SL Uradni list Evropske unije C 307/4

Končno poročilo pooblaščenca za zaslišanje (1)

Zadeva COMP/38.589 – Toplotni stabilizatorji

2010/C 307/04

Ta zadeva v zvezi s konkurenco je povezana s kartelnim sporazumom med proizvajalci dveh vrst toplotnih stabilizatorjev, ki se uporabljajo pri izdelavi PVC-izdelkov: kositrnih stabilizatorjev in epoksidiranega sojinega olja (ESBO)/estrov.

Na podlagi osnutka odločbe je ugotovljeno naslednje:

Obvestilo o nasprotovanju

Preiskava Komisije se je začela novembra 2002 na podlagi vloge za imuniteto. Komisija je opravila inšpekcijske preglede na kraju samem. V tej zadevi so poleg prosilca za imuniteto še štirje prosilci za prizanesljivost.

Komisija je 18. marca 2009 poslala obvestilo o nasprotovanju petnajstim družbam ali povezanim družbam („strankam“) (2)

Komisija je v obvestilu o nasprotovanju predhodno ugotovila, da so stranke sodelovale v eni in nepretrgani kršitvi člena 81(1) ES in člena 53(1) EGP v zvezi s kositrnimi stabilizatorji trinajst let, in sicer od leta 1987 do leta 2000, ter v zvezi z ESBO/estri devet let, in sicer od leta 1991 do leta 2000.

Rok za odgovor na obvestilo o nasprotovanju

Prvotni rok, ki so ga imele stranke za odgovor na obvestilo o nasprotovanju, je bil 14. maj 2009. Trinajst strank je predložilo utemeljene zahteve za podaljšanje. Vsem sem podaljšal rok. Tri stranke so nato navedle upravičene razloge za še eno podaljšanje, ki sem ga odobril. Vse stranke razen ene so odgovorile pravočasno.

Vpogled v spis

Strankam je bil omogočen vpogled v spis z uporabo CD-ROM-a. Stranke so prav tako dobile dostop do ustnih in pisnih izjav v zvezi s prošnjami za prizanesljivost v prostorih Komisije.

Družba Baerlocher je vložila zahtevo za nadaljnji vpogled v spis. V odgovoru sem delno ugodil njihovi zahtevi in odobril nadaljnji dostop do nekaterih ustnih izjav. S tem sem predstavnikom družbe Baerlocher dovolil, da preverijo morebitne neskladnosti med več različicami dokumentov. Drugi del njihove zahteve sem zavrnil, ker so bili zadevni dokumenti varovani z zahtevami po zaupnosti komunikacije med odvetniki in strankami, ki jih je takrat obravnavalo Sodišče Evropske unije. Več strank je zahtevalo dostop do odgovorov drugih strank v različnih fazah postopka. Te zahteve sem zavrnil s sklicevanjem na pravila za vpogled v dokumentacijo in veljavno sodno prakso. (3)

Ustno zaslišanje

Ustno zaslišanje je potekalo junija 2009. Udeležile so se ga vse stranke razen ene.

Poglavitna vprašanja v zvezi s pravico do obrambe, na katera so opozorile stranke

Stranke so v ustnih in pisnih pripombah predložile več trditev v zvezi s pravico do obrambe. Njihove trditve so bile večinoma povezane s kršenjem obveznosti obveščanja, predolgim postopkom in premalo obsežno preiskavo.

Pravice naslovnikov do obveščanja o preiskavi

Družbe AC Treuhand, Elementis, Chemson, GEA in Faci so trdile, da jim je bila kršena pravica do obrambe, ker niso bile pravočasno obveščene o preiskavi proti njim. Na podlagi navedenega sta družbi AC Treuhand in Elementis prosili Komisijo, naj konča postopek proti njima, družbi Chemson in Gea pa sta zahtevali preiskavo družbe ChemTrade Roth. Predstavniki družbe Faci niso imeli posebnih zahtev.

