EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 27.10.2021 COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o spremembi Uredbe (EU) št. 575/2013 glede zahtev za kreditno tveganje, tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja, operativno tveganje, tržno tveganje in izstopni prag (Besedilo velja za EGP) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Predlagana sprememba Uredbe (EU) št. 575/2013 (v nadaljnjem besedilu: uredba o kapitalskih zahtevah ali CRR) je del zakonodajnega svežnja, ki vključuje tudi spremembe Direktive 2013/36/EU (v nadaljnjem besedilu: direktiva o kapitalskih zahtevah ali CRD). Unija je v odgovor na veliko finančno krito v letih 2008–2009 izvedle obsežne reforme bonitetnega okvira, ki se uporablja za banke, da bi izboljšala njihovo odpornost in tako pomagala preprečiti ponovitev podobne krize. Te reforme so večinoma temeljile na mednarodnih standardih, ki jih je Baselski odbor za bančni nadzor (v nadaljnjem besedilu: BCBS) sprejel po letu 2010. Standardi so skupaj znani kot standardi Basel III, reforme Basel III ali okvir Basel III. Globalni standardi, ki jih je razvil BCBS, postajajo vse pomembnejši zaradi vse bolj globalne narave in medsebojne povezanosti bančnega sektorja. Čeprav globaliziran bančni sektor olajšuje mednarodno trgovino in naložbe, ustvarja tudi bolj kompleksna finančna tveganja. Brez enotnih globalnih standardov bi se lahko banke odločile, da za sedež svojih dejavnosti izberejo jurisdikcijo z najmanj strogimi regulativnimi in nadzornimi režimi. To bi lahko sprožilo tekmovanje v zniževanju regulativnih standardov z namenom privabljanja bank, kar bi hkrati povečalo tveganje globalne finančne nestabilnosti. Mednarodno usklajevanje na področju globalnih standardov v veliki meri omejuje tovrstno tvegano konkurenco ter je ključno za ohranjanje finančne stabilnosti v globaliziranem svetu. Globalni standardi tudi poenostavljajo delovanje bank, ki so dejavne v mednarodnem okolju – med njimi je veliko bank iz EU – saj zagotavljajo, da se podobna pravila uporabljajo v večini najpomembnejših finančnih središč po svetu. EU je ključna zagovornica mednarodnega sodelovanja na področju regulacije bančništva. Prvi sklop reform po krizi, ki so del okvira Basel III, je bil izveden v dveh korakih: ·junija 2013 s sprejetjem CRR in CRD IV; ·maja 2019 s sprejetjem Uredbe (EU) 2019/876, znane tudi kot CRR II, in Direktive (EU) 2019/878, znane tudi kot CRD V. Doslej izvedene reforme so se osredotočale na izboljšanje kakovosti in povišanje regulativnega kapitala, ki ga banke morajo imeti za kritje morebitnih izgub. Poleg tega je bil njihov cilj zmanjšanje prekomernega finančnega vzvoda bank, izboljšanje odpornosti institucij na kratkoročne likvidnostne šoke, zmanjšanje njihovega zanašanja na kratkoročno financiranje, zmanjšanje njihovega tveganja koncentracije in obravnava težav institucij, ki so prevelike, da bi propadle. Zato so se z novimi pravili okrepila merila za sprejemljiv regulativni kapital, povečale minimalne kapitalske zahteve in uvedle nove zahteve za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja (v nadaljnjem besedilu: CVA) in za izpostavljenosti do centralnih nasprotnih strank. Poleg tega je bilo uvedenih več novih bonitetnih ukrepov: zahteva glede minimalnega količnika finančnega vzvoda, kratkoročni količnik likvidnosti (znan kot količnik likvidnostnega kritja), dolgoročnejši količnik stabilnega financiranja (znan kot količnik neto stabilnega financiranja), omejitve velikih izpostavljenosti in makrobonitetni kapitalski blažilniki. Zaradi tega prvega sklopa reform, izvedenih v Uniji, je bančni sektor EU postal bistveno bolj odporen na ekonomske šoke in v koronavirusno krizo vstopil na precej stabilnejših temeljih kot ob začetku velike gospodarske krize. Poleg tega so nadzorniki in zakonodajalci na začetku koronavirusne krize sprejeli začasne ukrepe pomoči. Komisija je v razlagalnem sporočilu o uporabi računovodskih in bonitetnih okvirov za olajšanje bančnega kreditiranja v EU za pomoč podjetjem in gospodinjstvom v času pandemije COVID-19 z dne 28. aprila 2020 potrdila prožnost, ki je vključena v bonitetna in računovodska pravila, kot so poudarili evropski nadzorni organi in mednarodni organi. Na podlagi tega sta sozakonodajalca junija 2020 sprejela ciljno usmerjene začasne spremembe posebnih vidikov bonitetnega okvira, t. i. sveženj „hitrih rešitev“ CRR. To je skupaj z odločnimi ukrepi monetarne in fiskalne politike institucijam pomagalo, da so med pandemijo še naprej posojale gospodinjstvom in podjetjem, kar je pripomoglo k ublažitvi ekonomskega šoka, ki ga je povzročila pandemija. Čeprav splošna raven kapitala v bančnem sistemu EU v povprečju trenutno velja za zadovoljivo, nekatere težave, ki so bile ugotovljene zaradi velike gospodarske krize, še niso bile odpravljene. Analize, ki sta jih opravila Evropski bančni organ (EBA) in Evropska centralna banka (ECB), so pokazale, da so kapitalske zahteve, ki so jih izračunale institucije s sedežem v EU z uporabo notranjih modelov, pokazale znatno stopnjo spremenljivosti, ki ni bila utemeljena z razlikami v osnovnih tveganjih in nenazadnje ogroža zanesljivost in primerljivost njihovih kapitalskih količnikov. Poleg tega zaradi nezadostne občutljivosti na tveganja pri izračunu kapitalskih zahtev s standardiziranimi pristopi prihaja do nezadostnih ali neutemeljeno visokih kapitalskih zahtev za nekatere finančne produkte ali dejavnosti (in s tem za poslovne modele, ki primarno temeljijo na njih). BCBS se je decembra 2017 dogovoril o končnem sklopu reform mednarodnih standardov za reševanje teh težav. Finančni ministri in guvernerji centralnih bank skupine G20 so marca 2018 pozdravili te reforme in večkrat potrdili svojo zavezanost njihovemu popolnemu, pravočasnemu in doslednemu izvajanju. Komisija je leta 2019 najavila, da namerava predložiti zakonodajni predlog za izvajanje teh reform v bonitetnem okviru EU. Zaradi pandemije COVID-19 je bilo pripravljalno delo za ta predlog odloženo. Zamuda je bila posledica odločitve BCBS z dne 26. marca 2020, da za eno leto odloži predhodno dogovorjene roke za izvajanje za končne elemente reforme Basel III. Glede na navedeno ima ta zakonodajna pobuda dva splošna cilja: prispevati k finančni stabilnosti in prispevati k stalnemu financiranju gospodarstva v okviru okrevanja po koronavirusni krizi. Te splošne cilje je mogoče razdeliti na štiri specifične cilje: (1)krepitev kapitalskega okvira, ki temelji na tveganju, ne da bi pri tem pomembno povečali kapitalske zahteve na splošno; (2)večji poudarek na okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganjih v bonitetnem okviru; (3)nadaljnja uskladitev nadzornih pooblastil in orodij ter

(4)zmanjšanje upravnih stroškov institucij, povezanih z javnim razkritji, in izboljšanje dostopa do bonitetnih podatkov institucij. (1)Krepitev kapitalskega okvira, ki temelji na tveganju Začasno težke gospodarske razmere niso spremenile potrebe po teh strukturnih reformah. Dokončanje reforme je potrebno za reševanje nerešenih vprašanj in nadaljnjo krepitev finančne trdnosti institucij s sedežem v EU, s čimer bi bile v boljšem položaju za podporo gospodarski rasti in spopadanje z morebitnimi prihodnjimi krizami. Izvajanje še neizvedenih elementov reforme Basel III je potrebno tudi zato, da se institucijam zagotovi potrebna regulativna varnost in konča desetletje dolga reforma bonitetnega okvira. Dokončanje reforme je v skladu z zavezo EU k mednarodnemu regulativnemu sodelovanju in konkretnimi ukrepi, ki so jih nekatere njene partnerice napovedale ali so jih že sprejele za pravočasno in zvesto izvedbo reforme. (2)Večji poudarek na okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganjih v bonitetnem okviru Druga enako pomembna potreba po reformi izhaja iz tekočega dela Komisije v zvezi s prehodom na trajnostno gospodarstvo. Sporočilo Komisije o evropskem zelenem dogovoru in sporočilo Komisije o uresničevanju podnebnega cilja EU za leto 2030 (Pripravljeni na 55) jasno določata zavezo Komisije, da bo gospodarstvo EU preoblikovala v trajnostno gospodarstvo, hkrati pa obravnavala tudi neizogibne posledice podnebnih sprememb. Napovedala je tudi strategijo za financiranje prehoda na trajnostno gospodarstvo, ki temelji na prejšnjih pobudah in poročilih, kot so akcijski načrt za financiranje trajnostne rasti in poročila tehnične strokovne skupine za trajnostno financiranje, vendar krepi prizadevanja Komisije na tem področju, da bi jih uskladila z ambicioznimi cilji evropskega zelenega dogovora. Bančno posredništvo bo imelo ključno vlogo pri financiranju prehoda na bolj trajnostno gospodarstvo. Hkrati bo prehod na bolj trajnostno gospodarstvo verjetno pomenil tveganja za institucije, ki jih bodo morale ustrezno obvladovati, da bi zagotovile čim manjše tveganje za finančno stabilnost. To je velja za področja, kjer so potrebni bonitetni predpisi in kjer ima lahko ključno vlogo. Strategija za financiranje prehoda na trajnostno gospodarstvo je to priznala in poudarila potrebo po vključitvi boljšega vključevanja okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganj v bonitetni okvir EU, saj so sedanje pravne zahteve same po sebi nezadostne za zagotavljanje spodbud za sistematično in dosledno obvladovanje okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganj v institucijah. (3)Nadaljnja uskladitev nadzornih pooblastil in orodij Drugo področje, na katerega se osredotoča reforma, je ustrezno izvrševanje bonitetnih pravil. Nadzorniki morajo imeti v ta namen na voljo potrebna orodja in pooblastila (npr. pooblastila za izdajo dovoljenj institucijam in njihovim dejavnostim, oceno ustreznosti njihovega upravljanja ali sankcioniranje v primeru kršitve pravil). Medtem ko zakonodaja Unije zagotavlja minimalno raven usklajenosti, se orodja in postopki za nadzor med državami članicami zelo razlikujejo. To razdrobljeno regulativno okolje pri opredelitvi nekaterih pooblastil in orodij, ki so na voljo nadzornikom, in njihova uporaba v državah članicah ogroža enakost konkurenčnih pogojev na enotnem trgu ter zbuja dvome o preudarnem in skrbnem upravljanju institucij in njihovem nadzoru. Ta problem je še posebej pereč v okviru bančne unije. Razlike med 21 različnimi pravnimi sistemi preprečujejo, da bi enotni mehanizem nadzora (EMN) uspešno in učinkovito opravljal svoje nadzorne funkcije. Poleg tega morajo čezmejne bančne skupine obravnavati številne različne postopke za isto bonitetno vprašanje, s čimer se neupravičeno povečajo upravni stroški. Drugo pomembno vprašanje, in sicer odsotnost trdnega okvira EU za skupine iz tretjih držav, ki opravljajo bančne storitve v EU, je po brexitu dobilo novo razsežnost. Ustanavljanje podružnic iz tretjih držav v glavnem ureja nacionalna zakonodaja in je le v omejenem obsegu usklajeno z direktivo o kapitalskih zahtevah. Nedavno poročilo EBA kaže, da to razpršeno bonitetno okolje po eni strani podružnicam iz tretjih držav zagotavlja pomembne priložnosti za regulativno in nadzorno arbitražo, da lahko opravljajo svoje bančne dejavnosti, po drugi strani pa povzroča pomanjkanje nadzora in večja tveganja za finančno stabilnost za EU. Nadzorniki pogosto nimajo informacij in pooblastil, potrebnih za obravnavanje teh tveganj. Zaradi odsotnosti podrobnega nadzornega poročanja in nezadostne izmenjave informacij med organi, pristojnimi za nadzor različnih subjektov/dejavnosti skupine iz tretje države, ostajajo področja, ki niso urejena. EU je edina večja jurisdikcija, v kateri konsolidacijski nadzornik nima celovite slike o dejavnostih skupin iz tretjih držav, ki delujejo prek podrejenih družb in podružnic. Te pomanjkljivosti negativno vplivajo na enake konkurenčne pogoje med skupinami iz tretjih držav, ki delujejo v različnih državah članicah, kot tudi v odnosu do institucij s sedežem v EU. (4)Zmanjšanje upravnih stroškov institucij, povezanih z javnim razkritji, in izboljšanje dostopa do bonitetnih podatkov institucij Ta predlog je potreben tudi za nadaljnjo krepitev tržne discipline. To je še eno pomembno orodje, da lahko vlagatelji spremljajo ravnanje institucij. V ta namen morajo imeti dostop do potrebnih informacij. Sedanje težave v zvezi z dostopom do bonitetnih informacij udeležencem na trgu odvzemajo informacije o bonitetnih razmerah institucij, ki jih potrebujejo. To na koncu zmanjšuje učinkovitost bonitetnega okvira za institucije in potencialno zbuja dvome o odpornosti bančnega sektorja, zlasti v stresnih obdobjih. Zato je namen predloga centralizirati razkritja bonitetnih informacij, da bi se povečala dostop do bonitetnih podatkov in njihovo primerljivost v sektorju. Centralizacija razkritij v enotni točki dostopa, ki jo je vzpostavil EBA, je namenjena tudi zmanjšanju upravnega bremena za institucije, zlasti majhne in nekompleksne. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Več elementov predlogov za spremembo CRR in CRD sledi delu, opravljenem na mednarodni ravni, ali delu EBA, druge prilagoditve bonitetnega okvira pa so postale potrebne zaradi praktičnih izkušenj, pridobljenih pri prenosu in uporabi CRD na nacionalni ravni, tudi v okviru EMN. Predlogi uvajajo spremembe obstoječe zakonodaje, ki so popolnoma skladne z obstoječimi določbami politike na področju bonitetne ureditve in nadzora institucij. Cilj pregleda CRR in CRD je dokončati izvajanje reforme Basel III v EU ter okrepiti in uskladiti nadzorna orodja in pooblastila. Ti ukrepi so potrebni za nadaljnjo krepitev odpornosti bančnega sektorja. •Skladnost z drugimi politikami Unije Minilo je skoraj deset let, odkar so se evropski voditelji držav in vlad dogovorili o oblikovanju bančne unije. Vzpostavljena sta dva stebra bančne unije – enotni nadzor in enotno reševanje – ki temeljita na trdnih temeljih enotnega pravilnika za vse institucije EU. Namen predlogov je zagotoviti stalna enotna pravila za vse institucije EU ne glede na to, ali so znotraj ali zunaj bančne unije. Splošni cilji te pobude, kot so opisani zgoraj, so v celoti skladni s temeljnimi cilji EU, ki so spodbujati finančno stabilnost, zmanjševati verjetnost in obseg pomoči davkoplačevalcev v primeru, ko se institucija rešuje, kot tudi prispevati k usklajenemu in trajnostnemu financiranju gospodarske dejavnosti, kar vodi do višje stopnje konkurenčnosti in varstva potrošnikov. S priznavanjem okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganj ter vključitvijo okoljskih, socialnih in upravljavskih elementov v bonitetni okvir ta pobuda dopolnjuje širšo strategijo EU za bolj trajnosten in odporen finančni sistem. To bo prispevalo k cilju evropskega zelenega dogovora, da se podnebna tveganja upravljajo in vključujejo v finančni sistem in strateška področja ukrepanja iz poročilo o strateškem predvidevanju za leto 2021. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST

