EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 20.6.2016 COM(2016) 406 final POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU o trgovinskih ovirah in ovirah za naložbe ter protekcionističnih težnjah 1. julij 2014–31. december 2015 {SWD(2016) 204 final}



POVZETEK To poročilo vključuje in nadomešča poročilo Generalnega direktorata Evropske komisije za trgovino o spremljanju potencialnih ukrepov omejevanja trgovine (v nadaljnjem besedilu: poročilo o protekcionizmu) in poročilo Komisije o trgovinskih ovirah in ovirah za naložbe. Obe poročili se redno objavljata od leta 2008 oziroma leta 2011. Prvi del tega poročila je enak poročilu o protekcionizmu. Vključuje pregled protekcionističnih teženj v 31 trgovinskih partnericah EU v obdobju od 1. julija 2014 do 31. decembra 2015 (v nadaljnjem besedilu: referenčno obdobje) in dopolnjuje podobno polletno poročilo STO o zaščitnih ukrepih, ki so jih sprejele države G-20. Ugotavlja, da se veliko število ukrepov omejevanja trgovine, ki so bili sprejeti od leta 2008, še naprej veča, čeprav nekoliko počasneje kot v prejšnjih letih. Drugi del je enak poročilu o trgovinskih ovirah in ovirah za naložbe ter vključuje pregled glavnih trgovinskih ovir v nekaterih ključnih gospodarskih partnericah EU (Mercosur, Kitajska, Indija, Japonska, Rusija in Združene države Amerike (ZDA)), nove trgovinske ovire, uvedene v referenčnem obdobju, in ukrepe EU za obravnavanje teh ovir. V tretjem delu je opisana strategija Komisije za obravnavanje trgovinskih ovir in ovir za naložbe. V zvezi s tem poudarja pomen pogajanj in izvajanja mnogostranskih, večstranskih in dvostranskih sporazumov ter strategije dostopa do trga. Glede na sporočilo Komisije o trgovini za vse poudarja skupno odgovornost Komisije, držav članic EU, Evropskega parlamenta in zainteresiranih strani v zvezi z izvajanjem ter v ta namen predlaga „okrepljeno partnerstvo“. I.Svetovna makroekonomska slika in ključni trendi Pregleda protekcionističnih teženj ni mogoče obravnavati ločeno od svetovnih ekonomskih trendov: A.Mešana makroekonomska in trgovalna slika Leta 2015 se je okrepila rast v naprednih gospodarstvih (vključno z EU), medtem ko so se države v vzponu soočile s precej večjimi izzivi zaradi gospodarske upočasnitve na Kitajskem, znižanja cen primarnih proizvodov in zaostrovanja mednarodnih finančnih razmer. Svetovno gospodarstvo se je na splošno nekoliko upočasnilo na 3,1 % (s 3,4 % leta 2014). V tem okviru je bila svetovna trgovinska dejavnost leta 2015 sorazmerno šibka: obseg trgovanja se je v prvi polovici leta zmanjšal (–0,7 % v prvem in drugem četrtletju), v tretjem četrtletju pa se je spet povečal (+1,9 %). Najnovejše napovedi MDS za leto 2016 kažejo povečanje obsega svetovne trgovine (blago in storitve) na 3,4 %. MDS poudarja tudi dolg seznam tveganj glede napovedi, ki bi lahko sčasoma privedla do še šibkejšega trgovanja, kot je predvideno. Poleg tega je STO opozorila, da je širjenje svetovne trgovine že nižje od 5-odstotnega povprečja iz zadnjih 20 let (1995–2015). Za napovedi je torej značilna visoka stopnja negotovosti. Globoka recesija v naprednih gospodarstvih, ki je nastopila po izbruhu svetovne finančne krize, je privedla do netipičnega svetovnega okrevanja v nastajajočih gospodarstvih, ki so ostala strukturno ranljiva ter so se izkazala za preveč odvisna od Kitajske, zelo velikega dotoka kapitala in prihodka od izvoza primarnih proizvodov. To predstavlja izziv za zanesljivost svetovne gospodarske napovedi in predstavlja tveganje upočasnitve širjenja trgovine v prihodnjih mesecih. Obstaja tudi zaskrbljenost, da je trenutna počasna rast trgovine bolj strukturne narave in izraža postopno zmanjševanje odzivnosti (ali prožnosti) trgovine na BDP. Zaradi makroekonomske negotovosti nastajajočih in razvijajočih se gospodarstev ter verjetnega povečanja nestanovitnosti deviznih in finančnih trgov v prihodnjih mesecih mora spremljanje zaščitnih ukrepov ostati prednostna naloga politike. B. novi potencialni ukrepi omejevanja trgovine v obdobju od 1. julija 2014 do 31. decembra 2015 1.Splošne protekcionistične težnje

(a)Splošno Tako kot v prejšnjih poročilih o protekcionizmu je Komisija proučila vse potencialne ukrepe omejevanja trgovine (v nadaljnjem besedilu: zadevni ukrepi), ki so bili v referenčnem obdobju sprejeti, bistveno spremenjeni ali v napredni fazi postopka sprejemanja v 31 trgovinskih partnericah EU. V delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen temu poročilu, so navedeni vsi takšni zadevni ukrepi v posamezni državi in podrobnejša analiza protekcionističnih teženj. Seznam vseh zadevnih ukrepov, odpravljenih ukrepov in ukrepov za pospeševanje trgovine, ki so bili sprejeti od leta 2008, je objavljen na spletišču Komisije („ pregled potencialnih ukrepov omejevanja trgovine, december 2015 “). Vpliv zadevnih ukrepov na trgovino se lahko razlikuje glede na njihovo kompleksnost, obseg izdelka, trajanje in obsežnost ter lahko ima bolj ali manj daljnosežne posledice za podjetja iz EU ali iz tretjih držav. Poleg tega Komisija morda nima popolnega pregleda nad vsemi novimi zadevnimi ukrepi, ki so pogosto sprejeti nepregledno. Zato je v skladu s prejšnjimi poročili o protekcionizmu cilj tega oddelka zagotoviti pregled protekcionističnih teženj, ne pa celovit seznam novih trgovinskih ovir. Ta oddelek ne prejudicira (ne)zakonitosti zadevnih ukrepov, čeprav lahko vsi opredeljeni zadevni ukrepi neupravičeno omejujejo trgovino. V 18-mesečnem referenčnem obdobju je bil skupaj uveden 201 nov zadevni ukrep, medtem ko je bilo aktivno odpravljenih le 16 predhodno uvedenih zadevnih ukrepov. Na podlagi ponovnega izračuna za teoretično 13-mesečno obdobje za primerjavo s prejšnjimi poročili o protekcionizmu je bilo skupaj opredeljenih približno 145 na novo sprejetih zadevnih ukrepov, tj. 15-odstotno zmanjšanje v primerjavi s 170 zadevnimi ukrepi, opredeljenimi v prejšnjem poročilu o protekcionizmu. Kljub temu se je skupno število zadevnih ukrepov, opredeljenih od leta 2008, povečalo na 1 059, medtem ko jih je bilo od takrat odpravljenih le 180. Protekcionistične težnje, ugotovljene v prejšnjih obdobjih in opredeljene v 14. poročilu STO o spremljanju trgovine, so bile torej v tem referenčnem obdobju v veliki meri potrjene. To velja tudi za več držav članic G-20, kljub njihovi zavezi, da ne bodo sprejemale novih zaščitnih ukrepov in da bodo odpravile obstoječe (glej opombo 2). Večino novih zadevnih ukrepov so sprejela ista nastajajoča gospodarstva, kot so navedena v zadnjem poročilu o protekcionizmu: Kitajska, Rusija, Indonezija in Indija so skupaj sprejele skoraj polovico vseh opredeljenih novih zadevnih ukrepov. Sledile so jim Južna Afrika, Argentina, Turčija, Ekvador, Alžirija, Brazilija, Mehika, Tajska, ZDA, Egipt, Nigerija in Malezija.



