Posebno poročilo Ali Komisija  
dobro upravlja  
sporazume o partnerstvu  
v ribiškem sektorju?SL 2015  št. 11
EVROPSKO  
RAČUNSKO
SODIŠČE
EVROPSKO RAČUNSKO SODIŠČE  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUKSEMBURG
Tel. +352 4398-1
E-naslov: eca-info@eca.europa.eu  
Internet: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
Veliko dodatnih informacij o Evropski uniji je na voljo na internetu.  
Dostop je mogoč na strežniku Europa (http://europa.eu).
Luxembourg: Urad za publikacije Evropske unije, 2015
Tiskana izdaja ISBN 978-92-872-2744-7 ISSN 1831-094X doi:10.2865/94495 QJ-AB-15-010-SL-C
PDF ISBN 978-92-872-2708-9 ISSN 1977-5784 doi:10.2865/679541 QJ-AB-15-010-SL-N
EPUB ISBN 978-92-872-2746-1 ISSN 1977-5784 doi:10.2865/442791 QJ-AB-15-010-SL-E
© Evropska unija, 2015
Reprodukcija je dovoljena z navedbo vira.
Za uporabo ali reprodukcijo zemljevida na strani 46 je treba pridobiti dovoljenje neposredno od imetnika avtorskih 
pravic.
Printed in Luxembourg
Ali Komisija  
dobro upravlja 
sporazume o partnerstvu 
v ribiškem sektorju?
(v skladu z drugim pododstavkom člena 287(4) PDEU)Posebno poročiloSL 2015  št. 11
02
 Revizijska ekipa
V posebnih poročilih Evropskega računskega sodišča so predstavljeni rezultati njegovih revizij smotrnosti poslovanja in 
skladnosti za posamezna proračunska področja ali teme upravljanja. Sodišče te revizijske naloge izbere in zasnuje tako, da 
imajo kar največji učinek, in pri tem upošteva tveganja za smotrnost ali skladnost, višino ustreznih prihodkov ali porabe, 
prihodnji razvoj ter politični in javni interes.
To revizijo smotrnosti poslovanja je opravil senat I, ki ga vodi član Evropskega računskega sodišča Augustyn Kubik in ki 
je specializiran za področje porabe ohranjanje in upravljanje naravnih virov. Revizijo je vodil član Evropskega računskega 
sodišča Jan Kinšt, pri njej pa so sodelovali vodja njegovega kabineta Alejandro Ballester Gallardo, vodja enote Colm Friel, 
glavna revizorka Maria Luisa Gómez‑Valcárcel ter revizorja Oana Dumitrescu in Frédéric Soblet.
Od leve proti desni: F. Soblet, M. L. Gómez‑Valcárcel, C. Friel, J. Kinšt,  
A. Ballester Gallardo, O. Dumitrescu.

03
 Kazalo
Odstavek
 Kratice
I–XIII  Povzetek
1–13 Uvod
1–3 Potreba po mednarodnih sporazumih v ribiškem sektorju
4–8 Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju
9–13 Evropska flota za dolge plovbe in sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju
14–16 Obseg revizije in revizijski pristop
17–83 Opažanja
17–53 Del I – Pogajanja o sporazumih o partnerstvu v ribiškem sektorju
17–25 Komisija je pravočasno končala pogajanja in obnovila sporazume o partnerstvu v ribiškem sektorju, da je 
preprečila kakršno koli prekinitev ribolovnih dejavnosti
26–28 Komisija je izpogajala ustrezno mrežo sporazumov, vendar bi bilo mogoče doslednost v regiji Indijskega 
oceana izboljšati
29–32 Cilj sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju, da bi izpogajane ribolovne možnosti zadevale samo 
presežne ribolovne vire, je bilo težko doseči
33–46 Stroški sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki jih je izpogajala Komisija, so bili glede na pretekle 
stopnje uporabe razmeroma visoki
47–53 Informacije, pridobljene z naknadnimi vrednotenji, niso bile vedno koristne v procesu odločanja in pri pogajanjih
54–83 Del II – Izvajanje komponente pravic do dostopa in komponente sektorske podpore v okviru 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju
55–60 Postopek izdaje dovoljenj za ribolov (dovoljenj za gospodarski ribolov) je bil dolgotrajen in okoren, vendar 
Komisija ni sprejela ukrepov, s katerimi bi opredelila, kaj bi bilo mogoče izboljšati
61–65 Centralno spremljanje ulova ni bilo ustrezno, zato ostaja tveganje, da ugotovitev težav ne bo pravočasna, 
izračun plačil pa ne bo pravilen
66–70 Komisija in partnerske države so se strinjale glede relevantnih dejavnosti, ki naj bi se financirale z uporabo 
sektorske podpore, vendar ni bilo dovolj usklajevanja z drugimi partnerji v sektorju
71–76 Kontrole Komisije za ukrepe sektorske podpore so bile zelo omejene, ukrepi, ki so jih partnerske države 
dejansko izvedle, pa so se v nekaterih primerih razlikovali od dogovorjenih ukrepov
77–83 Plačila Komisije za sektorsko podporo niso bila povezana z napredkom, ki so ga dosegle partnerske države 
pri izvajanju dogovorjenih ukrepov
04 Kazalo
84–95 Zaključki in priporočila
 Priloga I  –  Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju: dodatne informacije o pogajanjih o 
njih in o njihovem izvajanju
 Priloga II – Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki so v veljavi leta 2015
 Priloga III – Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju
 Odgovori Komisije
05
 Kratice
COI : Komisija za Indijski ocean
ERS : Evropski razvojni sklad
EU: Evropska unija
FAO : Organizacija za prehrano in kmetijstvo
FPA : sporazum o partnerstvu v ribiškem sektorju
GD: generalni direktorat
IEC: izključna ekonomska cona
IOTC : Komisija za tune v Indijskem oceanu
MSY : največji trajnostni donos
PC: partnerske države
RFMO : regionalna organizacija za upravljanje ribištva
SEP : sistem elektronskega poročanja (ali elektronski ribolovni ladijski dnevnik)
STECF : Znanstveni, tehnični in gospodarski odbor za ribištvo
UNCLOS : Konvencija Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu
VMS : satelitski sistem za spremljanje plovil
06
 Povzetek
IV
Postopki pogajanj in obnove sporazumov o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju so pogosto zapleteni in dol ‑
gotrajni, vendar je Komisija te težave dobro obravna ‑
vala in z redkimi izjemami uspela preprečiti prekinitev 
ribolovnih dejavnosti flote. Mreža izpogajanih spora ‑
zumov je ustrezala potrebam in prednostnim nalogam 
zadevne flote EU.
V
Kadar so dolgotrajna pogajanja o novih protokolih 
ogrožala nadaljevanje ribolovnih dejavnosti, so lahko 
plovila v skladu s členom 9 Uredbe (ES) št. 1006/2008 
do podpisa novega protokola zadevno tretjo državo 
preko Komisije prosila za dovoljenje za ribolov. Toda to 
ni v skladu z drugo regulativno zahtevo, in sicer „klav ‑ 
zulo o izključnosti“, in je privedlo do nesporazumov 
med partnersko državo in Komisijo.
VI
Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju so pred ‑
stavljeni kot instrumenti za zagotavljanje trajnosti 
zadevnega ribištva. Kot je določeno v temeljni uredbi 
o skupni ribiški politiki, naj bi izpogajane ribolovne 
možnosti plovilom EU namreč omogočale samo 
ribolov presežnih virov partnerskih držav. Toda pojem 
presežnosti je v praksi zelo težko uporabljati, ker ni 
zanesljivih informacij o ribjih staležih in ribolovnem 
naporu domačih ribiških flot ali drugih tujih flot, ki so 
jim partnerske države tudi odobrile dostop.I
Evropska unija z obmorskimi državami izpogaja spo ‑
razume za pridobitev pravic do dostopa do njihovih 
ribolovnih območij za zunanjo floto EU. Ti sporazumi 
so se iz enostavnih sporazumov o dostopu v 80 ‑ih 
letih prejšnjega stoletja razvili v sporazume o partner ‑
stvu o trajnostnem ribolovu (SFPA), katerih namen je 
ohranjanje ribolovnih virov ob hkratnem razvijanju 
ribiškega sektorja v partnerski državi z zagotavljanjem 
sektorske podpore. Komisija si prizadeva za razširitev 
mreže sporazumov, saj prinašajo pomembne pred ‑
nosti ne le za floto EU, temveč tudi za partnerske 
države.
II
Sodišče je revidiralo sporazume v ribiškem sektorju, 
za katere je izplačan finančni prispevek iz proračuna 
EU (sporazumi na podlagi izmenjav ribolovne kvote 
torej niso bili vključeni). Sodišče je preučilo štiri od 12 
v času revizije veljavnih sporazumov: z Mavretanijo 
(sporazum o več vrstah v Atlantskem oceanu), Mada ‑
gaskarjem, Mozambikom in Sejšeli (sporazumi o tunu 
v Indijskem oceanu). Ti sporazumi so pomenili 77 % 
plačil v okviru sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju v letu 2013.
III
Cilj revizije je bil oceniti, ali Komisija dobro upravlja 
sporazume o partnerstvu v ribiškem sektorju. Pri tem 
so bila preučena pogajanja o sporazumih o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju in izvajanje pravic do dostopa 
in sektorske podpore. Pri reviziji je bilo ugotovljeno, 
da Komisija na splošno dobro upravlja sporazume 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, vendar so na neka ‑
terih področjih še vedno možnosti za izboljšanje, in 
sicer v zvezi s pogajalskim procesom in izvajanjem 
protokolov.
Povzetek 07
VII
Dejanski stroški na enoto, plačani za tono rib, so bili 
pogosto višji od izpogajane cene na enoto. Pri pogaja ‑
njih je bil sicer upoštevan ulov iz prejšnjih protokolov, 
vendar je referenčna tonaža, dogovorjena v najnovej ‑
ših protokolih, pogosto ostala višja, zaradi česar so bile 
ribolovne možnosti redno premalo izkoriščene. Toda 
finančni prispevek EU je bil plačan v celoti ne glede na 
izkoriščenost ribolovnih možnosti. Premajhno izkoriš ‑
čenost protokolov in visoke stroške, ki jih povzroča, je 
bilo deloma mogoče pripisati tehničnim pogojem, ki 
so bili izpogajani s partnerskimi državami zaradi upo ‑
števanja njihove nacionalne zakonodaje ali zagotavlja ‑
nja trajnosti ribolovnih dejavnosti.
VIII
Informacije iz neodvisnih naknadnih ocen sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektorju niso vedno 
dovolj popolne, dosledne in primerljive, zato so manj 
uporabne kot osnova za odločitve pri pogajanju 
o protokolih.
IX
Pri reviziji je bilo ugotovljeno, da upravljanje izvajanja 
pogojev za dostop ni bilo dovolj zanesljivo. Komisija 
ni ustrezno spremljala poteka dolgotrajnih in okornih 
postopkov izdaje dovoljenj za gospodarski ribolov, 
da bi ugotovila vzroke za zamude in področja, ki jih je 
treba izboljšati.
X
Pri reviziji so bile ugotovljene pomanjkljivosti pri 
upravljanju podatkov o ulovu, kar ponazarjajo razlike 
med podatki o ulovu, ki jih zagotovijo države članice, 
Komisija in naknadne ocene. Ker plačila v okviru spo ‑
razumov o partnerstvu v ribiškem sektorju temeljijo na 
podatkih o ulovu, to povzroča finančno tveganje.XI
Načrtovanje sektorske podpore se je sicer izboljšalo, 
vendar je bila vloga Komisije pri spremljanju izvajanja 
revidiranih protokolov še vedno omejena. Ni jasnega 
okvira, ki bi določal pravila za upravičenost in sledlji ‑
vost za financirane ukrepe. Poleg tega Komisija nima 
dovolj kontrolnih pravic: partnerske države so v neka ‑
terih primerih na primer izvedle ukrepe, ki niso bili 
načrtovani in morda dejansko ne prispevajo k dosega ‑
nju ciljev sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju.
XII
Protokoli omogočajo tudi začasno ustavitev plačil, 
vendar ne delnega zmanjšanja plačil sektorske pod ‑
pore, če so dogovorjeni ukrepi izvedeni ali rezultati 
doseženi le delno. Poleg tega se kljub enakemu razvoj ‑
nemu konceptu pogoji za plačilo sektorske podpore 
razlikujejo od pogojev za proračunsko podporo iz 
Evropskega razvojnega sklada (ERS), kar včasih privede 
do nedoslednosti.
XIII
Sodišče izreka naslednja priporočila.
Za izboljšanje pogajanj o novih sporazumih o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju in protokolih naj Komisija:
(a) pregleda mirujoče sporazume in razmisli, kako 
obravnavati prekinitev ribolovnih dejavnosti 
zaradi klavzule o izključnosti s hkratnim upošte ‑
vanjem načel skupne ribiške politike. Poleg tega 
naj razjasni ustrezne določbe za zagotavljanje 
neprekinjenosti ribolovnih dejavnosti med dvema 
protokoloma in jih vključi v protokole;
(b) opredeli regionalne strategije za razvoj upravljanja 
ribištva in zagotovi, da so protokoli, izpogajani 
v isti regiji, usklajeni z ustrezno regionalno strate ‑
gijo in z drugimi skladi EU;
Povzetek 08
(i) za nove protokole predlaga uvedbo zahtev za 
upravičenost, da bi lahko ocenila ukrepe, ki so 
potencialni prejemniki sredstev sektorske podpore 
(druge zahteve bi se lahko nanašale na sledljivost, 
izbiro, poročanje in merjenje smotrnosti poslova ‑
nja ter kontrolne pravice za Komisijo);
(j) zagotovi uspešno usklajevanje z drugimi razvoj ‑
nimi partnerji, ki delujejo v ribiškem sektorju, pri 
sektorski podpori v okviru sporazumov o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju;
(k) zagotovi, da so izplačila sektorske podpore sklad ‑ 
na z drugimi plačili proračunske podpore EU in da 
temeljijo na rezultatih, ki so jih partnerske države 
dosegle pri izvajanju matrike skupno dogovorjenih 
ukrepov.(c) pri pogajanjih o ribolovnih možnostih novih proto ‑
kolov upošteva stopnjo izkoriščenosti predhodnih 
protokolov in si prizadeva za boljšo povezavo med 
plačili za pravice do dostopa in dejanskim ulovom, 
hkrati pa naj zagotovi, da to ne bo negativno vpli ‑
valo na ribolovne dejavnosti;
(d) bolje analizira morebiten učinek klavzul sporazu ‑
ma o partnerstvu o trajnostnem ribolovu na upo ‑
rabo protokola ob hkratnem varovanju vzajemnih 
koristi za EU in zadevne partnerske države, morda 
s posvetovanjem z ustreznimi deležniki, da bi 
ugotovila, kje je treba podrobneje oceniti ključne 
klavzule;
(e) bolje usmerja naknadna vrednotenja za pridobitev 
dosledne in primerljive analize donosnosti javnih 
sredstev, porabljenih v okviru protokolov, ter celo ‑
vite in kritične analize o njihovi uspešnosti za EU in 
zadevno partnersko državo.
Za izboljšanje izvajanja sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju naj Komisija nemudoma:
(f) vzpostavi postopke za spremljanje vsakega koraka 
v postopku izdajanja dovoljenj, vključno s časom, 
ki ga države članice, partnerske države in službe 
Komisije porabijo za ugotavljanje in spremljanje 
slabosti v postopku;
(g) začne spodbujati sprejemanje elektronskih do ‑
voljenj za gospodarski ribolov ali seznama plovil 
z dovoljenjem za celotno obdobje veljavnosti 
dovoljenj za gospodarski ribolov;
(h) zagotovi, da države članice zastave v celoti izko ‑
ristijo novo podatkovno zbirko s podatki o ulovu 
in da ta zagotavlja zanesljive podatke o ulovu, ki 
jih bo mogoče konsolidirati, spremljati in redno 
posodabljati;
09
 Uvod
Potreba po mednarodnih 
sporazumih v ribiškem 
sektorju
01 
Načelo prostega dostopa do odprtega 
morja je od sredine 70 ‑ih let prejšnjega 
stoletja in po tretji konferenci Združe ‑
nih narodov o pomorskem mednarod ‑ 
nem pravu (UNCLOS III) postopoma 
izginjalo. S konvencijo, ki je po devetih 
letih pogajanj začela veljati leta 1982, 
je bila v mednarodno pravo uvedena 
pravica držav, da izvajajo suverenost 
nad vodami, ki so od njihovih obal od ‑
daljene do 200 navtičnih milj (izključna 
ekonomska cona (IEC)), za raziskovanje 
in izkoriščanje, ohranjanje in upravlja ‑
nje naravnih virov v teh vodah. Vse 
več držav se je odločilo razširiti svojo 
suverenost do meje 200 navtičnih 
milj in posledično je zdaj približno 
90 % ribolovnih virov pod kontrolo 
obmorskih držav. Mnogo flot za dolge 
plovbe1, ki so prej lovile v teh vodah, je 
moralo skleniti sporazume o dostopu 
z obmorskimi državami.
02 
Zato je EU (ali „Evropska skupnost“, 
kot se je takrat imenovala) začela 
pogajanja o dvostranskih sporazumih 
v ribiškem sektorju z obmorskimi drža ‑
vami, ki so večinoma države v razvoju. 
Ti sporazumi so bili sprva enostavni 
sporazumi o dostopu, ki so floti EU za 
dolge plovbe zagotavljali ribolovne 
možnosti, zadevnim državam v razvoju 
pa pomemben vir dohodkov. Sporazu ‑
mi so bili komercialni in so na splošno 
temeljili na načelu „plačaj, ribari in 
pojdi“.03 
Od leta 1981 je EU izpogajala tudi več 
sporazumov s severnimi državami. To 
so vzajemni sporazumi, ki vključujejo 
izmenjavo ribolovnih možnosti med 
flotami EU ter Norveške, Islandije 
in Ferskih otokov brez finančnega 
prispevka. To poročilo ne zajema teh 
sporazumov.
Sporazumi o partnerstvu 
v ribiškem sektorju
04 
Enostavni sporazumi o dostopu so bili 
predmet kritik, zlasti zaradi njihovega 
učinka na prekomerno izkoriščane 
staleže, njihove nepreglednosti, ne ‑
izvajanja predpisov in neupoštevanja 
predpisov, izkoriščanja slabih zmo ‑
gljivosti obmorskih držav v razvoju 
za pogajanja in izvajanje predpisov 
ter zato, ker niso ustrezno sredstvo za 
uresničevanje razvojnega sodelovanja 
na področju ribištva.
05 
V odziv na te kritike je bil z reformo 
skupne ribiške politike leta 2002 uve ‑
den pojem „partnerstva“, s katerim se 
poudarja, da želi EU podpirati razvoj 
nacionalnih ribiških sektorjev v svojih 
partnerskih državah, spodbujati in kre ‑
piti politični dialog med EU in država ‑
mi v razvoju ter spodbujati trajnostni 
ribolov. Sporazumi nove generacije 
se imenujejo sporazumi o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju (glej okvir 1 ). 
Finančni prispevek je bil razdeljen na 
dva ločena dela: pravice do dostopa do 
izključnih ekonomskih con in finančna 
sektorska podpora, ki je namenjena 
spodbujanju razvoja trajnostnega ribo ‑
lova v partnerskih državah.1 Ribiška plovila, ki izvajajo 
ribolov zunaj svojih 
nacionalnih voda.
10 Uvod
Cilji sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju2
 οZagotovitev racionalnega in trajnostnega izkoriščanja živih morskih virov v partnerskih državah (uvedba 
pojma presežka iz Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu)3,
 οzaščita delovnih mest v regijah Unije, ki so odvisne od ribolova,
 οzagotovitev neprekinjenega obstoja in konkurenčnosti ribiškega sektorja EU,
 οzagotovitev ustrezne oskrbe trga Unije,
 οustvarjanje dodane vrednosti za Unijo,
 οizboljšanje upravljanja ribolova partnerskih držav z razvijanjem njihovih zmogljivosti za upravljanje in 
kontrolo ribolovnih virov,
 οspodbujanje gospodarskega razvoja ribiškega sektorja v partnerskih državah ter zaposlovanja, izboljšanja 
zdravstvenih razmer in poslovnega okolja v sektorju.
2 Sklepi Sveta za kmetijstvo in ribištvo, 19. julij 2004 ter 19. in 20. marec 2012.
Večina teh ciljev je navedena tudi v Uredbi Sveta (ES) št. 861/2006 z dne 22. maja 2006 o vzpostavitvi finančnih ukrepov Skupnosti za izvajanje 
skupne ribiške politike in na področju pomorskega prava (člen 7) (UL L 160, 14.6.2006, str. 1).
V členu 31 Uredbe (EU) št. 1380/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o skupni ribiški politiki in o spremembi uredb 
Sveta (ES) št. 1954/2003 in (ES) št. 1224/2009 ter razveljavitvi uredb Sveta (ES) št. 2371/2002 in (ES) št. 639/2004 ter Sklepa Sveta 2004/585/ES 
(UL L 354, 28.12.2013, str. 22) so določeni načela in cilji sporazumov o partnerstvu o trajnostnem ribolovu.
3 V členu 62(2) Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu (UNCLOS) je ta presežek omenjen kot delež dovoljenega ulova, 
ki ga obmorska država ne more ali ne želi izkoristiti sama.Okvir 1
06 
Komisija meni, da sporazumi o par ‑
tnerstvu v ribiškem sektorju v primer ‑
javi z drugimi sredstvi zagotavljajo 
bistvene prednosti za evropsko floto 
za dolge plovbe pri pridobivanju 
dostopa do voda in virov tretjih držav. 
Predvsem:
– sporazumi o partnerstvu v ri ‑
biškem sektorju evropski floti 
zagotavljajo dostop do ribolov ‑
nih območij na podlagi jasnega, 
poenotenega in stabilnejšega 
pravnega okvira, ki zagotavlja 
večjo pravno varnost kot zasebni 
sporazumi med evropskimi lastniki 
plovil in državami, ki niso članice 
EU. Tudi evropski lastniki ladij so 
povedali, da imajo raje sporazume o partnerstvu v ribiškem sektorju, 
in Komisijo pozvali, naj razširi mre ‑
žo sporazumov, tudi če to pomeni 
povečanje njihovega prispevka za 
pravice do dostopa,
– sporazumi o partnerstvu v ribi ‑
škem sektorju spodbujajo znan ‑
stveno sodelovanje med EU in 
njenimi partnerskimi državami. 
