Povzetek Za slovenski pravosodni sistem sta značilni pomembna vloga Sodnega sveta in Vrhovnega sodišča pri imenovanju in napredovanju sodnikov ter upravljanju sodstva in visoka raven orodij informacijske in komunikacijske tehnologije za vodenje zadev. Zagotavljanje ustreznih virov Sodnemu svetu in Državnotožilskemu svetu je pomemben pogoj za neodvisno in uspešno delovanje teh samostojnih organov. Prihodnja odločitev Ustavnega sodišča o oceni ustavnosti Zakona o parlamentarni preiskavi bi lahko dala smernice v zvezi z zaščito neodvisnosti in avtonomije sodnikov in tožilcev. Državno tožilstvo je sicer povečalo svojo učinkovitost, pri učinkovitem pregonu gospodarskega in finančnega kriminala pa se še vedno srečuje z izzivi. Čeprav se zaostanki še naprej zmanjšujejo in ne predstavljajo sistemske težave, je trajanje sodnih postopkov v zadevah na področju pranja denarja še vedno izziv. Slovenija je na splošno vzpostavila pravni in institucionalni okvir za preprečevanje korupcije in boj proti njej. Celovite politike o dostopu do informacij javnega značaja, javnem posvetovanju in preglednosti zakonodajnega postopka se v praksi dobro upoštevajo. Slovenija ima tudi samostojen in neodvisen specializiran organ za boj proti korupciji, tj. Komisijo za preprečevanje korupcije, ki nadzira preprečevanje korupcije in krepitev integritete javnih funkcij. Zaskrbljujoče je, da so človeški in finančni viri Komisije za preprečevanje korupcije omejeni. Poleg tega obstajajo pomisleki glede njene zmogljivosti in vrzeli med zakonodajo in prakso, zlasti v zvezi z izvajanjem Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije, ki je najpomembnejši slovenski protikorupcijski predpis. Neodvisnost regulativnega organa za medije, tj. Agencije za komunikacijska omrežja in storitve, je zagotovljena z zakonom, vendar agencija deluje z nizkimi sredstvi glede na svoje pristojnosti, kar vpliva na njeno uspešnost. V sedanjem sistemu priglasitve lastniških deležev v medijih so nekatere informacije javno dostopne, s čimer je zagotovljena delna preglednost lastništva, vendar končni lastniki niso zajeti. Neobstoj posebnih pravil za preprečevanje nasprotja interesov v medijskem sektorju negativno vpliva na pluralnost medijev v Sloveniji na nacionalni in regionalni ravni. Pridobitev dostopa do informacij javnega značaja je lahko dolgotrajen proces za širšo javnost in novinarje. Poleg tožb z zastraševalnim učinkom zaskrbljenost vzbujajo spletno nadlegovanje novinarjev in grožnje, ki so jim izpostavljeni, odziv sistema kazenskega pravosodja pa je pomanjkljiv. Sistem zavor in ravnovesij je med drugim podprt z dobro razvitimi spletnimi orodji za posvetovanje z javnostjo in drugimi deležniki ob pomoči Varuha človekovih pravic in neodvisnega Zagovornika načela enakosti. Vendar je posvetovalno obdobje pogosto kratko, stališče neodvisnih organov pa se ne upošteva vedno. Ustavno sodišče lahko opravi naknadno oceno ustavnosti. Zaradi vse večjega števila prejetih ustavnih pritožb in vse večjih zaostankov pa postopki pred Ustavnim sodiščem postajajo dolgotrajnejši, kar bi lahko vplivalo na učinkovitost njegovega delovanja. Predstavljena je bila nacionalna strategija za izboljšanje podpore nevladnim organizacijam do leta 2023.

