[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 5.7.2010

COM(2010)355 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Spremljanje trga za trgovino in distribucijo„Za učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo do leta 2020“

SEC(2010)807

Uvod

Komisija je to poročilo sprejela na podlagi spremljanja trgovine na drobno, ki se je začelo v začetku leta 2009 v okviru izvajanja spremljanja trgov v sledi sporočila „Enotni trg za Evropo 21. stoletja“ iz leta 2007[1]. Trgovina na drobno je bila za to spremljanje izbrana zaradi pomena tega sektorja za Evropsko unijo v več pogledih (predstavlja 4,2 % BDP EU, zaposluje 17,4 milijona oseb in 20 % evropskih MSP[2]) ter zlasti zaradi tesnih povezav te trgovine s številnimi gospodarskimi dejavnostmi v zgornjem in spodnjem delu verige.

Trgovina na drobno vključuje raznovrstne oblike (prodajalne, elektronsko trgovanje, odprti trgi …), velikosti (od majhne trgovine do hipermarketa), proizvode (živila, neživila, zdravila na recept ali brez recepta …), pravne strukture (samostojne, podružnice, povezane skupine …) in lokacije (v mestu/na podeželju, v mestnem središču/na obrobju mesta …). Analiza, predstavljena v tem poročilu, zajema vse te različice, pri čemer je poseben poudarek na trgovini, v kateri prevladujejo živila, in sicer zaradi njene gospodarske teže.[3] Te kompleksnosti ni mogoče skrčiti na preprosto dihotomijo „mali trgovci/veliki trgovci“. V strategiji velikih skupin je namreč v zadnjih letih prevladovala diverzifikacija, od majhne prodajalne v mestni četrti ali na vasi prek srednje velikih prodajaln, kot so supermarketi ali pa diskontne prodajalne, do hipermarketov. Izraza „trgovina in distribucija“ se bosta v tem poročilu uporabljala za sklicevanje na vse te oblike storitev za trgovino na drobno.

S tem poročilom in delovnim dokumentom služb Komisije, ki mu je priložen, je na podlagi opravljene poglobljene analize podana prva ocena težav, ki z vidika notranjega trga vplivajo ali lahko vplivajo na gospodarsko, socialno ali okoljsko uspešnost (na primer v smislu inovacij, konkurenčnosti, produktivnosti, zaposlovanja, pomoči pri boju proti revščini, družbenega vključevanja, zlasti invalidnih oseb, boja proti podnebnim spremembam ter v smislu etične in socialne odgovornosti) podjetij, dejavnih v sektorju trgovine in distribucije.[4] Pri ugotavljanju težav, navedenih v tem poročilu, so se upoštevali različni gospodarski in politični cilji, na podlagi katerih notranji trg prispeva k pametni, trajnostni in vključujoči rasti v Uniji.

Ob upoštevanju teh ugotovitev bo Komisija pozneje in v okviru ponovnega zagona notranjega trga, ki je bil napovedan v strategiji za Evropo leta 2020[5], opredelila ukrepe, ki bi jih bilo ob upoštevanju načel subsidiarnosti in sorazmernosti mogoče sprejeti za izboljšanje delovanja notranjega trga v tem sektorju ter v zvezi z drugimi temeljnimi cilji, ki si jih prizadeva doseči Evropska unija. To naj bi podjetjem, dejavnim v sektorju trgovine in distribucije EU, omogočilo, da bolje izkoristijo svoboščine notranjega trga in tako spodbudijo razvoj svojih storitev in pospešijo inovacije ob upoštevanju ciljev gospodarske, socialne in ozemeljske kohezije ter varstva delavcev, potrošnikov in okolja. Pametno, trajnostno in vključevalno zasnovani trgovina in distribucija, ki sta v nadaljevanju označeni kot „pravični“, lahko neposredno prispevata k uspešnosti strategije za Evropo leta 2020.

Večpodročna narava trgovine in distribucije

Trgovina in distribucija povezujeta gospodarske dejavnosti v zgornjem in spodnjem delu verige, zaradi česar imata ključno vlogo v evropskem gospodarstvu. Na prodajnih trgih so trgovci v interakciji s potrošniki. Ker je dostop do velike izbire potrošniškega blaga, med katerim so osnovne potrebščine, odvisen od delovanja trga za trgovino in distribucijo, to delovanje neposredno vpliva na kakovost življenja državljanov. Prav zaradi storitev trgovcev ima veliko potrošnikov lokalni dostop do proizvodov iz drugih držav članic in tretjih držav ter stvarne koristi od notranjega trga. Trgovci lahko zaradi svojega odziva na vedenje potrošnikov in zaradi vzajemnega delovanja z njimi postanejo gonilo modelov trajnostnega razvoja. Na nabavnih trgih so trgovci v interakciji – pogosto čezmejni – z veliko različnimi akterji, zlasti trgovci na debelo in dobavitelji, zaposlenimi, službami za poslovne nepremičnine, prevoznimi podjetji, logističnimi družbami, ponudniki plačilnih sistemov, oglaševalskimi in marketinškimi agencijami, podjetji za varovanje, dobavitelji energije ter podjetji za zbiranje in recikliranje odpadkov.