•Pravna podlaga Predlog obravnava ukrepe za vzpostavitev, opravljanje in nadzor poslovanja institucij v Uniji, da se zagotovi stabilnost enotnega trga. Bančni sektor trenutno zagotavlja največji del financiranja na enotnem trgu, zaradi česar je ena od temeljnih sestavin finančnega sistema Unije. Unija ima jasen mandat za ukrepanje na področju enotnega trga, ustrezna pravna podlaga pa je sestavljena iz ustreznih členov Pogodbe, ki so podlaga za pristojnosti Unije na tem področju. Predlagane spremembe temeljijo na isti pravni podlagi kot zakonodajna akta, ki se spreminjata, tj. predlog uredbe o spremembi CRR na členu 114 PDEU, predlog direktive o spremembi CRD pa na členu 53(1) PDEU. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Večina obravnavanih ukrepov pomeni posodobitve in spremembe obstoječega prava Unije in se kot takih nanaša na področja, na katerih je Unija že izvajala svojo pristojnost in te pristojnosti ne namerava prenehati izvajati. Namen nekaterih ukrepov (zlasti tistih, ki spreminjajo direktivo o kapitalskih zahtevah) je uvesti dodatno stopnjo usklajenosti, da bi dosledno dosegli cilje, opredeljene v navedeni direktivi. Ker so cilji, ki se jih prizadeva doseči s predlaganimi ukrepi, namenjeni dopolnitvi že obstoječe zakonodaje Unije in jih je mogoče najbolje doseči na ravni EU in ne z različnimi nacionalnimi pobudami. Nacionalni ukrepi, katerih cilj je izvajanje pravil, ki vsebujejo neločljivo povezane elemente mednarodnega značaja – na primer globalni standard, kot je Basel III, ali boljše obvladovanje okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganj – v veljavni zakonodaji, ne bi bili tako učinkoviti pri zagotavljanju finančne stabilnosti kot pravila EU. Če se pusti, da se ta pobuda obravnava zgolj na nacionalni ravni, lahko to v zvezi z nadzornimi orodij, pooblastili, razkritji in podružnicami iz tretjih držav povzroči zmanjšano preglednost in povečano tveganje arbitraže, kar lahko izkrivi konkurenco in vpliva na kapitalske tokove. Poleg tega bi bilo sprejetje nacionalnih ukrepov s pravnega vidika velik izziv, saj CRR že ureja bančne zadeve, vključno z utežmi tveganja, poročanjem in razkritjem ter drugimi zahtevami, povezanimi s CRR. Zato se sprememba CRR in CRD šteje za najboljšo možnost. Vzpostavlja pravo ravnotežje med harmonizacijo predpisov in ohranjanjem nacionalne prožnosti, kjer je to bistveno, ne da bi pri tem ogrožala enotna pravila. Spremembe bi nadalje spodbujale enotno uporabo bonitetnih zahtev in konvergenco nadzorniških praks ter zagotovile enake konkurenčne pogoje znotraj enotnega trga bančnih storitev. To je zlasti pomembno v bančnem sektorju, kjer številne institucije delujejo na enotnem trgu EU. Polno sodelovanje in zaupanje znotraj EMN ter znotraj kolegija nadzornikov in pristojnih organih zunaj EMN sta bistvena za zagotovitev učinkovitega nadzora institucij na konsolidirani podlagi. Nacionalni predpisi teh ciljev ne bi uresničili. •Sorazmernost Sorazmernost je sestavni del ocene učinka, ki je priložena predlogu. Predlagane spremembe na različnih regulativnih področjih so bile ocenjene ločeno glede na cilj sorazmernosti. Poleg tega je bilo na več področjih predstavljeno pomanjkanje sorazmernosti obstoječih pravil, analizirane pa so bile tudi posebne možnosti za zmanjšanje upravnega bremena in stroškov skladnosti s predpisi za manjše institucije. To velja zlasti za ukrepe na področju razkritij, kjer bi se breme skladnosti s predpisi za majhne in nekompleksne institucije znatno zmanjšalo, če ne popolnoma odpravilo. Poleg tega bodo zahteve po razkritju v zvezi z razkritjem okoljskih, socialnih in upravljavskih tveganj, ki se predlagajo za vse institucije (tj. ne samo za velike banke, ki kotirajo na borzi in za katere se bo obstoječa zahteva uporabljala od leta 2022), glede pogostosti in podrobnosti razkritja prilagodile velikosti in kompleksnosti institucij, s čimer se bo spoštovalo načelo sorazmernosti. •Izbira instrumenta Predlagajo se ukrepi, ki se izvedejo s spremembo uredbe in direktive o kapitalskih zahtevah z uredbo oziroma direktivo. Predlagani ukrepi se dejansko sklicujejo ali nadalje razvijajo že obstoječe določbe, vključene v ta pravna instrumenta (tj. okvir za izračun kapitalskih zahtev na podlagi tveganj, pooblastila in orodja, ki so na voljo nadzornikom po vsej Uniji). Nekatere predlagane spremembe CRD, ki vplivajo na pooblastila za izrekanje sankcij, bi državam članicam pustile določeno stopnjo prožnosti, tako da bi lahko ohranile različna pravila pri njihovem prenosu v nacionalno zakonodajo. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Posvetovanja z deležniki Komisija je sprejela več ukrepov in izvedla različne pobude, da bi ocenila, ali sta sedanji bančni bonitetni okvir v EU in izvajanje preostalih elementov reforme Basel III ustrezna, da bi prispevala k zagotavljanju, da je bančni sistem EU stabilen in odporen na ekonomske šoke ter ostaja vzdržen vir stalnega financiranja gospodarstva EU. Komisija je zbrala mnenja deležnikov o posebnih temah na področjih kreditnega tveganja, operativnega tveganja, tržnega tveganja, tveganja CVA, poslov financiranja z vrednostnimi papirji ter glede izstopnega praga. Poleg teh elementov, povezanih z izvajanjem Basel III, se je Komisija posvetovala tudi o nekaterih drugih zadevah, da bi zagotovila usklajene in dosledne nadzorne prakse po vsej Uniji ter zmanjšala upravno breme institucij. Pred javnim posvetovanjem, ki je potekalo med oktobrom 2019 in začetkom januarja 2020, je bilo spomladi 2018 izvedeno prvo raziskovalno posvetovanje, v katerem so bila zbrana prva mnenja ciljne skupine deležnikov o mednarodnem sporazumu. Poleg tega je bila novembra 2019 organizirana javna konferenca, na kateri so razpravljali o učinku in izzivih izvajanja dokončanih standardov Basel III v EU. V Prilogi 2 k oceni učinka so povzetki posvetovanja in javne konference. Službe Komisije so se o izvajanju končnih elementov reforme Basel III v EU in drugih morebitnih revizijah CRR in CRD tudi večkrat posvetovale z državami članicami v okviru strokovne skupine Komisije za bančništvo, plačila in zavarovanje (EGBPI). Službe Komisije so v pripravljalni fazi zakonodaje organizirale tudi več sto srečanj (fizičnih in virtualnih) s predstavniki bančnega sektorja in drugimi deležniki. Rezultati vseh zgoraj navedenih pobud so prispevali k pripravi zakonodajne pobude, ki spremlja oceno učinka. Zagotovili so jasne dokaze, da je treba posodobiti in dopolniti sedanja pravila, da bi (i) dodatno zmanjšali tveganja v bančnem sektorju in (ii) okrepili sposobnost institucij, da usmerijo ustrezno financiranje v gospodarstvo.

•Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Komisija je uporabila strokovno znanje EBA, ki je pripravil analizo učinka na izvajanje nedokončanih elementov reforme Basel III. Poleg tega so službe Komisije uporabile strokovno znanje ECB, ki je pripravila makroekonomsko analizo učinka izvajanja teh elementov. •Ocena učinka Za vsako ugotovljeno težavo je bilo v oceni učinka poleg osnovnega scenarija brez ukrepanja Unije obravnavanih tudi več možnosti politike, ki zajemajo štiri ključne razsežnosti politike. Kar zadeva izvajanje Basel III, analiza in makroekonomsko modeliranje, razvito v oceni učinka, kažeta, da bi izvajanje prednostnih možnosti in upoštevanje vseh ukrepov v predlogu po predvidenem prehodnem obdobju povzročila tehtano povprečno povečanje minimalnih kapitalskih zahtev institucij za 6,4 % do 8,4 % na dolgi rok (do leta 2030). Na srednji rok (do leta 2025) naj bi povečanje znašalo med 0,7 % in 2,7 %. Glede na ocene EBA bi lahko ta učinek povzročil, da bi moralo manjše število velikih institucij (10 od 99 v preskusnem vzorcu) skupno zbrati dodatne zneske kapitala v višini manj kot 27 milijard EUR, da bi izpolnjevale nove minimalne kapitalske zahteve v okviru prednostne možnosti. Za primerjavo, 99 institucij v vzorcu (ki predstavljajo 75 % sredstev bančnega sektorja EU) je na koncu leta 2019 imelo skupaj za 1 414 milijard EUR regulativnega kapitala, v letu 2019 pa je zabeležilo skupni dobiček v višini 99,8 milijarde EUR. Splošneje, čeprav bi institucije imele enkratne upravne in operativne stroške za izvajanje predlaganih sprememb pravil, se občutna povečanja stroškov ne pričakujejo. Poleg tega se pričakuje, da bodo poenostavitve, ki izhajajo iz več prednostnih možnosti (npr. odprava notranje modeliranih pristopov, centralizirana razkritja), zmanjšale stroške v primerjavi z današnjimi. •Primernost in poenostavitev ureditve Cilj te pobude je dokončati sprejetje mednarodnih bonitetnih standardov za banke, o katerih se je med letoma 2017 in 2020 dogovoril BCBS, v EU. To bi pomenilo dokončanje reforme Basel III v EU, ki jo je začel baselski odbor zaradi velike finančne krize. Ta reforma je že sama predstavljala celovit pregled bonitetnega okvira, ki je obstajal pred in med veliko finančno krizo, in sicer okvira Basel II (v EU se je okvir izvajal z Direktivo 2006/48/ES, tj. prvotno CRD). Komisija se je pri delu v zvezi z izvajanjem okvira zanašala na rezultate celovitega pregleda bonitetnega okvira, ki ga je opravil BCBS, ter prispevke EBA, ECB in drugih deležnikov. Zaradi čakanja na izvedbo končnih reform Basel III v EU se preverjanje primernosti ali preverjanje v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov nista izvedla. •Temeljne pravice EU je zavezana visokim standardom varstva temeljnih pravic in je podpisnica številnih konvencij o človekovih pravicah. V tem okviru predlog verjetno ne bo neposredno vplival na te pravice, kot so navedene v glavnih konvencijah ZN o človekovih pravicah, Listini Evropske unije o temeljnih pravicah, ki je sestavni del Pogodb EU, ter Evropski konvenciji o človekovih pravicah. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog nima posledic za proračun Unije. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Po pričakovanjih predlagane spremembe ne bodo začele veljati pred letom 2023. Spremembe so tesno povezane z drugimi določbami CRR in CRD, ki že veljajo in se spremljajo od leta 2014, v zvezi z ukrepi, uvedenimi s svežnjem ukrepov za zmanjšanje tveganj, pa od 2019. BCBS in EBA bosta še naprej zbirala potrebne podatke za spremljanje ključnih metrik (kapitalski količniki, količnik finančnega vzvoda, mere likvidnosti). To bo omogočilo oceno prihodnjih učinkov novih orodij politike. Redni proces nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja (SREP) ter stresno testiranje bosta pomagala tudi spremljati učinek novih predlaganih ukrepov na zadevne institucije ter ocenjevati primernost prožnosti in sorazmernosti, ki se uporabljata zaradi posebnosti manjših institucij. EBA skupaj z EMN in pristojnimi nacionalnimi organi tudi razvija integrirano orodje za poročanje (EUCLID), ki naj bi bilo uporaben instrument za spremljanje in ocenjevanje učinka reform. Poleg tega bodo službe Komisije še naprej sodelovale v delovnih skupinah BCBS in v skupnih projektnih skupinah, ki sta jih ustanovili Evropska centralna banka (ECB) in EBA, ki spremljajo dinamiko kapitala institucij in likvidnostnih pozicij, tako globalno kot v EU. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Izboljšane opredelitve subjektov, ki jih je treba vključiti v področje bonitetne konsolidacije Nedavni dogodki so pokazali potrebo po pojasnitvi določb o bonitetni konsolidaciji, da bi zagotovili, da so finančne skupine, ki jih vodijo finančnotehnološke družbe ali ki poleg institucij vključujejo tudi druge subjekte, ki neposredno ali posredno opravljajo finančne dejavnosti, predmet konsolidiranega nadzora. V ta namen se spremeni člen 4 za pojasnitev in izboljšanje opredelitev pojmov „družba za pomožne storitve“, „finančni holding“ in „finančna institucija“, ki so ključni pojmi v zvezi s tem. Družbe za pomožne storitve bi bilo treba obravnavati kot finančne institucije in jih zato vključiti v področje bonitetne konsolidacije.

