[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 27.11.2009

COM(2009)658 konč.

Predlog

ODLOČBA SVETA

o dopolnitvi Zakonika o schengenskih mejah glede varovanja zunanjih meja na morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OKVIR PREDLOGA

Ozadje

Komisija je leta 2007 izvedla študijo, v kateri je analizirala mednarodni pravni okvir za varovanje zunanjih meja na morju in ovire za njegovo učinkovito izvajanje. Nato je pooblastila neformalno skupino, ki so jo sestavljali strokovnjaki iz držav članic, agencije Frontex, Urada visokega komisarja ZN za begunce ter Mednarodne organizacije za migracije, da pripravi smernice za operacije agencije Frontex na morju.

Svet PNZ je septembra 2007 izrazil podporo skupini. Pozval je „Komisijo, agencijo Frontex in države članice, naj v okviru prednostnih nalog zaključijo analizo pomorskega prava, potrebno za skupne operacije agencije Frontex, ter [pozval] Komisijo, naj Svetu predloži poročilo še pred koncem leta“.

Skupina se je med julijem 2007 in aprilom 2008 petkrat sestala ter pripravila „Osnutek smernic za operacije agencije Frontex na morju“. Udeleženci se niso uspeli sporazumeti o nekaterih vprašanjih, kot so vključitev človekovih pravic in pravic beguncev, vloga agencije Frontex ter predhodna določitev mest za izkrcanje migrantov.

V prepričanju, da bodo razlike med državami članicami onemogočile oblikovanje smernic, je Komisija na podlagi rezultatov neformalne strokovne skupine pripravila osnutek odločbe. Osnutek temelji na členu 12 Zakonika o schengenskih mejah, na podlagi katerega lahko Komisija v skladu s postopkom komitologije (regulativni odbor in Evropski parlament, ki ima pravico do nadzora) sprejema določila o varovanju meja.

Posvetovanje z Odborom za Zakonik o schengenskih mejah

Osnutek odločbe je bil predložen Odboru za Zakonik o schengenskih mejah, ki je o njem razpravljal 23. in 24. februarja 2009. Več držav članic je osnutku močno nasprotovalo, in sicer predvsem zato, ker naj bi Komisija prekoračila pooblastila, ki jih ima na podlagi Zakonika o schengenskih mejah. Druge države članice pa so izrazile trdno podporo, zlasti glede varstva človekovih pravic in pravic beguncev. Nekatere države članice še niso zaključile notranjih posvetovanj in so imele tudi pomisleke glede osnutka.

Ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta iz junija 2009, v katerih je poudarjeno, da je treba „okrepiti operacije za nadzor meja, ki jih usklajuje Frontex, ter določiti jasna pravila za delovanje skupnih patrulj in izkrcavanje rešenih oseb“, je Komisija sklenila nadaljevati postopek komitologije. 19. oktobra je odboru predložila spremenjeno različico osnutka odločbe, v kateri je upoštevala nekatere pomisleke držav članic. Glavne spremembe so bile:

- smernice je v celoti vsebovala priloga, ki naj bi bila sestavni del operativnega načrta, ki ga sprejmejo sodelujoče države članice in agencija Frontex;

- načelo nevračanja je bilo na novo oblikovano in se uporabi v primerih, kadar obstajajo utemeljeni razlogi za domnevo, da bodo osebe preganjane ali podvržene drugim oblikam nečloveškega ali ponižujočega ravnanja;

- določbe o zajetju ter iskanju in reševanju med operacijami varovanja so bile poenostavljene;

- osnutek daje prednost izkrcanju v tretjih državah (če je to v skladu z načelom nevračanja); če to ni mogoče, izkrcanje poteka na geografsko najbližjem mestu.

Odbor je bil pozvan, da na seji 19. oktobra da uradno mnenje o osnutku odločbe. Osem držav članic je glasovalo za osnutek (67 glasov), sedem držav članic je glasovalo proti (116 glasov), štiri države članice so se vzdržale, pet držav članic pa ni bilo zastopanih. Prag, ki je potreben za izdajo mnenja odbora (223 glasov), ni bil dosežen.

RAZLOGI ZA PREDLOG IN NJEGOVI CILJI

Ta predlog spada v naslednjo fazo postopka komitologije, v kateri mora Komisija Svetu in Evropskemu parlamentu nemudoma predložiti predlog odločbe Sveta, ki vsebuje besedilo osnutka, o katerem je glasoval odbor.

