Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o zdravju živali /* COM/2013/0260 final - 2013/0136 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. UTEMELJITEV IN CILJ Zdravje živali je skrb vseh evropskih državljanov. Ta skrb ni povezana samo z vidiki javnega zdravja, varnosti hrane in prehranske varnosti, ki se nanašajo na zdravje živali, temveč tudi z gospodarskimi stroški, ki lahko nastanejo zaradi izbruhov živalskih bolezni, in z upoštevanjem dobrobiti živali, vključno z učinki ukrepov za obvladovanje bolezni na dobrobit živali. Ta predlog hkrati vključuje prednosti pametne pravne ureditve[1], saj je njegov cilj poenostaviti obstoječi pravni okvir in hkrati upoštevati pričakovanja zainteresiranih strani glede zmanjšanja upravnih ovir. Predlog odraža tudi prednostne naloge Komisije, kot je cilj strategije Evropa 2020[2] za doseganje pametne rasti, ki so z ukrepi aktivnega preprečevanja in prilagodljivega obvladovanja tveganja sektorju omogočili večjo prožnost. Analiza problema Sedanji zakonodajni okvir EU za zdravje živali vključuje skoraj 50 osnovnih direktiv in uredb ter okoli 400 aktov sekundarne zakonodaje, od katerih so bili nekateri sprejeti že leta 1964. Komisija je leta 2004 začela zunanjo oceno, da bi natančno pregledala rezultate ukrepov EU na področju zdravja živali, to pa je leta 2007 pripeljalo do nove strategije za zdravje živali. Zaradi spleta okoliščin je bilo treba znova oceniti našo politiko:  glavni elementi obstoječe politike so bili večinoma določeni med letoma 1988 in 1995, ko je Skupnost sestavljalo le 12 držav članic;  pojavili so se novi izzivi v obliki bolezni, ki pred desetletjem še niso bile znane, medtem ko so druge bolezni, kot so slinavka in parkljevka, bolezen modrikastega jezika in aviarna influenca, nedavno pokazale, da še vedno pomenijo resno tveganje;  korenito so se spremenili tudi pogoji trgovanja, pri čemer se je močno povečal obseg trgovine z živalmi in s proizvodi živalskega izvora znotraj EU in s tretjimi državami, in  znanost, tehnologija in naš institucionalni okvir pa so se znatno razvili. V zvezi z obstoječo zakonodajo so bile ugotovljene številne težave. Nekatere se nanašajo na splošen pristop politike, in sicer: – zapletenost sedanje politike Skupnosti na področju zdravja živali; – odsotnost skupne strategije; – nezadosten poudarek na preprečevanju bolezni, s posebnim poudarkom na potrebi po večji biološki zaščiti. Druge pa so povezane s specifičnimi težavami z izvajanjem obstoječe zakonodaje, zlasti: – z vprašanji trgovine znotraj Unije z živimi živalmi. Splošne in specifične težave so bodisi odpravljene v tem pravnem aktu ali bodo odpravljene v delegiranih in izvedbenih aktih. Cilji predloga Pravila za zdravstveno varstvo živali so pravni okvir za podporo strategiji EU za zdravje živali, ki je bila objavljena leta 2007. Splošni cilji strategije so:  zagotavljati visoko raven javnega zdravja in varnosti hrane z zmanjšanjem biološkega in kemičnega tveganja za ljudi;  promovirati zdravje živali s preprečevanjem/zmanjševanjem pojavljanja živalskih bolezni ter tako podpirati kmetijstvo in podeželsko gospodarstvo;  izboljšati gospodarsko rast/kohezijo/konkurenčnost z zagotavljanjem prostega pretoka blaga in sorazmernih premikov živali;  spodbujati kmetijske prakse in dobrobit živali, s čimer se preprečujejo nevarnosti, povezane z zdravjem živali, in zmanjšujejo učinki na okolje v skladu s strategijo EU za trajnostni razvoj. Posebni cilji teh pravil za zdravstveno varstvo živali so:  določiti enoten, poenostavljen, pregleden in jasen zakonodajni okvir, ki sistematično določa cilje, obseg in načela regulativnega ukrepanja; temelji na dobrem upravljanju in je v skladu z mednarodnimi standardi (npr. OIE) ter je usmerjen v dolgoročne preventivne ukrepe in sodelovanje z vsemi zadevnimi zainteresiranimi stranmi;  uvesti univerzalna splošna načela, ki omogočajo poenostavljen pravni okvir, da bi bili pripravljeni na nove izzive, tj. omogočiti hiter odziv v primeru porajajočih se bolezni, hkrati pa zagotoviti enako raven učinkovitosti odzivov, kot je določena v obstoječi zakonodaji;  zagotoviti doslednost med horizontalnimi načeli zakonodaje na področju politik zdravja živali, dobrobiti živali in varnosti hrane ter širših politik EU o podnebnih spremembah, skupni kmetijski politiki in trajnosti;  čim bolj zmanjšati učinek živalskih bolezni na zdravje živali in javno zdravje, dobrobit živali, gospodarstvo in družbo z izboljšanjem ozaveščenosti o boleznih, pripravljenostjo, spremljanjem in sistemi odzivanja v nujnih primerih na nacionalni ravni in ravni EU;  omogočiti nemoteno delovanje notranjega trga z živalmi in proizvodi živalskega izvora, na katerem se zagotavljata visoka stopnja zdravja živali in javnega zdravja ter skladnost s cilji strategije Evropa 2020. Operativni cilji teh pravil za zdravstveno varstvo živali so:  postavitev novega pristopa, usmerjenega v preprečevanje in lastne pobude, v ospredje politike na področju zdravja živali;  zagotoviti jasno in uravnoteženo porazdelitev nalog in odgovornosti med pristojnimi organi, institucijami EU, kmetijskim sektorjem, imetniki živali in drugimi;  uvesti kategorizacijo bolezni kot podlago za ukrepanje na ravni EU;  zagotoviti učinkovite mehanizme za hitro odzivanje na pojave bolezni, vključno z novimi izzivi, kot so porajajoče se bolezni;  zagotoviti učinkovito pripravljenost na izredne dogodke in hitre odzive na živalske bolezni in zoonoze, vključno z uporabo cepiv po potrebi;  uvesti poenostavljene postopke, ob upoštevanju posebnosti malih kmetov in mikropodjetij, ter po možnosti odpraviti neupravičeno upravno breme in stroške, kadar tehnična in druga podpora to omogočajo;  zagotoviti, da novi pravni okvir omogoča dovolj prožnosti za nemoteno prilagajanje prihodnjemu znanstvenemu in tehnološkemu razvoju;  zmanjšati tveganje za motnje v trgovini z določitvijo ustrezne ravni približevanja zadevnim mednarodnim standardom ter hkratnim zagotavljanjem trdne zavezanosti visokim standardom za zdravstveno varstvo živali. 2. PRAVNI OKVIR Pravna podlaga Členi 43, 114 in člen 168 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) so pravna podlaga za zakonodajne ukrepe EU na področju zdravja živali, saj so bistveni del politike EU na področju kmetijstva, javnega zdravja, zaščite potrošnikov, trgovine in enotnega trga. – Člen 43 zagotavlja podlago za zakonodajne ukrepe EU na področju skupne kmetijske politike. Ta člen je postal tudi podlaga za veterinarsko zakonodajo, saj je s pravnega vidika politika Skupnosti na področju zdravja živali del skupne kmetijske politike in določa iste zakonodajne in upravne postopke. – Člen 114 zagotavlja pravno podlago za vzpostavitev in delovanje notranjega trga in približevanje določb zakonov in drugih predpisov v zvezi s tem. – Člen 168 o javnem zdravju se nanaša na varovanje zdravja ljudi pred vsemi škodljivimi vzroki, vključno s tistimi, ki se nanašajo na zdravje živali. V okviru postopka soodločanja so bili kot rezultat tega člena sprejeti tudi veterinarski ukrepi, ki so neposredno namenjeni varovanju javnega zdravja. Usklajenost z drugimi politikami Unije Ta skupina pravil za zdravstveno varstvo živali je povezana s pravnim okvirom na področju dobrobiti živali, varnosti hrane, javnega zdravja, prehrane živali, veterinarskih zdravil, varstva okolja, uradnega nadzora, skupne ribiške politike (SRP) in skupne kmetijske politike (SKP). Povezanost z drugimi predlogi v svežnju Predlog je del svežnja štirih pregledov v zvezi z zdravjem živali, zdravjem rastlin, kakovostjo rastlinskega razmnoževalnega materiala in uradnim nadzorom rastlin, živali, hrane in krme. Pregled uredbe o uradnem nadzoru omogoča doslednejšo uporabo uradnega nadzora za namene zdravja živali in skladnejšo povezavo z uredbo o zdravju živali. 3. SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST Subsidiarnost Ustrezno zdravstveno varstvo živali ne prinaša le zasebnih koristi, ampak gre za javno dobrino s širšimi družbenimi koristmi. Zaradi prenosljivosti številnih živalskih bolezni bo imel skupen pristop večje splošne koristi od vrste posameznih ukrepov. Vrednost usklajenega pristopa EU je splošno sprejeta, saj se je zaradi tega zmanjšalo upravno breme za izvajalce dejavnosti, trgovce, veterinarje in industrijo, povezano z veterino. Ta pristop je imel ključno vlogo pri vzpostavljanju enotnega trga ter olajšanju trgovine z živalmi in proizvodi živalskega izvora (meso, mleko itd.) znotraj EU, saj so bili določeni usklajeni pogoji za zdravstveno varstvo živali in spodbujanje uspeha SKP. Prednosti usklajenih pravil za preprečevanje, obveščanje, obvladovanje in izkoreninjenje živalskih bolezni na ravni EU so se pokazale med nedavnimi izbruhi živalskih bolezni. Odgovori na te krize so pokazali, da se je EU sposobna hitro odzivati in omejiti širjenje bolezni ter zmanjšati njihove učinke. To je bilo predvsem posledica usklajenega pristopa k obvladovanju bolezni, vključno z zagotavljanjem finančnega nadomestila za izgube na kmetijskih gospodarstvih zaradi ukrepov za izkoreninjenje bolezni. Ob upoštevanju razsežnosti enotnega trga bi lahko neuspešno obvladovanje bolezni v eni državi članici resno vplivalo na zdravstveni status Unije in ogrozilo njen izvozni potencial. Ob upoštevanju teh različnih elementov je ukrepanje EU upravičeno, saj je jasno, da države članice tega same ne morejo zadovoljivo doseči in da bi EU učinkoviteje in uspešneje zagotovila dosleden pristop. Sorazmernost Pravila za zdravstveno varstvo živali določajo splošen okvir za preprečevanje, obvladovanje in izkoreninjenje živalskih bolezni. Ta okvir temelji na pravilih, usmerjenih v rezultate, in se izogiba pretiranemu predpisovanju ter pušča državam članicam svobodo pri urejanju ali po potrebi določanju podrobnejših pravil, tako da zagotavlja prožnost pri prilagajanju pravil nacionalnim, regionalnim ali lokalnim okoliščinam. Po drugi strani morajo biti pravila o trgovini dovolj podrobna in natančna, da se zmanjšajo tveganje za različne prakse izvajalcev dejavnosti in pristojnih organov ter nadaljnje izkrivljanje konkurence in prepreči morebitno zmanjšanje skladnosti pristopa v boju proti bolezni. Zato je namen pravil za zdravstveno varstvo živali doseči ravnovesje med sorazmernimi, a potrebnimi ukrepi. 4. POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UČINKA Postopek posvetovanja Ta pravila za zdravstveno varstvo živali so rezultat številnih in natančnih analiz. Komisija je leta 2004 začela neodvisno oceno, s katero je želela oceniti učinkovitost politike Skupnosti na področju zdravja živali[3] v prejšnjem desetletju in njeno povezanost z drugimi ukrepi politike EU. Njen cilj je bil opredeliti elemente politike Skupnosti na področju zdravja živali, ki jih je mogoče še izboljšati, in predlagati možnosti za doseganje teh izboljšav. Med drugim je bilo v oceni politike Skupnosti na področju zdravja živali priporočeno, da se razvije enotna strategija za zdravje živali in s tem prepreči razdrobljenost in razvoj politike, ki ga narekujejo izredne razmere. Rezultat je bila strategija EU za zdravje živali za obdobje 2007–2013 „Bolje preprečiti kot zdraviti“[4]. Strategija za zdravje živali določa sprejetje „enotnega zakonodajnega okvira, z večjim poudarkom na spodbudah in ne na kaznih v skladu z drugimi politikami EU in približujoč se mednarodnim standardom“, ki bo „opredeljeval in vključeval skupna načela in zahteve obstoječe zakonodaje“. Evropski parlament[5], Svet[6] in Evropski ekonomsko-socialni odbor[7] so v odgovoru na sporočilo Komisije o novi strategiji podprli to pobudo. Naknadno je Akcijski načrt za izvajanje strategije[8] potrdil, da je „glavni cilj strategije za zdravstveno varstvo živali […] razviti zakonodajo EU o zdravstvenem varstvu živali“. Od samega začetka tega postopka so ključne zainteresirane strani, države članice, pristojni organi, mednarodne organizacije in trgovinski partnerji tesno sodelovali in imeli ključno vlogo v razpravi. Poleg tega so v skladu s standardi Komisije za posvetovanja potekala tudi številna posvetovanja z gospodarskimi in družbenimi akterji, kot so evropska združenja, ki jih zanimata zdravje živali in dobrobit živali, ter zainteresirana javnost. 