V protokolih so določeni sestanki 
znanstvenih odborov za pregled 
ravni staležev in obravnavo resolu ‑
cij regionalnih ribiških organizacij. 
Partnerske države včasih sodeluje ‑
jo z znanstveniki EU, ki raziskujejo 
dejavnosti flote v teh državah,

11 Uvod
4 Podatki iz letnega 
ekonomskega poročila 
o ribiški floti EU za leto 2014 
(STECF 14–16), ki se nanašajo 
na floto za dolge plovbe iz 
leta 2012. Za evropsko floto za 
dolge plovbe je v tem poročilu 
navedeno, da obsega vsa v EU 
registrirana plovila, ki merijo 
več kot 24 metrov in izvajajo 
ribolov v drugih ribolovnih 
regijah, vključno z nekaterimi 
najbolj oddaljenimi  
regijami EU.– za zagotovitev enakih pogojev 
za različne flote za dolge plovbe 
v izključnih ekonomskih conah ob ‑
morskih držav protokoli vsebujejo 
tudi klavzulo o nediskriminaciji. To 
pomeni, da morajo tehnični stan ‑
dardi in druga trajnostna načela, 
ki se uporabljajo za sporazume 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, 
veljati tudi za sporazume med 
zadevnimi partnerskimi državami 
in drugimi flotami, ki so v njihovih 
izključnih ekonomskih conah. To bi 
moralo spodbuditi tudi trajnostno 
upravljanje ribolovnih virov,
– v partnerskih državah sporazumi 
o partnerstvu v ribiškem sektor ‑
ju spodbujajo boljše vodenje in 
upravljanje lokalnega ribiškega 
sektorja s podpiranjem spremlja ‑
nja, kontrole in nadzora dejavnosti 
nacionalnih in tujih flot. Sporazumi 
o partnerstvu v ribiškem sektorju 
zagotavljajo znatna sredstva za pri ‑
spevanje k trajnostnemu razvoju 
lokalnih ribolovnih dejavnosti.
07 
Z reformo skupne ribiške politike 
leta 2014 je bil uveden pojem spo ‑
razuma o partnerstvu o trajnostnem 
ribolovu (SFPA). Z reformo naj bi se 
izboljšali nekateri vidiki sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, kot 
so količina razpoložljivih informacij, 
na podlagi katerih se določa razpolo ‑
žljiv presežek v izključnih ekonomskih 
conah partnerskih držav, spodbuja ‑
nje trajnostnega ribolova v vodah 
partnerskih držav, in sicer z boljšim 
usmerjanjem in rednim spremljanjem 
sektorske podpore EU, in vključitev 
klavzule o človekovih pravicah. Glavni 
cilj sporazumov o partnerstvu o traj ‑
nostnem ribolovu je zagotoviti pravni, 
okoljski, ekonomski in socialni okvir 
upravljanja za ribolovne dejavnosti, ki 
jih ribiška plovila Unije izvajajo v vo ‑
dah tretjih držav, kjer bi morali veljati 
podobni standardi kot za plovila Unije 
v vodah EU.08 
Komisija je pred več leti uvedla klav ‑ 
zulo o izključnosti, ki se uporablja za 
vse veljavne sporazume o partnerstvu 
v ribiškem sektorju, da bi okrepila okvir 
upravljanja za ribolovne dejavnosti 
flote EU za dolge plovbe. Ko sporazum 
med EU in partnersko državo začne 
veljati, lahko ribiška plovila EU izvajajo 
ribolov v vodah partnerske države le, 
če imajo dovoljenje za ribolov, ki je 
bilo izdano v okviru protokola za ta 
sporazum (glej odstavek 10).
Evropska flota za dolge 
plovbe in sporazumi 
o partnerstvu v ribiškem 
sektorju
09 
Čeprav flota za dolge plovbe pomeni 
manj kot 1 % flote EU in šteje samo 335 
plovil od 86 283, registriranih v EU, je 
veliko pomembnejša v smislu ribolov ‑
ne zmogljivosti, saj pomeni 18 % bruto 
tonaže in 7 % moči motorja4 celotne 
ribiške flote EU. Flota za dolge plovbe 
je pomemben dobavitelj rib na evrop ‑
skem trgu, saj po ocenah zagotavlja 
15 % skupnega ulova flote EU. Pomeni 
tudi 4 % delovnih mest v floti EU. Flota 
za dolge plovbe približno polovico 
ulova opravi v okviru sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju.
12 Uvod
10 
Pri pripravi sporazuma o partnerstvu 
v ribiškem sektorju se EU in njene 
partnerske države pogajajo o sklenitvi 
sporazuma in njegovih protokolov 
o izvajanju. Ta sporazum zagotavlja 
okvir za dolgoročno sodelovanje na 
področju ribištva, v protokolih pa so 
določeni podrobni pogoji. Protokoli se 
običajno izpogajajo na od tri do šest 
let v dogovoru s partnersko državo. Pri 
sklicevanju na sporazume o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju se to poročilo 
nanaša predvsem na protokole. Več 
podrobnosti o pogajalskih procesih 
in obveznostih v okviru sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju je 
navedenih v  Prilogi I .
11 
Leta 2014 je bilo iz proračuna EU za 
sporazume o partnerstvu v ribiškem 
sektorju izplačanih 69 milijonov EUR, 
kar pomeni znatno zmanjšanje z več 
kot 200 milijonov EUR letno, izplača ‑
nih v 90 ‑ih letih prejšnjega stoletja. 
Do tega zmanjšanja je delno prišlo 
zaradi prenehanja veljavnosti proto ‑
kola z Mavretanijo decembra 2014, za 
katerega v letu 2014 niso bila izvršena 
nobena plačila, leta 2013 pa je bilo 
izplačanih 67 milijonov EUR. Samo 
Maroko je pomenil 40 % skupnega 
zneska iz leta 2014. Poleg tega v zame ‑
no za dovoljenja za ribolov finančne 
prispevke za te sporazume o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju plačajo tudi 
subjekti. Njihov prispevek je v zadnjih 
letih stalno naraščal.12 
V Prilogi II  je prikazanih 13 sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sek ‑
torju, ki veljajo leta 2015 in katerih 
letni finančni prispevek znaša 71  mi‑
lijonov EUR. Trije od teh 13 veljavnih 
sporazumov so mešani sporazumi, ki 
floti EU omogočajo dostop do različnih 
ribjih staležev v izključni ekonomski 
coni partnerske države. Preostali so 
sporazumi o tunu, ki plovilom EU, ki 
sledijo premikom selivskih staležev 
tuna in drugih izrazito selivskih vrst 
okoli Afrike ter v Indijskem in Tihem 
oceanu, dajejo ribolovne pravice 
v izključni ekonomski coni partnerske 
države.
13 
Drugi sporazumi o partnerstvu v ri ‑
biškem sektorju brez veljavnih pro ‑
tokolov so protokoli z Gambijo (od 
1. julija 1996), Ekvatorialno Gvinejo (od 
30. junija 2001), Salomonovimi otoki 
(od 9. oktobra 2012), Mikronezijo (od 
25. februarja 2010), Mavretanijo (od 
decembra 2014)5 in Mozambikom (od 
januarja 2015). Če sporazum še velja, 
vendar njegovi protokoli še niso bili 
obnovljeni, kot pri teh sporazumih 
(„mirujoči sporazumi“), evropska flota 
v skladu s klavzulo o izključnosti nima 
dostopa do ribolovnih območij te 
države (glej odstavek 8).5 Pogajanja med Evropsko 
komisijo in Mavretanijo 
o vzpostavitvi novega 
protokola so bila uspešno 
zaključena 10. julija 2015. Ta 
štiriletni protokol zajema 
59,125 milijona EUR letno, 
vendar ga mora Svet še 
potrditi, Evropski parlament 
pa dati zanj soglasje.
13
 Obseg revizije  
in revizijski pristop
14 
Cilj revizije je bil z obravnavo nasled ‑
njih vprašanj oceniti, ali Komisija dobro 
upravlja sporazume o partnerstvu 
v ribiškem sektorju:
1.  Ali Komisija dobro upravlja poga ‑
janja o sporazumih o partnerstvu 
v ribiškem sektorju in njihovih 
protokolih?
Za pridobitev odgovora na to 
vprašanje je Sodišče pregledalo 
pogajalski proces o štirih revidiranih 
sporazumih o partnerstvu v ribiškem 
sektorju in preverilo, ali je Komisija 
pravočasno končala pogajanja ali 
obnovila protokole za zagotovitev 
neprekinjene dejavnosti evropske 
flote. Poleg tega je bilo pri reviziji 
ocenjeno, ali so se pri pogajanjih 
o ribolovnih možnostih in finančnih 
prispevkih upoštevali cilji sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektor ‑
ju, in sicer z zagotavljanjem trajnosti 
ribjih staležev s sprejemljivimi stro ‑
ški za EU, izboljšanjem upravljanja 
ribištva partnerskih držav in spod ‑
bujanjem gospodarskega razvoja 
njihovega ribiškega sektorja.
2.  Ali Komisija dobro upravlja izva ‑
janje sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju?
Za pridobitev odgovora na to vpra ‑
šanje je Sodišče preverilo to, kako 
Komisija upravlja postopek izdaje 
dovoljenj za gospodarski ribolov, 
in zanesljivost sistema za poro ‑
čanje o podatkih o ulovu. Poleg 
tega je bilo pri reviziji ocenjeno, 
ali je Komisija ustrezno oblikovala, 
kontrolirala in spremljala ukrepe, ki 
se financirajo v okviru komponen ‑
te sektorske podpore sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju.15 
Revizijski pristop je zajemal sestanke 
z ustreznimi deležniki6, analizo infor ‑
macij, ki jih je posredovala Komisija, in 
obiske na kraju samem v izbranih drža ‑
vah članicah (Španija in Francija) in šti ‑
rih partnerskih državah, s katerimi ima 
EU sklenjene sporazume o partnerstvu 
v ribiškem sektorju. Tri od partner ‑
skih držav, izbranih za to revizijo, so 
bile v Indijskem oceanu (Madagaskar, 
Mozambik in Sejšeli), da bi pridobili 
regionalno perspektivo. Poleg njih je 
bila Mavretanija, sporazum s katero je 
finančno najpomembnejši, izbrana kot 
primer sporazuma o več vrstah. Štirje 
revidirani sporazumi o partnerstvu 
v ribiškem sektorju so skupaj pomenili 
77 % plačil v okviru teh sporazumov 
v letu 2013.
16 
Revizijski dokazi so bili dopolnjeni 
z anketo med subjekti, ki upravljajo 
ribiško floto EU za dolge plovbe. Od ‑
govore so posredovali lastniki ladij, ki 
pomenijo 70 % te flote7.6 Deležniki so med drugim 
Evropski parlament in 
nevladne organizacije na 
področju zaposlovanja na 
plovilih in morskega okolja. 
Sodišče je obiskalo tudi 
združenja subjektov, ki 
upravljajo plovila, in 
predelovalcev rib v Španiji in 
Franciji.
7 Na anketo Sodišča je 
odgovorilo 21 lastnikov 
ribiških plovil/združenj, ki 
skupaj upravljajo 319 plovil 
(233 od teh z zastavo ene od 
držav članic EU), ki izvajajo 
ribolov zunaj evropskih voda. 
Teh 233 plovil je pomenilo 
70 % od 335 plovil, ki 
sestavljajo evropsko floto za 
dolge plovbe. Od plovil, 
vključenih v anketo, jih je 79 % 
delovalo v regijah Atlantskega 
in Indijskega oceana. Od tega 
jih je 32 % namenjenih za 
ribolov pridnenih vrst, 22 % je 
plovil s pelagično vlečno 
mrežo, 7 % plovil 
s potegalkami, 7 % 
visokozmogljivih plovil za 
ribolov s parangali, 7 % plovil 
z vlečno mrežo in plovil 
s pridnenimi parangali za 
ribolov senegalskega osliča, 
4 % pa plovil za ribolov tuna 
z ribiško palico.
14
 Opažanja
Del I – Pogajanja 
o sporazumih 
o partnerstvu  
v ribiškem sektorju
Komisija je pravočasno 
končala pogajanja in 
obnovila sporazume 
o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, da je preprečila 
kakršno koli prekinitev 
ribolovnih dejavnosti
17 
S pogajanji o sporazumih, ki floti EU 
dovoljujejo dostop do ribolovnih ob ‑
močij v izključnih ekonomskih conah 
obmorskih držav, bi si bilo treba priza ‑
devati za zagotavljanje neprekinjene ‑
ga dostopa, da se prepreči negativen 
učinek na sektor. Svet je Komisijo poz ‑
val, naj prepreči vsakršno prekinitev 
ribolovnih dejavnosti po prenehanju 
veljavnosti sporazuma ali protokola. 
Podobno kot pri pogajanjih o proto ‑
kolih Komisija skuša uvesti možnost 
začasne uporabe od datuma podpisa 
do datuma dokončne ratifikacije.
18 
Sodišče je pregledalo pogajalski 
proces Komisije za štiri sporazume 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, 
vključene v revizijo in veljavne v času 
revizije. Pri reviziji je bilo preučeno, ali 
so bili protokoli obnovljeni pravočasno 
in tako, da se je preprečila prekinitev 
ribolovnih dejavnosti flote EU za dolge 
plovbe.19 
Pogajanja o novih protokolih so dol ‑
gotrajen in zapleten proces. Komisija 
se pogaja na podlagi mandata, ki ji ga 
podeli Svet, ki podpiše protokol s part ‑ 
nersko državo. Parlament mora nato 
dati soglasje. Več podrobnosti o poga ‑
jalskem procesu je navedenih v  Prilo -
gi I. Zato mora Komisija za zagotovitev 
neprekinjenosti dejavnosti flote proces 
pogajanj o novih protokolih začeti že 
precej pred prenehanjem veljavno ‑
sti tistih, ki so v zadevnem obdobju 
veljavna.
20 
Celoten pogajalski proces za štiri 
protokole, vključene v revizijo, je od 
podelitve mandata Sveta do datuma 
začetka veljavnosti po soglasju Parla ‑
menta ali ratifikaciji v partnerski državi 
trajal od 71 do 134 tednov (kot je 
prikazano na sliki 1 ). Trajanje pogajanj 
je odvisno od dejavnikov, ki jih po ‑
gajalci ne morejo v celoti predvideti 
ali nadzorovati. Komisija je ocenila, 
da potrebuje najmanj 12 tednov od 
zaključka pogajanj (t. i. parafiranja 
protokola) do priprave protokola za 
podpis Sveta, ta pa potrebuje doda ‑
tnih šest do osem tednov za podroben 
pregled. Ob upoštevanju morebitnih 
zamud pri razpravah o sprejetju pro ‑
tokola v Svetu je zato pričakovani čas 
med zaključkom pogajanj in podpisom 
Sveta najmanj 20 tednov, vendar je 
v primeru Madagaskarja, Mozambika in 
Sejšelov časovni okvir znašal od 29 do 
35 tednov.
15 Opažanja
21 
Sodišče je ugotovilo, da Komisija do ‑ 
bro upravlja pogajalski proces in da, 
kadar je mogoče, uporablja razpolo ‑
žljiva zakonodajna orodja za prepreče ‑
vanje prekinitve ribolovnih dejavnosti. 
Toda 83 % subjektov, ki so odgovorili 
na anketo Sodišča in pomenijo prib ‑
ližno 30 % flote za dolge plovbe, je 
navedlo, da so nanje vplivale zamude 
pri pogajanjih o protokolih, predvsem 
z Mavretanijo in Marokom, ki sta po ‑
membna, vendar izjemna primera.22 
Pogajanja z Mavretanijo so bila dol ‑
gotrajna (sedem krogov pogajanj, ki so 
skupaj trajali 71 tednov) in predhodni 
protokol je prenehal veljati skoraj pet 
mesecev pred podpisom novega. Ker 
začasna uporaba ni bila mogoča pred 
podpisom Sveta in da bi preprečila 
prekinitev dejavnosti flote EU, je Komi ‑
sija uporabila določbe zakonodaje EU8 
in mavretanskim organom predlagala, 
da bi v tem petmesečnem obdobju še 
naprej vlagala zahtevke za dovoljenja 
za ribolov. To možnost so izkoristili 
samo lastniki ladij za štiri kategorije 
ribolova9 med 1. avgustom 2012 in 
15. decembrom 2012. Ribolov se je 
tako lahko nadaljeval za te kategorije, 
ne pa tudi za ostale, za katere ga je 
bilo treba začasno prekiniti. Sodišče 
ugotavlja, da so zahtevki za dovolje ‑
nja za ribolov v obdobju, v katerem ni 
podpisanega protokola, sicer name ‑
njeni zaščiti interesov flote EU, vendar 
niso v skladu s klavzulo o izključnosti 
(glej odstavek 8).8 Člen 9 Uredbe Sveta (ES) 
št. 1006/2008 z dne 
29. septembra 2008 
o dovoljenjih za ribolovne 
dejavnosti ribiških plovil 
Skupnosti zunaj voda 
Skupnosti in dostopu plovil 
tretjih držav do voda 
Skupnosti ter o spremembi 
uredb (EGS) št. 2847/93 in (ES) 
št. 1627/94 in o razveljavitvi 
Uredbe (ES) št. 3317/94 (UL 
L 286, 29.10.2008, str. 33). 
V tem členu je za primere, 
v katerih je protokol prenehal 
veljati in v katerih je Komisija 
parafirala nov protokol, vendar 
ga Svet še ni podpisal ali ni 
zagotovil začasne uporabe, 
določeno, da lahko Komisija za 
obdobje šestih mesecev po 
datumu prenehanja 
veljavnosti predhodnega 
protokola prenese zahtevke za 
dovoljenja za ribolov na 
zadevno tretjo državo.
9 Kategorije 2 (senegalski oslič), 
3 (pridnene vrste razen 
senegalskega osliča), 5 (tun) in 
6 (zamrzovalna plovila 
s pelagično vlečno mrežo).Slika 1Trajanje pogajalskega procesa
v tednih140 120 100 80 60 40 20 0Začetek začasne uporabeČas, ki je pretekel med podpisom in 
odobritvijo Parlamenta ali rati/f_ikacijo partnerskih državČas, ki je pretekel med koncem pogajanj in 
podpisom Sveta in partnerske državeČas, ki je pretekel med podelitvijo mandata 
in koncem pogajanj (para/f_iranje)Madagaskar (1 krog)     
1/2013–12/2014
Mavretanija (7 krogov)   
12/2013–12/2014
Mozambik (2 kroga)                 
2/2012–1/2015
Sejšeli (3 krogi)            
1/2014–1/2020
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi pogajalskih dokumentov in zakonodaje EU.
16 Opažanja
23 
Poleg tega Komisija niti z izkorišča ‑
njem vseh možnosti zakonodaje ne bi 
mogla preprečiti prekinitev ribolovnih 
dejavnosti. Mavretanski organi so 
šteli, da so se dejavnosti v obdobju 
od avgusta do decembra 2012 izvaja ‑
le v okviru začasne uporabe novega 
protokola. Zato so uveljavili predčasen 
zaključek ribolovnih dejavnosti v štirih 
kategorijah, za katere je bilo dovolje ‑
no nadaljevanje ribolova do podpisa 
novega protokola. To je povzročilo 
izgube za lastnike ladij, ki so plačali 
tudi dovoljenja za gospodarski ribolov 
do dejanskega datuma prenehanja 
veljavnosti 15. decembra 2014.
24 
Protokol z Marokom je bil podpi ‑
san februarja 2011, začasno pa se je 
uporabljal do decembra 2011, ko je 
Evropski parlament zavrnil njegovo 
sklenitev10. Po novih pogajanjih je bil 
24. julija 2013 parafiran drug protokol, 
ki ga je Evropski parlament ratificiral 
10. decembra 2013, brez klavzule o za ‑
časni uporabi, saj se maroški pogajalci 
niso strinjali z njeno vključitvijo. Veljati 
je začel šele 15. julija 2014, ker ga je 
Maroko pozno ratificiral, kar je povzro ‑
čilo dodatne odhodke iz proračuna 
EU11 in tudi neposredni finančni učinek 
na lastnike ladij in industrijo EU, ker so 
bile ribolovne dejavnosti prekinjene.
25 
Pri revidiranih protokolih za Indijski 
ocean je bila neprekinjenost ribolovnih 
dejavnosti v izključni ekonomski coni 
Madagaskarja in Sejšelov zagotovljena, 
saj sta bila nova protokola podpisana 
pred prenehanjem veljavnosti pred ‑
hodnih protokolov, poleg tega pa sta 
vsebovala klavzulo o začasni uporabi. V primeru Mozambika ni bilo veljav ‑
nega protokola za obdobje enega 
meseca (čas med datumom preneha ‑
nja veljavnosti predhodnega protokola 
(1. januar 2012) in datumom začetka 
začasne uporabe novega (1. febru ‑
ar 2012)), vendar to ni bistveno vplivalo 
na floto EU, saj v tem obdobju staleži 
tuna v mozambiških vodah niso bili na 
voljo za ribolov.
Komisija je izpogajala 
ustrezno mrežo sporazumov, 
vendar bi bilo mogoče 
doslednost v regiji  
Indijskega oceana  
izboljšati
26 
Sodišče meni, da je povezana in ustre ‑
zna regionalna mreža sporazumov 
pomembna. Prvič, z boljšimi pogoji 
pravne varnosti lahko flota EU sledi 
selivskim vrstam. Drugič, tako omrežje 
krepi pogajalski položaj Komisije, saj 
zmanjšuje pritisk v zvezi s sklenitvijo 
sporazuma, kadar obstaja tveganje, 
da bodo dejavnosti flote prekinje ‑
ne. Poleg tega ima lahko načrtovani 
pozitivni učinek v smislu upravljanja 
za partnerske države zaradi sektorske 
podpore in kontrole EU nad svojo floto 
spodbujevalni učinek na regionalne 
ribolovne dejavnosti. Ta učinek se 
še poveča zaradi obsega dejavnosti 
evropske flote v nekaterih regijah (na 
primer plovila EU z zaporno plavarico 
so pomenila 66 % ulova s plovili z za ‑
porno plavarico v zahodnem Indij ‑
skem oceanu v letu 201112, ulov plovil 
z zaporno plavarico pa je pomenil 49 % 
celotnega ulova tega leta v regiji).10 Zakonodajna resolucija 
Evropskega parlamenta z dne 
14. decembra 2011 
(P7_TA(2011)0569).