Predlog naj bi zagotovil enotno uporabo mednarodnih pravil (Konvencija o pomorskem mednarodnem pravu, Konvencija o varstvu človeškega življenja na morju, Konvencija o iskanju in reševanju na morju, mednarodno begunsko pravo ter mednarodno pravo na področju temeljnih človekovih pravic) za operacije varovanja meja na morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje agencija Frontex, v vseh državah članicah, ki sodelujejo v teh operacijah. Poleg tega naj bi se s predlogom vzpostavila regulativna podlaga, ki bi državi članici omogočala varovanje meja na morju druge države članice.

V sklepih Evropskega sveta z dne 29. in 30. oktobra 2009 je bila ponovno omenjena potreba po „jasnih pravilih delovanja v skupnih operacijah na morju, pri čemer je treba v skladu z mednarodnim pravom ustrezno poskrbeti za zaščito ljudi v stiski, ki potujejo v t. i. mešanih tokovih“.

Namen predloga je rešitev naslednjih težav:

- nekatere države članice, člani Evropskega parlamenta, akademiki in združenja dvomijo o tem, ali se v operacijah agencije Frontex spoštujejo temeljne pravice ter pravice beguncev (zlasti glede prepovedi vračanja in dostopa do azilnih postopkov). Sprašujejo se, katero pravo se uporabi v takih situacijah, predvsem na odprtem morju, ter katera jamstva zagotavljajo dejansko spoštovanje teh pravic. Pri izvajanju Zakonika o schengenskih mejah je treba dejansko spoštovati temeljne pravice, vendar ta obveznost ni izrecno določena za operacije varovanja. Države članice različno razlagajo načelo nevračanja. Tako na primer nekatere države članice oporekajo uporabi tega načela mednarodnega prava v mednarodnih vodah;

- namen predloga je izrecno določiti obveznost spoštovanja temeljnih pravic in pravic beguncev v operacijah varovanja agencije Frontex. Predlog uvaja prepoved vračanja oseb, ki jim grozi preganjanje ali druge oblike nečloveškega ali ponižujočega ravnanja. Ta prepoved velja ne glede na pravni status voda, kjer se osebe nahajajo;

- predlog odločbe ustvarja pravno podlago v pravu Skupnosti za izvajanje vrste pooblastil, potrebnih za učinkovito uporabo člena 12 Zakonika o schengenskih mejah, na primer za iskanje in zajetje plovil. Določeni so pogoji za tako ukrepanje v različnih morskih območjih, vključno z mednarodnimi vodami. Ti pogoji vključujejo ustrezna pravila mednarodnega prava ter tako prispevajo k njihovemu učinkovitemu in enotnemu izvajanju v operacijah agencije Frontex (dovoljenje obalne države, preverjanje pravice ladje do plovbe pod zastavo določene države, dovoljenje države zastave, plovila brez zastav itd.);

- pomorske operacije, ki jih usklajuje agencija Frontex, večinoma postanejo operacije iskanja in reševanja. Vendar Frontex ni agencija za iskanje in reševanje; njena naloga je pomoč pri izvajanju predpisov o nadzoru meja. Dejstvo, da operacije postanejo operacije iskanja in reševanja, jih v praksi izključi s področja usklajevanja agencije Frontex in prava Skupnosti. Obveznost nudenja pomoči na morju ter pristojnosti organov za iskanje in reševanje so določene v mednarodnem pravu, države članice pa teh pravil ne razlagajo niti ne uporabljajo enotno;

- predlog odločbe naj bi zagotovil spoštovanje mednarodne obveznosti nudenja pomoči ter uporabo sistema iskanja in reševanja. Določa načelo sodelovanja z organi za iskanje in reševanje že pred začetkom operacije. V predlogu je določeno tudi, s katerim organom za iskanje in reševanje je treba vzpostaviti stik, kadar se pristojni organ ne odzove, tako da vse sodelujoče enote vzpostavijo stik z istim organom za iskanje in reševanje;

- razlike med državami članicami so vidne tudi pri opredelitvi situacij, v katerih je potrebna pomoč: v nekaterih državah članicah mora plovilo toniti, v drugih zadošča, da je plovilo nesposobno za plovbo; v nekaterih državah članicah morajo osebe na krovu prositi za pomoč, v drugih to ni potrebno. Predlog temelji na sistemu iskanja in reševanja ter določa, da je treba ob katerem koli vprašanju glede varnosti plovila ali osebe takoj vzpostaviti stik z organi za iskanje in reševanje ter jim posredovati vse potrebne informacije za odločitev, ali gre za situacijo iskanja in reševanja;