5. VSEBINA PREDLOGA Del I: Splošna pravila Pravila za zdravstveno varstvo živali določajo v zakonodaji EU splošna načela za ustrezno zdravstveno varstvo živali. Združujejo ukrepe za zdravstveno varstvo kopenskih in vodnih živali. Del I določa tudi pripravo prednostnega seznama bolezni, ki bodo verjetno imele velik učinek. To bo prvič omogočilo, da se viri Unije sistematično prednostno porazdelijo na znanstveni in dokazni podlagi. Odgovornosti različnih akterjev, kot so izvajalci dejavnosti, veterinarji in skrbniki hišnih živali, ki imajo ključno vlogo pri varovanju zdravja živali, so prvič izrecno določene. Zlasti morajo zdaj izvajalci dejavnosti in osebje v stiku z živalmi pridobiti osnovno znanje o zdravju živali in sorodnih temah. Del II: Obveščanje, spremljanje, programi izkoreninjenja, odsotnost bolezni Del II določa odgovornosti za obveščanje in spremljanje, vključno z veterinarskimi obiski. Pojasnjuje naloge izvajalcev dejavnosti, pristojnih organov in drugih glede spremljanja zdravstvenega stanja živali v Uniji. Nov sistem omogoča boljše izkoriščanje sinergijskih učinkov spremljanja, ki ga izvajajo različni akterji na določenem področju, da se zagotovi kar najuspešnejša in stroškovno učinkovita uporaba virov za spremljanje. Druga glavna sprememba tukaj pa je, da se lahko kompartmenti, ki so bili doslej dovoljeni samo za ukrepe, povezane z aviarno influenco, in za akvakulturo, zdaj uporabljajo širše. To prinaša več prožnosti v ukrepe za obvladovanje bolezni, saj uvaja možnost nadaljevanja premikov in trgovine v nekaterih okoliščinah, obravnavanih z vidika tveganja. Del III: Pripravljenosti na bolezen, ozaveščenost in obvladovanje Del III še naprej določa, da morajo države članice izdelati načrte izrednih ukrepov za obravnavanje nekaterih bolezni in jih izvajati. Regulativni okvir za cepljenje je zdaj izrecno določen in usklajen. Določena so tudi pravila za uporabo bank antigenov, cepiv in reagentov. Pravila o ukrepih obvladovanja, ki jih je treba sprejeti v primeru suma ali potrditve izbruhov nekaterih bolezni, so določena z manjšimi spremembami obstoječega sistema, ki je ustrezen. Del IV: Zahteve v zvezi z registracijo, odobritvijo, sledljivostjo in premiki Del IV je razdeljen na tri naslove in vključuje posebna pravila za kopenske, vodne in druge živali. Te tri skupine je treba obravnavati ločeno zaradi njihovih različnih metod gojenja in epidemiologije. Pod naslovoma, ki obravnavata vodne in kopenske živali, so določeni ukrepi, ki bodo omogočali opredelitev in sledljivost živali in obratov. Sledljivost živali je med izbruhom bolezni ključnega pomena zaradi razumevanja epidemiologije bolezni in njenega boljšega nadzora. Ta dva naslova uvajata tudi možnost elektronske registracije in sledenja več živali, pri čemer spodbujata poenostavitev in boljšo ureditev ter z uporabo tehnologije zmanjšujeta upravno breme. Tretji naslov, ki obravnava druge živali, je namenjen le za morebitne prihodnje določbe, če bi se pojavile nove nevarnosti v zvezi s temi živalmi. Del V: Vstop v Unijo in izvoz Del V določa standarde in zahteve za tretje države, ki v Unijo pošiljajo živali, zarodni material, proizvode živalskega izvora in drug material, s katerim se lahko prenašajo živalske bolezni, da se prepreči vnos bolezni v Unijo. Določa tudi zahteve za izvoz. Predvidenih ni nobenih praktičnih sprememb sedanje zakonodaje, ki je ustrezna. Del VI: Ukrepi v nujnih primerih Ukrepi v nujnih primerih so bistveni del obvladovanja bolezni. Del VI določa postopke, ki jih je treba upoštevati v nujnih primerih, da se zagotovi hitro in usklajeno odzivanje Unije. Predvidenih je le nekaj praktičnih sprememb sedanje zakonodaje, ki je ustrezna. Del VII: Končne in prehodne določbe Končne in prehodne določbe določajo nacionalne predpise, pogoje za sprejetje delegiranih aktov, razveljavitve in druge potrebne pravne določbe. 6. PRORAČUNSKE POSLEDICE Ta predlog ne ustvarja izdatkov, ki še ne bi bili vključeni v finančno izjavo skupnega finančnega okvira za prehransko verigo, zdravje in dobrobit živali ter povezani z zdravjem rastlin in rastlinskim razmnoževalnim materialom. 2013/0136 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o zdravju živali EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 43(2), člena 114(3) in člena 168(4)(b) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po predložitvi osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[9], ob upoštevanju mnenja Odbora regij[10], v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Posledice prenosljivih živalskih bolezni in potrebnih ukrepov za obvladovanje teh bolezni so lahko za posamezne živali, živalske populacije, imetnike živali in gospodarstvo uničujoče. (2) Nedavne izkušnje so pokazale, da imajo lahko prenosljive živalske bolezni, kot sta denimo aviarna influenca in salmonela, velik učinek na javno zdravje. (3) Poleg tega je mogoče opaziti medsebojne neželene učinke v zvezi z biotsko raznovrstnostjo, podnebnimi spremembami in drugimi okoljskimi vidiki. Podnebne spremembe lahko povzročijo pojav novih bolezni, večjo razširjenost obstoječih bolezni ter geografsko porazdelitev povzročiteljev bolezni in vektorjev, vključno s tistimi, ki vplivajo na prosto živeče živalstvo. (4) Za zagotavljanje visokih standardov za zdravstveno varstvo živali in javnega zdravja v Uniji, racionalni razvoj kmetijskega sektorja in sektorja akvakulture ter povečanje produktivnosti bi bilo treba pravila za zdravstveno varstvo živali določiti na ravni Unije. Ta pravila so med drugim potrebna tudi zato, da bodo prispevala k dokončni vzpostavitvi notranjega trga in odpravi širjenja nalezljivih bolezni. (5) Sedanjo zakonodajo Unije na področju zdravja živali sestavlja skupina med seboj povezanih temeljnih aktov, ki določajo pravila za zdravstveno varstvo živali, ki se uporabljajo za trgovino znotraj Unije, vstop v Unijo živali in proizvodov, izkoreninjenje bolezni, veterinarski nadzor, obveščanje o boleznih in finančno podporo v zvezi z različnimi živalskimi vrstami, vendar pa manjka splošni pravni okvir, ki zagotavlja usklajena načela v celotnem sektorju. (6) Strategijo Unije za zdravje živali (2007–2013) s sloganom „Bolje preprečiti kot zdraviti“ je Komisija sprejela s Sporočilom Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z dne 19. septembra 2007[11]. Namen sporočila je dati večji poudarek preventivnim ukrepom, spremljanju in obvladovanju bolezni in raziskavam, da bi se zmanjšalo pojavljanje živalskih bolezni in čim bolj zmanjšal učinek morebitnih izbruhov. Strategija predlaga sprejetje enotnega in poenostavljenega zakonodajnega okvira za zdravje živali, ki se bo skušal približati mednarodnim standardom, hkrati pa bo zagotavljal trdno zavezanost visokim standardom za zdravstveno varstvo živali. (7) Cilj te uredbe je izpolniti zaveze in vizije iz navedene strategije za zdravje živali, vključno z načelom „eno zdravje“ in okrepiti pravni okvir za skupno politiko Unije na področju zdravja živali z enotnim, poenostavljenim in prilagodljivim regulativnim okvirom za zdravje živali. (8) Pri živalih se lahko pojavijo številne nalezljive ali nenalezljive bolezni. Mnoge bolezni so ozdravljive, vplivajo le na posamezne živali ali se ne širijo na druge živali ali ljudi. Po drugi strani pa imajo lahko prenosljive bolezni širše posledice na zdravje živali ali ljudi, vplivi pa so opazni na ravni populacije. Pravila za zdravstveno varstvo živali iz te uredbe bi bilo treba omejite le na zadnje bolezni. (9) Pri določitvi navedenih pravil za zdravstveno varstvo živali je nujno upoštevati tudi povezavo med zdravjem živali in javnim zdravjem, okoljem, varnostjo hrane in krme ter dobrobitjo živali, prehransko varnostjo, gospodarskimi, socialnimi in kulturnimi vidiki. (10) S sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov, doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986–1994), v imenu Evropske skupnosti v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti[12] so bili v imenu takratne Evropske skupnosti odobreni tisti deli Sporazuma o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO) ter sporazumov iz prilog 1, 2 in 3 k navedenemu sporazumu, med katerimi je tudi Sporazum o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov, ki so v njeni pristojnosti. Sporazum o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov ureja uporabo ukrepov, potrebnih za zaščito človeškega, živalskega ali rastlinskega življenja ali zdravja, zato da ne pride do samovoljne ali neutemeljene diskriminacije med članicami STO. Če mednarodni standardi obstajajo, se morajo uporabljati kot podlaga. Kljub temu pa imajo članice pravico, da določijo svoje ustrezne standarde, če ti standardi temeljijo na znanstvenih dokazih. (11) Glede zdravja živali se Sporazum o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov sklicuje na standarde Mednarodne organizacije za zdravje živali (OIE) o pogojih v zvezi z zdravjem živali v mednarodni trgovini. Da bi se zmanjšala tveganja za motnje v trgovini, bi morali biti ukrepi EU za zdravstveno varstvo živali usmerjeni v zagotovitev ustrezne ravni približevanja standardom mednarodne organizacije za zdravje živali. (12) V posebnih okoliščinah, kjer sicer obstaja veliko tveganje za zdravje živali ali ljudi, a še vedno ostaja določena znanstvena negotovost, člen 5(7) Sporazuma o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov, ki je bil za Unijo razložen v Sporočilu Komisije z dne 2. februarja 2000 o previdnostnem načelu[13], omogoča članici navedenega sporazuma, da sprejme začasne ukrepe na podlagi ustreznih informacij, ki so na voljo. V takih okoliščinah mora članica STO pridobiti dodatne potrebne informacije za objektivnejšo oceno tveganja ter v razumnem času ustrezno preučiti ukrep. (13) Ocena tveganja, na podlagi katere so sprejeti ukrepi v skladu s to uredbo, bi morala temeljiti na razpoložljivih znanstvenih dokazih in biti neodvisno, objektivno in pregledno izvedena. Ustrezno bi bilo treba upoštevati tudi mnenja Evropske agencije za varnost hrane, ustanovljeno s členom 22(1) Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane[14]. (14) Uredba (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009 o določitvi zdravstvenih pravil za živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, ki niso namenjeni prehrani ljudi, ter razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1774/2002 (Uredba o živalskih stranskih proizvodih)[15] določa pravila v zvezi z javnim zdravjem in zdravjem živali za nekatere živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, da se preprečijo in kar najbolj zmanjšajo tveganja za javno zdravje in zdravje živali zaradi navedenih proizvodov ter zlasti da se zagotovi varnost prehranske verige ljudi in živali. Da bi se izognili morebitnemu prekrivanju zakonodaje Unije, bi se ta uredba morala uporabljati samo za tiste živalske stranske proizvode in pridobljene proizvode, za katere v Uredbi (ES) št. 1069/2009 niso določena posebna pravila in pri katerih obstaja tveganje za zdravje živali. Uredba (ES) št. 1069/2009 na primer ne ureja ravnanja z živalskimi stranskimi proizvodi in pridobljenimi proizvodi v okviru ukrepov za obvladovanje bolezni, zato ta področja ustrezno pokriva ta uredba. (15) Poleg tega so