I.Pravosodni sistem

Slovenski sodni sistem ima tri stopnje: okrajna in okrožna sodišča (za civilne in gospodarske zadeve), delovna sodišča (eno obravnava tudi zadeve s področja socialne varnosti) ter upravno sodišče (s statusom višjega sodišča) na prvi stopnji (skupaj šestdeset), štiri višja sodišča na drugi stopnji (obravnavanje pravnih sredstev zoper odločbe prvostopenjskih sodišč) in vrhovno sodišče na tretji stopnji (obravnavanje pravnih sredstev zoper nekatere sodbe višjih sodišč in upravnega sodišča). Sodni svet je organ sui generis, ki ga ustava ne umešča v nobeno vejo oblasti, njegova naloga pa je zaščita neodvisnosti sodnikov in sodstva ter spodbujanje in zagotavljanje odgovornosti, učinkovitosti in kakovosti dela sodstva. Sodni svet izbere kandidate za sodnike in jih nato predlaga Državnemu zboru (prvi dom parlamenta) v imenovanje. Če Sodni svet izbere kandidata, ki je že bil izvoljen v sodniško funkcijo, ga na novo sodniško mesto imenuje sam. Državno tožilstvo je neodvisen organ, vendar tudi del izvršilne oblasti, glavna pooblastila v zvezi z napredovanjem državnih tožilcev in delovanjem državnega tožilstva pa imata Državnotožilski svet in Generalni državni tožilec. Državnotožilski svet je samostojen državni organ, ki opravlja naloge državnotožilske samouprave in zagotavlja, da državna tožilstva izvajajo enotno politiko pregona, sodeluje pa tudi pri varovanju samostojnosti državnih tožilcev. Slovenska odvetniška zbornica je del pravosodja ter samostojen in neodvisen organ.

Neodvisnost

V začetku leta 2019 je preiskovalna komisija Državnega zbora začela preiskavo, ki je bila namenjena proučitvi ukrepov tožilcev in sodnikov v konkretnih kazenskih zadevah. Vendar je Ustavno sodišče pozneje zadržalo izvrševanje Zakona o parlamentarni preiskavi, ker bi taka parlamentarna preiskava konkretnih zadev pomenila tveganje za neodvisnost sodnikov in tožilcev. Preiskovalno komisijo je ustanovil Državni zbor na zahtevo Državnega sveta (drugi dom parlamenta). Ustavno sodišče, ki sta mu zadevo predložila Sodni svet in Vrhovno državno tožilstvo, je do končne odločitve glede ocene ustavnosti zadržalo izvrševanje Zakona o parlamentarni preiskavi tako v zvezi s sodniki kot državnimi tožilci. Ustavno sodišče je zadržalo tudi izvrševanje Akta o odreditvi parlamentarne preiskave. Sodni svet je navedel, da obseg parlamentarne preiskave, kot je opredeljen v Aktu o odreditvi parlamentarne preiskave, ne zajema delovanja sodstva kot celote, temveč se osredotoča na konkretne končne sodbe in konkretne sodnike. Ustavno sodišče je v sklepu o začasnih ukrepih opozorilo na to, da v zakonu ni ustreznih mehanizmov za zaščito sodnikov in državnih tožilcev pred parlamentarnimi preiskavami za ugotavljanje njihove „politične odgovornosti“. Poudarilo je tudi, da obstaja tveganje, da bi parlamentarna preiskava posegla v neodvisnost sodnikov in samostojnost državnih tožilcev, kar lahko povzroči „nepopravljivo škodo“ za neodvisnost sodstva ter neodvisnost in samostojnost državnega tožilstva. Ustavno sodišče končne meritorne odločitve še ni izdalo.

