OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

V skladu s členom 395(1) Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) lahko Svet na predlog Komisije soglasno dovoli kateri koli državi članici, da uvede posebne ukrepe, ki odstopajo od določb te direktive, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom.

V dopisu, ki ga je Komisija evidentirala 19. marca 2021, je Republika Avstrija (v nadaljevanju: Avstrija) vložila zahtevo za nadaljnjo uporabo ukrepa, ki odstopa od členov 168 in 168a Direktive 2006/112/ES, da se iz pravice do odbitka izključi DDV na blago in storitve, ki se več kot 90-odstotno uporabljajo za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti. Zahtevi je bilo priloženo poročilo o izvajanju tega ukrepa, vključno s pregledom stopnje razdelitve, ki se uporabi za pravico do odbitka DDV, kakor je določeno v členu 2 Izvedbenega sklepa Sveta 2009/1013/EU, kakor je bil spremenjen z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2018/1487.

V skladu s členom 395(2) direktive o DDV je Komisija z dopisi z dne 7. aprila 2021 o zahtevi Avstrije obvestila druge države članice. Komisija je z dopisom z dne 8. aprila 2021 uradno obvestila Avstrijo, da ima vse informacije, potrebne za presojo zahteve.

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Člen 168 direktive o DDV določa, da ima davčni zavezanec pravico, da odbije DDV, obračunan pri nakupu blaga in storitev za namene njegovih obdavčenih transakcij. Člen 168a(1) direktive o DDV določa, da se DDV na izdatke, povezane z nepremičnino, ki je del poslovnih sredstev davčnega zavezanca in se uporablja za poslovne in neposlovne namene, odbije samo za delež uporabe nepremičnine za poslovne namene davčnega zavezanca. V skladu s členom 168a(2) direktive o DDV lahko države članice uporabljajo to pravilo tudi pri izdatkih, povezanih z drugim blagom, ki je po njihovi opredelitvi del poslovnih sredstev. Člen 168a se je v direktivo o DDV vstavil z Direktivo Sveta 2009/162/EU z dne 22. decembra 2009, da bi se odbitek omejil na delež dejanske uporabe za poslovne namene in se tako učinkoviteje uporabilo načelo, po katerem odbitek nastane le, če se zadevno blago in storitve uporabljajo pri izvajanju poslovnih dejavnosti zavezanca.

V skladu s členom 395 direktive o DDV lahko države članice uvedejo ukrepe, ki odstopajo od določb direktive o DDV, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom, če jih je odobril Svet.

Avstrija je vložila zahtevo za nadaljnjo uporabo ukrepa, ki odstopa od členov 168 in 168a direktive o DDV, da se iz pravice do odbitka v celoti izključi DDV na blago in storitve, ki se več kot 90-odstotno uporabljajo za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti.

Ta ukrep odstopanja za Avstrijo je bil prvič odobren z Odločbo Sveta 2004/866/ES z dne 13. decembra 2004 za obdobje do 31. decembra 2009 ter ponovno odobren z Odločbo Sveta 2009/1013/EU z dne 22. decembra 2009 do 31. decembra 2012. Odobritev iz slednje odločbe je bila nato z Izvedbenim sklepom Sveta 2012/705/EU z dne 13. novembra 2012 podaljšana do 31. decembra 2015, z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2015/2428 z dne 10. decembra 2015 do 31. decembra 2018 in z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2018/1487 do 31. decembra 2021.