posebna pravila o prenosljivih živalskih boleznih, vključno z boleznimi, ki se prenašajo na človeka (v nadaljnjem besedilu: zoonoze), že določena v Uredbi Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 999/2001 z dne 22. maja 2001 o določitvi predpisov za preprečevanje, nadzor in izkoreninjenje nekaterih transmisivnih spongiformnih encefalopatij[16], Direktivi 2003/99/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o spremljanju zoonoz in povzročiteljev zoonoz, ki spreminja Odločbo Sveta 90/424/EGS in razveljavlja Direktivo Sveta 92/117/EGS[17], ter Uredbi (ES) št. 2160/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. novembra 2003 o nadzoru salmonele in drugih opredeljenih povzročiteljev zoonoz, ki se prenašajo z živili[18], posebna pravila o nalezljivih boleznih pri človeku pa v Odločbi št. 2119/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. septembra 1998 o vzpostavitvi mreže epidemiološkega spremljanja in obvladovanja nalezljivih bolezni v Skupnosti[19]. Navedeni akti bi morali še naprej veljati po sprejetju te uredbe. Da bi se izognili morebitnemu prekrivanju zakonodaje Unije, bi se morala ta uredba uporabljati samo za zoonoze, pri katerih navedena posebna pravila še niso opredeljena v drugih aktih Unije. (16) Bolezni, ki se pojavljajo v populacijah divjih živali, lahko negativno vplivajo na kmetijski sektor in sektor akvakulture, na javno zdravje, okolje in biotsko raznovrstnost. Zato je primerno, da bi področje uporabe te uredbe v takih primerih zajemalo divje živali kot morebitne žrtve navedenih bolezni in kot njihove vektorje. (17) Živalske bolezni se ne prenašajo le z neposrednim stikom med živalmi ali med živalmi in človekom. Širše se prenašajo tudi z vodnimi in zračnimi sistemi, vektorji, kot so insekti, ali semenom, jajčnimi celicami in zarodki, ki se uporabljajo pri umetnem oplojevanju, darovanju jajčne celice ali prenosu zarodkov. Povzročitelji bolezni so lahko prisotni tudi v živilih in drugih proizvodih živalskega izvora, kot so usnje, krzno, perje, rogovi in vsak drug material, pridobljen iz telesa živali. Tudi z drugimi predmeti, kot so prevozna sredstva, oprema, krma in seno ter slama, se lahko širijo povzročitelji bolezni. Zato morajo učinkovita pravila za zdravstveno varstvo živali zajemati vse poti prenosa in ves material, ki je prišel v stik z virom okužbe. (18) Živalske bolezni imajo lahko škodljiv učinek na porazdelitev živalskih vrst v divjini, kar vpliva na biotsko raznovrstnost. Mikroorganizme, ki povzročajo živalske bolezni, je zato mogoče opredeliti kot invazivne tujerodne vrste, kot so določene v Konvenciji Združenih narodov o biološki raznovrstnosti. Ukrepi iz te uredbe upoštevajo tudi biotsko raznovrstnost, zato bi ta uredba morala zajemati živalske vrste in povzročitelje bolezni, vključno s tistimi, ki so opredeljene kot invazivne tujerodne živalske vrste in so udeležene pri prenosu bolezni, opisanih v tej uredbi, ali so zanje dovzetne. (19) V zakonodaji Unije, ki je bila sprejeta pred to uredbo, so za zdravstveno varstvo kopenskih in vodnih živali določena ločena pravila. Direktiva Sveta 2006/88/ES z dne 24. oktobra 2006 o zahtevah za zdravstveno varstvo živali in proizvodov iz ribogojstva ter o preprečevanju in nadzoru nekaterih bolezni pri vodnih živalih[20] določa posebna pravila za vodne živali. Vendar pa se v večini primerov glavna načela za ustrezno ureditev zdravja živali uporabljajo za obe skupini živalskih vrst. V skladu s tem bi moralo področje uporabe te uredbe zajemati kopenske in vodne živali, navedena pravila za zdravstveno varstvo živali pa se po potrebi uskladijo. Pri nekaterih vidikih, zlasti pri registraciji in odobritvi obratov in sledljivosti ter premikih živali v Uniji, ta uredba upošteva že sprejet pristop, ki je določiti različna pravila za zdravstveno varstvo kopenskih in vodnih živali zaradi različnega okolja, v katerem živijo, in ustrezne različne zahteve za varovanje njihovega zdravja. (20) Zakonodaja Unije, sprejeta pred to uredbo, zlasti Direktiva Sveta 92/65/EGS z dne 13. julija 1992 o zahtevah zdravstvenega varstva živali za trgovino in za uvoz v Skupnost živali, semena, jajčnih celic in zarodkov, za katere ne veljajo zahteve zdravstvenega varstva živali, določene v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) k Direktivi 90/425/EGS[21], določa tudi osnovna pravila za zdravstveno varstvo drugih živalskih vrst, ki jih ne urejajo drugi akti Unije, kot so na primer plazilci, dvoživke, morski sesalci in druge živali, ki niso vodne ali kopenske živali v skladu z opredelitvami iz te uredbe. Navadno take vrste ne predstavljajo velikega zdravstvenega tveganja za ljudi ali druge živali, zato se po možnosti uporablja samo nekaj pravil za zdravstveno varstvo živali. Da bi se zmanjšali nepotrebno upravno breme in stroški, bi bilo treba v tej uredbi upoštevati pristop, sprejet v preteklih letih, tj. določiti pravni okvir za podrobna pravila za zdravstveno varstvo živali glede premikov takih živali in njihovih proizvodov, ki se jih določi ob morebitnih tveganjih. (21) Gojenje hišnih živali, vključno z okrasnimi vodnimi živalmi, v gospodinjstvih in nekomercialnih okrasnih akvarijih, v zaprtih prostorih ali na prostem na splošno pomeni manjše tveganje za zdravje v primerjavi z drugimi načini gojenja ali premikanja večjega števila živali, kot je pogosto v kmetijstvu. Zato ni primerno, da se splošne zahteve glede registracije, vodenja evidence in premikov v Uniji uporabljajo za take živali, saj bi to pomenilo neupravičene upravno breme in stroške. Zahteve glede registracije in vodenja evidence se zato ne bi smele uporabljati za skrbnike hišnih živali. Poleg tega bi bilo treba določiti posebna pravila za nekomercialne premike hišnih živali v Uniji. (22) Nekatere opredeljene skupine živali, za katere so v tej uredbi določena posebna pravila glede njihovega zdravstvenega varstva, je treba v prilogi navesti kot vrste zaradi velikega obsega skupine. To velja za skupino parkljarjev, ki so razvrščeni kot kopitarji. Ta seznam bo morda treba v prihodnje spremeniti zaradi spremenjene taksonomije, znanstvenega razvoja ali znanstveno utemeljenih tehničnih posodobitev. Podobno bo morda treba prilagoditi seznam vrst hišnih živali zaradi družbenega razvoja ali spremenjenih navad gojenja hišnih živali, zlasti kadar te živali prenašajo bolezni. Za upoštevanje takih sprememb bi zato bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s seznami hišnih živali in kopitarjev iz prilog I in II k tej uredbi. (23) Vseh prenosljivih živalskih bolezni ni mogoče ali ni treba preprečevati in nadzirati z regulativnimi ukrepi, na primer kadar je bolezen preveč razširjena, če diagnostična orodja niso na voljo ali če lahko zasebni sektor sam sprejme ukrepe za obvladovanje bolezni. Regulativni ukrepi za preprečevanje in obvladovanje prenosljivih živalskih bolezni imajo lahko pomembne gospodarske posledice za zadevne sektorje in ovirajo trgovino. Zato je bistveno, da se taki ukrepi uporabijo le, če so sorazmerni in nujni, na primer če bolezen pomeni veliko tveganje za zdravje živali ali javno zdravje ali obstaja sum za to. (24) Poleg tega bi bilo treba ukrepe za preprečevanje in obvladovanje prenosljivih živalskih bolezni za vsako bolezen ustrezno prilagoditi, da se upoštevajo njen edinstven epidemiološki profil in posledice. Pravila za preprečevanje in obvladovanje bolezni, ki se uporabljajo za vsako bolezen, bi zato morala biti prilagojena posamezni bolezni. (25) Pri prenosljivih živalskih boleznih je bolezensko stanje običajno povezano s kliničnimi ali patološkimi znaki okužbe. Vendar pa bi morala biti v tej uredbi, katere cilj je obvladovanje širjenja nekaterih prenosljivih živalskih bolezni in njihovo izkoreninjenje, opredelitev bolezni širša, da se vključijo drugi prenašalci povzročitelja bolezni. (26) Nekatere prenosljive živalske bolezni se zlahka ne prenašajo na druge živali ali človeka, zato ne povzročajo gospodarske škode ali ne ogrožajo biotske raznovrstnosti v širšem obsegu. Tako ne predstavljajo resne grožnje za zdravje živali ali ljudi v Uniji in se jih zato lahko po želji obravnava na nacionalni ravni. (27) Pri prenosljivih živalskih boleznih, za katere ne veljajo ukrepi na ravni Unije, a imajo določen gospodarski pomen za zasebni sektor na lokalni ravni, bi moral zasebni sektor s pomočjo pristojnih organov držav članic sprejeti ukrepe, da se take bolezni preprečijo ali obvladujejo, na primer s samourejevalnimi ukrepi ali pripravo kodeksov ravnanja. (28) V nasprotju s prenosljivimi živalskimi boleznimi, opisanimi v uvodnih izjavah 26 in 27, pa se lahko zelo prenosljive živalske bolezni zlahka razširijo prek meja in če gre poleg tega še za zoonoze, lahko vplivajo na javno zdravje in varnost hrane. Zato bi morala ta uredba zajemati tudi zelo prenosljive živalske bolezni in zoonoze. (29) Ukrep št. 5 Sporočila Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu – Akcijski načrt proti naraščajoči nevarnosti protimikrobne odpornosti[22] poudarja preventivno vlogo te uredbe in posledično pričakovano zmanjšanje uporabe antibiotikov pri živalih. Odpornost mikroorganizmov na protimikrobna zdravila, na katere so se prej odzivali, se povečuje. Ta odpornost otežuje zdravljenje nalezljivih bolezni pri človeku in živalih. Mikroorganizme, ki so razvili protimikrobno odpornost, bi tako bilo treba obravnavati kot prenosljive bolezni, zato bi morali spadati na področje uporabe te uredbe. (30) Zlasti zaradi sprememb okolja, podnebja, živinoreje, načinov kmetovanja, pa tudi družbenih sprememb, lahko pride do novih nevarnosti, povezanih z nekaterimi boleznimi ali vrstami. Znanstveni napredek lahko prinese nova znanja in večjo ozaveščenost glede obstoječih bolezni. Poleg tega lahko bolezni in vrste, ki so danes pomembne, v prihodnje postanejo manj pomembne. Zato bi moralo biti področje uporabe te uredbe široko, opredeljena pravila pa bi se morala osredotočiti na bolezni, ki so za javnost zelo pomembne. OIE je s podporo Evropske komisije razvila sistem določanja prednostnega vrstnega reda bolezni in njihovega razvrščanja, tako da je pripravila študijo „Listing and categorisation of priority animal diseases, including those transmissible to humans“[23] (Seznam prednostnih živalskih bolezni, vključno z boleznimi, ki se prenašajo na človeka, in njihovo razvrščanje) ter orodje za izvajanje tega sistema. Ta uredba bi morala uvesti tak pristop v zakonodajo Unije. (31) Da se zagotovijo enotni pogoji za izvajanje te uredbe v zvezi s prenosljivimi živalskimi boleznimi na ravni Unije, je nujno določiti usklajen seznam prenosljivih živalskih bolezni (v nadaljnjem besedilu: bolezni s seznama). Zato bi bilo treba izvedbena pooblastila za določitev takega seznama podeliti Komisiji. (32) V prihodnje se lahko pojavijo nove porajajoče se bolezni, ki lahko povzročijo resna tveganja za javno zdravje ali zdravje živali ter pomembno vplivajo na zdravje, gospodarstvo ali okolje. Po oceni takih bolezni in po potrebi sprejetju začasnih ukrepov v nujnih primerih je morda treba hitro ukrepati in vključiti take bolezni na seznam bolezni. Zato bi bilo treba v teh ustrezno utemeljenih primerih tveganja za javno zdravje ali zdravje živali Komisiji podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v skladu z nujnim postopkom. (33) Bolezni s seznama bo treba obravnavati drugače. Pri nekaterih zelo nalezljivih boleznih, ki trenutno niso prisotne v Uniji, so potrebni strogi ukrepi, da se te izkoreninijo takoj, ko se pojavijo. Pri drugih boleznih, ki so lahko že prisotne v nekaterih delih Unije, je potrebno obvezno ali prostovoljno izkoreninjenje. V obeh primerih je primerno omejiti premike živali in proizvodov, denimo prepovedati premike na prizadeta območja