11 Po navedbah španskih 
organov je znesek, plačan 
španski floti kot nadomestilo 
za izgube, nastale zaradi 
prekinitve njenih dejavnosti 
v Maroku, znašal 
4,5 milijona EUR (od tega  
je bilo 4,3 milijona EUR 
plačanih iz Evropskega sklada 
za ribištvo).
12 Tabeli 4.2 in 4.4 končnega 
poročila Review of tuna 
fisheries in the western Indian 
Ocean , 2014, POSEIDON, 
MRAG, NFDS in COFREPECHE.
17 Opažanja
27 
Komisija želi s sedanjo strategijo 
obravnavati te potrebe z razširitvijo 
mreže sporazumov v skladu z zahteva ‑
mi industrije in prednostnimi naloga ‑
mi. Lastniki ladij so v svojih odgovorih 
na revizijsko anketo izrazili zanimanje 
predvsem za Angolo, Gvinejo Bissau 
in Sierro Leone, ki jim sledijo Gvineja, 
Liberija, Tanzanija, Kenija in Senegal. 
Komisija je začela prve pogovore 
s Tanzanijo, končala pogajanja z Libe ‑
rijo in oživila sporazume z Gabonom, 
Marokom, Mauritiusom (za katere so 
protokoli v času ankete že začeli ve ‑
ljati), Gvinejo Bissau in Senegalom (za 
katera sta bila protokola že podpisana). 
Toda v času revizije so bila pogajanja 
za obnovitev protokolov z Mozambi ‑
kom in Mavretanijo začasno ustavljena, 
ker ni bilo soglasja med Komisijo in 
partnerskima državama.
28 
Toda pri reviziji v Indijskem oceanu je 
bilo ugotovljeno, da je mogoče izbolj ‑
šati doslednost sporazumov o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju ter njihovo 
dopolnjevanje z drugimi regionalnimi 
ukrepi in viri financiranja EU v ribiškem 
sektorju. Tako je na primer pri centrih 
za spremljanje ribištva. Obstaja spora ‑
zum za regionalno izmenjavo podat ‑
kov satelitskega sistema za spremljanje 
plovil med državami Komisije za Indij ‑
ski ocean (Komori, Mauritius, Madaga ‑
skar, Reunion in Sejšeli) prek strežnika, 
ki je bil s podporo Komisije za Indijski 
ocean razvit s sredstvi iz regionalnih 
skladov ERS. Mozambik ni del Komisije 
za Indijski ocean in kljub temu, da je 
pomemben partner v regionalni mreži 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, sedaj nima dostopa do teh podatkov. Namesto da bi Komisija 
podpirala dostop Mozambika do 
obstoječega regionalnega sistema za 
izmenjavo podatkov iz satelitskega 
sistema za spremljanje plovil, ga pod ‑
pira pri razvoju regionalnega centra za 
spremljanje ribištva, tako da financira 
študijo izvedljivosti v okviru programa 
AKP FISH II, ki ga financira ERS. Hkrati 
je Komisija podprla tudi nacionalni 
satelitski sistem za spremljanje plovil 
s sektorsko podporo v okviru sporazu ‑
ma o partnerstvu v ribiškem sektorju.
Cilj sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, da bi izpogajane 
ribolovne možnosti zadevale 
samo presežne ribolovne 
vire, je bilo težko doseči
29 
Ključno načelo trajnosti sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju je, da 
izpogajane ribolovne možnosti v okvi ‑
ru protokolov (količine in število dovo ‑
ljenj za gospodarski ribolov) plovilom 
EU omogočajo le ribolov presežnih 
virov.13 To zahteva zanesljive informa ‑
cije o staležih (na podlagi najboljših 
razpoložljivih znanstvenih mnenj) in 
o ribolovnem naporu14 obmorskih 
držav in drugih sporazumih. Protokoli 
bi morali nato dati pravico do dostopa 
do določenega dela tega presežka. 
Komisija bi morala zagotoviti tudi, da 
sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju odražajo načelo največjega 
trajnostnega donosa15 ter resolucije 
in priporočila regionalnih organizacij 
za upravljanje ribištva o stanju ribjih 
staležev.13 Člen 31 Uredbe (EU) 
št. 1380/2013.
14 Ribolovni napor je produkt 
zmogljivosti in dejavnosti 
ribiškega plovila; za skupino 
ribiških plovil je ribolovni 
napor vsota ribolovnih 
naporov vseh plovil v skupini.
15 Največji trajnostni donos, ki je 
pokazatelj optimalne stopnje 
izkoriščanja, opredeli 
Organizacija Združenih 
narodov za prehrano in 
kmetijstvo kot največji mogoči 
trajnostni ulov.
18 Opažanja
30 
Sodišče je pregledalo, kako je bil pre ‑
sežek izračunan in ali se je pri količini 
rib, namenjeni za ulov v okviru spo ‑
razuma, upošteval pojem presežka. 
Poleg tega je opravilo analizo in pri ‑
merjavo različnih izpogajanih sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektorju 
zaradi doslednosti besedila.
31 
Pri reviziji je bilo ugotovljeno, da je 
pojem presežnosti v praksi izredno 
težko uporabljati. V členu 61 Konven ‑
cije Združenih narodov o pomorskem 
mednarodnem pravu je določeno, 
da ima odgovornost za ugotavljanje 
presežka ob upoštevanju najboljših 
razpoložljivih znanstvenih dokazov 
partnerska država. Toda pri reviziji je 
bilo ugotovljeno, da partnerske države 
nimajo zmogljivosti za ugotavljanje 
presežka. To je posebej pomembno za 
mešane sporazume (npr. Mavretanija) 
ali zelo razpršene ribolovne vire, kot 
so male pelagične vrste ali izrazito 
selivske vrste, saj je težko ugotoviti 
presežek v izključni ekonomski coni 
posamezne obmorske države, zlasti 
kadar na regionalni ravni ni sistema 
ribolovnih kvot16. Poleg tega informa ‑
cije o ribolovnem naporu domačih 
ribiških flot ali drugih tujih ribiških flot, 
ki so jim partnerske države tudi dale 
dostop17, niso vedno zanesljive. Zato 
Komisija zelo težko izračuna, kolikšen 
delež celotnega ribolovnega napora 
pomeni flota EU, in posledično tudi 
omejitve ulova za floto EU v skladu 
s pristopom presežka.32 
V regiji Indijskega oceana je Komisija 
za tune v Indijskem oceanu predlagala 
največje trajnostne donose za nekate ‑
re vrste (npr. mečarice) kot del svojih 
znanstvenih mnenj18 in sprejela resolu ‑
ciji o varstvu dveh vrst morskih psov. 
Standard največjih trajnostnih dono ‑
sov pa se na ravni posamezne države 
le stežka uporabi za izrazito selivske 
vrste, kot so tiste, v katere so usmerjeni 
sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju.
Stroški sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, ki jih je izpogajala 
Komisija, so bili glede na 
pretekle stopnje uporabe 
razmeroma visoki
33 
Komisija bi morala pri pogajanjih zago ‑
toviti, da klavzule protokolov z eko ‑
nomskim učinkom na evropsko floto in 
gospodarstvo partnerskih držav (tj. čas 
trajanja protokola, cene, količine, vrste, 
tehnični pogoji, prispevki lastnikov 
plovil, obveznosti poročanja in iztovar ‑
janja) evropski floti omogočajo učinko ‑
vito uporabo sporazumov in ji dajejo 
dostop do ustreznega deleža razpo ‑
ložljivega presežka po pošteni ceni za 
partnerske države. Komisija bi morala 
zagotoviti tudi, da se pri pripravi 
pogajanj o sporazumih o partnerstvu 
v ribiškem sektorju upoštevajo načela 
gospodarnosti, učinkovitosti in uspeš ‑
nosti. Svet19 je pozval Komisijo, naj se 
v sodelovanju z državami članicami 
zaveže k optimizaciji uporabe ribolov ‑
nih možnosti, da se zagotovi stroškov ‑
na učinkovitost in skladnost z načeli 
dobrega finančnega poslovodenja.16 V resoluciji Komisije za tune 
v Indijskem oceanu št. 14/02 je 
predvidena uvedba sistema 
kvot na regionalni ravni.
17 Na ravni regionalne 
organizacije za upravljanje 
ribištva se EU zavzema za 
večjo preglednost, zlasti 
z zahtevo, da morajo vse strani 
posredovati vse podatke 
v zvezi ribolovnimi 
dejavnostmi tretjih držav in 
dostopom do njihovih 
izključnih ekonomskih con. 
Komisija za tune v Indijskem 
oceanu je sprejela resolucijo 
št. 14/05, ki se nanaša na 
seznam tujih plovil 
z dovoljenjem za gospodarski 
ribolov vrst, ki jih upravlja 
Komisija za tune v Indijskem 
oceanu na območju 
pristojnosti Komisije za tune 
v Indijskem oceanu ter 
informacije o sporazumih 
o dostopu.
18 Znanstveni poročili iz let 2013 
in 2014 Komisije za tune 
v Indijskem oceanu.
19 3155. seja Sveta za kmetijstvo 
in ribištvo, ki je potekala 
v Bruslju 19. in 20. marca 2012.
19 Opažanja
34 
Finančni prispevek EU za partnerske 
države ima dve komponenti: pravice 
do dostopa do izključne ekonomske 
cone in sektorsko finančno podporo 
(glej odstavek 5). Medtem ko partner ‑
ske države nimajo omejitev glede 
uporabe prve komponente, ki strogo 
ureja dostop do nacionalnih ribolov ‑
nih območij, bi bilo treba kot pogoj za 
izplačila sredstev sektorske podpore 
določiti izvedbo ukrepov, in sicer glede 
upravljanja ribiškega sektorja, o kate ‑
rih se je EU dogovorila s posameznimi 
partnerskimi državami. Ta pogoj je 
zapisan v novi skupni ribiški politiki in 
v sporazumih o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, podpisanih po njenem spre ‑
jetju. Porazdelitev skupnega finančne ‑
ga prispevka med ti dve komponenti 
je pomemben vidik pogajalskega 
procesa.
Pogajanja o pravicah  
do dostopa
35 
V protokolih so določene vrste rib, za 
katere je dovoljen dostop, in pogoji, 
ki urejajo ta dostop v smislu števila 
dovoljenj za gospodarski ribolov, vrste 
plovil in referenčne tonaže. Ta „refe ‑
renčna tonaža“ pomeni količino ulova, 
za katero mora EU plačati minimalno 
plačilo za pravice do dostopa20. Če se 
ta stopnja preseže, mora EU za dodatni 
ulov dodatno plačati. V protokolih so 
določeni tudi tehnični in obratovalni 
pogoji.36 
Komisija skuša med pogajanji o kom ‑
ponenti „pravic do dostopa“ prido ‑
biti število dovoljenj za gospodarski 
ribolov, ki jih zahtevajo države članice 
(v razpoložljivih mejah21), pri čemer se 
upoštevajo tudi zunanji dejavniki, ki 
lahko vplivajo na koriščenje dovoljenj 
za gospodarski ribolov. Partnerske 
države običajno skušajo dobiti najvišji 
mogoč finančni prispevek, ki se nato 
„pretvori“ v referenčno tonažo.  
37 
Na sliki 2  je prikazana pretekla upora ‑
ba ribolovnih možnosti (ulov rib) v   
partnerskih državah, obiskanih v regiji 
Indijskega oceana, v smislu referenčne 
tonaže. Referenčna tonaža, dogovor ‑
jena v najnovejših protokolih, je kljub 
temu, da so bile ribolovne možnosti, 
izpogajane v okviru predhodnih pro ‑
tokolov, premalo izkoriščene, ostala 
relativno nespremenjena.
38 
Ker finančni prispevek EU temelji na 
referenčni tonaži in ne na dejanskem 
ulovu, redna premajhna izkoriščenost 
protokolov privede do tega, da so de ‑
jansko plačani stroški na enoto pogos ‑
to višji od cene na enoto, uporabljene 
kot podlage za pogajanja. Na sliki 3  
so prikazani dejanski stroški vsakega 
sporazuma o tunu ob upoštevanju 
skupnega zneska finančnega prispevka 
v okviru sporazuma o partnerstvu v ri ‑
biškem sektorju. Na njej je na primer 
prikazano, da so bili resnični stroški za 
tono ulovljenega tuna v Mozambiku 
leta 2013 približno šestkrat višji od 
izpogajanih cen. To je mogoče pojasni ‑
ti z zelo visokim finančnim prispevkom 
(ki se je v protokolu 2/2012–1/2015 
dodatno povečal z 900 000 EUR na 
980 000 EUR) in zelo nizko stopnjo 
izkoriščenosti ribolovnih možnosti.20 Minimalni finančni prispevek 
za pravice do dostopa se 
izračuna tako, da se referenčna 
tonaža pomnoži 
z dogovorjeno ceno na enoto.
21 V regiji Indijskega oceana sta 
bila število plovil in bruto 
tonaža zamrznjena na ravni iz 
leta 2006 za plovila, ki lovijo 
tropskega tuna, in na ravni iz 
leta 2007 za plovila, ki lovijo 
mečarico in belega tuna, 
v skladu z resolucijo Komisije 
za tune v Indijskem oceanu 
št. 12/11 o izvajanju omejitev 
ribolovne zmogljivosti 
pogodbenic in sodelujočih 
nepogodbenic.
20 Opažanja Slika 2Uporaba ribolovnih možnosti za tuna v obiskanih partnerskih državah v regiji 
Indijskega oceana
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi podatkov GD za pomorske zadeve in ribištvo o uporabi ribolovnih možnosti.0 %10 %20 %30 %40 %50 %60 %70 %80 %90 %100 %
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013% izkoriščene referenčne tonaže% neizkoriščene referenčne tonaže
Sejšeli Mozambik MadagaskarSlika 3Strošek na enoto za tono tuna, ki ga plača EU
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi protokolov in podatkov GD za pomorske zadeve in ribištvo o uporabi ribolovnih možnosti.01002003004005006007008009001 000
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2008
2009
2010
2011
2012
2013
Madagaskar Mozambik Sejšelieuro
Dejanski stroški na tono
Dogovorjena cena na tono, ki ustreza 
pravicam do dostopa in sektorski podpori
21 Opažanja
39 
Tržna vrednost ribjih staležev, do ‑
govorjena v protokolih, neposredno 
vpliva na vrednost protokola. Zato 
bi morala Komisija to upoštevati pri 
pogajanjih o skupni ceni protokolov. 
Toda to ni vedno tako. V najnovejšem 
protokolu (2013–2014) z Mavretanijo 
je bila kategorija glavonožcev, ki ima 
visoko tržno vrednost in je bila v okvi ‑
ru protokola za obdobje 2008–2012 
v povprečju 93 ‑odstotno izkoriščena, 
izključena iz protokola zaradi uporabe 
pojma presežnosti in sklepa nacional ‑
nih organov, da bodo glavonožce prih ‑
ranili za nacionalno floto. Zaradi visoke 
vrednosti kategorije in visoke stopnje 
izkoriščenosti je imel ta sklep znaten 
negativen učinek na floto EU. Ribolov ‑
ne možnosti za ribolov pelagičnih vrst 
v okviru protokola za obdobje 2013–
2014, ki imajo nižjo tržno vrednost, 
so bile povečane. Finančni prispevek 
za dostop se je povečal s povprečno 
60 milijonov EUR na leto v obdobju 
2008–2012 (in samo 50 milijonov EUR na leto v letu 2012) na 67 milijonov EUR 
na leto za leti 2013 in 2014. Novi proto ‑
kol je bil zato za EU razmeroma dražji. 
Pri naknadnem vrednotenju tega pro ‑
tokola (ki je obsegal prvih 11 mesecev) 
je bilo ugotovljeno, da je neposredna 
dodana vrednost za vse upravičence 
znašala 0,8 EUR, vendar pa je neposre ‑
dna dodana vrednost za EU, ki pomeni 
premoženje, ustvarjeno za EU z vsakim 
investiranim EUR, znašala le 0,39 EUR.22 
V obdobju 2006–2009 je to razmerje 
znašalo povprečno 0,63 EUR.
40 
Na splošno je bila v Mavretaniji končna 
plačana cena na enoto za tono precej 
višja od teoretičnih stroškov za dostop 
na podlagi polne izkoriščenosti. Na 
sliki 4  so prikazani ocenjeni stroški za 
pravice dostopa za EU na podlagi de ‑
janske uporabe ribolovnih možnosti23.22 Kot je prikazano v  tabeli 3 , to 
razmerje za Sejšele znaša 5,53, 
za Madagaskar 4,09 in za 
Mozambik 0,91.
23 Podatki za leto 2014 so na 
voljo samo do septembra in 
zneski so bili prilagojeni po 
načelu časovne razporeditve. 
Sodišče je za oceno razčlenitev 
plačil za pravice do dostopa 
po kategorijah upoštevalo 
referenčno tonažo in ceno na 
trgu rib (iz naknadnega 
vrednotenja in podatkov GD 
za pomorske zadeve in 
ribištvo). Ta razčlenitev ni 
predstavljena za predhodni 
protokol, ker kategorije niso 
bile primerljive.Slika 4Ocenjeni stroški za ribolovne možnosti, izkoriščene v Mavretaniji
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi protokola za obdobje 2013–2014, podatkov GD za pomorske zadeve in ribištvo ter naknadnega vred ‑
notenja iz leta 2014.Stroški dostopa za izkoriščene 
možnostiPlačani stroški dostopav 1000 EUR
2014 (do septembra) 201370 000
60 000
50 000
40 000
30 000
20 000
10 000
0
22 Opažanja
41 
Sprejetje nekaterih klavzul, ki so 
povzročile probleme pri izvajanju, 
zlasti v Mavretaniji in Mozambiku, je 
morda prispevalo k premajhni izkori ‑
ščenosti protokolov. Glavni problem 
v Mozambiku je bila zahteva, da je 
treba za 33 % plovil opraviti predribo ‑
lovne inšpekcijske preglede24.
42 
Glavni problem v Mavretaniji so bili 
omejevalni tehnični pogoji, vključno 
z majhnimi opredeljenimi ribolovni ‑
mi območji v protokolu za obdobje 
2013–2014. Večina teh pogojev je bila 
oblikovana za zaščito prekomerno 
izkoriščanih staležev, preprečevanje 
neželenega ulova in zaščito ekosiste ‑
mov. V obdobju od avgusta 2012 do 
decembra 2013 so imeli deli flote EU, 
na katere so tehnični pogoji25 najbolj 
vplivali, zelo nizke stopnje izkorišče ‑
nosti: npr. nič za rakovice in izredno 
nizka stopnja za kategorijo plovil za 
pelagični ribolov, namenjen prodaji svežih rib, in kategorijo rakov. To 
so potrdili tudi odgovori na anketo 
Sodišča, v katerih je 70 % subjektov, 
ki so odgovorili na vprašanja v zvezi 
z mavretanskim protokolom, navedlo, 
da so bili izpogajani tehnični pogoji 
neustrezni, 58 % pa jih je navedlo, da 
je to vplivalo na dobičkonosnost.
Pogajanje o komponenti 
sektorske podpore
43 
Sektorska podpora je pomembno 
orodje, ki se uporablja za doseganje 
ciljev izboljšanja upravljanja ribištva 
v partnerskih državah in pospeševanja 
gospodarskega razvoja njihovega ribi ‑
škega sektorja. Komisija skuša pridobiti 
zavezo države k izboljšanju upravljanja 
ribiškega sektorja, zato si med poga ‑
janji prizadeva za povečanje sektorske 
podpore, ki pa je omejena na 50 % 
celotnega prispevka EU (glej tabelo 1 ).24 Predribolovni inšpekcijski 
pregledi se zahtevajo za 33 % 
plovil EU z dovoljenjem za 
ribolov v mozambiških vodah. 
Subjekti, ki upravljajo plovila, 
so v svojih odgovorih na 
anketo Sodišča navedli, da je 
ta zahteva predraga.
25 Tehnični pogoji so bili zelo 
omejevalni in po zelo nizkih 
stopnjah izkoriščenosti v prvih 
mesecih se je skupni odbor 
strinjal o omilitvi omejitev ob 
ohranjanju okoljskih vidikov. 
Problem s tehničnimi pogoji je 
povzročil skoraj enoletno 
zamudo pri dejanskem 
izvajanju protokola.Tabela 1Pomembnost sektorske podpore v dveh najnovejših protokolih, pregledanih  
za vsako obiskano partnersko državo
Država Protokol1 in2Madagaskar Mavretanija Mozambik Sejšeli
Skupni prispevek1 (v EUR) 1 525 000 76 250 0003650 000 5 600  000
% sektorske podpore 36,1 % 21,3 % 38,5 % 39,6 %
Skupni prispevek2 (v EUR) 1 526  875370 000  000 980 000 5 116 6673
% sektorske podpore 45,8 % 4,3 % 45,9 % 49,5 %
1 Predhodni protokoli so se nanašali na: Madagaskar (2005–2011), Mavretanijo (2008–2012), Mozambik (2008–2011) in Sejšele (2011–2013).
2  Protokoli, ki so bili veljavni v času revizije, so se nanašali na: Madagaskar (2013–2014), Mavretanijo (2013–2014), Mozambik (2012–2014)  
in Sejšele (2014–2020).
3 Za ta protokol je bilo izračunano povprečje, saj se letni prispevek vsako leto spremeni.
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi besedil protokolov.
23 Opažanja
44 
Sodišče meni, da je povečanje deleža 
sektorske podpore skladno s ciljema 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, ki sta izboljšanje upravljanja 
ribištva v tretjih državah in spodbuja ‑
nje gospodarskega razvoja njihovega 
ribiškega sektorja.
45 
Pri tem pozitivnem trendu poveče ‑
vanja deleža skupnega finančnega 
prispevka EU, namenjenega sektorski 
podpori, je bila edina izjema Mavreta ‑
nija. V primeru te države se je Komisija 
dogovorila o bistvenem zmanjšanju 
komponente sektorske podpore z 21 % 
skupnega prispevka v okviru sporazu ‑
ma o partnerstvu v ribiškem sektorju 
iz protokola za obdobje 2008–2012 
na samo 4 % iz protokola za obdobje 
2013–2014. To znižanje je bilo uvedeno 
zaradi težav, s katerimi se je srečevala 
Komisija, ko je skušala od mavretan ‑
skih organov pridobiti informacije 
o ukrepih, financiranih s sektorsko 
podporo v okviru protokola za ob ‑
dobje 2008–2012 (kot je prikazano 
v okviru 2 ). Kot je prikazano v  tabeli 1 , sta skupna letna finančna prispevka, 
o katerih se je za protokola s poga ‑
janji dogovorila Komisija, podobna. 