V preglednicah 1 in 2 je grafični prikaz glavnih ugotovitev v zvezi s tem referenčnim obdobjem: Preglednica 1: Potencialni ukrepi omejevanja trgovine v posamezni državi od oktobra 2008 (* države G-20)



Preglednica 2: Potencialni ukrepi omejevanja trgovine glede na vrsto od oktobra 2008

(b)Mejni ukrepi Kot je prikazano v preglednici 2, so države z vidika vrste zadevnega ukrepa spet uporabile zlasti mejne ukrepe, ki neposredno vplivajo na uvoz in izvoz, običajno z zvišanjem tarif, količinskimi omejitvami, uvoznimi dovoljenji ali dokončnimi prepovedmi trgovanja. V 18-mesečnem obdobju je bilo tudi število novih uvoznih ukrepov veliko večje (80) od števila izvoznih omejitev (12). Pri izračunu na podlagi 13-mesečnega obdobja za primerjavo z zadnjim poročilom o protekcionizmu se število novih uvoznih ukrepov ne spremeni, število novih izvoznih omejitev pa se zmanjša za polovico. Čeprav je to samo po sebi pozitiven razvoj okoliščin, povečanje števila mejnih omejitev še zdaleč ni uravnoteženo s številom takšnih ukrepov, ki so se odpravili. (c)Ukrepi onkraj meje V referenčnem obdobju je bilo ugotovljeno tudi znatno povečanje števila novih ukrepov, ki so se uporabljali „onkraj meje“ (81). To pomeni večje zanašanje na notranje ukrepe, ki vplivajo na tujo konkurenco in ki jih je pogosto težje obravnavati kot mejne ovire. Vključujejo nove ukrepe na področju javnega naročanja (23) ter na področju storitev in naložb (27) (obe vrsti ukrepov v skladu s povprečjem zadnjih sedmih let) in tudi 31 „drugih“ ukrepov onkraj meje. Kitajska je bila spet država z največjim številom teh ukrepov onkraj meje, sledila pa ji je Rusija. Rusija je sprejela največje število ukrepov za omejevanje javnega naročanja, sledile pa so ji ZDA. V primerjavi s prejšnjim obdobjem poročanja se je število teh ukrepov v Rusiji znatno povečalo, v ZDA pa zmanjšalo. Stalne protekcionistične težnje na tem področju potrjujejo pomembnost zagotovitve največje možne pokritosti Sporazuma o javnih naročilih in prizadevanj EU, da bi se dogovorila o vključitvi poglavij o javnih naročilih v sporazume o prosti trgovini, vključno s čezatlantskim partnerstvom za trgovino in naložbe (TTIP). Prav tako izražajo pomembnost izvajanja predlaganega „instrumenta mednarodnih javnih naročil“ (glej oddelek III.A.1). Kitajska je zlasti na področju storitev in naložb sprejela največje število omejevalnih ukrepov, sledila pa ji je Indonezija. Stalna protekcionistična težnja v mnogih državah na tem področju poudarja potrebo po ambicioznem večstranskem sporazumu o trgovini s storitvami (sporazum TiSA) ter ambicioznih rezultatih dvostranskih pogajanj o storitvah in naložbah, pri čemer je treba najprej skleniti dvostranski sporazum o naložbah s Kitajsko (glej oddelek III). Poleg tega 31 „drugih“ ukrepov onkraj meje, ki niso povezani s storitvami, naložbami ali javnimi naročili, še vedno predstavlja pomemben del (38 %) na novo sprejetih ukrepov onkraj meje, čeprav se je njihovo število v primerjavi s prejšnjim obdobjem poročanja zmanjšalo (za približno 34 %). Običajno vključujejo diskriminacijske davčne ukrepe ali druge diskriminacijske določbe, ki dajejo prednost lokalnim podjetjem ali zahtevajo lokalno vsebino, postopke registracije ter druge standarde in tehnične zahteve. Ti ukrepi so bili ugotovljeni predvsem na Kitajskem, pa tudi v Argentini, na Tajskem, v Indoneziji in Alžiriji. Tudi Rusija izvaja politiko nadomestitve uvoza z velikim številom ukrepov, ki vključujejo zahteve glede lokalne vsebine, tudi v okviru njenih shem subvencij (glej oddelek II.F). (d)Spodbujevalni svežnji in druge spodbude Veliko držav je svoje gospodarske subjekte še naprej podpiralo z novimi subvencijami, spodbudami in drugimi ukrepi (28). Čeprav je mogoče opaziti zmanjšanje števila takih novih ukrepov v primerjavi s prejšnjim obdobjem spremljanja, to ne velja za število na novo uvedenih spodbujevalnih ukrepov, katerih namen je povečati izvoz (11), ki ostaja nespremenjeno. Ti ukrepi lahko izkrivljajo konkurenčne pogoje na svetovni ravni in se redno obravnavajo na sejah Odbora STO za subvencije in izravnalne ukrepe. (e)Ukrepi za pospeševanje trgovine Komisija je poleg spremljanja protekcionističnih teženj proučila tudi ukrepe, s katerimi bi se lahko izboljšala trgovina ali naložbeni pogoji. V referenčnem obdobju je bilo opredeljenih 70 ukrepov za pospeševanje trgovine, od katerih so jih več kot 40 % uzakonile Kitajska, Argentina in Mehika. V okviru 13-mesečnega obdobja je to število (46) znatno večje kot v zadnjem obdobju spremljanja (36). To je pozitiven razvoj, saj ti ukrepi prispevajo k liberalizaciji svetovnih trgovinskih tokov in k blažitvi obstoječih protekcionističnih teženj, npr. z znižanjem uvoznih ali izvoznih dajatev, olajševanjem uvoznih postopkov ali zmanjšanjem omejitev za tuje lastništvo. Vendar jih ni mogoče obravnavati kot ukrepe za odpravljanje obstoječih ovir v skladu z zavezo držav G-20 o odpravi zaščitnih ukrepov (glej opombo 2).

