Sporočilo Komisije o smernicah za postopek najboljše izvršitve prodaje nedonosnih kreditov na sekundarnih trgih

(2022/C 405/01)

Kazalo

GLOSAR IN OPREDELITVE POJMOV 3

POVZETEK 7

UVOD 11

1. Določitev strukture transakcije: izbira portfelja 12

1.1. Ključne dejavnosti 12

1.2. Ocena pravnih omejitev/davčnih omejitev/omejitev zaradi varstva potrošnikov 13

1.3. Cilji postopka izbire portfelja 14

1.4. Tehnični vidiki postopka izbire portfelja 16

1.5. Razmislek o potrebni uporabi notranjih virov in morebitni dodatni potrebi po zunanji podpori 17

1.6. Organizacijska vprašanja 17

2. Pripravljalna faza 18

2.1. Ključne dejavnosti 18

2.2. Število faz postopka in časovni načrt 18

2.3. Priprava glavnih dokumentov 19

2.4. Priprava elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih in pridobivanje dokumentacije 19

2.5. Odločitev o vzpostavitvi VPS 20

2.6. Priprava dogovora o prodaji in nakupu kreditov 21

3. Faza pred trženjem 22

3.1. Ključne dejavnosti 22

3.2. Sondiranje trga 22

3.3. Opredelitev najboljše strategije trženja 23

3.4. Priprava postopka in tržnega gradiva za nezavezujočo in zavezujočo faz— 25

4. Faza nezavezujočih ponudb (faza 1) 27

4.1. Ključne dejavnosti 27

4.2. Začetek postopka za zbiranje ponudb in distribucija svežnja informacij 28

4.3. Ponudniki, ki opravijo začetni skrbni pregled 29

4.4. Predložitev nezavezujočih ponudb ponudnikov in določitev ožjega seznama ponudnikov, ki napredujejo v drugi krog 29

5. Faza zavezujočih ponudb (faza 2) 29

5.1. Ključne dejavnosti 29

5.2. Rezultati prizadevanj prodajalca 30

5.3. Dobre prakse 30

6. Podpis transakcije in zaključek 34

6.1. Ključne dejavnosti 34

6.2. Ključni premisleki v zvezi s tveganjem 35

6.3. Premisleki v zvezi z DPNK 36

6.4. Drugi premisleki 36

6.5. Razporeditev cene 36

7. Po zaključku 37

7.1. Ključne dejavnosti 37

7.2. Postopek prenosa 37

7.3. Odgovornosti prodajalca 38

7.4. Dejavnosti po prodaji 38

PRILOGE

GLOSAR IN OPREDELITVE POJMOV

Postopek v eni fazi Postopek prodaje nedonosnih kreditov, v okviru katerega je predvidena samo faza zavezujočih ponudb (faza 2). Postopek v dveh fazah Postopek prodaje nedonosnih kreditov, v okviru katerega sta predvideni faza nezavezujočih ponudb (faza 1) in faza zavezujočih ponudb (faza 2). PPD Pranje denarja je vrsta gospodarskega kriminala. Vključuje prikrivanje izvora prihodkov, ustvarjenih s kaznivimi dejanji („umazanega denarja“), da se ustvari videz, da izvirajo iz zakonitega vira. Preprečevanje pranja denarja (PPD) se nanaša na dejavnosti, ki jih izvajajo finančne institucije, da izpolnijo pravne zahteve za dejavno spremljanje sumljivih dejavnosti in poročanje o njih. Poročilo o analizi Ko prodajalec prejme nezavezujoče ponudbe (NZP) vlagateljev, sprejetih v fazo 1, jih primerja in analizira, na podlagi tega pa pripravi poročilo o analizi NZP. To mu pomaga pripraviti ožji seznam ustreznih ponudnikov, ki se nato lahko vključijo v fazo 2. Ko prodajalec prejme zavezujoče ponudbe (ZP) vlagateljev, sprejetih v fazo 2, jih znova primerja in analizira, na podlagi tega pa pripravi poročilo o analizi ZP. Vrste dražb Prodajalec lahko izbere vrsto dražbe za predvideno prodajo nedonosnih kreditov. Priloga 4 k tem smernicam vsebuje seznam vrst dražb, ki se pogosto uporabljajo. Poročilo o DP Poročilo o dogovorjenih postopkih (DP) je del skrbnega pregleda prodajalca in bi ga bilo treba predložiti vlagateljem. V okviru DP izvajalec izvede opredeljene postopke, o katerih se dogovorijo izvajalec, prodajalec in morebitne ustrezne tretje osebe. Izvajalec na podlagi dejstev, ugotovljenih pri takih prizadevanjih za skrbni pregled, pripravi poročilo o DP in ga pošlje osebam, ki so soglašale s postopki. ZP Zavezujoča ponudba, ki jo predložijo vlagatelji, sprejeti v fazo 2. Rok za ZP Rok, ki ga določi prodajalec in v katerem morajo vlagatelji, sprejeti v fazo 2, predložiti ZP. Smernice za ZP Pisne smernice, ki jih prodajalec predloži vlagateljem, sprejetim v fazo 2, ter v katerih sta določeni oblika in vsebina ZP. Široka dražba Široka dražba je tipičen postopek v dveh fazah, pri katerem se velika skupina vlagateljev povabi k predložitvi okvirne NZP. Po tej prvi fazi dražbe se opravi postopek skrbnega pregleda z omejenim ožjim seznamom vlagateljev, ki se povabijo k predložitvi končne ZP. Po tej drugi fazi dražbe se izbere prednostni ponudnik, s katerim prodajalec začne pogajanja o DPNK in morebitnih dodatnih dogovorih o transakcijah. V smernicah je predstavljen postopek široke dražbe. Zaključek Datum, na katerega se transakcija z nedonosnimi krediti pravno zaključi, in običajno datum, na katerega se plača nakupna cena, lastništvo nedonosnih kreditov pa prenese na kupca. Presečni datum Prodajalec običajno določi in vlagateljem, sprejetim v fazo 2, sporoči presečni datum, od katerega se prihodki v zvezi z nedonosnimi krediti izplačajo kupcu. Nedonosni krediti z napako Nedonosni krediti, ki ne izpolnjujejo meril za upravičenost ali izpolnjujejo vsaj eno merilo za izključitev. Kvalifikator razkritja Prodajalec lahko določi nekatera zagotovila in jamstva za razkritje, na primer: „Prodajalec jamči, da so vsa zavarovanja primarne hipoteke, razen kot prodajalec ustrezno razkrije (v obliki, ki jo lahko dokaže prodajalec) kupcu do [datum zadnjega razkritja].“ Skrbni pregled in dokumentacija za skrbni pregled Prodajalec v okviru skrbnega pregleda običajno v skladu z zakonodajo zagotovi fizični ali virtualni dostop do ustrezne dokumentacije za skrbni pregled, na podlagi katere lahko pravni in operativni strokovnjaki vlagateljev, sprejetih v fazo 2, pregledajo in preverijo kakovost in razpoložljivost dokumentov, potrdijo predpostavke, uporabljene pri določitvi cene, ter ocenijo zahteve glede zagotovil in jamstev za DPNK. Merila za izključitev ali merila za upravičenost Merila za upravičenost so dogovorjena merila iz DPNK, ki jih mora izpolnjevati vsak prodan nedonosni kredit. Merila za izključitev so dogovorjena merila iz DPNK, ki jih prodani nedonosni krediti ne smejo (ne bi smeli) izpolnjevati. Zunanji ponudniki storitev Zunanji ponudniki storitev so ponudniki storitev, ki prodajalcu zagotavljajo splošno podporo pri postopku prodaje nedonosnih kreditov, vključno s finančnimi svetovalci, tehničnimi svetovalci, platformami za transakcije in ponudniki VPS. Več informacij o specifičnih kategorijah zunanjih ponudnikov storitev je na voljo v Prilogi 3. Informacijski memorandum V informacijskem memorandumu so na kratko predstavljene glavne značilnosti nedonosnih kreditov, predvidenih za prodajo. Prevrednotenje DPNK s strani vlagatelja Prevrednotenje osnutka dogovora o prodaji in nakupu kreditov (DPNP), ki ga vlagatelj, sprejet v fazo 2, zagotovi v fazi 2, običajno na datum roka za ZP. PS V sektorju finančnih storitev se uporabljajo standardi v zvezi s poznavanjem stranke (PS), ki določajo zahteve za preverjanje identitete in primernosti poslovnega odnosa ter tveganj, povezanih z njegovim ohranjanjem. Postopki spadajo na širše področje uporabe politike o preprečevanju pranja denarja. Elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih Elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih pomenijo elektronsko datoteko ali sklop datotek s podatki o posojilnih produktih iz sistemov finančnih podjetij. Šteje se lahko za enkratni posnetek podsklopa informacij o kreditnem portfelju prodajalca. Vključuje informacije, ki jih prodajalec v fazi 2 zagotovi vlagateljem, sprejetim v fazo 2. DPNK Dogovor o prodaji in nakupu kreditov, občasno imenovan tudi dogovor o prodaji in nakupu ali dogovor o prodaji dolga. V smernicah se uporablja kratica DPNK. Dokument o pogojih DPNK Dokument o pogojih, dolg največ 2–4 strani, ki vključuje glavne pogoje DPNK (npr. predvideno strukturo transakcije, zagotovila in jamstva prodajalca, ureditev odgovornosti), v zvezi s katerimi prodajalec na začetku postopka, tj. v fazi 1, želi pridobiti povratne informacije vlagateljev. Sestanek za upravljanje Sestanki, ki jih prodajalec ponudi vlagateljem, sprejetim v fazo 2, in na katerih navedeni vlagatelji prejmejo osnovne informacije o nedonosnih kreditih, predvidenih za prodajo, in pojasnila dejavnosti izterjave ali predhodne obravnave ter lahko predložijo vprašanja uslužbencem prodajalca s podrobnim znanjem o nedonosnih kreditih, predvidenih za prodajo, in preteklih dejavnostih izterjave. Prodaja na podlagi pogajanj Prodaja na podlagi pogajanj je dvostranski postopek, v katerem sodeluje en sam potencialni vlagatelj. Zaradi neobstoja konkurence so glavni koraki (z ustrezno dokumentacijo, ki se izmenja) in rezultat postopka trženja precej drugačni kot pri široki dražbi. NZP Nezavezujoča ponudba, tj. okvirna ponudba, ki jo predloži vlagatelj, sprejet v fazo 1, in ni zavezujoča za ponudnika. Rok za NZP Rok, ki ga določi prodajalec in v katerem morajo vlagatelji, sprejeti v fazo 1, predložiti NZP. Sporazum o nerazkrivanju podatkov Sporazum o nerazkrivanju podatkov je sporazum o zaupnosti, ki ga podpišejo prodajalec in zainteresirani vlagatelji. V sporazumu o nerazkrivanju podatkov so določeni pogoji, pod katerimi je prodajalec pripravljen razkriti zaupne informacije. Vlagatelji ga morajo podpisati preden pridobijo dostop do ustreznih podatkov in začnejo skrbni pregled. Nedonosni krediti Bančni kredit se šteje za nedonosnega, kadar obstajajo znaki, da ga posojilojemalec verjetno ne bo odplačal (iz tega izhaja podkategorija „majhna verjetnost plačila“), ali kadar posojilojemalec več kot 90 dni zamuja s plačilom dogovorjenih obrokov ali obresti. Faza 1 = faza nezavezujočih ponudb Faza, ob koncu katere prodajalec pričakuje, da bo prejel NZP vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 1. Vlagatelj, sprejet v fazo 1 Vlagatelj, ki mu je prodajalec dovolil sodelovati v fazi 1 postopka prodaje nedonosnih kreditov. Faza 2 = faza zavezujočih ponudb Faza, ob koncu katere prodajalec pričakuje, da bo prejel ZP vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 2. Vlagatelj, sprejet v fazo 2 Vlagatelj, ki ga je prodajalec sprejel v fazo 2 postopka prodaje nedonosnih kreditov. Podatki in dokumenti za fazo 2 Podatki in dokumenti, ki jih prodajalec pripravi v pripravljalni fazi in se na začetku faze 2 predložijo vlagateljem, sprejetim v fazo 2. Podatki in dokumenti za fazo 2 poleg podatkov o vseh posameznih nedonosnih kreditih običajno vključujejo dokumentacijo za skrbni pregled, ki jo pregledajo vlagatelji, sprejeti v fazo 2. Poleg tega bi morali vključevati morebitne stroške ali pristojbine, ki jih bo po načrtih prodajalca prevzel kupec. Prednostni ponudnik Vlagatelj, ki je po mnenju prodajalca predložil najboljšo ZP. V najboljšem in večini primerov je prednostni ponudnik kupec. Dopis o postopku Dopis o postopku je dokument, v katerem so predstavljeni koraki postopka prodaje in roki, ki jih morajo upoštevati vsi vključeni akterji. Kupec Vlagatelj, s katerim prodajalec sklene DPNK. Postopek vprašanj in odgovorov Postopek, ki se običajno opravi v fazi 2 in pri katerem lahko vlagatelji, sprejeti v fazo 2, predložijo vprašanja, na katera odgovori prodajalec. Zagotovila in jamstva Zagotovila in jamstva, dana na podlagi DPNK, pri čemer lahko zagotovila in jamstva prodajalca vključujejo zagotovila in jamstva v zvezi z nedonosnimi krediti, osnovnimi vrednostnimi papirji, predhodno obravnavo itd. Datum prenosa servisiranja Datum, na katerega kupec ali serviser, ki deluje v imenu kupca, prevzame servisiranje pridobljenih nedonosnih kreditov. Datum prenosa servisiranja je običajno enak zaključku, lahko pa tudi sledi zaključku, če se prodajalec in kupec tako dogovorita. Podpis Podpis končnega DPNK, o katerem se prodajalec in kupec pogajata in ki ga podpišeta. DPNK se lahko podpiše pred zaključkom ali ob zaključku, odvisno on kompleksnosti transakcije. Ciljno usmerjena dražba Ciljno usmerjena dražba je konkurenčni postopek, podoben široki dražbi, ki pa vključuje krajši seznam potencialnih vlagateljev (približno 2 do 8). Praviloma ima prodajalec s to možnostjo boljši nadzor nad postopkom, hkrati pa ima še vedno koristi od konkurenčnega okolja. To je običajno postopek v dveh fazah, vendar se lahko prva faza v posebnih okoliščinah in zlasti v primerih velikega časovnega pritiska opusti. Promocijski dokument Promocijski dokument je anonimen tržni dokument, ki vsebuje ključne osnovne informacije o transakciji in povzetek o nedonosnih kreditih, predvidenih za odprodajo. V njem so povzeti glavni elementi priložnosti za naložbo. Platforme za transakcije Platforme za transakcije so spletni trgi, ki povezujejo kupce in prodajalce nedonosnih kreditov ter pomagajo organizirati postopek prodaje. Z zagotavljanjem dostopa do vlagateljev in tehnološke podpore (vključno z VPS) olajšujejo transakcije z nedonosnimi krediti. Platforme za transakcije ponujajo možnost izvedbe spletnih dražb nedonosnih kreditov, prodajalec pa lahko izbere želeno vrsto dražbe. Skrbni pregled prodajalca Pregled, ki ga opravi prodajalec in katerega rezultat se sporoči vlagateljem. Skrbni pregled prodajalca lahko vključuje na primer: prevrednotenje nepremičnin, elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, preglede doslednosti, pregled pravnih dokumentov. VPS Virtualna podatkovna soba, ki jo lahko prodajalec uporablja za predložitev informacij, podatkov in dokumentov vsem vlagateljem v fazi 2 (in fazi 1, če prodajalec ne vzpostavi VPS samo za fazo 2). Ponudnik VPS (Tehnološko) podjetje, ki ponuja možnost vzpostavitve in organizacije VPS za prodajo nedonosnih kreditov.