(i) AC Treuhand

Družba AC Treuhand je bila februarja 2009 prvič obveščena, da je morebitna naslovnica obvestila o nasprotovanju v zadevi Toplotni stabilizatorji, to je leto in pol po prvi zahtevi za informacije in pol leta po sodbi Sodišča prve stopnje, s katero je bil postavljen precedenčni primer za obveznost obveščanja, ki bi jo morala izpolniti Komisija do družbe AC Treuhand v zadevi v zvezi z organskimi peroksidi (4). To se je zgodilo, čeprav je družba AC Treuhand pred sodbo Sodišča prve stopnje in po njej na GD za konkurenco naslovila več zahtev za pojasnitev njene vloge v postopku.

Glede na merila, ki jih je določilo Sodišče prve stopnje, bi morala Komisija obvestiti družbo AC Treuhand o njenem položaju, ko je oktobra 2007 prejela prvo zahtevo za informacije. Dejstvo, da je sodišče šele julija 2008 podrobneje obrazložilo to dolžnost, ni pomembno, saj je obveznost objektivno obstajala že pred sodbo. Poleg tega bi moral GD za konkurenco, ko je bilo marca 2003 družbi AC Treuhand poslano obvestilo o nasprotovanju v zadevi v zvezi z organskimi peroksidi, pri obravnavani zadevi poznati položaj družbe AC Treuhand, ko je od svetovalne službe prvič zahteval informacije. Torej je prišlo do nepravilnosti.

Ni treba ugotavljati, ali se je obveznost obveščanja morda pojavila že prej (5), ker družba AC Treuhand ni dokazala, da bi lahko zapoznele informacije ogrozile njene pravice do obrambe v zadevnem postopku.

Po mnenju sodišča samo dejstvo, da pravni subjekt ni dobil teh informacij pravočasno, ni razlog za razveljavitev izpodbijane odločbe. Treba je namreč tudi dokazati, ali bi nepravilnost Komisije v zadevnem postopku (6) lahko dejanska ogrozilo pravico družbe do obrambe.

Družba AC Treuhand je v zvezi s tem navedla tri razloge: prvič, izpostavila je, da se je priča, ki je bila zaposlena pri njih, upokojila 31. avgusta 2002. Drugič, omenila je, da se ta priča ne spomni več dobro dejstev. Tretjič, poudarila je, da se je izteklo desetletno obdobje, v katerem morajo podjetja v skladu s švicarsko zakonodajo hraniti dokumente (Aufbewahrungspflicht). Prvi argument je mogoče ovreči, saj se je priča upokojila, preden je Komisija prejela vlogo za imuniteto družbe Chemtura. Priča bi se upokojila, tudi če bi bila družba AC Treuhand pravočasno obveščena o preiskavi Komisije. Drugi in tretji argument se zdita precej abstraktna in netočna, ker družba AC Treuhand ni natančno navedla značaja in obsega informacij ali podrobnosti, ki so potrebne za njeno obrambo in bi se jih zaposlena lahko spomnila ali bi jih lahko poiskali v arhivih družbe AC Treuhand. Upoštevati je treba tudi, da je družba AC Treuhand vedela ali pa bi upravičeno lahko vedela, da jo Komisija preiskuje, saj je bila leta 2003 obveščena o obvestilu o nasprotovanju v zadevi v zvezi z organskimi peroksidi. Na podlagi tega sklepam, da družbi AC Treuhand ni bila kršena pravica do obrambe.

(ii) Elementis

Komisija je družbo Elementis pravočasno obvestila o domnevnih obtožbah v prvi zahtevi za informacije, ki je bila poslana maja 2008. Ni treba ugotavljati, ali bi morala biti družba Elementis obveščena prej, saj ni zadostno dokazala, da je bila ogrožena njena pravica do obrambe. Družba Elementis je navedla, da je ena od prič umrla 24. januarja 2008. Trdila je še, da več prič, ki so omenjene v obvestilu o nasprotovanju ali so kakor koli drugače pomembne, ne more najti in navezati stika z njimi. Navedla je tudi, da je bilo težko najti dokumentacijo in da se priče, ki so na voljo, ne spomnijo dobro preteklih dogodkov.

Trditev družbe Elemenitis, da ni mogla izprašati več prič, je nenavadna, saj sta vsaj dve priči, ki ju navaja, podali izjavo drugi stranki v tej zadevi. Poleg tega je družba Elementis samo na splošno opisala vprašanja, o katerih bi morale priče podati več informacij. Jasno ni niti, kako naj bi njihovo pričanje pomagalo družbi Elementis pri obrambi proti domnevni kršitvi, kot zahteva veljavna sodna praksa.