2.Protekcionistični trendi v določenih sektorjih Kot je bilo ugotovljeno v prejšnjih poročilih o protekcionizmu, so v mnogih državah še vedno prisotne ovire za izvoz surovin in diskriminacijske določbe v zvezi z energetskimi proizvodi. V referenčnem obdobju so se v veliki meri ohranile obstoječe izvozne omejitve za surovine (npr. v Alžiriji, Indoneziji, Egiptu, Indiji in Južni Afriki) in uvedene so bile nove (npr. v Indoneziji, Maleziji in Ukrajini). V energetskem sektorju so se pogosto uporabljale zahteve glede lokalne vsebine (npr. v Maroku, Nigeriji, Turčiji in Južni Koreji). Odpravljanje ovir za dostop do trga in odpiranje trgov v tem sektorju je še vedno prednostna naloga. Komisija se je tudi zavezala , da bo v okviru širšega dela za vzpostavitev evropske energetske unije in v skladu s pobudo za surovine v vsak trgovinski sporazum vključila poglavje o energetiki in surovinah. Z digitalizacijo gospodarstva so se pojavile nove vrste trgovinskih ovir. Od leta 2008 je bilo sprejetih več kot 35 zadevnih ukrepov v zvezi s sektorjem informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT) (predvsem na Kitajskem, v Indiji, Rusiji in Indoneziji), pri čemer jih je bilo več kot 15 sprejetih in izvedenih v referenčnem obdobju. Pogosto vključujejo lokalizacijo ali zahteve glede lokalne vsebine. Komisija bo za obravnavanje teh izzivov uporabila vsa razpoložljiva trgovinska orodja. Na podlagi trgovinskih sporazumov, zlasti sporazumov o prosti trgovini in sporazuma TiSA (glej oddelek III.A.1), si bo prizadevala določiti pravila o standardih IKT, e-trgovanju in čezmejnem toku podatkov ter obravnavati nove oblike digitalnega protekcionizma. Pri tem je pozitivno, da bo imel nedavno sklenjeni Sporazum o trgovini z izdelki informacijske tehnologije (ATI2, glej oddelek III.A.1) pomembno vlogo pri nadaljnjem odpravljanju carin za izdelke IKT. Zaradi resnega večanja svetovnih presežnih zmogljivosti v jeklarskem sektorju se je povečalo število zaščitnih ukrepov v tem sektorju, zlasti v obliki mejnih ukrepov (predvsem carin), in povečala se je uporaba instrumentov trgovinske zaščite, vključno z zaščitnimi ukrepi (glej oddelek III.A.3.). EU o obravnavanju temeljnih vzrokov vprašanja presežnih zmogljivosti razpravlja tudi dvostransko s svojimi partnericami (predvsem s Kitajsko) in v okviru odbora OECD za jeklo. Ker bo za opredelitev pravih rešitev predvidoma potrebno nekaj časa, se bo ta trend verjetno nadaljeval tudi po referenčnem obdobju. To potrjujeta na primer režim uvoznih dovoljenj in kvota za jeklene izdelke, ki sta bila v začetku leta 2016 uvedena v Alžiriji, ki je drugi največji kraj izvoza jekla iz EU. II.GLAVNE trgovinske ovire in ovire za naložbe, ki so jih NEKATERI KLJUČNI gospodarski partnerji EU ohranjali 31. DECEMBRA 2015 V tem oddelku so opisane najpomembnejše trgovinske ovire za nekatere ključne gospodarske partnerje EU. V skladu s prejšnjimi poročili o trgovinskih ovirah in ovirah za naložbe so v tem poročilu obravnavane zlasti Argentina/Brazilija (Mercosur), Kitajska, Indija, Japonska, Rusija in ZDA. A.Argentina Čeprav je Argentina še vedno med državami, v katerih je bilo od leta 2008 uzakonjenih največ zadevnih ukrepov, so razmere v referenčnem obdobju spodbudne, saj je bilo sprejetih manj takih ukrepov kot v prejšnjih obdobjih, od nastopa funkcije nove argentinske vlade decembra 2015 pa je bilo več pozitivnih sprememb. Ukrepi za pospeševanje trgovine vključujejo odpravo „vnaprej zaprisežene uvozne deklaracije“ decembra 2015 (DJAI) za uvoz blaga (pomembna ovira v zadnjih letih) po odločitvi STO v zadevi, ki so jo vložili EU in drugi (DS438). Vendar se DJAI še vedno uporablja za storitve. Poleg tega so to deklaracijo v zvezi z blagom zamenjali nov sistem za spremljanje uvoza (SIMI) in zahteve glede dovoljenj (za večino uvoza se izvajajo samodejno, za približno 1 400 tarifnih postavk pa nesamodejno). Uvozniki obutve in tekstila morajo predložiti tudi zapriseženo deklaracijo o sestavi izdelka. Komisija bo te nove ukrepe pozorno spremljala. Nova uprava je odpravila večino kontrol valute in omogočila prosti obtok pesa, da bi se povečal pritok tujih valut in naložb. Odpravila je tudi sistem izvoznih dovoljenj in večino izvoznih dajatev na kmetijske in industrijske proizvode (dolgotrajna težava za gospodarstvo EU z vidika odprtega in varnega dostopa do surovin). Zmanjšale so se izvozne dajatve na sojo in sojine stranske proizvode. Nenazadnje je Argentina tudi spremenila dajatev za luksuzno blago, ki se je uporabljala za vozila, motorje in plovila, pri čemer je odpravila neposredno diskriminacijo uvoženih izdelkov. Spremenjena dajatev se bo uporabljala nediskriminacijsko, vendar bo morda še vedno bolj vplivala na nekatere (dražje) uvožene avtomobile kot na lokalno proizvedene. B. Brazilija Število novih zadevnih ukrepov, ki jih je Brazilija sprejela v referenčnem obdobju, je ostalo nespremenjeno, vendar so pomembne ovire še vedno prisotne. Brazilija še naprej izvaja mejne ukrepe in tudi ukrepe onkraj meje, zlasti z zagotavljanjem diskriminacijske podpore lokalnemu gospodarstvu v veliko gospodarskih sektorjih. Naložbe: v nekaterih sektorjih, vključno z mediji in komunikacijo, letalstvom, prevozom, poštnimi storitvami, rudarjenjem in zdravstvenim varstvom, se še vedno uporabljajo omejitve za tuje lastništvo. EU si prizadeva za obravnavanje teh omejitev na dvostranski ravni v okviru pogajanj Mercosurja in na mnogostranski ravni. Davki in subvencije glede na lokalno vsebino se še vedno uporabljajo v veliko sektorjih, zlasti v zvezi z motornimi vozili, elektroniko, avtomatiziranimi stroji in drugim povezanim blagom. EU je pri STO vložila zadevo zoper Brazilijo (DS472) o diskriminacijskih davčnih ugodnostih v avtomobilskem, elektronskem in tehnološkem sektorju, v zvezi s katero je bila 17. decembra 2014 vzpostavljena komisija. Temu sporu je bila nedavno postopkovno priključena podobna zadeva, ki jo je vložila Japonska (DS497). Brazilija je julija 2014 ponovno uvedla tudi program Reintegra, ki domačim podjetjem, ki izvozijo 50 % ali več svoje proizvodnje, zagotavlja izvozne subvencije v obliki davčnih ugodnosti. Program zdaj zajema večino izvoza Brazilije. Komisija skupaj z Brazilijo pozorno spremlja to vprašanje na sejah skupnega trgovinskega odbora EU-Brazilija, na katerih je obravnavana zlasti metoda izračuna davčnih olajšav. Ocenjuje se tudi združljivost programa s Sporazumom STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih. Druga davčna diskriminacija: po sodbi vrhovnega sodišča v zvezi z osnovo davčnega obračuna za prispevke za socialno varnost je Brazilija junija 2015 zvišala te prispevke za uvoženo blago, pri čemer je bilo zvišanje večje za nekatere kategorije izdelkov (npr. zdravila, kozmetiko in pnevmatike), kar je imelo za posledico diskriminacijsko obravnavanje uvoza in večje varstvo trga. EU še vedno razpravlja z Brazilijo o tem vprašanju. Javna naročila: Brazilija ohranja ukrepe, ki določajo preferencialne marže (od 8 do 25 %, v številnih sektorjih) za nekatere nacionalne proizvode v postopkih oddaje javnih naročil. Komisija obravnava to vprašanje v okviru svoje strategije za javna naročila. Sanitarni in fitosanitarni ukrepi: Brazilija ohranja dolge, zapletene in nepredvidljive postopke odobritve, npr. v zvezi z odobritvijo oznak za izdelke živalskega izvora, zamude pri opravljanju revizij ali drage analize nevarnosti škodljivih organizmov za rastlinske proizvode, ki jih izvaja brazilski pristojni organ (MAPA). Zaradi teh postopkov so številne vloge EU za trženje živalskih in rastlinskih proizvodov v velikem zaostanku. Poleg tega Brazilija ne uporablja mednarodnih standardov o regionalizaciji za rastlinske in živalske škodljivce in bolezni ter pogosto prelaga oblikovanje predhodnega seznama podjetij EU, ki želijo v Brazilijo izvažati proizvode živalskega izvora. Komisija redno obravnava ta vprašanja v okviru svojih dvostranskih stikov (npr. letna srečanja posvetovalnega mehanizma EU in Brazilije o sanitarnih in fitosanitarnih ukrepih) ter Odbora STO za sanitarne in fitosanitarne ukrepe.