- odločanje, kam prepeljati rešene osebe, je težko vprašanje ter ena od slabosti sistema iskanja in reševanja. Spremembe iz leta 2004 zahtevajo od vseh držav, da sodelujejo pri reševanju situacij iskanja in reševanja. Država, ki je pristojna na območju iskanja in reševanja, mora v sodelovanju z drugimi državami odločiti, kam naj se prepeljejo rešene osebe. Ena država članica ni sprejela teh sprememb. Sporna točka je bilo vprašanje, kje naj se rešene osebe izkrcajo, če država, pristojna na območju iskanja in reševanja, ne izpolni svojih obveznosti. Nekatere države članice ne želijo sodelovati v operacijah, ker se bojijo, da bodo morale rešene osebe prepeljati na svoje ozemlje. Predlog odločbe si prizadeva rešiti take situacije in določa, da se v primeru, kadar izkrcanje v tretji državi ni mogoče, osebe izkrcajo v državi članici, ki je gostiteljica operacije.

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

Pravna podlaga

Pravna podlaga predloga je člen 12(5) Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah)[1], na podlagi katerega lahko Komisija sprejema dodatna določila, ki urejajo varovanje, v skladu z regulativnim postopkom, v katerega je vključen Evropski parlament, ki ima pravico do nadzora.

Predlog ureja varovanje meja na morju v okviru operacij agencije Frontex, ki je pristojna za usklajevanje operativnega sodelovanja med državami članicami pri izvajanju Zakonika o schengenskih mejah. Te operacije so zajete v Zakoniku o schengenskih mejah, usklajuje jih agencija Skupnosti, plačane pa so iz proračuna Skupnosti. Sprejetje dodatnih določil, ki urejajo varovanje, v skladu s postopkom komitologije je izrecno določeno v členu 12 Zakonika. Samoumevno je, da je pri varovanju meja na morju treba spoštovati pomorsko mednarodno pravo ( international law of the sea in international maritime law ). Poleg tega se v takih operacijah ne smejo kršiti človekove pravice in pravice beguncev, ki jih priznava Zakonik. Predlog je do potankosti skladen s tem mednarodnim pravnim okvirom: njegov cilj je povečati spoštovanje teh načel pri izvajanju operacij, hkrati pa zagotoviti enotno uporabo pravnega okvira v vseh operativnih enotah, ki sodelujejo v takih operacijah.

Subsidiarnost in sorazmernost

Predlog odločbe se nanaša na področje, ki ne spada v izključno pristojnost Skupnosti, zato je treba spoštovati načelo subsidiarnosti. Skladen mora biti tudi z načelom sorazmernosti.

Države članice same ne morejo doseči ciljev predloga, zato je treba sprejeti pravila Skupnosti.

Predlog ureja varovanje meja na morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje agencija Frontex, ne ureja pa dejavnosti varovanja, ki jih izvajajo države članice posamično ali v sodelovanju z drugimi državami zunaj navedenega okvira.

Izbira instrumentov

Predlagani instrument: odločba Sveta.

Izbrani pravni instrument je odločba, ker ustvarja obveznosti za države članice, na katere je naslovljena, zlasti glede varovanja zunanjih meja v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje agencija Frontex.

Vsebina

Člen 1 določa, da varovanje meja na morju v okviru operacij agencije Frontex poteka v skladu s smernicami iz priloge, ki so sestavni del operativnega načrta za vsako operacijo.

- Oddelek 2 vsebuje kratek opis vsebine priloge.

SKLADNOST Z DRUGIMI POLITIKAMI SKUPNOSTI

Predlog je skladen z drugimi politikami Skupnosti, predvsem z zunanjo politiko in skupno prometno politiko Evropske unije. Prav tako je skladen s celostno pomorsko politiko Evropske unije.

POSVETOVANJE IN OCENA UČINKA

Posvetovanje z zunanjimi strokovnjaki

Predlog odločbe v veliki meri temelji na rezultatih neformalne strokovne skupine, ki se je na podlagi pooblastila Komisije sestajala v letih 2007 in 2008, sestavljali pa so jo strokovnjaki iz držav članic, agencije Frontex, Urada visokega komisarja ZN za begunce ter Mednarodne organizacije za migracije.

Ocena učinka

Ocena učinka ni bila opravljena, ker predlog v glavnem vsebuje in pojasnjuje veljavna mednarodna pravila ter pravila Skupnosti.

OCENA

Ocena izvajanja odločbe ni načrtovana.

FINANČNO POROČILO IN OCENA TVEGANJA GOLJUFIJ

Ta ukrep ne povzroča finančne in administrativne obremenitve Skupnosti. Predlog torej ne vpliva na proračun Skupnosti.

