SL Uradni list Evropske unije C 302/12

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o „Sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu glede novega pravnega okvirja za plačila na notranjem trgu“

(KOM(2003) 718 končna verzija)

(2004/C 302/03)

Dne 2. decembra 2003 se je Komisija odločila, da se bo z Evropskim ekonomsko-socialnim odborom v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti posvetovala o Sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu glede novega pravnega okvirja za plačila na notranjem trgu.

Skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, ki je bila odgovorna za pripravo dela Odbora o tej zadevi, je svoje mnenje sprejela dne 9. junija 2004. Poročevalec je bil g. Ravoet.

Na svoji 410. plenarni seji 30. junija/ 1. julija (seja dne 30. junija) je Evropski ekonomsko-socialni odbor sprejel naslednje mnenje s 140 glasovi za in 5 vzdržanimi glasovi:

1. Vsebina in področje uporabe predloga

1.1 Evropska komisija je 2. decembra 2003 izdala posvetovalni dokument z naslovom Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu glede novega pravnega okvirja za plačila na notranjem trgu.

1.1.1 Evropska komisija opaža neučinkovitosti pravne in tehnične narave na področju čezmejnih drobnih plačil v evrih. Evropska komisija meni, da je razlog za čezmejne neučinkovitosti neustrezen pravni okvir na evropski ravni. Čeprav so bili sprejeti številni pravni predpisi, ki se nanašajo na plačila – vključno z Uredbo 2560/2001/ES (1), ki vzpostavlja načelo enakih dajatev za nacionalna in čezmejna plačila v evrih, in Direktivo 97/5/ES (2) o zaščiti uporabnikov elektronskih plačilnih instrumentov – pa se ne uporablja noben skladen zakonski okvir. Za ustrezno delovanje notranjega trga za blago in storitve je prvi pogoj možnost uporabe poceni, učinkovitih in varnih plačilnih storitev. Komisija navaja več vodilnih načel, ki jih šteje za posebej pomembna v okviru zakonodaje o plačilih EU. Ta načela so naslednja: 1) Učinkovitost kot stalni cilj; 2) Varnost kot „conditione sine qua non“; 3) Konkurenca: dostop do trgov in enaki konkurenčni pogoji; 4) Zaščita strank (3) na visoki ravni; 5) Zakonske določbe morajo biti tehnično nevtralne; 6) Sprememba plačilne zakonodaje mora dodati vrednost; 7) Narava prihodnjega(-ih) pravnega(-ih) instrumenta(-ov).

1.2 Posvetovalni dokument Komisije je rezultat predhodnega dela, ki je potekalo relativno dolgo in ki bo predvidoma pomladi 2004 pripeljalo do zakonodajne pobude.

1.3 Komisija si z odstranitvijo tehničnih in pravnih ovir prizadeva doseči učinkovitost plačilnih storitev, konkurenčnost pod enakimi pogoji, ustrezno zaščito potrošnikov, varnost plačil kot tudi pravno varnost za vse stranke, ki so udeležene v plačilnem procesu.

1.4 Komisija priznava prizadevanja evropskih bank (4). Evropski svet za plačila (European Payment Council) je bil ustanovljen junija 2002. Sprejel je sklep o obsežnem delovnem programu za enotno plačilno območje evra s predlogi za znatne spremembe načina organizacije plačilnih storitev v Evropski uniji. Ti načrti vključujejo zlasti sklep o prednostni vzpostavitvi nove infrastrukture (5) za bančna nakazila v evrih pri zelo nizkih stroških transakcije in s primernim časom izvršitve, ki znaša največ tri dni.

1.5 Po mnenju Komisije je liberalizacija kapitala poenostavila čezmejna denarna nakazila znotraj EU. Hkrati pa notranji trg, zlasti za drobna plačila, še vedno ni tako učinkovit kot na nacionalni ravni. Razlike obstajajo tudi med nacionalnimi zakonodajami in konvencijami v zvezi s plačilnimi storitvami na notranjem trgu. Nov pravni okvir naj bi odpravil, kjer je to potrebno, pravne ovire za enotno plačilno območje, še zlasti, če te ovire zavirajo pravilno delovanje plačilnih infrastruktur in sistemov po celotni EU, kot na primer pravila, ki se nanašajo na preklic naloga za plačilo, ki se razlikujejo glede na to, kje na notranjem trgu je bil nalog izdan. Povezljivost, uporaba skupnih tehničnih standardov in uskladitev temeljnih pravnih predpisov so bistvenega pomena.