POVZETEK

Komisija je v skladu z napovedjo iz akcijskega načrta z dne 16. decembra 2020 v tesnem sodelovanju s člani in opazovalci svojega svetovalnega odbora za nedonosne kredite pripravila smernice o postopku najboljše izvršitve prodaje nedonosnih kreditov na sekundarnih trgih. Te smernice so namenjene spodbujanju dobrih postopkov na strani prodajalcev in kupcev za transakcije z nedonosnimi krediti na sekundarnih trgih EU ter zlasti podpori prodajalcem in kupcem, ki morda nimajo veliko izkušenj s transakcijami na sekundarnih trgih.

Dokument temelji na dobrih praksah, v njem pa je opisano zaporedje glavnih dejavnosti, ki jih je treba izvesti pri pripravi konkurenčnega postopka transakcije. V smernicah so predstavljene nekatere prakse in pogoji, ki se štejejo za potrebne za doseganje uspešnega rezultata. Čeprav udeležencem na trgu ni treba upoštevati smernic, te prodajalcem in kupcem nedonosnih kreditov zagotavljajo jasen in strukturiran postopek, s katerim bi morali doseči uspešen rezultat.

Glavna struktura dokumenta ustreza kronološki logiki. Vsako glavno poglavje je osredotočeno na eno od specifičnih faz, ki bi jih bilo treba upoštevati med celotnim postopkom prodaje. V tem dokumentu je standardna tržna transakcija privzeto opredeljena kot postopek široke dražbe, sestavljen iz več faz, od katerih sta glavni faza nezavezujočih ponudb (faza 1) in faza zavezujočih ponudb (faza 2).

Preglednica v nadaljevanju vsebuje stiliziran povzetek dokumenta, ki vključuje vse faze postopka transakcije. V njej so poudarjene ključne dejavnosti in ključni rezultati vsake faze. Več informacij o teh elementih je na voljo v ustreznih poglavjih glavnega dela smernic.

Faza Ključne dejavnosti Ključni rezultati — Ocena morebitnih pravnih omejitev/davčnih omejitev/omejitev zaradi varstva potrošnikov — Pregled obstoječega sistema IT za podporo optimizaciji postopka izbire — Opredelitev obsega transakcije/izbira portfelja za prodajo — Sprejetje odločitve o uporabi zunanjih ponudnikov storitev in/ali drugih zunanjih svetovalcev — Določitev najučinkovitejše in najuspešnejše organizacijske strukture za izvedbo postopka (po potrebi ob podpori zunanjih ponudnikov storitev) — Drugi premisleki o servisiranju, modeliranju portfelja in določitvi „pridržane cene“ — Morebitne spremembe sistema IT — Izbira portfelja za prodajo — Določitev organizacijske strukture za upravljanje postopka transakcije — Pogodbe z zunanjimi ponudniki storitev (po potrebi) — Določitev števila faz postopka (in sicer postopek v dveh fazah z NZP in ZP ali postopek v eni fazi samo z ZP) — Določitev časovnega načrta – vključno z notranjimi koraki in pristopom k trgu (ob upoštevanju sodelovanja pravnih in drugih svetovalcev) — Priprava glavnih tržnih dokumentov (predvsem promocijskega dokumenta in informacijskega memoranduma). Med skrbnim pregledom v fazi ZP je morda potrebna predstavitev za upravljanje. Priprava glavnih dokumentov za postopek (predvsem sporazuma o nerazkrivanju podatkov za vlagatelja, dopisa o postopku (po potrebi ločena dopisa za fazo 1 in fazo 2), smernic za ZP in po potrebi smernic za NZP) — Priprava elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih in pridobitev dokumentacije — Vzpostavitev VPS (1) (vključno s podrobnim kazalom VPS), razen če analiza stroškov in koristi kaže, da uporaba VPS ni priporočljiva, zlasti za majhne portfelje — Priprava DPNK — VPS za vlagatelje (VPS za fazo 1 pripravljena za uporabo, VPS za fazo 2 v pripravi) — Promocijski dokument — Informacijski memorandum — Prvi osnutek predstavitve za upravljanje — Prvi osnutek dopisa o postopku — Prvi osnutek DPNK — Elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih — Osnutek sporazuma o nerazkrivanju podatkov — Pravila VPS (za fazi 1 in 2) — Sondiranje trga — Opredelitev najboljše strategije trženja — Pogajanja o sporazumih o nerazkrivanju podatkov — Priprava dokumenta o pogojih DPNK — Nadaljevanje priprave postopka in tržnega gradiva (npr. predstavitve za vlagatelje) za fazo 1 in fazo 2 — Dopis o postopku — Popis gradiva za skrbni pregled — Dokument o pogojih DPNK — Podpisani sporazumi o nerazkrivanju podatkov — Dolgi seznam vlagateljev — Neobvezno: prijave interesa — Upravljanje VPS za vlagatelje, sprejete v fazo 1 (vključno z začetkom delovanja, upravljanjem uporabnikov in dostopa, poročanjem v VPS itd.) — (Nadaljnja) priprava podatkov in dokumentov za fazo 2 ter po potrebi VPS za vlagatelje — Razkritje postopka in tržnega gradiva za fazo 1 — Razkritje (smiselnih) elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih vlagateljem (v VPS) — Upravljanje (omejenega) postopka vprašanj in odgovorov, če je potreben zaradi kompleksnosti obsega in/ali števila ponudnikov — Analiza predloženih NZP in pripomb glede dokumentov o pogojih DPNK, kadar je ustrezno — Izbor ožjega seznama ponudnikov za sprejem v fazo zavezujočih ponudb — Izbira vrste dražbe in priprava dražbe — Dokončanje portfelja nedonosnih kreditov, po možnosti z izključitvijo nekaterih neupravičenih nedonosnih kreditov iz portfelja, če (i) ne izpolnjujejo (več) prvotnih meril za izbor, ali (ii) na podlagi razumne zahteve vlagateljev — VPS za vlagatelje (VPS za fazo 2 pripravljena za uporabo) ali druga sredstva za izmenjavo podatkov z vlagatelji — Elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih (celoten nabor) — Neobvezno: pripravljeno gradivo za skrbni pregled prodajalca (poročilo o DP, pravni skrbni pregled itd.) — Poročanje v VPS (npr. o dejavnostih ponudnikov in področjih zanimanja) — Odgovori na vprašanja v okviru postopka vprašanj in odgovorov, kadar je ustrezno — Poročilo o analizi NZP in ožji seznam ponudnikov — Neobvezno (če ni vključeno v dopis o postopku): osnutek smernic za postopek vprašanj in odgovorov (za fazo 2) — Predložitev podatkov in dokumentov za fazo 2 vlagateljem, sprejetim v fazo 2 — Upravljanje postopka vprašanj in odgovorov — Neobvezno: organizacija sestankov za upravljanje in priprava povzetka rezultata/obveščanje vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 2, o rezultatu — Organizacija dražbe — Analiza predloženih dopisov o ZP in prevrednotenje DPNK s strani vlagatelja — Izbira prednostnega ponudnika/kupca — Neobvezno: postopek za PS — Dokončanje portfelja nedonosnih kreditov, po možnosti z izključitvijo nekaterih neupravičenih nedonosnih kreditov iz portfelja, če (i) ne izpolnjujejo (več) prvotnih meril za izbor, ali (ii) na podlagi razumne zahteve vlagateljev — Predložitev informacij o postopku vlagateljem, sprejetim v fazo 2 — Predložitev osnutka DPNK vlagateljem, sprejetim v fazo 2 — Predložitev smernic za ZP vlagateljem, sprejetim v fazo 2 — Končna predstavitev za upravljanje — Nove ali posodobljene informacije (vključno z morebitnimi stroški v zvezi z nedonosnimi krediti ali transakcijo, za katere prodajalec želi, da jih krije kupec), ki se predložijo vlagateljem prek VPS ter v okviru postopka vprašanj in odgovorov — Neobvezno: poročila o skrbnem pregledu prodajalca, ki se predložijo vlagateljem, sprejetim v fazo 2 — Neobvezno in po potrebi: poročanje v VPS (npr. o dejavnostih ponudnikov in področjih zanimanja) — Poročilo o analizi ZP in izbira prednostnega ponudnika — Upravljanje nemotenega izstopa iz portfelja po zaključku prodaje nedonosnih kreditov, med drugim z opredelitvijo dejavnosti prodajalca in kupca po prodaji — Izvedba DPNK in po potrebi dodatne dokumentacije o transakciji — Finančni zaključek — Dokončanje priprave za prenos podatkov in dokumentov — Izvedba pogajanj in sklenitev dogovora o prenosu servisiranja nedonosnih kreditov s sedanjega serviserja na kupca ali serviserja, ki ga določi kupec — Obračunavanje transakcije — Ob zaključku: Postopek prenosa – prenos nedonosnih kreditov ter ustreznih informacij in dokumentacije na kupca za zagotovitev nemotenega vključevanja — Arhivi VPS — Končni DPNK — Izvedba obveznosti po zaključku v skladu z DPNK — Sodelovanje med prodajalcem in kupcem v skladu z DPNK ter ad hoc sodelovanje, če se pojavijo težave ali potreba po nepredvidenih ukrepih

UVOD

Pandemija COVID-19 je povzročila močan upad gospodarske dejavnosti v EU in drugod po svetu. Kljub obsežnim programom podpore, ki so jih izvedle vlade, so banke izpostavljene v odnosu do podjetij in posameznikov, ki so postali finančno ranljivejši, zlasti malih in srednjih podjetij (MSP). Med ključnimi spoznanji iz zadnje gospodarske krize je, da se je treba čim prej lotiti vprašanja ponovnega kopičenja nedonosnih kreditov v bilancah stanja bank. V okviru tega so potrebni nadaljnji strukturni ukrepi za preprečitev kopičenja nedonosnih kreditov v bilancah stanja bank zaradi sedanje pandemije in povezanih učinkov.

Da bi se bankam zagotovilo dodatno orodje za spopadanje z izzivi v zvezi s kreditnim tveganjem zaradi pandemije COVID-19, je Komisija v svojem akcijskem načrtu z naslovom Reševanje vprašanja nedonosnih kreditov po pandemiji COVID-19 iz decembra 2020 opredelila ciljno usmerjene ukrepe za izboljšanje sekundarnih trgov za nedonosne kredite. Eno od ključnih področij politike v zvezi s tem je dodaten razvoj sekundarnih trgov za problematični dolg. Globok in likviden sekundarni trg za prizadeto premoženje po vsej EU bi bankam bolje omogočil, da zmanjšajo svoje nedonosne kredite, tako da jih prodajo tretjim vlagateljem. Če imajo banke boljše možnosti, da se znebijo nedonosnih sredstev v svojih bilancah stanja na sekundarnih trgih, se lahko lažje osredotočijo na dajanje kreditov, ustvarijo prostor v bilancah stanja za nove kredite in tako financirajo okrevanje gospodarstva (2). Spodbujati bi bilo treba lažji vstop na trg in udeležbo na njem, zlasti za manjše prodajalce in kupce, ki so lahko ključni za reševanje nedonosnih kreditov na lokalni ravni.

Z nastopom gospodarskih posledic pandemije COVID-19 se je dejavnost trgovanja z nedonosnimi krediti sprva precej zmanjšala, pred kratkim pa znova okrepila. S postopnim odpravljanjem nacionalnih ukrepov podpore se lahko poveča število primerov insolventnosti, to pa lahko vpliva na bilance stanja bank. Banke morajo biti pripravljene, da bodo zgodaj prepoznale težave dolžnikov, proaktivno in pravočasno sodelovale s posojilojemalci ter obravnavale ustrezno prestrukturiranje, kadar bo potrebno (3). Če se prodaja (portfelja) nedonosnih kreditov tretjim vlagateljem šteje za ustrezen pristop, bi banke morale biti pripravljene izvesti učinkovit in uspešen postopek transakcije, s katerim se doseže najboljši možen rezultat. Tako bi se zagotovili boljša cena za nedonosne kredite in njihova prodaja uglednemu kupcu, ki zagotavlja skladnost z zakonodajo, vključno z varstvom potrošnikov.

V ta namen je Komisija v svojem akcijskem načrtu sporočila, da bo v sodelovanju z Evropskim bančnim organom (EBA) in ustreznimi deležniki pripravila smernice za prodajalce nedonosnih kreditov. Zato objavlja smernice o postopku najboljše izvršitve prodaje nedonosnih kreditov na sekundarnih trgih. Te smernice so namenjene spodbujanju dobrih postopkov na strani prodajalcev in kupcev za transakcije z nedonosnimi krediti na sekundarnih trgih EU ter zlasti podpori prodajalcem in kupcem, ki morda nimajo veliko izkušenj s transakcijami na sekundarnih trgih. Z omogočanjem več standardizacije postopkov, povečanjem učinkovitosti in preglednosti časovnega načrta transakcij ter izboljšanjem tržnih praks v državah članicah, zlasti tistih, kjer so sekundarni trgi manj razviti, bi lahko imele številne koristi za sekundarne trge EU.