V svoji sedanji zahtevi je Avstrija obvestila Komisijo, da se je uporaba ukrepa odstopanja izkazala za zelo uspešno in učinkovito pri poenostavitvi pobiranja DDV ter preprečevanju davčnih utaj in izogibanja davkom, pa tudi pri krepitvi pravičnosti s preprečevanjem izkrivljanj zaradi neupravičene ugodnosti v s smislu denarnega toka in neizpolnjevanja davčnih obveznosti zaradi poenostavljenega pobiranja DDV. Po njenem mnenju bi odprava ukrepa odstopanja povzročila neupravičene ugodnosti v smislu denarnega toka za davčnega zavezanca, ki uporablja blago ali storitev za poslovne namene le v zanemarljivi meri in ki ima pravico do odbitka DDV za to manjšo uporabo za poslovne namene v primerjavi z davčnim zavezancem, ki uporablja blago ali storitev izključno za poslovne namene. Poleg tega bi minimalna poznejša sprememba razmerja med zasebno in poslovno rabo blaga ali storitve, ki se le delno uporablja za poslovne namene, vodila do prilagoditve odbitega DDV. Takšna majhna prilagoditev bi bila nesorazmerna tako za davčnega zavezanca kot za davčno upravo.

Zahtevana minimalna raba blaga in storitev za poslovne namene, tj. vsaj 10-odstotna, da se dovoli odbitek vhodnega DDV, je razmeroma nizka. Avstrija zato meni, da bo imelo podaljšanje tega ukrepa le majhen vpliv na skupni znesek prihodkov iz DDV, zbranih na ravni končne potrošnje, in zato ne bo negativno vplivalo na lastna sredstva Unije iz naslova DDV.

Odstopanja se običajno odobrijo za omejeno obdobje, da se lahko oceni, ali je posebni ukrep ustrezen in učinkovit. V zvezi s tem in na podlagi informacij, ki jih je predložila Avstrija, Komisija razume, da razdelitev 90 % – 10 % med poslovno in neposlovno uporabo še vedno predstavlja trdno osnovo za razvrščanje transakcij, na podlagi katere se lahko poslovno uporabo opredeli kot zanemarljivo.

Posledično zadevni posebni ukrep omogoča poenostavitev tako za davčne uprave kot tudi za podjetja, saj ni potrebe po kakršnem koli spremljanju poznejše rabe blaga in storitev, za katere se odbitek ni uveljavljal v času njihovega nakupa, zlasti v zvezi z možno obdavčitvijo zasebne rabe v skladu s členom 16 ali 26 direktive o DDV ali popravki odbitkov, kot se zahtevajo v členih 184–192 navedene direktive. Ukrep odstopanja je zato primerno podaljšati.

Vendar pa mora biti vsako podaljšanje časovno omejeno, da se oceni, ali so pogoji, ki so temelj za odstopanje, še vedno veljavni. Zato se predlaga podaljšanje odstopanja do konca leta 2024, od Avstrije pa se zahteva, da skupaj z zahtevo za podaljšanje najpozneje do 31. marca 2024 predloži poročilo, ki vključuje pregled stopnje razdelitve na poslovno in neposlovno uporabo, ki se je uporabljala kot osnova za izključitev iz odbitka, in sicer za preučitev možnosti podaljšanja ukrepa po letu 2024.

Sklep Sveta 2009/1013/EU z dne 22. decembra 2009 je bil sprejet hkrati z Direktivo Sveta 2009/162/EU z dne 22. decembra 2009, s katero se je v direktivo o DDV vstavil člen 168a. Vendar se naslov Sklepa Sveta 2009/1013/EU ne sklicuje na člen 168a. Da bi odpravili to neskladnost med naslovom in vsebino Sklepa Sveta 2009/1013/EU, bi bilo treba naslov Sklepa Sveta 2009/1013/EU spremeniti z vključitvijo sklicevanja na člen 168a direktive o DDV.

•Usklajenost z obstoječimi določbami na področju politike

Podobna odstopanja v zvezi z izključitvijo DDV, ki ga je treba plačati za blago in storitve, iz pravice do odbitka DDV, kadar se zadevno blago in storitve uporabljajo več kot 90-odstotno za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti, so bila odobrena drugim državam članicam (Nemčiji, Nizozemski).

Člen 176 direktive o DDV določa, da Svet odloči, za katere izdatke ni dana pravica do odbitka DDV. Do takrat lahko države članice ohranijo izključitve, veljavne 1. januarja 1979. Zato vrsta določb, ki omejujejo pravico do odbitka za davčne zavezance, miruje.