in z njih ali zgolj uvesti testiranje pred odpremo. V drugih primerih bi morda bilo primerno le spremljati porazdelitev bolezni, brez nadaljnjih ukrepov. To bi se zlasti nanašalo na porajajoče se bolezni, pri katerih so na voljo omejene informacije. (34) Določiti bi bilo treba merila za zagotovitev, da se pri določanju prenosljivih živalskih bolezni, ki jih je treba vključiti na seznam za namene te uredbe, in določanju uporabe pravil o preprečevanju in obvladovanju bolezni iz te uredbe za različne bolezni s seznama upoštevajo vsi zadevni vidiki, da se zagotovita skladnost in doslednost. Zaradi upoštevanja tehničnega in znanstvenega napredka ter razvoja ustreznih mednarodnih standardov bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z morebitnimi spremembami navedenih meril. (35) Pravila za preprečevanje in obvladovanje določene prenosljive živalske bolezni iz te uredbe bi bilo treba uporabljati za živalske vrste, ki lahko prenašajo zadevno bolezen zaradi dovzetnosti zanjo ali kot vektorji. Zaradi zagotovitve enotnih pogojev izvajanja te uredbe je nujno določiti usklajen seznam vrst, za katere bi bilo treba ukrepe za posamezne bolezni s seznama uporabljati na ravni Unije (v nadaljnjem besedilu: vrste s seznama), zato bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za pripravo takega seznama. (36) Glede na pomen in vpliv bolezni s seznama, njeno porazdelitev, razširjenost in pojavnost v Uniji ter razpoložljivost ukrepov za preprečevanje in obvladovanje navedene bolezni s seznama bi se morala druga kategorija posebnih pravil za preprečevanje in obvladovanje bolezni iz te uredbe usklajeno in dosledno uporabljati za vsako bolezen s seznama. (37) Da se zagotovijo enotni pogoji za izvajanje te uredbe v zvezi z ukrepi za preprečevanje in obvladovanje bolezni, ki se uporabljajo za bolezni s seznama, je na ravni Unije nujno določiti uporabo pravil iz te uredbe za bolezni s seznama. Zato bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila, da določi, katera pravila veljajo za katere bolezni s seznama. (38) Izvajalci dejavnosti, osebje v stiku z živalmi in skrbniki hišnih živali, ki se ukvarjajo z živalmi, lahko najbolje opazujejo in zagotavljajo zdravje živali in zdravstveno ustreznost proizvodov, za katere so odgovorni. Zato bi morali imeti glavno vlogo pri izvajanju ukrepov za preprečevanje in obvladovanje širjenja bolezni med živalmi in proizvodi, za katere so odgovorni. (39) Biološka zaščita je eden od ključnih orodij za preprečevanje bolezni, ki so na voljo izvajalcem dejavnosti in drugim, ki se ukvarjajo z živalmi, da se prepreči vnos prenosljivih živalskih bolezni v živalsko populacijo ter njihov razvoj in širjenje iz in znotraj nje. Vloga biološke zaščite je prav tako priznana v oceni učinka za sprejetje pravil EU za zdravstveno varstvo živali, mogoči učinki pa so posebej ocenjeni. Za zagotovitev, da so ukrepi za biološko zaščito, ki jih izvajajo izvajalci dejavnosti, osebje v stiku z živalmi in skrbniki hišnih živali, ustrezno prožni in prilagojeni vrsti proizvodnje ter zadevni vrsti ali kategoriji živali ter da upoštevajo lokalne razmere in tehnični razvoj, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z dodatnimi in podrobnejšimi zahtevami za biološko zaščito. (40) Biocidni proizvodi, kot so razkužila za veterinarsko higieno ali prostori za ravnanje z živili in krmo, insekticidi, repelenti ali rodenticidi, imajo pomembno vlogo v strategijah za biološko zaščito na kmetijah ter pri prevozu živali. Zato bi jih bilo treba obravnavati kot del biološke zaščite. (41) Znanje o zdravju živali, vključno o simptomih bolezni, posledicah bolezni in možnih načinih preprečevanja, med katerimi so tudi biološka zaščita, zdravljenje in obvladovanje bolezni, je pogoj za učinkovito izvajanje zdravstvenega varstva živali in bistveno za zagotavljanje zgodnjega odkrivanja živalskih bolezni. Izvajalci dejavnosti in drugi, ki se poklicno ukvarjajo z živalmi, bi zato morali po potrebi pridobiti to znanje. To znanje lahko pridobijo na različne načine, na primer s formalno izobrazbo, pa tudi prek sistema kmetijskega svetovanja v kmetijskem sektorju ali prek neformalnega usposabljanja, h katerem bi lahko nacionalne in evropske kmetijske in druge organizacije pomembno prispevale. Navedene druge načine pridobivanja takega znanja bi bilo treba priznati tudi s to uredbo. (42) Veterinarji in strokovnjaki za zdravje vodnih živali imajo ključno vlogo v vseh vidikih izvajanja zdravstvenega varstva živali, splošna pravila glede njihovih nalog in odgovornosti pa bi bilo treba določiti v tej uredbi. (43) Veterinarji imajo izobrazbo in poklicne kvalifikacije, ki zagotavljajo, da so pridobili potrebno znanje, spretnosti in kompetence med drugim za diagnosticiranje bolezni in zdravljenje živali. Poleg tega v nekaterih državah članicah zaradi zgodovinskih razlogov ali zaradi pomanjkanja veterinarjev, ki se ukvarjajo z boleznimi vodnih živali, obstaja poklic strokovnjaka za zdravje vodnih živali. Ti strokovnjaki tradicionalno niso veterinarji, a se ukvarjajo z veterinarsko medicino vodnih živali. Ta uredba bi zato morala upoštevati odločitev držav članic, v katerih je ta poklic priznan. V navedenih primerih bi morali imeti strokovnjaki za zdravje vodnih živali na svojem specifičnem področju dela iste odgovornosti in obveznosti kot veterinarji. Ta pristop je v skladu s Kodeksom zdravstvenega varstva vodnih živali OIE. (44) Za zagotovitev, da imajo veterinarji in strokovnjaki za zdravje vodnih živali, ki izvajajo dejavnosti, ki sodijo na področje uporabe te uredbe, ustrezne kvalifikacije in se ustrezno usposabljajo, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z njihovimi kvalifikacijami in usposabljanjem. (45) Države članice, zlasti njihovi pristojni organi za zdravje živali, so ene od ključnih akterjev na področju preprečevanja in obvladovanja prenosljivih živalskih bolezni. Organi, pristojni za zdravje živali, imajo pomembno vlogo pri ukrepih za spremljanje, izkoreninjenje in obvladovanje bolezni, načrtovanju izrednih ukrepov, izboljšanju ozaveščenosti o boleznih ter pri lajšanju premikov živali in mednarodne trgovine z izdajo zdravstvenih spričeval za živali. Države članice so pri opravljanju svojih nalog v skladu s to uredbo odvisne od dostopa do ustreznih finančnih sredstev, infrastrukture in kadrovskih virov na celotnem njihovem ozemlju, vključno z laboratorijsko zmogljivostjo ter znanstvenim in drugim ustreznim strokovnim znanjem in izkušnjami. (46) Pristojni organi zaradi omejenih virov ne morejo vedno opravljati vseh dejavnosti, ki se v tej uredbi od njih zahtevajo. Zato je nujno zagotoviti pravno podlago za prenos izvajanja navedenih dejavnosti na veterinarje. Da se zagotovi določitev potrebnih pogojev za splošno uporabo ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni v Uniji, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s prenosom izvajanja navedenih dejavnosti na veterinarje in njihovim ustreznim usposabljanjem. (47) Optimalno izvajanje zdravstvenega varstva živali je mogoče doseči le v sodelovanju z imetniki živali, izvajalci dejavnosti, drugimi zainteresiranimi stranmi in trgovinskimi partnerji. Za zagotovitev njihove podpore je treba jasno in pregledno določiti postopke odločanja ter uporabo ukrepov iz te uredbe. Zato bi morali pristojni organi ustrezno ukrepati in obveščati javnost, zlasti kadar obstajajo utemeljeni razlogi za sum, da lahko živali ali proizvodi pomenijo tveganje za zdravje živali ali ljudi, in kadar je primer v javnem interesu. (48) Da bi se preprečilo uhajanje povzročiteljev bolezni iz laboratorijev, inštitutov in drugih ustanov za ravnanje s povzročitelji bolezni, je bistveno, da ti sprejmejo ustrezne ukrepe za biološko zaščito, biološko varnost in biološko zadrževanje. Ta uredba bi zato morala določati varnostne ukrepe, ki jih je treba upoštevati med ravnanjem s povzročitelji bolezni, cepivi in drugimi biološkimi proizvodi ali njihovim prevozom. Ta obveznost bi morala veljati tudi za vsako pravno ali fizično osebo, ki je vključena v tako dejavnost. Da se zagotovi upoštevanje varnostnih standardov pri ravnanju z zelo nalezljivimi povzročitelji bolezni, cepivi in drugimi biološkimi proizvodi, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z varnostnimi ukrepi v navedenih laboratorijih, inštitutih in ustanovah ter pri premikih povzročiteljev bolezni. (49) Zgodnje odkrivanje in jasna veriga obveščanja in poročanja o boleznih sta za učinkovito obvladovanje bolezni ključna. Za učinkovito in hitro odzivanje bi bilo treba vsak sum ali potrditev izbruha nekaterih bolezni s seznama takoj sporočiti pristojnemu organu. Navedene obveznosti obveščanja bi morale veljati za vse fizične in pravne osebe, s čimer bi se zagotovilo, da noben izbruh bolezni ne bi bil neopažen. (50) Veterinarji so ključni akterji pri preiskovanju bolezni ter vezni člen med izvajalci dejavnosti in pristojnimi organi. Zato bi jih morali izvajalci dejavnosti v primerih povečane umrljivosti, pri drugih hudih bolezenskih zapletih ali znatnem zmanjšanju stopenj proizvodnje zaradi nepojasnjenih vzrokov o tem obveščati. (51) Da bi zagotovili uspešno in učinkovito obveščanje in pojasnili različne okoliščine, povezane s povečano umrljivostjo, ter druge hude bolezenske znake, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z merili za določanje, kdaj pride do ustreznih okoliščin za obveščanje, in po potrebi pravili za dodatne preiskave. (52) Bistveno je, da so Komisija in druge države članice takoj obveščene o pojavu nekaterih bolezni s seznama. To obveščanje na ravni Unije bo sosednjim ali drugim prizadetim državam članicam omogočilo, da sprejmejo previdnostne ukrepe, ko je to upravičeno. Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje takega obveščanja na ravni Unije, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila. (53) Po drugi strani pa za nekatere bolezni takojšnje obveščanje in ukrepi niso potrebni. V navedenih primerih je zbiranje informacij in poročanje v zvezi s pojavom navedenih bolezni bistveno za nadziranje stanja bolezni in po potrebi sprejetje ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni. Ta zahteva po poročanju se lahko nanaša tudi na bolezni, o katerih je treba obveščati na ravni Unije, a so potrebne dodatne informacije za izvedbo učinkovitih ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni. Za zagotovitev, da se pravilne informacije in podatki, potrebni za preprečitev širjenja ali za obvladovanje vsake posamezne bolezni, zberejo v ustreznem roku, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z zadevami, o katerih je treba poročati. (54) Glavni namen obveščanja in poročanja o boleznih je ustvariti zanesljive, pregledne in dostopne epidemiološke podatke. Na ravni Unije bi bilo treba za bolezni s seznama vzpostaviti računalniško podprt informacijski sistem za učinkovito zbiranje in obdelavo podatkov o spremljanju, po potrebi pa tudi za porajajoče se bolezni ali patogene s protimikrobno odpornostjo. Navedeni sistem bi moral spodbujati razpoložljivost podatkov, lažjo izmenjavo podatkov in zmanjšati upravno breme za pristojne organe držav članic, tako da bi združil obveščanje in poročanje o boleznih na ravni Unije in na mednarodni ravni v en postopek (to je podatkovna zbirka WAHIS/WAHID organizacije OIE). Prav tako bi bilo treba zagotoviti dosledno izmenjavo informacij v skladu z Direktivo 2003/99/ES[24]. (55) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje pravil Unije o obveščanju in poročanju o boleznih bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za pripravo seznama bolezni, za katere veljajo pravila Unije o obveščanju in poročanju iz te uredbe, in določitev potrebnih postopkov, oblik ter izmenjave podatkov in