(iii) Faci

Komisija je tudi ustrezno obvestila družbo Faci o njenem položaju, ko ji je oktobra 2007 poslala prvo zahtevo za informacije. Družba Faci je trdila, da bi lahko presodila, ali naj vloži prošnjo za prizanesljivost ali ne, če bi bila obveščena leta 2003 ali vsaj pred letom 2007. Ko je zadevno osebje zapustilo družbo, tega ni mogla več storiti.

Trditev družbe Faci ne utemeljuje kršitve obveznosti obveščanja ali kršitve pravice do obrambe in jo je zato treba zavrniti.

Obveznost preiskovanja

Družbi GEA in Chemson sta trdili, da je Komisija bila in je še vedno zavezana k preiskavi družbe ChemTrade Roth. Obe sta v odgovoru na obvestilo o nasprotovanju povezali pravico do obveščanja o njunem položaju z dolžnostjo Komisije, da izvede obsežno preiskavo.

Družbi GEA in Chemson sta se umaknili iz zadevnih dejavnosti v obdobju domnevnih kršitev. Družba GEA je maja 2000 prodala svojo dejavnost v zvezi z epoksidiranim sojinim oljem. Ločila se je od nekdanjih matičnih družb in posla, ki je neposredno povezan z domnevnimi dejavnostmi (Dynamit Nobel AG in Chemetall GmbH). Družba Chemson je leta 2002 družbi ChemTrade Roth (z menedžerskim odkupom) prodala vsa zadevna sredstva in dokumentacijo v zvezi z dejavnostjo na področju epoksidiranega sojinega olja. Družba Chemson je trdila, da od takrat ni imela dostopa do dokazov in prič v zvezi z dejavnostjo na področju epoksidiranega sojinega olja. V zvezi z obveznostjo obveščanja, ki jo mora izpolniti Komisija, je treba navesti, da je Komisija družbi Chemson in GEA obvestila o domnevnih obtožbah v zahtevah za informacije, ki sta bili poslani oktobra 2007 oziroma julija 2008. Družba Chemson je kljub temu izpostavila posebnost te zadeve. Trdila je, da ne more biti izključena in da je celo verjetno, da bi bila družba ChemTrade Roth predmet preiskovalnih ukrepov Komisije, če bi družba Chemson dejavnost v zvezi z epoksidiranim sojinim oljem prodala z delniškim poslom in ne z menedžerskim odkupom.

V skladu z uveljavljeno sodno prakso mora Komisija presoditi, ali je neki podatek potreben za odkritje kršitve pravil o konkurenci (7). V obravnavani zadevi se ne zdi nujno potrebno preiskati družbo ChemTrade Roth, da bi imeli dovolj obremenilnih dokazov za obstoj kartela.

Glede razbremenilnih dokazov pa je položaj manj jasen. Po eni strani bi lahko trdili, da morajo naslovniki obvestila o nasprotovanju predvsem navesti razbremenilne dokaze, pri čemer družbi GEA in Chemson sploh nista navedli, kakšne koristne informacije bi pridobili s preiskavo družbe ChemTrade Roth. Poleg tega lahko naslovniki v sporazume o prenosu vključijo klavzule, s katerimi si zagotovijo stalen dostop do informacij in/ali znotraj družbe prenesejo odgovornost za plačilo glob za kartelne kršitve. Po drugi strani drži tudi, da mora Komisija izvesti nepristransko preiskavo, ki bi običajno vključevala tudi družbo ChemTrade Roth. Nazadnje, družbi Chemson in GEA bi bili v boljšem položaju, če ne bi bila leta 2003 preiskava ustavljena ali če bi Komisija ti naslovnici prej obvestila o preiskavi.

Kakor koli, pošiljanje zahteve za informacije ali nenapovedana preiskava družbe ChemTrade Roth po ustnem zaslišanju se nista zdeli spodbudni. Ni bilo realno pričakovati, da bi tako pridobili podatke, s katerimi bi odpravili prejšnje pomanjkljivosti, saj je zelo verjetno, da zadevnih dokumentov ne hranijo več (če so sploh obstajali). Poleg tega bi lahko opravili pogovore z nekdanjimi predstavniki prodanega posla le, če bi ti privolili vanje.

