujejo kontaktne podatke izvršnega organa, ki ga imenuje država članica v skladu s členom 27(1).

Člen 26 Pritožbe

109. Avtobusni prevozniki uvedejo mehanizem za obravnavo pritožb v zvezi s pravicami in obveznostmi iz te uredbe.

110. Potniki lahko avtobusnemu prevozniku predložijo pritožbo v enem mesecu od dne, ko je bila storitev opravljena ali ko bi storitev morala biti opravljena. V 20 delovnih dneh naslovnik pritožbe predloži svoje utemeljeno mnenje ali v utemeljenih primerih potnika obvesti, kdaj lahko pričakuje odgovor. Čas, ki je potreben za odgovor, ne sme presegati dveh mesecev od prejema pritožbe.

111. Če se v roku iz odstavka 2 ne prejme noben odgovor, se šteje, da je bila pritožba odobrena.

Poglavje VI Izvajanje in nacionalni izvršni organi

Člen 27 Nacionalni izvršni organi

112. Vsaka država članica imenuje organ ali organe, ki bodo odgovorni za izvajanje te uredbe. Vsak organ sprejme ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev, da se pravice potnikov spoštujejo, vključno s skladnostjo s pravili glede dostopnosti iz člena 12. Vsak organ bo, kar zadeva njegovo organizacijo, odločitve glede financiranja, pravne strukture in odločanja, neodvisen od avtobusnih prevoznikov.

113. Države članice obvestijo Komisijo glede organa ali organov, imenovanih v skladu s tem členom, ter o njihovi odgovornosti.

114. Vsak potnik se lahko glede domnevne kršitve te uredbe pritoži pri ustreznem organu, imenovanem na podlagi odstavka 1.

115. Države članice, ki so se odločile, da izvzamejo nekatere storitve v skladu s členom 2(2), zagotovijo primerljiv mehanizem za izvajanje pravic potnika.

Člen 28 Poročilo o izvajanju

116. Izvršni organi, imenovani v skladu s členom 27(1), vsako leto 1. junija objavijo poročilo o svoji dejavnosti v preteklem letu, ki med drugim vključuje:

117. opis ukrepov, sprejetih za izvajanje določb te uredbe;

118. sklicevanje na postopke, ki so se uporabili za poravnavo posameznih pritožb;

119. povzetek pravil o dostopnosti za invalide in osebe z omejeno mobilnostjo, ki veljajo v tej državi članici;

120. zbrane podatke o pritožbah;

121. podrobnosti o uveljavljenih kaznih;

122. druge pomembne informacije za boljše izvajanje te uredbe.

123. Da lahko pripravijo osnutek takšnega poročila, izvršni organi hranijo statistične podatke o posameznih pritožbah glede na zadevo in zadevne družbe. Takšni podatki so na zahtevo na voljo Komisiji ali nacionalnim preiskovalnim organom do tri leta od datuma nastanka dogodka.

Člen 29 Sodelovanje med izvršnimi organi

Nacionalni izvršni organi, imenovani v skladu s členom 27(1), si izmenjujejo informacije o svojem delu, načelih odločanja in praksah za dosledno varstvo potnikov po vsej Skupnosti. Pri tem jih podpira Komisija.

Člen 30 Kazni

Države članice določijo predpise o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve te uredbe, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračalne. Države članice o teh določbah obvestijo Komisijo in ji nemudoma sporočijo vse naknadne spremembe, ki vplivajo nanje.

Poglavje VIIKončne določbe

Člen 31 Poročilo

Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu najpozneje tri leta po začetku veljavnosti te uredbe predloži poročilo o njenem izvajanju in njenih učinkih. Poročilu se po potrebi priložijo zakonodajni predlogi o podrobnejšem nadaljnjem izvajanju določb te uredbe ali o njeni spremembi.

Člen 32 Sprememba Uredbe (ES) št. 2006/2004

Prilogi k Uredbi (ES) št. 2006/2004 se doda naslednja točka:

„18. Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o pravicah potnikov v avtobusnem prevozu in spremembi Uredbe ES št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta[23].

Člen 33 Začetek veljavnosti

124. Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije .

125. Uporablja se od [leto po njenem začetku veljavnosti].

Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.

V Bruslju,

Za Evropski parlament Za Svet

Predsednik Predsednik

PRILOGA I

Pomoč, ki je zagotovljena invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo

a) Pomoč na postajah

Pomoč in ureditve, ki so potrebne, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo omogoči:

- da sporočijo svoj prihod na postajo in zaprosijo za pomoč na za to določenih točkah;

- da se premaknejo z določene točke do blagajne, v čakalnico ali na območje za vkrcavanje.

b) Pomoč na vozilu

Pomoč in ureditve, ki so potrebne, da se invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo omogoči:

- vkrcanje na avtobus s pomočjo dvigal, invalidskih vozičkov ali druge ustrezne opreme,

- natovarjanje njihove prtljage;

- prevzem njihove prtljage;

- izkrcanje iz vozila;

- odhod na stranišče, če je to potrebno;

- spremstvo priznanega psa vodnika na avtobusu;

- dostop do sedežev;