POSEBEN POLOŽAJ NEKATERIH DRŽAV ČLANIC IN PRIDRUŽENIH DRŽAV

Ta predlog nadgrajuje schengenski pravni red. Zato je treba upoštevati naslednje posledice v zvezi z različnimi protokoli:

- Združeno kraljestvo in Irska: ta predlog nadgrajuje schengenski pravni red, pri izvajanju katerega Združeno kraljestvo in Irska ne sodelujeta v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda ter Sklepom Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda. Ti državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te odločbe, ki zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja.

- Danska: ta predlog bo nadomestil Uredbo (ES) št. 562/2006. Glede na to, da Uredba nadgrajuje schengenski pravni red v skladu z določbami naslova IV tretjega dela Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, je Danska v skladu s členom 5 Protokola o stališču Danske, ki je priloga k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, z dopisom z dne 8. junija 2006 uradno sporočila, da je to uredbo prenesla v svoje notranje pravo. Danska je tako v skladu z mednarodnim pravom zavezana izvajati to odločbo.

- Norveška in Islandija: ta predlog pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda[2].

- Švica: ta predlog pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda[3].

- Lihtenštajn: ta predlog pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda.

Predlog

ODLOČBA SVETA

o dopolnitvi Zakonika o schengenskih mejah glede varovanja zunanjih meja na morju v okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah)[4], in zlasti člena 12(5) Uredbe,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju naslednjega:

1. Namen varovanja meja je preprečevanje nezakonitih prehodov meja, odvračanje čezmejne kriminalitete in prijetje oziroma izvedba drugih ukrepov proti osebam, ki so prestopile mejo nezakonito. Varovanje meja mora učinkovito preprečevati in odvračati osebe od tega, da bi se skušale izogniti kontroli na mejnih prehodih, ter odkrivati nezakonito prehajanje zunanjih meja.

2. Za usklajevanje operativnega sodelovanja med državami članicami je pristojna Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije („Agencija“), da bi se olajšalo izvajanje prava Skupnosti tudi na področju varovanja meja. V okviru operativnega sodelovanja, ki ga usklajuje Agencija, in za njegovo nadaljnjo krepitev so potrebna dodatna pravila v zvezi z dejavnostmi varovanja meja, ki jih izvajajo pomorske in zračne enote ene države članice na mejah na morju drugih držav članic.

3. V skladu z Uredbo (ES) št. 562/2006 in splošnimi načeli prava Skupnosti morajo biti ukrepi, sprejeti med operacijo varovanja, sorazmerni z zastavljenimi cilji in morajo v celoti spoštovati temeljne pravice ter pravice beguncev in prosilcev za azil, med drugim zlasti prepoved vračanja. Države članice zavezujejo določbe pravnega reda s področja azila, zlasti Direktiva Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah[5], v zvezi s prošnjami za azil, vloženimi na ozemlju države članice, vključno na meji ali tranzitnih območjih države članice.

4. Evropski svet je na zasedanjih 18. in 19. junija ter 29. in 30. oktobra 2009 poudaril, da je treba okrepiti operacije za nadzor meja, ki jih usklajuje Agencija, ter določiti jasna pravila za delovanje skupnih patrulj in izkrcavanje rešenih oseb.

5. Upoštevati je treba dejstvo, da se operacije varovanja meja, ki jih usklajuje Agencija, izvajajo v skladu z operativnim načrtom, ki ga sprejmejo sodelujoče države članice in Agencija, ter v skladu s časovnim načrtom in navodili, ki jih izda center za usklajevanje, v katerem so zastopane države članice in Agencija, ter da se pred začetkom operacij določi ena ali več držav članic gostiteljic, katerih meje bodo pregledane. Smernice iz te odločbe se vključijo v operativni načrt.

6. Izvajanje te odločbe ne vpliva na obveznosti držav članic po Konvenciji Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu, Mednarodni konvenciji o varstvu človeškega življenja na morju, Mednarodni konvenciji o iskanju in reševanju na morju, Konvenciji Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu in njenem Protokolu proti tihotapljenju migrantov po kopnem, morju in zraku, Konvenciji o statusu beguncev, Evropski konvenciji o človekovih pravicah in drugih ustreznih mednarodnih instrumentih.