Mnenje o neodvisnosti sodstva se je v zadnjih letih nenehno izboljševalo, vendar je stopnja neodvisnosti po prevladujočem mnenju še vedno nizka oziroma povprečna. Za širšo javnost je stopnja neodvisnosti sodstva povprečna (42 % anketirancev je navedlo, da je neodvisnost dokaj dobra ali zelo dobra), za podjetja pa je še vedno nizka (36 %), pri čemer se je v obeh anketah nenehno povečevala, kar kaže na pozitiven trend. Glavni razlog za mnenje podjetij o pomanjkanju neodvisnosti sodišč in sodnikov je vmešavanje ali pritisk vlade in politikov, ki mu tesno sledi vmešavanje ali pritisk zaradi gospodarskih ali drugih posebnih interesov, oba razloga pa v primerjavi z drugimi državami ostajata med najvišjimi v EU. Vrhovno sodišče je naročilo študijo o razlogih za nizko mnenje o neodvisnosti sodnikov in sodišč ter majhno zaupanje v pravosodni sistem, ki bi lahko pomagala opredeliti možnosti za izboljšanje. Med razlogi za tako majhno zaupanje, ugotovljenimi s pomočjo osredotočenih raziskav in delavnic za deležnike, ki so se jih udeležili uporabniki sodišč, delavci v pravni stroki, sodno osebje in širša javnost, so pomanjkanje znanja in informacij o pravosodnem sistemu, organizacijska in komunikacijska vprašanja ter vprašanja v zvezi z orientacijo po sodnih stavbah. Te ugotovitve so privedle do številnih ukrepov, ki so jih izvedli Vrhovno sodišče in drugi organi ter ki segajo od usposabljanja do boljših informacijskih orodij za uporabnike sodišč, ko pridejo na sodišče, njihov cilj pa je povečanje zaupanja v sodstvo in izboljšanje mnenja o neodvisnosti sodstva.

Kakovost

Digitalizacija pravosodnega sistema za vodenje zadev dobro napreduje, poteka pa tudi nadaljnji razvoj za izboljšanje elektronske komunikacije med sodišči in strankami. Informacijske in komunikacijske tehnologije za vodenje zadev so visoko razvite. Podatki iz vseh pravosodnih sistemov za vodenje so standardizirani, integrirani (z uporabo orodij podatkovnega skladišča) in centralizirani ter se uporabljajo za namene upravljanja in statistične namene. Vrhovno sodišče opredeljuje, koordinira in upravlja politike in strategije IT. Vendar pa je elektronsko komuniciranje med sodišči in strankami še vedno slabše razvito. Tako na primer ni vedno mogoče vložiti zahtevka v elektronski obliki, prejeti elektronskega vabila na sodišče ali spremljati faz postopka na spletu. Elektronska komunikacija je na nekaterih področjih že napredovala, na primer na področju izterjave nespornega dolga, ki ga upravlja posebna organizacijska enota na Okrajnem sodišču v Ljubljani (Centralni oddelek za verodostojno listino, COVL), kjer so spisi samo v elektronski obliki, pa tudi v postopkih zaradi insolventnosti in zemljiškoknjižnih postopkih. Vrhovno sodišče je od leta 2019 kot prednostno področje opredelilo izboljšanje elektronskih komunikacijskih orodij na drugih področjih, zlasti v civilnih, kazenskih in prekrškovnih postopkih. Izvajati se je začel projekt za razvoj funkcionalnosti, kot so e-spisi, e-vlaganje, digitalno vročanje sodnih pisanj in spletno plačevanje sodnih taks, ter drugih digitalnih orodij.

Rezultati ankete Vrhovnega sodišča med uporabniki sodišč služijo nadaljnjemu izboljšanju kakovosti pravosodja. Vrhovno sodišče je naročilo študijo (glej zgoraj), ki je vključevala ankete uporabnikov sodišč in drugih deležnikov. Prav tako je z namenom izboljšanja kakovosti sodstva in povečanja zaupanja v sodstvo ustanovilo posebno projektno skupino. Skupina je med drugim organizirala ankete med sodniki in sodnim osebjem, delavnice s ključnimi akterji, razgovore in notranja opazovanja. Vrhovno sodišče je na tej podlagi pripravilo priročnike za nove sodnike, postopkovne priročnike na različnih področjih prava, usposabljanje sodnega osebja in informativno gradivo za javnost, kot so brošure, videoposnetki in spletno mesto, tudi o sodnih postopkih. Projekt je prejel nagrade na mednarodni ravni.