1.6 Pravna negotovost je element, ki ovira izvajalce in uporabnike plačilnih storitev, da opravljajo transakcije brez zadržkov. To drži, na primer, za transakcije z neposredno obremenitvijo, ki še ne obstajajo na ravni EU (glej Prilogo 16). Ravno tako to drži za običajna, ponavljajoča se plačila (npr. trajni nalog za tuj časopis ali komunalne storitve za letoviško hišo v drugi državi članici), za katera 'prevzem stalnega prebivališča' ni mogoče. Če naj bi uporabniki, tj. potrošniki in mala ter srednje velika podjetja, imeli polno korist od notranjega trga, morajo biti čezmejne plačilne storitve ravno tako učinkovite kot zadevne storitve na nacionalni ravni. Nov pravni okvir bi zato moral zapolniti vrzeli in povečati zaupanje ter blaginjo potrošnikov na enotnem plačilnem območju na notranjem trgu.

1.7 Na notranjem trgu je zaupanje potrošnikov v plačilne transakcije še posebej pomembno, saj gre v veliko primerih za čezmejno razsežnost in je zaupanje pri izkoriščanju možnosti e-poslovanja na trgu EU bistvenega pomena. Člen 153 Pogodbe zato zahteva visoko stopnjo varstva potrošnikov, ki je vodilno načelo za nov pravni okvir. Vendar pa je treba stroške takega varstva oceniti, saj jih bodo tako ali drugače na koncu krili potrošniki.

1.8 V korist varstva potrošnikov je treba imeti skladne in uporabniku prijazne zahteve po informacijah pred in po izvedbi plačilne transakcije. V zvezi s tem v sedanji plačilni zakonodaji EU že obstajajo številne določbe, ki jih je treba revidirati. Ena od najtežjih nalog je vzpostaviti ustrezno ravnotežje v zvezi z vsebino in obsegom informacij, tako da jih uporabnik plačilnih storitev, ki jih bere, lahko razume in se zaveda teh pravic in obveznosti.

1.9 Komisija meni, da so pravne varovalke za varstvo potrošnikov za primere neizvršenih, pomanjkljivih ali neodobrenih plačilnih transakcij ravno tako zelo pomembne.

1.10 Bistven del sporočila je 21 prilog, od katerih vsaka obravnava posebno pravno in/ali tehnično vprašanje v zvezi z učinkovitim delovanjem notranjega trga za plačila.

2. Splošne opombe

2.1 Cilj pobude Komisije za vzpostavitev skladnega in celovitega pravnega okvirja za enotno plačilno območje evra je skupen tudi Odboru. Čeprav obstajajo ovire za plačila na notranjem trgu, so te ovire posledica razlik v nacionalnih zakonodajnih sistemih. Plačila na notranjem trgu so danes še vedno v veliki meri urejena z nacionalnimi predpisi in/ali konvencijami. Glede na to, da je 98 % vseh evropskih drobnih plačil opravljenih na domačem trgu (6), je povpraševanje potrošnikov za čezmejna plačila v EU seveda omejeno.

2.2 Številni evropski domači trgi za plačila so zelo učinkoviti. Zato je treba zakonodajo omejiti na odpravo ovir za čezmejna plačila, da se doseže skupna raven učinkovitosti. Izboljšanje sistemov čezmejnih plačil zato ne sme imeti negativnih posledic za obstoječe učinkovite nacionalne plačilne sisteme.

2.3 Komisija bi morala odpraviti vse zakonske ovire, ki preprečujejo oblikovanje evropskih tržnih konvencij in sporazumov, ne pa uvesti regulacijo za vidike, ki jih lahko pokrivajo zadevne konvencije in sporazumi. Vzpostaviti je treba ustrezno ravnotežje med samoregulacijo/koregulacijo in zakonodajo EU.

2.4 Po mnenju Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (EESO) (7) je treba podpreti tako samoregulacijo kot koregulacijo. Na vseh področjih, kjer se izkaže, da sta samoregulacija in koregulacija neprimerni oz. nezadostni ali nepravilno uporabljeni, bo potrebno oblikovati obvezujoče predpise.

2.5 Odbor podpira načelo visoke skupne ravni varstva potrošnikov na podlagi dejstva, da je najpomembnejši cilj iz Pogodbe.