Dostop do dokumentov je bil izgubljen že leta 2002, tj. preden je bila zadeva odprta. Preiskovalni ukrepi, usmerjeni v družbo ChemTrade Roth, bi tako le nadomestili izgubljeni dostop do informacij, ki se jih spomni nekdanji predstavnik (ki bi lahko bile pogodbeno zavarovane).

V teh okoliščinah menim, da Komisiji ni treba preiskovati družbe ChemTrade Roth, kot zahtevata družbi Chemson in GEA, in da ni bila v ničemer kršena njuna pravica do obrambe.

Trajanje postopka

Devet strank od trinajstih je trdilo, da jim je bila zaradi trajanja postopka kršena pravica do obrambe (8). Predhodna preiskava je res trajala več kot šest let. Brez upoštevanja drugih okoliščin se to mogoče zdi predolgo.

Sodišča so menila, da je pri upravnem postopku treba ukrepati v razumnem roku (9). To načelo se v celoti uporablja pri tej preiskavi (10).

Vendar je bila ta zadeva v tem obdobju zaustavljena za več kot štiri leta zaradi postopka Akzo/Ackros. Med inšpekcijskim pregledom družbe Ackros so njeni predstavniki trdili, da so nekateri dokumenti varovani z zaupnostjo komunikacije med odvetniki in strankami. Aprila 2003 sta družbi Akzo in Ackros sprožili sodni postopek, s katerim naj bi potrdili njune trditve v zvezi z varovanjem dokumentov zaradi zaupnosti komunikacije med odvetniki in strankami. Med sodnim postopkom je bila preiskava Komisije ustavljena. Septembra 2007, štiri leta kasneje, je Sodišče prve stopnje zavrnilo tožbe tožečih strank kot deloma nedopustne, deloma pa neutemeljene (11).

GD za konkurenco je moral počakati na sodbo Sodišča prve stopnje, da je lahko presojal o dodani vrednosti prošenj za prizanesljivost (12). Ta presoja je bila odvisna od tega, ali se lahko posamezen dokaz uporablja kot dokument iz inšpekcijskega pregleda. Sporni dokument je zares pomemben dokaz, na katerem temeljita obvestilo o nasprotovanju in odločba.

Zato postopek ni trajal nerazumno dolgo. Pravica devetih strank do obrambe ni bila kršena.

Osnutek odločbe

V osnutku odločbe Komisija v bistvu ponavlja svoja nasprotovanja; vendar se pojavlja nekaj razlik v primerjavi z obvestilom o nasprotovanju:

— Komisija opušča nasprotovanja proti družbama Akzo Nobel Chemicals International BV in Addichem SA,

— Komisija meni, da je družba Arkema odgovorna za prvo obdobje sodelovanja (od 16. marca 1994 do 31. marca 1996), ker se je pozneje spet pridružila istemu kartelu (od 9. septembra 1997 do 21. marca 2000), čeprav priznava, da je se družba Arkema umaknila iz kartela kositrnih stabilizatorjev od 1. aprila 1996 do 8. septembra 1997. Komisija uveljavlja svojo diskrecijsko pravico in družbi Arkema ne nalaga plačila globe za prvo obdobje kršitve. Komisija meni, da sta sporazuma v zvezi s kositrnimi stabilizatorji in ESBO/estri ločni kršitvi,

— Komisija ugotavlja, da ni odgovorna za nikakršne postopkovne nepravilnosti, zlasti ne za obveščanje možnih naslovnikov o izjavi o nasprotovanju, da je bila preiskava in da je bila ustavljena. V zvezi z družbo AC Treuhand Komisija ugotavlja, da bi v posebnih okoliščinah te zadeve lahko ugotovila, da je preiskava mogoče usmerjena nanjo. Komisija je ugotovila, da je med celotnim postopkom ravnala prizadevno in razumno,

— Komisija pri določanju globe za družbo Arkema upošteva prejšnje tri odločbe, ki se nanašajo na ponovno kršitev (namesto dveh prejšnjih odločb, kot je navedeno v izjavi o nasprotovanju). Komisija je družbi Arkema 20. oktobra 2009 poslala dopis o dejstvih, v katerem je družbo obvestila o tem izpustu v izjavi o nasprotovanju, in ji dala možnost, da predloži pripombe v zvezi s tem,

— Komisija ugotavlja, da je postopek trajal precej dolgo, zaradi česar se globa upravičeno zmanjša. Zmanjšanje globe pa se ne uporablja za podjetja iz skupine Ackros in Akzo, saj je bila njihova tožba za razveljavitev pred Sodiščem prve stopnje v zvezi varovanjem dokumentov zaradi zaupnosti komunikacije med odvetniki in strankami glavni razlog za zamudo v obravnavani zadevi.