V tem dokumentu so povzete dobre prakse na podlagi zaporedja glavnih dejavnosti, ki jih je treba izvesti pri pripravi konkurenčnega postopka transakcije. Za vse faze so navedeni jasni predlogi za učinkovit in uspešen pristop. V dokumentu so podrobno prikazani glavni postopki in gradiva, ki se zagotovijo zunanjim vlagateljem v standardnih tržnih transakcijah. Zaradi velikega pomena izmenjave ustreznih podatkov in informacij smernice vključujejo specifične predloge za obseg razkritja v zadevnih fazah.

V smernicah so predstavljene nekatere prakse in pogoji, ki veljajo za potrebne za doseganje uspešnega rezultata. Glavna ciljna skupina so banke (kot prodajalci nedonosnih kreditov) in zlasti manjše institucije, ki imajo manj izkušenj s prodajo nedonosnih kreditov na sekundarnih trgih. V smernicah pa se upošteva tudi stališče večjih bank, saj bi lahko ta dokument postal standard za tržne prakse za vse prodajalce nedonosnih kreditov. Poleg bančnega sektorja bi lahko bile smernice referenčni dokument za druge institucije, ki prodajajo nedonosne kredite.

Udeležencem na trgu ni treba upoštevati smernic. Namen smernic je podpreti prodajalce in kupce nedonosnih kreditov pri upoštevanju jasnega in strukturiranega opisa postopka, ki omogoča doseganje uspešnega rezultata. Zlasti vključujejo informacije o specifičnih korakih, ki bi jih lahko izvedla prodajalec in kupec za izboljšanje učinkovitosti in uspešnosti postopka. V smernicah so navedeni tudi nekateri koraki, ki so pomembnejši za določeno vrsto (in v nekaterih primerih določen obseg) transakcij in/ali skupino sredstev.

Kar zadeva vrste transakcij, smernice zajemajo neposredno prodajo (velikih) portfeljev nedonosnih kreditov in vsebujejo sklice na (obsežne) transakcije z eno samo izpostavljenostjo (4). Obravnavana so nezavarovane in zavarovane kredite, vključno z naslednjimi kategorijami nedonosnih kreditov:

— krediti, zavarovani s stanovanjskimi nepremičninami: potrebni so številni pregledi, ustrezna dokumentacija je ključna;

— krediti, zavarovani s poslovnimi nepremičninami: zelo raznolika, pri čemer so značilnosti odvisne od lokacije, velikosti, panoge, uporabe itd.;

— izpostavljenosti do malih in srednjih podjetij (MSP): veliko pozornosti je treba nameniti vrednotenju zavarovanja s premoženjem, analizi denarnega toka ter uporabi statističnih metod in vzorčenja;

— nezavarovani potrošniški krediti: portfelji so običajno sestavljeni iz majhnih izpostavljenosti;

— nezavarovani krediti podjetjem: vključujejo temeljitejši skrbni pregled;

— zakup: posebne značilnosti in specializacija (5).

Zgoraj navedeno kaže, da so nedonosni krediti „poseben“ produkt. Prodaje nedonosnih kreditov so pogosto tesno povezane s specifičnimi portfelji. Zato popolna standardizacija postopka ni mogoča niti ni namen smernic.

Glavna struktura dokumenta ustreza kronološki logiki. Vsako glavno poglavje je osredotočeno na enega od specifičnih korakov, ki bi ga bilo treba upoštevati med celotnim postopkom prodaje. Glavni alternativni standardni strategiji za vzpostavitev konkurenčnega postopka sta ciljno usmerjena dražba in prodaja na podlagi pogajanj. Ti alternativni strategiji sta po potrebi dodatno pojasnjeni v smernicah skupaj z njunimi posledicami. V smernicah je predstavljen postopek široke dražbe, ki je tipičen postopek v dveh fazah.

Komisija je pripravila ta dokument v tesnem sodelovanju s člani in opazovalci svetovalnega odbora Komisije za nedonosne kredite. Informacije o članstvu odbora so na voljo v Prilogi 1.

1. Določitev strukture transakcije: izbira portfelja

1.1. Ključne dejavnosti

Z izbiro portfelja se postavijo temelji za uspešno transakcijo. Ključno je, da se izbere tržljiv portfelj, ki izpolnjuje notranje strateške cilje in pritegne zanimanje vlagateljev. Z zgodnjo vključitvijo višjega vodstva v postopek izbire portfelja se poveča gotovost izvedbe, kar je pomembno za prodajalca in kupca. S tržljivim in ustrezno izbranim portfeljem se zmanjša tveganje za izvedbo in tako prepreči neučinkovita uporaba virov pri vseh vključenih straneh.

Ključne dejavnosti v tej prvi fazi so:

— ocena pravnih omejitev/davčnih omejitev/omejitev zaradi varstva potrošnikov;

— pregled obstoječega sistema IT za podporo optimizaciji postopka izbire;

— opredelitev obsega transakcije/izbira portfelja za prodajo;

— sprejetje odločitve o (i) uporabi notranjih virov v primerjavi z uporabo zunanjih ponudnikov storitev, pri čemer je vselej potrebna določena raven notranjih virov (6), ter (ii) opredelitvi najučinkovitejše in najuspešnejše organizacijske strukture za izvedbo postopka;

— podrobnejša obravnava premislekov o servisiranju, modeliranju portfelja in določitvi „pridržane cene“.

Za optimizacijo postopka izbire ter preprečitev visokih stroškov potrditve in usklajevanja podatkov ter samostojnih sprememb, ki zahtevajo veliko časa, bi bilo treba pregledati obstoječi sistem IT in ga po potrebi prilagoditi. Čim kompleksnejša je transakcija, tem verjetneje je priporočljivo, da se notranja organizacijska struktura prodajalca vzpostavi kot projekt, če to omogoča boljše usklajevanje vseh notranjih deležnikov pri transakciji in pozornejše spremljanje napredka transakcije.

Izbira portfelja ima pomembno vlogo pri vsaki transakciji, saj je pravilna izbira ključna za uspešno izvedbo. Postopek izbire portfelja mora upoštevati zahteve in strateške cilje prodajalca ter hkrati pritegniti vlagatelje, katerih zahteve ne ustrezajo nujno prodajalčevim. Cilji prodajalca lahko temeljijo na spremembah strategije, regulativnem pritisku in/ali spremembah nagnjenosti k prevzemanju tveganja. Prodajalec morda pričakuje, da bo prodal kompleksnejše izpostavljenosti po višji ceni, vendar je morda treba te cilje prilagoditi, ker imajo vlagatelji drugačna pričakovanja glede donosa in drugačen izračun stroškov za strategije izterjave za ponujene nedonosne kredite. Odločitev za prodajo ali zadržanje zaradi koristi morebitnega dodatnega zvišanja vrednosti temelji predvsem na notranjih mnenjih v organizaciji prodajalca (vrednost poplačljivosti brez stroškov izterjave ter skupaj z učinkom dobička in izgube za različne dele poslovne dejavnosti stranke) v primerjavi z domnevnim mnenjem na trgu (ki velja za portfelj ali posamezno izpostavljenost).

Iz postopka izbire portfelja je morda treba izključiti sredstva, ki jih je morda težko izterjati od posojilojemalca in/ali dodeliti tretji osebi ali ki so posebej označena v portfelju. Dober primer so izpostavljenosti, obremenjene s pravicami tretjih oseb ali drugače, kot so jamstva. V takih primerih je pogosto težko pridobiti potrebno soglasje upravičenca za prenos sredstva ali malo verjetno, da se bo tako soglasje pridobilo. Tako bi se lahko pojavili primeri, v katerih se na primer nekatere izpostavljenosti posojilojemalca, kot so krediti za določen čas, prenesejo na kupca, banka pa ohrani delovno najintenzivnejše izpostavljenosti. To kaže tudi, kako pomembno je, da skupina za transakcije (če je ločena od skupine za izterjave) ohranja odprti dialog z zadevnimi uradniki za izterjavo.

Opozoriti je treba, da se lahko portfelj spremeni v poznejši fazi postopka, pri čemer se lahko na primer izključijo ugotovljene razumne neupravičene terjatve. Prodajalec v fazi 1 in fazi 2 še naprej pregleduje nedonosne kredite in preverja, ali bi bilo treba nekatere kredite izključiti iz končnega portfelja v skladu z merili za upravičenost in merili za izključitev. Tudi prednostni ponudnik (ki v večini primerov sčasoma postane/je v najboljšem primeru tudi kupec) lahko zahteva, da se nekateri nedonosni krediti izključijo. Na podlagi tega se dokončno oblikuje portfelj. Ta pristop vključuje naslednje korake, ki se sprejmejo v kronološkem zaporedju:

— uporaba glavnih meril za izbor (vrsta, nasprotna strank, status, obseg, geografija itd.);

— izključitev neprenosljivih kreditov (7) ter

— izključitev kreditov v skladu s pogajanji med prodajalcem in kupcem.

1.2. Ocena pravnih omejitev/davčnih omejitev/omejitev zaradi varstva potrošnikov

Pred oblikovanjem in prodajo portfelja nedonosnih kreditov je treba opraviti več pravnih preverjanj, ki se razlikujejo med posameznimi državami:

— ali se lahko krediti prodajo tretji osebi (npr. bančna tajnost, posebni pogoji kredita itd.) in kakšne zahteve se uporabljajo za tretjo osebo (v skladu z lokalno zakonodajo, s katero se izvaja direktiva o serviserjih kreditov in kupcih kreditov (8))?

— Ali se lahko podatki izmenjujejo s tretjimi osebami ter kateri podatki se lahko izmenjujejo in kateri se ne smejo ali pa se lahko izmenjujejo samo v skladu s sporazumom o obdelavi podatkov (9)?

— Ali je treba glede na posebnosti predvidene transakcije (in določb lokalne zakonodaje, s katero se izvaja direktiva o serviserjih kreditov in kupcih kreditov) zaprositi za dovoljenje pri regulativnih organih?

— Ali portfelj pri prodaji tretji osebi vključuje kakršne koli obveznosti na podlagi pogodbe s sedanjim serviserjem dolga/odvetnikom (npr. sodne takse, kazni itd.)?

— Ali se v zvezi s krediti uporabljajo omejitve oziroma ali vključujejo podjetja, ki kotirajo na borzi, s posebnimi omejitvami (npr. notranje informacije, osebje prodajalca, zakonsko določene omejitve prenosa)?

— Ali je ob prodaji tretji osebi potrebno soglasje javne razvojne banke/razvojne banke v državni lasti (npr. Finnvera, KfW)?

— Kakšne so davčne posledice v skladu z jurisdikcijo prodajalca?

Če so bile pogodbe, na katerih temeljijo nedonosni krediti, odpovedane („odpovedani krediti“), je celotna izpostavljenost običajno predmet povpraševanja in jo je treba v celoti plačati vnaprej, zato je mogoče izvesti neposredno prodajo. V primeru podkategorije nedonosnih kreditov z izpostavljenostmi z „majhno verjetnostjo plačila“ pa je situacija bolj zapletena, saj so osnovne pogodbe še veljavne, za izvedbo odprodaje pa bi bilo treba upoštevati terjatve in pogodbe (10).

Kar zadeva zagotavljanje ustreznega varstva potrošnikov, se po potrebi uporabljajo določene lokalne/nacionalne pravne obveznosti obveščanja potrošnikov, ki jih je treba preveriti in izpolniti.

1.3. Cilji postopka izbire portfelja

Izbira portfelja ima ključno vlogo pri zmanjšanju tveganja za izvedbo. Zmanjšanje tega tveganja je ključno za učinkovito in uspešno prodajo portfelja nedonosnih kreditov ter eden najpomembnejših dejavnikov pri transakcijah za prodajalce in za kupce. Možnost neuspeha transakcije, zlasti kadar sta prodajalec in kupec vložila precej časa in sredstev, se ne bi smela podcenjevati in lahko tudi škoduje ugledu prodajalca in/ali kupca. Če prodajalec ne more izvesti transakcije, vlagatelji morda ne bodo želeli sodelovati pri njegovih prihodnjih transakcijah, odvisno od specifičnih vzrokov za nezmožnost izvedbe. Prodajalci, ki so v preteklosti odpovedali transakcije, morda veljajo za manj privlačne/zanesljive od drugih, saj se jih morda povezuje z večjo negotovostjo in tveganjem ponovne opustitve transakcij. Vlagatelji so pripravljeni nameniti svoje omejene vire, osebje in kapital transakcijam na trgu, kadar pričakujejo, da je verjetnost izvedbe največja in jim ne bo treba nameniti precejšnjih finančnih in drugih (notranjih) sredstev za skrbni pregled. Po drugi strani prodajalec k sodelovanju v prihodnjih transakcijah morda ne bo povabil vlagateljev, sprejetih v fazo 1, ki odstopijo od postopka po predložitvi nerealističnih NZP.

Ključno je, da se izbira portfelja uporabi kot način, da se uravnotežijo različni in pogosto nasprotujoči si interesi vseh zainteresiranih strani. Pri transakciji za odprodajo portfelja morajo pogosto sodelovati številni različni notranji deležniki, med drugim vsaj skupina za upravljanje odnosov na področju nedonosnih kreditov ter predstavniki služb za finance, tveganje, IT, pravna vprašanja in skladnost. Zato je za pridobitev potrditev, potrebnih za izvedbo posla, pomembno upravljanje notranjih pričakovanj. Vendar lahko organizacija prodajalca zaradi sodelovanja različnih notranjih služb tudi pri dobro načrtovanem in izvedenem postopku porabi veliko sredstev. Poleg tega je morda treba okrepiti notranje sisteme IT, kar povzroči dodatne stroške. Kadar je potrebna zunanja podpora za podatkovno svetovanje, potrditev podatkov, določanje okvirnih cen itd., so lahko skupni neposredni in posredni stroški precejšnji. Zato bi moral prodajalec upoštevati, da so lahko stroški precejšnji ne glede na to, ali se transakcija uspešno izvede.