Ukrepi za pospeševanje trgovine: Pri tem je pozitivno, da je bil 30. decembra 2015 odpravljen sistem ad rem za notranjo obdavčitev vin in žganih pijač. Diskriminacija na podlagi 5-odstotne nominalne davčne stopnje v korist cachaçe glede na druge žgane pijače se še vedno uporablja, vendar so bili na podlagi ugovorov EU in drugih zainteresiranih strani zavrnjeni predlogi za višje, 13-odstotne diskriminacijske marže. Brazilija je napovedala tudi novo zakonodajo, ki naj bi pospešila in poenostavila njene postopke za odobritev oznak, ki bodo predvidoma sprejeti leta 2016, ter omilila zahteve glede lokalne vsebine za raziskovanje nafte in zemeljskega plina v okviru na novo sprejetega programa spodbud. Na področju sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov je bil leta 2015 po političnem ukrepanju v Braziliji in EU dosežen velik napredek v zvezi z izvozom mlečnih proizvodov, svinjine, rib, medu, govedine in podobnih proizvodov ter več rastlin in rastlinskih proizvodov iz EU v Brazilijo. Čeprav se organ MAPA še ni vključil v strukturirani dialog o uvozu/izvozu (seznam pravnih in upravnih ukrepov in časovnih okvirov za obravnavanje vseh prejetih vlog za dostop do trga ter vprašanj v zvezi s sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi), je napovedal tudi odprtje trga za dodatne proizvode, načrtovane revizije v več državah članicah EU v letih 2015 in 2016 ter se zavezal obravnavanju sistemskih vprašanj in dolgega seznama preostalih vlog. C. Kitajska Kitajska je v referenčnem obdobju uvedla več novih zadevnih ukrepov kot katera koli druga država, ne glede na svojo zavezo, da bo povečala dostop zasebnega sektorja do trga, tudi za tuja podjetja. Večina novih ukrepov so ukrepi onkraj meje, predvsem v zvezi s storitvami in naložbami. Podjetja iz EU se na Kitajskem še vedno soočajo s številnimi ovirami, tudi v zvezi z zahtevami glede lokalnega partnerja, omejitvami za vstop na trg, postopki odobritve, prenosom tehnologij in diskriminacijskimi praksami po ustanovitvi, na primer na področju tehničnih predpisov in standardov. Zahteve glede nacionalne varnosti: Veliko novih ukrepov je bilo dozdevno utemeljenih na podlagi „nacionalne varnosti“, vključno s kibernetskim področjem. Primeri vključujejo Zakon o nacionalni varnosti, Zakon o boju proti terorizmu, osnutek Zakona o kibernetski varnosti, osnutek Zakona o upravljanju tujih nevladnih organizacij ter ukrepe, sprejete v okviru „varne in nadzorovane IKT“ (v bančnem in zavarovalniškem sektorju). Večina te zakonodaje presega osnovne pomisleke glede nacionalne varnosti, vključuje široke in nejasne opredelitve nacionalne varnosti, ki ustvarjajo pravno negotovost, zavezujejo podjetja k predložitvi občutljivih podatkov oblastem in na splošno tvegajo uvedbo nepotrebnih omejitev trgovinskih dejavnosti. To ni v skladu z zavezo Kitajske s tretjega plenarnega zasedanja, da bo zagotovila „predvidljive in odprte naložbene pogoje“, ter lahko zmanjša trgovanje, naložbe in inovacije na Kitajskem. EU je ta vprašanja večkrat obravnavala v dvostranskih dialogih s Kitajsko in je na javnih posvetovanjih predložila pripombe o navedeni zakonodaji. Zdi se, da je to vplivalo na odložitev sprejetja smernic o varni IKT za bančništvo. Vendar so navedeni pomisleki še vedno prisotni in Komisija to vprašanje še naprej pozorno spremlja. Naložbe: Odpiranje sektorjev, ki so zaprti za neposredne tuje naložbe, še vedno napreduje počasi. Omejitve vključujejo zahteve glede skupnih naložb, omejitve prenosa tehnologij ter zahteve glede lokalne vsebine in upravne zahteve pred odobritvijo. Osnutek Zakona o tujih naložbah, ki je bil objavljen leta 2015, vključuje nekatere pozitivne elemente, vendar tudi zaostruje pregledovanje nacionalne varnosti in zahteva predhodno odobritev naložb nad določenim pragom. Zdi se, da so področja, na katerih so tuje naložbe zlasti omejene, ostala v veliki meri nespremenjena, z nekaterimi novimi omejitvami. Kitajska je oktobra 2015 napovedala nacionalni sistem „negativnega seznama“, ki predvideva sprejetje dveh seznamov sektorjev, v katerih so naložbe prepovedane ali omejene: en seznam za domače vlagatelje (in tuje vlagatelje iz pristojnosti, ki so s Kitajsko sklenile sporazum o naložbah) in drug seznam za druge tuje vlagatelje. Sistem naj bi bil enostavnejši in preglednejši, saj za sektorje, ki niso vključeni na seznam, načeloma ni potrebna predhodna odobritev naložbe. Vendar je sistem še treba izvesti in je še vedno diskriminacijski. Poleg tega se lahko prednostno obravnavajo pomisleki glede nacionalne varnosti. Trenutna pogajanja med EU in Kitajsko v zvezi s sporazumom o naložbah se osredotočajo zlasti na dostop do naložbenega trga in vprašanja zaščite, vključno z izboljšanjem regulativnega okolja. Leta 2015 pogajanja še niso vključevala sektorskih področij. Javna naročila: EU še naprej spodbuja Kitajsko, naj okrepi svojo ponudbo za dostop do trga, da bi pristopila k Sporazumu o javnih naročilih STO, in naj uskladi svojo zakonodajo s tem sporazumom. Kitajska je decembra 2014 predložila revidirano ponudbo za pristop k Sporazumu o javnih naročilih. EU pozdravlja napredek v smislu pokritosti na poddržavni ravni, vendar so še vedno potrebne znatne izboljšave, zlasti v zvezi s pokritostjo podjetij v državni lasti. Intelektualna lastnina: Komisija ima še vedno velike pomisleke o zahtevah glede možnosti patentiranja, prijavah blagovne znamke v slabi veri, varovanju trgovskih skrivnosti in vložitvi zadev v zvezi s konkurenco zoper tuje imetnike intelektualne lastnine. Upravni sistem in sistem sodnega izvrševanja na Kitajskem sta še vedno težavna, zlasti za tuja podjetja. Platforme za e-trgovanje so še dodatno poslabšale veliko težavo Kitajske v zvezi s ponarejanjem. Vsa ta vprašanja se obravnavajo v dvostranskih dialogih s Kitajsko, predvsem v okviru letnega dialoga med EU in Kitajsko o intelektualni lastnini in polletne delovne skupine za intelektualno lastnino. Sanitarni in fitosanitarni