To pomeni, da je Komisija zmanjšala 
delež komponente sektorske podpore 
in sorazmerno povečala komponento 
pravic do dostopa, pri kateri imajo 
partnerske države omejene obveznosti 
glede preglednosti ali poročanja. Po 
mnenju Sodišča ta odziv ni bil v skladu 
z razvojnim ciljem sporazumov o par ‑
tnerstvu v   
ribiškem sektorju.
46 
Poleg tega Sodišče meni, da je med 
pogajanji pomembno upoštevati skup ‑
ni finančni prispevek EU partnerskim 
državam. Zadevni zneski imajo po ‑
membno vlogo pri razvoju partner ‑
skih držav, kot je prikazano v  tabeli 2 . 
Vendar pa pogajanja o prispevkih, 
ciljih in izvedbenih ureditvah v okviru 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju in prispevkih v okviru ERS 
potekajo ločeno. Sodišče meni, da to 
Komisiji ne lajša položaja pri pogaja ‑
njih s partnerskimi državami.Tabela 2Prispevki EU partnerskim državam, obiskanim med revizijo, in njihova pomembnost 
glede na proračune za ribištvo in skupne nacionalne proračune (2013)
2013 Madagaskar Mavretanija Mozambik Sejšeli
Prispevek sporazuma o partnerstvu v ribiškem 
sektorju glede na nacionalni proračun za ribištvo 41 % 689 %120 % 250 %2
Skupni prispevek EU glede na skupni nacionalni 
proračun5 % 11 % 2 % 2 %
1  Proračun ministrstva za ribištvo, kot je naveden v zakonu o financah Mavretanije. Ne vključuje bistvenih stroškov, kot so stroški, povezani 
s pristanišči.
2 Samo operativni stroški sejšelskega organa, pristojnega za ribištvo, brez kapitalskih naložb.
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi nacionalnih dokumentov, dokumentov GD Komisije za mednarodno sodelovanje in razvoj ter sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektorju.
24 Opažanja
Informacije, pridobljene 
z naknadnimi vrednotenji, 
niso bile vedno koristne 
v procesu odločanja  
in pri pogajanjih
47 
Svet, Parlament in Komisija v procesu 
odločanja uporabljajo predhodna in 
naknadna vrednotenja26. Namen teh 
vrednotenj je zagotoviti zanesljive 
informacije o uporabi sporazuma in 
dodani vrednosti za EU in partnersko 
državo, oceniti okoljski, gospodarski in 
socialni vpliv sporazuma o partnerstvu 
ter preveriti, ali so rezultati sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektorju 
skladni s cilji, ki so bili zanje določeni 
v skladu z zahtevami Sveta27 in novo 
skupno ribiško politiko28.
48 
Preden Svet pooblasti Komisijo za po ‑
gajanja o novem protokolu, od nje zah ‑
teva, da izvede neodvisno naknadno 
in predhodno vrednotenje v primeru 
že obstoječega protokola ter pred ‑
hodno vrednotenje, če ni predhodnih 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju. Ta obveznost je bila okreplje ‑
na z vključitvijo v novo skupno ribiško 
politiko.
49 
Deležniki, s katerimi so med revizijo 
potekala posvetovanja, so bili zado ‑
voljni, da je bilo naknadno poročilo na 
voljo. Vidijo ga kot koristno orodje, ki 
kaže splošno sliko uporabe ribolovnih 
možnosti v okviru sporazuma (izda ‑
na dovoljenja za gospodarski ribo ‑
lov in ulov) ter delovanja in dodane vrednosti sporazuma. Vendar pa 
podatki o ulovu, navedeni v poročilu, 
niso najsodobnejši, čeprav bi morala 
Komisija podatke kot njihov upravlja ‑
vec pravočasno dati na voljo deležni ‑
kom, ki sprejemajo odločitve.
50 
Čas, potreben za izvedbo vrednotenja, 
je nato treba prišteti k že sicer dol ‑
gemu trajanju pogajalskega procesa. 
Pred uvedbo nove skupne ribiške po ‑
litike je večina protokolov veljala zelo 
kratek čas (približno tri leta29). Zato so 
lahko vrednotenja za vrednoteni pro ‑
tokol zajela le kratko obdobje delova ‑
nja, ki je trajalo leto dni ali manj. To je 
zmanjšalo uporabnost vrednotenj kot 
orodja za sprejemanje odločitev. Daljše 
trajanje (od štiri do šest let) najnovejših 
protokolov je bilo pozitivna spre ‑
memba, ki bi lahko pozitivno vplivala 
na popolnost podatkov v naknadnih 
vrednotenjih za te protokole.
51 
V naknadnih vrednotenjih sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju za 
Indijski ocean so predstavljene infor ‑
macije o staležih in ulovu na regional ‑
ni ravni in zajete nebistvene opisne 
informacije, ki se ponavljajo iz enega 
obdobja v drugega in zaradi katerih je 
poročilo preobsežno.26 Priprava predhodnih in 
naknadnih vrednotenj 
sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju je 
obveznost iz finančne uredbe 
(Uredba (EU) št. 966/2012 
(UL L 298, 26.10.2012, str. 1)). 
Obveznost velja za vse 
programe in dejavnosti  
z večjo porabo (več kot 
5 000 000 EUR), da se preveri, 
ali so bili dodeljena sredstva in 
doseženi rezultati v skladu 
z zastavljenimi cilji.
27 2599. seja Sveta, kmetijstvo in 
ribištvo, Bruselj, 19. julija 2004.
28 Člen 31 Uredbe (EU) 
št. 1380/2013.
29 Kratko trajanje je bilo 
posledica tega, da Komisija  
ni hotela, da bi se obstoječi 
protokoli uporabljali še dolgo 
po začetku veljavnosti nove 
skupne ribiške politike, da bi 
spremembe, uvedene s to 
politiko, začele veljati čim prej.
25 Opažanja
52 
Po drugi strani je bilo pri reviziji 
ugotovljeno, da pri vrednotenjih ni 
dovolj ocenjen obseg, v katerem 
sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju izpolnjujejo vse svoje cilje 
(glej odstavek 5 in okvir 1 ) (npr. ni 
omenjena zaposlenost v regijah EU, ki 
so odvisne od ribištva, in ni informacij 
o preskrbi trga EU z ribami). Poleg tega 
v vrednotenjih za Indijski ocean ni bila 
dosledno izračunana dodana vrednost 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju. To ni olajšalo procesa od ‑
ločanja, saj metodologije za izračun 
dodane vrednosti niso bile primerljive 
med protokoli in so, v primeru Mozam ‑
bika, pokazale zelo drugačen rezultat 
(tabela 3 ).53 
Med revizijo in po notranji reviziji 
procesa vrednotenja je Komisija razvila 
novo metodologijo za vrednotenje 
dodane vrednosti, ki se uporablja od 
januarja 2015. Metodologija, ki je bila 
uporabljena za vrednotenje protokolov 
z Madagaskarjem (februar 2014) in Mo ‑
zambikom (april 2014), je bila prav tako 
razmeroma nova (januar 2014), vendar 
metodi za izračun dodane vrednosti še 
vedno nista bili primerljivi.Tabela 3Nedoslednosti v izračunu donosnosti javnih naložb EU na državo, kot je prikazan 
v naknadnih vrednotenjih protokolov za Indijski ocean
Izračunan donos za 
vsak EUR javnega de -
narja, ki ga je vložila 
EU (naknadno)Pripombe 
Madagaskar
(izdano februarja 2014)4,09Model vključuje koristi in stroške samo po širših kategorijah (npr. gorivo, vzdrže -
vanje, pristaniške takse, zavarovanje itd.), ki niso vedno skladne s kategorijami, 
ki se uporabljajo za druga vrednotenja (npr. za Sejšele so dodatno navedeni 
posadka, amortizacija plovil in orodja ter režijski stroški). Vendar pa je Sodišče za 
ta model1 menilo, da dobro ocenjuje stroške in koristi.
Mozambik  
(izdano aprila 2014)2,08Izvajalci vrednotenja niso ločevali med koristmi za EU in za Mozambik, v izračun 
pa tudi niso bili vključeni vsi javni stroški, ki jih je imela EU (sektorska podpora 
ni bila zajeta). Ko je Sodišče naredilo nov izračun po enakem modelu kot za 
Madagaskar, bi bila donosnost javnih naložb samo 0,91 EUR za vsak EUR, ki ga je 
vložila EU.
Sejšeli
(izdano januarja 2013)4,5Za razliko od drugih vrednotenj, pri katerih so bila upoštevana le javna sredstva, 
so bila zajeta plačila lastnikov ladij; stroški so bili pravilno razdeljeni med stranmi 
in upoštevanimi so bili vsi javni stroški. Ko je Sodišče naredilo nov izračun po 
enakem modelu kot za Madagaskar, bi bila donosnost javnih naložb višja in bi 
znašala 5,53 EUR za vsak EUR, ki ga je vložila EU.
1 Razmerje: neposredna dodana vrednost, ustvarjena za EU / skupni prispevek EU (pravice do dostopa in sektorska podpora).
Vir: Naknadna vrednotenja.
26 Opažanja
Del II – Izvajanje 
komponente pravic do 
dostopa in komponente 
sektorske podpore 
v okviru sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem 
sektorju
54 
Izvajanje sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju zajema dva glavna 
vidika: dostop plovil EU do ribolovnih 
možnosti (glej odstavke 55 do 65) in 
podporo razvoju ribiških sektorjev  
partnerskih držav (glej odstavke 66 
do 83). Za dobro delovanje obeh 
vidikov (tj. zagotovitev, da lahko flota 
izvaja ribolov pod dobrimi pogoji in da 
sektorska podpora izboljša upravljanje 
ribištva v partnerskih državah) Ko ‑
misija potrebuje ustrezne sisteme za 
spremljanje izvajanja. Ti so bili preuče ‑
ni pri reviziji.
Postopek izdaje dovoljenj 
za ribolov (dovoljenj za 
gospodarski ribolov) je 
bil dolgotrajen in okoren, 
vendar Komisija ni sprejela 
ukrepov, s katerimi bi 
opredelila, kaj bi bilo 
mogoče izboljšati
55 
Postopek izdaje dovoljenj za gospodar ‑
ski ribolov, s katerim plovila pridobijo 
dovoljenje za ribolov v skladu s proto ‑
koli, ne bi smel biti po nepotrebnem 
zapleten in zamuden za subjekte 
v ribiškem sektorju. Komisija bi morala 
pregledati različne faze postopka izdaje 
dovoljenj za gospodarski ribolov in oce ‑
niti, ali ga je mogoče narediti učinkovi ‑
tejšega. Sodišče meni, da je potreben 
popoln pregled nad časom, potrebnim 
za različne faze postopka, da se ugo ‑
tovijo in odpravijo pomanjkljivosti. Pri 
reviziji je bilo ugotovljeno, da Komisija 
nima dovolj informacij o časovnem 
poteku postopka izdaje dovoljenj za 
gospodarski ribolov.56 
Protokoli določajo postopek izdaje 
dovoljenj za gospodarski ribolov med 
partnerskimi državami in EU, kot je 
predložitev zahtevkov ustreznemu jav ‑
nemu organu. Protokoli predvidevajo 
tudi elektronsko izmenjavo informacij 
o ribolovnih dejavnostih. V postopku 
sodelujejo Komisija, države članice, 
delegacije EU in partnerske države. Več 
podrobnosti je navedenih v  Prilogi I . 
Sodišče se je pri reviziji osredotočilo na 
razpoložljive podatke, da bi spremljalo 
ta postopek in analiziralo morebitne 
zamude.
57 
Obstajajo znamenja, da so zamude 
v postopku izdaje dovoljenj za gospo ‑
darski ribolov negativno vplivale na 
ribolovne dejavnosti: zaskrbljenost 
zaradi teh zamud je izrazilo 78 % so ‑
delujočih v anketi Sodišča, izražena pa 
je bila tudi v sporočilih predstavnikov 
subjektov v ribiškem sektorju Komisiji.
58 
Pri reviziji je bilo ugotovljeno, da so 
se obiskane partnerske države zaradi 
nacionalnih pravnih zahtev niso bile 
naklonjene sprejemanju elektronskih 
dovoljenj za ribolov ali pa jih niso 
mogle sprejeti. Vse so zahtevale, da 
je izvirnik dovoljenja za gospodarski 
ribolov med ribolovnimi dejavnostmi 
na krovu plovila, za katerega je bilo 
dovoljenje izdano.
27 Opažanja
59 
Kot je prikazano na sliki 5 , so v Mo ‑
zambiku in na Sejšelih delegaciji in 
ataše za ribištvo imeli informacije 
o času, ki je pretekel od vložitve 
zahtevka subjekta do datuma, ko je 
partnerska država izdala dovoljenje, na 
Madagaskarju pa je delegacija hranila 
samo informacije o času, ki je pretekel 
od takrat, ko je delegacija prejela spis 
z zahtevkom za dovoljenje, do takrat, 
ko je bil spis poslan Komisiji. V Mavre ‑
taniji tabela o spremljanju ni bila na 
voljo.
60 
Sodišče je ugotovilo, da je v nekaterih 
primerih prišlo do velikih zamud, pre ‑
den je spis z zahtevkom za dovoljenje 
za gospodarski ribolov dosegel organe 
partnerskih držav. Vendar pa Komi ‑
sija za preučene protokole ni imela 
nobenega informacijskega sistema, ki bi ji omogočal spremljati čas, potreben 
za vsak korak v delovnem postopku 
v zvezi z zahtevki za dovoljenje za 
gospodarski ribolov, ki ga je razvila. 
Zato ni mogla ugotoviti, kje so zamu ‑
de nastale (na ravni države članice, 
partnerske države ali Komisije). Poleg 
tega podatkovna zbirka za dovoljenja 
za ribolov, ki jo zahteva Uredba (ES) 
št. 1006/2008, sicer obstaja in vsebuje 
posodobljene informacije o obstoječih 
dovoljenjih za gospodarski ribolov, ne 
zajema pa dovolj podatkov, da bi bilo 
mogoče analizirati morebitne zamude. 
Zato Sodišče ni moglo ugotoviti razlo ‑
gov za zamude. Leta 2011 napovedana 
sprememba uredbe o dovoljenjih za 
ribolov bi morda pomagala pri ugotav ‑ 
ljanju in zmanjševanju postopkovnih 
ozkih grl, vendar predlog Komisije še 
ni bil dokončan in predložen v posto ‑
pek soodločanja.Slika 5Znano trajanje postopka izdaje dovoljenj za gospodarski ribolov
Subjekt –  
država članica
Država članica –  
Komisija
Komisija  – delegacija
Delegacija –  
partnerska država
Organi partnerske 
države
Delegacija  
partnerske države
Delegacija Komisije
Komisija  –  
država članica
Država članica –  
subjekt
Madagaskar informacije niso na voljo 41 dni informacije niso na voljo
Mavretanija tabela o spremljanju ni bila na voljo
Mozambik nad 5 mesecev 1 dan1informacije niso na voljo
Sejšeliinformacije niso na voljo 19 dni informacije niso na voljo
126 dnise ne uporablja (dovoljenja za gospodarski ribolov 
se pošljejo neposredno subjektu)
1  Dovoljenja za ribolov so bila izdana na isti dan, kot so bili spisi z zahtevkom za dovoljenje registrirani, zato je zanesljivost datuma registracije 
dvomljiva.
Vir: Tabele o spremljanju, ki so jih zagotovili delegacije in atašeji za ribištvo.
28 Opažanja
Centralno spremljanje ulova 
ni bilo ustrezno, zato ostaja 
tveganje, da ugotovitev 
težav ne bo pravočasna, 
izračun plačil pa ne bo 
pravilen
61 
Komisija in države članice morajo 
spremljati in preverjati točnost podat ‑
kov o dejanskem ulovu, da bi ugoto ‑
vile težave pri izvajanju, omogočile 
odločanje na podlagi informacij pri 
pogajanjih o novih protokolih in zago ‑
tovile pravilno izračunavanje plačil za 
dodatni ulov, kadar do tega pride.
62 
Uredba (ES) št. 1006/2008 zahteva, da 
plovila svoji državi članici vsak teden 
posredujejo podatke o ulovu. Na pod ‑
lagi teh informacij morajo nato države 
članice Komisiji vsak mesec predložiti 
vse podatke o ulovu, razčlenjene glede 
na posamezno ribolovno območje za 
vse izključne ekonomske cone (ne gle ‑
de na to, ali spadajo na področje upo ‑
rabe sporazuma) in mednarodne vode. 
Več podrobnosti o vlogi držav članic 
na tem področju je v  Prilogi I . Komi ‑
sija bi morala vzdrževati podatkovno 
zbirko s podatki o ulovu, ki bi vsebova ‑
la te informacije. Uredba zahteva tudi, 
da Komisija gosti podatkovno zbirko 
za dovoljenja za ribolov, ki bi jo morale 
države članice redno posodabljati.63 
Pri reviziji so bile ugotovljene pomanj ‑
kljivosti pri tem, kako Komisija upravlja 
podatke o ulovu v okviru pregledanih 
protokolov. Sodišče je ugotovilo več 
bistvenih razlik med podatki o ulovu, 
navedenimi v različnih virih: med po ‑
datki držav članic, podatki GD za po ‑
morske zadeve in ribištvo ter podatki 
iz naknadnih vrednotenj. Te razlike so 
prikazane v  tabeli 4 . Na ravni Komisije 
je primanjkovalo zanesljivih, doslednih 
in popolnih podatkov o dejanskem 
ulovu rib v okviru sporazumov o   
partnerstvu v ribiškem sektorju.
64 
Podobne razlike so bile ugotovljene 
med podatki, ki jih je Sodišče prejelo 
od držav članic, in podatki Komisije. 
Pojasniti jih je mogoče tudi s tem, da 
so države članice Komisiji poslale po ‑
datke o ulovu (razčlenjene po plovilih 
in vrstah) v različnih oblikah. Komisija 
je nato podatke obdelala ročno, ni pa 
jih konsolidirala v osrednji podatkovni 
zbirki. Pred kratkim je sprejela ukrepe 
za popravo tega stanja. Januarja 2015 
je bilo upravljanje podatkov preneseno 
na službo, odgovorno za sporazume 
o partnerstvu v ribiškem sektorju. 
Poleg tega so bili podatki o ulovu iz 
preteklosti konsolidirani, čeprav te 
konsolidirane informacije niso bile na 
voljo za obdobje, ki ga zajemajo revidi ‑
rani protokoli. In nazadnje, Komisija je 
vzpostavila podatkovno zbirko (po ‑
datki o ulovu od leta 2013), čeprav ta 
v času revizije ni delovala, ker države 
članice še niso izpolnile zahtev glede 
poročanja.
29 Opažanja
65 
Pomanjkanje konsolidiranih in prever ‑
jenih podatkov ima lahko negativne 
posledice. Če na primer končni ulov 
presega referenčno tonažo, se lahko 
zahteva dodatno plačilo, kar povzroča 
finančno tveganje. Dejansko je Sodišče 
že ugotovilo primer, ko je neustrez ‑ 
no spremljanje ulova povzročilo nepredvidene odhodke za Komisijo30. 
Poleg tega bi redno spremljanje in 
posodabljanje informacij o ulovu omo ‑
gočilo uporabo zadnjih informacij in 
olajšalo sprejemanje odločitev pri po ‑
gajanjih, kadar informacije iz naknad ‑ 
nih vrednotenj niso najnovejše (glej 
odstavek 49).30 Sodišče je o primeru poročalo 
v odstavku 4.46 letnega 
poročila za leto 2011, ki je 
zadeval protokol za 
obdobje 2008–2012, sklenjen 
z Mavretanijo. V tem primeru 
so nacionalni organi Komisijo 
obvestili, da je bila kvota 
300 000 ton za leto, ki se je 
končalo 31. julija 2010, 
presežena. Komisija je morala 
Mavretaniji za 47 346 ton 
ulova, ki je presegal kvoto, 
plačati 1,9 milijona EUR. Boljše 
spremljanje ulova rib bi 
službam Komisije omogočilo, 
da razmislijo o preventivnem 
ravnanju za preprečevanje 
dodatnega plačevanja.Tabela 4Primeri razlik v podatkih o ulovu med GD za pomorske zadeve in ribištvo  
ter naknadnimi vrednotenji protokolov za Indijski ocean
(v tonah)
2009 2010 2011 2012
Madagaskar
Skupni ulov – naknadno vrednotenje 14 596 10 055 10 282 8 053
Skupni ulov – GD za pomorske zadeve in ribištvo 14 653 9 916 9 870 8 083
Razlika (v t) –57 139 412 –30
Razlika (%) 0 % 1 % 4 % 0 %
Mozambik
Skupni ulov – naknadno vrednotenje 3 840 4 261 2 330 1 156
Skupni ulov – GD za pomorske zadeve in ribištvo 3 426 4 261 1 442 1 132
Razlika (v t) 414 0 888 24
Razlika (%) 12 % 0 % 62 % 2 %
Sejšeli
Skupni ulov – naknadno vrednotenje ni na voljo ni na voljo 40 545 ni na voljo
Skupni ulov – GD za pomorske zadeve in ribištvo 23 762 41 668 40 078 34 779
Razlika (v t) ni na voljo ni na voljo 467 ni na voljo
Razlika (%) ni na voljo ni na voljo 1 % ni na voljo
Vir: GD za pomorske zadeve in ribištvo v času revizije in naknadna vrednotenja.
30 Opažanja
Komisija in partnerske 
države so se strinjale glede 
relevantnih dejavnosti, ki naj 
bi se financirale z uporabo 
sektorske podpore, vendar 
ni bilo dovolj usklajevanja 
z drugimi partnerji v sektorju
66 
V skladu z določbami sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju 
skupni odbor določi večletni sektor ‑
ski program v obliki matrike, usklajen 
s potrebami in prednostnimi nalogami 
partnerskih držav za ribiški sektor. 
V smernicah Komisije za upravljanje 
sektorske podpore je navedeno, da 
bi bilo treba pri ukrepih iz te matrike 
upoštevati cilj izboljšanja upravlja ‑
nja z razvojem uspešnega sistema 
upravljanja in kontrole za ribiški sektor 
in trajnostnega izkoriščanja ribolov ‑
nih virov. Matriko sektorske podpore bi morali spremljati jasni cilji, merila, 
postopki in kazalniki za vrednotenje 
rezultatov dogovorjenih ukrepov. Sek ‑
torska podpora za ribištvo bi morala 
biti usklajena z ukrepi drugih finančnih 
partnerjev v partnerskih državah.