Dejavniki, ki lahko preprečijo izvedbo transakcije, so med drugim:

— potrebna notranja odobritev se ne pridobi, (med drugim) ker: — so predložene cene znatno nižje od pričakovanih; — višje vodstvo ne sodeluje in/ali je njegovo sodelovanje neustrezno in/ali — se pojavijo nepričakovani dejavniki (na primer neugodno poročanje v medijih, sprememba zakonodaje itd.);

— neprimeren trenutek na trgu zaradi neobstoja zanimanja vlagateljev in/ali trga za ponujeni portfelj;

— tehnični vzroki, npr. omejitve prenosa, ki se pojavijo med postopkom transakcije. Take omejitve so običajno predvidljive, izbrani obseg pa ne bi smel vključevati nedonosnih kreditov, pri katerih obstaja tako tveganje;

— podatkovne vrzeli in/ali težave s kakovostjo podatkov, ki negativno vplivajo na cene in/ali prenos;

— pravne/davčne omejitve za prodajo nedonosnih kreditov v nekaterih jurisdikcijah, npr. specifične zahteve za dovoljenje, ki se uporabljajo za kupce (ki bi se morale prenehati uporabljati z izvedbo direktive o serviserjih kreditov in kupcih kreditov), sodna izterjava kot osnovni pogoj pred morebitno prodajo, obdavčitev, zaradi katere transakcija ni poslovno donosna, itd (11).

Večino teh dejavnikov je mogoče ublažiti pred začetkom transakcije z dobro načrtovano izbiro portfelja in dobro raziskanim/načrtovanim postopkom prodaje. Običajno bodo za izbiro portfelja, ki temelji na potrjeni strateški odločitvi višjega vodstva, zagotovljene ustrezne odobritve, saj je praviloma že usklajena s cilji vodstva in strateškim načrtom banke za odprodajo nedonosnih kreditov. Razlogi in morebitni cilji za izvedbo transakcije so obravnavani v Prilogi 2.

Tudi če predhodno opredeljene ali celovite strategije za program prodaje nedonosnih kreditov, ki se izvaja, ni, bi morala izbira portfelja vselej temeljiti na splošnih notranjih ciljih in ključnih kazalnikih uspešnosti ter upoštevati notranje smernice. Opozoriti je treba, da ni nujno, da se v vsakem posameznem primeru izpolnijo notranji strateški cilji. Z dodajanjem posameznih izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo meril, se lahko vseeno doda vrednost za splošno tržljivost portfelja. Na primer, portfelju se lahko dodajo sredstva, za katera na trgu obstaja jasno zanimanje, tudi če ne bi izpolnila vseh ciljev transakcije. S tem se lahko okrepi privlačnost portfelja v absolutnem smislu in razširi krog vlagateljev, tako pa doseže višja cena.

Izbira portfelja, ki izpolnjuje pričakovanja prodajalca, je zagotovo osnovni pogoj, čeprav je le en del uspešne transakcije. Portfelj mora tudi pritegniti zanimanje vlagateljev in bi jim moral omogočati, da izpolnijo svoja pričakovanja. Podatki o trgu in sondiranje trga so ključni za ublažitev tega dejavnika tveganja. Jasno je, da izbira portfelja, ki izpolnjuje zahteve/premisleke prodajalca, vendar ne pritegne zanimanja na trgu, ni smiselna. Pri postopku izbire portfelja se povpraševanje na trgu uravnovesi z notranjimi cilji prodajalca.

Priporoča se oblikovanje homogenega portfelja, usmerjenega na specifične skupine vlagateljev. Čeprav se v nekaterih primerih prodajajo tudi mešani portfelji, bi se bilo treba v zvezi s sestavo portfelja izogniti združevanju prevelikega števila različnih skupin sredstev, saj je večina vlagateljev specializiranih za določene skupine sredstev. V večini primerov se vlagatelji odločajo med:

— potrošniki ALI podjetja ALI javni subjekt;

— zavarovano s stvarnim premoženjem (npr. nepremičninami, letali, avtomobili itd.) ALI nezavarovano ter

— v stečaju ALI ni v stečaju.

Poleg tega se svetuje, da je portfelj nedonosnih kreditov homogen z vidika jurisdikcije, tj. da se izberejo nedonosni krediti (v najboljšem primeru pa tudi zavarovanje z nepremičninami) iz ene same jurisdikcije. Število vlagateljev se bo zmanjšalo za portfelje, ki vključujejo nedonosne kredite iz različnih jurisdikcij, čezmejni portfelji pa vključujejo večjo kompleksnost v zvezi z različnimi parametri načrtovane transakcije za prodajalca in kupca (pravnimi, davčnimi in parametri v zvezi s servisiranjem). Prodajalec bi moral pri proučevanju jurisdikcije upoštevati:

— kje je nedonosni kredit dejansko „vknjižen“, tj. v kateri jurisdikciji je prodajalec?

— Zakonodaja katere države se uporablja za osnovne kreditne pogodbe?

— Kje je prebivališče/sedež ali statutarni sedež posojilojemalcev (ob odobritvi posojila in zdaj)?

— Kje se nahaja zavarovanje s premoženjem (nepremičnina)?

Drugi ustrezni merili, ki ju je treba upoštevati, sta obseg in morebitna nakupna cena portfelja. Vlagatelji morajo vložiti čas in sredstva v postopek skrbnega pregleda, to pa je treba upoštevati v izračunu morebitnega donosa naložbe. Poleg tega se take naložbe morda sploh ne povrnejo, če se posel sklene z drugo osebo. Če je portfelj premajhen v smislu sredstev, primernih za naložbe, in je premajhen tudi pričakovani donos, so lahko morebitni stroški skrbnega pregleda višji od pričakovanega donosa ponujenega portfelja ali pa mora prodajalec razmisliti o vključitvi celovitih zagotovil in jamstev v DPNK, ki presegajo tveganje zaradi opustitve skrbnega pregleda, in/ali o zagotovitvi možnosti seznanitve s portfeljem. V tem primeru obstaja tveganje, da nihče ne bo sodeloval pri postopku ali predložil ponudbe. Ker so stroški skrbnega pregleda precejšnji nepovratni stroški, če ponudnik ni izbran za prednostnega ponudnika, in odvisni od zapletenosti, je treba zagotoviti ustrezno ravnovesje med obsegom, zagotovili in jamstvi ter ceno/donosom portfelja, da se pritegne zanimanje na trgu.

1.4. Tehnični vidiki postopka izbire portfelja

Upoštevati je treba bolj tehnične vidike postopka izbire portfelja. Sistemi IT bank pogosto niso izrecno namenjeni odprodaji portfeljev, ampak so običajno namenjeni podpori notranjim postopkom izterjave in uradniku za izterjave pri vsakodnevnih nalogah. Banka svojim strankam ponuja različne produkte ter mora razkriti precejšnje količine računovodskih in regulativnih informacij, večinoma na ravni skupne izpostavljenosti. Vendar poslovni model banke v okviru bančne knjige običajno ni usmerjen v pogosto kupovanje in prodajo sredstev. Sistem IT banke ni zasnovan za pogoste transakcije. Običajno kaže sliko vidikov izpostavljenosti, saj je to pomembno za banko. Ni nujno, da kaže sliko pravnih ali pogodbenih vidikov, ki so lahko ključni z vidika transakcij. Zato lahko ustrezno obveščanje potencialnih vlagateljev pomeni izziv za banko, informacije, ki se uporabljajo za pripravo elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih, pa je običajno treba potrditi (priprava elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih je pojasnjena v oddelku 2).

Za enkratne transakcije se lahko podatki pogosto potrdijo in po potrebi urejajo ročno. Kadar so predvidene rednejše transakcije, je smiselno, da se sistem IT izboljša in omogoči učinkovitejši postopek. To lahko vključuje pregled obstoječega sistema IT ter spremembo in/ali uvedbo več (dodatnih) polj za potrebe transakcij. Izboljšave sistema IT bi morale prodajalcu omogočiti, da med celotnim postopkom transakcije pravočasno zagotavlja ustrezne podatke o vseh pozicijah. S tem bi se znižali stroški skrbnega pregleda za vlagatelje in skupni stroški transakcije, tako pa izboljšalo določanje cen.

Eden od inovativnih pristopov v podporo učinkovitim transakcijam je uvedba specifičnega polja v sistemu enote za trgovanje, ki uradniku za kredite (ali izterjave) omogočajo, da izpostavljenost opredeli kot primerno za potrebe transakcije. Ker bi morali imeti upravitelji kreditov najboljši pregled nad vrednostjo izpostavljenosti, so morda v najboljšem položaju, da priporočijo notranjo strategijo za izterjavo ali prodajo. Tako jim to polje omogoča, da posamezne kredite opredelijo kot primerna za odprodajo in se osredotočijo na kredite, ki jim morda lahko dodajo vrednost.

Poleg tega bi morala imeti skupina za upravljanje transakcij možnost, da filtrira specifične cilje upravljanja in vključi nedonosne kredite, ki izpolnjujejo te cilje. Običajno mora njihovo vključitev odobriti zadevni upravitelj kreditov. S tem pristopom lahko skupina za transakcije bolje nadzoruje časovni okvir transakcije, kar je lahko koristno, če v zadevnem trenutku na trgu deluje preveč drugih prodajalcev. To je zelo preprosto in učinkovito orodje za vzpostavitev notranje funkcije kopičenja. Ker to polje dejavno uporablja upravitelj kreditov, omogoča tudi boljšo usklajenost pristojnega uradnika za kredite in skupine za transakcije.

Ko skupina za transakcije sklene, da je bil dosežen ustrezen obseg, trenutek pa je ugoden za vstop na trg, se lahko ustrezni podatki iz sistema enote za trgovanje naložijo v sistem, ki ga uporablja (in v nekaterih primerih razvije) skupina za transakcije. S programsko opremo je mogoče podrobno analizirati portfelj, prikazati razpredelnice s stratifikacijo, izpolniti ustrezna polja in pozneje pripraviti elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih. Na podlagi podatkov se višjemu vodstvu predloži prva ocena možne nakupne cene. Po odobritvi višjega vodstva se lahko postopek transakcije začne. Opisani postopek dobro deluje v zvezi z „navadnim“ portfeljem s celovitimi in popolnimi nabori podatkov in DPNK, z njim pa bi se lahko hitro pridobili vpogledi v morebiten portfelj in zadevni učinek prodaje. V primeru obsežnejših ali specifičnih transakcij, ki ne temeljijo na jasni logiki (razlogu za prodajo), in nestrukturiranih portfeljev, ki združujejo različne skupine sredstev, je neizbežno treba opraviti podrobno analizo vsakega primera posebej. Potrebna bi bila dodatna prizadevanja, zlasti v zvezi z organizacijskimi vprašanji.

1.5. Razmislek o potrebni uporabi notranjih virov in morebitni dodatni potrebi po zunanji podpori

Prodajalec bi moral pred pripravo sestave in prodaje portfelja razmisliti o razpoložljivih notranjih virih za načrtovane prodajne dejavnosti in morebitni potrebi po sodelovanju z zunanjim ponudnikom storitev, kot je platforma za transakcije (glej tudi Prilogo 3).

Postopek odločanja lahko olajšajo naslednja vprašanja:

— ali ima prodajalec notranje strokovnjake z izkušnjami z izvajanjem postopka prodaje?

— Ali ima prodajalec dostop do obsežne podatkovne zbirke vlagateljev za izbiro najustreznejših in konkurenčnih vlagateljev za transakcijo?

— Ali prodajalec ve, kaj vlagatelji pričakujejo pri postopku skrbnega pregleda?

— Ali prodajalec potrebuje pomoč pri pripravi podatkov?

— Ali ima prodajalec namenskega notranjega odvetnika ali pa potrebuje pomoč v obliki pravnega/davčnega svetovanja o dokumentaciji (sporazumu o nerazkrivanju podatkov, DPNK)?

— Ali ima prodajalec lastne tehnične zmogljivosti za izmenjavo podatkov ali pa potrebuje ponudnika VPS ali platformo za transakcije?

1.6. Organizacijska vprašanja

Pri načrtovanju transakcije je smiselno razmisliti o namenski notranji skupini in/ali zunanjemu ponudniku storitev. Ta oddelek je osredotočen predvsem na notranje vidike in premisleke. Kot je bilo navedeno, upravitelj kreditov/izterjav ne more biti izključno odgovoren za načrtovanje in izvedbo uspešne transakcije, temveč je za to potreben nabor znanj in spretnosti številnih služb, koristi pa lahko tudi svetovalec, ki olajšuje postopek. Obseg potrebnega dela se ne bi smel podcenjevati. Poleg tega so zelo pomembni obstoječa mreža kupcev in izkušnje z izvajanjem številnih transakcij.

Proučiti je treba tudi, ali so morda (oziroma ali se zdi, da so) osebni cilji upravitelja kreditov/izterjav v navzkrižju s splošnimi cilji upravljanja v zvezi s transakcijo. Lahko se zgodi, da je osebne cilje upravitelja kreditov/izterjav težko uskladiti s cilji, ki bi se dosegli s prodajo nedonosnega kredita na trgu, in tako zmanjšati njegovo delovno obremenitev. Upravitelje kreditov/izterjav lahko skrbi tudi, da bo njihova vloga zaradi prodaje izpostavljenosti na trgu postala odvečna. Podobno kot pri možnosti uvedbe polja za tržljiva sredstva v sistem IT (glej prejšnji oddelek), se lahko ta težava med drugim zmanjša tako, da se prilagodijo letni cilji za upravitelje kreditov/izterjav in upravitelje spodbudi, da „označijo polje“. To se je izkazalo za uspešen način, kako spodbujati ustrezno in učinkovito identifikacijo kreditov za program prodaje.

Za številne prodajalce je lahko primerno, da ustanovijo namensko (in v najboljšem primeru neodvisno) skupino/službo za transakcije (če je to ekonomsko učinkovito) ter tako izboljšajo organizacijsko strukturo za olajšanje in izvajanje učinkovitih transakcij z nedonosnimi krediti. Taka specializirana skupina bi lahko krepila znanje o trgih za nedonosne kredite in izkušnje s tržno dinamiko (v različnih državah/jurisdikcijah). Na podlagi tega bi lahko zagotavljala nasvete o izbiri portfelja nedonosnih kreditov, morebitnih tržnih cenah in gospodarskih koristih prodaje specifičnega portfelja. S tem se spodbudita potrebna (predhodna) odobritev in podpora (višjega) vodstva za izvedbo transakcij z nedonosnimi krediti.