7. V skladu z mednarodnim pravom nalaga vsaka država poveljniku ladje, ki plove pod njeno zastavo, dolžnost, da v taki meri, kot je to mogoče brez resne nevarnosti za ladjo, posadko ali potnike, pomaga vsaki osebi, ki jo najde v morju v življenjski nevarnosti, in gre z vso možno hitrostjo na pomoč osebam, ki so v nevarnosti. Takšna pomoč se zagotovi ne glede na narodnost ali status oseb, ki potrebujejo pomoč, in ne glede na okoliščine, v katerih se nahajajo. Ta odločba ne vpliva na pristojnosti organov za iskanje in reševanje, vključno z zagotavljanjem usklajevanja in sodelovanja, tako da se rešene osebe lahko prepeljejo na varen kraj.

8. Ta odločba spoštuje temeljne pravice ter upošteva načela, priznana zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, med njimi še posebej človekovo dostojanstvo, prepoved mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, pravico do svobode in varnosti, načelo nevračanja, prepoved diskriminacije ter pravice otroka. Države članice bi morale izvajati to odločbo v skladu s temi pravicami in načeli.

9. Ker države članice zaradi razlik med svojimi zakonodajami in praksami ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predvidenih ukrepov, tj. sprejetja dodatnih pravil varovanja meja na morju, ki ga opravljajo mejni policisti, katerih delo usklajuje Agencija, in je torej navedene cilje zaradi večnacionalne narave operacij mogoče lažje doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta odločba ne presega okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev.

10. V skladu s členom 2 Protokola o stališču Danske, ki je priloga k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, Danska ni sodelovala pri sprejetju Uredbe (ES) št. 562/2006, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja. Glede na to, da Uredba (ES) št. 562/2006 nadgrajuje schengenski pravni red v skladu z določbami naslova IV tretjega dela Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, je Danska v skladu s členom 5 Protokola z dopisom z dne 8. junija 2006 uradno sporočila, da je to uredbo prenesla v svoje notranje pravo. Danska je tako v skladu z mednarodnim pravom zavezana izvajati to odločbo.

11. Kar zadeva Islandijo in Norveško, ta odločba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda[6], kar spada na področje iz točke A člena 1 Sklepa Sveta 1999/437/ES[7] o nekaterih izvedbenih predpisih za uporabo navedenega sporazuma.

12. Kar zadeva Švico, ta odločba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Sporazuma med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda[8], kar spada na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/146/ES o sklenitvi navedenega sporazuma[9].

13. Kar zadeva Lihtenštajn, ta odločba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda v smislu Protokola med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo, Švicarsko konfederacijo in Kneževino Lihtenštajn o pristopu Kneževine Lihtenštajn k Sporazumu med Evropsko unijo, Evropsko skupnostjo in Švicarsko konfederacijo o pridružitvi Švicarske konfederacije k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, kar spada na področje iz točke A člena 1 Sklepa 1999/437/ES v povezavi s členom 3 Sklepa Sveta 2008/261/ES o podpisu ter o začasni uporabi nekaterih določb Protokola[10].

14. Ta odločba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Združeno kraljestvo ne sodeluje v skladu s Sklepom Sveta 2000/365/ES z dne 29. maja 2000 o prošnji Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za sodelovanje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[11]. Združeno kraljestvo zato ne sodeluje pri sprejetju te odločbe, ki zanj ni zavezujoča in se v njem ne uporablja. Ta odločba zato ne sme biti naslovljena na Združeno kraljestvo.

15. Ta odločba pomeni razvoj določb schengenskega pravnega reda, pri katerih Irska ne sodeluje v skladu s Sklepom Sveta 2002/192/ES z dne 28. februarja 2002 o prošnji Irske, da sodeluje pri izvajanju nekaterih določb schengenskega pravnega reda[12]. Irska torej ne sodeluje pri sprejetju te odločbe, ki zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja. Ta odločba zato ne sme biti naslovljena na Irsko.

16. Odbor za Zakonik o schengenskih mejah, s katerim je bilo 19. oktobra 2009 opravljeno posvetovanje, svojega mnenja ni dal, zato je Komisija v skladu s členom 5(4) Sklepa 1999/468/ES Svetu predložila predlog ukrepov, ki jih je treba sprejeti, hkrati pa ga je posredovala tudi Evropskemu parlamentu –

SPREJEL NASLEDNJO ODLOČBO:

Člen 1

Varovanje zunanjih meja na morju v okviru operativnega sodelovanja med državami članicami, ki ga usklajuje Evropska agencija za upravljanje in operativno sodelovanje na zunanjih mejah držav članic Evropske unije („Agencija“), poteka v skladu s smernicami iz priloge. Te smernice so sestavni del operativnega načrta, ki ga za vsako operacijo, ki jo usklajuje Agencija, sprejmejo Agencija in sodelujoče države članice.