ukrepi: Kitajska je še vedno zelo pomemben trg za izvoz kmetijskih prehrambenih proizvodov iz EU in omogoča zelo velik potencial rasti. Kljub zelo visokim standardom EU na področju varnosti hrane se podjetja iz EU na Kitajskem soočajo s številnimi uvoznimi ukrepi, povezanimi s sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi. Ti vključujejo preobremenjujoče postopke odobritve, ki v nekaterih primerih povzročajo večletne zamude (zlasti v zvezi z mesom), znanstveno neutemeljene prepovedi na ravni države (na primer več kot 15 let stara prepoved uvoza govedine iz večine držav članic EU, domnevno zaradi BSE), neusklajenost z mednarodnimi standardi in prepovedi na ravni države po vsakem izbruhu hude bolezni (na primer ptičje gripe in afriške prašičje kuge), pri čemer se ne spoštujejo mednarodna pravila o regionalizaciji. Kitajska je leta 2015 tudi preoblikovala Zakon o varnosti hrane, zlasti v zvezi z uvozom mlečnih proizvodov. Komisija je predložila stališča o zadevnem osnutku izvedbenih pravil, da bi preprečila nepotrebne omejitve. Vprašanja sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov se obravnavajo v okviru več dvostranskih dialogov. Tehnične ovire v trgovini: Za zdravstvene pripomočke in zdravila bi bilo treba sistem predpisov Kitajske uskladiti z mednarodnimi standardi v zvezi z vprašanji, kot so klinično preskušanje in zahteve za registracijo. Poleg tega bi bilo treba izboljšati postopek registracije novih kozmetičnih sestavin in ga omejiti na sestavine z višjim tveganjem. V zvezi z označevanjem kozmetike z nalepkami (tako imenovano „prelepljenje“) je dobro, da je Kitajska začasno opustila ukrep, katerega namen je bil prepovedati prelepljenje. Komisija obravnava ta vprašanja v okviru dvostranskih dialogov o trgovini in sektorskih tehničnih dialogov. D. Indija Indija je še vedno med štirimi državami z najvišjim številom novih zadevnih ukrepov. Carine: Zvišala je dajatve na številne izdelke, vključno z IKT, jeklom in motornimi vozili. V zvezi z IKT Indija učinkovito uporablja 10-odstotno carino za štiri skupine izdelkov IKT, pri čemer navaja, da ne spadajo na področje uporabe Sporazuma o trgovini z izdelki informacijske tehnologije 1 (v nadaljnjem besedilu: ATI1). Komisija z Indijo redno razpravlja o tem vprašanju, tudi v okviru delovne skupine IKT EU-Indija in pododbora za trgovino, v okviru delegacije EU v Delhiju (ki je vključevala EU, države članice in zainteresirane strani) pa je bila ustanovljena skupina za dostop do trga, da bi pozorno spremljala vprašanja IKT. V zvezi z jeklom je Indija v prizadevanju, da bi omejila negativne učinke svetovnih presežnih zmogljivosti, uvedla začasno 20-odstotno zaščitno dajatev, zvišala carine za nekatere jeklene izdelke in podaljšala obvezno potrjevanje s strani indijskega urada za standarde (glej tehnične ovire v trgovini spodaj). Sanitarni in fitosanitarni ukrepi: Indijske zahteve se zdijo nesorazmerne in pogosto odstopajo od mednarodnih standardov. Izvoz EU, na katerega vplivajo te zahteve, vključuje živali in živalske proizvode (zlasti seme samcev goveda, svinjino), rastline in rastlinske proizvode, predelana živila in alkoholne pijače. Indija pregleduje pripombe, ki so jih podjetja in organi iz EU predložili v zvezi z njenim osnutkom uredbe iz leta 2015 o alkoholnih pijačah, pristojni organ (FSSAI) pa je sprejel dialog z EU in uskladitev z evropsko industrijo. Septembra 2015 je Indija omejila uvoz jabolk izključno na pristanišče v Mumbaju, s čimer so se zvišali stroški izvoznikov EU pri doseganju končnega namembnega kraja. Indija je januarja 2016 ta ukrep umaknila, potem ko je EU to vprašanje izpostavila v dvostranskem dialogu in v okviru odborov STO. Tehnične ovire v trgovini: Za izdelke IKT in jeklene izdelke ter pnevmatike so se še naprej uporabljale nesorazmerne zahteve glede ugotavljanja skladnosti, ki se ne zdijo v skladu s Sporazumom o tehničnih ovirah v trgovini. Zlasti predlagano obvezno preskušanje in potrjevanje varnosti v državi v zvezi z elementi telekomunikacijskega omrežja (preloženo do aprila 2016) sproža vprašanja o metodah, stroških in zamudah preskušanja. Poleg tega se je obvezni režim potrjevanja, ki ga je uvedel indijski urad za standarde, za 15 jeklenih izdelkov razširil na 21 dodatnih jeklenih izdelkov in na tri izdelke iz nerjavnega jekla, kar pomeni dodaten pritisk na jeklarsko industrijo EU v obliki obremenjujočih in dolgotrajnih postopkov za ugotavljanje skladnosti in inšpekcijskih pregledov tovarn. V zvezi s pnevmatikami so pristojbine za označevanje in zahteve glede bančnega jamstva še naprej glavne ovire za izvoznike EU. Poleg tega nova shema indijskega urada za standarde za preskušanje in inšpekcijske preglede z namenom potrjevanja avtomobilov in pnevmatik osebnih avtomobilov uvaja pojem „kontrolna enota“ (5 000 pnevmatik iste vrste) in zahteva preskušanje vsake desete kontrolne enote. V primerjavi s prejšnjo zahtevo, da se izvajajo 3-mesečni preskusi skladnosti proizvodnje za vse velikosti pnevmatik, uvoženih v Indijo, je to izboljšava, vendar še vedno predstavlja veliko obremenitev. EU je z Indijo obravnavala to vprašanje in zahtevala, naj priglasi ukrep STO. Leta 2015 so se podjetja iz EU soočala s tehničnimi ovirami v trgovini tudi pri izvajanju indijske liberalizacijske reforme v okviru maloprodajnih in zavarovalniških storitev ter v zvezi s trženjem in označevanjem alkoholnih pijač. Komisija te netarifne ukrepe redno obravnava v okviru Odbora STO za tehnične ovire v trgovini ter Odbora STO za sanitarne in fitosanitarne ukrepe, dvostransko v okviru ustreznih delovnih skupin EU-Indija in v okviru podkomisije o trgovini EU-Indija. Prav tako se vzdržuje tesno sodelovanje z državami članicami EU ter zainteresiranimi stranmi iz Delhija in Bruslja. Javna naročila: v zvezi z izvajanjem politike preferencialnega dostopa do trga za doma proizvedeno elektroniko v okviru javnih naročil ni bil dosežen nadaljnji bistveni napredek.