Za obsežnejše transakcije je lahko priporočljivo, da se organizirajo kot (ločen) projekt. Iz zgoraj navedenih razlogov bi morala projekt voditi notranja skupina za transakcije (po možnosti ob podpori zunanjih ponudnikov storitev).

Za večje institucije, ki opravljajo dejavnosti prodaje, je lahko priporočljivo, da skupina za transakcije ustanovi oddelek za vodenje projektov, ki bi usklajeval različne segmente dela, uvedel skupne mape za izmenjavo informacije med različnimi segmenti dela in organiziral komunikacijo z usmerjevalnim odborom. Navedeni odbor bi moral vključevati vse ustrezne člane višjega vodstva za zagotovitev, da so stalno obveščeni o napredku pri transakciji ter njihovo uskladitev z ustreznim ciljem. To pomaga zmanjšati tveganje zavrnitve odobritve prodaje. V zvezi z organizacijo in izvedbo različnih segmentov dela imajo prodajalci običajno na voljo precejšnjo raven prožnosti. Vendar morajo glavni segmenti dela izpolnjevati svoje funkcije, pri čemer jih ne sme ovirati prezapletena struktura. Taki postopki vključujejo potrditev/urejanje/obogatitev elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih ter oddelek za podatke/skrbni pregled (ki bi ga moral voditi upravitelj kreditov/izterjav), oddelka za finance in trženje (ki ga vodi upravitelj transakcij) ter pravni oddelek.

Taka struktura, vključno z oddelkom za vodenje projektov, morda ni izvedljiva za manjšega prodajalca, ki želi prodati portfelj nedonosnih kreditov, ki se na trgu šteje za majhnega, za prodajalca pa je precej obsežen. (Manjši) prodajalec bi moral pri notranji analizi proučiti najuspešnejšo in stroškovno najučinkovitejšo organizacijsko strukturo ob upoštevanju obsega in kompleksnosti nedonosnih kreditov, predvidenih za prodajo.

2. Pripravljalna faza

2.1. Ključne dejavnosti

V pripravljalni fazi bi moral prodajalec na podlagi zgoraj opisanih ukrepov in premislekov izvesti naslednje ključne dejavnosti:

— določitev števila faz postopka (in sicer postopek v dveh fazah z NZP in ZP ali postopek v eni fazi samo z ZP);

— določitev časovnega načrta – vključno z notranjimi koraki in pristopom k trgu (ob upoštevanju sodelovanja pravnih in drugih svetovalcev ter časovnega okvira za izpolnitev morebitnih zahtev vlagateljev);

— priprava glavnih tržnih dokumentov (predvsem promocijskega dokumenta in informacijskega memoranduma). Med skrbnim pregledom v fazi 2 je morda potrebna predstavitev za upravljanje. Priprava glavnih dokumentov za postopek (predvsem sporazumov o nerazkrivanju podatkov za vlagatelje, dopisa o postopku (po potrebi ločena dopisa za fazo 1 in fazo 2), smernic za ZP in po potrebi smernic za NZP);

— priprava elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih in pridobitev dokumentacije;

— vzpostavitev VPS (12) (vključno s podrobnim kazalom VPS);

— priprava DPNK.

2.2. Število faz postopka in časovni načrt

Prvič, glede na vrsto portfelja, ki se da na trg, in pričakovanih rokov bi bilo treba sprejeti odločitev o tem, ali je treba izvesti postopek v dveh fazah ali postopek v eni fazi (npr. če so vrsta sredstev in pričakovane cene dobro znane, se lahko prednostno obravnava postopek v eni fazi, da se skrajša časovni okvir). Opredeliti bi bilo treba časovni načrt, vključno z vsemi ustreznimi notranjimi trgi in mejniki za dejavnosti na trgu, pri tem pa upoštevati:

1. doslednost poti odobritve, ki temelji na prenosu pooblastil upravnega odbora in pooblastilih za podpis (13);

2. opredelitev seznama morebitnih vlagateljev, ki bodo povabljeni k sodelovanju. V primeru odprodaje je treba upoštevati vse notranje zahteve za skladnost (npr. poznavanje stranke);

3. opredelitev seznama morebitnih serviserjev, ki bodo povabljeni k sodelovanju, za morebitne vlagatelje, ki so zainteresirani za nakup, vendar zdaj nimajo dostopa do serviserja);

4. organizacijo konkurenčnega razpisa za dosego ustreznega razpona med nakupno in prodajno ceno, kakor je ustrezno; v primeru majhnega portfelja nedonosnih kreditov ali transakcije z eno samo izpostavljenostjo bi moral prodajalec še primerjati višje stroške transakcije in višjo raven prizadevanj z možnostjo pristopa z dvostranskimi pogajanji;

5. opredelitev dokumentacije o transakciji – ustrezne notranje pravne službe, po možnosti ob podpori zunanjega pravnega svetovalca, se morajo dogovoriti o sporazumu o nerazkrivanju podatkov, DPNK in morebitnih dodatnih dokumentih o transakciji; poleg tega bi morali DPNK potrditi tudi davčna služba in revizorji;

6. čas, potreben za izvedbo skrbnega pregleda prodajalca/urejanja podatkov za pripravo promocijskega dokumenta, informacijskega memoranduma in elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih.

2.3. Priprava glavnih dokumentov

Institucija bi nato morala pripraviti dokumentacijo v zvezi z nedonosnimi krediti in poslovno gradivo. Promocijski dokument vsebuje ključne osnovne informacije o transakciji in povzetek o nedonosnih kreditih, predvidenih za odprodajo, dopis o postopku z vsemi ustreznimi koraki in časovnim načrtom transakcije (glej tudi oddelek 3.4) in informacijski memorandum z dodatnimi informacijami o strukturi transakcije in portfelju nedonosnih kreditov. Informacijski memorandum vsebuje podroben opis ciljnega portfelja nedonosnih kreditov/posamezne izpostavljenosti in se v razpisnem postopku uporablja kot osnovni tržni dokument. Vsebuje tudi povzetek, premisleke o naložbi, strukturo prodaje, način predložitve ponudb, oceno izterjav itd.

V teh dokumentih bi bilo treba jasno navesti vsa pravila sodelovanja v postopku, vključno s časovnim načrtom, pogoji itd. Poudariti bi bilo treba pomen jasne in pregledne komunikacije v začetni fazi, da se potencialnim vlagateljem pojasnijo razlogi za transakcijo in pravila sodelovanja. Sicer se lahko pojavijo nesporazumi, ki lahko končno ogrozijo posel. Prodajalec ne bi smel spregledati teh okvirnih dejstev, saj lahko pri vlagatelju vzbudijo zanimanje za posel.

2.4. Priprava elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih in pridobivanje dokumentacije

V tej fazi bi morala institucija, ki opravlja dejavnosti prodaje, začeti zbirati podatke o nedonosnih kreditih (po potrebi pa tudi o zavarovanjih s premoženjem) v portfelju, da se pripravijo elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, ki se dajo na voljo vlagateljem. Prodajalec bi moral pripraviti elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, ki vključujejo vsaj informacije na naslednjih glavnih področjih:

— skupni neporavnani znesek in razčlenitev na glavno terjatev, obresti, pristojbine in stroške;

— datum nastanka;

— narava posojilojemalcev;

— status terjatve/posojilojemalca (npr. nesolventen);

— datum nastopa neplačila in informacije o ukrepih, sprejetih za preprečitev zastaranja;

— pretekla plačila, v najboljšem primeru za vsak kredit posebej;

— status postopkov izterjave in predvidene izterjave (poslovni načrt), če so na voljo;

— pravni status dolga (npr. pred sodnim postopkom, v tekočem sodnem postopku, pravni naslov je že bil podeljen, v zvezi z dolgom pa so bili odrejeni ukrepi za izterjavo (14));

— če je kredit zavarovan, tudi: ključne informacije o zavarovanju s premoženjem, vključno z razvrstitvijo pravice na predmetu zavarovanja, registriranimi dejstvi (registriranimi zneski), pravicami tretjih oseb, razpoložljivimi tržnimi vrednostmi, osebnimi jamstvi itd. Za kredite za poslovne nepremičnine je morda treba razkriti tudi stanje glede najema/zasedenosti, donos, bruto tržno najemnino. V primeru kreditov podjetjem je morda treba dodati računovodske izkaze posojilojemalcev itd.

Za točnejše oblikovanje cen kreditnih portfeljev je poleg posnetka podatkov priporočljivo zagotoviti tudi nekatere podatke o pretekli uspešnosti, zlasti o stopnjah poplačljivosti. Podatki o pretekli uspešnosti bi morali vključevati dejanske bruto denarne tokove iz naslova izterjave (vključno s podrobnimi informacijami o začasnih izterjavah in zneskih na tekočih računih sodišč) v portfelju na ravni kredita ali posojilojemalca ter stroške postopkov in pravne stroške. Vključujejo lahko tudi krivulje skupnih izterjav, ki odražajo splošno izkušnjo institucije, ki opravlja dejavnosti prodaje, z izterjavo. Zaradi neurejenega odnosa s posojilojemalcem so zelo koristne tudi informacije o pravnem statusu. Priporoča se tudi izvedba notranjega skrbnega pregleda prodajalca, da se preverita popolnost in pravilnost shranjenih informacij ter sčasoma izboljša kakovost podatkov z ad hoc urejanjem. Skrbni pregled prodajalca se lahko izvede v instituciji ali ob podpori (specializiranega) zunanjega ponudnika storitev, ki lahko zagotovi dodaten nevtralen (in morda jasnejši) pogled v zvezi s ključnimi ustreznimi informacijami, ki jih je treba razkriti in vplivajo zlasti na cene.

Opozoriti je treba, da bodo standardizirane podatkovne predloge EBA za nedonosne kredite, ki jih je organ sprva pripravil leta 2017, da bi olajšal finančni skrbni pregled in vrednotenje transakcij z nedonosnimi krediti, v prihodnosti vse pomembnejše. EBA jih zdaj na zahtevo Komisije ter po sprejetju direktive o serviserjih kreditov in kupcih kreditov pregleduje in racionalizira, da bi bankam pomagal pri njihovih pripravah v okviru strategij za upravljanje nedonosnih kreditov po pandemiji COVID-19. Doslej je bila njihova uporaba prostovoljna, v skladu z direktivo o serviserjih kreditov in kupcih kreditov (15) pa jih mora EBA nadalje razviti v izvedbene tehnične standarde za kreditne institucije. V skladu s pogoji iz Direktive bodo morale kreditne institucije v prihodnosti uporabljati predloge za prenose nedonosnih kreditnih pogodb (vključno s prenosi na druge kreditne institucije). Ob upoštevanju izkušenj udeležencev na trgu na strani kupcev in prodajalcev bi morale biti revidirane predloge enostavnejše, ustreznejše in učinkovitejše, s čimer bi se omogočilo dosledno oblikovanje cen na celotnem enotnem trgu.

Prodajalec lahko opravi preverjanja popolnosti, točnosti in druga preverjanja kakovosti podatkov ter pripravi elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih v specifični obliki, potrebni za transakcijo ali regulativne namene. V zvezi s tem se priporoča uporaba podatkovne predloge Evropskega bančnega organa za nedonosne kredite, ki bo v prihodnosti obvezna. Pri določitvi pričakovane cene za posamezni portfelj lahko pomaga tudi zunanji ponudnik storitev.

Priprava dokumentacije bi morala vključevati dejanske dokumente o kreditih ali njihov vzorec, saj jih bodo vlagatelji potrebovali pri skrbnem pregledu. Razpoložljivost dokumentov bo vsekakor pomembna v fazi ZP, saj vlagatelji običajno zahtevajo zagotovila in jamstva v zvezi z razpoložljivostjo dokumentacije. Dokumentacija mora biti pripravljena v prenosljivi obliki pred podpisom/zaključkom. Znanje o tem, kateri podatki in dokumentacija se lahko predložijo v kateri obliki, je osnovni pogoj za začetek postopka prodaje nedonosnih kreditov.

Zbiranje fizične dokumentacije morda ni zgolj formalnost. Zaradi nekakovostne dokumentacije se lahko zniža cena. Dokumentacija lahko vključuje različne dokumente in evidence, odvisno od kreditne pogodbe:

— dokumentacijo o kreditu: — pogodbe ali listine z dolžniki; — sodno dokumentacijo; — dokumentacijo o insolventnosti;

— dodatke pri dolgoročnejših kreditih;

— dokumentacijo o zavarovanju s premoženjem;

— korespondenco s stranko ali sodišči;

— korespondenco z odvetniki.

Če se prodajalec odloči, da bo vlagateljem predložil samo vzorec dokumentov, bi bilo treba podrobno pojasniti postopek oblikovanja vzorca, v elektronskih datotekah s podrobnimi informacijami o kreditih pa jasno označiti vse posojilojemalce, zajete z vzorcem. Prodajalec bi moral pripraviti vzorčno dokumentacijo za (statistično) naključen vzorec. Če (se zdi, da) izbrani nedonosni krediti ne predstavljajo naključnega vzorca, bodo analitiki na ravni vlagatelja na to opozorili, vlagatelji pa bodo verjetno zahtevali dodatno dokumentacijo, kar lahko povzroči zamudo v postopku ali nižje ponujene cene, če prodajalec ne izpolni zahteve, saj bo vlagatelje skrbelo, da podatki o nedonosnih kreditih v portfelju niso enako kakovostni.

2.5. Odločitev o vzpostavitvi VPS

Za izmenjavo informacij o obsežnejših transakcijah z večinoma digitalno razpoložljivimi informacijami se priporoča uporaba VPS (notranje rešitve za VPS in/ali zunanjega ponudnika storitev, ki zagotavlja rešitve za VPS). Tako je mogoče spremljati prenose dokumentov in dejavnost vsakega potencialnega vlagatelja na način, ki se lahko preprosto revidira. Poleg tega VPS običajno omogoča izmenjav vprašanj in odgovorov, vlagateljem pa lahko omogoča tudi posredovanje morebitnih zahtev za dodatne informacije, s čimer se olajša pravičen in pregleden postopek. VPS se lahko vzpostavi v organizaciji prodajalca ali v sodelovanju z zunanjim ponudnikom storitev (za več podrobnosti glej tudi Prilogo 3).

Če se prodajalec odloči uporabiti VPS, se vsi (elektronsko razpoložljivi) podatki in dokumenti izmenjujejo prek VPS. Če prodajalec ne uporablja VPS, izbere drug varen način za prenos podatkov.