2.6 Notranji trg za plačila mora biti mednarodno konkurenčen. Če bo novi zakonodajni okvir EU pripeljal do povečanja stroškov, povezanih s plačili, obstaja resna nevarnost, da bodo plačilne storitve vse bolj opravljali neevropski akterji izven Evrope in da zakonodaji ne bo uspelo doseči ciljev.

2.7 Po mnenju Odbora čeki ne bi smeli biti izključeni iz področja uporabe novih instrumentov za plačilni promet, saj je v nekaterih državah članicah to plačilno sredstvo še vedno v redni uporabi.

2.8 V novi ureditvi moramo s samoregulacijo omogočiti, da je s kreditnimi ali bančnimi plačilnimi karticami, izdanimi ali avtoriziranimi pri finančnih institucijah, ki jih priznava država članica, možen dvig na bančnih avtomatih v vseh drugih državah članicah.

3. Posebne opombe

3.1 Pravica do izvajanja plačilnih storitev za javnost (Priloga 01)

Obravnava tega vprašanja v novem zakonskem okvirju za plačila je bistvenega pomena za varnost finančnega sistema. Ker je plačilni sistem temelj celotne ekonomije, morajo biti plačilne storitve regulirane v vseh državah članicah. Načelo vzajemnega priznavanja se ne bi smelo uporabljati, ne da bi pred tem vzpostavili usklajene minimalne licenčne zahteve za plačilne storitve. To načelo ne bi zagotavljalo niti zadostne varnosti za potrošnike niti enakih konkurenčnih pogojev. Zavezujoč in neposredno uporaben pravni instrument (predpis) za izvajanje opcije 2 Komisije (posebna licenca za plačilne storitve) bi zagotovil varen zakonski okvir za to dejavnost. Jasno je, da mora imeti izvajalec plačilnih storitev, če lahko sprejema depozite, tudi bančno licenco (zahteve solventnosti itd.). Povedano bolj splošno, razume se, da bodo vsi predpisi, ki se bodo razvili na tem področju, veljali tudi za neevropske izvajalce plačilnih storitev, ki delujejo v Uniji.

3.2 Informacijske zahteve (Priloga 02)

Kreditne institucije morajo upoštevati Direktivo 97/5/ES o čezmejnih bančnih nakazilih, Uredbo 2560/2001/ES o čezmejnih plačilih v evrih in Priporočilo 97/489/ES o elektronskih plačilnih instrumentih. Nekatere države članice imajo lahko lastno nacionalno zakonodajo, obstajajo pa tudi predpisi EU, ki posebej obravnavajo vprašanja informacij o potrošnikih, tj. Direktiva 2002/65/ES o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo in Direktiva 2000/31/ES („Direktiva o e-poslovanju“). Te zahteve, ki so zadostne po področju uporabe in vsebini, izvajajo banke. Odbor v celoti podpira pobudo Komisije za utrditev obstoječih pravnih določb, da bi se tako ustvarilo eno jasno pravno besedilo, ki bo pokrivalo celotno področje informacijskih zahtev. Informacijske zahteve morajo biti splošne, tako da se jim omogoči, da se uporabijo tudi za plačilne instrumente, ki trenutno še ne obstajajo.

3.3 Računi nerezidentov (Priloga 03)

To vprašanje se ne dotika zgolj področja plačil in ga je zato treba obravnavati drugje.

3.4 Datum valute (Priloga 04)

3.4.1 Valutacija ni zgolj vprašanje plačil; datumi valute pogosto niso izrecno povezani s plačilno transakcijo – izhajajo lahko iz katerega koli poslovanja računa.

3.4.2 Kot priznava tudi Komisija, je datum valute prvotno vprašanje oblikovanja cen (tj. upravljanja proizvodov ali odnosov s strankami). Kot vprašanje upravljanja proizvodov so datumi valute neodvisni od knjiženj, ki se uporabljajo za izračunavanje prometa na računu.

3.4.3 Datumi valute se razlikujejo glede na banko, glede na stranke znotraj iste banke in celo glede na različne vrste poslovanja iste stranke znotraj iste banke.

3.4.4 Odbor pozdravlja zamisel o zahtevah po transparentnosti za ponudnike plačilnih storitev pri uporabi datuma valute. Prizadevati si je treba za ublažitev finančnega vpliva valutacije na potrošnika. Prizadevati si moramo za zbliževanje sistemov valutacije v Evropi. Čeprav so nacionalni sistemi držav članic zelo različni, naj bo zbliževanje sistemov valutacije zastavljeno kot kratkoročni cilj.