Intelektualna lastnina: učinkovita zaščita patentov je v Indiji še vedno težka. Razlogi vključujejo omejevalna merila za možnost patentiranja, kot je pretirano omejevalna opredelitev „inventivne ravni“, da bi se onemogočila zaščita patenta za inovativna zdravila, ki temeljijo na predhodno obstoječih izdelkih, ter težave pri uveljavljanju patentov in zelo široka merila za odobritev obveznih dovoljenj ali preklic patentov. To vpliva na zdravila, kemikalije in druge sektorje, v katerih se spodbujajo lokalne inovacije. Indija je do zdaj zavračala pozive EU k rednemu dialogu o intelektualni lastnini (v skladu z določenim sporazumom iz leta 2005), vendar Komisija še naprej izraža svoje pomisleke v okviru drugih dvostranskih stikov, vključno s pododborom za trgovino EU-Indija. Naložbe: v zvezi s trgovino na drobno z več blagovnimi znamkami nova indijska vlada ni odpravila obstoječe 51-odstotne zgornje meje za neposredne tuje naložbe (kljub napovedi med volitvami, da bo ukinila ta del trgovine na drobno na podlagi neposrednih tujih naložb), ampak je izvajanje te zgornje meje prepustila presoji posamezne indijske zvezne države, ne da bi zagotovila centralno izvajanje. To dejansko omejuje naložbe EU v večini indijskih zveznih držav. Pri tem je pozitivno, da se je novembra 2015 omilila zahteva glede 30 % lokalne vsebine za tuje neposredne naložbe v trgovini na drobno z eno blagovno znamko (kar naj bi se doseglo v petih letih od prejetja prvega obroka tujih neposrednih naložb), pri čemer naj bi se uporabljal pogoj, da je treba 30 % lokalne vsebine doseči v petih letih od začetka poslovanja. V trenutnem besedilu uradnega obvestila je navedeno, da je treba zahtevo glede 30 % lokalne vsebine izpolniti takoj po začetku poslovanja, vendar je pristojno ministrstvo obljubilo, da bo to popravilo. Poleg tega je bilo z rednimi razpravami med EU in ustreznimi indijskimi organi doseženo, da lahko prodajalci na drobno, ki trgujejo z eno blagovno znamko, od novembra 2015 prodajajo prek spleta. E. Japonska EU si v okviru obsežnih pogajanj z Japonsko v zvezi s sporazumom o prosti trgovini prizadeva obravnavati številne dolgoletne ovire za dostop do trga (vključno s carinami, netarifnimi ukrepi (tj. tehnične ovire v trgovini ter sanitarni in fitosanitarni ukrepi) in omejitvami javnih naročil). Doseženi so že bili nekateri konkretni rezultati: Netarifni ukrepi: Nekatere tehnične ovire v trgovini / ovire v zvezi s sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi (npr. glede ekološke hrane, izdaje dovoljenj za prodajo žganih pijač na debelo) so se že odpravile. Pri nekaterih drugih, v zvezi s katerimi se je Japonska zavezala ukrepanju v prvem letu pogajanj, je bil dosežen bistven napredek, vključno s sprejetjem mednarodnih standardov (npr. zdravila, aditivi za živila, postopki za odobritev zdravstvenih pripomočkov in avtomobilski standardi na podlagi predpisov UN/ECE). Do 31. decembra 2015 je Japonska odpravila dolgoletno prepoved uvoza govedine (ki je temeljila na domnevnem tveganju okužbe z BSE) za štiri države članice EU, v zvezi s tremi drugimi državami članicami pa so že potekale zaključne faze postopkov obravnavanja vlog. Nadaljujejo se tudi razprave o omejitvah za uvoz prašičjega mesa in proizvodov iz prašičjega mesa iz nekaterih držav članic EU, ki jih Japonska še vedno ohranja. Na splošno se nadaljujejo pogajanja o netarifnih ukrepih na podlagi drugega seznama, ki je bil Japonski predložen decembra 2014. Ta seznam vključuje veliko sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov, kot je odobritev aditivov za živila. Drugi možni netarifni ukrepi so obravnavani v okviru določenih poglavij sporazuma o prosti trgovini, na primer subvencije, v zvezi s katerimi so obravnavana pravila v poglavju o konkurenci. Javna naročila: EU se pogaja tudi o nadaljnjem odpiranju japonskega trga za javna naročila, vključno z njenim trgom železniških storitev. Japonska je v okviru razprav o tako imenovanem „enoletnem svežnju“ že sprejela konkretne ukrepe za povečanje preglednosti svojega trga javnih naročil na področju železniških storitev. Razprave se zdaj nadaljujejo z namenom, da bi se izboljšal dostop do trga za podjetja iz EU, predvsem z obravnavanjem tako imenovane „klavzule o operativni varnosti“, na katero se Japonska lahko sklicuje, da bi se izognila postopkom oddaje javnih naročil. F. Rusija Trgovinska politika EU v zvezi z Rusijo se osredotoča na reševanje številnih ukrepov, ki omejujejo trgovino in ki jih je Rusija nedavno sprejela, vključno z nekaterimi, ki kršijo njene zaveze v okviru STO. Rusija je takoj za Kitajsko uvedla največje število novih zadevnih ukrepov v referenčnem obdobju, pri čemer je sprejela zlasti ukrepe neposredno na mejah. Sanitarni in fitosanitarni ukrepi: Rusija je v referenčnem obdobju uvedla 10 novih prepovedi uvoza v zvezi s sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi. Trenutno je v obravnavi zadeva, ki jo je EU vložila pri STO zoper omejitve Rusije v zvezi z uvozom živih prašičev, svinjine in nekaterih proizvodov iz prašičjega mesa s poreklom iz EU (DS 475). Rusija je 7. avgusta 2014 uvedla novo, politično motivirano prepoved kmetijskih proizvodov in živil iz EU, ki velja za države (vključno z državami članicami EU), ki so v okviru ukrajinske krize sprejele sankcije zoper Rusijo. Skupne izgube izvoza iz EU so se delno nadomestile s povečanim izvozom na Kitajsko, v Južno Korejo, Hongkong, Turčijo in ZDA. Vendar so nekatere države članice in sektorji utrpeli veliko škodo (npr. sektor mlečnih izdelkov na Finskem in v baltskih državah). Carine: Zdi se, da carine Rusije za papir in izdelke iz papirja, gospodinjske aparate (na primer hladilnike) in palmovo olje kršijo carinske zaveze Rusije v okviru STO. EU je 31. oktobra 2014 pri STO vložila zadevo, s katero izpodbija te carine (DS485). 15. septembra 2014 je pri STO vložila tudi zadevo (DS479) zoper nezakonito zaračunavanje protidampinških dajatev na lahka gospodarska vozila iz Nemčije in Italije s strani Rusije. Tehnične ovire v trgovini: Nekatere ruske tehnične uredbe, ki so bile sprejete na ravni Evrazijske gospodarske unije, uvajajo preobremenjujoče zahteve glede ugotavljanja skladnosti, ki niso v skladu z mednarodnimi standardi. Komisija ima pomisleke zlasti glede dveh: osnutka tehnične uredbe o varnosti alkoholnih pijač (zlasti njenih določb o pivu, vinu in žganih pijačah) in osnutka predlogov sprememb uredbe „o varnosti proizvodov za otroke in mladostnike“. Komisija je na dvostranski ravni in v okviru Odbora STO za tehnične ovire izrazila pomisleke v zvezi s tema uredbama in od Rusije zahtevala, naj pred začetkom veljavnosti zagotovi dovolj časa, da se bodo proizvajalci lahko prilagodili. Subvencije: Rusija je sprejela veliko diskriminacijskih programov subvencioniranja, ki dajejo prednost ruskim proizvajalcem, zlasti v avtomobilskem sektorju (subvencije z zahtevami glede lokalne vsebine) ter v obliki subvencij za proizvajalce kmetijske opreme in kmetijskih strojev pod pogoji v zvezi z lokalno vsebino. To ima negativne posledice za izvoznike avtomobilov in kmetijskih strojev (zlasti kombajnov) iz EU, ki se zelo potegujejo za ruski trg. Komisija je to vprašanje večkrat obravnavala na dvostranski ravni in v okviru odborov STO. Javna naročila: Rusija je v referenčnem obdobju sprejela sklop sektorskih ukrepov, ki podjetjem, ki niso iz Rusije, omejujejo dostop do javnih naročil. Čeprav ni podpisala Sporazuma o javnih naročilih, bo ta sklop ukrepov nazadnje verjetno imel gospodarsko kontraproduktiven učinek. Sprejela je tudi zakonodajo, katere namen je bil formalizirati politiko prednostnega obravnavanja ruskega blaga v okviru javnih naročil s strani ruskih podjetij v državni lasti in investicijskih projektov (tudi z zasebnimi podjetji) z vsaj 10-odstotno udeležbo države. G. Združene države Amerike (ZDA)