Člen 2

Ta odločba je naslovljena na Kraljevino Belgijo, Republiko Bolgarijo, Češko republiko, Kraljevino Dansko, Zvezno republiko Nemčijo, Republiko Estonijo, Helensko republiko, Kraljevino Španijo, Francosko republiko, Italijansko republiko, Republiko Ciper, Republiko Latvijo, Republiko Litvo, Veliko vojvodstvo Luksemburg, Republiko Madžarsko, Republiko Malto, Kraljevino Nizozemsko, Republiko Avstrijo, Republiko Poljsko, Portugalsko republiko, Romunijo, Republiko Slovenijo, Slovaško republiko, Republiko Finsko in Kraljevino Švedsko.

V Bruslju,

Za Svet

Predsednik

PRILOGA Smernice za operacije agencije Frontex na morju

Splošna načela

1.1 Ukrepi, sprejeti za namene operacij varovanja, se izvajajo na način, ki ne ogroža varnosti zajetih ali rešenih oseb ter sodelujočih enot.

1.2. V vseh operacijah se upoštevajo posebne potrebe otrok, žrtev trgovine z ljudmi, oseb, ki potrebujejo nujno zdravniško pomoč, oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in drugih oseb v izrazito ranljivem položaju.

1.3. Države članice uporabljajo te smernice v skladu s temeljnimi pravicami. Države članice zagotovijo, da so mejni policisti, ki sodelujejo v operaciji varovanja, usposobljeni v zvezi z zadevnimi določbami na področju človekovih pravic in begunskega prava ter da poznajo mednarodni sistem iskanja in reševanja.

Zajetje

2.1 Ko je ladja ali drugo plovilo (v nadaljnjem besedilu: ladja) odkrita, se ji sodelujoča enota približa, da ugotovi njeno identiteto in državno pripadnost, ter jo pred sprejetjem nadaljnjih ukrepov opazuje z varne razdalje. Informacije o ladji se takoj sporočijo centru za usklajevanje, vzpostavljenemu v okviru in za namene koordiniranih operacij agencije Frontex na morju.

2.2 Če ladja namerava vstopiti ali je že vstopila v zunanji pas ali teritorialne vode države članice, ki ne sodeluje v operaciji, se informacije o ladji sporočijo centru za usklajevanje, ki te informacije posreduje zadevni državi članici.

2.3. Informacije o ladjah, za katere se sumi, da se ukvarjajo z drugimi nezakonitimi dejavnostmi na morju izven obsega operacije, se sporočijo centru za usklajevanje, ki te informacije posreduje zadevnim državam članicam.

2.4. Ukrepi, sprejeti med operacijo varovanja zoper ladje ali druga plovila, za katera obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da prevažajo osebe, ki se nameravajo izogniti kontrolam na mejnih prehodih, lahko vključujejo:

(a) zahtevanje informacij in dokumentacije o lastništvu, registraciji in podrobnostih o potovanju, ter o identiteti, narodnosti in drugih pomembnih podatkih o osebah na ladji;

(b) zaustavitev ladje, vkrcanje na ladjo in preiskavo ladje, njenega tovora in oseb na ladji ter zaslišanje oseb na ladji;

(c) opozorilo osebam na ladji, da nimajo dovoljenja za prehod meje in da se lahko osebam, ki usmerjajo plovilo, naložijo kazni za omogočanje potovanja;

(d) zaseg ladje in odvzem prostosti osebam na ladji;

(e) navodilo, da mora ladja spremeniti smer, tako da zapusti teritorialne vode ali zunanji pas oziroma se izogne vstopu vanju, spremljanje plovila ali plovbo v bližini ladje, dokler ta ustrezno ne spremeni smeri;

(f) prevoz ladje ali oseb na ladji v tretjo državo oziroma drugačno predajo ladje ali oseb na ladji organom tretje države;

(g) prevoz ladje ali oseb na ladji v državo članico gostiteljico ali drugo državo članico, ki sodeluje v operaciji.

2.5. Ukrepi iz odstavka 2.4 se sprejmejo pod naslednjimi pogoji:

2.5.1. Teritorialne vode in zunanji pasUkrepi iz odstavka 2.4 se sprejmejo na podlagi dovoljenja in v skladu z navodili države članice gostiteljice, ki se sodelujoči enoti posredujejo prek centra za usklajevanje. V ta namen sodelujoča enota državi članici gostiteljici prek centra za usklajevanje sporoči, ali je poveljnik zajete ladje zahteval, da se uradno obvesti diplomatski agent ali konzularni funkcionar države zastave.