3.4.5 V postopku konvergence naj datum valute plačilne operacije ustreza datumu monetarnega pretoka, ki ustreza denarnemu nakazilu pri ponudniku storitev.

3.5 Prenosljivost številk bančnih računov (Priloga 05)

3.5.1 Obstoječa Uredba 2560 se nanaša na IBAN (8) in BIC (9), ki ju pospešujejo in podpirajo evropski organi, vključno z ESCB (Evropski sistem centralnih bank). Številčni standard IBAN je sprejet in dobro deluje po celotni EU, kar dokazuje njegov uspeh. Ta kodni sistem ne omogoča prenosljivosti. Banke bi morale strankam zagotoviti vsaj to, da lahko obdržijo svojo številko računa, ko se premaknejo k drugi podružnici iste banke.

3.6 Mobilnost strank (Priloga 06)

Splošno pravilo je, da bo konkurenčni trg zagotovil naravno gonilno silo za mobilnost strank. Banke morajo strankam čim bolj olajšati prenos računov, tako da jim nudijo vse potrebne informacije. Odbor v celoti podpira samoregulacijo, katere cilj je povečanje mobilnosti strank. Poleg tega Odbor podpira transparentnost stroškov zapiranja računa. Ti stroški morajo biti razumni in določeni v skladu z dejanskimi administrativnimi stroški ob zaprtju ali ob prenosu računov. Poleg tega mora biti stranka o njih obveščena, preden odpre račun pri banki.

3.7 Ocena varnosti plačilnih instrumentov in njihovih sestavnih delov (Priloga 07)

Ker bi zakonodajne pobude prevzele nase tveganje varovanja starih tehnoloških rešitev (varnostni elementi se po svojem bistvu nenehno prilagajajo), je zaželeno, da standardizacijo vodi industrija v okviru samoregulacije, ki jo Komisija priporoča kot prvo možnost. Odbor verjame, da je treba potrditev varnosti s strani industrije uskladiti s skupnimi načeli EU, ki jih je treba opredeliti, da se izognemo zmedi.

3.8 Informacije o nalogodajalcu (SRVII Projektne skupine za finančno ukrepanje – FATF) (Priloga 08)

FATF je medvladni organ, ki določa standarde in razvija politike za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma na mednarodni ravni. Posebno priporočilo VII na področju financiranja terorizma se nanaša na telegrafska nakazila in navaja, da „morajo države sprejeti ukrepe, ki od finančnih institucij, vključno z nalogodajalci, zahtevajo, da pri pošiljanju denarnih nakazil in z njimi povezanih sporočil vključijo natančne in pomembne informacije o izdajatelju (ime, naslov in številka računa), informacije pa morajo ostati z nakazilom ali z njim povezanim sporočilom skozi celotno plačilno verigo. Države morajo sprejeti ukrepe za zagotovitev, da finančne institucije, vključno z nalogodajalci, izvajajo povečano kontrolo in spremljanje sumljivih dejavnosti denarnih nakazil, ki ne vsebujejo popolnih informacij o nalogodajalcu (ime, naslov in številka računa)“. Odbor predlaga, da je treba Posebno priporočilo VII izvajati na popolnoma usklajen način v obliki uredbe po celotnem notranjem trgu, da se zagotovi njegova dosledna in enotna uporaba. Spoštovanje zahtev za zasebnost je v tem kontekstu bistvenega pomena. Zaželena je tudi vključitev držav Evropskega gospodarskega prostora. Povedano natančneje, informacije o plačniku morajo vključevati ime imetnika računa namesto imena plačnika, saj sta lahko imeni različni, tako da so informacije o imetniku računa že shranjene in lahko dostopne izvajalcu plačilnih storitev.

3.9 Alternativno reševanje sporov (ARS) (Priloga 09)

Odbor v svojem mnenju o Zeleni knjigi Komisije o „Alternativnem reševanju sporov v civilnem in gospodarskem pravu“ (10) podpira FIN-NET od njegovega zametka s strani Komisije. FIN-NET dokazuje, da lahko čezmejne spravne sheme delujejo učinkovito in brez birokracije z uporabo obstoječih mehanizmov. Učinkovitost FIN-NET dolguje svoj uspeh dejstvu, da je pokril v tistem času novo področje ARS čezmejnih plačil in hkrati gradil na obstoječih nečezmejnih programih. Na področju plačil je za stranko posebej pomembna hitrost postopka.