Odločitev o vzpostavitvi in uporabi VPS bi bilo treba sprejeti za vsak primer posebej, da se izpolnijo interesi vseh sodelujočih strani. Zlasti za majhne portfelje ali transakcije z eno samo izpostavljenostjo bi bilo treba opraviti analizo stroškov in koristi, ki lahko pokaže, da uporaba VPS ni priporočljiva in da bi bilo bolje uporabiti alternativne rešitve, ki so lahko v zadevnih okoliščinah stroškovno učinkovitejše.

Če se uporablja VPS, bi bilo treba v posebnem dokumentu s smernicami določiti pravila, ki jih morajo vlagatelji upoštevati pri uporabi VPS (dostop do VPS in uporaba informacij, razkritih v VPS). Dokument praviloma vključuje seznam oseb, ki se jim omogoči dostop do VPS, pravila za podatkovno sobo in pravice (npr. stopnje pravic za prenose, možnosti tiskanja itd.). Pravila VPS bi morala biti uravnotežena, pri čemer bi bilo treba navesti, da dogovori iz sporazuma o nerazkrivanju podatkov prevladujejo v primeru nasprotij. Če pravila VPS vsebujejo strožje določbe kot sporazum o nerazkrivanju podatkov, vključno s potencialno osebno odgovornostjo oseb, ki dostopajo do VPS, se lahko pojavi precejšnja zamuda. Če analitiki vlagatelja zavračajo uporabo VPS, na primer zaradi klavzul o osebni odgovornosti, to ni v interesu prodajalca ali postopka na splošno.

Dokumenti, naloženi v VPS, morajo biti v skladu z zakonodajo o varstvu osebnih podatkov in bančni tajnosti, ki se uporablja. Zato je treba po potrebi redigirati osebne podatke (tj. osebno identifikacijsko številko, ime/priimek itd.) in/ali občutljive informacije v skladu z nasvetom notranjega/zunanjega svetovalca za transakcije.

Po drugi strani prodajalec v tej fazi vlagateljem omogoči dostop do bistvenih informacij v obliki elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih, da lahko opravijo analizo portfelja. Čim ustreznejše so informacije, tem verjetneje bo prodajalec pridobil realistične nezavezujoče ponudbe cen. Ustrezne informacije bi morale vključevati vsaj naslednje: skupni neporavnani znesek, naravo dolžnikov (fizične osebe, mala podjetja, velika podjetja itd.), datum nastopa neplačila, pretekla plačila, pravni status dolga, podrobnosti v zvezi z zavarovanjem s premoženjem (če je kredit zavarovan). V primeru obsežnih portfeljev VPS v fazi 1 morda ne vključuje celotne dokumentacije. Vzorec dokumentacije o kreditu se nato lahko zagotovi v fazi 2. V fazi 1 se lahko vlagateljem, sprejetim v fazo 1, sporoči obseg razkritja dokumentacije o kreditu, da ga lahko upoštevajo pri svojih NZP. Vlagateljem je morda treba ustrezno razkriti merila vzorčenja, saj se lahko vključijo v DPNK v obliki zagotovil in jamstev. V primeru sodelovanja z zunanjimi ponudniki storitev se priporoča, da navedeni ponudniki preverijo in potrdijo merila vzorčenja.

2.6. Priprava dogovora o prodaji in nakupu kreditov

Poleg podatkov in dokumentacije na ceno vplivajo tudi pogoji iz DPNK. Zato bi se moral postopek v zvezi z DPNK začeti že v pripravljalni fazi in vključiti v dokumentacijo, ki se predloži vlagateljem prek VPS, pred predložitvijo ZP, poleg tega pa bi moral biti ključen element, ki se upošteva za samo ZP.

Prodajalec bi moral sprejeti naslednje odločitve o postopku v zvezi z DPNK:

— v katerem jeziku se pripravi DPNK, ki se predloži vlagateljem? V skladu s standardno tržno prakso se uporablja angleščina, pri čemer se za specifične pravne izraze navedejo tudi ustrezni pravni izrazi v lokalnem jeziku. Če pa so ciljni vlagatelji (izključno) lokalni, je lahko dopustna uporaba lokalnega jezika;

— ali bodo osnutek DPNK sestavili notranji odvetniki ali pa bo treba za to pooblastiti zunanje pravne svetovalce?

— Ali so pri panožnih združenjih ali na platformah za transakcije na voljo vzorčni DPNK?

— Katere informacije potrebujejo odvetniki, da lahko prilagodijo DPNK glede na portfelj?

— Katera zagotovila in jamstva lahko da prodajalec? V zvezi s tem je pomemben prispevek skupine za izterjave;

— kdo v organizaciji mora potrditi DPNK, preden se predloži vlagateljem (16)?

— Opredelitev razumnega časovnega okvira za vlagatelje za pripravo zvišanja vrednosti, pri čemer je treba upoštevati dodatni čas, ki je morda potreben, če DPNK ni sestavljen v angleščini, med vlagatelji pa so mednarodne družbe/skladi;

— določitev notranjih časovnih okvirov: kaj je treba storiti in kdaj, da bo upoštevan časovni okvir za predložitev?

— Kdaj bo osnutek DPNK predložen vlagateljem?

Osnutek DPNK bi bilo treba nadalje razviti v naslednji fazi (glej tudi oddelek 3.4).

3. Faza pred trženjem

3.1. Ključne dejavnosti

Faza pred trženjem vključuje predhodno oceno zanimanja na trgu za pridobitev povratnih informacij o transakciji. Rezultati te faze so končna določitev strukture in obsega transakcije, dopis o postopku z opisom pravil in časovnega načrta transakcije ter popis gradiva za skrbni pregled, ki kaže, v kateri fazi postopka bodo potencialni vlagatelji prejeli ključno gradivo.

Ključne dejavnosti so:

— sondiranje trga;

— opredelitev najboljše strategije trženja;

— nadaljevanje priprave postopka in tržnega gradiva za fazo NZP in ZP.

Obseg in podrobnost faze pred trženjem sta odvisna od zahtev, na podlagi katerih ukrepa prodajalec in ki si pogosto nasprotujejo. Prodajalec mora uravnovesiti:

— potrebo po preglednosti transakcije, ki jo zahtevajo deležniki (npr. regulatorji, delničarji itd.), ter

— splošni cilj (npr. zagotovitev čim višje stopnje poplačljivosti/vrednosti, hitrost in stroški, čim manj motenj, diskretnost, doseganje rezultatov za stranke v težavah itd.).

3.2. Sondiranje trga

Prodajalec lahko v tej fazi opravi „sondiranje trga“ na podlagi značilnosti predvidene transakcije in pripravi dolg seznam potencialnih vlagateljev za oceno njihovega zanimanja za transakcijo. Zaradi zunanjih omejitev v zvezi s postopkom morda ni mogoče objaviti odprtega povabila za sodelovanje čim večjega števila vlagateljev in/ali prodajalec morda ni seznanjen z najverjetnejšimi vlagatelji. Zato je pomembno, da ima prodajalec dostop do čim širšega kroga potencialnih vlagateljev brez omejitev in ga ohranja. V zvezi s tem lahko v številnih jurisdikcijah zunanji ponudniki storitev s svojimi podatkovnimi zbirkami o vlagateljih določenim prodajalcem pomagajo vzpostaviti stik z ustreznimi vlagatelji.

Prodajalec lahko v okviru sondiranja trga objavi promocijski dokument, s katerim predstavi načrtovani postopek (s splošnim časovnim načrtom), pravila za dostop do informacij in postopek za zbiranje ponudb. Pomembno je, da se pojasnijo pričakovanja in čim podrobneje opiše postopek. Zato je ključno, da se predloži konkreten časovni načrt in navede, kdaj bodo zagotovljeni rezultati prizadevanj prodajalca, kdaj se pričakujejo ponudbe in na kateri osnovi itd.

Promocijski dokument je anonimen tržni dokument, v katerem so povzeti glavni elementi predlagane prodaje nedonosnih kreditov. Potencialnim vlagateljem se lahko predloži pred podpisom sporazuma o nerazkrivanju podatkov (v njem se navede, kdaj je treba podpisati/izvesti sporazum o nerazkrivanju podatkov). Zlasti za prodaje nedonosnih kreditov, ki vključujejo zavarovanje z nepremičninami, je pomembno, da tak promocijski dokument vključuje čim celovitejši nabor vizualnih elementov, zemljevidov itd. V promocijskem dokumentu bi bilo treba navesti vsaj ključna dejstva o nepremičninah, njihovo lokacijo, prednosti naložbe, pregled posojilojemalcev, sedanjo fazo v pravnem postopku posojila, ključne finančne kazalnike, sliko (17) in kontaktne podatke (18), če je to mogoče storiti brez razkrivanja zaupnega gradiva.

Promocijski dokument se pošlje ciljnim vlagateljem, da se jim predstavijo ključne značilnosti načrtovane transakcije. Potencialni vlagatelji prodajalcu predložijo prijave interesa. Prodajalec lahko po prejemu pisnih prijav interesa prouči možnost, da povabi dodatne vlagatelje k sodelovanju v postopku prodaje.

Notranji/zunanji pravni svetovalec prodajalca mora s potencialnimi vlagatelji in njihovimi pravnimi svetovalci opraviti pogajanja o sporazumih o nerazkrivanju podatkov. Potencialni vlagatelji jih morajo podpisati ob koncu te faze. Po izvedbi sporazuma o nerazkrivanju podatkov lahko prodajalec vlagateljem, sprejetim v fazo 1, pošlje začetni dopis o postopku in informacijski memorandum.

Sporazumi o nerazkrivanju podatkov so sami po sebi zapletena tema, zato lahko pogajanja o njih z izkušenimi vlagatelji, ki morajo upoštevati svoja notranja pravila in smernice, trajajo dolgo časa. To je treba upoštevati v časovnem načrtu. Kljub pripravljenosti enega vlagatelja, da hitro podpiše sporazum o nerazkrivanju podatkov, lahko postopek vseeno traja več tednov, ker se je treba o sporazumu pogajati z drugim vlagateljem. Priporoča se centralizirano vključevanje zainteresiranih vlagateljev z uporabo strogo določenih odgovornosti skupine in sodobnih tehnologij (prek notranjih sistemov ali na primer prek platform za transakcije).

Elementi, ki jih je treba upoštevati pri trženju/oglaševanju prodaje

Izbira območja vlagateljev in jezika tržnega gradiva sta zelo pomembna. Splošno pravilo je, da so lahko transakcije, katerih možna gotovinska cena (neto prihodki) znaša manj kot 5–20 milijonov EUR (odvisno od države in specifičnih značilnosti portfelja nedonosnih kreditov), zanimive samo za lokalne vlagatelje, medtem ko bi bilo treba trženje obsežnejših transakcij usmeriti na lokalne in mednarodne vlagatelje. Zadnjenavedeni bodo običajno pričakovali, da transakcija vključuje splošno sprejete tržne dokumente in postopke (npr. sporazum o nerazkrivanju podatkov združenja LMA), in potrebovali dokumentacijo v angleščini za postopek transakcije. Tudi za manjše transakcije bi bilo treba proučiti možnost dokumentacije v angleščini, saj so lahko „lokalni vlagatelji“ povezani z večjimi družbami s sedežem v tujini in morajo pridobiti odobritev odbora.

Pomembno je pojasniti tudi izbiro vlagateljev na podlagi preference v specifični skupini sredstev. Vlagatelji na trgu nedonosnih kreditov svoje zanimanje večinoma razporejajo na podlagi več dejavnikov (glej tudi oddelek 1.3). Pripravljenost za nakup se lahko izkaže tudi s finančno obveznostjo (npr. vračljivo vlogo). V zvezi s to možnostjo bi moral prodajalec primerjati raven varnosti, ki jo zagotavlja vloga, z dodatnimi prizadevanji zaradi potrebe po izvedbi pogajanj o dodatnem dokumentu in obravnavanju finančnih vlog različnih vlagateljev, ki jih bo končno treba vrniti (razen kupcu, saj se lahko znesek vloge kupca odšteje od plačila nakupne cene).

3.3. Opredelitev najboljše strategije trženja

Kot je navedeno zgoraj, je treba izbrati med postopkom v eni fazi in postopkom v dveh fazah. Za zadnjenavedeni postopek sta značilni dve ravni razkritja. Prva je razkritje na visoki ravni za ponudnike v fazi NZP. Nato se izbranim vlagateljem v fazi ZP omogoči dostop do druge ravni razkritja, ki na splošno vključuje podrobnejše gradivo za skrbni pregled (poročilo o DP, prevrednotenja, pregled servisiranja itd.). Po drugi strani se v postopku v eni fazi za vse ponudnike hkrati uporablja ista raven razkritja.

Uporaba faze NZP ima več prednosti:

(i) začetni krog ponudnikov je širši, zato je konkurenca večja;

(ii) vlagatelji se izberejo za naslednjo fazo na podlagi njihovih dopisov o NZP, zato se delovno intenzivnejša zavezujoča faza in skrbni pregled izvedeta samo z omejeno skupino vlagateljev, s čimer je celotni postopek učinkovitejši in ga je lažje upravljati;

(iii) vlagatelji imajo v fazi NZP možnost, da zaprosijo za dodatne podatke, ki jih lahko prodajalec pripravi in nato predloži v zavezujoči fazi. S potrebnimi razkritji v zvezi s kakovostjo portfelja se lahko poviša cena portfelja (in zagotovi točnejše oblikovanje cen) in olajšajo razprave o DPNK;

(iv) oblikovanje cen je lahko pomembnejše za portfelje, pri katerih je verjetnost plačila majhna in ki bodo lahko postali pogostejši po krizi zaradi COVID-19, v primerjavi z nedonosnimi krediti, s katerimi se je poslovalo v zadnjih desetih letih;

(v) občutljivejši podatki/informacije (kot so zaupne pogodbene in sodne informacije v zvezi s samim posojilojemalcem, prevrednotenja nepremičnin, celovit pregled serviserjev itd.) se razkrijejo samo ponudnikom z ožjega seznama v fazi 2.

Po drugi strani slabosti faze NZP vključujejo naslednje:

(i) ker se postopek izvaja v dveh fazah, lahko transakcija traja dalj časa;

(ii) pripraviti je treba dva sklopa podatkov. Ne glede na to bi moralo delno delo, opravljeno za prve elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, koristiti pri drugih in prispevati k višji ravni popolnosti ter

(iii) zaradi večjega števila vlagateljev se lahko zmanjša zaupnost transakcije.