67 
Sodišče je za vse štiri obiskane države 
ugotovilo, da so bili ukrepi, predla ‑
gani za sektorsko podporo, v skladu 
z nacionalnimi strategijami. Večina 
načrtovanih ukrepov se je nanašala na 
upravljanje in naložbe v ribiškem sek ‑
torju. To je zagotovilo dobro podlago 
za načrtovano sektorsko podporo in 
je bilo skladno z ukrepi, načrtovanimi 
v okviru predhodnih protokolov. Prikaz 
je v  tabeli 5 .
Fotografija 1 – Bencinska črpalka za floto obrtnega ribolova na Sejšelih
Vir: Evropsko računsko sodišča.
31 Opažanja Tabela 5Glavni financirani ukrepi in delež skupne sektorske podpore (SP) (stroški, predvideni 
v proračunu za leto 2013)
Glavni ukrepi, načrtovani za leto 2013Madagaskar1
v % SPMavretanija2
v % SP
(2012–2013)Mozambik1,5
v % SPSejšeli1
v % SP
Dejavnosti spremljanja, kontroliranja  
in nadzora (patrulje, inšpekcijski pregledi, 
satelitski sistem za spremljanje plovil, 
sistem elektronskega poročanja)52 % 38 % 7 % 16 %
Dejavnosti spremljanja, kontroliranja  
in nadzora (opazovalci)4 % – 4 % 2 %
Znanstvene raziskave v zvezi s staleži – 3 % 63 % 10 %
Laboratoriji, varnost hrane (izvoz) 44 % 2 %ukrepi, izvedeni 
v preteklosti3 %
Vzpostavljanje zmogljivosti in udeležba  
na sestankih– 3 % 22 % 22 %
Infrastruktura, ki je neposredno pove -
zana z ribolovnimi dejavnostmi/ribiškim 
sektorjem– 53 %38 % preostanka iz 
predhodnega protokola, 
porabljenega v letu 2012538 %
Infrastruktura, ki ni povezana z ribolovnimi 
dejavnostmi–3,4–46 % preostanka iz 
predhodnega protokola, 
porabljenega v letu 20125–
Posojilni sklad za lokalni ribiški sektor – – – 10 %
1 Izračun na podlagi v proračunu predvidenih stroškov.
2 Izračun na podlagi plačil v obdobju 2012–2013.
3 Ukrepi so bili izvedeni v preteklosti.
4 Znesek ni na voljo.
5 Vsota stroškov, ki jih je predlagala partnerska država, se ne ujema s skupnim proračunom EU za leto.
Vir: Matrike in poročila o dejavnostih.
68 
Vendar protokoli ne vključujejo 
formalnih pogojev za upravičenost 
za ukrepe, ki se financirajo iz sektor ‑
ske podpore. V zapisnikih skupnih 
odborov za revidirane protokole za 
Indijski ocean ni nobenih dokazov, 
da bi potekala poglobljena razprava o merilih, postopkih in kazalnikih 
za vrednotenje rezultatov sektorske 
podpore. Pozitiven primer protokola 
za obdobje 2008–2012 za Mavretanijo, 
v katerem so bila določena posebna 
področja dejavnosti in kazalniki, ni 
bil posneman v protokolih za Indijski 
ocean, ki so bili odobreni pozneje.
32 Opažanja
Fotografija 2 – Plovila ribiške šole, financirana s sredstvi sektorske podpore na Sejšelih
Vir: Evropsko računsko sodišče.
69 
Pri reviziji je bilo ugotovljeno tudi, da 
je bilo v obiskanih državah Indijskega 
oceana usklajevanje med razvojnimi 
partnerji, ki delujejo v ribiškem sek ‑
torju, šibko. Na rednih usklajevalnih 
sestankih med predstavniki, odgovor ‑
nimi za podporo iz ERS v delegaciji EU, 
in drugimi finančnimi partnerji se ne 
razpravlja o sektorski podpori, ataše 
za ribištvo pa se sestankov ne udele ‑
žuje. Tako je, čeprav je v Sporazumu iz 
Cotonouja31 trajnostni razvoj ribiškega 
sektorja opredeljen kot prednostna 
naloga za splošni gospodarski razvoj.70 
Poleg tega ni bila sektorska podpora 
v okviru sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju v nobeni od obi ‑
skanih držav zajeta v splošno matriko 
skupaj z drugimi sredstvi, namenje ‑
nimi za uporabo v ribiškem sektorju. 
Na primer v Mozambiku, kjer različni 
partnerji financirajo podobne ukrepe, 
obstaja tveganje dvojnega financira ‑
nja, zlasti glede udeležbe na sestankih 
in inšpekcijskih dejavnosti. Čeprav 
Mozambik ima splošno matriko, ta ne 
vključuje vseh zadevnih partnerjev 
in sektorske podpore. Enako velja za 
Madagaskar.31 Člena 23 in 23a Sporazuma 
o partnerstvu med afriškimi, 
pacifiškimi in karibskimi 
državami ter Evropsko unijo, 
kakor je bil spremenjen 
11. marca 2010.
33 Opažanja
Kontrole Komisije za ukrepe 
sektorske podpore so bile 
zelo omejene, ukrepi, ki 
so jih partnerske države 
dejansko izvedle, pa so 
se v nekaterih primerih 
razlikovali od dogovorjenih 
ukrepov
71 
Za zagotovitev, da se cilji elementa 
sektorske podpore v okviru sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sek ‑
torju dosegajo in da se sredstva EU 
porabljajo, kot je bilo predvideno, bi 
morala Komisija spremljati uspešnost 
izvedenih ukrepov in preverjati, ali se 
ujemajo z ukrepi, ki jih je odobril skup ‑
ni odbor. Za to bi bilo potrebno tudi, 
da partnerska država zagotovi dovolj 
informacij, da lahko skupni odbor oce ‑
ni rezultate in stroškovno učinkovitost 
podprtih ukrepov. Komisija je razvila 
smernice za nadaljnje spremljanje 
sektorske podpore, ki določajo, da je 
ataše za ribištvo odgovoren za to, da 
na kraju samem pregleduje izvajanje 
ukrepov, za politični dialog, za sprem ‑ 
ljanje dejavnosti drugih finančnih par ‑
tnerjev in vodenje spisa o državi.72 
V praksi Komisija spremlja izvajanje do ‑
govorjenih ukrepov sektorske podpore 
s sodelovanjem na letnem sestanku 
skupnega odbora. Vendar pa revidirani 
protokoli ne vsebujejo nobenih zahtev, 
ki bi določale, katero dokumentacijo 
morajo partnerske države zagotoviti 
za namene spremljanja, prav tako pa 
v njih niso določeni postopki za to, 
kako obravnavati težave pri izvajanju 
v okviru skupnega odbora. Ker v pro ‑
tokolih niso navedeni posebna pravila 
za spremljanje ter kontrolne pravice, 
je bila naloga spremljanja sektorske 
podpore zapletena. Poleg tega ataše 
za ribištvo na področju Indijskega 
oceana v praksi nima sredstev, potreb ‑
nih za poglobljeno spremljanje v petih 
partnerskih državah (tj. obiski podpr ‑
tih projektov na kraju samem), zlasti 
v primerih, v katerih je sodelovanje 
z organi zapleteno.
73 
Poleg težav, ki jih povzroča pomanjka ‑
nje celovitega okvira za spremljanje, je 
pri kontroliranju, ki ga je Komisija iz ‑
vajala za odhodke sektorske podpore, 
oviro predstavljalo tudi to, da so bile 
informacije, ki so jih predložile part ‑ 
nerske države, običajno omejene na 
izložke, poleg tega pa tudi ne vedno 
preverljive. Dejansko večina ukrepov 
ni bila sledljiva v proračunu in Komisija 
je imela le omejeno zagotovilo, da so 
se prijavljeni ukrepi dejansko izvajali in 
da so bili stroški sprejemljivi.
34 Opažanja
74 
Sodišče je ugotovilo, da skupni odbor 
ni sistematično preverjal stroškovne 
učinkovitosti ukrepov sektorske pod ‑
pore, kot jo je za protokol za obdob ‑
je 2011–2013 za Sejšele. V tem poseb ‑
nem primeru je bila izvedena revizija 
smotrnosti poslovanja zaradi ocene 
ukrepov, financiranih s sektorsko pod ‑
poro, ki so bili izvedeni v letu 2012 in za 
katere je bilo v proračunu predvidenih 
8,45 milijona EUR. Pri reviziji je bilo 
ugotovljeno, da je bilo le nekaj ukre ‑
pov končanih (npr. satelitski sistem za 
spremljanje plovil), nekateri so potekali 
(npr. podatkovne zbirke, študije, infra ‑
strukturni projekti za industrijsko in 
polindustrijsko floto), drugi pa so imeli 
bodisi povprečno stopnjo dokončanja, 
ki je bila nižja od 50 % (načrti upravlja ‑
nja, raziskovalne študije), bodisi sploh 
niso bili izvedeni (npr. opazovalci na 
krovu, oprema za komunikacijo na 
morju, infrastruktura za obrtni ribolov 
itd.). O ugotovitvah revizije je potekala 
razprava na naslednjem sestanku skup ‑ 
nega odbora. Razpravljalo se je tudi 
o napredku pri izvajanju priporočil in 
nadaljnjih ukrepih. V primeru Mozam ‑
bika je bila v besedilo protokola za ob ‑
dobje 2012–2014 sicer vnesena določba 
o ocenjevanju stroškovne učinkovitosti 
naložb, ki jih financira EU, vendar niso 
bili najdeni nobeni dokazi, da je bilo to 
ocenjevanje dejansko izvedeno.75 
Poleg tega je bilo pri reviziji ugotovlje ‑
no, da Komisija ni namenila dovolj po ‑
zornosti težavam partnerskih držav pri 
črpanju sredstev sektorske podpore, 
ki so vplivale na tri od štirih revidira ‑
nih protokolov. V  tabeli 6  so prikazani 
preostali zneski iz proračunov sektor ‑
ske podpore ob izteku štirih revidira ‑
nih protokolov. Kljub velikemu deležu 
neporabljenih sredstev je Komisija šele 
malo pred prenehanjem veljavnosti 
protokolov ugotovila, kakšen znesek 
financiranja je ostal neporabljen in 
kateri ukrepi naj bi bili s temi sredstvi 
izvedeni. Takšen scenarij ustvarja 
tveganje, da bodo zlasti blizu izteka 
protokola partnerske države, da ne bi 
izgubile razpoložljivih sredstev, pora ‑
bile preostanek sektorske podpore za 
ukrepe, s katerimi bo mogoče črpati 
velik delež neporabljenih sredstev, 
vendar pa ne bodo v skladu s predno ‑
stnimi nalogami izboljšanja upravljanja 
ribištva v okviru sporazumov o part ‑ 
nerstvu v ribiškem sektorju.Tabela 6Preostali znesek sektorske podpore ob izteku predhodnih protokolov, porabljen 
v času protokolov, ki so bili v veljavi v času revizije
Država Madagaskar Mavretanija Mozambik Sejšeli
Preostali znesek ob izteku predhodne -
ga protokola (v EUR)0 25 000  000 788 555 5 568 928
Delež preostanka, ki ustreza skupni 
sektorski podpori v času trajanja 
protokola0 % 38 % 63 % 63 %
Vir: Protokoli, zapisniki s sestankov skupnih odborov in poročilo o izvajanju.
35 Opažanja
76 
Dejansko je bilo pri reviziji ugotovlje ‑
no, da kljub relativno dobri izbiri ukre ‑
pov sredstva niso bila v vseh partner ‑
skih državah, obiskanih med revizijo, 
v celoti porabljena, kot je bilo pred ‑
videno (kot je prikazano v  okviru 2 ). Namesto tega so bila v nekaterih 
primerih sredstva porabljena za druge 
projekte, ki niso bili tako relevantni 
za upravljanje ribištva kot načrtovani 
ukrepi in ki so bili drugačni od okvirnih 
vrst ukrepov iz smernic Komisije za 
izvajanje sektorske podpore.
Primeri sredstev sektorske podpore, ki niso bila sledljiva v nacionalnem proračunu 
ali porabljena, kot je bilo dogovorjeno med Komisijo in partnerskimi državami
Madagaskar
Sledljivost sredstev v nacionalnem proračunu ni bila zagotovljena kljub večkratnim zahtevam delegacije, naj 
se zagotovi posebna proračunska vrstica za sektorsko podporo. Ker prispevek EU in financiranje, ki so ga za ‑
gotovili drugi razvojni partnerji, v nacionalnem proračunu nista bila opredeljena in razpoznavna, je bilo težko 
spremljati prenose. Ta pomanjkljiva sledljivost lahko ovira tudi odkrivanje prekrivanj financiranja z regional ‑
nim programom inšpekcijskih pregledov.
Komisija je zaradi vprašanj v zvezi z izvajanjem za leto dni (2011) začasno ustavila plačila.
Mavretanija
Ta država je v okviru protokola za obdobje 2008–2012 prejela 65 milijonov EUR sektorske podpore. Od 
leta 2011 do izteka protokola julija 2012 organi niso ustrezno obvestili Komisije, kako porabljajo sredstva sek ‑
torske podpore. Šele avgusta 2012 je po več zahtevah Komisije partnerska država razkrila, da so neporabljene 
dodelitve sektorske podpore ob izteku protokola znašale 25 milijonov EUR. Približno 90 % tega preostanka je 
bilo namenjenih za infrastrukturne postavke, kot je pristaniška infrastruktura, in patruljno plovilo. Partnerska 
država je približno 50 % tega zneska porabila brez predhodnega soglasja Komisije.
Mozambik
Organi projektu dodelijo šifre v proračunu, vendar pa to samo po sebi ne zadošča za zmanjšanje nevarnosti, 
da bo prišlo do prekrivanja s financiranjem različnih finančnih partnerjev pri ukrepih, kot so opazovalci, dnevi 
za inšpekcijske preglede, dnevi za službena potovanja zaradi mednarodnih sestankov itd.
S preostankom sektorske podpore iz predhodnega protokola (2007–2011) so bili financirani ukrepi, ki niso bili 
vključeni v večletne (2012–2014) ali letne (2012) matrike, zato jih skupni odbor ni predhodno odobril. Komisija 
v tem primeru ni začasno ustavila plačil. 84 % sredstev, porabljenih v letu 2012, je bilo namenjenih infrastruk ‑
turi. Komisija je bila obveščena šele, ko so bili ukrepi izvedeni. Odhodki niso bili vedno neposredno povezani 
z razvojem ribiškega sektorja Mozambika ali z izboljšavami pri upravljanju ribištva (46 % neporabljenega zne ‑
ska za leto 2012 je bilo namenjenih za stavbo ministrstva in 38 % je bilo namenjenih za ograjo ribiške šole).Okvir 2
36 Opažanja
Plačila Komisije za sektorsko 
podporo niso bila povezana 
z napredkom, ki so ga 
dosegle partnerske države 
pri izvajanju dogovorjenih 
ukrepov
77 
Da bi zagotovili uporabo načela po ‑
gojevanja, bi morala biti v protokolu 
predvidena možnost, da se plačila ne 
bi le začasno ustavila, pač pa bi se pri ‑
lagodila tako, da bi odražala napredek 
pri ukrepih ali slabo finančno poslovo ‑
denje v partnerski državi.
78 
Pri reviziji je bilo ugotovljeno, da 
v protokolih ni bilo določeno znižanje 
komponente sektorske podpore na 
podlagi dejanskega napredka, ki so ga 
dosegle partnerske države pri izvaja ‑
nju dogovorjenih ukrepov.
79 
Revidirani protokoli za Indijski ocean 
določajo, da je mogoče komponento 
sektorske podpore začasno ustaviti po 
posvetu v skupnem odboru, če ukrepi, 
ki se izvajajo, niso skladni s progra ‑
mom, predvidenim v proračunu (ukre ‑
pi in finančno izvrševanje). Ta opredeli ‑
tev pogojevanja Komisiji otežuje, da bi 
ustrezno uporabila začasno ustavitev 
komponente sektorske podpore. V res ‑
nici se je začasna ustavitev dejansko 
uporabila samo enkrat, za Madagaskar 
leta 2011, kar pa ni bilo povezano z na ‑
predkom države pri izvajanju sektorske 
podpore.80 
Za Mavretanijo je Komisija pri proto ‑
kolu za obdobje 2013–2014 izboljšala 
pogojevanje sektorske podpore tako, 
da je uvedla natančnejše pogoje. Zlasti 
je bil za prvo plačilo v okviru protokola 
postavljen pogoj črpanja preostanka 
iz predhodnega protokola, izplačilo 
komponente sektorske podpore pa je 
bilo vezano na izvajanje dogovorje ‑
nih ukrepov. Komisija je uporabila te 
določbe in ni izplačala komponente 
sektorske podpore, saj obstoječi pre ‑
ostanek ni bil v celoti porabljen. Toda 
pri protokolih za Indijski ocean delna 
plačila niso bila mogoča.
81 
Z novo skupno ribiško politiko je bilo 
uvedeno načelo ločenosti pravic do 
dostopa in plačil sektorske podpore32. 
To pomeni, da komponenta sektorske 
podpore nima več določenega datuma 
plačil, kot velja za komponento pravic 
do dostopa, pač pa jo je treba izplačati, 
ko lahko partnerske države dokažejo 
dosežene rezultate. Sodišče meni, da 
je v primerjavi s prejšnjo osredotoče ‑
nostjo na ukrepe to izboljšanje. Vendar 
uporabo tega načela ovira to, da zdaj 
veljavni protokoli še vedno ne vsebu ‑
jejo določb za možnost delnih zmanj ‑
šanj plačil, ko so rezultati doseženi le 
delno, temveč le možnost, da Komisija 
začasno ustavi plačila, če rezultati niso 
zadovoljivi.32 Člen 32 Uredbe (EU) 
št. 1380/2013 določa, da je 
sektorska podpora odvisna  
od doseganja specifičnih 
rezultatov ter dopolnjuje 
razvojne projekte in 
programe, ki se izvajajo 
v zadevni tretji državi, in je 
skladna z njimi. Sektorska 
podpora bi morala biti ločena 
od plačil za dostop do 
ribolovnih virov. Unija izplačila 
finančne pomoči pogojuje 
z doseganjem konkretnih 
rezultatov in pozorno spremlja 
napredek.
37 Opažanja
82 
Pri reviziji je bila ugotovljena tudi 
neskladnost med obravnavanjem 
sektorske pomoči v okviru sporazu ‑
mov o partnerstvu v ribiškem sektorju 
(GD Komisije za pomorske zadeve in 
ribištvo) in plačil proračunske podpore 
iz ERS (GD za mednarodno sodelova ‑
nje in razvoj). Za sektorsko podporo 
(sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju) in proračunsko podporo 
(ERS) je koncept enak, saj so plačila 
neposredno izplačana javnim orga ‑
nom v partnerskih državah na podlagi 
napredka, doseženega na številnih 
vnaprej opredeljenih področjih. Ko ‑
misija je v nekaterih primerih začasno 
ustavila plačila iz ERS zaradi različnih 
težav, povezanih s političnimi razme ‑
rami ali upravljanjem javnih financ. 
GD za pomorske zadeve in ribištvo pri 
plačilih sektorske podpore ni uporabil 
podobnega pristopa. V  okviru 3  je ta 
neskladnost prikazana na primerih 
Madagaskarja in Mozambika.83 
Za razliko od smernic EU za proračun ‑
sko podporo33 protokoli ne vsebujejo 
pravil o proračunski preglednosti 
v partnerski državi. Mozambik hvale ‑
vredno na lastno pobudo v proračunu 
razlikuje ukrepe tako, da jim dodeli 
projektno šifro, toda v drugih treh 
obiskanih državah je bila sledljivost 
sredstev majhna, kar je vplivalo na pre ‑
poznavnost podpore in možnosti za 
poznejše spremljanje porabe sredstev 
sektorske podpore EU. To, da protokoli 
ne zahtevajo, da partnerske države 
zagotovijo sledljivost in pregled ‑ 
nost sredstev, ni v skladu z zahtevami 
za proračunsko podporo za sektor ‑
ske reforme v okviru Sporazuma iz 
Cotonouja.
Neskladnost med plačili EU v partnerskih državah
Skoraj vsa finančna pomoč EU za Madagaskar je bila od leta 2010 do maja 2014 začasno ustavljena na pod ‑
lagi člena 96 Sporazuma iz Cotonouja ali do vzpostavitve ustreznih ukrepov glede človekovih pravic, demo ‑
kratičnih načel in pravne države. Toda plačila v okviru sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju so se 
nadaljevala.
V Mozambiku je bilo eno plačilo proračunske podpore odloženo za sedem mesecev, dokler ni vlada rešila 
vprašanja, ki je vplivalo na preglednost nacionalnih javnih financ, kot je zahteval Mednarodni denarni sklad/
donatorji splošne proračunske podpore. Vendar pa so se v tem obdobju izvrševala plačila sektorske podpore 
v okviru sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju.
Vir: Evropsko računsko sodišče na podlagi informacij GD za pomorske zadeve in ribištvo ter GD za mednarodno sodelovanje in razvoj.Okvir 333 Za proračunsko podporo je 
treba izpolnjevati merila za 
upravičenost (oddelek 5.1 
smernic za proračunsko 
podporo, 2012). Dve od teh 
meril sta:  
– dobro upravljanje javnih 
financ ali verodostojen in 
ustrezen program za njegovo 
izboljšanje ter  
– preglednost in nadzor 
proračuna.  
Poleg tega člen 61(2) 
Sporazuma iz Cotonouja 
določa: „Neposredna 
proračunska pomoč 
v podporo makroekonomskim 
ali sektorskim reformam se 
odobri: [...] (c) kadar je 
upravljanje z javnimi 
financami dovolj pregledno, 
odgovorno in smotrno.“
38
 Zaključki  
in priporočila
84 
Sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju med EU in partnerskimi drža ‑
vami omogočajo, da lahko ribiške flote 
EU izvajajo ribolov v vodah partnerskih 
držav, ter podpirajo trajnostni razvoj 
njihovih nacionalnih ribiških sektorjev. 
Sodišče je z revizijo preučilo, ali Komi ‑
sija dobro upravlja sporazume o par ‑
tnerstvu v ribiškem sektorju. Pri tem je 
pregledalo pogajanja o sporazu ‑ 
mih o partnerstvu v ribiškem sektorju 
in njihovih protokolih, izvajanje pravic 
do dostopa na področju ribolova ter 
izvajanje podpore nacionalnemu ribi ‑
škemu sektorju. Pri reviziji je bilo ugo ‑
tovljeno, da Komisija na splošno dobro 
upravlja sporazume o partnerstvu 
v ribiškem sektorju, vendar so na neka ‑
terih področjih še vedno možnosti za 
izboljšanje, zlasti v zvezi z izvajanjem.