Poleg tega se predlaga tudi posodobitev opredelitev pojmov „nadrejena oseba“ in „podrejena družba“ v skladu z veljavnimi računovodskimi standardi ter njihova uskladitev s pojmom „obvladovanje“, ki je že določen v CRR, da bi se izognili nedosledni uporabi pravil in regulativni arbitraži. Kapital Opredelitvi pojmov „posredni delež“ in „sintetični delež“ V skladu s členom 72e(1) CRR morajo institucije, za katere velja člen 92a, od instrumentov kvalificiranih obveznosti odbiti posredne in sintetične deleže. Vendar sedanji opredelitvi pojmov „posredni delež“ in „sintetični delež“ zajemata le deleže kapitalskih instrumentov. Zato se navedene opredelitve spremenijo tako, da zajemajo tudi deleže zadevnih obveznosti (člen 4(1), točki (114) in (126), CRR). Kapitalski instrumenti vzajemnih institucij, zadružnih institucij, hranilnic ali podobnih institucij Po izstopu Združenega kraljestva iz EU v skladu s členom 50 Pogodbe o Evropski uniji člen 27(1), točka (a)(v), CRR ni več relevanten za institucije s sedežem v Uniji (uveden je bil za potrebe institucije s sedežem v Združenem kraljestvu). Določba se zato črta. Pragovna izvzetja iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala Za uporabo nekaterih odbitkov, povezanih s kapitalom in določenih v CRR, morajo institucije po uporabi bonitetnih filtrov in večine odbitkov, povezanih z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom, izračunati nekatere pragove, ki temeljijo na njihovih postavkah navadnega lastniškega temeljnega kapitala. Da bi izračun ustreznih pragov ostal skladen in da bi se izognili asimetriji pri obravnavi nekaterih odbitkov za pragove, je treba pri izračunu zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala upoštevati tudi nove odbitke v zvezi z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom, določene v Uredbi (EU) 2019/630 Evropskega parlamenta in Sveta in Uredbi (EU) 2019/876. Zato se sklici na člen 36(1), točki (m) in (n), CRR dodajo členom 46(1), 48(1), 60(1), 70(1) in 72i(1) CRR. Hkrati se za upoštevanje odprave odbitkov izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v skladu s pristopom notranjih modelov iz teh določb črta sklicevanje na člen 36(1), točka (k)(v). Manjšinski deleži v okviru podrejenih družb iz tretjih držav Uredba (EU) 2019/2033 Evropskega parlamenta in Sveta (uredba o investicijskih podjetjih) določa spremembe izrazov „institucija“ in „investicijsko podjetje“ (člen 4(1), točki (2) in (3), CRR). Vstavi se nov člen 88b za zagotovitev, da se lahko podrejene družbe, ki se nahajajo v tretji državi, kljub temu še vedno upoštevajo za namene dela 2, naslov II, CRR (tj. določitev manjšinskih deležev) pod pogojem, bi te podrejene družbe spadale pod revidirane opredelitve navedenih pojmov, če bi imele sedež v Uniji. V zvezi s podrejenimi družbami iz tretjih držav se uvajajo nekatere dodatne spremembe členov 84(1), 85(1) in 87(1) CRR. Te spremembe ne spreminjajo sedanjega izračuna manjšinskih deležev, ampak želijo pojasniti pravno besedilo kot nadaljnji ukrep na podlagi nedavnih odgovorov, ki jih je Komisija zagotovila z orodjem za vprašanja in odgovore iz enotnega pravilnika EBA . Izstopni prag Izstopni prag za kapitalske zahteve na podlagi tveganj se uvede s spremembami CRR in CRD. Je eden od ključnih ukrepov reform Basel III, njegov cilj pa je zmanjšati čezmerno spremenljivost kapitalskih zahtev institucij, izračunanih z uporabo notranjih modelov, in tako izboljšati primerljivost kapitalskih količnikov institucij. Določa spodnjo mejo kapitalskih zahtev, ki se izračunajo z notranjimi modeli institucij, in sicer 72,5 % kapitalskih zahtev, ki bi se uporabljale na podlagi standardiziranih pristopov. Odločitev o uvedbi izstopnega praga temelji na analizi, iz katere je razvidno, da so institucije zaradi uporabe notranjih modelov nagnjene k podcenjevanju tveganj in s tem kapitalskih zahtev. Izračun tveganju prilagojenih sredstev z upoštevanjem izstopnega praga je določen v členu 92 CRR. Natančneje, spremeni se člen 92(3), da se določi, kateri znesek skupne izpostavljenosti tveganju (v nadaljnjem besedilu: TREA) – z upoštevanjem ali brez upoštevanja izstopnega praga – se uporabi za izračun minimalnih kapitalskih zahtev (t. i. „prvi steber“). TREA z upoštevanjem izstopnega praga, kot je določen v členu 92(5), uporablja samo EU nadrejena institucija, finančni holding ali mešani finančni holding bančne skupine za namene količnika kapitalske ustreznosti skupine, izračunanega na najvišji ravni konsolidacije v EU. Nasprotno pa se TREA brez upoštevanja izstopnega praga še naprej uporablja za vsak subjekt v skupini za izračun kapitalskih zahtev na posamični ravni, kot je podrobneje določeno v členu 92(4). Vsaka nadrejena institucija, finančni holding ali mešani finančni holding v državi članici (ki ni lokacija EU nadrejene osebe) mora izračunati svoj delež TREA z upoštevanjem izstopnega praga, ki se uporablja za kapitalsko zahtevo konsolidirane skupine, tako da kapitalsko zahtevo te konsolidirane skupine pomnoži z deležem subkonsolidiranih tveganju prilagojenih sredstev, ki jih je mogoče pripisati temu subjektu in njegovim podrejenim družbam v isti državi članici, kot je ustrezno. Tveganju prilagojena sredstva konsolidirane skupine, ki jih je mogoče pripisati subjektu/podskupini, se izračunajo v skladu s členom 92(6) kot tveganju prilagojena sredstva subjekta/podskupine, kot da bi se izstopni prag uporabljal za njegov TREA. S tem bi se priznale koristi razpršitve tveganja med poslovnimi modeli različnih subjektov znotraj iste bančne skupine. Hkrati bi bilo treba vsako morebitno povečanje kapitala, ki je potrebno zaradi uporabe izstopnega praga na konsolidirani ravni, pravično porazdeliti po podskupinah, ki se nahajajo v drugih državah članicah kot matična družba, v skladu z njihovim profilom tveganj. Člen 92(7) povzema določbe prejšnjega člena 92(4) in pojasnjuje faktorje za izračun, ki se uporabljajo za različne vrste tveganj, ki jih zajemajo kapitalske zahteve. Okvir kreditnega tveganja – standardizirani pristop

Večina institucij po vsej EU za izračun kapitalskih zahtev za svoje izpostavljenosti kreditnemu tveganju uporablja standardizirani pristop za kreditno tveganje (SA-CR). Poleg tega mora standardizirani pristop za kreditno tveganje služiti kot verodostojna alternativa pristopom notranjih modelov in kot učinkovit varovalni mehanizem zanje. Ugotovljeno je bilo, da sedanji standardizirani pristop za kreditno tveganje na številnih področjih ni dovolj občutljiv na tveganja, kar včasih privede do netočnega ali neustreznega merjenja kreditnega tveganja (previsokega ali prenizkega) in s tem do netočnega ali neustreznega izračuna kapitalskih zahtev. Revizija standardiziranega pristopa za kreditno tveganje povečuje občutljivost tega pristopa v zvezi z več ključnimi vidiki. Vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk Revidirana baselska pravila so uvedla več sprememb v zvezi s tem, kako institucije določajo vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk in obveznosti iz zunajbilančnih postavk. Člen 5 se spremeni, da se uvede opredelitev pojma „obveznost“ in da se pogodbeni dogovori, ki izpolnjujejo posebne pogoje, izvzamejo iz razvrstitve kot obveznosti. Člen 111 se spremeni, da se kreditni konverzijski faktorji (v nadaljnjem besedilu: CCF), ki se uporabljajo za zunajbilančne izpostavljenosti, uskladijo s standardi Basel III, in sicer z uvedbo dveh novih CCF v višini 40 % oziroma 10 % in odpravo 0 % CCF. Pojasnjena je tudi obravnava obveznosti iz zunajbilančnih postavk v zvezi s kreditnimi konverzijskimi faktorji, ki se uporabljajo za določitev njihove vrednosti izpostavljenosti. Izvzetje, uvedeno s členom 5, v skladu s standardi Basel III bo institucijam omogočilo, da še naprej uporabljajo 0 % CCF za posebne pogodbene dogovore za podjetja, vključno z MSP, ki niso razvrščeni kot „obveznosti“. Poleg tega se s členom 495d uvaja prehodno obdobje, v katerem lahko institucije uporabijo 0 % CCF za brezpogojno preklicne obveznosti do 31. decembra 2029; po tem datumu se bo povečevanje vrednosti CCF postopno uvajalo v naslednjih treh letih, pri čemer bo vrednost CCF ob koncu obdobja postopnega uvajanja dosegla 10 %. To prehodno obdobje bo EBA omogočilo, da oceni, ali učinek 10 % CCF na navedene obveznosti ne bi imel nenamernih posledic za nekatere vrste dolžnikov, ki se zanašajo na navedene obveznosti kot vir prožnega financiranja. Na podlagi te ocene se bo morala Komisija odločiti, ali bo Evropskemu parlamentu in Svetu predložila zakonodajni predlog za spremembo CCF, ki se bo uporabljal za brezpogojno preklicne obveznosti. Razvrstitev zunajbilančnih postavk v Prilogi I se spremeni v skladu z revidiranimi standardi Basel III, da se bolje upošteva razvrstitev teh postavk v skupine na podlagi veljavnih CCF. Člen 111 se dodatno spremeni, da se EBA podeli mandat za določitev tehničnih elementov, ki bi institucijam omogočili, da pravilno razvrstijo svoje zunajbilančne izpostavljenosti v skupine iz Priloge I in tako pravilno izračunajo vrednost izpostavljenosti za te postavke. Izpostavljenosti do institucij Revidirani standardi Basel III so spremenili sedanjo obravnavo izpostavljenosti do institucij z uvedbo standardiziranega pristopa za ocenjevanje kreditnega tveganja (v nadaljnjem besedilu: SCRA) poleg obstoječega pristopa za ocenjevanje zunanjega kreditnega tveganja (v nadaljnjem besedilu: ECRA). Medtem ko se ECRA pri določanju uteži tveganja, ki se uporabljajo, opira na zunanje ocene kreditnega tveganja (tj. bonitetne ocene), ki jih zagotavljajo primerne bonitetne institucije (v nadaljnjem besedilu: ECAI), morajo institucije v skladu s SCRA svoje izpostavljenosti do institucij razvrstiti v eno od treh skupin (bonitetni razredi). Člen 120 se spremeni v skladu s standardi Basel III, da se zmanjša utež tveganja, ki se uporablja za izpostavljenosti do institucij, za katere je na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI stopnje kreditne kakovosti 2, in da se v obseg kratkoročnih izpostavljenosti vključijo tiste, ki izhajajo iz gibanja blaga prek nacionalnih meja s prvotno zapadlostjo šest mesecev ali manj. Člen 121 se spremeni, da se uvede SCRA, ki ga določajo standardi Basel III za izpostavljenosti do institucij, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na voljo. Ta pristop od institucij zahteva, da svoje izpostavljenosti do teh institucij razvrstijo v enega od treh bonitetnih razredov na podlagi več kvantitativnih in kvalitativnih meril. Da bi se izognili mehanski uporabi meril, za institucije veljajo zahteve glede skrbnega pregleda iz člena 79 CRD za izpostavljenosti do institucij, za katere je pri dodeljevanju ustrezne uteži tveganja na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI. To zagotavlja, da kapitalske zahteve ustrezno in konservativno odražajo kreditno sposobnost nasprotnih strank institucij ne glede na to, ali so izpostavljenosti zunanje ocenjene ali ne. V skladu s standardi Basel III je sedanja možnost za tehtanje izpostavljenosti do institucij na podlagi bonitetnih ocen njihovih držav odpravljena, da se prekine povezava med institucijami in njihovimi državami. Člen 138 se spremeni v skladu s standardi Basel III, da se prekine vzajemna povezanost bank in držav tudi za ocenjevane institucije, tako da se prepove vključitev predpostavk o implicitni državni podpori v bonitetne ocene imenovane ECAI, razen če se bonitetne ocene nanašajo na institucije javnega sektorja. Izpostavljenosti do podjetij Člen 122 se spremeni v skladu s standardi Basel III, da se zniža utež tveganja, ki se uporablja za izpostavljenosti do podjetij, za katere je na voljo bonitetna ocena