Kakršna koli sprememba v zvezi z delovanjem tega sektorja nujno vpliva na druge gospodarske dejavnosti in njihove zadevne akterje. Zato bi bilo treba pri vsaki politiki, ki naj bi bila odgovor na opredeljeno težavo, upoštevati večpodročno naravo trgovine in distribucije ter različne vrste vpliva, ki ga bo imela vzdolž verige. Taka politika bi morala temeljiti na upoštevanju različnih ravnotežij, ki jih je treba doseči med različnimi gospodarskimi in političnimi cilji notranjega trga.

Razvoj trgovine in distribucije, ki je ustvaril pomembne zunanje učinke

Posodobitev sektorja trgovine in distribucije od šestdesetih let prejšnjega stoletja in pojav velikih trgovcev sta znatno prispevala k boju proti inflaciji. S tem so bile potrošnikom tudi med gospodarsko krizo zagotovljene okrepljena ponudba in konkurenčne cene, poleg tega pa jim je bilo omogočeno, da so vse večji del svojega dohodka, ki je bil tradicionalno namenjen zadovoljevanju njihovih osnovnih potreb, namenjali širši izbiri blaga in storitev, kar je spodbudilo inovacije in rast gospodarstva.

Raziskave in koristi ekonomije obsega in dosega so bile gonilo preoblikovanja gospodarskih modelov sodobne trgovine. Nekateri distributerji so s kombinacijo čezmejne koncentracije na notranjem trgu in vertikalne integracije dobili pomembno pogajalsko moč, s katero lahko dosežejo nizke cene. Zaradi te pogajalske moči je poleg tega prišlo do evropske konsolidacije sektorjev velikih industrijskih dobaviteljev, logistike ali poslovnih nepremičnin, ki si v svojih zadevnih verigah preskrbe prizadevajo doseči enakovredno prožnost in pogajalsko moč, da bi odgovorili na potrebe distributerjev. Čeprav je v evropski trgovini in distribuciji v zadnjih desetih letih produktivnost rasla počasneje kot v Združenih državah, so njun razvoj ter valovi horizontalne in vertikalne integracije prispevali k povečanju učinkovitosti trgovinskega sektorja in znižanju cen. Poleg tega se je s povečanjem konkurence, zlasti s pojavom evropskih diskontnih prodajaln in nizkocenovnih znamk distributerjev, še okrepil postopek, ki distributerje nenehno spodbuja k večji učinkovitosti, da bi zaustavili zmanjševanje svojih marž.

Ta razvoj je sicer prispeval k povečanju konkurence, pritiska na marže in konkurenčnost gospodarske verige, je pa vplival tudi na male samostojne trgovine, lokalne organe, male proizvajalce kmetijskih surovin, industrijska MSP, delavce oziroma izolirane ali prikrajšane potrošnike. Včasih je potekal v škodo ciljev Evropske unije na področju varstva okolja ter socialne in ozemeljske kohezije . Poleg tega iz analize izhaja, da sektor v Uniji ni bil tako gospodarsko uspešen, kot bi lahko bil, še zlasti v okviru notranjega trga. V tem poročilu in delovnem dokumentu služb Komisije, ki mu je priložen, je opozorjeno na različne težave, za katere je bilo ugotovljeno, da ovirajo ali lahko ovirajo optimalno uspešnost sektorja trgovine in distribucije na notranjem trgu z vidikov različnih akterjev v spodnjem in zgornjem delu verige distribucije, se pravi potrošnikov, trgovcev, dobaviteljev, delavcev in prihodnjih generacij.

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za potrošnike

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za evropske potrošnike mora tem ne glede na kraj prebivališča omogočati dostop do najširše izbire trgovcev in kakovostnih proizvodov po konkurenčnih in dostopnih cenah v skladu s cilji pametne, trajnostne in vključujoče rasti, ki si jih prizadeva doseči EU. Omogočati mora tudi dostop do zanesljivih, preglednih in primerljivih informacij o trgovski ponudbi po EU, da bi jim omogočil izbiro, o kateri bi bili bolj poučeni, in zagotovil uveljavljanje njihovih pravic ne glede na kraj nakupa v EU.