Vrhovno sodišče ima pomembno vlogo pri dodeljevanju virov sodiščem. Napredna orodja IKT za vodenje zadev sledijo podrobnim podatkom na ravni posameznih sodišč. To predsednikom sodišč, vodstvenemu osebju sodišč in Vrhovnemu sodišču omogoča, da na podlagi primerjalnih podatkov o učinkovitosti sodišč dodelijo človeške in finančne vire. Predsedniki sodišč vsako leto predložijo Vrhovnemu sodišču svoje predloge v zvezi z viri. Vrhovno sodišče nato analizira podatke o učinkovitosti, primerja delovno obremenitev posameznih sodišč in predsednikom sodišč v razpravi o virih predstavi analizo. Nato se doseže kompromis o dodelitvi virov, pri čemer se upoštevajo primerjalni podatki sodišč.

Sodni svet in Državnotožilski svet se kljub nekaterim izboljšavam soočata z izzivi glede virov. Sodni svet postaja bolj dejaven pri prizadevanjih za izboljšanje kakovosti sodstva, zlasti zaradi svoje vloge pri ocenjevanju sodnikov, disciplinskih postopkih in izboljšanju osebnih prejemkov sodnikov. Čeprav so bili v zadnjih letih odobreni dodatni viri, Sodni svet glede na številne pristojnosti še vedno deluje z razmeroma majhnim številom osebja in nepoklicnih članov sveta. Po mnenju deležnikov ta prizadevanja zahtevajo dodatne vire za povečanje upravnih zmogljivosti Sodnega sveta, vključno z izboljšanjem postopka izbire sodnikov, zlasti glede obrazložitve odločitev. Državnotožilski svet še vedno nima dovolj človeških in finančnih virov , kar pomeni, da si ne more prizadevati za izboljšanje splošne kakovosti državnega tožilstva. Pri izboljšanju postopka izbire tožilcev ga ovira tudi pomanjkanje osebja.

Potekajo posvetovanja za dokončanje reorganizacije mreže sodišč. V zadnjih desetletjih je ureditev mreže sodišč (z opredelitvijo lokacije in pristojnosti sodišč) nihala med enim samim sodiščem in več sodišči prve stopnje (okrožnimi in okrajnimi). Trenutno je v sodnem sistemu 55 prvostopenjskih sodišč, in sicer 44 okrajnih sodišč, ki obravnavajo pravdne zadeve z zahtevki nizke (denarne) vrednosti in nepravdne zadeve, ter 11 okrožnih sodišč, ki obravnavajo pravdne zadeve z zahtevki visoke vrednosti in gospodarske zadeve med pravnimi osebami. Za delitev na prvostopenjska civilna in gospodarska sodišča se že dolgo ugotavlja, da vpliva na učinkovitost sodišč. Za delno izboljšanje te situacije se je z reformami v letih 2009 in 2015 okrepil nadzor okrožnih sodišč nad okrajnimi, da bi se izenačilo število obravnavanih zadev in zmanjšalo število sporov o pristojnosti. Napredni sistemi IKT za vodenje zadev in izkušnje Vrhovnega sodišča pri upravljanju virov omogočajo ustanavljanje večjih sodišč na mestnih območjih. Posvetovanja Ministrstva za pravosodje s sodstvom o novi, preoblikovani mreži sodišč so se nadaljevala tudi leta 2019, vendar mora Vlada zakonodajni osnutek še dokončati.

Sodbe prvostopenjskih sodišč se še vedno objavljajo v omejenem obsegu, zlasti v civilnih in gospodarskih zadevah. Na spletu se sicer objavi večina sodb Vrhovnega sodišča in višjih sodišč, sodbe prvostopenjskih sodišč pa se še vedno objavljajo v majhnem obsegu. Poleg tega je stopnja strojne berljivosti objavljenih sodb, ki bi omogočala razvoj storitev in produktov za uporabnike sodišč na podlagi rešitev umetne inteligence, razmeroma nizka. Izvajanje projekta za izboljšanje spletne dostopnosti sodb prvostopenjskih sodišč, ki ga vodi Ministrstvo za pravosodje, je zaradi izzivov, povezanih s samodejno anonimizacijo sodb, zastalo. Skupaj z raziskovalci se proučuje nova metoda.

Učinkovitost