2.5.2. Izključna ekonomska cona in odprto morje

2.5.2.1. Če ladja plove pod zastavo ali nosi znak registracije pripadnosti države članice, ki sodeluje v operaciji, se ukrepi iz odstavka 2.4 sprejmejo na podlagi dovoljenja države zastave. Dovoljenje izda ali posreduje predstavnik navedene države članice pri centru za usklajevanje.

2.5.2.2. Če ladja plove pod zastavo ali nosi znak registracije države članice, ki ne sodeluje v operaciji, ali tretje države, se od države zastave zahteva potrditev registracije po ustrezni poti, in če je državna pripadnost potrjena, se država zastave zaprosi za dovoljenje za sprejetje ukrepov iz odstavka 2.4.Center za usklajevanje se obvesti o vseh stikih z državo zastave.

2.5.2.3. Če ladja plove pod tujo zastavo ali noče izobesiti svoje zastave, vendar obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da ladja dejansko pripada isti državi kot sodelujoča enota, sodelujoča enota preveri pravico ladje, da plove pod svojo zastavo. V ta namen lahko k sumljivi ladji pošlje čoln pod poveljstvom oficirja. Če obstaja sum tudi potem, ko se preverijo listine, sodelujoča enota preide na nadaljnje pregledovanje na ladji, ki ga mora opraviti z vso možno obzirnostjo. Z državo, pod katere zastavo domnevno plove ladja, se po ustrezni poti vzpostavi stik.

2.5.2.4. Če ladja plove pod tujo zastavo ali noče izobesiti svoje zastave, vendar obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da ladja dejansko pripada drugi državi članici, ki sodeluje v operaciji, se pravica ladje do plovbe pod njeno zastavo preveri na podlagi dovoljenja navedene države članice. Dovoljenje izda ali posreduje predstavnik navedene države članice pri centru za usklajevanje.Če se izkaže, da je sum glede državne pripadnosti ladje utemeljen, se ukrepi iz odstavka 2.4 sprejmejo pod pogoji iz odstavka 2.5.2.1.

2.5.2.5. Če obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da je ladja brez državne pripadnosti ali se lahko izenači z ladjo brez državne pripadnosti, sodelujoča enota preveri pravico ladje do plovbe pod njeno zastavo. V ta namen lahko k sumljivi ladji pošlje čoln pod poveljstvom oficirja. Če obstaja sum tudi potem, ko se preverijo listine, sodelujoča enota preide na nadaljnje pregledovanje na ladji, ki ga mora opraviti z vso možno obzirnostjo.Ukrepi iz odstavka 2.4 se sprejmejo, če se sum, da je ladja brez državne pripadnosti, izkaže za utemeljenega in če obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da se ladja ukvarja s tihotapljenjem migrantov po morju, kakor je to opredeljeno v Protokolu proti tihotapljenju migrantov po kopnem, morju in zraku, ki dopolnjuje Konvencijo Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu.Kadar ladji nobena država ni podelila pravice, da plove pod njeno zastavo, ali kadar plove pod zastavami dveh ali več držav, ki jih uporablja po svoji izbiri, se šteje, da je ladja brez državne pripadnosti ali se lahko izenači z ladjo brez državne pripadnosti.

2.5.2.6. Dokler ni izdano dovoljenje države zastave, se ladja opazuje z varne razdalje. Brez izrecnega dovoljenja države zastave se ne sprejmejo nobeni drugi ukrepi, razen tistih, ki so potrebni za zmanjšanje neposredne ogroženosti življenja oseb v skladu z delom 3, ali tistih, ki izhajajo iz zadevnih dvostranskih ali večstranskih sporazumov, oziroma dokler ladja ne vstopi v zunanji pas.

2.6. Morebitne operativne dejavnosti v teritorialnih vodah države članice, ki ne sodeluje v operaciji, ali tretje države se opravijo v skladu z dovoljenjem in navodili obalne države. Center za usklajevanje se obvesti o vseh stikih z obalno državo in posledičnih ukrepih.

Situacije iskanja in reševanja, ki lahko nastanejo med operacijo

3.1. Sodelujoče enote pomagajo vsakemu plovilu in vsaki osebi, ki je na morju v nevarnosti. Takšna pomoč se zagotovi ne glede na narodnost ali status osebe in ne glede na okoliščine, v katerih se nahaja.

3.2. Kadar med operacijo obstaja negotovost ali zaskrbljenost glede varnosti ladje ali katere koli osebe na ladji, sodelujoča enota čim prej posreduje vse razpoložljive informacije centru za usklajevanje reševanja, pristojnemu na območju iskanja in reševanja.