Iz analize je bilo mogoče ugotoviti obstoj naslednjih težav:

Prva se nanaša na dostopnost in izbiro trgovin. Bližina prodajaln, ki ponujajo osnovno blago in storitve, zlasti živilskih prodajaln, je vse pomembnejša za starejše (17 % prebivalstva EU je že starega 64 ali več let) in invalidne osebe (15 % prebivalstva EU), izolirane osebe ali tiste, ki živijo na redko poseljenih območji, ter 9 % državljanov EU, ki nimajo sredstev, da bi si kupili avto.[6] Vprašanje bo še pomembnejše zaradi potrebe po ohranitvi živahnosti ozemelj, h kateri prispeva lokalna trgovina, in omejitvi uporabe vozil iz okoljskih razlogov.

Število malih lokalnih živilskih prodajaln (manj kot 10 zaposlenih) se je med letoma 2004 in 2009 zmanjšalo za 3,7 %. To je značilno tudi za druge podsektorje trgovine in distribucije, in sicer zaradi vse večje polarizacije prodajnih točk v mestnih središčih ali na trgovskih območjih, v celoti ustvarjenih na obrobju mesta. Poleg tega iz raziskav[7], opravljenih med potrošniki, izhaja, da so prebivalci mest z manj kot 10 000 prebivalci povprečno manj zadovoljni z izbiro trgovcev, do katerih imajo dostop. Ta razvoj kaže, da se kljub številnim pobudam, s katerimi države članice želijo omejiti umestitve trgovskih površin, pomanjkljiva ozemeljska kohezija na tem področju še slabša, čeprav nedavna težnja velikih trgovcev, da bi v mestu in na podeželju odprli majhne trgovine, zmanjšuje njegov obseg. Elektronsko trgovanje bi lahko pomagalo odpraviti negativne učinke teh teženj in ohraniti pritisk na cene v elektronski trgovini in prodajalnah, toda njegova raven prodaje je na splošno nizka: 2 % nacionalne prodaje na drobno presega samo v štirih državah članicah,[8] prodaja prek spleta v živilskem sektorju pa je še bolj omejena. Sredstva za izboljšanje dostopnosti trgovin in spodbujanje razvoja elektronske trgovine v EU sta ključni vprašanji. Izvajati se je začela poglobljena tržna študija o razlikah med cenami v elektronskem trgovanju.

Analiza je pokazala tudi velike razlike med cenami na notranjem trgu, ki kažejo na vztrajno razdrobljenost na notranjem trgu. Na primer, cene živilskih proizvodov in brezalkoholnih pijač so v Belgiji povprečno za 28,4 % višje kot na Nizozemskem.[9] Pri nekaterih pogostih farmacevtskih proizvodih, ki se izdajajo brez recepta, lahko ta razlika med cenami doseže razmerje ena proti pet.[10] V sektorju oblačil lahko preseneti ugotovitev, da so cene na Irskem, v Franciji in Združenem kraljestvu pod povprečjem EU, medtem ko so v Češki republiki in na Slovaškem očitno nad njim.[11] Nekatere razlike med cenami pojasnjuje več dejavnikov, kot so razlike med povprečnimi dohodki gospodinjstev ali v višini davka na dodano vrednost. Pomembni so tudi drugi dejavniki, povezani z dinamiko trgov, zakonodajnim okvirom ali trgovskimi praksami, kot so ozemeljske omejitve ponudbe ali ovire za vzporedno trgovino.[12] Vendar je treba naravo in težo dejavnikov, ki pojasnjujejo te razlike med cenami, še natančneje določiti. K zmanjšanju teh razlik bi lahko prispevalo boljše obveščanje potrošnikov o trgovski ponudbi zunaj njihovega običajnega območja nakupovanja, vključno s ponudbo na čezmejni ravni.

Nacionalni organi za konkurenco in združenja potrošnikov so opozorili, da trgovci na lokalnih območjih uporabljajo različne cene glede na raven tamkajšnje konkurence.[13] To analizo potrjuje ugotovljeno omejeno zadovoljstvo potrošnikov glede razpoložljivosti neodvisnih virov primerjalnih informacij o trgovski ponudbi. Videti je, da bi med razlogi za take razmere tudi v tem primeru lahko bil nezadosten razvoj storitev, ki potrošnikom zagotavljajo pregledne, dostopne, primerljive in kakovostne informacije o trgovinski ponudbi zunaj njihovega lokalnega in nacionalnega trga, zlasti pri spletni trgovini.