3.10 Preklicnost plačilnega naloga (Priloga 10)

3.10.1 Za zagotavljanje pravne varnosti stranke bi bil za to prilogo bolj ustrezen pristop, če bi obravnavala definicijo in obvestilo o „točki nepreklicnosti“ glede na uporabljeni plačilni instrument. Odbor podpira informiranje stranke o pogojih nepreklicnosti v zvezi z različnimi plačilnimi sistemi in zadevnimi plačilnimi instrumenti.

3.10.2 Poleg tega se je treba zavedati, da stranke plačila tako pošiljajo kot tudi prejemajo. Prekomerno dolga obdobja preklicnosti bi zato imela nasproten učinek in bi bila v škodo strank, ki ta plačila pričakujejo.

3.10.3 Poleg tega je treba razlikovati med preklicnostjo strank in preklicnostjo sistemov. Zaradi jasnosti in pravne varnosti se poravnava plačilnih nalogov praviloma ne sme preklicati, potem ko se enkrat vnese v sistem, kot to opredeljuje Direktiva o dokončnosti poravnave.

3.10.4 Odbor meni, da je vprašanje preklicnosti zapleteno in da je o njem potrebna nadaljnja razprava. Vendar pa mora izvajalec plačilnih storitev stranko na zahtevo obvestiti o točki nepreklicnosti glede zadevnega posameznega plačila.

3.11 Vloga izvajalca plačilnih storitev v primeru spora med stranko in trgovcem v trgovini na daljavo

Odbor meni, da je treba razlikovati med osnovno transakcijo in izvršitvijo plačila. plačilna transakcija je kot taka povsem nevtralna. Niti izvirna banka niti banka upravičenca nimata nobenega vpliva na osnovno transakcijo med nalogodajalcem (stranko trgovca) in upravičencem (trgovcem). Odbor priznava, da je vprašanje, ki ga predstavlja ta priloga, zelo zapleteno in da je o njem potrebna nadaljnja razprava.

3.12 Neizvršitev ali napačna izvršitev (Priloga 12)

3.12.1 Odbor se strinja, da mora biti izvajalec plačilnih storitev odgovoren za natančno izvršitev plačilnega naloga in zagotovitev dokaza, da je bila transakcija natančno zabeležena, izvršena in nakazana na račun upravičenca. Izvajalec plačilnih storitev je odgovoren za tisti del plačilnega sistema (v tehničnem smislu), ki je pod njegovim nadzorom. Hkrati je jasno, da izvajalec plačilnih storitev ne more biti odgovoren drugače kot civilno, še zlasti, če ni bil malomaren ali v primeru višje sile. Izvajalec storitev naj torej dokaže, da je bila transakcija natančno zabeležena, izvršena in nakazana v skladu z določenimi pogoji in te obveze ne more zaobiti ali jo omejiti s pogodbo.

3.12.2 Odbor verjame, da bi izvajalci plačilnih storitev lahko ponudili odgovornost za zahtevke, ki se nanašajo na zadeve izven njihove kontrole, v obliki storitev z dodano vrednostjo. To bi bilo koristno za stranke in bi vodilo k večji konkurenci.

3.13 Obveznosti in odgovornosti pogodbenih strank v zvezi z neodobrenimi transakcijami (Priloga 13)

3.13.1 V zvezi s plačili s plačilno kartico morajo kreditne institucije upoštevati določbe Priporočila 97/489/ES, zlasti glede: — omejitve denarne odgovornosti imetnika kartice (razen če imetnik(-ica) stori hudo napako) na 150 evrov za transakcije, opravljene z izgubljenimi ali ukradenimi karticami pred obvestilom o prekinitvi plačila; in — povračila dolgov, ki se spodbijajo v dobri veri (in vseh povezanih bančnih stroškov za zadevne dolgove) in ki so posledica goljufivih transakcij, opravljenih na daljavo brez fizične uporabe plačilne kartice, ali transakcij s ponarejeno plačilno kartico.

3.13.2 Za goljufivimi transakcijami stoji tudi organiziran kriminal. Prag v višini 150 evrov ima potencial za spodbujanje goljufij. Zato Odbor verjame, da je treba uvesti prag na podlagi tveganja. Odgovornost imetnika plačilne kartice v zgoraj navedenih primerih bi morala znašati odstotek celotnega limita kartice, o katerem da imetnik soglasje v pogodbi. Tak pravičen pristop bi odseval resnično tveganje in stroške, hkrati pa bolj učinkovito preprečeval goljufije, kar bi zmanjšalo skupne stroške.