Kadar se center za usklajevanje reševanja tretje države, pristojen na območju iskanja in reševanja, ne odzove na obvestilo, ki ga posreduje sodelujoča enota, sodelujoča enota vzpostavi stik s centrom za usklajevanje reševanja države članice gostiteljice, ki je nujnemu primeru geografsko najbližje.

Medtem ko sodelujoče enote čakajo na navodila centra za usklajevanje reševanja, sprejmejo vse ustrezne ukrepe za zagotovitev varnosti zadevnim osebam.

3.3. Sodelujoče enote upoštevajo vsa pomembna dejstva in svojo oceno sporočijo pristojnemu centru za usklajevanje reševanja, in sicer zlasti glede:

17. obstoja prošnje za pomoč;

18. sposobnosti ladje za plovbo in verjetnosti, da ladja ne bo dosegla svojega končnega namembnega kraja;

19. števila potnikov glede na vrsto ladje (preobremenitev);

20. razpoložljivosti potrebnih zalog (gorivo, voda, hrana itd.), ki ladji omogočajo, da doseže obalo;

21. navzočnosti usposobljene posadke in poveljstva ladje;

22. razpoložljivosti varnostne, navigacijske in komunikacijske opreme;

23. navzočnosti potnikov, ki nujno potrebujejo zdravniško pomoč;

24. navzočnosti pokojnih potnikov;

25. navzočnosti nosečnic ali otrok;

26. vremenskih in morskih razmer.

3.4. Dejstvo, da gre za nujni primer, ni odvisno izključno od dejanske prošnje za pomoč oziroma se ne določi izključno na podlagi dejanske prošnje za pomoč.

Kadar osebe na ladji nočejo sprejeti pomoči, čeprav je videti, da gre za nujni primer, sodelujoča enota obvesti center za usklajevanje reševanja in nadaljuje izpolnjevanje svoje dolžnosti, tako da z vsemi potrebnimi ukrepi poskrbi za varnost zadevnih oseb, pri čemer se izogiba morebitnih ukrepov, ki bi lahko poslabšali položaj ali povečali možnost poškodb ali izgube življenja.

3.5. Center za usklajevanje operacije se čim prej obvesti o morebitnih stikih s centrom za usklajevanje reševanja in o ukrepih, ki jih sprejme sodelujoča enota.

3.6. Če ni (več) mogoče šteti, da gre za nujni primer, ali če je operacija iskanja in reševanja zaključena, sodelujoča enota po posvetovanju s centrom za usklajevanje operacije nadaljuje operacijo v skladu z delom 2.

Izkrcanje

4.1. Operativni načrt določa načine izkrcanja zajetih ali rešenih oseb v skladu z mednarodnim pravom in veljavnimi dvostranskimi sporazumi.

Ob upoštevanju oddelka 4.2 je treba dati prednost izkrcanju v tretji državi, kjer so se osebe vkrcale, ali teritorialnih vodah ali območju iskanja in reševanja, preko katerih so bile prepeljane, če to ni mogoče, pa izkrcanju na geografsko najbližjem mestu, kjer je mogoče zagotoviti varnost oseb.

4.2. Nikogar se ne sme izkrcati ali drugače predati organom države, kadar obstajajo utemeljeni razlogi za domnevo, da bo oseba preganjana ali podvržena mučenju ali drugim oblikam nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, ali kadar obstaja tveganje izgona ali vrnitve v tako državo. Zajete ali rešene osebe je treba na primeren način obvestiti, tako da lahko izrazijo razloge za domnevo, da bodo na načrtovanem mestu izkrcanja podvržene takšnemu ravnanju.

4.3. Center za usklajevanje se obvesti o navzočnosti oseb v smislu odstavka 4.2 in te informacije posreduje pristojnim organom države članice gostiteljice.

[1] UL L 105, 13.4.2006, str. 9.

[2] UL L 176, 10.7.1999, str. 36.

[3] UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

[4] UL L 105, 13.4.2006, str. 1.

[5] UL L 326, 13.12.2005, str. 13.

[6] UL L 176, 10.7.1999, str. 36.

[7] UL L 176, 10.7.1999, str. 31.

[8] UL L 53, 27.2.2008, str. 52.

[9] UL L 53, 27.2.2008, str. 1.

[10] UL L 83, 26.3.2008, str. 3.

[11] UL L 131, 1.6.2000, str. 43.

[12] UL L 64, 7.3.2002, str. 20.