Ovire za dostop do trga v ZDA se obravnavajo predvsem v okviru tekočih pogajanj o sporazumu TTIP. Javna naročila: Takoj za Rusijo so ZDA v referenčnem obdobju uvedle največje število novih omejitev za javna naročila. Omejitve „kupujte ameriške izdelke“ na zvezni, državni in lokalni ravni še vedno vplivajo na velik del javnega nakupovanja. Intelektualna lastnina: Podjetja iz EU se soočajo s težavami pri varovanju pravic intelektualne lastnine, zlasti geografskih označb EU v sektorju vina, sira in mesa. Sanitarni in fitosanitarni ukrepi / tehnične ovire v trgovini: ZDA še vedno ohranjajo številne dolgoletne tehnične ovire v trgovini (na primer certificiranje tretje strani ali lokalne standardne zahteve v nekaterih sektorjih, zlasti strojništvu) ter sanitarne in fitosanitarne omejitve za uvoz mesa (ovčjega, govejega in kozjega) ter jajčnih proizvodov in niso odpravile čezmernih zamud pri obravnavanju zahtevkov za izdajo uvoznega dovoljenja, ki jih podjetja iz EU vložijo za določene živalske in rastlinske proizvode. Pogajanja o sporazumu TTIP so pomembna priložnost za odpravo teh omejitev, zagotovitev boljše zaščite geografskih označb EU v ZDA in pridobitev zavez za hitrejše obravnavanje zahtevkov v zvezi s sanitarnimi in fitosanitarnimi ukrepi. Subvencije: EU je v referenčnem obdobju pri STO vložila novo zadevo zoper ZDA v zvezi s subvencijami, dodeljenimi podjetju Boeing (DS487). III.STRATEGIJA EU za obravnavanje trgovinskih ovir in ovir za naložbe A.Mnogostranski in večstranski trgovinski okvir in pogajanja 1.Mnogostranska in večstranska trgovinska pogajanja Zaradi stalnega večanja števila trgovinskih omejitev po svetu in omejenega odpravljanja zaščitnih ukrepov, kot je opisano zgoraj, je še posebej pomemben trden mnogostranski trgovinski okvir, ki omogoča učinkovito obravnavanje takšnih protekcionističnih ukrepov. Zato EU še naprej odločno podpira spodbujanje mnogostranske trgovinske agende in sistema za reševanje sporov, ki sta še vedno temelj trgovinske politike EU. V tem okviru je sveženj STO iz Nairobija, dogovorjen na 10. ministrski konferenci STO, ki je potekala od 15. do 18. decembra 2015, zagotovil pomemben sporazum, s katerim naj bi se zagotovila bolj poštena svetovna trgovina in podprl razvoj. Med drugim je bil dosežen sporazum o odpravi subvencij in drugih shem, ki nepošteno podpirajo izvoz kmetijskih proizvodov, zagotovitvi, da se pomoč v hrani za države v razvoju dodeli na način, ki ne izkrivlja lokalnih trgov, prizadevanju za poenostavitev pogojev, ki jih morajo izpolnjevati izvozniki iz najrevnejših držav, da bi imeli njihovi proizvodi koristi od trgovinskih sporazumov (pravila o poreklu), ter dajanju več priložnosti podjetjem iz najrevnejših držav, da bi opravljali storitve v drugih državah članicah STO. Rezultati, ki so bili doseženi v zvezi z vprašanji o najmanj razvitih državah, ter sklepa o pristopu Afganistana in Liberije dokazujejo pozornost, ki jo STO namenja potrebam svojih najranljivejših članic. Poleg tega je bil na 10. ministrski konferenci sklenjen Sporazuma o trgovini z izdelki informacijske tehnologije (ATI2), ki odpravlja carinske dajatve za več kot 200 visokotehnoloških proizvodov (vključno s polprevodniki, medicinsko opremo, igralnimi konzolami in napravami GPS), pri čemer se je razširil ATI iz leta 1996, tako da zajema 1,3 bilijona EUR svetovne trgovine. EU je 5. oktobra 2015 ratificirala sporazum STO o olajševanju trgovine, ki je najpomembnejši mnogostranski trgovinski sporazum od devetdesetih let 20. stoletja. Sporazum o olajševanju trgovine bo predvidoma bistveno poenostavil in posodobil carinske postopke po vsem svetu. To bi moralo zlasti pomagati malim podjetjem pri dostopu do novih izvoznih priložnosti. Prav tako bi moralo imeti pomembno vlogo pri povečanju vključevanja držav v razvoju v globalne vrednostne verige. Na večstranski ravni so pogajanja o sporazumu TiSA dobro napredovala in se bodo v letu 2016 predvidoma pospešila. O sporazumu TiSA se trenutno pogaja 23 članic STO (vključno z EU), ki skupaj predstavljajo 70 % svetovne trgovine s storitvami. Njegov cilj je liberalizacija trgovine s storitvami, ki presega GATS, na področjih, kot so izdaja dovoljenj, finančne storitve, telekomunikacije, e-trgovanje, pomorski prevoz in začasna selitev strokovnjakov v tujino, da bi tam opravljali storitve. Storitve ustvarijo približno 70 % BDP in delovnih mest v EU ter so vse pomembnejši del mednarodne trgovine. Sporazum TiSA lahko zelo pomaga podjetjem iz EU pri izvozu storitev. EU in 16 drugih članic STO se od julija 2014 pogajajo tudi o sporazumu za liberalizacijo svetovne trgovine z okoljskimi dobrinami (sporazum o okoljskih dobrinah), da bi se odpravile ovire za trgovino in naložbe v blago, storitve in tehnologije, ki lahko prispevajo k varstvu ali izboljšanju okolja. Trenutno se pogovori osredotočajo na odpravo carin za veliko različnih okoljskih dobrin. Cilj EU je tudi vključiti storitve v zvezi z izvozom okoljskih dobrin (npr. popravila in vzdrževanje vetrnih elektrarn) in odpraviti netarifne ovire, kot so zahteve glede lokalne vsebine ali omejitve za naložbe. Ker je EU vodilna v svetu na področju izvoza in uvoza okoljskih dobrin, bi lahko sporazum o okoljskih dobrinah zagotovil pomembne priložnosti za podjetja iz EU. Revidirani Sporazum o javnih naročilih je začel veljati 6. aprila 2014. Medtem ko je postopek ratifikacije v teku, se nadaljujejo razprave o prihodnjih pristopih k sporazumu, zlasti pristopih Kitajske in Avstralije. EU sodeluje pri teh razpravah, da bi zagotovila čim večjo pokritost. Poleg tega je Komisija 29. januarja 2016 sprejela spremenjeni predlog o instrumentu mednarodnih javnih naročil, tj. orodju za spodbujanje nadaljnjega odpiranja trgov javnih naročil po svetu. Čeprav je EU odprto gospodarstvo, veliko pomembnih trgovinskih partneric EU uporablja omejevalne prakse, ki diskriminirajo podjetja iz EU. Veliko takih novih ukrepov je bilo sprejetih v referenčnem obdobju (glej oddelek I.B.1.(c)). Novo predlagano orodje naj bi Komisiji omogočalo, da uvede javne preiskave v primeru domnevne diskriminacije podjetij iz EU na trgih javnih naročil v tretjih državah. Če bi se diskriminacija potrdila, bi lahko Komisija zadevno državo pozvala, naj začne posvetovanja o odprtju svojega trga javnih naročil. Če bi bilo to neuspešno, bi se lahko za ponudbe podjetij iz zadevne države v zvezi z razpisi EU za oddajo naročil uporabil mehanizem za prilagoditev cene, s čimer bi se ponudbam drugih podjetij, ki niso iz EU, in podjetij iz EU zagotovila konkurenčna prednost. Konec leta 2015 je Svet razpravljal o predlogu. Sprejeti bi ga bilo treba po rednem zakonodajnem postopku (postopku soodločanja). 2.Odbori STO in postopki reševanja sporov