stopnje kreditne kakovosti 3, ki jo pripravi imenovana ECAI. Z uvedbo izstopnega praga bi morale institucije, ki uporabljajo notranje modele za izračun kapitalskih zahtev za izpostavljenosti do podjetij, za določitev kreditne kakovosti poslovnega kreditojemalca uporabljati tudi standardizirani pristop za kreditno tveganje, ki se opira na zunanje bonitetne ocene. Vendar večina podjetij v EU zaradi stroškov določitve bonitetne ocene in drugih dejavnikov običajno ne poskuša pridobiti zunanjih bonitetnih ocen. Glede na to, da so kapitalske zahteve, izračunane na podlagi standardiziranega pristopa za kreditno tveganje, v povprečju bolj konservativne za neocenjena podjetja kot za podjetja z bonitetno oceno, bi lahko uvedba izstopnega praga povzročila znatno povečanje kapitalskih zahtev za institucije, ki uporabljajo notranje modele. Da bi se izognili negativnim učinkom na bančno kreditiranje neocenjenih podjetij in zagotovili dovolj časa za uvedbo javnih in/ali zasebnih pobud za povečanje kritja bonitetnih ocen, se člen 465 spremeni, da se zagotovi posebna prehodna ureditev za izpostavljenosti do neocenjenih podjetij pri izračunu izstopnega praga. V prehodnem obdobju se institucijam dovoli, da za svoje izpostavljenosti do podjetij, ki nimajo zunanje bonitetne ocene, uporabijo prednostno utež tveganja 65 %, pod pogojem, da je verjetnost neplačila teh izpostavljenosti nižja ali enaka 0,5 % (to ustreza oceni „naložbeni razred“). Ta obravnava se uporablja za vsa neocenjena podjetja ne glede na to, ali kotirajo na borzi ali ne. EBA spremlja uporabo prehodne obravnave in razpoložljivost bonitetnih ocen imenovanih ECAI za izpostavljenosti do podjetij. EBA bo moral spremljati uporabo prehodne obravnave in pripraviti poročilo o ustreznosti njenega umerjanja. Na podlagi tega poročila se bo morala Komisija odločiti, ali bo Evropskemu parlamentu in Svetu predložila zakonodajni predlog o obravnavi izpostavljenosti do neocenjenih podjetij visoke kreditne kakovosti. . Ukrepi za izboljšanje razpoložljivosti zunanjih bonitetnih ocen za podjetja so predlagani s spremembami člena 135. Obravnava izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev Spodbujanje uspešnih infrastrukturnih projektov in drugih posebnih projektov je ključnega pomena za gospodarsko rast Unije. Posebni kreditni aranžmaji institucij so tudi ključna značilnost gospodarstva Unije v primerjavi z drugimi jurisdikcijami, kjer tovrstne projekte večinoma financirajo kapitalski trgi. Velike institucije s sedežem v EU zagotavljajo sredstva za posebne projekte, financiranje fizičnih sredstev in financiranje blaga v Uniji in po svetu; kot take so razvile visoko raven strokovnega znanja na teh področjih. Poslovanje se izvaja predvsem s subjekti za posebne namene, ki običajno služijo kot subjekti kreditojemalci in za katere je donosnost naložbe glavni vir povračila pridobljenega financiranja.

V skladu s standardi Basel III se v novem členu 122a v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje uvedejo posebna kategorija izpostavljenosti in dva splošna pristopa za določitev veljavnih uteži tveganja za posebne izpostavljenosti, en za zunanje ocenjene izpostavljenosti in drugi za izpostavljenosti, ki nimajo zunanje bonitetne ocene. Kategorije izpostavljenosti iz naslova financiranja projektov, financiranja fizičnih sredstev in financiranja blaga se uvedejo v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje, v skladu z istimi tremi podkategorijami pristopov, ki temeljijo na notranjih bonitetnih ocenah (IRB). Ker nova standardizirana obravnava na podlagi okvira Basel III za neocenjene izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev ni dovolj občutljiva na tveganje, da bi odražala učinke celovitih svežnjev zavarovanja, ki so običajno povezani z nekaterimi izpostavljenostmi iz naslova financiranja fizičnih sredstev v Uniji, se v standardizirani pristop za kreditno tveganje za te izpostavljenosti uvede dodatna razčlenjenost. Neocenjene izpostavljenosti iz naslova financiranja fizičnih sredstev, ki imajo koristi od preudarnega in konservativnega upravljanja povezanih finančnih tveganj z izpolnjevanjem sklopa meril, ki lahko profil tveganj znižajo tako, da je usklajen s standardom „visoke kakovosti“, so deležne ugodne obravnave kapitala v primerjavi s splošno obravnavo neocenjenih izpostavljenosti iz naslova financiranja fizičnih sredstev v skladu s standardi Basel III. Za določitev, kaj pomeni „visoka kakovost“ v zvezi s financiranjem fizičnih sredstev, veljajo dodatni posebni pogoji, ki jih EBA oblikuje z osnutki regulativnih tehničnih standardov. Ugodnejša obravnava, uvedena v CRR II, za spodbujanje bančnega financiranja in zasebnih naložb v visokokakovostne infrastrukturne projekte (v nadaljnjem besedilu: faktor za podporo infrastrukturnim projektom) iz člena 501a se ohrani tako v standardiziranem pristopu za kreditno tveganje kot v pristopih IRB za kreditno tveganje s ciljno usmerjenimi pojasnili, zaradi česar so kapitalske zahteve za infrastrukturne projekte nižje od posebne obravnave, ki jo zagotavljajo standardi Basel III. Vendar se bo ugodnejša obravnava iz novega člena 122a za „visokokakovostne“ izpostavljenosti iz naslova financiranja projektov uporabljala samo za izpostavljenosti, za katere institucije še ne uporabljajo obravnave v okviru „faktorja za podporo infrastrukturnim projektom“ iz člena 501a, da bi se izognile neupravičenemu zmanjšanju kapitalskih zahtev. Izpostavljenosti na drobno Člen 123 se spremeni, da se razvrstitev izpostavljenosti na drobno v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje dodatno uskladi z razvrstitvijo na podlagi pristopov IRB, s čimer se zagotovi dosledna uporaba ustreznih uteži tveganja za isti niz izpostavljenosti. Člen 123 je spremenjen tudi tako, da uvede ugodnejšo obravnavo uteži tveganja 45 % za obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno, ki izpolnjujejo sklop pogojev za odplačilo ali uporabo, ki lahko zmanjšajo njihov profil tveganj, pri čemer so izpostavljenosti opredeljene kot izpostavljenosti do „transaktorjev“ v skladu s standardi Basel III. Izpostavljenostim do ene ali več fizičnih oseb, ki ne izpolnjujejo vseh pogojev, da bi se štele za izpostavljenosti na drobno, se dodeli utež tveganja 100 %. Izpostavljenosti z valutno neusklajenostjo Vstavi se nov člen 123a, da se uvede zahteva po multiplikatorju za uteži tveganja za nezavarovane izpostavljenosti na drobno in iz naslova stanovanjskih nepremičnin do posameznikov, kadar obstaja neusklajenost med valuto, v kateri je denominiran kredit, in valuto vira dohodka dolžnika. Kot je določeno v končnih standardih Basel III, je multiplikator določen na ravni 1,5 ob upoštevanju zgornje meje za tako dobljeno končno utež tveganja 150 %. Če se valuta izpostavljenosti razlikuje od domače valute države sedeža dolžnika, lahko institucije kot približek uporabijo vse nezavarovane izpostavljenosti. Izpostavljenosti, zavarovane z nepremičnino V skladu s končnimi standardi Basel III se spremeni obravnava kategorije izpostavljenosti iz naslova nepremičnin, da se dodatno poveča razčlenjenost v zvezi s povezanim tveganjem, ki ga predstavljajo različne vrste nepremičninskih poslov in kreditov. Nova obravnava uteži tveganja ohranja razlikovanje med stanovanjskimi in poslovnimi hipotekami, dodaja pa dodatno razčlenjenost glede na vrsto financiranja izpostavljenosti (ali je odvisno od tokov dohodkov, ustvarjenih z zavarovanim premoženjem, ali ne) in glede na fazo, v kateri je nepremičnina (v fazi gradnje ali dokončana). Ena novost je uvedba posebne obravnave hipotekarnih kreditov za nepremičnine, ki ustvarjajo dohodek (IPRE), tj. hipotekarnih kreditov, katerih odplačilo je pomembno odvisno od denarnih tokov, ustvarjenih z nepremičnino, s katero so ti krediti zavarovani. Dokazi, ki jih je zbral Baselski odbor, kažejo, da so ta posojila običajno bistveno bolj tvegana kot hipotekarni krediti, katerih odplačilo je pomembno odvisno od zmožnosti kreditojemalca, da servisira kredit. Vendar v okviru sedanjega standardiziranega pristopa za kreditna tveganja ni posebne obravnave takih bolj tveganih izpostavljenosti, čeprav je ta odvisnost od denarnih tokov, ki jih ustvari nepremičnina, s katero je kredit zavarovan, pomemben dejavnik tveganja. Pomanjkanje posebne obravnave lahko privede do nezadostnih ravni kapitalskih zahtev za kritje nepričakovanih izgub pri tej vrsti izpostavljenosti iz naslova nepremičnin. V členu 4 je več opredelitev spremenjenih, nadomeščenih ali vstavljenih, da se pojasni pomen različnih vrst izpostavljenosti, zavarovanih s hipotekami na nepremičnine, v skladu s spremenjenimi obravnavami v delu III (točke od (75) do (75g)). Člen 124 se nadomesti, da se v odstavkih 1 do 5 določijo splošne in nekatere posebne zahteve za dodelitev uteži tveganja izpostavljenostim, zavarovanim s hipotekami na stanovanjske nepremičnine oziroma poslovne nepremičnine, vključno s hipotekami na (stanovanjske in poslovne) nepremičnine, ki ustvarjajo dohodke. Odstavki 6 do 10 ohranjajo trenutno redno ocenjevanje ustreznosti standardnih uteži tveganja in postopek za njihovo povečanje po presoji imenovanega organa. Člen 125 se nadomesti, da se izvede revidirana obravnava iz sporazuma Basel III za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine. Medtem ko se ohrani pristop delitve kreditov, s katerim se hipotekarne izpostavljenosti razdelijo na zavarovani in nezavarovani del ter dodeli ustrezna utež tveganja vsakemu od teh dveh delov, se njena umeritev uteži tveganja prilagodi v skladu s standardi Basel III, pri čemer zavarovani del izpostavljenosti do 55 % vrednosti nepremičnine prejme utež tveganja 20 %. To umerjanje uteži tveganja za zavarovani del obravnava okoliščine, v katerih lahko institucija utrpi dodatne nepričakovane izgube tudi po odbitku, ki se že uporablja za vrednost nepremičnine, pri njeni prodaji v primeru neplačila dolžnika. Poleg tega člen 125 določa nadomestno obravnavo, ki je bolj občutljiva na tveganje in je odvisna od razmerja med zneskom izpostavljenosti in vrednostjo zavarovanja (ETV) za stanovanjske hipoteke, če nepremičnina ni primerna za delitev kredita (npr. ker ni dokončana). Spremenjeni člen 125 določa tudi namensko in bolj razčlenjeno obravnavo uteži tveganja, ki se uporablja za izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih nepremičnin, ki ustvarjajo dohodke, razen če je izpolnjen tako imenovani „trdi preskus“: če je pristojni organ države članice, v kateri se nahaja nepremičnina, s katero je zavarovana hipoteka, objavil dokaze, da je nepremičninski trg dobro razvit in dolgo uveljavljen s stopnjami letnih izgub, ki ne presegajo določenih pragov, se lahko za izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih nepremičnin, ki ustvarjajo dohodke, uporabijo enake ugodnejše uteži tveganja kot za druge izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih nepremičnin, kadar tveganje kreditojemalca ni pomembno odvisno od donosnosti nepremičnine. Člen 126 se nadomesti, da se izvede revidirana obravnava na podlagi Basel III za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine. Konceptualno odraža obravnavo izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih nepremičnin: dobro uveljavljen pristop delitve kreditov se ohrani, njegova umeritev pa se prilagodi v skladu s standardi Basel III, pri čemer zavarovani del izpostavljenosti do 55 % vrednosti nepremičnine prejme utež tveganja 60 %. Poleg tega člen 126 določa nadomestno obravnavo, ki je bolj občutljiva na tveganje in je odvisna od razmerja med zneskom izpostavljenosti in vrednostjo zavarovanja za poslovne hipoteke, če nepremičnina ni primerna za