3.13.3 Omejena dopolnitev Priporočila 97/489/ES v skladu z novim zakonskim okvirjem je pozitiven korak naprej. Odbor meni, da je treba to prilogo brati v povezavi z možnostmi uporabe elektronskega podpisa v zvezi z Direktivo o e-podpisih.

3.13.4 Sprašujemo se, če lahko izvajalec plačilnih storitev dejansko dokaže – če sploh – ali je bila stranka pobudnik transakcije, izvedene s tehnično varnim elektronskim plačilnim instrumentom. Zlasti v primeru spletnih bančnih transakcij se zdi, da imajo izvajalci plačilnih storitev težave pri zagotavljanju takih dokazov, saj se te transakcije lahko opravljajo na zasebnih osebnih računalnikih, ki so izven področja nadzora izvajalca plačilnih storitev.

3.14 Uporaba „our“, „ben“ and „share“ (11) (Priloga 14)

3.14.1 Načelo prenosa polnega zneska upravičencu je osrednjega pomena za to prilogo. To načelo je sedaj dobro uveljavljeno po sprejetju Uredbe 2560/2001 za plačila, ki se lahko v celoti obdelajo na STM način (Straight-Through-Processing – avtomatska obdelava plačil), če so ustrezna domača plačila plačana v celoti in brez odbitka na strani upravičenca.

3.14.2 Poleg tega obstaja samoregulacija v obliki ICP (Interbank Convention on Payments – Medbančna konvencija o plačilih) (12), ki danes omejuje obseg za bančna nakazila v evrih. ICP spodbuja ukinitev možnosti za posredniške banke, če se uporabljajo, da odbijejo provizijo od posredovanega zneska.

3.14.3 Vsi pravni okvirji bi se morali odmakniti od tehničnih izrazov, ki se uporabljajo v okviru posebnih formatov sporočil in sistemov (kot so SHARE, BEN, OUR), ki so v večini primerov neustrezni v domačem kontekstu. Odbor meni, da ni treba ustvariti nobenih dodatnih določb za nadomestitev Direktive 97/5/ES. Sedanje opcije obračunavanja obstajajo zato, da strankam ponujajo izbiro, ki je del določb in pogojev, o katerih sta se pogodili stranka in banka. Treba se je izogniti tveganju prekomerne poenostavitve in omejitve izbire, saj so opcije obračunavanja odgovor na tržne potrebe, ki presegajo osnovni(-e) instrument(-e) denarnih nakazil znotraj EU, in so potrebne za podporo različnim vrstam plačil in trgovine na daljavo. Odbor želi, da industrija poveča transparentnost uporabljenih opcij obračunavanja.

3.14.4 Odbor spodbuja Komisijo, da odpravi neskladje med privzeto opcijo 'OUR' Direktive, mehanizmom obračunavanja, ki v večini držav članic ne obstaja, in opcijo 'SHA', ki jo predlaga Uredba.

3.15 Čas izvršitve za bančna nakazila (Priloga 15)

3.15.1 Odbor opozarja, da so se evropske banke v okviru Evropskega plačilnega sveta dogovorile, da čas izvršitve za bančna nakazila znaša tri (3) bančne delovne dni (po datumu sprejema) prek samoregulacije v okviru konvencije CREDEURO. Trije (3) dnevi so dejansko privzeti čas, ki ga lahko posamezne banke nadalje izboljšajo. Ker je čas izvršitve temeljni element storitve, ga je treba prepustiti konkurenčnim silam za izboljšanje storitev.

3.15.2 O nadaljnji potrebi po zakonodaji je treba razmišljati le, če pobuda sektorja ne uspe.

3.16 Neposredna obremenitev (Priloga 16)

3.16.1 Zakonodajo, ki jo je treba sprejeti, in/ali pravne ovire, ki jih je treba odpraviti, bo natančno opredelil Evropski plačilni svet (EPS) in jih poslal Komisiji potem, ko bo EPS uradno odobril vseevropsko shemo neposredne obremenitve. Pravni okvir, ki je potreben za podporo vseevropske sheme neposredne obremenitve, bo v veliki meri odvisen od izbranega modela. Zato je Odbor prepričan, da je treba predvideti tesno sodelovanje med industrijo in zakonodajalcem (ES).

3.17 Odprava ovir za strokoven obtok denarja (Priloga 17) (13)

3.17.1 Ta priloga ni povezana z vprašanjem plačil in zato ne spada na področje uporabe novega zakonskega okvirja za plačila.