Težave, povezane z opravljanjem teh storitev, naj so to tržno komuniciranje ali neodvisne službe za obveščanje, so glavna točka analize teh nepravilnosti pri delovanju.

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za trgovce

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo v EU mora konkurenčnim trgovcem ne glede na njihovo velikost omogočiti sobivanje na trgu in razvoj njihove dejavnosti, zlasti kadar razvijajo inovativne, učinkovite in trajnostne strategije, zlasti na čezmejni ravni. Na podlagi doslej opravljene analize je bilo mogoče opredeliti vrsto težav, ki preprečujejo polno uresničitev potenciala trgovskega sektorja v EU.

Najprej, obstoj velikih omejitev za vstop na trg za trgovino in distribucijo še naprej vzbuja zaskrbljenost, saj omejujejo lokalno konkurenco in ustvarjajo ovire za uresničitev notranjega trga na področju trgovine. Nekatere od njih, kot so prepovedi odprtja, ki temeljijo na preizkusih vpliva na konkurenčne trgovce, naj bi bile v kratkem odpravljene z izvajanjem Direktive o storitvah[14]. Kljub temu lahko akterje od vstopa na nekatere trge odvrnejo tudi sedanji razdrobljeni nacionalni, regionalni in lokalni okviri za trgovsko urbanistično načrtovanje v povezavi z različnimi pravili o zemljiški posesti ter evropski trg poslovnih nepremičnin, katerega delovanje na lokalni ravni je lahko nepravilno. Na obmejnih območjih – na katerih živi 35 % državljanov EU[15] – lahko izkrivljanje konkurence povzroči zlasti neusklajenost nacionalnih zakonodaj. Nekatere države članice so razvile dobro prakso, ki bi se lahko uporabila v drugih državah članicah. Upoštevati je treba vse prisotne interese in zlasti potrebo po uskladitvi interesov podjetij za distribucijo s cilji varstva okolja ali urejanja prostora (na primer, ohranitev zadostne dostopnosti trgovin, ki ponujajo osnovno blago in storitve).

Drugič, v nekaterih primerih trgovci navajajo ovire, ki jim preprečujejo oskrbovanje pri podjetjih s sedežem v drugih državah članicah. To bi bilo mogoče pojasniti z odločitvijo proizvajalca, da stranke dodeli svojim različnim podružnicam na podlagi njihovega geografskega položaja (odločitev znotraj skupine). To bi lahko izhajalo tudi iz pogodbenih pogojev, ki so jih proizvajalci določili za svoje stranke, to je trgovce na debelo ali distributerje. Če bi bilo to dokazano, bi lahko prispevalo k pojasnitvi zgoraj navedenih čezmejnih razlik med cenami. Zmožnost vzporednega uvoza je omejena tudi z različnimi nacionalnimi zakonodajnimi okviri, kar na primer izhaja iz različnih jezikovnih zahtev v zvezi z označevanjem živil.[16] Tretjič, kljub evropski uskladitvi pravil za omejitev nepoštenih poslovnih praks, ki se nanašajo na potrošnike, kot so oglaševanje, trženje in promocijske dejavnosti,[17] ohranitev nekaterih nacionalnih pravil v zvezi s tržnim komuniciranjem in zlasti promocijami prodaje preprečuje razvoj učinkovitih in morebiti čezmejnih strategij komuniciranja pri velikih trgovcih, pa tudi pri obmejnih MSP, elektronskem trgovanju itd.[18] Zlasti imata prodaja in preprodaja z izgubo poseben pomen za gospodarske modele trgovcev, ki prodajajo trajno blago, zlasti tekstil. Videti je, da različni nacionalni predpisi, s katerimi so določene omejitve za prodajo z izgubo in katerih cilj je bil zaščititi male trgovce, niso bili vedno učinkoviti. Prav tako so bile kritike izrečene glede različnih omejitev obdobij razprodaje, ker so povzročile nepošteno konkurenco med obmejnimi regijami.

Druge ugotovljene težave so dejstvo, da še vedno ni dovolj konkurenčnega notranjega trga za plačilne sisteme, potreba po omogočenem dostopu do učinkovitejšega logističnega sistema ter sočasni obstoj različnih zakonodajnih okvirov na področju oprostitev – kar lahko malim trgovcem prepreči razvoj nabavnih mrež – ter pravic potrošnikov, obratovalnega časa trgovin ali zbiranja in recikliranja odpadkov.