85 
Pogajalski proces za sporazum o par ‑
tnerstvu v ribiškem sektorju je dolgo ‑
trajen in zapleten, vendar je Komisija 
te težave dobro obravnavala in z redki ‑
mi izjemami uspela preprečiti preki ‑
nitev ribolovnih dejavnosti flote EU. 
Kljub temu je bilo pri reviziji ugotov ‑ 
ljenih mnogo slabosti pri tem, kako je 
Komisija vodila ta proces (odstavki 17 
do 25).
86 
Komisija lahko za neprekinjenost 
dejavnosti flote EU izkoristi možnost iz 
člena 9 Uredbe (ES) št. 1006/2008, da 
lahko plovila do podpisa obnovljenega protokola zadevno tretjo državo prek 
Komisije prosijo za dovoljenja za ribo ‑
lov. Vendar pa ta regulativna možnost 
ni skladna z drugo regulativno zah ‑
tevo, in sicer „klavzulo o izključnos ‑
ti“, njena uporaba pa je privedla do 
nesporazumov med partnersko državo 
in Komisijo (odstavka 22 in 23).
87 
Strategija razširitve mreže sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki 
jo uporablja Komisija, je relevantna za 
potrebe in prednostne naloge flote EU. 
Toda še vedno je mogoče izboljšati 
dopolnjevanje in doslednost med 
sporazumi o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, ki so bili s pogajanji sklenjeni 
za isto regijo, da bi se čim bolj povečal 
potencial teh sporazumov za izboljša ‑
nje upravljanja ribištva na regionalni 
ravni (odstavki 26 do 28).
88 
Eden od glavnih ciljev sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju je 
ribolov samo presežnih staležev. Toda 
to je v praksi zelo težko doseči, ker ni 
zanesljivih informacij o ribjih staležih 
in ribolovnem naporu domačih ribiških 
flot ali drugih tujih flot, ki so jim part ‑ 
nerske države tudi dovolile dostop 
(odstavki 29 do 32).
39 Zaključki in priporočila 
89 
Dejanski stroški na enoto, plačani za 
tono rib, so bili pogosto višji od izpo ‑
gajane cene na enoto. Pri pogajanjih 
je bil sicer upoštevan ulov iz prejšnjih 
protokolov, vendar je referenčna tona ‑
ža, dogovorjena v najnovejših protoko ‑
lih, pogosto ostala višja, zaradi česar so 
bile ribolovne možnosti redno premalo 
izkoriščene. Toda finančni prispevek 
EU mora biti plačan v celoti ne glede 
na izkoriščenost ribolovnih možnosti. 
Premajhno izkoriščenost protokolov in 
visoke stroške, ki jih povzroča, je bilo 
včasih mogoče pripisati klavzulam, 
ki so bile izpogajane s partnerskimi 
državami zaradi upoštevanja njihove 
nacionalne zakonodaje ali zagotavlja ‑
nja trajnosti ribolovnih dejavnosti 
(odstavki 33 do 46).
90 
Koristnosti neodvisnih naknadnih 
vrednotenj kot pomoči pri sprejema ‑
nju odločitev v pogajalskem procesu 
škoduje nepopolnost zagotovljenih 
informacij o stopnjah izkoriščenosti 
protokolov, njihova neprimerljivost 
ter to, da ni kritične analize uspešnosti 
sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju (odstavki 48 do 53).Priporočilo 1  
Pogajanje o sporazumih 
o partnerstvu  
v ribiškem sektorju
Pri prihodnjih protokolih in sporazu ‑
mih naj Komisija:
(a) pregleda mirujoče sporazume in 
razmisli, kako obravnavati preki ‑
nitev ribolovnih dejavnosti zaradi 
klavzule o izključnosti s hkratnim 
upoštevanjem načel skupne ribiške 
politike. Poleg tega naj razjasni 
ustrezne določbe za zagotavljanje 
neprekinjenosti ribolovnih dejav ‑
nosti med dvema protokoloma in 
jih vključi v protokole;
(b) opredeli regionalne strategije 
za razvoj upravljanja ribištva in 
zagotovi, da so protokoli, izpogaja ‑
ni v isti regiji, usklajeni z ustrezno 
regionalno strategijo in z drugimi 
skladi EU;
(c) pri pogajanjih o ribolovnih mož ‑
nostih novih protokolov upošteva 
stopnjo izkoriščenosti predhodnih 
protokolov in si prizadeva za boljšo 
povezavo med plačili za pravice 
do dostopa in dejanskim ulovom, 
hkrati pa naj zagotovi, da to ne bo 
negativno vplivalo na ribolovne 
dejavnosti;
(d) bolje analizira morebiten učinek 
klavzul sporazuma o partnerstvu 
o trajnostnem ribolovu na uporabo 
protokola ob hkratnem varovanju 
vzajemnih koristi za EU in zadevne 
partnerske države, morda s posve ‑
tovanjem z ustreznimi deležniki, da 
bi ugotovila, kje je treba podrob ‑
neje oceniti ključne klavzule;
(e) bolje usmerja naknadna vredno ‑
tenja za pridobitev dosledne in 
primerljive analize donosnosti jav ‑
nih sredstev, porabljenih v okviru 
protokolov, ter celovite in kritične 
analize o njihovi uspešnosti za EU 
in zadevno partnersko državo.
40 Zaključki in priporočila 
91 
Pri reviziji je bilo tudi ugotovljeno, 
da upravljanje izvajanja pogojev za 
dostop in komponent sektorske pod ‑
pore ni bilo dovolj zanesljivo.
92 
Postopek izdaje dovoljenj za gospo ‑
darski ribolov je dolgotrajen in okoren, 
zamude pri njem pa lahko zapletejo 
ali zmanjšajo ribolovne dejavnosti 
flote. Vendar pa Komisija nima infor ‑
macijskega sistema, ki bi ji omogočal 
slediti različnim fazam postopka v zve ‑
zi z zahtevki za dovoljenje za gospo ‑
darski ribolov, zato ji je težje ugotoviti 
razloge za zamude in področja, na 
katerih so potrebne izboljšave (odstav ‑
ki 55 do 60).
93 
Kljub nedavnim pobudam Komisije so 
pri upravljanju podatkov o ulovu rib 
obstajale pomanjkljivosti ter primanj ‑
kovalo je zanesljivih, doslednih in po ‑
polnih informacij (odstavki 61 do 65).Priporočilo 2  
Upravljanje pogojev  
za dostop za ribištvo
Komisija naj nemudoma:
(a) vzpostavi postopke za spremlja ‑
nje vsakega koraka v postopku 
izdajanja dovoljenj za gospodarski 
ribolov, vključno s časom, ki ga 
države članice, partnerske drža ‑
ve in službe Komisije porabijo za 
ugotovitev in spremljanje slabosti 
v postopku;
(b) spodbuja sprejemanje elektron ‑
skih dovoljenj ali seznama plovil 
z dovoljenjem za celotno obdobje 
veljavnosti dovoljenj;
(c) zagotovi, da države članice zastave 
v celoti izkoristijo novo podat ‑
kovno zbirko s podatki o ulovu in 
da ta zagotavlja zanesljive po ‑
datke o ulovu, ki jih bo mogoče 
konsolidirati, spremljati in redno 
posodabljati.
94 
Načrtovanje ukrepov, financiranih 
s sektorsko podporo, se je postopoma 
izboljšalo, vendar je bila vloga Komisije 
pri spremljanju izvajanja te komponen ‑
te še vedno omejena. Ni bilo jasnega 
okvira ter nobenih pravil za upravi ‑
čenost in sledljivost ali zahtev glede 
poročanja o financiranih ukrepih. 
Posledično so bili ugotovljeni primeri, 
v katerih so partnerske države izvajale 
ukrepe, ki so se razlikovali od tistih, ki 
so jih načrtovale s Komisijo. To je vse ‑
bovalo posledično tveganje za uspeš ‑
nost komponente sektorske podpore 
(odstavki 66 do 76).
41 Zaključki in priporočila 
95 
Protokoli omogočajo tudi začasno 
ustavitev plačil sektorske podpore, 
vendar ne zmanjšanja plačil na osnovi 
dejanske izvedbe dogovorjenih ukre ‑
pov ali doseženih rezultatov. Poleg 
tega se pogoji za plačilo sektorske 
podpore razlikujejo od pogojev za 
proračunsko podporo iz ERS, kar lahko 
včasih vodi do nedoslednosti (odstav ‑
ki 78 do 83).Priporočilo 3  
Upravljanje  
sektorske podpore
Komisija naj nemudoma:
(a) za nove protokole predlaga uved ‑
bo zahtev za upravičenost, da bi 
lahko ocenila ukrepe, ki so poten ‑ 
cialni prejemniki sredstev sektor ‑
ske podpore (druge zahteve bi 
se lahko nanašale na sledljivost, 
izbiro, poročanje in merjenje 
smotrnosti poslovanja ter kontrol ‑
ne pravice za Komisijo);
(b) zagotovi uspešno usklajevanje 
z drugimi razvojnimi partnerji, ki 
delujejo v ribiškem sektorju, pri 
sektorski podpori v okviru spora ‑
zumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju;
(c) zagotovi, da so izplačila sektorske 
podpore skladna z drugimi plačili 
proračunske podpore in da temelji ‑
jo na rezultatih, ki so jih partnerske 
države dosegle pri izvajanju matri ‑
ke skupno dogovorjenih ukrepov.
To poročilo je sprejel senat I, ki ga vodi g. Augustyn KUBIK, član  
Računskega sodišča, v Luxembourgu na zasedanju 15. julija 2015.
 Za Računsko sodišče
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
 Predsednik
42
 Priloge
Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju: dodatne informacije o pogajanjih 
o njih in o njihovem izvajanjuPriloga IUvod
01 
Pri pripravi sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju se EU in njene part ‑ 
nerske države pogajajo o sporazumu in njegovih protokolih o izvajanju. Ta 
sporazum je okvir za dolgoročno sodelovanje na področju ribištva, vključno 
s splošnimi načeli in standardi, ki urejajo pravico plovil EU do dostopa do 
ribolova v vodah v jurisdikciji partnerskih držav. Protokoli določajo podrob ‑
ne pogoje na primer za ribolovne možnosti in vrste, finančni prispevek (za 
dostop in sektorsko podporo), pristojbine, ki jih plačajo lastniki ladij, število 
in velikost plovil z dovoljenjem za ribolov ter posamezna področja, kjer smejo 
izvajati ribolov.
Odgovornosti
02 
Sporazume o partnerstvu v ribiškem sektorju centralno upravlja Komisija 
v okviru ureditev neposrednega upravljanja. Svet pooblasti Komisijo, ki jo 
zastopa GD za pomorske zadeve in ribištvo, da v imenu EU začne pogajanja 
za vsak nov sporazum ali obnovitev protokola. Od začetka veljavnosti Liz ‑
bonske pogodbe mora sporazum in protokol sprejeti Svet s soglasjem Evrop ‑
skega Parlamenta. Ko sporazum začne veljati, se protokoli običajno izpogaja ‑
jo na od tri do šest let, glede na dogovor s partnersko državo.
03 
Za dnevno upravljanje sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju so 
odgovorni centralni uradi GD za pomorske zadeve in ribištvo ter šest atašejev 
za ribištvo, ki so pristojni za nadaljnje spremljanje in redno komuniciranje 
s partnerskimi državami.
04 
Partnerske države so odgovorne za spoštovanje in uveljavljanje ukrepov 
ohranjanja naravnih virov in upravljanja ter za vzpostavitev uspešnih meha ‑
nizmov za spremljanje in pregled dejavnosti ribiških plovil. Toda EU in države 
članice zastave1 so odgovorne za izvajanje dejanske kontrole nad svojimi plo ‑
vili in zagotavljanje, da ta izpolnijo vse svoje obveznosti, zlasti glede zbiranja 
podatkov o ulovu in podatkov satelitskega sistema za spremljanje plovil.1 Država zastave je država, 
v kateri je plovilo registrirano.
43 Priloge
Pogajanje o sporazumih o partnerstvu v ribiškem sektorju
05 
Pogajalski proces ima več faz, toda za zagotovitev neprekinjenih dejavnosti 
flote mora Komisija začeti proces pogajanj o novem protokolu najpozneje 
okoli leto dni pred prenehanjem veljavnosti sedanjega protokola. Na pobu ‑
do Komisije ji Svet da pooblastilo, nakar poteka en ali več krogov pogajanj 
med Komisijo in partnersko državo. Na koncu pogajanj Komisija in zadevna 
partnerska država parafirata sporazum, nato pa ga Svet in partnerska država 
odobrita in podpišeta. Če se obe strani strinjata, je nato protokol mogoče 
uporabljati začasno, dokler ni uradno ratificiran. Protokol postane veljaven, 
ko ga partnerska država ratificira, Evropski parlament pa odobri njegovo 
sklenitev.
Dovoljenja za ribolov
06 
Uredba o dovoljenjih za ribolov (Uredba (ES) št. 1006/2008) zahteva, da Ko ‑
misija vodi podatkovno zbirko za dovoljenja za gospodarski ribolov, v kateri 
države članice redno posodabljajo podatke. Države članice so odgovorne tudi 
za pregled upravičenosti zahtevkov za dovoljenje za gospodarski ribolov, ki 
jih predložijo subjekti. Ti zahtevki se nato predložijo Komisiji v preverjanje. 
Komisija prek delegacije posreduje zahtevke partnerski državi. Ko ta izda 
dovoljenje, se izvirnik dokumenta pošlje subjektu prek delegacije, Komisije in 
držav članic.
Skupni odbori
07 
Sporazumi določajo ustanovitev skupnega odbora za spremljanje uporabe 
vsakega sporazuma o partnerstvu v ribiškem sektorju. Vsak skupni odbor 
sestavljajo predstavniki Komisije in zadevne partnerske države. Odgovoren je 
za spremljanje smotrnosti poslovanja v okviru sporazumov, njihovo razlago in 
uporabo, določitev letnih in večletnih programov za komponento sektorske 
podpore ter vrednotenje njihovega izvajanja, stike v zadevah skupnega inte ‑
resa, povezanih z ribištvom, delovanje kot forum za sporazumno reševanje 
sporov v zvezi z razlago in uporabo sporazumov ter, če je potrebno, ponovno 
ocenjevanje ravni ribolovnih možnosti in posledično finančnega prispevka.Priloga I
44 Priloge
Ataše za ribištvo
08 
Ataše za ribištvo zastopa GD za pomorske zadeve in ribištvo v partnerskih 
državah in neposredno sodeluje pri spremljanju izvajanja protokolov. Ataše 
za ribištvo prispeva k pripravam za pogajanja in sestanke skupnega odbora, 
vzdržuje stike z nacionalnimi organi, pregleduje pravilnost izvajanja določb 
protokolov in sektorske podpore, redno poroča GD za pomorske zadeve in 
ribištvo, analizira dokumente in sodeluje na znanstvenih sestankih regional ‑
ne organizacije za upravljanje ribištva, spremlja razvoj vprašanj, povezanih 
s politiko GD za pomorske zadeve in ribištvo na mednarodni ravni, spremlja 
dejavnosti drugih partnerjev v ribiškem sektorju ter pripravlja posodobljene 
projektne spise za vse projekte, ki jih financira EU.
09 
GD za pomorske zadeve in ribištvo ima zdaj šest atašejev za ribištvo, enega 
v regiji Indijskega oceana2, štiri v regiji Zahodne Afrike (srednji Atlantik)3 in 
enega, ki je odgovoren za regijo Tihega oceana, zlasti za Kiribati.
Spremljanje, ki ga izvajajo države članice
10 
Države članice s centri za spremljanje ribištva spremljajo dejavnosti svojih flot 
in zakonitost teh dejavnosti. Poleg tega s sistemom elektronskega poročanja 
spremljajo ulov svojih flot. Te podatke o ulovu države članice pošljejo Komi ‑
siji skupaj z informacijami o ribolovnih območjih, pridobljenimi s satelitskim 
sistemom za spremljanje plovil. Za protokole o ribolovu tuna znanstveni 
instituti držav članic po koncu leta potrdijo letni ulov v skladu s svojimi znan ‑
stvenimi postopki. Konsolidirani podatki o letnem ulovu se v skladu s pogoji 
protokola uporabijo za končni obračun pristojbin, o katerem se razpravlja 
s partnerskimi državami, za razpravo o uporabi sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju s partnerskimi državami ter za plačila v primeru presežene 
referenčne tonaže. Podatki o potrjenem letnem ulovu se pošljejo tudi ustre ‑
zni regionalni organizaciji za upravljanje ribištva, da so izpolnjene zahteve EU 
glede poročanja.2 Ta ataše za ribištvo dela 
v delegaciji na Mauritiusu in je 
odgovoren za pet sporazumov 
za Indijski ocean (Komori, 
Mozambik, Mauritius, 
Madagaskar in Sejšeli).
3 Eden je odgovoren za 
Zelenortske otoke, 
Slonokoščeno obalo, Senegal 
in Gvinejo Bissau, drugi za São 
Tomé in Príncipe ter Gabon, 
tretji za Mavretanijo in četrti za 
Maroko.Priloga I
45 Priloge
Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki so v veljavi leta 2015Priloga II
Država Vrsta ObdobjeSkupni 
prispevek 
EU (v EUR)Sektorska 
podpora 
(v EUR)Pravica do 
dostopa 
(v EUR)Referenčna tonaža (Tn)
Zelenortski otoki1tunZačasna uporaba od 
23. 12. 2014 do 22. 12. 2018525 000 262 500 262 500 5 000 in število plovil
Komori tun 1. 1. 2014–1.  1. 2017 600  000 300 000 300 000 6 000
Slonokoščena obala tun 1. 7. 2013–30. 6. 2018 680 000 257 500 422 500 6 500
Gabon tun 24. 7. 2013–23. 7. 2016 1 350 000 450 000 900  000 20 000
Grenlandijamešani 
sporazum1. 1. 2013–31. 12. 2015 17 847 244 2 743 041 15 104 203 Trska 2 200, pelagični rdeči okun 3000, pridneni rdeči okun 2 000, 
grenlandska morska plošča – zahod 2 500, grenlandska morska plošča – 
vzhod 4 315, kozica – zahod 3 400, kozica – vzhod 7 500, navadni jezik – 
zahod 200, navadni jezik – vzhod 200, kapelan 60 000, snežni pajek 250, 
repak – zahod 100, repak – vzhod 100.
Gvineja Bissaumešani 
sporazum24.11.2014–23.11.2017 9 200 000 3 000  000 6 200 000 Kozice, pridnene vrste, glavonožci in tun. Ni referenčne tonaže. Samo 
število plovil in skupna ribolovna zmogljivost. 
Kiribati tun 16. 9. 2012–15. 9. 2015 1 325 000 350 000 975 000 15 000
Madagaskar tun 1. 1. 2013–31. 12. 2014 1 566 250 700 000 866 250 15 750
Mauritius tun 28. 1. 2014–27. 1. 2017 660 000 302 500 357 500 5 500
Marokomešani 
sporazum15. 7. 2014–14. 7. 2018 30 000 000 14 000  000 16 000  000 Za pelagične in pridnene vrste ter tuna. 80 000 za pelagične vrste. Za druge 
ni referenčne tonaže. Samo število plovil in skupna ribolovna zmogljivost. 
Mozambik tun 1. 2. 2012–31. 1. 2015 980 000 460 000 520 000 8 000
São Tomé in Príncipe tun 23. 5. 2014–22. 5. 2018 710 000 325 000 385 000 7 000
Senegal1tun 20. 11. 2014–19. 11. 2019 1 738 000 750 000 988 000 14 000
Sejšeli1tun 18. 1. 2014–17. 1. 2020 5 116 666 2 533  333 2 583 333 50 000
Skupna letna plačila 72 298 160 26 433 874 45 864 286 
Zadnji protokoli z državami, s katerimi so pogajanja v zaostanku
Mavretanija2 mešani 
sporazum16. 12. 2012–15. 12. 2014 70 000  000 3 000  000 67 000  000 Raki 5 000 (kvota), senegalski oslič 4 000 (kvota), pridnene vrste, razen 
senegalskega osliča, ulovljene z različno opremo, razen z mrežami 2 500 
(kvota), zamrzovalna plovila za ribolov tuna 5 000, plovila za ribolov tuna 
z ribiško palico in plovila s površinskim parangalom 10  000, zamrzovalna 
plovila s pelagično vlečno mrežo 285 000 (kvota), ribolov rakovic 200 (kvo -
ta), plovila za pelagični ribolov, namenjen prodaji svežih rib 15 000 (kvota).
Mozambik tun 1. 2. 2012–31. 1. 2015 980 000 460 000 520 000 8 000
1 Finančni prispevek za pravice do dostopa je bil izračunan kot povprečje letnih plačil.
2 Pogajanja med Evropsko komisijo in Mavretanijo o vzpostavitvi novega protokola so bila uspešno zaključena 10. julija 2015. Ta štiriletni protokol zajema 59,125 milijona EUR 
letno, vendar ga mora Svet še potrditi, Evropski parlament pa dati zanj soglasje.
Vir: Spletna stran GD za pomorske zadeve in ribištvo in uredba.
46 Priloge
Sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorjuPriloga III
Vode EU
Severni sporazumiMešani sporazum Sporazum o tunu in
Grenlandija
18
Madagaskar
1,5Maroko
30
Mavretanija
-
Zelenortski otoki
0,5
Gabon
1,4Gvineja-Bissau
9Sejšeli 
5Kiribati
1,3
Gambija
-
Slonokoščena
obala
0,7Salomonovi otoki
-Mikronezija
-
Senegal
1,8Komori
0,6
Mauritius
0,7Mozambik
- -São Tomé
in Principe
0,7Ekvatorialna
Gvineja
-Države, ki imajo sklenjen sporazum, ne 
pa tudi veljavnega protokola:
Ekvatorialna Gvineja, Gambija, 
Mavretanija1, Mikronezija, Mozambik, 
Salomonovi otoki.
1 Pogajanja med Evropsko komisijo in Mavretani-
jo o vzpostavitvi novega protokola so bila 
uspešno zaključena 10. julija 2015. Ta štiriletni protokol zajema 59,125 milijona EUR letno, vendar ga mora Svet še potrditi, Evropski parlament pa dati zanj soglasje.Sporazum o partnerstvu v ribiškem 
sektorju, v veljavi za leto 2015:Sporazum o partnerstvu v ribiškem sektorju, v veljavi za leto 2015:
Grenlandija, Gvineja Bissau, Maroko.