- zagotovitev bistvenih informacij o potovanju v dostopni obliki;

- vkrcavanje/izkrcavanje med postanki med potovanjem, če je to izvedljivo

PRILOGA II

Usposabljanje glede invalidnosti

a) Usposabljanje glede ozaveščanja o invalidnosti

Usposabljanje osebja, ki dela neposredno s potniki, vključuje:

- ozaveščanje o potrebah potnikov s fizičnimi, senzornimi (sluh in vid) in skritimi motnjami ali motnjami pri učenju ter o ustreznem odzivu na njihove potrebe, vključno s tem, kako razlikovati med različnimi sposobnostmi posameznikov, katerih mobilnost, orientacija ali komunikacija je morda omejena;

- ovire, s katerimi se srečujejo invalidi in osebe z omejeno mobilnostjo, vključno z ovirami, povezanimi z odnosom ljudi, okoljske/fizične ovire in organizacijske ovire;

- priznane živali vodnice, vključno z vlogo in potrebami teh živali;

- ravnanje v nepredvidenih dogodkih;

- medosebne spretnosti in komuniciranje z gluhimi in naglušnimi osebami, slabovidnimi osebami, osebami z motnjami v govoru ter osebami z motnjami pri učenju;

- način, kako pazljivo ravnati z invalidskimi vozički in drugimi pripomočki za mobilnost, da se preprečijo poškodbe (za vse osebje, ki je odgovorno za ravnanje s prtljago).

b) Usposabljanje za pomoč invalidom

Usposabljanje osebja, ki neposredno pomaga invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, vključuje:

- način, na katerega uporabnikom invalidskih vozičkov pomagati na voziček in z njega;

- spretnosti za zagotavljanje pomoči invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, ki potujejo s priznano živaljo vodnico, vključno z vlogo in potrebami teh živali;

- tehnike za spremljanje slepih in slabovidnih potnikov ter za ravnanje s priznanimi živalmi vodnicami in njihov prevoz;

- poznavanje vrst opreme, ki lahko pomaga invalidom in osebam z omejeno mobilnostjo, ter usposobljenost za ravnanje s takšno opremo;

- uporabo opreme za pomoč pri vkrcavanju in izstopanju, ki se uporablja, ter poznavanje ustreznih postopkov za pomoč pri vkrcavanju in izstopanju, ki zagotavljajo varnost in dostojanstvo invalidov in oseb z omejeno mobilnostjo;

- zadostno razumevanje potrebe po zanesljivi in strokovni pomoči ter ozaveščanje o tem, da se nekateri invalidni potniki med potovanjem morda počutijo ranljive zaradi svoje odvisnosti od pomoči;

- poznavanje prve pomoči.

[1] Glej tudi: Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih pravilih za mednarodni avtobusni prevoz potnikov (prenova), COM(2007) 264.

[2] COM(2001) 370.

[3] COM(2005) 46.

[4] Pravice oseb z omejeno mobilnostjo, samodejne in takojšnje rešitve, ko je potovanje prekinjeno, odgovornost v primeru smrti ali poškodbe potnikov, obravnavanje pritožb in pravna sredstva za odškodnine, obveščanje potnikov in druge pobude.

[5] COM(2006) 314.

[6] Vir: Statistični podatki o energiji in prometu v EU, Statistical Pocketbook 2006.

[7] Vir: Statistični podatki o energiji in prometu v EU, Statistical Pocketbook 2006.

[8] Konvencija o Pogodbi za mednarodni cestni prevoz potnikov in prtljage (CVR) Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo z dne 1. marca 1973.

[9] Uredba (ES) št. 2027/97 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreč (UL L 285, 17.10.1997, str. 1), kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 889/2002 z dne 13. maja 2002 (UL L 140, 30.5.2002, str. 2); Uredba (ES) št. 785/2004 z dne 21. aprila 2004 o zahtevah v zvezi z zavarovanjem za letalske prevoznike in operaterje (UL L 138, 30.4.2004, str. 1); Uredba (ES) št. 1371/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o pravicah in obveznostih potnikov v železniškem prometu (UL L 315, 3.12.2007, str. 14).

[10] Za ponazoritev zapletenosti težave naslednji primer: belgijski avtobus z maroškim voznikom se ponesreči v Franciji.

[11] Uredba (EGS) št. 684/92 z dne 16. marca 1992 o skupnih pravilih za mednarodni avtobusni prevoz potnikov.

[12] COM(2007) 99.

[13] Enotni trg za državljane – Vmesno poročilo za spomladansko zasedanje Evropskega sveta leta 2007, COM(2007) 60, 21.2.2007.

[14] Poročilo o rezultatih javnega posvetovanja je na voljo v angleškem, francoskem in nemškem jeziku na naslednji spletni strani: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.

[15] Zapisnik srečanja je na spletni strani: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.

[16] Na voljo na http://ec.europa.eu/consumers/topics/facts_en.htm.

[17]

[18]

[19] UL C […], […], str. […].

[20] UL L 158, 23.6.1990, str. 59.

[21] UL L 281, 23.11.1995, str. 31.

[22] UL L 364, 9.12.2004, str. 1.

[23] UL L […], […], str. […].