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg ZA TRGOVINO IN DISTRIBUCIJO ZA DOBAVI telje

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za dobavitelje mora tem omogočati prodajo proizvodov, ki so konkurenčni v smislu cene in kakovosti in/ali inovativni, ter v zadostni količini, da njihove naložbe postanejo gospodarsko vzdržne. Dobaviteljem mora zagotavljati informacije o povpraševanju potrošnikov, kar jih mora spodbuditi k prilagoditvi njihove ponudbe, da bi se bolje odzivali na razvoj potreb in teženj, zlasti glede bolj etičnih proizvodov. Omogočati mora torej spodbujanje gospodarstva, ki temelji na učinkovitejši inovativnosti pri uporabi virov, je bolj zeleno in konkurenčnejše ter spodbuja gospodarsko, socialno in ozemeljsko kohezijo. Z analizo sta bili opredeljeni dve težavi, ki preprečujeta prehod na ta učinkovitejši in pravičnejši trg za trgovino in distribucijo za dobavitelje.

Prvič, napetosti v pogodbenih razmerjih med podjetji, kadar obstajajo, lahko ovirajo zmožnost dobaviteljev, da si zagotovijo zadostne marže, da bi bili njihovi posli vzdržni in bi lahko opravili potrebne naložbe za inovacije. Za nekatere pogodbene zahteve, ki jih trgovci ali njihove nabavne centrale uporabljajo neposredno za svoje dobavitelje ali ki jih dobavitelji uporabljajo neposredno za primarne proizvajalce, bi lahko šteli, da so v nekaterih okoliščinah nepravične ter da lahko omejijo rast in celo sposobnost preživetja nekaterih konkurenčnih podjetij. V nekaterih okoliščinah bi lahko strukturna neučinkovitost pri posrednikih v verigi preskrbe s hrano prispevala k asimetričnemu prenosu in togosti cen ter nepravičnim pogodbenim pogojem za primarne proizvajalce.[19] Poleg tega lahko inovacije v tem sektorju spodkoplje nezadostno varstvo inovacij v proizvodnji industrijskega blaga z znamko pred nepoštenimi praksami, kot je zvesto kopiranje.

Čeprav obstajajo nacionalne zakonodaje o nepoštenih pogodbenih praksah med podjetji, se po državah članicah zelo razlikujejo, kar lahko privede do ovir zaradi razdrobljenosti notranjega trga, izkrivljanj konkurence ali nevarnosti zlorabe. Vendar pa je učinkovitost teh zakonodaj pogosto omejena zaradi strahu pred povračilnimi ukrepi, ki bi sledili naznanitvi morebitnih kršitev. Zametek rešitve glede politične težave, ki jo predstavljajo včasih lahko nepošteni in nepravični odnosi med akterji v preskrbovalni verigi, namerava ponuditi delo Foruma o verigi preskrbe s hrano.[20]

Pomembno je tudi, da se zaradi nadaljevanja boja proti protikonkurenčnim ravnanjem, ki lahko vplivajo na dobro delovanje preskrbovalne verige v škodo potrošnikov, še naprej uporabljajo pravila konkurence in da se zagotovijo pravični konkurenčni pogoji med vsemi gospodarskimi subjekti v sektorju trgovine in distribucije.

Drugič, čeprav je razvoj sistemov, ki zagotavljajo določeno kakovost ponujenega proizvoda v socialnem in okoljskem smislu, pozitiven pojav, pa njihovo pokrivanje, ki je pogosto nacionalno, širjenje, nepreglednost in neprimerljivost ter značilni stroški izvajanja pogosto privedejo do tega, da majhni tržni akterji ne morejo prevzeti vseh finančnih implikacij. Ključna težava pri uresničevanju potenciala notranjega trga je torej neobstoj neodvisnega referenčnega okvira, ki bi omogočal večjo preglednost, in možnosti primerjave različnih sistemov kakovosti proizvodov in storitev, zlasti njihovih okoljskih ali socialnih meril.

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za zaposlene

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za zaposlene mora prispevati k izboljšanju hkrati produktivnosti in delovnih pogojev. Poleg tega da je sektor trgovine in distribucije eden od glavnih delodajalcev v gospodarstvu EU, je pogosto tudi vstopna točka na trg dela za veliko mladih oseb (30 % delavcev tega sektorja je mlajših od 30 let), ki nimajo veliko kvalifikacij ali so nekvalificirane. Zanj je značilno tudi delo s skrajšanim delovnim časom (30 % delovne sile). Prav tako je treba navesti, da je to sektor, v katerem je zaposlenih največ žensk (60 %).[21] Kljub temu iz analize izhaja, da ta pravični in učinkoviti trg za trgovino in distribucijo za zaposlene še ni dovolj razvit zaradi štirih težav.