informacij v zvezi z obveščanjem in poročanjem o boleznih. (56) Spremljanje je ključni element ukrepov za obvladovanje bolezni. Z njim bi se moralo zagotoviti zgodnje odkrivanje prenosljivih živalskih bolezni in učinkovito obveščanje, ki bi sektorju in pristojnim organom po možnosti omogočilo izvajanje pravočasnih ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni ter izkoreninjenje bolezni. Nadalje bi se s spremljanjem morale zagotoviti informacije o zdravstvenem statusu živali v vsaki državi članici in v Uniji, s katerimi bi se potrdila odsotnost bolezni in olajšala trgovina s tretjimi državami. (57) Izvajalci dejavnosti redno opazujejo svoje živali in lahko najprej opazijo povečano umrljivost ali druge hude bolezenske znake. Izvajalci dejavnosti so zato temelj vsakega spremljanja in bistveni za spremljanje, ki ga izvajajo pristojni organi. (58) Za zagotovitev tesnega sodelovanja in izmenjave informacij med izvajalci dejavnosti in veterinarji ali strokovnjaki za zdravje vodnih živali in za dopolnitev spremljanja, ki ga izvajajo izvajalci dejavnosti, bi morali obrate glede na vrsto proizvodnje in druge zadevne dejavnike obiskovati veterinarji. Da bi se zagotovila sorazmerna raven spremljanja glede na tveganja v različnih vrstah obratov, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z merili in vsebino takih veterinarskih obiskov v različnih vrstah obratov. (59) Pristojni organi morajo imeti vzpostavljen sistem spremljanja za bolezni s seznama, ki jih je treba spremljati. To bi moralo veljati tudi za porajajoče se bolezni, pri katerih bi bilo treba oceniti morebitna tveganja za zdravje in zbrati epidemiološke podatke za navedeno oceno. Za zagotovitev najboljše porabe virov bi bilo treba kar najučinkoviteje in najuspešneje zbrati informacije, jih izmenjevati ter uporabljati. (60) Metodologijo, pogostost in natančnost spremljanja bi bilo treba prilagoditi posamezni bolezni ter upoštevati poseben namen spremljanja, zdravstveni status živali v zadevni regiji in morebitno dodatno spremljanje, ki ga izvajajo izvajalci dejavnosti. (61) V nekaterih primerih, odvisno od epidemiološkega profila bolezni in ustreznih dejavnikov tveganja, je morda treba vzpostaviti strukturiran program spremljanja. V tem primeru je primerno, da države članice pripravijo programe spremljanja, ki temeljijo na epidemiologiji. Komisiji bi bilo treba v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z obliko spremljanja, merili za uradno potrditev izbruhov bolezni in opredelitev primerov navedenih bolezni ter zahtevami za programe spremljanja glede njihove vsebine, informacij, ki jih je treba vključiti, in obdobja uporabe. (62) Za boljše usklajevanje med državami članicami in zagotovitev skladnosti navedenih programov spremljanja s cilji Unije bi bilo treba programe predložiti Komisiji in drugim državam članicam v vednost. Poleg tega bi morala država članica, ki izvaja program spremljanja, Komisiji pošiljati tudi redna poročila o rezultatih navedenega programa spremljanja. Da se zagotovijo enotni pogoji za izvedbo programov spremljanja, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za pripravo seznama bolezni, za katere je treba izvajati programe spremljanja, in za določitev usklajenih postopkov, oblik ter izmenjave podatkov in informacij. (63) Za države članice, ki niso proste ali za katere ni znano, ali so proste bolezni s seznama, za katere veljajo ukrepi za izkoreninjenje v skladu s to uredbo, bi moralo biti obvezno vzpostaviti programe obveznega izkoreninjenja za navedene bolezni, katerih izkoreninjenje je v Uniji obvezno, oziroma lahko vzpostavijo programe prostovoljnega izkoreninjenja za navedene bolezni, katerih izkoreninjenje v Uniji je predvideno, ni pa obvezno. Da se zagotovijo enotni pogoji za splošno uporabo po vsej Uniji, je treba določiti usklajene zahteve za take programe za obvezno ali prostovoljno izkoreninjenje. Za zagotovitev učinkovitega izkoreninjenja bolezni bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s cilji strategij za obvladovanje bolezni, ukrepov za obvladovanje bolezni v okviru programov za obvezno ali prostovoljno izkoreninjenje in zahtevami takih programov. (64) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje programov za izkoreninjenje bolezni bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev postopkov za predložitev takih programov, kazalnikov uspešnosti in poročanja. (65) Poleg tega bi morale imeti države članice možnost, da celotno svoje ozemlje, območja ali kompartmente razglasijo za proste ene ali več bolezni s seznama, za katere veljajo pravila o programih obveznega ali prostovoljnega izkoreninjenja, da se tako zaščitijo pred vnosom takih bolezni s seznama iz drugih delov Unije ali iz tretjih držav ali ozemelj. Za ta namen bi bilo treba določiti tudi jasen in usklajen postopek, vključno s potrebnimi merili za pridobitev statusa brez bolezni. Za zagotovitev, da po celotni Uniji veljajo isti pogoji za priznanje statusa brez bolezni, je potrebna uradna odobritev tega statusa brez bolezni, zato bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za odobritev takega statusa. (66) OIE je predstavila pojem kompartmentalizacije v okviru Zoosanitarnega kodeksa za kopenske živali in Kodeksa zdravstvenega varstva vodnih živali (kodeksa OIE). V zakonodaji Unije, ki je bila sprejeta pred to uredbo, je ta pojem priznan le za določene živalske vrste in bolezni, opredeljene v posebni zakonodaji Unije, in sicer za aviarno influenco in bolezni vodnih živali. Ta uredba bi morala zagotoviti možnost uporabe sistema kompartmentov tudi za druge živalske vrste in bolezni. Za določitev podrobnih pogojev za priznanje kompartmentov, pravil za njihovo odobritev ter zahtev za kompartmente bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov. (67) Države članice bi morale javno objaviti, ali so njihova ozemlja prosta bolezni oziroma katera območja in kompartmenti njihovega ozemlja so prosti bolezni, s čimer bi obveščale trgovinske partnerje in spodbujale trgovino. (68) Da se določijo podrobni pogoji za priznanje statusa brez bolezni, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z merili za pridobitev takega statusa, potrebnimi dokazi utemeljitev statusa brez bolezni, posebnimi ukrepi za preprečevanje in obvladovanje bolezni, omejitvami, informacijami, ki jih je treba predložiti, odstopanji in pogoji za ohranitev, začasni preklic, odvzem ali ponovno pridobitev statusa brez bolezni. (69) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje postopkov za pridobitev statusa brez bolezni bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev tistih bolezni s seznama, za katere se lahko določijo kompartmenti, in določitev podrobnih pravil glede oblike za predložitev vlog in izmenjave podatkov. (70) Ker so nekatere populacije živali, dovzetne za nekatere bolezni s seznama, popolnoma neimune nanje, sta potrebna nenehno ozaveščanje o boleznih in pripravljenost nanje. Načrti izrednih ukrepov so se izkazali kot bistveno orodje za uspešno obvladovanje nujnih primerov bolezni v preteklosti. Za zagotovitev tega uspešnega in učinkovitega orodja za obvladovanje nujnih primerov bolezni, ki se lahko prilagaja nujnim primerom, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s podrobnimi zahtevami in pogoji za načrte izrednih ukrepov. (71) Pretekle krize na področju zdravja živali so pokazale prednosti posebnih, podrobnih in hitrih postopkov upravljanja v nujnih primerih bolezni. Navedeni organizacijski postopki bi morali zagotavljati hiter in učinkovit odziv in izboljšati usklajevanje prizadevanj vseh vpletenih strani, zlasti pristojnih organov in zainteresiranih strani. (72) Da bi se zagotovila uporaba načrtov izrednih ukrepov v dejanskih nujnih primerih, je bistveno preskusiti delovanje sistemov. Zato bi morali pristojni organi v državah članicah v sodelovanju s pristojnimi organi v sosednjih državah članicah in tretjih državah ter ozemljih izvesti simulacijske vaje, če je to izvedljivo in ustrezno. (73) Da bi se zagotovili enotni pogoji za izvajanje načrtov izrednih ukrepov in simulacijskih vaj, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil za praktično izvedbo navedenih načrtov in vaj. (74) Veterinarska zdravila, kot so cepiva, hiperimunski serumi in protimikrobna sredstva, imajo pomembno vlogo pri preprečevanju in obvladovanju prenosljivih živalskih bolezni. Ocena učinka za sprejetje pravil EU za zdravstveno varstvo živali zlasti poudarja pomen cepiv kot orodja za preprečevanje, obvladovanje in izkoreninjenje živalskih bolezni. (75) Vendar pa strategije za obvladovanje nekaterih prenosljivih živalskih bolezni zahtevajo prepoved ali omejitev uporabe nekaterih veterinarskih zdravil, saj bi njihova uporaba ovirala učinkovitost navedenih strategij. Hiperimunski serumi ali protimikrobna sredstva lahko prikrijejo znake bolezni, kar onemogoča odkrivanje povzročitelja bolezni ali oteži sicer hitro in diferencialno diagnozo ter tako ogrozi odkritje bolezni. (76) Vendar pa se lahko navedene strategije za obvladovanje različnih bolezni s seznama precej razlikujejo. Zato bi morala ta uredba določati pravila o uporabi veterinarskih zdravil za preprečevanje in obvladovanje bolezni s seznama in usklajena merila glede tega, kdaj je primerno uporabiti cepiva, hiperimunske serume ter protimikrobna sredstva ter kako jih je treba uporabiti. Da bi se zagotovil prilagodljiv pristop in obravnavale posebnosti različnih bolezni s seznama ter razpoložljivost učinkovitih zdravljenj, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z omejitvami, prepovedmi ali obveznostmi uporabe nekaterih veterinarskih zdravil v okviru obvladovanja določenih bolezni s seznama. V nujnih primerih in zaradi obravnavanja nepričakovanih tveganj z mogočimi hudimi posledicami za zdravje živali ali javno zdravje, gospodarstvo, družbo ali okolje bi bilo treba omogočiti sprejetje teh ukrepov po nujnem postopku. (77) V skladu s sklepi Strokovnega mnenja o bankah cepiv in/ali diagnostičnih bankah za hujše živalske bolezni[25] (Expert opinion on vaccine and/or diagnostic banks for major animal diseases) bi bilo treba Uniji in državam članicam omogočiti vzpostavitev rezerv antigenov, cepiv in diagnostičnih reagentov za bolezni s seznama, ki pomenijo resno tveganje za zdravje živali ali javno zdravje. Ustanovitev banke antigenov, cepiv in diagnostičnih reagentov Unije bi promovirala cilje Unije na področju zdravja živali, saj bi omogočala hiter in učinkovit odziv, ko so potrebni njeni viri, ter učinkovito porabo omejenih virov. (78) Za zagotovitev hitrega in učinkovitega odziva bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z ustanovitvijo in upravljanjem takih bank, varnostnimi standardi in zahtevami za upravljanje navedenih bank. Vendar ta uredba ne bi smela določati pravil o financiranju ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni, vključno s cepivi. (79) Določiti bi bilo treba merila za prednostni dostop do virov v bankah antigenov, cepiv in diagnostičnih reagentov Unije, da bi se zagotovilo njihovo učinkovito razdeljevanje v nujnih primerih. (80) Zaradi varnostnih razlogov, povezanih z bioterorizmom in agroterorizmom, bi bilo treba nekatere podrobne informacije o bankah antigenov, cepiv in diagnostičnih reagentov Unije obravnavati kot zaupne, njihovo objavo pa prepovedati. (81) Za zagotovitev enotnih pogojev za upravljanje bank antigenov, cepiv in diagnostičnih regentov Unije bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev podrobnih pravil glede tega, kateri biološki proizvodi se lahko hranijo v navedenih bankah in za katere bolezni jih je treba hraniti, in podrobnih pravil o dobavi, količinah, shranjevanju, dostavi, postopkovnih in tehničnih zahtevah za cepiva, antigene