Vrsta 
sporazumaDržava (mirujoči sporazum)Vrsta 
sporazumaPrispevek EU za leto 
2015 v milijonih EURDržavaZelenortski otoki, Komori, Slonokoščena 
obala, Gabon, Kiribati, Madagaskar, Mauritius, São Tomé in Principe, Senegal, Sejšeli.
Vir: Zemljevid, ki ga je pripravil Flanders Marine Institute, 2015. MarineRegions.org. Spletna stran http://www.marineregions.org , obiskana dne 
20. 4. 2015.
47
VI
Kjer je primerno, ta koncept pomeni, da so cilji 
upravljanja, ukrepi upravljanja in delitveni ključi, ki 
jih obalna država določi za različne deležnike, jasno 
določeni in dobro poznani, kot v primeru mešanih 
sporazumov z Grenlandijo, Marokom, Mavretanijo in 
Gvinejo Bissau.
Kar zadeva sporazume za lov na tune, se ribolovne 
možnosti določijo na podlagi ciljev in ukrepov 
upravljanja, ki jih sprejmejo ustrezne regionalne 
organizacije za upravljanje ribištva, pooblaščene za 
izvajanje teh nalog po regijah, podprti pa so z znan ‑
stvenim delom in mnenji regionalnih organizacij za 
upravljanje ribištva.
VII
Komisija upošteva stopnjo izkoriščenosti ribolov ‑
nih možnosti v preteklosti, zunanje dejavnike, ki 
bi lahko vplivali na sprejem ribolovnih možnosti 
odvisno od razpoložljivosti, in raznolikost ulova.
Referenčne ravni ulova, določene v „protokolih spo ‑
razumov o partnerstvu v ribiškem sektorju za lov na 
tune“ – ki niso omejitve ulova – temeljijo na prete ‑
klih prijavljenih ulovih ribiških flot EU. Referenčna 
tonaža, dogovorjena v zadevnih protokolih, ki je 
odločilnega pomena za naše partnerje, zagotavlja 
pravno podlago za plačilo prispevka EU za dostop. 
Vendar je treba pri takšnih referenčnih ravneh ulova 
upoštevati tudi visoko medletno spremenljivost 
ulova na različnih območjih, ki je posledica različne 
porazdelitve in količine izrazito selivskih vrst čez 
leto.
Kar zadeva povezavo med morebitno premajhno 
izkoriščenostjo ribolovnih možnosti in izvajanjem 
bolj omejujočih tehničnih ukrepov ohranjanja, je 
treba spomniti, da se o takšnih tehničnih ukrepih 
ohranjanja dogovorita obe pogodbenici, da bi 
zagotovili trajnostno izkoriščanje različnih stale ‑
žev in zmanjšanje učinka ribolovnih dejavnosti na 
morske ekosisteme ter se izognili konfliktom med 
tujimi flotami za industrijski ribolov na morju in 
obalnimi malimi ribiči obalne države.Povzetek
I
V okviru nedavne reforme skupne ribiške politike 
so sporazumi o partnerstvu o trajnostnem ribištvu 
zlasti orodje za izboljšanje upravljanja ribištva 
v izključni ekonomski coni partnerskih obalnih 
držav na podlagi enakih načel, kot se uporabljajo 
v EU. S tem naj bi se zagotovilo trajnostno izkori ‑
ščanje virov, obenem pa podprla zmogljivost naših 
partnerjev za razvoj njihovega ribiškega sektorja.
Sporazumi temeljijo na najboljših razpoložljivih 
znanstvenih mnenjih, so popolnoma pregledni in 
nediskriminatorni. Ta načela so vključena v proto ‑
kole sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju, 
o katerih se je nedavno pogajalo. O protokolih se 
je pogajalo z namenom, da se čim bolj izkoristijo 
sredstva, ki se plačajo za dostop do ribolovnih 
območij partnerjev in zagotavljanje sektorske 
podpore.
Odgovor na točki III in IV
Pogajanja o protokolih sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju so odvisna od vrste dejavnikov, 
na večino katerih Komisija nima vpliva. Treba je upo ‑
števati pravila, ki vključujejo druge institucije EU, to 
sta Svet in Parlament. Celotno trajanje pogajalskega 
postopka je močno odvisno tudi od internih postop ‑
kov sprejetja partnerske tretje države.
Kadar je prišlo do prekinitev, so bile te povečini 
kratke in niso vplivale na ribolovne dejavnosti 
flote EU.
V
Ta prehodna ureditev temelji na členu 9 Uredbe 
o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti (ES) 
št. 1006/2008, ki bi zagotovila nadaljevanje ribolov ‑
nih dejavnosti za omejeno obdobje šestih mese ‑
cev v primeru, kadar sta se EU in njena partnerska 
država dogovorili o protokolu, ki pa se začasno še 
ne uporablja. Takšna prehodna dovoljenja, ki jih 
partnerska država dodeli izključno prostovoljno 
na prošnjo Komisije, bi bilo treba še vedno šteti za 
dovoljenja, dodeljena na podlagi glavnega spo ‑
razuma (čeprav v odsotnosti protokola), ki niso 
v nasprotju s klavzulo o izključnosti (v nasprotju 
s strogo „zasebnimi dovoljenji“, kot je Sodišče poja ‑
snilo v zadevi C ‑565/13).Odgovori  
Komisije
Odgovori Komisije 48
XI
Smernice, ki so jih službe Komisije določile leta 2013 
in posodobile leta 2014 za spremljanje izvajanja 
sektorske podpore, določajo načela, ki jih je treba 
upoštevati pri opredelitvi in spremljanju sektorske 
podpore, in posebna pravila v zvezi z zahtevami 
glede poročanja. Zato so mogoče prilagoditve pro ‑
grama, glede katerih se dogovori skupni odbor.
Te smernice so bile v novejših protokolih dopol ‑
njene z uvedbo posebnih določb v zvezi z izvaja ‑
njem in spremljanjem sektorske podpore.
Te določbe med drugim zahtevajo razvoj in dogo ‑
vor o matriki dejavnosti, ki se financirajo s sektorsko 
podporo, ki jasno določa ukrepe, ki se bodo podprli, 
cilje in dosežene rezultate.
Matriko redno preverja skupni odbor, spremlja pa 
ataše za ribištvo, s čimer se zagotovi spoštovanje 
programa matrike.
XII
Plačila sektorske podpore so od sprejetja nove 
skupne ribiške politike leta 2013, vključno z ločitvijo 
plačil sektorske podpore od plačil, povezanih s pra ‑
vicami do dostopa, in z njimi povezanimi pogoji, 
zdaj neposredno povezana z uspešnostjo in izkoriš ‑
čenostjo sektorske podpore.
Sektorska podpora v okviru sporazumov o partner ‑
stvu o trajnostnem ribištvu se zagotavlja na podlagi 
omejenega števila posebnih ukrepov, ki jih predlaga 
partnerska država, in ne na podlagi sistematičnega 
pristopa kot v okviru ERS, ki med drugim zagotav ‑ 
lja proračunsko podporo. Poleg tega je sektorska 
podpora na splošno precej nižja od podpore, zago ‑
tovljene v okviru ERS.
Predvidene so določbe za revizijo sektorske pod ‑
pore v skupnem odboru v primerih, v katerih 
partnerska država zahteva prerazporeditev sredstev 
znotraj programa z ustrezno utemeljitvijo ali po 
potrebi začasno ustavitev plačil sektorske podpore, 
dokler se ne doseže zadovoljivo izvajanje sektorske 
podpore.Tehnični ukrepi ohranjanja so v številnih primerih 
zapisani v nacionalni zakonodaji partnerskih držav 
in torej niso predmet pogajanj. Treba jih je vključiti 
v sporazume o partnerstvu o trajnostnem ribištvu.
Načelo vnaprejšnjega plačila prispevka EU za 
dostop partnerski državi zagotavlja stalen prihodek, 
zato so sporazumi o partnerstvu o trajnostnem 
ribištvu zanimiva orodja upravljanja.
VIII
Komisija se je zavedala težav s primerljivostjo 
v metodologiji, ki so jo neodvisni svetovalci upora ‑
bili pri vrednotenjih. Komisija je po notranji reviziji 
in na podlagi smernic iz te revizije vzpostavila 
skupno predlogo za obseg pooblastil za vredno ‑
tenja, ki se bodo izvajala v okviru sporazumov 
o partnerstvu o trajnostnem ribištvu. Dogovor ‑
jena je bila enotna in skupna metodologija v zvezi 
z ocenjevanjem ekonomskih učinkov sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki se izvaja od 
začetka leta 2015.
IX
Komisija zadnja leta preoblikuje svoja orodja IT in 
je v začetku leta 2013 začela z izvajanjem t. i. pro ‑
jekta IT za dovoljenja (IT Licence Project), ki bo 
digitalno beležil prenos in spremljanje dovoljenj. 
Obstoječa orodja IT Komisiji omogočajo, da bolje 
upravlja postopke v zvezi z zahtevki za dovoljenja 
za ribolov in z njihovo izdajo od trenutka, ko država 
članica predloži popoln zahtevek, do takrat, ko 
tretja država izda dovoljenje.
X
Komisija od leta 2011 razvija nove postopke za pred ‑ 
ložitev podatkov in nove podatkovne zbirke, zlasti 
t. i. DataWareHouse, da se bo lahko bolje in ustre ‑
zno spremljal ves ulov ribiških plovil EU. To podat ‑
kovno skladišče je bilo na voljo konec leta 2013, 
leta 2014 pa je postopno začelo delovati, odvisno 
od zmogljivosti države članice, da vzpostavi sistem. 
Ko se opredelijo posebna vprašanja, se o njih raz ‑
pravlja z državami članicami.
Odgovori Komisije 49
Komisija med pogajanji za podaljšanje protokolov 
dejavno spodbuja uporabo elektronskih dovoljenj 
za plovila EU.
XIII (h)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Da bi se rešila vsa tehnična vprašanja, je Komisija 
nenehno v stiku z državami članicami.
XIII (i)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da ga je 
delno že izvedla, saj je določila posebne smernice 
za upravljanje in spremljanje sektorske podpore, 
na podlagi pogajanj s partnerskimi državami pa 
bo Komisija sprejela ukrepe, potrebne za celovito 
izvajanje.
XIII (j)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da ga je 
delno že izvedla.
V novi skupni ribiški politiki je „skladnost z drugimi 
politikami Unije“ eno od njenih načel dobrega 
upravljanja (člen 3(h) Uredbe (EU) št. 1380/2013). Na 
tej podlagi se ribiški vidiki vedno bolj vključujejo 
v razvojno politiko.
XIII (k)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da se 
delno že izvaja.
V okviru skupnega odbora se plačila proučijo letno 
za vsak sporazum o partnerstvu v ribiškem sektorju 
posebej. Če skupni odbor ugotovi in se strinja, da 
se zagotovljena sredstva niso dovolj izkoristila, se 
lahko plačilo za prispevek sektorske podpore za 
naslednja leta začasno ustavi.XIII (a)
Komisija sprejema to priporočilo.
XIII (b)
Komisija sprejema to priporočilo in je začela z nje ‑
govim izvajanjem.
XIII (c)
Komisija lahko sprejme to priporočilo, njegovo izva ‑
janje pa je odvisno od pogajanj in dogovora med 
EU in zadevno tretjo državo.
XIII (d)
Komisija lahko sprejme to priporočilo in je že začela 
postopek posvetovanja z deležniki.
XIII (e)
Komisija sprejema to priporočilo.
Nova metodologija je bila Komisiji predložena 
decembra 2014 in sprejeta januarja 2015. Zagotovila 
bo skupno podlago za ocenjevanje ekonomskih 
učinkov protokolov, ki se bo izvedlo pred prihod ‑
njimi pogajanji. Ko se bo ta metodologija začela 
uporabljati sistematično, bo popolnoma v skladu 
s priporočili Sodišča.
XIII (f)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Komisija zadnja leta preoblikuje svoja orodja IT 
in je začela izvajati t. i. projekt IT za dovoljenja (IT 
Licence Project) za digitalno beleženje prenosa in 
spremljanja dovoljenj.
XIII (g)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Odgovori Komisije 50
Sektorska podpora EU se med drugim zagotovi za 
pomoč pri izboljšanju upravljanja na nacionalni 
ravni, sredstva, ki se na regionalni ravni zagoto ‑
vijo Komisiji za Indijski ocena v okviru ERS, pa so 
namenjena nadaljnjemu razvoju regionalnega sode ‑
lovanja. Ataše za ribištvo v delegaciji EU na mestu 
samem s svojimi rednimi kontakti s Komisijo za 
Indijski ocean prav tako prispeva k zagotavljanju, da 
se zadevni ukrepi dopolnjujejo.
31
EU si prek sporazumov o partnerstvu v ribiškem 
sektorju in natančneje prek sektorske podpore 
prizadeva tudi za krepitev skupnega znanstve ‑
nega procesa o ocenah ukrepov v zvezi s staleži, 
ribištvom in upravljanjem znanstvenikov EU in 
partnerskih držav prek skupnih znanstvenih odbo ‑
rov v okviru mešanih sporazumov o partnerstvu 
o trajnostnem ribištvu kot tudi za podporo udeležbi 
znanstvenikov in upravljavcev iz partnerskih držav 
na zasedanjih regionalnih organizacij za upravljanje 
ribištva v okviru sporazumov o partnerstvu o traj ‑
nostnem ribištvu za lov na tune.
Pri sporazumih za lov na tune bi morali protokoli 
pravice do dostopa zagotoviti le, če so v skladu 
z načeli upravljanja iz Konvencije Združenih naro ‑
dov o pomorskem mednarodnem pravu. Komisija 
bi zato morala zagotoviti, da so v sporazumih 
o partnerstvu v ribiškem sektorju zajete resolucije 
in priporočila regionalnih organizacij za upravljanje 
ribištva o stanju staležev rib.
Pri mešanih sporazumih skupni znanstveni odbor 
redno preverja vse zadevne in razpoložljive infor ‑
macije o ulovih, naporu in statusu staleža v ribištvu, 
ki so povezane z zadevnimi protokoli sporazumov 
o partnerstvu o trajnostnem ribištvu.
V skladu s členom 61 Konvencije Združenih narodov 
o pomorskem mednarodnem pravu sta EU in država 
zastave, tudi če obalna država določi presežek, 
odgovorni za zagotavljanje, da ribolov ni prekome ‑
ren. EU si zato prizadeva za popolno preglednost 
ribolovnih možnosti in ciljev upravljanja. Pojem 
presežka pa ne pomeni, da je treba sprejeti okvir 
upravljanja na podlagi omejitev ulova. Ribolovna 
umrljivost se lahko omeji z drugimi vrstami ukrepov, 
kot so omejitve zmogljivosti, omejitve napora itd.Opažanja
21
Mavretanija med protokoloma 2008–2012 
in 2013–2014 ni prenehala z izvajanjem ribolovnih 
dejavnosti.
22
Mavretanski organi so se v skladu s členom 9 
uredbe o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti 
strinjali z izdajanjem dovoljenj za zahtevke, ki so 
jih prejeli. Če bi lastniki ladij iz EU zahtevali izdajo 
dovoljenj za druge kategorije ribolovov, bi jih 
morda za te druge kategorije ribolovov tudi izdali. 
Vendar takrat niso prejeli nobenih zahtevkov lastni ‑
kov ladij.
23
Rešitev, ki je bila dogovorjena z Mavretanijo 
julija 2014, je kompromis pri vprašanju glede 
datuma prenehanja veljavnosti, Komisija pa jo je 
sprejela s soglasjem zadevnih držav članic.
24
Možnost zagotavljanja nadomestila za prekinitev 
ribolovnih dejavnosti izvira iz uredbe o ESR (Evrop ‑
skem skladu za ribištvo). Ta nadomestila so že pred ‑
videna v proračunu EU, zato za EU ne bi pomenila 
dodatnega odhodka.
28
V novi skupni ribiški politiki je „skladnost z drugimi 
politikami Unije“ eno od njenih načel dobrega 
upravljanja (člen 3(h) Uredbe (EU) št. 1380/2013).
Z okrepljenim sodelovanjem z GD DEVCO na ravni 
višjega vodstva in oddelkov se bo zagotovilo, da 
se bo finančna podpora, ki jo zagotovijo EU (prek 
sporazumov o partnerstvu o trajnostnem ribištvu ali 
ERS) in drugi donatorji, učinkovito uporabila.
Odgovori Komisije 51
41
Med pogajanji z Mozambikom o naslednjem proto ‑
kolu so države članice te tehnične pogoje sprejele 
ob upoštevanju dejstva, da je Komisija celo dosegla 
odstopanje od nacionalne zakonodaje (namesto 
celotne flote bo pregledana samo tretjina), da bi se 
čim bolj povečala izkoriščenost protokola.
46
Sporazumi o partnerstvu o trajnostnem ribištvu 
in proračunska podpora v okviru ERS se po naravi 
razlikujejo, pogajanja zanje pa potekajo ločeno. 
Časovna načrta pogajanj za podporo v okviru ERS 
in sporazuma o partnerstvu o trajnostnem ribi ‑
štvu dejansko redko sovpadata. O programskem 
obdobju ERS se razpravlja vsakih sedem let, spora ‑ 
zumi o partnerstvu o trajnostnem ribištvu pa v pov ‑
prečju trajajo 3–4 leta.
Komisija zato meni, da to ne vpliva na stališče 
Komisije med pogajanji o sporazumu o partnerstvu 
o trajnostnem ribištvu.
Na splošno so pristopi v zvezi z našimi partnerskimi 
državami skladni in dosledni.
49
Komisija se zanaša na podatke, ki jih v skladu z zako ‑
nodajo EU predložijo države članice. Morebitna 
razhajanja se bodo odpravila prek novega centrali ‑
ziranega sistema za poročanje o ulovu, ki omogoča 
neprekinjeno spremljanje. Razpoložljivost podatkov 
se bo izboljšala, saj se bo prijavljen ulov redno pri ‑
merjal z določeno referenčno tonažo iz protokola.
50
Pred reformo skupne ribiške politike je protokol 
trajal le kratek čas, da bi se omogočil prehod na 
izvajanje nove skupne ribiške politike. Ta je zdaj 
začela veljati, zato se bodo sklepali protokoli, ki 
bodo trajali dalj časa, in sicer v povprečju 4–5 let.32
Umrljivost rib se omeji z omejitvijo zmogljivosti, 
ki se določi na podlagi načrtov pogodbenic Komi ‑
sije za tune v Indijskem oceanu za razvoj flote, 
ravni zmogljivosti v zvezi z EU pa se upoštevajo 
v protokolih.
Odgovor na točki 33 in 34
V vseh novejših pogajanjih sta imeli vprašanji dob ‑
rega finančnega poslovodenja in stroškovna učinko ‑
vitost pomembno vlogo pri razvoju pogajanj. To je 
razvidno iz prestrukturiranja finančne komponente, 
v okviru katere zdaj namesto EU večji delež finanč ‑
nega bremena plačil za dostop prevzame industrija.
39
Iz informacij iz vrednotenja je razvidno tudi, da se je 
v protokolu 2013–2014 v primerjavi s prejšnjim pro ‑
tokolom neposredna dodana vrednost za vse upra ‑
vičence le rahlo znižala (z 0,86 na 0,8), pri čemer je 
imela korist od dodane vrednosti Mavretanija.
To bi moralo biti pogojeno tudi z dejstvom, da je 
od dveh let, kolikor je trajal protokol, vrednotenje 
zajemalo obdobje le 11 mesecev, kar je sovpadalo 
z obdobjem nizke stopnje izkoriščenosti. Poleg tega 
je treba opozoriti tudi na veliko nestanovitnost 
tržnih cen malih pelagičnih vrst, kar jasno vpliva na 
ocene dodane vrednosti. Zato je treba ugotovitve iz 
vrednotenja obravnavati previdno.
40
Iz tega razloga so se začasno ustavila pogajanja 
z Mavretanijo o naslednjem protokolu.
Odgovori Komisije 52
60
Komisija lahko s sistemom IT, ki se trenutno upo ‑
rablja, sledi zahtevkom za dovoljenja za ribolov 
šele, ko jih popolne pošlje zadevna država zastave. 
Cilj „projekta IT za dovoljenja“ (IT Licence Project), 
ki se je začel v začetku leta 2013 zaradi izboljša ‑
nja postopka, je izboljšati spremljanje postopkov 
v zvezi z zahtevki za dovoljenja za ribolov in z nji ‑
hovo izdajo. Medtem Komisija trenutno preverja vse 
svoje notranje postopke.
62
Določbe o poročanju v zadevni zakonodaji EU se 
upoštevajo in Komisija vodi ustrezne evidence. 
Poleg tega razvija potrebna orodja IT za vzpostavi ‑
tev podatkovne zbirke o ulovu.
63
Komisija od leta 2011 razvija nove postopke za pre ‑
dložitev podatkov in nove podatkovne zbirke, zlasti 
t. i. DataWareHouse, da se bo lahko bolje in ustrez ‑ 
no spremljal ves ulov ribiških plovil EU. To podat ‑
kovno skladišče je bilo na voljo konec leta 2013, 
leta 2014 pa je postopno začelo delovati, odvisno 
od zmogljivosti države članice, da vzpostavi sistem. 
Ko se opredelijo posebna vprašanja, se o njih raz ‑
pravlja z državami članicami.
65
Komisija je to vprašanje že opredelila in si trenu ‑
tno z državami članicami, raziskovalnimi centri EU 
za ribolovne vire in tretjimi državami prizadeva za 
dogovor o enotnih in skupnih metodologijah za 
oceno ulovov v vodah, zajetih v sporazumih o part ‑ 
nerstvu v ribiškem sektorju.
Čeprav je morda obstajalo tveganje, da bo imela 
EU dodatne odhodke, se to ni zgodilo v primeru 
Indijskega oceana, v katerem ulovi niso presegli 
referenčne tonaže v nobenem ob sporazumov, ki 
jih je preverjalo Sodišče, razen na Madagaskarju 
v letih 2005 in 2007.52
V ciljih skupne ribiške politike v zvezi s sporazumi 
o partnerstvu v ribiškem sektorju ni predviden 
njihov učinek na regije EU ali preskrbo trga EU 
z ribami, zato se ne pričakuje, da bi se ti vidiki 
ovrednotili.
V začetku leta 2015 so svetovalci, ki jih je Komisija 
najela za vrednotenje sporazuma o partnerstvu 
o trajnostnem ribištvu, v sodelovanju s službami 
Komisije razvili in se z njimi dogovorili o skupni, 
homogeni metodi za ocenjevanje ekonomskih 
učinkov v okviru sporazumov o partnerstvu o traj ‑
nostnem ribištvu.