3.17.2 Med regulacijo gotovinskih in negotovinskih plačil ne bi smela obstajati diskriminacija. Številne regulativne in tehnične ovire ovirajo razvoj čezmejnega prevoza denarja na območju evra, zlasti med podružnicami nacionalnih centralnih bank v eni državi in podružnicami finančnih institucij v drugi državi.

3.17.3 Dostop do čezmejnih storitev nacionalnih centralnih bank (NCB) je del naravnega razvoja uporabe enotne valute na območju evra.

3.17.4 Za dosego čim večje učinkovitosti je treba spodbujati konkurenco v sektorju prevozov gotovine na območju evra, vendar Odbor izraža potrebo po pripravi čezmejnega dovoljenja za prevoz gotovine in vzpostavitvi zadostne kontrole njegove uporabe.

3.18 Vprašanja varovanja podatkov (Priloga 18)

Možnost Komisije, da v Uredbo vključi določbo, ki ustreza členu 13, črki d obstoječe Direktive o varstvu podatkov 95/46/ES (14), je najboljša priložnost za kratkoročno uskladitev možnosti za izmenjavo informacij za namene preprečevanja goljufij v plačilnih sistemih (med operaterji in oblastmi ter med samimi operaterji na podlagi izjeme od Direktive o varovanju podatkov: npr. podatkovna baza o goljufivih trgovcih v zvezi s transakcijami prek plačilnih kartic).

3.19 Digitalni podpisi (Priloga 19)

Odbor predlaga, da Komisija najprej predloži svoje poročilo o izvajanju Direktive 1999/93/ES (15) o elektronskih podpisih. Predlogi Komisije za nove ukrepe so dobrodošli. Odbor bi splošno gledano rad poudaril, da je digitalna certifikacija proizvod področja upravljanja, kjer se uporabljajo načela tehnične nevtralnosti in konkurence.

3.20 Varnost mrež (Priloga 20)

Odbor pozdravlja ukrepe in pobude, ki kibernetski kriminal obravnavajo kot resno kršitev in ki tako gledajo na usklajevanje po celi EU v sodelovanju z drugimi pristojnimi organi (npr. v Združenih državah Amerike). Uporaba odvračilnih kazni za kaznovanje nedovoljenega dostopa do sistemov avtomatske obdelave podatkov z namenom goljufije, uničenja ali spremembe podatkov in spremembe delovanja sistema, je pozitivna. Treba je tudi kaznovati stranke, ki dajo na razpolago podatke, programe, strojno opremo ali informacije, posebej oblikovane ali prilagojene za to, da se omogoči nedovoljen dostop do sistema avtomatske obdelave podatkov z namenom storitve goljufije. Zato je treba razlikovati med kriminalizacijo goljufivih dejavnosti na plačilnih mrežah, za katere bi bilo dobrodošlo nadaljnje usklajevanje EU prek zakonodaje, in preventivnimi ukrepi za zaščito plačilnih mrež, ki jih je treba prepustiti industriji, da zajamejo ves tehnološki napredek.

3.21 Okvara plačilne mreže (Priloga 21)

3.21.1 Odboru se zdi, da je vprašanje iz Priloge 21 podvprašanje Priloge 12 (neizvršitev ali napačna izvršitev). Treba je priznati, da: — okvare plačilne mreže niso običajen pojav; — okvare plačilne mreže lahko vplivajo na sisteme in naprave, ki niso pod neposrednim nadzorom kreditne institucije (zunanji deli mreže); — kreditne institucije morajo upoštevati obveznosti prožnosti in poslovne kontinuitete, ki jih uvedejo pristojni regulativni organi.

3.21.2 Za izvajalce plačilnih storitev se naj ne uvede nobena obveznost za plačila, ki so bila vnesena v sistem v času okvare. Izvajalec plačilnih storitev ima omejeno odgovornost v skladu s svojo civilno odgovornostjo in mora dokazati, da je sprejel vse potrebne ukrepe za preprečitev okvare.

