OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Resolucija 5/14 z naslovom „Odprava onesnaževanja s plastiko: mednarodnemu pravno zavezujočemu instrumentu naproti“, ki jo je skupščina Združenih narodov za okolje (UNEA) sprejela marca 2022, določa mandat za pogajanja medvladnega pogajalskega odbora o mednarodnem pravno zavezujočem instrumentu o onesnaževanju s plastiko, tudi v morskem okolju. Medvladni pogajalski odbor naj bi svoje delo zaključil do konca leta 2024, prvo srečanje pa naj bi potekalo leta 2022. UNEA lahko ta mandat po potrebi pravočasno podaljša.

Resolucija 5/14 je bila sprejeta na podlagi vrste resolucij UNEA od leta 2014, pri čemer je UNEA 3 ključni mejnik, saj so države članice ZN podprle številne ukrepe za odpravo izpustov plastičnih odpadkov in mikroplastike v oceane ter ustanovitev ad hoc odprte strokovne skupine za morske odpadke in mikroplastiko, ki bi preučevala ovire za boj proti morskim odpadkom in mikroplastiki. Ad hoc strokovna skupina je svoje delo končala leta 2020. Opredelila je več možnosti za odziv na svetovno krizo onesnaževanja s plastiko, vključno z globalnim sporazumom o plastiki, ki ga je podprla večina udeležencev strokovne skupine, ki so zastopali skoraj vse regije. Oktobra 2021 je bilo objavljeno poročilo ZN z naslovom „Od onesnaževanja do rešitve: globalna ocena morskih odpadkov in onesnaževanja s plastiko“, katerega cilj je bil obvestiti UNEA 5.2 o obsegu in vidikih morskih odpadkov in onesnaževanja s plastiko na svetovni ravni.

Po srečanju podobno mislečih držav, ki ga je leta 2020 gostila Evropska komisija, sta Peru in Ruanda v okviru UNEA 5 pripravila resolucijo za začetek pogajanj o novem mednarodnem sporazumu o onesnaževanju s plastiko. Več mednarodnih dogodkov, vključno z ministrsko konferenco o morskih odpadkih in onesnaževanju s plastiko, ki so jo leta 2021 gostili Nemčija, Ekvador, Vietnam in Gana, je prispevalo k povečanju zagona za sprejetje resolucije, na koncu pa je bila resolucija dokončno sprejeta s soglasjem.

Cilj tega priporočila je zagotoviti dosledno in učinkovito pogajalsko stališče Evropske unije (EU) na zasedanjih medvladnega pogajalskega odbora, da se izvedejo pogajanja o mednarodnem pravno zavezujočem instrumentu o onesnaževanju s plastiko in doseže njegova sklenitev.

•Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike

Začetek pogajanj o mednarodnem sporazumu o plastiki je ključni dosežek zelenega dogovora Evropske unije, tj. akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, ter je povezan s precejšnjim številom politik in zakonodajo EU, vključno z varstvom morskega in obalnega okolja, zlasti z okvirno direktivo o morski strategiji. Zato je bilo zagotavljanje mednarodnega sporazuma o plastiki, ki se spoprijema z onesnaževanjem s plastiko pri viru, namesto da uvaja drage in ne povsem učinkovite rešitve tik pred izpustom, ena od ključnih okoljskih prednostnih nalog Unije v zadnjih nekaj letih za ukrepanje na svetovni ravni. To izhaja iz nedavnih namenskih in naprednih pobud politike in zakonodaje Unije o plastiki. Leta 2018 je bil v strategiji za plastiko, ki je del akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, določen načrt za varstvo našega okolja ter zmanjšanje morskih odpadkov, emisij toplogrednih plinov in naše odvisnosti od uvoženih fosilnih goriv. Konkretni ukrepi v zvezi s plastiko vključujejo vpliv nekaterih plastičnih proizvodov na okolje, plastiko za enkratno uporabo, vlogo plastike v krožnem gospodarstvu, zahteve za okoljsko primerno zasnovo in označevanje, plastiko in odpadno embalažo ter prihodnje pobude za namerno dodano in nenamerno sproščeno mikroplastiko. V strategiji je bil analiziran tudi potencial za izkoriščanje globalnih ukrepov, pri čemer je bila (med drugim) opredeljena potreba po razvoju mednarodnih standardov za povečanje zaupanja industrije v kakovost plastike, ki jo je mogoče reciklirati, ali reciklirane plastike. V zvezi s pošiljkami odpadkov je v njej opozorjeno, da je pomembno zagotoviti, da se vsa plastika, poslana za recikliranje v tujino, obravnava in obdela pod pogoji, podobnimi tistim, ki se uporabljajo v EU, pri čemer je treba podpreti ukrepe na področju ravnanja z odpadki v skladu z Baselsko konvencijo in razviti sistem EU za certificiranje obratov za reciklažo. V strategiji je izpostavljeno tudi, da so potrebna prizadevanja industrije po vsem svetu, da bi se spodbudila uporaba plastike, ki jo je mogoče reciklirati, in reciklirane plastike. Komisija bo v okviru akcijskega načrta za krožno gospodarstvo predlagala tudi obvezne zahteve za vsebnost recikliranih materialov in ukrepe za zmanjšanje količine odpadkov za ključne proizvode, kot so embalaža, gradbeni materiali in vozila. V skladu z navedeno okvirno direktivo o morski strategiji so se EU in njene države članice septembra 2020 dogovorile, da ne bi smelo biti več kot 20 odpadkov na 100 metrov obale, kar pomeni, da je EU vodilna pri izpolnjevanju cilja trajnostnega razvoja 14.1, v skladu s katerim je treba do leta 2025 preprečiti in znatno zmanjšati onesnaževanje morja [...], vključno z morskimi odpadki [...]. Podporne dejavnosti, ki podpirajo izvajanje okvirne direktive EU o morski strategiji in se izvajajo ob doslednem upoštevanju konvencij o regionalnih morjih, so pokazale, da je usklajevanje spremljanja, pridobivanja podatkov in ravnanja z njimi v različnih okoljskih matrikah ključnega pomena za prednostno razvrščanje prizadevanj in preverjanje učinkovitosti ukrepov proti plastičnim odpadkom. Tehnična skupina za morske odpadke v okviru skupne strategije izvajanja okvirne direktive o morski strategiji ob doslednem upoštevanju konvencij o regionalnih morjih zagotavlja tehnično usklajevanje in sodeluje z mrežo EMODnet, v okviru katere zagotavlja podatkovno platformo za podatke o morskih odpadkih. Novi mednarodni sporazum bo obravnaval onesnaževanje s plastiko, tudi v morskem okolju. Onesnaževanje in odpravljanje njegovih virov sta tudi ključna prednostna naloga evropskega zelenega dogovora, nazadnje v strategiji Komisije o ničelnem onesnaževanju zraka, vode in tal ter trajnostni strategiji za kemikalije. Nedavno sprejeti akcijski načrt za ničelno onesnaževanje določa cilje zmanjšanja za leto 2030 (tj. 50-odstotno zmanjšanje količine plastičnih odpadkov v morju in 30-odstotno zmanjšanje mikroplastike, ki se sprošča v okolje), s katerimi dodatno povečuje učinkovitost politik EU proti morskim odpadkom in njihovim vplivom. Obravnavanje onesnaževanja s plastiko na svetovni ravni je tako tesno povezano z več obstoječimi politikami in zakonodajo Unije v zvezi z varstvom okolja pred onesnaževanjem. To lahko vključuje odpadke, pošiljke odpadkov, kemikalije, kopalne vode in drugo (kot sta direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode in okvirna direktiva o vodah). EU znatno prispeva k mednarodnim pobudam, ki so neposredno povezane z omejevanjem onesnaževanja s plastiko, kot sta izvajanje Baselske konvencije o čezmejnih pošiljkah odpadkov, kakor je bila nedavno spremenjena z okrepljenim nadzorom nad plastičnimi odpadki, in akcijskega načrta Mednarodne pomorske organizacije (IMO) proti plastičnim odpadkom in mikroplastiki. Poleg tega EU dejavno sodeluje pri vseh ukrepih proti onesnaževanju s plastiko v morskih regijah v Evropi (s tehnično in finančno podporo regionalnim akcijskim načrtom za Sredozemlje, Črno morje, Baltsko morje in severovzhodni Atlantik) ter s partnericami iz skupin G7 in G20. EU je sosponzorirala tudi pobudo STO, ki obravnava onesnaževanje s plastiko in trajnostno trgovino s plastiko. Plastika in njeno onesnaževanje močno presegata vidike okoljske politike. V spodnjem oddelku je opisan njen medsektorski pomen za različne politike v pristojnosti Unije.

•Skladnost z drugimi politikami Unije

Predlagano priporočilo je skladno tudi z drugimi politikami in zakonodajo Unije, na primer na naslednjih področjih:

·zdravje, zlasti politike in ukrepi o materialih in izdelkih, namenjenih za stik z živili, ter politike Unije o varstvu morskega in obalnega okolja,

·pristaniške sprejemne zmogljivosti,