delitev kredita. S spremembami člena 126 se uvede posebna in bolj razčlenjena obravnava uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova poslovnih nepremičnin, ki ustvarjajo dohodke, pri čemer se ohrani „trdi preskus“, ki institucijam omogoča, da uporabijo iste ugodnejše uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova nepremičnin, ki ustvarjajo prihodek, in iz naslova drugih poslovnih nepremičnin, zavarovanih z nepremičnino, ki se nahaja na trgih, na katerih letne stopnje izgub ne presegajo določenih pragov. Krediti, s katerimi se financirajo pridobitev in razvoj zemljišča ali razvoj in izgradnja stanovanjskih ali poslovnih nepremičnin, prinašajo povečano tveganje. To povečano tveganje je posledica dejstva, da je vir odplačila ob nastanku kredita bodisi načrtovana, vendar negotova prodaja nepremičnine, ali zelo negotovi denarni tokovi. Sedanja obravnava špekulativnega financiranja nepremičnin temelji izključno na nameri kreditojemalca, da preproda nepremičnino za dobiček, ne da bi pri tem upošteval, v kolikšni meri je povračilo dejansko gotovo. Zato se v člen 4 uvede nova opredelitev in se vstavi nov člen 126a, da se uvede posebna obravnava uteži tveganja 150 %, ki je določena v standardih Basel III za kredite družbam ali subjektom za posebne namene, s katerimi se financirajo pridobitev in razvoj zemljišča ali razvoj in izgradnja kakršne koli stanovanjske ali poslovne nepremičnine. Po drugi strani se sedanja obravnava uteži tveganja 150 % za „špekulativno financiranje nepremičnin“ odpravi, saj temelji izključno na nameri kreditojemalca, da preproda nepremičnino za dobiček, ne da bi pri tem upošteval, v kolikšni meri je povračilo dejansko negotovo. V skladu s standardi Basel III člen 126a dovoljuje, da se izpostavljenostim iz naslova pridobitve in razvoja zemljišča ter razvoja in izgradnje stanovanjskih nepremičnin dodeli utež tveganja 100 %, če so izpolnjeni nekateri pogoji za zmanjševanje tveganj (v smislu standardov prevzemanja kreditnega tveganja, deleža predprodajnih ali predzakupnih pogodb in lastniškega kapitala, izpostavljenega tveganju). Da bi zmanjšali vpliv cikličnih učinkov na vrednotenje nepremičnin, s katerimi je zavarovan kredit, in ohranili stabilnejše kapitalske zahteve za hipoteke, končni standardi Basel III omejujejo vrednost nepremičnine, priznano za bonitetne namene, na vrednost, merjeno ob izdaji kredita, razen če spremembe „nedvoumno“ povečajo vrednost nepremičnine. Hkrati pa standardi ne obvezujejo bank, da spremljajo razvoj vrednosti nepremičnin. Namesto tega so prilagoditve potrebne le v primeru izrednih dogodkov. Nasprotno pa sedanji standardizirani pristop za kreditna tveganja, ki se uporablja v EU, od institucij zahteva, da redno spremljajo vrednost nepremičnin, zastavljenih kot zavarovanje s premoženjem. Na podlagi tega spremljanja morajo institucije vrednost nepremičnine prilagoditi navzgor ali navzdol (ne glede na vrednost nepremičnine ob izdaji kredita). Člen 208 se spremeni, da se zmanjša vpliv cikličnih učinkov na vrednotenje nepremičnin, s katerimi so zavarovani krediti, in da kapitalske zahteve za hipoteke ostanejo stabilnejše. Zlasti se ohrani sedanja zahteva po pogostem spremljanju vrednosti nepremičnin, ki omogoča prilagoditev navzgor nad vrednost ob izdaji kredita (v nasprotju s standardi Basel III), vendar le do povprečne vrednosti v zadnjih treh letih v primeru poslovnih nepremičnin in v zadnjih šestih letih v primeru stanovanjskih nepremičnin. V zvezi z nepremičninami, s katerimi so zavarovane krite obveznice, je v členu 129 pojasnjeno, da lahko pristojni organi institucijam dovolijo uporabo tržne vrednosti ali hipotekarne kreditne vrednosti brez omejevanja povečevanja vrednosti nepremičnine na povprečje v zadnjih treh oziroma šestih letih. Poleg tega je v členu 208 pojasnjeno, da je treba spremembe nepremičnine, ki izboljšujejo energijsko učinkovitost stavbe ali stanovanjske enote, šteti za nedvoumno povečanje njene vrednosti. Institucije lahko vrednotenje in prevrednotenje nepremičnin izvedejo z naprednimi statističnimi ali drugimi matematičnimi metodami, razvitimi neodvisno od postopka odločanja o kreditih, če so izpolnjeni številni pogoji, ki temeljijo na smernicah EBA o dajanju in spremljanju kreditov (EBA/GL/2020/06) in jih odobri nadzornik. Člen 465 se spremeni, da se določi posebna prehodna ureditev za izpostavljenosti z nizkim tveganjem, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, pri izračunu izstopnega praga. V prehodnem obdobju lahko države članice institucijam dovolijo, da za zavarovani del izpostavljenosti uporabijo ugodnejšo utež tveganja 10 % v višini do 55 % vrednosti nepremičnine, za preostali del izpostavljenosti pa utež tveganja 45 % v višini do 80 % vrednosti nepremičnine, če so izpolnjeni nekateri pogoji, katerih namen je zagotoviti, da imajo izpostavljenosti nizko tveganje in jih preveri pristojni organ. EBA bo moral spremljati uporabo prehodne obravnave in pripraviti poročilo o ustreznosti njenega umerjanja. Na podlagi tega poročila se bo morala Komisija odločiti, ali bo Evropskemu parlamentu in Svetu predložila zakonodajni predlog o izpostavljenostih z nizkim tveganjem, zavarovanih s hipotekami na stanovanjske nepremičnine.

Izpostavljenosti iz naslova podrejenega dolga Člen 128 se nadomesti, da se uvede revidirana obravnava izpostavljenosti iz naslova podrejenega dolga v skladu s končnimi standardi Basel III (tj. utež tveganja 150 %). Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov Člen 133 se nadomesti, da se uvede revidirana obravnava izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v skladu s končnimi standardi Basel III. Področje uporabe kategorije izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov je pojasnjeno z opredelitvijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov in opredelitvijo drugih instrumentov, ki se za namene izračuna sredstev, prilagojenih kreditnemu tveganju, razvrstijo kot izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov. Da bi se povečala občutljivost standardiziranega pristopa za kreditno tveganje na tveganje, revidirane uteži tveganja odražajo večje tveganje izgube lastniških instrumentov v primerjavi z dolžniškimi izpostavljenostmi z utežjo tveganja 250 % ter razlikujejo med dolgoročnimi in bolj tveganimi špekulativnimi naložbami, ki jim je dodeljena utež tveganja 400 %. Da bi se izognili nepotrebni zapletenosti, se razvrstitev dolgoročnih izpostavljenosti nanaša na obdobje posedovanja, ki ga je odobrilo višje vodstvo institucije, kot osrednje merilo. Izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov, nastalim v okviru zakonodajnih programov za spodbujanje določenih gospodarskih sektorjev, ki institucijam zagotavljajo znatne subvencije za naložbe in so pod določeno obliko vladnega nadzora, se lahko dodeli utež tveganja 100 %, za katero velja 10 % prag kapitala institucije in nadzornikova odobritev. Take subvencije so lahko tudi v obliki splošnih jamstev multilateralnih razvojnih bank, javnih razvojnih kreditnih institucij in mednarodnih organizacij. To odraža dejstvo, da skupina Evropske investicijske banke, multilateralne razvojne banke, javne razvojne kreditne institucije in države članice uvajajo takšne „zakonodajne programe“, ki pogosto temeljijo na splošnih javnih jamstvih in so povezani z načrti za finančno okrevanje in odpornost, da bi mobilizirale zasebni kapital, tudi za podporo strateškim podjetjem. Za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do centralnih bank se še naprej uporablja utež tveganja 100 %. Končno, člen 133 določa prag za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki so evidentirane kot kredit, vendar izhajajo iz zamenjave dolga za lastniški kapital, izvedene v okviru nadzorovane realizacije ali prestrukturiranja dolga: v skladu s standardom Basel III veljavna utež tveganja ne sme biti nižja od uteži tveganja, ki bi se uporabila, če bi deleži ostali v dolžniškem portfelju. Številne banke EU imajo dolgoletne strateške kapitalske udeležbe v finančnih in nefinančnih družbah. Standardi Basel III povečujejo uteži tveganja za vse vrste izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v petletnem prehodnem obdobju, ne da bi zagotovili posebno obravnavo strateških kapitalskih naložb. Uporaba bolj konservativnega pristopa iz standardov Basel III za vse obstoječe deleže lastniškega kapitala bi lahko ogrozila ekonomsko upravičenost obstoječih strateških odnosov. Glede na to se člen 49 spremeni tako, da se utež tveganja, ki se uporablja za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do subjektov finančnega sektorja, vključenih v isti obseg bonitetne konsolidacije (skupine), ali – odvisno od odobritve nadzornika – do institucij, ki spadajo v isto institucionalno shemo za zaščito vlog, določi na 100 %, s čimer se ohrani sedanja obravnava večine zadevnih subjektov. Poleg tega se vstavi nov člen 495a, da se določi postopno uvajanje novih uteži tveganja, ki se uporabljajo za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov. Poleg tega novi člen določa uporabo predhodnih pravil za sedanjo obravnavo preteklih in strateških kapitalskih naložb, ki jih je institucija v zadnjih desetih letih imela v subjektih, tudi v zavarovalnicah, nad katerimi ima pomemben vpliv. Neplačane izpostavljenosti Člen 127 se spremeni, da se pojasni obravnava uteži tveganja za popuste na nakupe nedonosnih izpostavljenosti, kot je bilo napovedano v sporočilu „Reševanje vprašanja nedonosnih posojil po pandemiji COVID-19“. V ta namen predlog pojasnjuje, da lahko institucije pri določanju primerne uteži tveganja, ki se uporabi za neplačane izpostavljenosti, upoštevajo popust na kupljena neplačana sredstva. To dopolnjuje tekoče delo EBA za spremembo regulativnih tehničnih standardov o popravkih zaradi kreditnega tveganja. Z nadaljnjimi spremembami člena 127 se besedilo člena uskladi z besedilom iz revidiranih standardov Basel III. Uporaba bonitetnih ocen zunanjih bonitetnih agencij in vzporejanje Da bi se upoštevale prihodnje pobude o vzpostavitvi javnih ali zasebnih bonitetnih shem, se člen 135 spremeni tako, da evropske nadzorne organe pooblašča, da pripravijo poročilo o ovirah za razpoložljivost zunanjih bonitetnih ocen ECAI, zlasti za podjetja, in o možnih ukrepih za njihovo obravnavo. Okvir za kreditno tveganje – pristopi na osnovi notranjih bonitetnih ocen Zmanjšanje obsega pristopov na osnovi notranjih bonitetnih ocen Kapitalske zahteve za kreditno tveganje, ki temeljijo na notranjih modelih institucij, imajo pomembne koristi v smislu občutljivosti na tveganja, razumevanja lastnega tveganj s strani institucij in enakih konkurenčnih pogojev med institucijami po vsej Uniji. Vendar je finančna kriza izpostavila pomembne pomanjkljivosti v pristopih IRB. V vrsti študij, opravljenih na mednarodni ravni in na ravni EU, so bile ugotovljene nesprejemljivo velike razlike v kapitalskih zahtevah med institucijami, ki jih ni mogoče pojasniti zgolj z razlikami v tveganosti portfeljev institucij. To ovira primerljivost kapitalskih količnikov in vpliva na enake konkurenčne pogoje med institucijami. Kriza je razkrila tudi primere, ko so bile izgube, ki so jih imele institucije pri nekaterih portfeljih, znatno višje od napovedi modela, kar je povzročilo nezadostne ravni kapitala posameznih institucij. Institucije so to storile, ker veljavni okvir ni vseboval zadostnih omejitev glede razpoložljivosti pristopov IRB za kategorije izpostavljenosti, ki jih je težko modelirati, in ker je okvir načeloma prisilil institucije, ki so nameravale uporabiti pristop IRB za nekatere svoje izpostavljenosti, da ga razširijo na vse izpostavljenosti.