in diagnostične reagente ter pogostosti in vsebini informacij, ki se predložijo Komisiji. (82) Ob izbruhu bolezni s seznama, ki pomeni veliko tveganje za zdravje živali ali javno zdravje v Uniji, je treba sprejeti takojšnje ukrepe za obvladovanje bolezni z namenom izkoreninjenja navedene bolezni s seznama, da se zaščiti zdravje živali in javno zdravje ter zadevni sektorji. (83) Predvsem izvajalci dejavnosti, osebje v stiku z živalmi in skrbniki hišnih živali bi morali biti odgovorni za obvladovanje in preprečevanje širjenja prenosljivih živalski bolezni. V primeru suma ali potrditve zelo nalezljive bolezni bi morali takoj ukrepati. (84) Pristojni organ bi moral biti odgovoren za sprožitev prvih preiskav, da se potrdi ali izključi izbruh zelo nalezljive bolezni s seznama, ki pomeni veliko tveganje za zdravje živali ali javno zdravje v Uniji. (85) Pristojni organ bi moral določiti predhodne ukrepe za obvladovanje bolezni, saj bi s tem preprečil morebitno širjenje bolezni s seznama, in izvesti epidemiološko poizvedbo. (86) Ko je bolezen s seznama potrjena, bi moral pristojni organ sprejeti potrebne ukrepe za obvladovanje bolezni, po potrebi vključno z vzpostavitvijo območij z omejitvami, z namenom izkoreninjenja bolezni in preprečitve njenega nadaljnjega širjenja. (87) Pojav bolezni s seznama pri divjih živalih lahko pomeni tveganje za javno zdravje in zdravje gojenih živali. Zato bi bilo treba določiti posebna pravila za morebitne ukrepe za obvladovanje in izkoreninjenje bolezni pri divjih živalih. (88) Pri boleznih s seznama, ki niso zelo nalezljive in jih je treba obvezno izkoreniniti, bi bilo treba ukrepe za obvladovanje bolezni izvesti, da se prepreči širjenje navedenih bolezni s seznama zlasti na neokužena območja. Vendar pa so lahko navedeni ukrepi omejeni ali drugačni v primerjavi s tistimi, ki se uporabljajo za najnevarnejše bolezni s seznama. Ta uredba bi zato morala določati posebna pravila za navedene bolezni. Države članice, ki imajo vzpostavljen program prostovoljnega izkoreninjenja, bi prav tako morale izvajati take ukrepe za obvladovanje bolezni. Vendar pa bi morali biti raven in intenzivnost ukrepov za obvladovanje bolezni sorazmerni in upoštevati značilnosti zadevne bolezni s seznama, njeno porazdelitev in pomen za zadevne države članice in Unijo kot celoto. (89) Za zagotovitev, da bodo izvajalci dejavnosti, skrbniki hišnih živali in pristojni organi učinkovito izvajali ukrepe za obvladovanje bolezni iz te uredbe, in ob upoštevanju posebnosti ukrepov za obvladovanje bolezni pri določenih boleznih s seznama ter povezanih dejavnikov tveganja bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s podrobnimi ukrepi za obvladovanje bolezni v primeru suma ali potrditve bolezni s seznama v obratih, na drugih lokacijah in na območjih z omejitvami. (90) Da bi se Komisiji omogočilo sprejetje začasnih posebnih ukrepov za obvladovanje bolezni v primeru, ko ukrepi za obvladovanje bolezni iz te uredbe niso zadostni ali primerni za obravnavanje navedenega tveganja, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev časnih posebnih ukrepov za obvladovanje bolezni. (91) Registracija nekaterih obratov, v katerih so nastanjene kopenske živali ali shranjen zarodni material, in prevoznikov, ki jih prevažajo, je potrebna, da lahko pristojni organi izvajajo ustrezno spremljanje ter preprečijo, nadzirajo in izkoreninijo prenosljive živalske bolezni. (92) Kadar določena vrsta obrata, v katerem so nastanjene kopenske živali ali shranjen zarodni material, pomeni posebno tveganje za zdravje živali, bi jo moral odobriti pristojni organ. (93) Državam članicam bi se moralo omogočiti, da prilagodijo sisteme registracije in odobritve lokalnim in regionalnim razmeram ter načinom proizvodnje, saj bi se tako izognili nepotrebnim upravnim bremenom in stroškom. (94) Zaradi zmanjšanja upravnega bremena bi bilo treba registracijo in odobritve po možnosti vključiti v sistem registracij ali odobritev, ki so ga morda države članice že vzpostavile za druge namene. (95) Izvajalci dejavnosti imajo neposredne informacije o živalih v svoji oskrbi. Zato bi morali voditi ažurirano evidenco informacij, ki so pomembne za oceno zdravstvenega statusa živali, sledljivost in epidemiološko poizvedbo v primeru pojava bolezni s seznama. Navedene evidence bi morale biti pristojnim organom zlahka dostopne. (96) Zaradi zagotavljanja dostopa javnosti do posodobljenih informacij o registriranih obratih in prevoznikih ter odobrenih obratih bi moral pristojni organ vzpostaviti in voditi register takih obratov in prevoznikov. V skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z informacijami, ki jih je treba navesti v registru obratov in prevoznikov, ter zahtevami za vodenje evidence informacij, ki jih je treba evidentirati, odstopanji od zahtev za vodenje evidence in posebnimi dodatnimi zahtevami glede zarodnega materiala. (97) Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje zahtev iz te uredbe glede registracije, odobritve obratov ter vodenja evidence in registrov, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil o obveznostih predložitve informacij, izjemah in drugih pravilih ter oblikah in operativnih specifikacijah registrov in evidence. (98) Učinkovita sledljivost je ključni element ukrepov za obvladovanje bolezni. Določiti bi bilo treba zahteve za identifikacijo in registracijo posameznih vrst gojenih kopenskih živali in zarodnega materiala, da bi se pospešila učinkovita uporaba pravil za preprečevanje in obvladovanje bolezni iz te uredbe. Poleg tega je pomembno, da se predvidi možnost vzpostavitve sistema identifikacije in registracije vrst, za katere take ureditve trenutno ne obstajajo ali kadar je to upravičeno zaradi spreminjajočih se okoliščin in tveganj. (99) Da se zagotovi nemoteno delovanje sistema identifikacije in registracije ter zagotovi sledljivost, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z obveznostmi glede podatkovnih zbirk, imenovanjem pristojnega organa, podrobnimi zahtevami za identifikacijo in registracijo različnih živalskih vrst in obveznimi dokumenti. (100) Upravno breme in stroške je primerno zmanjšati ter zagotoviti prožnost sistema v okoliščinah, v katerih je zahteve po sledljivosti mogoče izpolniti s sredstvi, ki niso določena v tej uredbi. Komisijo bi zato bilo treba v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije pooblastiti za sprejetje delegiranih aktov v zvezi z odstopanji od zahtev za identifikacijo in registracijo. (101) Da se zagotovijo enotni pogoji za izvajanje sistema identifikacije in registracije ter zagotovi sledljivost, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil o tehničnih specifikacijah za podatkovne zbirke, sredstvih za identifikacijo, dokumentih in oblikah, rokih ter merilih za odstopanja od takih sistemov. (102) Pomembno orodje za preprečevanje vnosa in širjenja prenosljivih živalskih bolezni so omejitve premikov živali in proizvodov, ki bi lahko prenašali navedeno bolezen. Vendar ima lahko omejevanje premikov živali in proizvodov hude gospodarske posledice in lahko vpliva na delovanje notranjega trga. Take omejitve bi se zato morale uporabljati le, če so potrebne in sorazmerne s tveganjem. Ta pristop je v skladu z načeli iz Sporazuma o uporabi sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov in mednarodnih standardov OIE. (103) Splošne zahteve iz te uredbe bi se morale uporabljati za vse premike živali, kot so prepoved premikov živali iz obrata s povečano umrljivostjo ali drugimi nepojasnjenimi bolezenskimi znaki ali zahteve za preprečevanje bolezni med prevozom živali. (104) Trenutni pravni okvir v zakonodaji Unije za premike kopenskih živali določa usklajena pravila predvsem za premike kopenskih živali in proizvodov med državami članicami, državam članicam pa prepušča, da določijo potrebne zahteve glede premikov znotraj njihovega ozemlja. Primerjava sedanjega položaja z možnostjo, da bi se pravila o premikih znotraj držav članic uskladila tudi na ravni Unije, je bila podrobno obdelana v oceni učinka pravil EU za zdravstveno varstvo živali. Ugotovljeno je bilo, da bi bilo treba sedanji pristop ohraniti, saj bi bila popolna uskladitev vseh premikov zelo zapletena, koristi v smislu olajšanja premikov med državami članicami pa ne bi odtehtale negativnih posledic, ki bi jih to lahko imelo na zmožnost obvladovanja bolezni. (105) Za premike živali med državami članicami se uporabljajo osnovne zahteve za zdravstveno varstvo živali. Zlasti se ne smejo premikati živali iz obratov s povečano umrljivostjo ali nepojasnjenimi bolezenskimi znaki. Vendar pa tudi povečana umrljivost, povezana z znanstvenimi postopki, odobrenimi z Direktivo 2010/63/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2010 o zaščiti živali, ki se uporabljajo v znanstvene namene[26], ki ni posledica nalezljivih bolezni s seznama, ne bi smela biti razlog za prepoved premikov živali v znanstvene namene. (106) Vendar bi morala ta uredba zagotavljati prožnost, da bi se olajšali premiki vrst in kategorij kopenskih živali, ki pomenijo majhno tveganje za širjenje bolezni s seznama med državami članicami. Poleg tega bi bilo treba določiti nadaljnje možnosti za odstopanja v primerih, ko države članice ali izvajalci dejavnosti uspešno uvedejo alternativne ukrepe za zmanjšanje tveganja, kot so visoka stopnja biološke zaščite in učinkoviti sistemi spremljanja. (107) Kopitarji in perutnina sta gospodarsko zelo pomembni skupini živalskih vrst in zanju veljajo posebne zahteve za premike v skladu z zakonodajo Unije, ki je bila sprejeta pred to uredbo, in sicer Direktiva Sveta z dne 26. junija 1964 o problemih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki vplivajo na trgovino z govedom in prašiči znotraj Skupnosti (64/432/EGS)[27], Direktiva Sveta z dne 28. januarja 1991 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki urejajo trgovanje znotraj Skupnosti z ovcami in kozami (91/68/EGS)[28], Direktiva Sveta 2009/156/ES z dne 30. novembra 2009 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki ureja premike in uvoz kopitarjev iz tretjih držav[29], Direktiva Sveta 2009/158/ES z dne 30. novembra 2009 o pogojih zdravstvenega stanja živali, ki veljajo znotraj Skupnosti za trgovanje s perutnino in valilnimi jajci ter za njihov uvoz iz tretjih držav[30], ter delno Direktiva Sveta 92/65/EGS z dne 13. julija 1992 o zahtevah zdravstvenega varstva živali za trgovino in za uvoz v Skupnost živali, semena, jajčnih celic in zarodkov, za katere ne veljajo zahteve zdravstvenega varstva živali, določene v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) k Direktivi 90/425/EGS[31]. Glavna pravila za premike navedenih vrst bi bilo treba določiti v tej uredbi. Podrobne zahteve, ki so v veliki meri odvisne od bolezni, ki se lahko prenašajo na različne vrste ali kategorije živali, bi bilo treba urediti v naknadnih aktih Komisije, ob upoštevanju posebnosti bolezni, vrst in kategorij zadevnih živali. (108) Ker dejavnosti zbiranja za kopitarje in perutnino pomenijo zelo visoko tveganje za bolezni, je v tej uredbi primerno določiti posebna pravila za zaščito zdravja zadevnih živali in preprečitev širjenja prenosljivih živalskih bolezni. (109) Glede na bolezni in vrste s seznama je treba določiti posebne zahteve za zdravstveno varstvo nekaterih živalskih vrst, razen gojenih kopitarjev in perutnine. Pravila za te vrste so bila prav tako določena v pravnem okviru, ki se je uporabljal pred to uredbo, zlasti v Direktivi 92/65/EGS. Navedena direktiva določa posebna pravila za premike živalskih vrst, vključno s čebelami, čmrlji, opicami, psi, mačkami in drugimi, zato bi ta uredba morala določati pravno podlago za sprejetje delegiranih in izvedbenih aktov o določitvi