3.21.3 Po nedavnih napadih „phishing“ po elektronski pošti na banke v Združenem kraljestvu je eden od spletnih izvajalcev kot odgovor na napad prenehal izvajati spletne storitve. Takšni napadi so izven neposrednega nadzora izvajalca zaradi neposrednega kontakta po elektronski pošti med napadalcem in stranko. Izvajalci plačilnih storitev morajo pred zaprtjem sistema iz varnostnih razlogov svoje stranke o tem obvestiti, če je to mogoče. Odbor meni, da je neprimerno kaznovati izvajalca za sprejetje ukrepov za zaščito njegovih strank na tak način. Poleg tega Odbor spodbuja izvajalce plačilnih storitev, da aktivno sodelujejo pri preprečevanju takšnih vrst goljufij.

4. Sklepne ugotovitve

4.1 Novi pravni okvir mora biti skladen s strategijo evropske potrošniške politike, ki si za ključni cilj zastavlja dosego visoke skupne ravni zaščite potrošnikov.

4.1.1 Odbor podpira poskus Evropske komisije, da poveča zaupanje potrošnikov, pravno varnost in tržno učinkovitost za plačila na notranjem trgu. To je nadalje tudi pozitiven pristop za upoštevanje samoregulacije in koregulacije kot možne prihodnje poti na različnih področjih, navedenih v 21 prilogah.

4.2 Prednost je treba dati zakonodajnim ukrepom, ki pokrivajo priloge 1, 2, 8, 12, 13, 18, in 19. Takojšnjo pozornost zahtevajo zlasti priloge o informacijskih zahtevah v zvezi s potrošniki (2), informacijah o nalogodajalcu (8) in vprašanjih varovanja podatkov (18).

4.3 Predvideti je treba povečano sodelovanje med Komisijo in bančno dejavnostjo v zvezi z vzpostavitvijo vseevropske sheme neposredne obremenitve (Priloga 16), opredelitvijo oseb, ki imajo pravico do izvajanja plačilnih storitev (Priloga 01), kot tudi opredelitvijo oseb, ki imajo pravico do izvajanja plačilnih storitev (Priloga 01) na področju ocene varnosti plačilnih instrumentov in njihovih sestavnih delov (Priloga 07).

4.4 V zvezi z drugimi prilogami se Odboru zdi, da je samoregulacija ali koregulacija bolj ustrezen način za dosego cilja Komisije za učinkovit notranji trg za plačila. Jasno je, da je v primeru neuspeha samoregulativnih ukrepov treba predvideti evropsko uredbo.

4.5 V isti smeri Odbor predlaga, da se mora celovit okvir usmeriti na zagotavljanje transparentnosti potrošnikom in čim bolj graditi na obstoječih praksah in samoregulativnih predpisih. Tako na primer ni treba nadalje regulirati področij, na katerih je trg že dosegel cilje zakonodajalca (npr. ne obstaja takojšnja potreba za dopolnitev Direktive o bančnih nakazilih za skrajšanje časa izvršitve). Vseeno pa je na določenih področjih skupni pristop prava rešitev.

4.6 Področje uporabe sporočila je pogosto veliko širše kot samo plačila in Komisija mora bolj jasno poudariti razliko med trgovskimi storitvami in plačilnimi sistemi. Vsi zakonodajni ukrepi v zvezi s plačili morajo izključevati vprašanja, ki se nanašajo na izpolnjevanje obveznosti z izjemo samih plačil.

Bruselj, 30. junij 2004 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Roger Briesch

(1) UL L 344, 28.12.2001.

(2) UL L 43, 14.2.1997.

(3) Stranka pomeni potrošnike in druge osebe, kot so trgovci na drobno in mala in srednja podjetja, ki uporabljajo plačilne storitve.

(4) npr. Sistema EURO 1 in STEP 1 Evropskega združenja bank (European Bank Association – EBA).

(5) EBA je svoje prve transakcije opravila 28.4.2003.

(6) Skupni odstotek različnih virov (Swift, EBA, sheme kartic), ki ga je izračunala Fédération Bancaire Européenne (2003).

(7) EESO 500/2004, poročevalec g. Retureau.

(8) Mednarodna številka bančnega računa.

(9) Bančna identifikacijska koda.

(10) UL C 85, 8.4.2003.

(11) 'Our', 'beneficiary' in 'share' so tri opcije obračunavanja za bančna nakazila.

(12) Medbančna konvencija o plačilih za osnovna bančna nakazila iz Uredbe 2560/2001.

(13) Posebno pozornost je treba posvetiti natančnosti prevodov. Tako bi bil naprimer v italjanščini primernejši naslov „Rimozione delle barriere al transporto di fondi“, zato da se približamo smislu izvirnika.

(14) UL L 281, 23.11.1995.

(15) UL L 13, 19.1.2000.