Za namene izvajanja standarda Basel III se spremenita člena 150 in 151(8), da se omejijo kategorije izpostavljenosti, za katere se za izračun kapitalskih zahtev za kreditno tveganje lahko uporabijo notranji modeli. Natančneje, uporaba naprednega pristopa IRB (A-IRB), ki omogoča modeliranje vseh parametrov tveganja, je dovoljena samo za tiste kategorije izpostavljenosti, za katere je mogoče zanesljivo modeliranje, medtem ko se druge kategorije izpostavljenosti prenesejo na manj izpopolnjene pristope: ·za izpostavljenosti do podjetij s skupno konsolidirano letno prodajo nad 500 milijoni EUR ali do podjetij, ki so del skupine, pri čemer skupna letna prodaja konsolidirane skupine presega 500 milijonov EUR (v nadaljnjem besedilu: velika podjetja) ter za izpostavljenosti do institucij in drugih subjektov finančnega sektorja (vključno s tistimi, ki se obravnavajo kot podjetja) uporaba naprednega pristopa IRB ni več na voljo – za te izpostavljenosti lahko institucije uporabijo temeljni pristop IRB (F-IRB) in tako modelirajo samo verjetnost neplačila (v nadaljnjem besedilu PD); ·za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov pristop IRB ni več na voljo – za te izpostavljenosti morajo institucije uporabiti standardizirani pristop za kreditna tveganja. Z omejitvijo uporabe naprednih pristopov k modeliranju naj bi se odstranil pomemben vir neupravičene variabilnosti tveganju prilagojenih sredstev in s tem izboljšala primerljivost kapitalskih zahtev. Poleg tega bo iz okvira odstranil vir nepotrebne zapletenosti. Nova kategorija izpostavljenosti za enote regionalne in lokalne ravni države ter subjekte javnega sektorja Trenutno se lahko izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja (PSE) ter do enot regionalne in lokalne ravni držav (RGLA) obravnavajo bodisi kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav bodisi kot izpostavljenosti do institucij. Tiste, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij, bi bilo treba prenesti na temeljni pristop IRB v skladu z revidiranimi standardi Basel III in zato zanje veljajo omejitve pri modeliranju, medtem ko za izpostavljenosti, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni države, te omejitve ne veljajo. Da bi zmanjšali nepotrebno zapletenost okvira, zagotovili dosledno obravnavo izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja in enot regionalne in lokalne ravni držav ter preprečili nenamerno variabilnost povezanih kapitalskih zahtev, se predlaga, da se v členu 147(2) oblikuje nova kategorija izpostavljenosti „izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni države ter subjektov javnega sektorja“, v katero bodo razvrščene vse izpostavljenosti do navedenih subjektov (ne glede na njihovo trenutno obravnavo kot izpostavljenosti do države ali kot izpostavljenosti do institucije), in da se za to novo kategorijo izpostavljenosti uporabijo enaka pravila, kot se uporabljajo za splošno kategorijo izpostavljenosti do podjetij, kot je določeno v novem členu 151(11). Zlasti bi se vstopni pragi, ki se uporabljajo za izpostavljenosti do podjetij, na enak način uporabljali za izpostavljenosti, ki spadajo v razred izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni države ter subjektov javnega sektorja v okviru standarda Basel III. Vstopni pragi po naprednem pristopu IRB Členi 160(1), 161(4), 164(4) in 166(8c) se spremenijo, da se uvedejo minimalne vrednosti za lastne ocene parametrov IRB institucij, ki jih te nato uporabijo kot vhodne podatke za izračun tveganju prilagojenih sredstev (tj. vstopni pragi ali minimalne vrednosti). Ti vstopni pragi delujejo kot zaščitni ukrepi za zagotovitev, da kapitalske zahteve ne padejo pod dovolj preudarne ravni, s čimer zmanjšujejo modelsko tveganje, napake pri merjenju, omejitve podatkov in izboljšujejo primerljivost kapitalskih količnikov med institucijami. Kar zadeva parameter tveganja glede verjetnosti neplačila, se obstoječe minimalne vrednosti nekoliko povečajo (z 0,03 % v Basel II na 0,05 % v Basel III). Za parametre tveganja izgube ob neplačilu (v nadaljnjem besedilu: LGD) in CCF pa so minimalne vrednosti nove zahteve, umerjene na preudaren način. Minimalna vrednost LGD za nezavarovane izpostavljenosti do podjetij je določena na 25 %, za nezavarovane splošne izpostavljenosti na drobno pa na 30 %. Za zavarovane izpostavljenosti je določena formula, ki vključuje konservativne odbitke glede na vrsto zavarovanja s premoženjem, medtem ko so minimalne vrednosti CCF, specifične za pristop IRB, določijo pri 50 % CCF, ki se uporablja po standardiziranem pristopu. Obravnava izpostavljenosti do države Doda se nov člen 159a, da se v skladu s standardi Basel III določa, da se novi vstopni pragi (opisani v prejšnjem oddelku), ki se uporabljajo za lastne ocene PD, LGD in CCF institucij, ne uporabljajo za izpostavljenosti do države. Črtanje „faktorja povečanja 1,06“ v formuli za utež tveganja V skladu s standardi Basel III se člena 153(1) in 154(1) spremenita, da se črta „faktor povečanja 1,06“, ki se uporablja za zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje v skladu s pristopi IRB, s čimer se poenostavi izračun in prekliče 6-odstotno umeritveno povečanje uteži tveganja IRB, ki se uporabljajo v sedanjem okviru. Odprava obravnave „dvojnega neplačila“ Členi 153(3), 154(2), 202 in 217 se spremenijo, da se črta metoda dvojnega neplačila, ki se uporablja za nekatere zajamčene izpostavljenosti, pri čemer se ohrani samo ena splošna formula za izračun uteži tveganja in poenostavi okvir, kot je določeno v standardih Basel III. Z manj vgrajenimi opcijami revidirani izračun zagotavlja večjo primerljivost tveganju prilagojenih sredstev med institucijami in zmanjšanje nepotrebne variabilnosti. Uvedba pristopov IRB in trajna delna uporaba V skladu s končnimi standardi Basel III sprejetje pristopov IRB za eno kategorijo izpostavljenosti s strani institucije ni več pogojeno z dejstvom, da bi bilo treba vse kategorije izpostavljenosti iz njene bančne knjige na koncu obravnavati v skladu s pristopom IRB (uvedba IRB), razen za izpostavljenosti, za katere je s pravili dovoljena trajna delna uporaba standardiziranega pristopa za kreditna tveganja, ki jo odobri pristojni organ. To novo načelo se izvaja v členih 148 in 150, kar institucijam omogoča selektivno uporabo pristopov IRB. Da bi se zagotovili enaki konkurenčni pogoji za tiste institucije, ki trenutno obravnavajo svoje izpostavljenosti po enem od pristopov IRB, in institucije, ki jih ne, so v novem členu 494d določene prehodne ureditve, ki institucijam omogočajo, da v triletnem obdobju ponovno uporabljajo standardizirani pristop za kreditna tveganja, če to odobrijo pristojni organi po poenostavljenem postopku. Revidirani parameter tveganja v skladu s temeljnimi pristopi IRB Člen 161(1) se spremeni, da se uvedejo ponovno umerjene vrednosti LGD za nadrejene nezavarovane izpostavljenosti do podjetij (LGD 40 % namesto 45 %). Prav tako se spremeni vrednost LGD za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, da se uskladi z obravnavo po standardih Basel.

Revidirano področje uporabe in metode izračuna lastnih ocen kreditnih konverzijskih faktorjev Člen 166(8), (8a), (8b) in (8d) ter člen 182 se spremenijo, da se revidirajo področje uporabe in metode za izračunavanje lastnih ocen CCF, ki se uporabljajo za določitev vrednosti izpostavljenosti zunajbilančnih postavk, ki niso pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih. Nove določbe zahtevajo zlasti uporabo podatkov iz obdobja 12 mesecev pred neplačilom za izvedbo lastnih ocen CCF in dovoljujejo uporabo lastnih ocen samo za posebne obveznosti, za katere je ustrezni standardizirani CCF nižji od 100 %. Jamstva, ki jih zagotovijo dajalci zavarovanja, obravnavani na podlagi manj izpopolnjenega pristopa Standardi Basel III so znatno spremenili metodologije, ki jih institucije lahko uporabljajo za priznavanje učinkov primernih jamstev na zmanjševanje tveganja, da bi med drugim omejile nabor pristopov in s tem zmanjšale variabilnost kapitalskih zahtev. V ta namen standardi Basel III na splošno določajo, da je utež tveganja, ki se uporabi za zavarovani del izpostavljenosti, tista, ki jo je treba izračunati v skladu s pristopom, uporabljenim za primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja. Kadar za izpostavljenost, ki se obravnava v skladu z naprednim pristopom IRB, jamči dajalec jamstva, ki se obravnava po temeljnem pristopu IRB ali standardiziranem pristopu za kreditna tveganja, priznanje tega jamstva zagotovi zajamčeno izpostavljenost, ki jo je treba obravnavati v okviru temeljnega pristopa IRB oziroma standardiziranega pristopa. Priznavanje jamstev v okviru naprednega pristopa IRB bo treba izvesti z uporabo enega od naslednjih pristopov: ·pristop substitucije uteži tveganja, pri čemer se utež tveganja dolžnika nadomesti z utežjo tveganja dajalca jamstva, če se primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva obravnavajo v okviru standardiziranega pristopa za kreditna tveganja (člen 235a); ·pristop substitucije parametrov tveganja, pri čemer se parametri tveganja dolžnika nadomestijo s parametri tveganja, povezanimi s primerljivimi neposrednimi izpostavljenostmi do dajalca jamstva, če se primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva obravnavajo v skladu s pristopom IRB (člen 236a); ali ·prilagoditev LGD ali obeh ocen PD in LGD (člen 183); v okviru tega pristopa predlog pojasnjuje, da priznanje jamstva ne bi nikoli smelo povzročiti uteži tveganja, ki se uporablja za zajamčeno izpostavljenost in ki je nižja od uteži tveganja pri primerljivi neposredni izpostavljenosti dajalcu jamstva. Namen tega je zagotoviti doslednost okvira v smislu ocene tveganja, pri čemer se prepreči možnost, da bi bila posredna izpostavljenost do določenega dajalca zavarovanja deležna nižje uteži tveganja kot primerljiva neposredna izpostavljenost, kadar je isti dajalec zavarovanja dolžnik. Izpostavljenost iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev v okviru naprednega pristopa IRB Nove omejitve modeliranja v skladu s standardi Basel III so razmeroma omejene, kar zadeva obravnavo izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev v okviru pristopov IRB. Čeprav se pragovi prametrov uporabljajo, ostaja napredni pristop IRB na voljo neodvisno od velikosti dolžnika za razliko od obravnave, ki se uporablja za druge izpostavljenosti do podjetij. Vendar pa se novi pragovi parametrov, ki se uporabljajo za izpostavljenosti do podjetij, uporabljajo tudi za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, ne da bi bile priznane posebne kreditne prakse, ki vključujejo ureditve zavarovanja za zmanjšanje kreditnega tveganja. Zato se vstavi nov člen 495b za postopno uvajanje novih pragov, ki se začne s 50-odstotnim diskontnim faktorjem, ki se v petletnem obdobju postopoma poveča na 100 %. Poleg tega ta člen pooblašča EBA, da oceni ustreznost minimalnih vrednosti PD in LGD, ki se uporabljajo za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, in pooblašča Komisijo, da z delegiranim aktom revidira parametre na podlagi ocene EBA. Omogočitvene klavzule za izpostavljenosti iz naslova zakupa in kreditno zavarovanje Institucije v EU so razvile visoko raven strokovnega znanja in upravljanja tveganja na področju zakupa in uporabe kreditnega zavarovanja, zlasti za namene trgovinskega financiranja. Ker ni ustreznih podatkov, ostaja nejasno, ali so novi parametri tveganja ustrezno umerjeni, da odražajo učinek zmanjševanja tveganja, ki ga ima zavarovanje z zakupom, oziroma katere značilnostmi morajo imeti police za kreditno zavarovanje, da se priznajo kot primerno kreditno zavarovanje. Zato se vstavi nov člen 495c, ki EBA pooblašča, da oceni ustreznost umerjanja tveganja v skladu z Basel III za parametre, ki se uporabljajo za izpostavljenosti iz naslova zakupa, zlasti novih odbitkov pri vrednotenju zavarovanja s premoženjem (t. i. prilagoditve za nestanovitnost) in regulativnih vrednosti za zavarovano LGD. Na Komisijo se prenese pooblastilo za revizijo umerjanja z delegiranim aktom, po potrebi ob upoštevanju poročila EBA. Medtem se za nove parametre tveganja v okviru naprednega pristopa IRB uporablja petletno postopno uvajanje. Poleg tega se vstavi nov člen 495d, ki EBA zadolžuje, da Komisiji poroča o primernosti in uporabi kreditnega zavarovanja kot tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja ter o ustreznih parametrih tveganja, ki bi se morali pri tem uporabljati v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje in temeljnega pristopa IRB. Na podlagi tega poročila mora Komisija po potrebi predložiti zakonodajni predlog o uporabi kreditnega zavarovanja kot tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja. Okvir kreditnega tveganja – tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja Členi 224 do 230 se spremenijo, da se izvajajo pravila in metode iz Basel III za upoštevanje zavarovanja s premoženjem in jamstev v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje in temeljnega pristopa IRB. Zlasti so bili revidirani nadzorni odbitki, ki se uporabljajo za zavarovanje s finančnim premoženjem v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, prav tako so bile revidirane tudi vrednosti zavarovanih LGD in odbitkov pri vrednotenju zavarovanja s premoženjem, ki se uporabljajo za izpostavljenosti, obravnavane po temeljnem pristopu IRB. Člen 213(1), točka (c)(iii), in člen 215(2) se spremenita, da se pojasnijo merila za upravičenost do jamstev oziroma jamstev, zagotovljenih v okviru vzajemnih jamstvenih shem, ali jamstev, ki jih zagotovijo ali posredno jamčijo nekateri subjekti. Ta pojasnila bi morala zlasti dodatno pojasniti upravičenost shem javnega jamstva, vzpostavljenih v okviru koronavirusne krize, kot tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja. Okvir tržnega tveganja Leta 2016 je BCBS objavil prvi sklop revidiranih standardov tržnega tveganja, znan tudi kot temeljni pregled trgovalne knjige, da bi se odpravile ugotovljene pomanjkljivosti okvira kapitalskih zahtev za tržno tveganje za pozicije iz trgovalne knjige. Med spremljanjem učinka standardov temeljnega pregleda trgovalne knjige je BCBS opredelil vrsto vprašanj v zvezi s standardi temeljnega pregleda trgovalne knjige, posledično je januarja 2019 objavil revidirane standarde temeljnega pregleda trgovalne knjige. Komisija je novembra 2016 prvotno predlagala uvedbo zavezujočih kapitalskih zahtev na podlagi standardov temeljnega pregleda trgovalne knjige kot dela CRR II za odpravo pomanjkljivosti okvira tržnega tveganja. Vendar sta se Evropski parlament in Svet glede na poznejšo odločitev BCBS o reviziji teh standardov s časovnimi razporedi, ki niso združljivi z mejniki v pogajalskem procesu o CRR II, dogovorila, da bosta standarde temeljnega pregleda trgovalne knjige prenesla v CRR II samo za namene poročanja. Kapitalske zahteve na podlagi standardov temeljnega pregleda trgovalne knjige bodo uvedene pozneje, in sicer s sprejetjem ločenega zakonodajnega predloga.