Na splošno je lahko uporaba postopka v dveh fazah priporočljiva, če se število potencialnih vlagateljev še ni zmanjšalo na primer na pet ali manj. Če se prodajalec že zaveda, da bo število vlagateljev omejeno, konkurenca pa bi lahko bila celo kontraproduktivna, se zagotovo lahko odloči za hitrejši (in verjetno donosnejši) postopek z ožjim seznamom.

Trajanje faz razkritja: faza 1 v povprečju traja do približno štiri tedne, faza 2 pa štiri do 12 tednov (odvisno od tega, ali je portfelj zavarovan ali ne in ali bo prodajalec upošteval svoje roke za predložitev). Ker pa so portfelji raznoliki, transakcije pa prilagojene, je dejansko trajanje odvisno od posameznega portfelja in kroga vlagateljev.

Po sprejetju odločitve za postopek v eni fazi oziroma postopek v dveh fazah na podlagi tržnih praks so tri standardne strategije za vzpostavitev konkurenčnega postopka široka dražba, ciljno usmerjena dražba in prodaja na podlagi pogajanj. V nadaljevanju so predstavljene te tri možnosti in najboljše strategije trženja v različnih scenarijih.

Široka dražba

Široka dražba je tipičen postopek v dveh fazah, pri katerem se velika skupina vlagateljev povabi k predložitvi okvirne NZP. Po tej prvi fazi dražbe se opravi postopek skrbnega pregleda z omejenim ožjim seznamom vlagateljev, ki se povabijo k predložitvi končne ZP. Po tej drugi fazi dražbe se izbere prednostni ponudnik, s katerim prodajalec začne pogajanja o DPNK in morebitnih dodatnih sporazumih o transakcijah.

Ob upoštevanju zgoraj navedenih prednosti je glavna korist tega postopka povezana s širšim krogom potencialnih vlagateljev:

— večja konkurenca prinaša boljše rezultate prodaje;

— vlagatelji se obravnavajo v preglednejšem postopku izbire na podlagi cene in ne na podlagi osebnih odnosov ter

— z vidika skladnosti se zagotovita bolj reprezentativna tržna cena in primerljivo oblikovanje cen.

Glavne slabosti so dodatna sredstva, potrebna za upravljanje transakcije, izmenjava zaupnih informacij z večjim številom udeležencev, tveganja za ugled prodajalcev in morebitno tveganje neuspešne izvedbe z novimi vlagatelji. Kar zadeva dolge sezname vlagateljev, obstaja tveganje, da bodo vlagatelji z dejanskim zanimanjem za transakcijo manj naklonjeni porabiti čas in sredstva za skrbni pregled, če je seznam predolg, saj je konkurenca zelo velika, postopek pa lahko velja za manj osredotočenega.

Za transakcije, namenjene široki ciljni skupini, bi lahko v številnih jurisdikcijah platforme za transakcije nekaterim prodajalcem zagotovile učinkovit način, kako zmanjšati slabosti sodelovanja z velikim številom vlagateljev. Platforme za transakcije so namenjene prenosu kompleksnosti sodelovanja s številnimi potencialnimi vlagatelji s prodajalca na namensko platformo.

Ciljno usmerjena dražba

Ciljno usmerjena dražba je konkurenčni postopek, podoben široki dražbi, ki pa vključuje krajši seznam potencialnih vlagateljev (približno od 2 do 8). Praviloma ima prodajalec s to možnostjo boljši nadzor nad postopkom, hkrati pa še vedno pridobi koristi konkurenčnega okolja. To je običajno postopek v dveh fazah, vendar se lahko prva faza v posebnih okoliščinah in zlasti v primerih velikega časovnega pritiska opusti.

Glavne prednosti so povezane z ožjim krogom potencialnih vlagateljev:

— nižja raven kompleksnosti (manj interakcij, nižja raven prizadevanj za skrbni pregled, potrebna v tej fazi);

— udeleženci so dobro znani, zato je postopek hitrejši, stopnja uspešnosti pa višja. Poleg tega se s tem okrepi zavezanost vseh udeležencev, saj menijo, da imajo boljše možnosti, da bodo izbrani kot prednostni ponudnik, zato so pripravljeni nameniti več sredstev in okrepiti prizadevanja za skrbni pregled, kar lahko pozitivno vpliva na ceno in DPNK;

— skupina banke lahko lažje upravlja postopek vprašanj in odgovorov ter

— morebitne težave z zaupnostjo informacij in tveganja za ugled so omejeni.

Glavna slabost omejenega razkritja za trženje je omejena konkurenca, zlasti možnost izključitve novincev, ki bi lahko imeli interes za transakcijo. To lahko povzroči nižje prihodke od prodaje, v najslabšem primeru pa naknadni regulativni pregled.

Prodaja na podlagi pogajanj

Prodaja na podlagi pogajanj je dvostranski postopek, v katerem sodeluje en sam potencialni vlagatelj. Zaradi neobstoja konkurence so glavni koraki (z ustrezno dokumentacijo, ki se izmenja) in rezultat postopka trženja precej drugačni kot pri široki dražbi. Strategija se pogosteje uporablja v primerih, ko sta za prodajalca ključni hitrost in zaupnost v zvezi s transakcijo, ali v naslednjih primerih:

— pri predhodni oceni trga je zanimanje za transakcijo izrazilo le omejeno število vlagateljev (en ali dva);

— prodajalec in potencialni kupec sta predhodno opravila pogajanja ali pa gre za ponovitev transakcije/nadaljnjo transakcijo, zato morda ni treba začeti konkurenčnega postopka.

Glavne prednosti so povezane s posebnim znanjem/interesom dolžnika/upnika:

— vlagatelji, ki že imajo naložbe v posameznem dolžniku (podjetju), bi lahko zaradi nižje ravni prizadevanj za skrbni pregled in manjšega tveganja plačali premijo;

— vlagatelji/serviserji, ki že opravljajo servisiranje za upnika, so z leti razvili specifično znanje/postopke, da lahko plačajo premijo in zagotovijo varnost izvedbe;

— raven prizadevanj za izmenjavo dokumentov za skrbni pregled je zelo nizka.

Glavni slabosti sta možnost, da se zberejo omejene referenčne cene, in omejene povratne informacije o trgu.

Določijo se lahko naslednji časovni okviri, odvisno od tega, katera od navedenih treh možnosti se izbere:

Postopek Pripravljalne faze Faza nezavezujočih ponudb (faza 1) Faza zavezujočih ponudb (faza 2) Pogajanja in podpis Široka dražba – postopek v dveh fazah 8–12 tednov 4–6 tednov 6–10 tednov 2–4 tedne Ciljno usmerjena dražba – postopek v dveh fazah 6–10 tednov 4–6 tednov 6–10 tednov 2–4 tedne Ciljno usmerjena dražba – postopek v eni fazi 6–8 tednov n. r. 6–10 tednov 2–4 tedne Prodaja na podlagi pogajanj – postopek v eni fazi 4–8 tednov n. r. 6–8 tednov 2–4 tedne (19)

3.4. Priprava postopka in tržnega gradiva za nezavezujočo in zavezujočo fazo

Priprava postopka in tržnega gradiva za fazo NZP

Končni cilj faze pred trženjem je pripraviti postopek in tržno gradivo, ki sta ustrezna za izbrano strategijo trženja (npr. široka dražba, ciljno usmerjena dražba, prodaja na podlagi pogajanj). Rezultat je dopis o postopku (20), ki se pošlje vlagateljem, ki so podpisali sporazum o nerazkrivanju podatkov. V dopisu o postopku so opredeljeni:

(i) postopek in pravila, ki jih morajo upoštevati udeleženci v postopku prodaje, ter

(ii) popis gradiva za skrbni pregled, ki določa, katero gradivo, pripravljeno v predhodnih fazah (npr. promocijski dokument, elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, dokumenti o kreditih, cenitve, poročilo o DP, poročilo o pravnem skrbnem pregledu, DPNK itd.), bo vključeno v fazi NZP in ZP (če je bila sprejeta odločitev, da se postopek razdeli na ti fazi).

Pomena te faze se ne sme podcenjevati. Vlagatelji pridobijo zaupanje v postopek na podlagi strokovnega duha „pravil igre“, ki jih prodajalec opredeli v dopisu o postopku. Vlagatelji so praviloma bolj naklonjeni kritju stroškov za skrbni pregled v postopkih, v katerih lahko jasno zaupajo časovnemu okviru in ciljem prodajalca. Po drugi strani postopki prodaje, pri katerih se zdi, da se časovni okviri, pravila itd. spreminjajo, škodujejo možnostim zadevnega postopka prodaje pa tudi možnostim prodajalca za izvedbo nadaljnjih postopkov prodaje. Prodajalci bi morali to upoštevati, ko začnejo postopek prodaje nedonosnih kreditov, in se zavedati, da je verjetnost, da bodo vlagatelji znova sodelovali v postopkih, manjša, če ugotovijo kar koli od naslednjega:

— zdi se, da želi prodajalec zgolj izvesti navzkrižno preverjanje knjigovodske vrednosti svojih nedonosnih kreditov;

— prodajalec redno izvaja postopek transakcije za isti (ali podoben) portfelj, vendar ga ne proda, ker ne doseže pričakovane cene, pri čemer pa nikoli ne razkrije pridržane cene.

Podobno se z ustrezno izvedbo te faze zmanjša tveganje poznejših pravnih stroškov, regulativnega nadzora in odgovornosti. Dopis o postopku vpliva na pričakovanja vlagateljev glede postopka, časovnega okvira in oblike postopka za zbiranje ponudb. Na podlagi tega lahko dodelijo vire in določijo svojo strategijo.

V dopisu o postopku bi bilo treba obravnavati vsaj:

— omejitve vrste subjektov, ki lahko predložijo ponudbo: prodajalec bi moral v skladu z nasvetom notranjega ali zunanjega pravnega (regulativnega) svetovalca navesti zahteve za dovoljenje ali druge zahteve, ki se uporabljajo za kupca. Čeprav je na podlagi zakonodaje za zagotavljanje take skladnosti odgovoren predvsem kupec, prodajalec ne more tvegati, da se bo pojavila zamuda v postopku ali da bo v fazo 2 sprejel vlagatelje, ki ne morejo izpolniti zahtev;

— načine, kako ponudnik potrdi dopis o postopku in izrazi soglasje z njim: na primer s pisno potrditvijo pred ponudbo, s samo predložitvijo ponudbe itd.;

— vse roke, ki se uporabljajo za ustrezno fazo transakcije, vključno z rezultati prizadevanj prodajalca, kot so podatki, vzorec dokumentacije o kreditu in DPNK;

— PS: v kateri fazi mora potencialni ponudnik predložiti gradivo za PS;

— postopek za ponudbe: — kako se bo izvajal skrbni pregled in v katerih fazah se bo zagotovilo določeno gradivo? Na primer, v fazi NZP se dajo na voljo anonimizirane elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih, v fazi ZP pa elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih; — kako se bodo obravnavala vprašanja v zvezi s skrbnim pregledom? Postopek predložitve vprašanj, ciljni čas za reševanje itd.; — vloga: ali bo za predložitev ponudbe potrebna vloga in kakšna so navodila za vlogo, če je potrebna? — Način predložitve ponudbe: na primer elektronska pošta, elektronska platforma, telefon, osebno itd.; — vrsta zbiranja ponudb: ali se bo prodaja izvedla v obliki zbiranja zapečatenih ponudb, dražbe angleškega tipa (dražbe z javnim izklicevanjem in stopnjevanjem cene), dražbe nizozemskega tipa (dražbe z enotno poravnalno ceno) ali hibridnega modela (za več informacij glej tudi Prilogo 4); — kakšna je veljavna ponudba? Na primer, ali se bodo upoštevale delne ponudbe, ali se bodo upoštevale ponudbe, odvisne od sprememb DPNK, itd.; — za kakšno obdobje morajo biti ponudbe v fazi 2 zavezujoče (npr. 72 ur)?

— Presečni datum: kaj bo datum izračuna za kredite, pri katerih se obračunajo obresti? Kako se bodo obravnavala plačila glavnice in obresti, prejeta po tem datumom?

— Rok za ponudbe: do kdaj je treba predložiti ponudbe in ali se upoštevajo zapoznele ponudbe?

— Nomenklatura ponudb: ali je treba ponudbe predložiti kot odstotek neporavnanega zneska glavnice ali bruto knjigovodska vrednost ali znesek, izražen v valuti ponudbe, itd.?

— Potrditev ponudbe: kako bo prodajalec potrdil prejem ponudbe in kako bi moral ukrepati ponudnik, če ne prejme potrditve?

— Način ocenjevanja ponudb: na primer, kakšen bo postopek v primeru prejema identičnih ponudb, ali je prodajalec zavezan, da bo prodal, ne glede na vrednost najvišje ponudbe, ali mora prodajalec prodati ponudniku z najvišjo ponudbo itd.?

— Izbira ponudbe: kako se bodo obvestili izbrani ponudnik in ostali ponudniki?

— Postopek zaključka: postopek in časovni okvir zaključka za izbranega ponudnika, na primer: — vloga, dana v dobri veri: če je potrebna vloga, kako se izračuna, kakšen je rok in v katerih primerih se vrne? — Izvedba DPNK: kdaj je predviden podpis?

— Drugo: drugi dejavniki, ki jih predvideva prodajalec. Na primer, ali bo prodajalec ponudil financiranje, ali je potrebna regulativna odobritev itd.

V prejšnjih fazah postopka priprave so bili pripravljeni vsi dokumenti in gradiva, ki bodo dani na voljo vlagatelju. Popis gradiva za skrbni pregled za prodajalca in vlagatelje določa fazo, v kateri se gradivo da na voljo. Predložitev podatkov temelji na:

— zakonodaji o varstvu podatkov: prodajalec želi zagotoviti zaščito in čim bolj zmanjšati tveganje kršitve zakonodaje o varstvu podatkov;

— konkurenčnih zadevah: prodajalci morda želijo omejiti dostop do podatkov, če bi lahko njihovi konkurenti na podlagi dostopa pridobili prednost pred njimi;

— zagotovitvi čim večjih prihodkov in čim večje preglednosti: splošno pravilo je, da bo udeležba večja, ponudbe pa višje, če potencialni vlagatelji hitreje pridobijo dostop do celotnega gradiva za skrbni pregled (kakovostnega ali ne).