Menim, da so v osnutku odločbe obravnavana le nasprotovanja, v zvezi s katerimi so lahko stranke podale svoja stališča.

Sklepna ugotovitev

Glede na navedene ugotovitve menim, da je bila v tej zadevi pravica do zaslišanja v zvezi z vsemi strankami v postopku upoštevana.

Bruselj, 5. novembra 2009 Michael ALBERS

(1) V skladu s členoma 15 in 16 Sklepa Komisije (2001/462/ES, ESPJ) z dne 23. maja 2001 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci – UL L 162, 19.6.2001, str. 21.

(2) (i) Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Chemicals International BV in njihova matična družba, Akzo Nobel N.V. („Akzo“); (ii) Ackros Chemicals Ltd („Ackros“); (iii) Elementis plc, Elementis Holdings Ltd, Elementis UK Ltd, Elementis Services Ltd („Elementis“); (iv) Elf Aquitaine SA („Elf“); (v) CECA SA in njena matična družba Arkema France SA („Arkema“); (vi) Baerlocher GmbH, Baerlocher Italia SpA, Baerlocher UK Ltd in njihova matična družba MRF Michael Rosenthal GmbH („Baerlocher“); (vii) GEA Group AG („GEA“); (viii) Chemson GmbH in Chemson Polymer-Additive AG („Chemson“); (ix) Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH („ACW“); (x) Addichem SA („Addichem“); (xi) Chemtura Vinyl Additives GmbH in njena matična družba Chemtura Corporation („Chemtura“); (xii) Ciba Lampertheim GmbH in njena matična družba Ciba Holding AG („Ciba“); (xiii) Faci SpA („Faci“); (xiv) Reagens SpA („Reagens“) in (xv) AC Treuhand AG („AC Treuhand“).

(3) Na primer zadeva C-204/00 Aalborg Portland A/S [2004] Recueil.-I-123, točka 70: „ni splošnega in abstraktnega načela, po katerem bi stranka morala v vseh primerih imeti možnost, da prejme izvode vseh dokumentov, ki se upoštevajo pri zadevi druge osebe“.

(4) Zadeva T-99/04, AC Treuhand proti Komisiji, točka 56. Glej tudi člen 6(3)(a) EKČP in ESČP, št. vl. 13972/88, sodba Imbrioscia proti Švici z dne 24. novembra 1993, točka 36.

(5) Družba AC Treuhand je trdila, da bi morala biti obveščena, potem ko je Komisija končala ocenjevanje prošenj za prizanesljivost, tj. približno sredi leta 2003.

(6) Zadeva T-99/04, AC Treuhand proti Komisiji, točka 58. Glej tudi združene zadeve C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P in C-219/00 P, Aalborg Portland in drugi proti Komisiji [2004] Recueil I-123 in zadevo C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji [2006] ZOdl. I-8725.

(7) Zadeva C-94/00, Roquette Frères proti Komisiji [2002] Recueil I-9011, točka 78.

(8) AC Treuhand, ACW, hčerinske družbe družbe Akzo, Arkema, Baerlocher, Chemson, Elementis, GEA, Reagens.

(9) Združene zadeve C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-250/99 P do C-252/99 P in C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji (2000) Recueil I-8375, točka 179, glej tudi zadevo C-167/04 P, JCB Service proti Komisiji (2006) ZOdl I-D8935, točka 60.

(10) Zadeva C-113/04, Technische Unie BV proti Komisiji (2006) ZOdl. I-8831, točka 54 in naslednje.

(11) Zadeva T-112/05, Akzo Nobe in drugi proti Komisiji, (2007) ZOdl. II-05049.

(12) Točka 26 Obvestila o prizanesljivosti iz leta 2002.