57
Postopek vrednotenja, ki ga uporablja Komi ‑
sija, popolnoma upošteva določbo veljavnega 
protokola.
Komisija trenutno vzpostavlja nov sistem, ki bo digi ‑
talno beležil prenos in spremljanje dovoljenj (pro ‑
jekt LICENCE) ter Komisiji omogočil boljše upravlja ‑
nje delov postopkov v zvezi z zahtevki za dovoljenja 
za ribolov in z njihovo izdajo od trenutka, ko država 
članica predloži popoln zahtevek, do takrat, ko 
tretja država izda dovoljenje.
58
Oblika prenosa zahtevkov za dovoljenja je močno 
odvisna od posebnih določb v nacionalni zakono ‑
daji partnerske države ter njene zadevne človeške in 
upravne zmogljivosti.
59
V primeru Mavretanije delegacija EU tesno spremlja 
postopek za izdajo dovoljenj in je v stalnem stiku 
s pristojnimi službami Mavretanije, da se zagotovijo 
čim manjše zamude. Poleg tega postopek pospe ‑
šuje prisotnost agentov, ki pred lokalnimi organi 
zastopajo lastnike ladij.
Odgovori Komisije 53
73
Cilj Komisije je, da je prispevek sektorske podpore 
jasno naveden v nacionalnem proračunu, vendar 
je to odvisno od nacionalne finančne zakonodaje 
partnerske države.
Komisija meni, da je zagotovljena sektorska 
podpora v zadevnih matrikah partnerskih držav 
sledljiva.
Komisija se mora tudi opirati na dejstvo, da na 
ukrepe, ki jih partnerska država sprejme za izvajanje 
zadevne matrike v zvezi z izvajanjem sektorske pod ‑
pore, običajno vplivajo zadevna nacionalna pravila, 
povezana z razpisnimi postopki in javnimi naročili.
74
Skupni odbori na podlagi protokolov preverjajo 
izvajanje sektorske podpore, kjer je mogoče, pa tudi 
stroškovno učinkovitost.
Kar zadeva Mozambik, je treba poleg rednega spre ‑
mljanja v skupnem odboru končno oceno izvajanja 
sektorske podpore, zagotovljene v okviru proto ‑
kola 2012–2014, še izvesti. Mozambik je trenutno 
v postopku priprave dokumentacije za to oceno 
in organiziral se bo skupni odbor, ki bo preveril 
napredek.
75
Glej odgovor na točko XII povzetka.
V primeru Mavretanije je na stopnjo izkorišče ‑
nosti vplivalo težko politično ozadje na začetku 
obdobja 2008–2012. Poleg tega se je sektorska 
podpora v protokolu 2013–2014 zmanjšala na 
3 milijone EUR/leto na izrecno zahtevo mavretan ‑
skih organov; to ni bil prvoten cilj Komisije in ni 
neposreden odziv na pomanjkanje preglednosti 
Mavretanije.68
Glej odgovor na točko XI povzetka.
69
Če je bilo to mogoče v državah, v katerih je dejavnih 
več donatorjev, je EU organizirala usklajevalne ses ‑
tanke z drugimi razvojnimi akterji (prim. Mavreta ‑
nijo in pred kratkim v Mozambiku). Ataše za ribištvo 
sodeluje pri usklajevalnih sestankih. Med različnimi 
oddelki delegacije, ki sodelujejo pri razvoju sodelo ‑
vanja, obstaja dejavna povezava.
O izbiri prednostnih nalog EU se razpravlja na uskla ‑
jevalnih sestankih z drugimi donatorji.
70
Delegacija v Mozambiku sodeluje pri sektorskih 
usklajevalnih sestankih donatorjev, ki jih organi ‑
zira ministrstvo, delegacija pa je zastopana kot 
pomemben donator v sektorju. Poleg tega organi 
za ribištvo pripravijo načrt dejavnosti v skladu 
z nacionalnimi pravili, ki so povezane s pregledno ‑
stjo dejavnosti, ki jih financirajo različni donatorji 
in EU. Komisija meni, da ni tveganja za dvojno 
financiranje.
72
Glej tudi odgovor na točko XI povzetka.
Odgovori Komisije 54
Upravljanje sektorske podpore se je izboljšalo po 
reformirani skupni ribiški politiki, ki financiranje 
sektorske podpore ločuje od plačil za dostop, ter 
po povečanem spremljanju in uporabi pogojenosti 
v postopku skupnega odbora.
Glej odgovor na točko XII povzetka.
80
V okviru skupnega odbora se plačila proučijo in 
redno letno preverjajo za vsak sporazum o partner ‑
stvu v ribiškem sektorju posebej. Če skupni odbor 
ugotovi in se strinja, da se zagotovljena sredstva 
niso dovolj izkoristila, se lahko plačilo za prispevek 
sektorske podpore za naslednja leta začasno ustavi 
do izboljšanja izkoriščenosti sredstev. Tako je bilo 
zlasti v primeru Sejšelov, Mozambika in Komorov.
81
Če se pri prednostni nalogi/projektu ne dosežejo 
rezultati ali so ti omejeni, se plačilo sektorske pod ‑
pore v naslednjem letu začasno ustavi, dokler se cilji 
ne dosežejo.
Pri obravnavati tega je treba upoštevati, da ukrepi 
časovno v glavnem niso omejeni na zadevno 
finančno leto, ampak so lahko večletne narave.
82
Čeprav so koncepti enaki, se cilji znatno razlikujejo 
zaradi različnega področja uporabe in obsega pod ‑
pore in njenega upravljanja.Zmogljivost črpanja se pozorno spremlja na vsakem 
sestanku skupnega odbora, na katerem se sistema ‑
tično ocenjuje in komentira stopnja izkoriščenosti 
sredstev, pri čemer so bila v primerjavi s prejšnjimi 
protokoli za Sejšele in Mozambik ugotovljena pre ‑
cejšnja izboljšanja.
76
Izkoriščenost sektorske podpore, ki se zagotovi  
partnerskim državam, se določi za vsak primer 
posebej na podlagi tega, kako želi partnerska 
država to podporo uporabiti v zvezi z razvojem 
svoje nacionalne ribiške politike.
Okvir 2 – Madagaskar
Sredstva EU so tako kot kateri koli drugi vladni vir 
dohodka na ravni državne zakladnice zamenljiva.
Okvir 2 – Mavretanija
Znesek neporabljenih dodelitev sektorske pod ‑
pore v višini 25 milijonov EUR je rezultat skupnega 
pregleda. Mavretanija je marca 2013 EU poslala 
poročilo, v katerem je navedla, da so na ta datum 
preostala sredstva znašala 13 milijonov EUR. Vendar 
ta podatek ni bil skupno priznan, saj Mavretanija ni 
popolnoma utemeljila osnove za njegov izračun.
Okvir 2 – Mozambik
Skupni odbor se je na sestanku junija 2012 strinjal 
z naknadno spremembo programa, kot je navedeno 
v prilogah k poročilu, saj so bili v nacionalni prora ‑
čun vključeni dodatni infrastrukturni projekti, pred ‑
videni v skupnem okviru dogovorjenih ukrepov.
78
Glej odgovor na točko XII povzetka.
Odgovori Komisije 55
Komisija si prizadeva, da bi se prispevki sektorske 
podpore vključili v finančne zakone partnerskih 
držav, da se zagotovi preglednost sredstev.
Zaključki in priporočila
85
Pogajanja o protokolih sporazumov o partnerstvu 
v ribiškem sektorju so odvisna od vrste dejavni ‑
kov, na večino katerih Komisija nima vpliva. Treba 
je upoštevati pravila, ki vključujejo druge institu ‑
cije EU, to sta Svet in Parlament. Celotno trajanje 
pogajalskega postopka je močno odvisno tudi 
od internih postopkov sprejetja partnerske tretje 
države.
86
Ta prehodna ureditev temelji na členu 9 Uredbe (ES) 
št. 1006/2008 o dovoljenjih za ribolovne dejavnosti , 
ki bi zagotovila nadaljevanje ribolovnih dejavnosti 
za omejeno obdobje šestih mesecev v primeru, 
kadar sta se EU in njena partnerska država dogo ‑
vorili o protokolu, ki pa se začasno še ne uporab ‑
lja. Takšna prehodna dovoljenja, ki jih partnerska 
država dodeli izključno prostovoljno na prošnjo 
Komisije, bi bilo treba še vedno šteti za dovolje ‑
nja, dodeljena na podlagi glavnega sporazuma 
(čeprav v odsotnosti protokola), ki niso v nasprotju 
s klavzulo o izključnosti (v nasprotju s strogo 
„zasebnimi dovoljenji“, kot je Sodišče pojasnilo 
v zadevi C ‑565/13).
87
Kar zadeva sporazume za lov na tune, se ta pristop 
že uporablja, zlasti v Indijskem oceanu, v katerem 
so s partnerskimi državami vzpostavljeni ribiški 
sporazumi, ki upoštevajo migracijsko pot tuna. Kar 
zadeva „mešane“ sporazume, bi bilo to zaradi različ ‑
nih zadevnih ribištev težje doseči.Vendar so službe Komisije izboljšale skladnost in 
doslednost izvajanja teh politik, ki so povezane 
z uporabo in plačevanjem sektorske podpore. 
Izboljšana skladnost in doslednost se uporabljata 
na podlagi ciljnih, razpoznavnih ukrepov z jasnimi 
kazalniki realizacij, glede na katere je mogoče izme ‑
riti uspešnost.
Programi sektorske podpore se razvijejo in temeljijo 
na potrebah partnerske države, o njih pa v skup ‑ 
nem odboru razpravljata obe pogodbenici, končni 
program dejavnosti pa je rezultat tega postopka 
posvetovanja.
Okvir 3 – Madagaskar
Plačila za Madagaskar na podlagi sporazuma o par ‑
tnerstvu o trajnostnem ribištvu so se po odločitvi, 
da Madagaskar ne bo več upravičen do proračunske 
podpore, nadaljevala. Ta odločitev se je sprejela ob 
popolnem usklajevanju zadevnih služb institucij EU, 
saj so bila plačila jasno namenjena ribiški upravi in 
so prispevala k ohranjanju delovnih mest in rasti 
v sektorju ribištva ter prehranski varnosti v državi 
v okviru politične krize.
Okvir 3 – Mozambik
Čeprav je bila proračunska podpora odložena, to 
ni bilo povezano s plačilom sektorske podpore, 
saj ni neposredno vplivalo na izvajanje dogovor ‑
jenega posebnega delovnega programa sektorske 
podpore. S tem se je priznala različna narava obeh 
sistemov podpore.
Komisija meni, da večja skladnost razvoja in ribiških 
politik ne pomeni nujno enakega pristopa glede 
plačil sredstev v okviru zadevnih politik, saj se ta 
plačila urejajo s posebnimi pravnimi instrumenti, pri 
čemer je treba spoštovati zadevne pogoje.
83
Glej odgovor na točko XI povzetka.
Odgovori Komisije 56
Tehnični ukrepi ohranjanja so v številnih primerih 
zapisani v nacionalni zakonodaji partnerskih držav 
in torej niso predmet pogajanj. Treba jih je vključiti 
v sporazume o partnerstvu o trajnostnem ribištvu.
Načelo vnaprejšnjega plačila prispevka EU za 
dostop partnerski državi zagotavlja stalen prihodek, 
zato so sporazumi o partnerstvu o trajnostnem 
ribištvu zanimiva orodja upravljanja.
90
Komisija se je zavedala težav s primerljivostjo 
v metodologiji, ki so jo neodvisni svetovalci upo ‑
rabili pri vrednotenjih. Komisija je po notranji 
reviziji in na podlagi smernic iz navedene revizije 
vzpostavila skupno predlogo za obseg pooblastil za 
vrednotenja, ki se bodo izvajala v okviru sporazu ‑
mov o partnerstvu o trajnostnem ribištvu. Dogovor ‑
jena je bila enotna in skupna metodologija v zvezi 
z ocenjevanjem ekonomskih učinkov sporazumov 
o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki se izvaja od 
začetka leta 2015.
Priporočilo 1 (a) 
Komisija sprejema to priporočilo.
Priporočilo 1 (b) 
Komisija sprejema to priporočilo in je začela z nje ‑
govim izvajanjem.
Priporočilo 1 (c) 
Komisija sprejema to priporočilo, njegovo izvajanje 
pa je odvisno od pogajanj in dogovora med EU in 
zadevno tretjo državo.
Priporočilo 1 (d) 
Komisija sprejema to priporočilo in je že začela 
postopek posvetovanja z deležniki.88
Kjer je primerno, ta koncept pomeni, da so cilji 
upravljanja, ukrepi upravljanja in delitveni ključi, ki 
jih obalna država določi za različne deležnike, jasno 
določeni in dobro poznani, kot v primeru mešanih 
sporazumov z Grenlandijo, Marokom, Mavretanijo in 
Gvinejo Bissau.
Kar zadeva sporazume za lov na tune, se ribolovne 
možnosti določijo na podlagi ciljev in ukrepov 
upravljanja, ki jih sprejmejo ustrezne regionalne 
organizacije za upravljanje ribištva, pooblaščene za 
izvajanje teh nalog po regijah, podprti pa so z znan ‑
stvenim delom in mnenji regionalnih organizacij za 
upravljanje ribištva.
89
Komisija upošteva stopnjo izkoriščenosti ribolov ‑
nih možnosti v preteklosti, zunanje dejavnike, ki 
bi lahko vplivali na sprejem ribolovnih možnosti 
odvisno od razpoložljivosti, in raznolikost ulova.
Referenčne ravni ulova, določene v „protokolih spo ‑
razumov o partnerstvu v ribiškem sektorju za lov na 
tune“ – ki niso omejitve ulova – temeljijo na prete ‑
klih prijavljenih ulovih ribiških flot EU. Referenčna 
tonaža, dogovorjena v zadevnih protokolih, ki je 
odločilnega pomena za naše partnerje, zagotavlja 
pravno podlago za plačilo prispevka EU za dostop. 
Vendar je treba pri takšnih referenčnih ravneh ulova 
upoštevati tudi visoko medletno spremenljivost 
ulova na različnih območjih, ki je posledica različne 
porazdelitve in količine izrazito selivskih vrst čez 
leto.
Kar zadeva povezavo med morebitno premajhno 
izkoriščenostjo ribolovnih možnosti in izvajanjem 
bolj omejujočih tehničnih ukrepov ohranjanja, je 
treba spomniti, da se o takšnih tehničnih ukrepih 
ohranjanja dogovorita obe pogodbenici, da bi 
zagotovili trajnostno izkoriščanje različnih stale ‑
žev in zmanjšanje učinka ribolovnih dejavnosti na 
morske ekosisteme ter se izognili konfliktom med 
tujimi flotami za industrijski ribolov na morju in 
obalnimi malimi ribiči obalne države.
Odgovori Komisije 57
Komisija zadnja leta preoblikuje svoja orodja IT 
in je začela izvajati t. i. projekt IT za dovoljenja 
(IT Licence Project) za digitalno beleženje prenosa 
in spremljanja dovoljenj.
Priporočilo 2 (b)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Komisija med pogajanji za podaljšanje protokolov 
dejavno spodbuja uporabo elektronskih dovoljenj 
za plovila EU.
Priporočilo 2 (c)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Da bi se rešila vsa tehnična vprašanja, je Komisija 
nenehno v stiku z državami članicami.
94
Smernice, ki so jih službe Komisije določile leta 2013 
in posodobile leta 2014 za spremljanje izvajanja 
sektorske podpore, določajo načela, ki jih je treba 
upoštevati pri opredelitvi in spremljanju sektorske 
podpore, in posebna pravila v zvezi z zahtevami 
glede poročanja. Zato so mogoče prilagoditve pro ‑
grama, glede katerih se dogovori skupni odbor.
Te smernice so bile v novejših protokolih dopol ‑
njene z uvedbo posebnih določb v zvezi z izvaja ‑
njem in spremljanjem sektorske podpore.
Te določbe med drugim zahtevajo razvoj in dogo ‑
vor o matriki dejavnosti, ki se financirajo s sektorsko 
podporo, ki jasno določa ukrepe, ki se bodo podprli, 
cilje in dosežene rezultate.Priporočilo 1 (e) 
Komisija sprejema to priporočilo.
Nova metodologija je bila Komisiji predložena 
decembra 2014 in sprejeta januarja 2015. Zagotovila 
bo skupno podlago za ocenjevanje ekonomskih 
učinkov protokolov, ki se bo izvedlo pred prihod ‑
njimi pogajanji. Ko se bo ta metodologija začela 
uporabljati sistematično, bo popolnoma v skladu 
s priporočili Sodišča.
92
Komisija zadnja leta preoblikuje svoja orodja IT in 
je v začetku leta 2013 začela z izvajanjem t. i. pro ‑
jekta IT za dovoljenja (IT Licence Project), ki bo 
digitalno beležil prenos in spremljanje dovoljenj. 
Obstoječa orodja IT Komisiji omogočajo, da bolje 
upravlja postopke v zvezi z zahtevki za dovoljenja 
za ribolov in z njihovo izdajo od trenutka, ko država 
članica predloži popoln zahtevek, do takrat, ko 
tretja država izda dovoljenje.
93
Komisija od leta 2011 razvija nove postopke za pre ‑
dložitev podatkov in nove podatkovne zbirke, zlasti 
t. i. DataWareHouse, da se bo lahko bolje in ustrez ‑ 
no spremljal ves ulov ribiških plovil EU. To podat ‑
kovno skladišče je bilo na voljo konec leta 2013, 
leta 2014 pa je postopno začelo delovati, odvisno 
od zmogljivosti države članice za vzpostavitev sis ‑
tema. Ko se opredelijo posebna vprašanja, se o njih 
razpravlja z državami članicami.
Priporočilo 2 (a)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da je že 
sprejela ukrepe, ki so potrebni, da se ta situacija 
popravi.
Odgovori Komisije 58
Priporočilo 3 (c)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da se 
delno že izvaja.
V okviru skupnega odbora se plačila proučijo letno 
za vsak sporazum o partnerstvu v ribiškem sektorju 
posebej. Če skupni odbor ugotovi in se strinja, da 
se zagotovljena sredstva niso dovolj izkoristila, se 
lahko plačilo za prispevek sektorske podpore za 
naslednja leta začasno ustavi.
Odgovor na tabelo 4
Mozambik je po naknadnem preverjanju, ki ga je 
izvedla Komisija, popravil podatke. Trenutne infor ‑
macije, ki jih ima Komisija, kažejo, da je ulov znašal 
2 330 t, kar je precej podobno količini, ki sta jo za 
isto leto sporočili Španija in Francija (2 326 t).Matriko redno preverja skupni odbor, spremlja pa 
ataše za ribištvo, s čimer se zagotovi spoštovanje 
programa matrike.
95
Plačila sektorske podpore so od sprejetja nove 
skupne ribiške politike leta 2013, vključno z ločitvijo 
plačil sektorske podpore od plačil, povezanih s pra ‑
vicami do dostopa, in z njimi povezanimi pogoji, 
zdaj neposredno povezana z uspešnostjo in izkoriš ‑
čenostjo sektorske podpore.
Sektorska podpora v okviru sporazumov o partner ‑
stvu o trajnostnem ribištvu se zagotavlja na podlagi 
omejenega števila posebnih ukrepov, ki jih predlaga 
partnerska država, in ne na podlagi sistematičnega 
pristopa kot v okviru ERS, ki med drugim zagotav ‑ 
lja proračunsko podporo. Poleg tega je sektorska 
podpora na splošno precej nižja od podpore, zago ‑
tovljene v okviru ERS.
Predvidene so določbe za revizijo sektorske pod ‑
pore v skupnem odboru v primerih, v katerih 
partnerska država zahteva prerazporeditev sredstev 
znotraj programa z ustrezno utemeljitvijo ali po 
potrebi začasno ustavitev plačil sektorske podpore, 
dokler se ne doseže zadovoljivo izvajanje sektorske 
podpore.
Priporočilo 3 (a)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da ga je 
delno že izvedla, saj je določila posebne smernice 
za upravljanje in spremljanje sektorske podpore, 
na podlagi pogajanj s partnerskimi državami pa 
bo Komisija sprejela ukrepe, potrebne za celovito 
izvajanje.
Priporočilo 3 (b)
Komisija sprejema to priporočilo in meni, da ga je 
delno že izvedla.
V novi skupni ribiški politiki je „skladnost z drugimi 
politikami Unije“ eno od njenih načel dobrega 
upravljanja (člen 3(h) Uredbe (EU) št. 1380/2013). Na 
tej podlagi se ribiški vidiki vedno bolj vključujejo 
v razvojno politiko.
KAKO DO PUBLIKACIJ EVROPSKE UNIJE
Brezplačne publikacije:
  en izvod:  
na spletni strani EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);
  več kot en izvod ter plakati in zemljevidi:  
pri predstavništvih Evropske unije (http://ec.europa.eu/represent_sl.htm), 
pri delegacijah v državah, ki niso članice EU (http://eeas.europa.eu/delegations/index_sl.htm),  
pri službi Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_sl.htm) ali  
s klicem na telefonsko številko 00 800 6 7 8 9 10 11 (brezplačna številka za celotno EU) (*).
(*)  Informacije so brezplačne, kakor tudi večina klicev (nekateri operaterji, telefonske govorilnice ali hoteli lahko klic zaračunajo).
Publikacije, ki so naprodaj:
 na spletni strani EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Evropska unija (EU) z  obmorskimi državami izpogaja 
sporazume za pridobitev ribolovnih pravic za plovila EU  
ter podporo vodenju in trajnostnemu razvoju lokalnega 
ribiškega sektorja. Sodišče je ugotovilo, da je Evropska 
komisija na splošno dobro upravljala te sporazume, vendar 
so bile potrebne nekatere izboljšave. Količine rib, ki jih je 
ujela flota EU, so bile redno manjše od količin, izpogajanih 
z obmorskimi državami, zato so bili sporazumi za EU 
relativno dražji kot po pričakovanjih. Spremljanje podatkov 
o ulovu in postopki za izdajo dovoljenj za gospodarski 
ribolov niso bili dovolj zanesljivi, pri podpori, zagotovljeni  
za trajnostni razvoj lokalnih ribiških sektorjev, pa so bili 
potrebni jasnejši pogoji za upravičenost ter boljše 
usklajevanje z  drugo razvojno pomočjo EU  
in skladnost  z njo.
EVROPSKO 
RAČUNSKO
SODIŠČE