Priprava postopka in tržnega gradiva za fazo ZP

V postopku v dveh fazah se v fazi ZP uporabi dokumentacija, pripravljena v prejšnji fazi NZP, zlasti dopis o postopku, ki vsebuje pogoje prodaje. V VPS se lahko poviša raven pravic za prenos podrobnih informacij ob upoštevanju omejitev na podlagi varstva podatkov in bančne tajnosti.

Osnutek DPNK je končna glavna dokumentacija, ki jo je treba pripraviti in predložiti na začetku faze ZP. Glavne teme, obravnavane v DPNK, so navedene v Prilogi 6.

4. Faza nezavezujočih ponudb (faza 1)

4.1. Ključne dejavnosti

Splošni cilj prodajalca je v roku za NZP prejeti NZP vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 1, v obliki, ki jo je določil.

Prodajalec po sprejetju odločitve za uporabo postopka v dveh fazah najprej zaprosi za NZP, nato pa za ZP. V pripravljalni fazi je ključno, da prodajalec izbere ustrezno skupino potencialnih vlagateljev in zbere ustrezne kontaktne podatke. Prodajalec (po možnosti ob podpori zunanjih ponudnikov storitev) določi in sestavi seznam ustreznih vlagateljev, sprejetih v fazo 1.

Prodajalec na začetku faze 1 vsakemu vlagatelju, sprejetemu v fazo 1, sporoči, (i) da je bil sprejet v fazo 1, in (ii) specifičen/podroben časovni načrt, s katerim določi posamezne glavne korake, vključno z morebitnimi podatki, dokumenti ali informacijami, ki jih mora predložiti prodajalec.

Ključne dejavnosti so:

— če se uporablja VPS: upravljanje VPS za vlagatelje, sprejete v fazo 1 (vključno z začetkom delovanja, upravljanjem uporabnikov in dostopa, poročanjem v VPS itd.);

— (nadaljnja) priprava VPS za vlagatelje, sprejete v fazo 2;

— razkritje postopka in tržnega gradiva za fazo 1;

— razkritje (smiselne) elektronske dokumentacije o kreditih vlagateljem, sprejetim v fazo 1;

— upravljanje (omejenega) postopka vprašanj in odgovorov, če je potreben zaradi kompleksnosti obsega in/ali števila ponudnikov;

— izbira vrste dražbe za fazo 2;

— neobvezno: predložitev dokumenta o pogojih DPNK vlagateljem, sprejetim v fazo 1;

— analiza predloženih NZP;

— izbor ožjega seznama ponudnikov za sprejem v fazo 2;

— dokončanje portfelja, po možnosti z izključitvijo nekaterih neupravičenih nedonosnih kreditov iz portfelja, če (i) ne izpolnjujejo (več) prvotnih meril za izbor, ali (ii) na podlagi razumne zahteve vlagateljev.

4.2. Začetek postopka za zbiranje ponudb in distribucija svežnja informacij

Tržno gradivo pomeni prvo uradno predstavitev portfelja nedonosnih kreditov/posamezne izpostavljenosti za vlagatelje. Je ključno za pritegnitev zanimanja vlagateljev in ustvarjanje pozitivnega prvega vtisa. Glavno dodatno tržno gradivo za prvo fazo NZP poleg promocijskega dokumenta vključuje še informacijski memorandum, (smiselno) elektronske datoteke s podrobnimi informacijami o kreditih (21) in dopis o postopku.

Dopis o postopku v fazi 1 določa pravila za fazo NZP. Prodajalec lahko osnutek DPNK predloži že v fazi 1, vendar običajno v fazi 1 od vlagateljev ne zahteva, naj pripravijo prevrednotenje DPNK s strani vlagatelja, saj (i) vlagatelji morda niso naklonjeni porabi denarja (za zunanjega pravnega svetovalca) in virov za to v fazi 1, (ii) prodajalec pa ni naklonjen pregledovanju prevrednotenj DPNK s strani vlagatelja za vse vlagatelje, sprejete v fazo 1. Če pa želi prodajalec uporabiti pripombe v zvezi s pogodbenimi temami kot merilo za izbor, se lahko odloči, da bo predložil (jedrnat) dokument o pogojih DPNK, v katerem so določeni glavni parametri, ki bodo vključeni v DPNK. Na podlagi tega se lahko od vlagateljev, sprejetih v fazo 1, zahteva, da skupaj s svojo NZP predložijo izjavo o teh parametrih. Tako lahko prodajalec pred začetkom faze 2 upošteva želje vlagateljev, sprejetih v fazo 1, ter lažje pripravi in dokonča osnutek DPNK. Poleg tega lahko tako ugotovi, ali dokument o pogojih DPNK vsebuje pogodbene ureditve, ki jih zavračajo vsi vlagatelji ali večina vlagateljev.

Če prodajalec ne predloži strokovno sestavljenega DPNK za pripombe čim hitreje v postopku, se izpostavi tveganju, da bo kupec uporabil strategijo ponovnega pogajanja, pri kateri bo pogajanja o DPNK izkoristil za naknadno povrnitev ekonomske vrednosti, čeprav se je v postopku za zbiranje ponudb že zavezal nakupni ceni. Zato se priporoča, da se:

— dokument o pogojih DPNK predloži vlagateljem v fazi 1;

— DPNK pripravi v pripravljalni fazi in dokonča v fazi 1, predloži pa najpozneje na začetku faze 2 ter

— od vlagateljev zahteva, naj skupaj z ZP predložijo prevrednotenje DPNK s strani vlagatelja.

Gradivo, ki ga prejmejo vlagatelji, sprejeti v fazo 1, poleg dopisa o postopku vključuje še podrobne podatke o portfelju po posameznih vrsticah, po potrebi pa tudi dodatne podrobne informacije v zvezi z vsemi ali največjimi krediti. Dopis o postopku ali drugo gradivo, ki ga prodajalec predloži v fazi 1, med drugim vsebuje:

— podrobni časovni načrt za fazo 1, v najboljšem primeru pa tudi okvirni časovni načrt za fazo 2. Prodajalec v primeru zamude na svoji strani o tem nemudoma obvesti vse vlagatelje, sprejete v fazo 1, pri čemer sporoči tudi informacije o preložitvi rokov, ki jih je prvotno sporočil. Časovni načrt, ki se prvotno sporoči vlagateljem, sprejetim v fazo 1, bi moral biti realističen, spremembe pa bi morale biti pregledne, da bo prodajalec še naprej veljal za zanesljivega;

— informacije o zahtevah prodajalca glede oblike in vsebine NZP. Priporoča se, da prodajalec od vlagateljev, sprejetih v fazo 1, zahteva, naj navedejo na primer morebitne zahteve za informacije in skrbni pregled za fazo 2 ter predpostavke, na katerih temeljijo njihove NZP, da lahko prodajalec to upošteva pri načrtovanju faze 2 in določi realističen časovni načrt za fazo 2.

Če je prodajalec opravil delo za skrbni pregled prodajalca (npr. prevrednotenje nepremičnin, preverjanja skladnosti elektronskih datotek s podrobnimi informacijami o kreditih, pregled pravne dokumentacije), je lahko koristno, da se v fazi 1 razkrije obseg takega skrbnega pregleda prodajalca. Tako bi lahko vlagatelji proučili morebitno delo za skrbni pregled, potrebno v fazi 2, in to upoštevali pri svoji NZP.

4.3. Ponudniki, ki opravijo začetni skrbni pregled

Vlagatelji, sprejeti v fazo 1, po prejemu gradiva, ki ga predloži prodajalec v fazi 1, na podlagi razpoložljivih informacij opravijo začetni skrbni pregled. Poleg tega lahko prodajalcu predložijo omejeno število vprašanj za pojasnilo nekaterih vidikov v zvezi z NZP (po potrebi pa tudi v zvezi s povezanim osnovnim zavarovanjem s premoženjem). Z vlagatelji, sprejetimi v fazo 1, se lahko opravi tudi omejen postopek vprašanj in odgovorov, da lahko navedeni vlagatelji prodajalcu predložijo (omejena) vprašanja. To se lahko opravi zaradi morebitne kompleksnosti obsega prodaje in/ali števila ponudnikov. Poleg tega lahko prodajalec pripravi smernice za podrobnejši postopek vprašanj in odgovorov v fazi 2. Prodajalec (po možnosti ob podpori zunanjih ponudnikov storitev) v tem prvem krogu upravlja vprašanja vlagateljev v centralizirani datoteki in nato pripravi odgovore nanje ali predloži podporno gradivo za odpravo prvotnih pomislekov vlagateljev. Vzporedno s tem nadaljuje pripravo ustreznega (dodatnega) gradiva za drugi krog.

4.4. Predložitev nezavezujočih ponudb ponudnikov in določitev ožjega seznama ponudnikov, ki napredujejo v drugi krog

Prodajalec (po možnosti ob podpori zunanjih ponudnikov storitev) od vlagateljev, sprejetih v fazo 1, zahteva predložitev NZP v roku, določenem v dopisu o postopku ali drugem gradivu, odvisno od vrste transakcije ali strukture portfelja. Ko prodajalec prejme NZP, jih primerja in analizira, na podlagi tega pa pripravi poročilo o analizi NZP. Po potrebi se lahko s posameznimi vlagatelji opravijo kratke nadaljnje razprave, da se pojasnijo nekateri vidiki njihovih NZP.

Prodajalec lahko na podlagi faze 1 izbere vlagatelje, sprejete v fazo 1, za uvrstitev na ožji seznam in nadaljuje postopek prodaje, pri čemer izbranim vlagateljem, sprejetim v fazo 2, omogoči dostop do podrobnejših zaupnih podatkov in informacij o portfelju nedonosnih kreditov. Nazadnje, vlagatelje, ki niso bili izbrani za fazo 2, je treba o tem čim prej obvestiti, da se okrepi ugled prodajalca kot zanesljivega in preglednega udeleženca na trgu.

5. Faza zavezujočih ponudb (faza 2)

5.1. Ključne dejavnosti

Cilj prodajalca je v roku za ZP prejeti ZP vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 2, v obliki, ki jo je določil v smernicah za ZP.

Ključne dejavnosti vključujejo naslednje:

— predložitev dopisa o postopku vlagateljem, sprejetim v fazo 2;

— predložitev smernic za ZP vlagateljem, sprejetim v fazo 2;

— predložitev podatkov in dokumentov za fazo 2 vlagateljem, sprejetim v fazo 2;

— predložitev osnutka DPNK vlagateljem, sprejetim v fazo 2;

— upravljanje postopka vprašanj in odgovorov;

— neobvezno: organizacija sestankov za upravljanje in priprava povzetka rezultata/obveščanje vseh vlagateljev, sprejetih v fazo 2, o rezultatu;

— organizacija dražbe;

— analiza predloženih dopisov o ZP in prevrednotenj DPNK s strani vlagatelja;

— izbira prednostnega ponudnika/kupca;

— neobvezno: postopek za PS;

— dokončanje portfelja (nadaljevanje na podlagi nezavezujoče faze).

5.2. Rezultati prizadevanj prodajalca

Informacije o postopku

Prodajalec vsakemu vlagatelju, sprejetemu v fazo 2, na začetku faze 2 predloži:

(i) informacije o sprejetju zadevnega vlagatelja v fazo 2;

(ii) specifičen/podroben časovni načrt, s katerim določi posamezne glavne korake, vključno z morebitnimi podatki, dokumenti ali informacijami, ki jih mora predložiti prodajalec. Ta časovni načrt bi moral biti realističen, morebitne spremembe pa čim preglednejše, da bo prodajalec še naprej veljal za zanesljivega, ter

(iii) informacije o zahtevah prodajalca glede oblike in vsebine ZP. Priporoča se, da prodajalec od vlagateljev, sprejetih v fazo 2, zahteva, naj navedejo predpostavke, na katerih temeljijo njihove ZP.

Informacije o postopku se lahko predložijo z elektronsko podpisanim dopisom o postopku.

Smernice za ZP

Prodajalec na začetku faze 2 (in pogosto v okviru predložitve informacij o postopku) vsakemu vlagatelju, sprejetemu v fazo 2, predloži smernice za ZP, v katerih določi svoje zahteve glede oblike in vsebine ZP.

Podatki in dokumenti za fazo 2

Na začetku faze 2 se vsem vlagateljem, sprejetim v fazo 2, predložijo podatki in dokumenti za fazo 2. Pri tem se navedejo vsi stroški, ki jih v skladu z osnutkom DPNK krije kupec.

Skrbni pregled (dokumentacija)

Na začetku faze 2 se vsem vlagateljem, sprejetim v fazo 2, sporočijo termini za fizični skrbni pregled ali predloži virtualna dokumentacija za skrbni pregled.

Osnutek DPNK

Na začetku faze 2 ali kmalu zatem se vlagateljem, sprejetim v fazo 2, predloži osnutek DPNK.

Dodatni podatki in dokumenti za fazo 2

Stalno: prodajalec na zahtevo enega ali več vlagateljev, sprejetih v fazo 2, ali ko so na voljo posodobljene informacije, dodatne/posodobljene informacije predloži vsem vlagateljem, sprejetim v fazo 2.

Odgovori v postopku vprašanj in odgovorov

Stalno: prodajalec pravočasno odgovori na vprašanja, predložena v postopku vprašanj in odgovorov.

Neobvezno: predstavitev za sestanek za upravljanje in ugotovitve sestanka

Po sestanku za upravljanje: če prodajalec organizira enega ali več sestankov za upravljanje, na katerih se izvede predstavitev, je treba predstavitev in ustrezne ugotovitve sestankov za upravljanje predložiti vsem vlagateljem, sprejetim v fazo 2.

Neobvezno: posnetek končne VPS

Če prodajalec uporablja VPS in želi nekatera zagotovila in jamstva povezati s kvalifikatorjem razkritja, lahko shrani „posnetek“ vseh informacij v VPS, ki ga lahko elektronsko predloži kupcu po podpisu.

5.3. Dobre prakse

Informacije o postopku in časovni okvir postopka

Informacije o postopku, ki jih prodajalec predloži vlagateljem, sprejetim v fazo 2, bi morale vključevati vsaj:

(i) datume, na katere naj bi se nekateri podatki, dokumenti ali informacije dale na voljo vlagateljem, sprejetim v fazo 2 (vključn