posebnih pravil za premike navedenih živalskih vrst. (110) Zaprti obrati, v katerih so običajno nastanjene laboratorijske živali ali živali iz živalskih vrtov, po navadi zagotavljajo visoko raven biološke zaščite, ugoden in dobro nadzorovan zdravstveni status, živali v njih pa se redkeje premikajo ali se premikajo le znotraj zaprtih predelov navedenih obratov. Status zaprtih obratov, za katerega se lahko izvajalci dejavnosti prostovoljno prijavijo, je bil prvič uveden z Direktivo 92/65/EGS, v kateri so določena pravila in zahteve za odobritev ter zahteve glede premikov za odobrene ustanove, inštitute in središča. Navedeni sistem omogoča navedenim obratom medsebojno izmenjavo živali, za kar velja manj zahtev glede premikov, hkrati pa daje zagotovila glede zdravja živali znotraj predelov zaprtih obratov. Zato so izvajalci dejavnosti sistem na splošno sprejeli, uporablja pa se prostovoljno. Tako je v tej uredbi primerno ohraniti pojem zaprtih obratov in določiti pravila za premike med navedenimi obrati. (111) Iz znanstvenih razlogov, na primer za raziskovalne ali diagnostične namene, zlasti tistih, ki so odobreni v skladu z Direktivo 2010/63/EU, je morda treba premakniti živali, ki ne izpolnjujejo splošnih zahtev za zdravstveno varstvo živali iz te uredbe in pomenijo visoko tveganje za zdravje živali. Tovrstni premiki ne bi smeli biti prepovedani ali neupravičeno omejeni z določbami iz te uredbe, saj bi to lahko oviralo sicer odobrene raziskovalne dejavnosti in upočasnilo znanstveni napredek. Kljub temu pa je v tej uredbi bistveno določiti pravila, ki zagotavljajo, da so premiki navedenih živali varni. (112) Vzorci premikov cirkuških živali, živali v živalskih vrtovih, živali za razstave in nekaterih drugih živali se pogosto razlikujejo od vzorcev premikov drugih vrst gojenih živali. Pri prilagajanju pravil Unije o premikih takih živali bi bilo treba zlasti upoštevati posebna tveganja in alternativne ukrepe za zmanjšanje tveganja. (113) Za zagotovitev izpolnjevanja ciljev iz uvodnih izjav 102 do 112 te uredbe bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov o ukrepih za preprečevanje bolezni pri prevozu, posebnih pravilih za premike nekaterih živalskih vrst in za posebne okoliščine, na primer dejavnosti zbiranja ali zavrnjene pošiljke, ter posebnih zahtevah ali odstopanjih v zvezi z drugimi vrstami premikov, kot so premiki v znanstvene namene. (114) Da bi se zagotovila možnost posebnih pravil za premike, kjer pravila o premikih niso zadostna ali primerna za omejitev širjenja določene bolezni, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev začasnih posebnih pravil o premikih. (115) Premiki gojenih kopenskih živali med državami članicami bi morali biti v skladu z zahtevami za take premike. Vrste, ki pomenijo zdravstveno tveganje in imajo večji gospodarski pomen, bi moralo spremljati veterinarsko spričevalo, ki ga izda pristojni organ. (116) Če je tehnično, praktično in finančno izvedljivo, bi bilo treba tehnološki razvoj izkoristiti za zmanjšanje upravnega bremena za izvajalce dejavnosti in pristojne organe v zvezi z izdajo spričeval in obveščanjem, in sicer z uporabo informacijske tehnologije, ki bi nadomestile papirno dokumentacijo in olajšale postopke obveščanja, spričevala pa bi se čim bolj uporabljala za različne namene. (117) Če veterinarsko spričevalo, ki ga izda pristojni organ, ni obvezno, bi moral izvajalec dejavnosti, ki premika živali v drugo državo članico, pripraviti lasten deklaracijski dokument, ki potrjuje, da živali izpolnjujejo zahteve glede premikov iz te uredbe. (118) Za izpolnjevanje ciljev iz uvodnih izjav 115, 116 in 117 te uredbe bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s pravili o vsebini veterinarskih spričeval, obveznostmi predložitve informacij, odstopanji od zahtev glede veterinarskih spričeval, posebnimi pravili za spričevala in obveznostmi uradnih veterinarjev za izvajanje ustreznih pregledov pred podpisom veterinarskih spričeval. (119) Obveščanje o premikih živali in zarodnega materiala med državami članicami in v nekaterih primerih znotraj njihovih nacionalnih ozemelj je bistveno za zagotovitev sledljivosti živali in navedenega zarodnega materiala, kadar so ti premiki lahko povezani s tveganjem za širjenje prenosljivih živalskih bolezni. Zato bi bilo treba take premike sporočiti in registrirati. Sistem IMSOC iz člena 130(1) Uredbe (EU) št. xxx/xxx Evropskega parlamenta in Sveta o izvajanju uradnega nadzora in drugih uradnih dejavnosti, da se zagotovi uporaba zakonodaje o živilih in krmi ter pravil o zdravstvenem varstvu živali, dobrobiti živali, zdravstvenem varstvu rastlin, rastlinskem razmnoževalnem materialu in fitofarmacevtskih sredstvih, ter o spremembi uredb (ES) št. 999/2001, 1829/2003, 1831/2003, 1/2005, 396/2005, 834/2007, 1099/2009, 1069/2009, 1107/2009, uredb (EU) št. 1151/2012, [….]/2013 ter direktiv 98/58/ES, 1999/74/ES, 2007/43/ES, 2008/119/ES, 2008/120/ES in 2009/128/ES (uredba o uradnem nadzoru)[32][Publication office] bi se moral uporabljati v ta namen. (120) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje pravil iz te uredbe o veterinarskih spričevalih in obveščanju o premikih bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil v zvezi z vzorčnimi veterinarskimi spričevali, lastnimi deklaracijskimi dokumenti, oblikami in roki za obveščanje o premikih kopenskih in vodnih živali, zarodnega materiala in po potrebi proizvodov živalskega izvora. (121) Posebna narava premikov hišnih živali pomeni tveganje za zdravje živali, ki se zelo razlikuje od tveganja pri drugih gojenih živalih. Posebna pravila za take premike bi bilo zato treba določiti v tej uredbi. Za zagotovitev, da hišne živali ne predstavljajo velikega tveganja za širjenje prenosljivih živalskih bolezni, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s podrobnimi pravili za premike navedenih živali. Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje zahtev za zdravstveno varstvo živali iz te uredbe v zvezi s premiki hišnih živali bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil v zvezi z ukrepi za preprečevanje in obvladovanje bolezni pri takih premikih. (122) Divje živali lahko zaradi različnih razlogov pomenijo tveganje za zdravje živali in javno zdravje, na primer pri premestitvi v obrat ali iz enega okolja v drugega. Za preprečitev širjenja prenosljivih živalskih bolezni bi morda bilo treba sprejeti primerne ukrepe za preprečevanje bolezni pri premikih navedenih živali. Za zagotovitev, da divje živali ne predstavljajo velikega tveganja za širjenje prenosljivih živalskih bolezni, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z dodatnimi zahtevami za premike divjih kopenskih živali. (123) Zarodni material lahko pomeni podobno tveganje za širjenje prenosljivih živalskih bolezni na žive živali. Poleg tega so za njihovo proizvodnjo značilne posebnosti, ki so povezane s strogimi zdravstvenimi zahtevami za vzrejo živali in zaradi katerih so potrebne strožje ali posebne zahteve za zdravstveno varstvo živali v zvezi z živalmi darovalkami. Za zagotovitev varnih premikov zarodnega materiala, njihovega pričakovanega visokega zdravstvenega standarda in zaradi upoštevanja nekaterih posebnih uporab bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s podrobnimi zahtevami glede premikov zarodnega materiala nekaterih živalskih vrst, posebnimi zahtevami, kot so na primer njihovi premiki v znanstvene namene, in odstopanji od obveznosti glede veterinarskih spričeval. (124) Proizvodi živalskega izvora lahko pomenijo tveganje za širjenje prenosljivih živalskih bolezni. Zahteve glede varnosti hrane za proizvode živalskega izvora, določene v zakonodaji Unije, zagotavljajo dobro higiensko prakso in zmanjšujejo tveganja za zdravje živali pri takih proizvodih. Vendar pa bi bilo treba v tej uredbi v nekaterih primerih določiti posebne ukrepe za zdravstveno varstvo živali, na primer ukrepe za obvladovanje bolezni in ukrepe v nujnih primerih, da bi se preprečilo širjenje živalskih bolezni s proizvodi živalskega izvora. Za zagotovitev varnih premikov proizvodov živalskega izvora v teh posebnih primerih bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi s podrobnimi pravili za premike proizvodov živalskega izvora, povezanimi s sprejetimi ukrepi za obvladovanje bolezni, obveznostmi glede veterinarskih spričeval in odstopanji od navedenih pravil, kadar s temi premiki povezana tveganja in ukrepi za zmanjševanje tveganja to dopuščajo. (125) Kadar države članice sprejmejo nacionalne ukrepe glede premikov živali in zarodnega materiala ali se na svojem ozemlju odločijo sprejeti nacionalne ukrepe za omejevanje učinka prenosljivih živalskih bolezni, ki niso bolezni s seznama, navedeni nacionalni ukrepi ne bi smeli posegati v pravila o notranjem trgu iz zakonodaje Unije. Zato je primerno določiti okvir za take nacionalne ukrepe in zagotoviti, da ti ukrepi ostanejo znotraj meja, dovoljenih v pravu Unije. (126) Registracija in odobritev obratov akvakulture sta potrebni, da lahko pristojni organi izvajajo ustrezno spremljanje ter preprečujejo, nadzirajo in izkoreninijo prenosljive živalske bolezni. Direktiva 2006/88/ES določa, da morajo biti odobreni vsi obrati, ki premikajo vodne živali. Navedeni sistem odobritve bi moral biti ohranjen tudi v tej uredbi, kljub temu, da so v tej uredbi za ta sistem odobritve v nekaterih uradnih jezikih EU uporabljeni drugi izrazi kot v Direktivi 2006/88/ES. (127) Pri zakolu in predelavi živali iz akvakulture, za katere veljajo ukrepi za obvladovanje bolezni, se lahko širijo prenosljive živalske bolezni, na primer zaradi iztoka, ki vsebuje patogene, ki se odvajajo iz obratov za predelavo. Zato je treba odobriti predelovalne obrate, ki izpolnjujejo ukrepe za zmanjšanje tveganja za tak zakol in predelavo. V tej uredbi bi bilo zato treba določiti pravila za odobritev obratov za predelavo ribiških proizvodov za namen obvladovanja bolezni. (128) Zaradi zagotavljanja dostopa javnosti do posodobljenih informacij o registriranih in odobrenih obratih bi moral pristojni organ vzpostaviti in voditi tak register. V skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z informacijami, ki jih je treba navesti v registrih obratov akvakulture, ter zahtevami glede vodenja evidence za obrate akvakulture in prevoznike. (129) Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje pravil iz te uredbe o registraciji in odobritvi obratov akvakulture in obratov za predelavo ribiških proizvodov za namen obvladovanja bolezni, vodenju evidence ter registrih obratov, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev pravil o obveznostih predložitve informacij, odstopanjih in drugih izvedbenih pravilih ter obliki in operativnih specifikacijah registrov in evidenc. (130) Ker v večini primerov ni mogoče posamično opredeliti vodnih živali, je vodenje evidence v obratih akvakulture, obratih za predelavo ribiških proizvodov za namen obvladovanja bolezni in pri prevoznikih bistveno orodje za zagotavljanje sledljivosti vodnih živali. Evidence so prav tako koristne za spremljanje zdravstvenega stanja v obratih. (131) Podobno kot za kopenske živali je tudi za premike vodnih živali nujno določiti usklajena pravila, vključno s pravili o veterinarskih spričevalih in obveščanju o premikih. (132) Direktiva 2006/88/ES določa pravila za premike vodnih živali, ki se v enaki meri uporabljajo za premike znotraj držav članic in med državami članicami. Glavni in odločilni dejavnik pri pravilih o premikih vodnih živali je zdravstveni status namembnih držav članic, območij in kompartmentov v zvezi z boleznimi s seznama. (133) Enak sistem bi morala določati tudi ta uredba. Vendar pa bi bilo treba vpeljati nekaj prilagoditev in dodatno prožnost, s