Najprej, kljub minimalnim standardom, opredeljenim z evropsko zakonodajo, se delovno pravo močno razlikuje od ene države članice do druge. Te razlike so še večje celo znotraj iste države članice zaradi kolektivnih pogodb, ki se pogosto razlikujejo glede na vrsto prodajalne, panogo dejavnosti ali število in vrsto zaposlenih, na katere se nanašajo. Zaradi takega položaja so bili v trgovini ustvarjeni različni gospodarski modeli. Novi prišleki morajo svoj gospodarski model pogosto prilagoditi, da bi lahko konkurirali že uveljavljenim akterjem. Zaradi velike konkurence pri cenah, ki je na splošno značilna za trgovino in distribucijo, prihaja do položajev, v katerih so stroški za plače pod pritiskom, delovni čas pa je nezdružljiv z organiziranjem zasebnega življenja. Vendar pa se nekateri trgovci zoperstavljajo konkurenci s ponujanjem dobrih delovnih razmer, konstruktivnega socialnega dialoga in usposabljanja, da bi njihovo osebje ostalo pošteno in učinkovito v odnosih s strankami.

Druga težava je povezana z obstojem sivega gospodarstva, ki ga je sicer težko izmeriti, a negativno vpliva na delovne pogoje v sektorju trgovine in distribucije, zlasti v malih in mikro podjetjih, v katerih je težje učinkovito nadzorovati izvajanje zakonodaje in kolektivnih pogodb. Čeprav je legitimno, da se poskrbi za čim manjša upravna bremena za tovrstna podjetja, pa je treba poskrbeti tudi za to, da ne zlorabljajo delovnih pogojev, zlasti v zvezi z varovanjem zdravja in varnostjo pri delu.

Tretjič, glede na to raznovrstnost delovnih pogojev v tem sektorju ima potrošnik marsikdaj le malo informacij o uspešnosti trgovca v smislu socialne odgovornosti. Zato se pri nakupih ne more odločati na podlagi dobre obveščenosti.

Nazadnje, čeprav je sposobnost vključevanja delavcev z nižjimi kvalifikacijami pogosto poudarjena kot pozitivna lastnost sektorja za trgovino in distribucijo, pa se nasprotno ta sektor lahko srečuje z večjo težavo pri hitrem prevzemanju novih tehnoloških rešitev. Preslaba usposobljenost za uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije zmanjšuje uspešnost sektorja v smislu produktivnosti. Zadostno raven naložb v nadaljnje usposabljanje lahko prav tako otežkoča dejstvo, da imajo MSP pomemben delež v tem sektorju.

Glavni izzivi so izboljšanje delovnih pogojev, boj proti sivemu gospodarstvu ter ohranitev ravni zaposlovanja in konkurenčnosti z okrepitvijo usklajevanja med potrebami trgovcev in usposobljenostjo zaposlenih.

Pravičnejši notranji trg za TRGOVINO IN DISTRIBUCIJO ZA PRIHODNJE GENERACIJE

Učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo za prihodnje generacije mora prav tako v celoti upoštevati svoje okoljske vplive. Omogočati mora veliko izbiro proizvodov, ki so do okolja prijaznejši in/ali izhajajo iz pravične trgovine, s čimer bo etičnim podjetjem, vključno s podjetji iz tretjih držav, omogočen dostop do notranjega trga. Temeljiti mora tudi na manjši porabi energije ter učinkoviti logistiki in sistemih za zbiranje in recikliranje. Konkurenca v njem se mora izvajati ne samo na podlagi gospodarskih dejavnikov, ampak tudi na podlagi meril socialne, etične in okoljske uspešnosti.