EU je še vedno ena od članic STO, ki so najbolj proaktivne v odborih STO za tehnične ovire v trgovini, sanitarne in fitosanitarne ukrepe, subvencije in izravnalne ukrepe, postopke izdaje uvoznih dovoljenj ter investicijske ukrepe v zvezi s trgovino. Ti odbori so učinkoviti forumi za poudarjanje pomislekov EU, obveščanje, ozaveščanje in oblikovanje zavezništev z drugimi članicami STO, ki se soočajo s podobnimi težavami, ter obravnavanje vprašanj ali pripravo na nadaljnje izvršilne ukrepe, če je to potrebno. Reševanje sporov v STO je še vedno najboljša možnost, kadar se druga izvršilna orodja izkažejo za nezadostna. Čeprav ta postopek traja precej časa in je zanj potrebnih precej sredstev, lahko sistematično odpravi pomembne ovire in dolgoročno zagotovi pravno varnost. EU je v referenčnem obdobju vložila dve zadevi za reševanje sporov v STO: eno zoper Rusijo v zvezi s carinami (DS485) in eno zoper ZDA v zvezi s subvencijami, dodeljenimi podjetju Boeing (DS487). Vzpostavile so se tudi komisije za reševanje spora z Brazilijo v zvezi z davčnimi ugodnostmi za domače proizvajalce motornih vozil, elektronike in avtomatiziranih naprav (DS472) in dveh sporov z Rusijo o nekaterih ukrepih v zvezi z uvozom prašičev in svinjine (DS475) ter o protidampinških dajatvah za lahka gospodarska vozila (DS479). Poleg tega so se zaključili postopki v zvezi s pomembnim sporom o uvoznih omejitvah v Argentini (DS438) s pozitivnim izidom za EU (glej oddelek II). Še en pomemben primer uspešno rešene zadeve (DS 432), ki jo je vložila EU, se nanaša na omejitve izvoza redkih zemeljskih elementov na Kitajskem, pri čemer je Kitajska po odločitvi STO, ki jo je organ za reševanje sporov sprejel avgusta 2014, januarja in aprila 2015 sklenila, da bo odpravila izvozne kvote oziroma izvozne dajatve. 3.Instrumenti trgovinske zaščite Za uporabo instrumenta trgovinske zaščite (protidampinški, izravnalni ukrepi in zaščitni ukrepi) se uporabljajo pravila STO. Ti ukrepi niso navedeni v tem poročilu kot možni protekcionistični ukrepi, saj je njihov namen zgolj odprava protikonkurenčnega ravnanja ali odzivanje na nepričakovano povečanje uvoza, ki povzroča škodo. Ob koncu obdobja poročanja je število veljavnih ukrepov v zvezi z instrumenti trgovinske zaščite zoper EU ali njene države članice ostalo nespremenjeno (151). Države, ki so najaktivneje izvajale te ukrepe, so bile Brazilija, Indija, Avstralija, Indonezija, Maroko in Turčija. EU je zlasti zaskrbljena zaradi povečanega uvajanja zaščitnih ukrepov (24 v obdobju poročanja). Ti ukrepi se uporabljajo zoper vse države porekla, ne glede na to, ali te države povzročajo škodo domači industriji, in ne da bi se dokazal obstoj nepoštenih trgovinskih praks. Komisija še naprej aktivno spremlja zadeve v zvezi s trgovinsko zaščito, ki so jih tretje države vložile zoper podjetja iz EU, za zagotovitev, da se ob izvajanju kakršnih koli ukrepov strogo spoštujejo ustrezna pravila STO. V referenčnem obdobju je EU na primer vložila zadevo za reševanje spora v STO v zvezi z nepoštenim pobiranjem protidampinških dajatev za lahka gospodarska vozila v Rusiji (glej oddelek II.F). Po drugi strani EU uporablja instrumente trgovinske zaščite tudi zoper nepoštene trgovinske prakse tretjih držav. Konec leta 2015 se je izvajalo skupaj 97 dokončnih ukrepov (86 protidampinških in 11 izravnalnih ukrepov). Ti ukrepi so najbolj vplivali na jeklarski sektor in sektor kemikalij. Največ jih je bilo uvedenih zoper Kitajsko, in sicer 56 ukrepov. Vendar se instrument trgovinske zaščite uporablja le za manj kot 1 % skupnega uvoza EU, kar pomeni, da je EU na svetovni ravni zelo skromen uporabnik tega instrumenta. Glede na trenutne znatne presežne zmogljivosti in velik pritisk na cene v jeklarskem sektorju je bilo mogoče od druge polovice leta 2015 opaziti povečano uporabo instrumenta trgovinske zaščite v zvezi z jeklenimi izdelki. Do konca leta 2015 se je 14 od 33 veljavnih dokončnih ukrepov v zvezi z jeklom (30 protidampinških in 3 izravnalni) nanašalo na uvoz jekla iz Kitajske (13 protidampinških in 1 izravnalni), potekajo pa še druge preiskave. V soočanju s krizo na področju jekla so tudi druge države (zlasti ZDA, Maroko in Indija) sprejele te ukrepe, vključno z zaščitnimi ukrepi (Indija). B.Dvostranska trgovinska agenda 1.Pogajanja EU si namerava prizadevati za sklenitev dvostranskih in regionalnih sporazumov na način, ki podpira ponovno vzpostavitev osrednje vloge STO pri svetovni trgovinski dejavnosti. Ima najbolj ambiciozno zastavljeno dvostransko trgovinsko agendo na svetu, preferencialne trgovinske sporazume, sklenjene z 52 državami, z 80 državami pa se pogaja o sporazumih o prosti trgovini in sporazumih o gospodarskem partnerstvu, tudi z nekaterimi njenimi ključnimi gospodarskimi partnericami (ZDA, Japonsko, Mercosurjem in Indijo – čeprav so pogajanja s slednjo državo trenutno obstala). Poleg tega se s Kitajsko in Mjanmarom/Burmo pogaja o sporazumih o naložbah. Medtem ko so veljavni sporazumi o prosti trgovini pred desetimi leti zajemali manj kot četrtino trgovine EU, zajemajo zdaj več kot tretjino trgovine EU ter je bodo zajemali dve tretjini, če in ko bodo zaključena vsa tekoča pogajanja. Dvostranska in regionalna pogajanja so zelo pomembna z vidika odpravljanja trgovinskih ovir in odpiranja trgov. Ta učinek je opazen med pogajanji in tudi po zaključku pogajanj. Npr. še pred uradnim začetkom tekočih pogajanj z Japonsko o sporazumu o prosti trgovini se je začelo obsežno delo v zvezi z netarifnimi ukrepi, ki je med pogajanji zagotovilo konkretne rezultate, na primer v zvezi z vprašanjem izdaje dovoljenj za prodajo žganih pijač na debelo (glej oddelek II). Decembra 2015 so se zaključila tudi pogajanja o sporazumu o prosti trgovini z Vietnamom. V skladu z običajnim postopkom se v zvezi z besedilom tega sporazuma izvede pravni pregled in opravijo prevodi v vse jezike EU pred predložitvijo Svetu in Evropskemu parlamentu v ratifikacijo. Komisija v tem obdobju že tesno sodeluje z Vietnamom, da bi opredelila zakonodajo, ki jo mora ena ali druga stran sprejeti ali spremeniti zaradi uskladitve z novim sporazumom o prosti trgovini. V okviru tega postopka bo predvidoma odpravljenih več dolgoletnih ovir za dostop do trga, kar bo po začetku veljavnosti sporazuma o prosti trgovini omogočilo hitre rezultate (glej spletišče Komisije: „ pregled potencialnih ukrepov omejevanja trgovine, december 2015 “). Poleg tega so se 17. julija 2014 zaključila pogajanja med EU in Ekvadorjem v zvezi s protokolom o pristopu k sporazumu o prosti trgovini med EU ter Kolumbijo in Perujem, pogodbenice pa bodo protokol zdaj podpisale in ratificirale. Pogajanja o sporazumu o prosti trgovini med EU in Kanado (CETA) so se zaključila 26. septembra 2014, o sporazumu o prosti trgovini med EU in Singapurjem pa 17. oktobra 2014. 2.Izvajanje in izvrševanje obstoječih sporazumov o prosti trgovini Kot je poudarjeno v Sporočilu Komisije „Trgovina za vse“, je za zagotovitev, da sporazumi o prosti trgovini po začetku veljavnosti zagotovijo obljubljeno odprtje trga in poslovne priložnosti na terenu, ključno poskrbeti za njihovo celovito izvajanje. Trenutno se v ta namen izvaja predvsem strategija dostopa do trga (glej oddelek C.), pri čemer se uporabljajo posebne strukture, vzpostavljene v okviru sporazumov o prosti trgovini (na primer posebni trgovinski odbori, ki omogočajo zgodnjo izmenjavo in diplomatsko odpravo tržnih ovir, in kot zadnja možnost posebni mehanizmi za reševanje sporov), ter splošne obstoječe strukture, kot so odbori STO ali reševanje sporov v STO, če je to bolj ustrezno.