Za uvedbo zavezujočih kapitalskih zahtev za tržno tveganje v skladu z revidiranimi standardi temeljnega pregleda trgovalne knjige je bilo sprejetih več sprememb CRR. Predmet urejanja, področje uporabe in opredelitev pojmov Člen 4 se spremeni, da se pojasni opredelitev trgovalne enote. Sestavine kapitala Člen 34 se spremeni tako, da vključuje odstopanje, ki institucijam omogoča, da zmanjšajo skupne dodatne prilagoditve vrednosti v izrednih okoliščinah na podlagi mnenja EBA, da se obravnava procikličnost, vključena v dodatne prilagoditve vrednosti, odštete od navadnega lastniškega temeljnega kapitala. Splošne zahteve, vrednotenje in poročanje Člen 102 se spremeni, da se za namene izračuna kapitalskih zahtev uvedejo pristopi iz temeljnega pregleda trgovalne knjige. Člen 104 se nadomesti, da se spremenijo merila, ki se uporabljajo za uvrščanje pozicij v trgovalno knjigo ali v netrgovalno knjigo (tj. bančno knjigo); uvaja tudi odstopanje, ki instituciji omogoča, da v netrgovalno knjigo razvrsti določene instrumente, ki bi bili sicer razvrščeni v trgovalno knjigo; za odstopanje veljajo zelo strogi pogoji, pristojni organ institucije pa ga mora odobriti. Člen 104a se spremeni, da se podrobneje opredelijo pogoji, ki jih je treba uporabiti za prerazvrstitev instrumenta iz ene knjige v drugo. Člen 104b se spremeni, da se uvede odstopanje, ki institucijam omogoča oblikovanje namenskih trgovalnih enot, ki jim lahko institucije dodelijo izključno pozicije iz netrgovalne knjige, ki so predmet valutnega in blagovnega tveganja. Vstavi se člen 104c, da se podrobno opredeli obravnava varovanja pred valutnim tveganjem v kapitalskih količnikih, ki institucijam omogoča, da se pod določenimi pogoji iz izračuna kapitalskih zahtev za valutno tveganje izključijo nekatere pozicije. Člen 106 se spremeni, da se pojasnijo obstoječe določbe o notranjih prenosih tveganja. Splošne določbe Člen 325 se spremeni, da se uvedejo zavezujoče kapitalske zahteve za tržno tveganje na podlagi pristopov iz temeljnega pregleda trgovalne knjige iz poglavij 1a (alternativni standardizirani pristop ali A-SA), 1b (pristop alternativnega notranjega modela ali A-IMA) in 2 do 4 (poenostavljeni standardizirani pristop ali SSA) ter pogoji za njihovo uporabo in pogostost izračuna kapitalskih zahtev. Za institucije se uvede tudi odstopanje od izračuna kapitalskih zahtev za pozicije, ki so predmet valutnega tveganja in se odštejejo od njihovega kapitala. Člen 325a se spremeni, da se uvedejo merila primernosti za uporabo poenostavljenega standardiziranega pristopa. Člen 325b pojasnjuje izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje na konsolidirani podlagi. Alternativni standardizirani pristop Člen 325c se spremeni, da se uvedejo dodatne kvalitativne zahteve v zvezi z validacijo, dokumentiranjem in upravljanjem pristopa A-SA. Člen 325j se spremeni, da se pojasnijo nekateri elementi končnih standardov temeljnega pregleda trgovalne knjige v zvezi z obravnavo naložb v sklade (tj. kolektivni naložbeni podjemi ali KNP) in uvedejo nekatere ciljno usmerjene prilagoditve izračuna kapitalskih zahtev za te pozicije za zagotovitev, da obravnava KNP po standardiziranem pristopu ne povečuje nesorazmerno zapletenosti izračuna in je manj obremenilna, saj imajo KNP ključno vlogo pri spodbujanju osebnega varčevanja, bodisi za večje naložbe bodisi za upokojitev. Ti cilji se dosežejo z določitvijo, da bi morale institucije vsak mesec uporabiti pristop vpogleda za tiste pozicije v KNP, ki jih ta pristop zadeva, in z omogočanjem institucijam, da pod posebnimi pogoji uporabijo podatke, ki jih zagotovijo zadevne tretje osebe, pri izračunu kapitalskih zahtev v skladu s pristopom vpogleda. Poleg tega člen 325j v okviru pristopa na podlagi mandata uvede mandat za EBA, da podrobneje opredeli tehnične elemente, ki jih morajo institucije uporabiti za oblikovanje hipotetičnega portfelja, ki se uporablja pri izračunu kapitalskih zahtev. Člen 325q se spremeni, da se pojasni obravnava dejavnikov vega valutnega tveganja. Člen 325s se spremeni, da se prilagodi formula za občutljivost na vega tveganje. Člen 325t se spremeni, da se občutljivosti, ki se uporabljajo za izračun kapitalskih zahtev, dodatno uskladijo s tistimi, ki se uporabljajo za upravljanje tveganj institucije. Določba v zvezi z nelistinjenimi kreditnimi in lastniškimi izvedenimi finančnimi instrumenti, s katerimi se trguje na borzi, se prestavi iz člena 325ab v ustreznejši člen 325v. Členi 325y, 325am, 325ah in 325ak se spremenijo podobno, da se pojasni razvrstitev kategorij kreditne kakovosti v okviru pristopa A-SA. Člen 325ae se spremeni, da se pojasni obravnava dejavnika tveganja inflacije in dejavnikov medvalutnega tveganja osnove.

Člena 325ah in 325ak se spremenita, da se pojasnijo uteži tveganja kritih obveznic (tako zunanje ocenjenih kot neocenjenih). Člena 325ai in 325aj se spremenita, da se pojasni vrednost korelacijskih parametrov. Člen 325as se spremeni, da se uvede nižja utež tveganja za dejavnike delta blagovnega tveganja v zvezi s trgovanjem z emisijami ogljika. V skladu s končnimi standardi Basel III so pravice do emisije izenačene s pogodbami o električni energiji, kar bi lahko bilo preveč konservativno glede na pretekle podatke, pomembne za trg EU za pravice do emisije. Z vzpostavitvijo rezerve za stabilnost trga, ki jo je Komisija uvedla leta 2015, se je stabilizirala nestanovitnost cen pravic iz sistema trgovanja z emisijami. To upravičuje oblikovanje posebne kategorije tveganja za pravice iz sistema trgovanja z emisijami v okviru A-SA, ki se razlikuje od električne energije, z nižjo utežjo tveganja, ki znaša 40 %, da bi bolje odražala dejansko nestanovitnost cen tega blaga, specifičnega za EU. Člen 325ax se spremeni, da se pojasnijo uteži tveganja za občutljivosti na dejavnike vega tveganja. Pristop alternativnega notranjega modela Člen 325az se spremeni, da se pojasnijo pogoji, ki jih morajo institucije izpolnjevati, da bi dobile dovoljenje za uporabo A-IMA za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje. Člen 325ba se spremeni, da se uvede formula za združevanje kapitalskih zahtev, izračunanih v skladu z A-IMA. Člen 325bc se spremeni, da se za EBA uvede mandat za pripravo regulativnega tehničnega standarda za določitev meril za uporabo vhodnih podatkov v modelu za merjenje tveganj. Člen 325be se spremeni, da se določijo nova pooblastila pristojnih organov v zvezi z oceno primernosti dejavnikov tveganja za modeliranje, ki jo izvedejo institucije, ki uporabljajo A-IMA. Člen 325bf se spremeni, da se uvedejo nova pooblastila za pristojne organe za obravnavo pomanjkljivosti v modelu in v zvezi z zahtevami glede testiranja za nazaj, ki ga izvajajo institucije, ki uporabljajo A-IMA. Člen 325bg se spremeni, da se uvedejo zavezujoče zahteve po pripisu dobičkov in izgub, ki ga izvajajo institucije, ki uporabljajo A-IMA. Člen 325bh se spremeni, da se uvedejo prilagoditve za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje za pozicije KNP v okviru A-IMA, zlasti za zagotovitev, da bi bilo več KNP primernih v okviru pristopa. Podobno kot pri spremembah obravnave KNP v okviru pristopa A-SA lahko institucije pod posebnimi pogoji pri izračunu kapitalskih zahtev v skladu s pristopom vpogleda uporabijo podatke, ki jih zagotovijo zadevne tretje osebe, pri čemer morajo pristop vpogleda uporabljati najmanj enkrat na teden. Člen 325bi se spremeni, da se pojasnijo odgovornosti enote za nadzor tveganja in enote za validacijo v zvezi s sistemom upravljanja tveganj. Člen 325bp se spremeni, da se dodatno pojasnijo primeri, v katerih imajo institucije dovoljenje za uporabo modela IRB za oceno verjetnosti neplačila in izgube ob neplačilu za izračun kapitalske zahteve za tveganje neplačila. Členi 337, 338, 352 in 361 se spremenijo, da se nadomestijo ali črtajo določbe, ki niso več pomembne za uporabo SSA. Uporaba notranjih modelov za izračun kapitalskih zahtev Poglavje 5 se črta, ker se sedanji pristop notranjih modelov, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje, nadomesti z A-IMA iz poglavja 1b. Delegirani in izvedbeni akti Glede na negotovost, ali bodo glavne jurisdikcije pri izvajanju temeljnega pregleda trgovalne knjige odstopale od končnih standardov Basel III, in glede na pomembnost, da se v praksi zagotovijo enaki konkurenčni pogoji med institucijami s sedežem v Uniji in institucijami v drugih državah, člen 461a pooblašča Komisijo, da sprejme delegirane akte o spremembi pristopov za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje in za spremembo datuma začetka uporabe teh pristopov, da se uskladijo z mednarodnim razvojem. Okvir tveganja za prilagoditev kreditnega vrednotenja

Prilagoditev kreditnega vrednotenja (v nadaljnjem besedilu: CVA) je računovodska prilagoditev cene posla z izvedenimi finančnimi instrumenti po pošteni vrednosti, katere namen je ustvariti rezervacijo za morebitne izgube zaradi poslabšanja kreditne sposobnosti nasprotne stranke v tem poslu. Med veliko finančno krizo so številne sistemsko pomembne banke utrpele znatne izgube pri prilagoditvi kreditnega vrednotenja svojih portfeljev izvedenih finančnih instrumentov zaradi istočasnega poslabšanja kreditne sposobnosti številnih nasprotnih strank. Posledično je BCBS leta 2011 v okviru prvega sklopa reform Basel III uvedel nove standarde za izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA za zagotovitev, da bodo imele banke v prihodnosti dovolj kapitala za kritje tveganja CVA. Ti baselski standardi so bili z uredbo o kapitalskih zahtevah leta 2013 preneseni v pravo Unije. Vendar so banke in nadzorniki izrazili pomisleke, da standardi iz leta 2011 niso ustrezno zajeli dejanskega tveganja CVA, ki so mu bile izpostavljene banke. V zvezi s temi standardi so bile izražene zlasti tri specifične kritike: (i) da pristopi, določeni v teh standardih, niso dovolj občutljivi na tveganja, (ii) da ne priznavajo modelov CVA, ki so jih razvile banke za računovodske namene, in (iii) da pristopi, določeni v teh standardih, ne zajemajo tržnega tveganja, ki je sestavni del poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti z nasprotno stranko. Za odpravo teh pomislekov je BCBS decembra 2017 objavil revidirane standarde kot del končnih reform Basel III in v revidirani objavi julija 2020 dodatno prilagodil njihovo umerjanje. Za uskladitev s standardi BCBS iz leta 2020 se uvede več sprememb CRR. V členu 381 se uvede opredelitev tveganja CVA, da se zajameta tako tveganje kreditnega razmika nasprotne stranke institucije kot tržno tveganje portfelja poslov, s katerim zadevna institucija trguje z zadevno nasprotno stranko. Člen 382 se spremeni, da se pojasni, za katere posle financiranja z vrednostnimi papirji veljajo kapitalske zahteve za tveganje CVA. Poleg tega se uvede nova določba, ki od institucij zahteva, da poročajo o rezultatih izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA za posle, izvzete v skladu z navedenim členom. Dodatno je določeno, da imajo institucije, ki zavarujejo tveganje CVA teh izvzetih poslov pred tveganjem, diskrecijsko pravico, da izračunajo kapitalsko zahtevo za tveganje CVA za te posle, pri čemer upoštevajo zadevna primerna zavarovanja pred tveganjem. Nazadnje se uvedejo novi mandati za EBA, da bi pripravil smernice, ki bodo nadzornikom pomagale opredeliti prekomerno tveganje CVA, ter regulativne tehnične standarde za določitev pogojev za ocenjevanje pomembnosti izpostavljenosti tveganju CVA, ki izhajajo iz poslov financiranja z vrednostnimi papirji po pošteni vrednosti. Vstavi se člen 382a, da se določijo novi pristopi, ki bi jih morale institucije uporabiti za izračun svojih kapitalskih zahtev za tveganje CVA, ter pogoji za uporabo kombinacije teh pristopov. Člen 383 se nadomesti, da se uvedejo splošne zahteve za uporabo standardiziranega pristopa za izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA ter opredelitev regulativne CVA za ta namen. Vstavijo se členi 383a do 383x, da se podrobneje opredelijo tehnični elementi