Trgovina in distribucija vplivata na okolje zaradi svoje dejavnosti in prostorskih premikov potrošnikov, ki jih povzroča. Zato je ta sektor velik porabnik energije zaradi potreb po osvetlitvi prodajaln, hlajenju, gretju/klimatizaciji itd. Ustvarja in predela ogromne količine odpadkov (oglaševalski letaki, embalaže, ostanki živil, električni in elektronski proizvodi). Težava so pomanjkljivosti in razlike v sistemih zbiranja in recikliranja. Ta sektor tudi veliko prispeva k obsegu tovornega prometa. Kljub začetku diverzifikacije (rečni, železniški promet) velik del preskrbe še vedno poteka po cestah. Poleg tega nezadostna učinkovitost pri prevozu in dostavi blaga v mestnem okolju negativno vpliva na prometne zastoje v mestih, onesnaževanje in kakovost življenja državljanov. Dostava blaga v mestnem okolju je velika omejitev za trajnostni razvoj sektorja trgovine. Komisija bo ob spoštovanju načela subsidiarnosti ter zadevnih pristojnosti Evropske unije, držav članic ter lokalnih in regionalnih oblasti proučila, kako bi bilo mogoče razviti celostno politiko, v katero bo vključeno načrtovanje infrastruktur za mobilnost v mestih, vključno z uporabo inteligentnih prometnih sistemov in vozil z inovativno tehnologijo, prilagojeno potrebam in omejitvam v mestih.

Okoljskih vplivov trgovine in distribucije, kot so stroški, povezani z emisijami CO2 iz logistike, poleg tega do nedavnega ni bilo treba v celoti vključiti v stroške. Nekateri distributerji odslej poskušajo doseči – včasih s spodbujevalnimi ukrepi – nekatere od navedenih ciljev, tako da zmanjšujejo zunanje učinke svojih dejavnosti. Težava je neobstoj skupnih pravil in metode analize življenjskega ciklusa proizvodov na evropski ravni, s katero bi bilo mogoče izmeriti njihov okoljski vpliv. V zvezi z zadnjo točko nezadostno usklajevanje nacionalnih pobud na evropski ravni vključuje tveganja za razdrobljenost notranjega trga.[22]

Sklepne ugotovitve in naslednji koraki

V tem poročilu je bila na podlagi obsežne analize, ki jo je v posvetovanju z vsemi zainteresiranimi stranmi opravila Komisija, opredeljena vrsta težav, ki z gospodarskega in socialnega ali okoljskega vidika neposredno vplivajo ali lahko neposredno vplivajo na uspešnost sektorja trgovine in distribucije ter katerih rešitev bi lahko ugodno vplivala na sposobnost tega sektorja, da preide na učinkovitejši in pravičnejši notranji trg za trgovino in distribucijo.

(1) Za naslednje težave je bilo ugotovljeno, da vplivajo ali lahko vplivajo na uspešnost distributerjev v smislu dostopnosti (slaba geografska povezanost med lokacijo trgovin, stanovanji in prevozom) vseh državljanov EU do raznolike in konkurenčne trgovske ponudbe, pri kateri se upošteva nujnost trajnostnega razvoja:

– neučinkovitost in različnost pravil o trgovskem urbanističnem načrtovanju ter nepravilnosti pri delovanju sektorja poslovnih nepremičnin, kar vpliva na naselitev distributerjev in dostopnost trgovin za potrošnike;

– nezadosten razvoj elektronskega poslovanja na notranjem trgu, ki izhaja iz niza ovir (čezmejna poštna dostava, plačilna sredstva, slabo delovanje sistemov pritožb itd.);

– nezadosten razvoj tržnega komuniciranja in neodvisnih služb za obveščanje (na primer, stran za primerjavo cen na spletu, vključno s čezmejnimi primerjavami, ali primerjalni testi za proizvode in storitve), kar je lahko posledica vztrajnih razlik med nacionalnimi pravili o varstvu potrošnikov in nepošteni konkurenci ter težav pri primerjavi različnih sistemov kakovosti proizvodov in storitev ter njihovih okoljskih ali socialnih meril.

(2) Za naslednje težave je bilo ugotovljeno, da vplivajo ali lahko vplivajo na optimalni gospodarski razvoj gospodarskih subjektov, zlasti na njihovo naložbeno in inovativno zmogljivost, predvsem v zvezi s kakovostjo ponujenih proizvodov in storitev:

– neobstoj pravil ali neučinkovito izvajanje pravil, s katerimi se urejajo nepoštene trgovske prakse in pogodbena razmerja med različnimi akterji v preskrbovalni verigi;

– nepreglednost sistemov kakovosti in težave pri njihovi čezmejni uporabi.

(3) Za naslednje težave je bilo ugotovljeno, da vplivajo na delovne pogoje in produktivnost, raven zaposlovanja in konkurenčnost v sektorju trgovine in distribucije:

– razlike v delovnih pogojih, izhajajoče iz razlik med pravili iz delovnega prava in kolektivnih pogodb, ki se uporabljajo za trgovino in distribucijo;

– negativni vpliv sivega gospodarstva na delovne pogoje;

– nezadostna obveščenost potrošnikov o socialni uspešnosti podjetij v sektorju trgovine in distribucije;

– neusklajenost med potrebami podjetij in usposobljenostjo zaposlenih v sektorju trgovine in distribucije.

(4) Za naslednje težave je bilo ugotovljeno, da lahko preprečijo prehod na bolj trajnosten sektor trgovine in distribucije:

– velika poraba energije, ustvarjanje velike količine odpadkov, velik prispevek k obsegu tovornega prometa in prometnim zastojem v mestih;

– nezadostno upoštevanje okoljskih stroškov v preskrbovalni verigi trgovine in distribucije (logistika, energetska učinkovitost prodajaln, trženje in komunikacije …), zlasti zaradi nezadostnih spodbujevalnih ukrepov;

– neobstoj skupne metode za oceno okoljskega vpliva proizvodov in storitev, ki se prodajajo, z uporabo pristopa življenjskega ciklusa.

Konkretni ukrepi, ki bi lahko zagotovili ustrezne odgovore na opisane težave, in projekti, ki bi se lahko zastavili na evropski ravni, bodo predstavljeni v sporočilu Komisije o ponovnem zagonu notranjega trga, predvidenemu za jesen 2010. Zaradi večpodročne narave sektorja trgovine in distribucije se bodo pri predvidenih ukrepih tako z njihovo opredelitvijo kot z dogovarjanjem, ki bo značilno za postopek njihovega sprejemanja, in izvedbenimi pravili kar najbolj upoštevali različni cilji iz Pogodbe, pri čemer se bosta strogo upoštevali načeli subsidiarnosti in sorazmernosti.

Komisija poziva vse zainteresirane strani, naj odgovore na to poročilo predložijo do 10. septembra 2010 na naslov:

DG Marché intérieur et services

Commission européenne

200, rue de la Loi

1049 Bruxelles

ali po elektronski pošti: MARKT-RETAIL@ec.europa.eu

[1] COM(2007) 724 „Enotni trg za Evropo 21. stoletja“.

[2] V sektorju trgovine je 3 700 000 MSP v primerjavi z 2 300 000 MSP v sektorju industrije, kar je za 63 % več. Eurostat, Strukturna statistika podjetij, 2005 in 2007. „Akt za mala podjetja“ za Evropo (COM(2008) 394 konč.) je ključni element evropske politike v korist MSP.

[3] Ta trgovina pomeni približno polovico celotne prodaje v trgovini na drobno. Euromonitor International 2007.

[4] Pojasnila analiz, navedenih v tem poročilu, so v delovnem dokumentu služb Komisije o spremljanju trgovine in distribucije na notranjem trgu iz junija 2010.

[5] COM (2010)2020 „Evropa 2020: Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast“.

[6] Eurostat News release 77/2009, 28 May 2009, Living Conditions in the EU.

[7] Raziskava IPSOS o zadovoljstvu potrošnikov za Evropsko komisijo, 2008.

[8] Euromonitor International 2007.

[9] O razpršenosti cen živil v EU glej zlasti sporočilo „Bolje delujoča veriga preskrbe s hrano v Evropi“, COM(2009) 591.

[10] IMS health, november 2009.

[11] Eurostat, Statistika na kratko, 50/2009.

[12] Glej zgoraj navedeno sporočilo COM(2009) 591 konč.

[13] UFC „Que Choisir“, 3. april 2008, in poročilo odbora za konkurenco Združenega kraljestva, 30. april 2008.

[14] Direktiva 2006/123/ES z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu.

[15] Delovni dokument generalnega direktorata Evropske komisije za regionalno politiko o območjih s posebnimi zemljepisnimi značilnostmi, št. 2/2009.

[16] Direktiva 2000/13/ES z dne 20. marca 2000 o približevanju zakonodaje držav članic o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil. Glej tudi predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom, COM(2008) 40 konč.

[17] Direktiva 2005/29/ES z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah.

[18] Zelena knjiga o tržnih komunikacijah na notranjem trgu, COM(1996) 192 konč.

[19] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Cene hrane v Evropi, COM(2008) 821 konč.

[20] V skladu s predlogom iz sporočila „Bolje delujoča veriga preskrbe s hrano v Evropi“, COM(2009) 591 konč.

[21] Eurostat, Raziskava o delovni sili, 2007.

[22] Cilj Foruma trgovcev na drobno, ki ga je leta 2009 vzpostavila Evropska komisija, je zmanjšati ekološke sledi in razširjati dobro okoljsko prakso v verigi preskrbe v trgovini.