standardiziranega pristopa. Člen 384 se nadomesti, da se uvede temeljni pristop za izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA v skladu s standardi Basel III. Člen 385 se nadomesti za uvedbo poenostavljenega pristopa za izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA ter meril primernosti za uporabo poenostavljenega pristopa. Nazadnje, člen 386 se spremeni tako, da odraža nove zahteve, ki se uporabljajo za primerna varovanja pred tveganjem za namene kapitalskih zahtev za tveganje CVA. Okvir pragov minimalnih odbitkov za posle financiranja z vrednostnimi papirji Posli financiranja z vrednostnimi papirji imajo ključno vlogo v finančnem sistemu Unije, saj finančnim institucijam omogočajo, da upravljajo svoj likvidnostni položaj in podprejo svoje dejavnosti vzdrževanja trga v zvezi z vrednostnimi papirji. Posli financiranja z vrednostnimi papirji so pomembni tudi za centralne banke, saj jim te transakcije omogočajo, da svoje načrte denarne politike prek finančnih institucij posredujejo realnemu gospodarstvu. Vendar lahko posli financiranja z vrednostnimi papirji udeležencem na trgu tudi omogočijo, da vedno znova povečajo svoje pozicije s ponovnim vlaganjem zavarovanja z denarnimi sredstvi oziroma ponovno uporabo zavarovanja, ki ni v obliki denarnih sredstev. Za obvladovanje tveganja kopičenja prevelikega finančnega vzvoda zunaj bančnega sektorja je Odbor za finančno stabilnost (FSB) leta 2013 objavil priporočilo svojim jurisdikcijam članicam, naj uvedejo minimalne odbitke pri vrednotenju zavarovanja s premoženjem za nekatere necentralno obračunane posle financiranja vrednostnih papirjev, s katerimi trgujejo banke in nebanke. V skladu s tem priporočilom bi vsaka jurisdikcija po lastni presoji uvedla take minimalne odbitke pri vrednotenju zavarovanja s premoženjem, bodisi neposredno prek ureditve trga bodisi posredno prek bolj kaznovalne kapitalske zahteve; Slednjo možnost je leta 2017 razvil BCBS v okviru končnih reform Basel III. Vendar je bilo v priporočilih EBA v posebnem poročilu o uvajanju okvira pragov minimalnih odbitkov za posle financiranja z vrednostnimi papirji v pravo Unije in v priporočilih ESMA v poročilu o poslih financiranja z vrednostnimi papirji in finančnem vzvodu v EU poudarjeno, da ni jasno, kakšen vpliv bi imela uporaba takega okvira na institucije. V teh priporočilih so bili izraženi tudi pomisleki, da bi uporaba tega okvira za nekatere vrste poslov financiranja z vrednostnimi papirji lahko povzročila neželene posledice za te finančne dejavnosti. Poleg tega še ni jasno, ali bi bilo okvir za institucije primerneje uporabljati v obliki bolj kaznovalno kapitalsko zahtevo ali kot ureditev trga. Uporaba okvira za institucije kot bolj kaznovalne kapitalske zahteve bi institucijam, ki ne bi upoštevale navedenih pragov minimalnih odbitkov, dovolila opravljanje teh finančnih dejavnosti ob plačilu kazni. Druga možnost, uporaba okvira kot ureditve trga, bi zagotovila enake konkurenčne pogoje za vse udeležence na trgu, če bi se Unija odločila uvesti podobno ureditev trga za zadevne posle financiranja z vrednostnimi papirji med nebankami, kot je priporočil tudi Odbor za finančno stabilnost v svojem zgoraj navedenem poročilu iz leta 2013. Glede na navedeno se v členu 519c uvede mandat za EBA, da mora v tesnem sodelovanju z ESMA poročati Komisiji o ustreznosti izvajanja okvira pragov minimalnih odbitkov za posle financiranja z vrednostnimi papirji v Uniji. Na podlagi tega poročila bo Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu po potrebi predložila zakonodajni predlog. Operativno tveganje Nov standardizirani pristop, ki bo nadomestil vse obstoječe pristope za operativno tveganje BCBS je revidiral mednarodni standard o operativnem tveganju, da bi odpravil pomanjkljivosti, ki so se pokazale zaradi finančne krize v letih 2008 in 2009. Poleg pomanjkanja občutljivosti na tveganja v standardiziranih pristopih je bilo ugotovljeno pomanjkanje primerljivosti, ki izhaja iz številnih praks notranjega modeliranja v okviru naprednih pristopov merjenja (v nadaljnjem besedilu: AMA). Glede na navedeno in da bi se izboljšala enostavnost okvira, so bili vsi obstoječi pristopi za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje nadomeščeni z enotnim pristopom, ki ne temelji na modelih in naj bi ga uporabljale vse institucije. Čeprav uporaba modelov, kot so modeli, razviti v okviru pristopa AMA, v tem novem okviru za določitev kapitalskih zahtev za operativno tveganje ni več mogoča, bodo imele institucije še vedno diskrecijsko pravico, da te modele uporabijo za namene procesa ocenjevanja ustreznosti notranjega kapitala. Novi standardizirani pristop se v Uniji izvaja z nadomestitvijo dela 3, naslov III, CRR. Poleg tega se dodatno prilagodijo številni drugi členi CRR, zlasti (i) da se uvedejo jasne in usklajene opredelitve v zvezi z operativnim tveganjem (člen 4(1), točke (52a), (52b) in (52c)), kot je priporočil EBA v svojem odgovoru na prošnjo Komisije za nasvet iz leta 2019, in (ii) da se upošteva nadomestitev naslova III po celotni uredbi CRR (črtajo se na primer prejšnji sklici na naslov III v členu 20). Nazadnje, EBA se dodeli mandat, da Komisiji poroča o uporabi zavarovanja v okviru revidiranega okvira za operativno tveganje (člen 519d). To poročilo je potrebno, saj so se v nadzorni skupnosti pojavili nekateri pomisleki glede tega, ali novi standardizirani pristop za operativno tveganje lahko omogoča regulativno arbitražo z uporabo zavarovanja. Izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje V skladu s končnimi standardi Basel III novi standardizirani pristop združuje kazalnik, ki temelji na velikosti poslovanja institucije (sestavina kazalnika poslovanja), s kazalnikom, ki upošteva pretekle izgube te institucije. Revidirani baselski standard predvideva več diskrecijskih pravic glede tega, kako se lahko slednji kazalnik uporablja. Jurisdikcijam pri izračunu kapitala za pokrivanje operativnega tveganja za vse zadevne institucije ni treba upoštevati preteklih izgub ali pa lahko podatke o preteklih izgubah dodatno upoštevajo za institucije, ki so manjše od določene velikosti poslovanja. Da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji v Uniji in poenostavi izračun kapitala za pokrivanje operativnega tveganja, se za izračun minimalnih kapitalskih zahtev te diskrecijske pravice izvajajo usklajeno, pri čemer se ne upoštevajo podatki o preteklih izgubah iz poslovanja za vse institucije. Izračun sestavine kazalnika poslovanja je določen v novem poglavju 1 naslova III (novi členi 312 do 315). V Uniji bodo minimalne kapitalske zahteve za operativno tveganje temeljile izključno na sestavini kazalnika poslovanja (člen 312). Izračun sestavine kazalnika poslovanja, ki temelji na tako imenovanem kazalniku poslovanja, je določen v členu 313, medtem ko je določitev kazalnika poslovanja, vključno z njegovimi sestavnimi deli in morebitnimi prilagoditvami zaradi združitev, prevzemov ali odsvojitev, določena v členih 314 in 315.

Zbiranje in upravljanje podatkov Novo poglavje 2 (novi členi 316 do 323) določa pravila o zbiranju in upravljanju podatkov. Z vidika sorazmernosti so te zahteve razdeljene na pravila, ki se uporabljajo za vse institucije, kot so določbe o okviru za upravljanje operativnega tveganja (člen 323), ter pravila, ki so pomembna samo za institucije, ki morajo razkriti tudi podatke o preteklih izgubah (člen 446(2)) in morajo zato hraniti niz podatkov o izgubah (člen 317). V Uniji bodo morale v skladu z odgovorom EBA na prošnjo Komisije za nasvet iz leta 2019 vse institucije s kazalnikom poslovanja, enakim ali večjim od 750 milijonov EUR, hraniti niz podatkov o izgubah in izračunati svoje letne izgube iz operativnega tveganja za namene razkritja. Da bi nov okvir ostal sorazmeren, bodo pristojni organi lahko odobrili opustitev te zahteve, razen če kazalnik poslovanja institucije presega 1 milijardo EUR (člen 316). Da bi se sčasoma zagotovila določena stabilnosti, zlasti da se prepreči, da bi začasno zmanjšanje velikosti kazalnika poslovanja neupravičeno vplivalo na to oceno, bo zadevni kazalnik poslovanja najvišji kazalnik poslovanja, sporočen v zadnjih dveh letih. Elementi, ki so pomembni za izračun letne izgube iz operativnega tveganja, so podrobneje opredeljeni v členih 318 do 321. Člen 318 določa določitev „bruto izgube“ in „neto izgube“, člen 319 pa vsebuje zadevne pragove za podatke o izgubi v višini 20 000 EUR in 100 000 EUR. Nekaterih izrednih dogodkov operativnega tveganja, ki niso več pomembni za profil tveganj institucije, ni treba upoštevati, če so izpolnjeni vsi s tem povezani pogoji in je nadzornik institucije za to dal dovoljenje (člen 320). Podobno mora institucija morda vključiti dodatne izgube, na primer v zvezi s prevzetimi ali združenimi subjekti (člen 321). Točnost in izčrpnost podatkov o izgubi institucije sta bistveni. Zato bodo morali nadzorniki redno pregledovati kakovost podatkov o izgubi (člen 322). Količnik finančnega vzvoda Izračun vrednosti izpostavljenosti izvedenih finančnih instrumentov Od sprejetja Uredbe (EU) 2019/876 je BCBS dodatno revidiral en posebni vidik svojega okvira za količnik finančnega vzvoda. Za lažje opravljanje storitev kliringa za stranke je bila junija 2019 za namene količnika finančnega vzvoda spremenjena obravnava izvedenih finančnih instrumentov, pri katerih se izvede kliring za stranke. V skladu s spremenjenimi pravili je obravnava teh izvedenih finančnih instrumentov na splošno usklajena z obravnavo, določeno v okviru standardiziranega pristopa za kreditno tveganje nasprotne stranke (v nadaljnjem besedilu: SA-CCR) v okviru, ki temelji na tveganju. Komisija je v poročilu o količniku finančnega vzvoda iz februarja 2021 ugotovila, da je bilo primerno prilagoditi izračun mere skupne izpostavljenosti, da se obravnava izvedenih finančnih instrumentov, za katere je izveden kliring za stranke, uskladi z mednarodno dogovorjenimi standardi. Zato se člen 429c ustrezno spremeni. Izračun vrednosti izpostavljenosti zunajbilančnih postavk Glede na predlagane spremembe členov 4 in 111(1) CRR ni več treba določiti minimalnega konverzijskega faktorja 10 % za nekatere zunajbilančne postavke v okviru količnika finančnega vzvoda. Zato se odstopanje iz člena 429f(3) črta. Običajni nakupi in prodaje, ki čakajo na poravnavo Določbe v zvezi z običajnimi nakupi in prodajami, ki čakajo na poravnavo, se spremenijo, da se ta pravila bolje uskladijo s standardi Basel III, zlasti s pojasnitvijo, da se te določbe uporabljajo za finančna sredstva in ne samo za vrednostne papirje. Člena 429(6) in 429g(1) CRR se ustrezno spremenita. Okoljska, socialna in upravljavska tveganja Institucije imajo ključno vlogo pri prizadevanju Unije za spodbujanje dolgoročnega prehoda na trajnostni razvoj na splošno in zlasti za podpiranje pravičnega prehoda na neto ničelne emisije toplogrednih plinov v gospodarstvu Unije do leta 2050. Ta prehod prinaša nova tveganja, ki jih je treba razumeti in ustrezno obvladovati na vseh ravneh. Pospešen prehod na bolj trajnostno gospodarstvo lahko znatno vpliva na podjetja, saj povečuje tveganja za posamezne institucije in za finančno stabilnost na splošno. Vplivi človekovega vedenja na podnebje, kot so emisije toplogrednih plinov ali nadaljevanje netrajnostnih gospodarskih praks, so dejavniki fizičnih tveganj, ki lahko povečajo verjetnost okoljskih nevarnosti in njihovih socialno-ekonomskih učinkov. Institucije so izpostavljene tudi tem fizičnim tveganjem, ki imajo medsebojen vpliv s tveganji prehoda, saj se, v kolikor so vse druge okoliščine enake, pričakuje, da se bodo fizična tveganja zmanjšala tekom izvajanja politik prehoda. Vendar se lahko zgodi nasprotno, kadar se ukrepi ne sprejmejo, kar pomeni, da se bodo povečala fizična tveganja, kadar je tveganje prehoda majhno in izvajanje politik, povezanih s prehodom, traja dlje. Za spodbujanje ustreznega razumevanja in obvladovanja tveganj glede trajnostnosti, ki se običajno imenujejo okoljska, socialna in upravlja