katerimi bi države članice spodbudili k izboljšanju zdravstvenega statusa populacij vodnih živali. (134) Za zagotovitev nadzora premikov vodnih živali bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z ukrepi za preprečevanje bolezni, ki se uporabljajo pri prevozu, posebnimi pravili glede premikov nekaterih kategorij vodnih živali za različne namene, posebnimi zahtevami ali odstopanji glede nekaterih vrst premikov, kot so premiki v znanstvene namene, in dodatnimi zahtevami za premike prostoživečih vodnih živali. (135) Da bi se zagotovila možnost začasnih odstopanj in posebnih zahtev za premike vodnih živali, kjer pravila o premikih iz te uredbe niso zadostna ali primerna za omejitev širjenja nekaterih bolezni s seznama, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev začasnih posebnih pravil o premikih ali odstopanj. (136) Proizvodnja akvakulture Unije se glede na vrste in proizvodne sisteme zelo razlikuje, te razlike pa hitro naraščajo. Zaradi tega je treba včasih na ravni držav članic sprejeti nacionalne ukrepe za bolezni, ki niso obravnavane kot bolezni s seznama v skladu s to uredbo. Vendar pa bi morali biti taki nacionalni ukrepi upravičeni, nujni in v skladu z zastavljenimi cilji. Poleg tega ne bi smeli vplivati na premike živali med državami članicami, razen če je to nujno zaradi preprečevanja vnosa bolezni ali obvladovanja širjenja bolezni. Nacionalne ukrepe, ki vplivajo na trgovino med državami članicami, bi bilo treba odobriti in redno pregledovati na ravni Unije. (137) Trenutno se bolezni s seznama le v omejenem obsegu nanašajo na živalske vrste, ki v tej uredbi niso opredeljene kot kopenske in vodne, na primer na plazilce, dvoživke, insekte in druge. Zato ni primerno zahtevati, da se vse določbe te uredbe uporabljajo za navedene živali. Če pa bi bilo treba na seznam vključiti bolezen, ki se ne nanaša na kopenske in vodne živalske vrste, bi se morale ustrezne zahteve za zdravstveno varstvo živali iz te uredbe uporabljati za navedene vrste, da se zagotovi sprejetje ustreznih in sorazmernih ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni. (138) Da se zagotovi možnost določitve pravil o premikih za navedene živali, ki v tej uredbi niso opredeljene kot kopenske ali vodne živali in njihov zarodni material ali iz njih pridobljeni živalski proizvodi, kadar je to potrebno zaradi tveganja, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov v zvezi z registracijo in odobritvijo obratov, vodenjem evidence in registri, zahtevami za identifikacijo, registracijo in sledljivost premikov ter obveznostmi glede veterinarskih spričeval, lastnih deklaracijskih dokumentov, obveščanja o premikih živali in zarodnega materiala in proizvodov iz navedenih živalskih vrst. (139) Kadar je treba zagotoviti enotne pogoje za izvajanje zahtev za zdravstveno varstvo živali za navedene druge živalske vrste in zarodni material ter iz njih pridobljene živalske proizvode, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev podrobnih pravil o teh zahtevah. (140) Za preprečevanje vnosa bolezni s seznama in porajajočih se bolezni v Unijo je treba določiti učinkovita pravila o vstopu v Unijo živali, zarodnega materiala in proizvodov živalskega izvora, ki lahko prenašajo take bolezni. (141) Zahteve za vstop živali in proizvodov v Unijo bi morale biti v skladu z zahtevami za premike živali in proizvodov iste kategorije in vrste in z istim namenom uporabe v Uniji. (142) Za zagotovitev, da so živali, zarodni material in proizvodi živalskega izvora iz tretjih držav ali ozemelj v skladu z zahtevami za zdravstveno varstvo živali, ki so enakovredna tistim iz zakonodaje Unije, jih morajo pristojni organi tretjih držav ali ozemelj, ki izvažajo v Unijo, ustrezno nadzirati. Po potrebi bi bilo treba pred odobritvijo vstopa takih živali, zarodnega materiala ali proizvodov živalskega izvora preveriti zdravstveni status tretje države ali območja porekla. Zato bi bilo treba samo tretjim državam in ozemljem, ki lahko dokažejo, da izpolnjujejo standarde za zdravstveno varstvo živali za vstop živali in proizvodov v Unijo, dovoliti izvoz živali in proizvodov v Unijo in jih vključiti na seznam za ta namen. (143) Za nekatere vrste in kategorije živali, zarodnega materiala in proizvodov živalskega izvora niso bili v aktih Unije, sprejetih pred datumom sprejetja te uredbe, določeni seznami Unije tretjih držav in ozemelj, iz katerih je dovoljen vstop v Unijo. V navedenih primerih in do sprejetja pravil v skladu s to uredbo bi moralo biti državam članicam dovoljeno določiti, iz katerih držav in ozemelj lahko na njihova ozemlja vstopajo navedene živali, zarodni material in proizvodi živalskega izvora. Pri tem bi morale države članice upoštevati merila iz te uredbe za sezname tretjih držav in ozemelj. (144) Za zagotovitev, da so zahteve za zdravstveno varstvo živali za vstop v Unijo iz te uredbe izpolnjene in so v skladu s kodeksi zdravstvenega varstva živali OIE, bi moralo vse živali, zarodni material in proizvode živalskega izvora, ki vstopajo v Unijo, spremljati veterinarsko spričevalo, ki ga izda pristojni organ tretje države ali ozemlja porekla in ki potrjuje, da so bile izpolnjene vse zahteve glede zdravstvenega varstva živali za vstop v Unijo. Vendar bi bilo treba dovoliti odstopanje od tega pravila za blago, ki pomeni nizko tveganje za zdravje živali. (145) Veterinarska spričevala so lahko samostojna, vendar so v zakonodaji Unije pogosto zahtevana tudi spričevala za druge namene, na primer za potrjevanje izpolnjevanja zahtev glede javnega zdravja, dobrobiti živali ali zdravstvene ustreznosti proizvodov. To je treba upoštevati. Za zmanjšanje upravnega bremena in stroškov bi moralo biti v navedena veterinarska spričevala mogoče vključiti tudi informacije, ki so potrebne v skladu z zakonodajo Unije na področju varnosti hrane in krme. (146) Bolezni se lahko širijo tudi na druge načine, ne le z živalmi, zarodnim materialom, proizvodi živalskega izvora, živalskimi stranskimi proizvodi in pridobljenimi proizvodi. Širijo se lahko tudi prek vozil, zabojnikov za prevoz, sena, slame, rastlinskih proizvodov, materialov, ki so bili morda v stiku z okuženimi živalmi, in opreme. Po potrebi bi bilo treba sprejeti ukrepe za preprečitev teh poti prenosa bolezni na navedene načine. (147) Da se zagotovijo ustrezno podrobne zahteve za vstop v Unijo, bi bilo treba Komisiji v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije podeliti pooblastilo za sprejetje aktov, ki dopolnjujejo in spreminjajo merila za vključitev tretjih držav in ozemelj na seznam, merila za umik ali začasni umik z navedenega seznama, ter aktov, ki dopolnjujejo pravila za odobritev obratov v tretjih državah in ozemljih, vključno z odstopanji od njih, zahteve za zdravstveno varstvo živali za vstop v Unijo pošiljk iz tretjih držav ali ozemelj, vsebino veterinarskih spričeval in zahteve za zdravstveno varstvo živali glede prenašalcev bolezni, drugega materiala, prevoznih sredstev in opreme, s katerimi se lahko prenašajo živalske bolezni. (148) Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje zahtev za zdravstveno varstvo živali pri vstopu v Unijo pošiljk živali, zarodnega materiala in proizvodov živalskega izvora, bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila, da med drugim določi pravila o seznamu tretjih držav in ozemelj, iz katerih je dovoljen vstop v Unijo živali, zarodnega materiala in proizvodov živalskega izvora ter vzorčnih veterinarskih spričevalih. (149) Pretekle izkušnje so pokazale, da je treba ob izbruhu hude bolezni v državah članicah ali v tretjih državah ali ozemljih, iz katerih živali ali proizvodi vstopajo v Unijo, takoj sprejeti ukrepe za preprečevanje in obvladovanje bolezni, da se omejita njen vnos in širjenje. Med take nujne primere lahko sodijo izbruh bolezni s seznama ali porajajoče se bolezni ali druge nevarnosti za zdravje živali. V zvezi s tem bi bilo treba pojasniti, katere skupine ukrepov za preprečevanje in obvladovanje bolezni iz te uredbe se lahko uporabijo v primeru pojava bolezni s seznama ali porajajoče se bolezni ali nevarnosti. V vseh teh primerih je bistveno, da se ukrepi sprejmejo v zelo kratkem času in brez odlašanja. Ker bi taki ukrepi omejili premike v Uniji ali vnos v Unijo, bi jih bilo treba po možnosti izvajati na ravni Unije. (150) Za zagotovitev učinkovitih in hitrih odzivov na nepričakovana tveganja bi bilo treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila za določitev ukrepov v nujnih primerih. (151) V ustrezno utemeljenih primerih, ki se med drugim nanašajo na vključitev bolezni in vrst na seznam, na bolezni s seznama, za katere bi morala veljati skupina pravil za preprečevanje in obvladovanje bolezni, na dopolnjevanje zalog, dobavo, shranjevanje, dostavo in druge postopke, povezane z bankami antigenov, cepiv in diagnostičnih regentov Unije, na določanje posebnih začasnih ukrepov za obvladovanje bolezni in odstopanj, na posebna začasna pravila za premike kopenskih in vodnih živali, na ukrepe v nujnih primerih in na vključitev tretjih držav in ozemelj na seznam za vstop v Unijo, bi morala Komisija sprejeti izvedbene akte, ki se začnejo takoj uporabljati. (152) Ta uredba določa splošna in posebna pravila za preprečevanje in obvladovanje prenosljivih živalskih bolezni ter zagotavlja usklajen pristop k zdravju živali po vsej Uniji. Na nekaterih področjih, kot so splošne odgovornosti za zdravstveno varstvo živali, obveščanje, spremljanje, registracija in odobritev ali sledljivost, bi moralo biti državam članicam dovoljeno sprejeti dodatne ali strožje nacionalne ukrepe ali bi se jih k temu moralo spodbujati. Vendar pa bi morali biti taki nacionalni ukrepi dovoljeni le, če ne ogrožajo ciljev zdravja živali iz te uredbe, če niso v nasprotju s pravili iz te uredbe in če ne omejujejo premikov živali in proizvodov med državami članicami, razen če to ni nujno za preprečitev vnosa bolezni ali za obvladovanje širjenja bolezni. (153) Za nacionalne ukrepe iz uvodne izjave 152 bi se moral uporabljati poenostavljen postopek obveščanja, da bi se zmanjšalo upravno breme. Izkušnje so pokazale, da je splošni postopek obveščanja iz Direktive 98/34/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. junija 1998 o določitvi postopka za zbiranje informacij na področju tehničnih standardov in tehničnih predpisov o storitvah informacijske družbe[33] pomembno orodje za usmerjanje in izboljšanje kakovosti nacionalnih tehničnih predpisov v smislu večje preglednosti, jasnosti in učinkovitosti na neusklajenih ali delno usklajenih področjih. Zato je primerno, da se uporablja ta splošni postopek obveščanja iz Direktive 98/34/ES. (154) Trenutno so pravila Unije za zdravstveno varstvo živali določena v naslednjih aktih Evropskega parlamenta in Sveta ter v naknadnih aktih Komisije, sprejetih v skladu z njimi: – Direktiva Sveta 64/432/EGS z dne 26. junija 1964 o problemih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki vplivajo na trgovino z govedom in prašiči znotraj Skupnosti[34] – Direktiva Sveta 77/391/EGS z dne 17. maja 1977 o uvedbi ukrepov Skupnosti za izkoreninjenje bruceloze, tuberkuloze in levkoze pri govedu[35]; – Direktiva Sveta 78/52/EGS z dne 13. decembra 1977 o merilih Skupnosti v zvezi z nacionalnimi načrti za pospešeno izkoreninjenje bruceloze, tuberkuloze in enzootske levkoze pri govedu[36]; – Direktiva Sveta 88/407/EGS z dne 14. junija 1988 o zahtevah za zdravstveno varstvo živali, ki veljajo za promet med državami članicami Evropske skupnosti in za uvoz semena domačih živali iz vrst govedi[37]; – Direktiva Sveta 80/1095/EGS z dne 11. novembra 1980 o določitvi pogojev, s katerimi se doseže in ohrani, da je ozemlje Skupnosti prosto klasične prašičje kuge[38]; – Direktiva Sveta 82/894/EGS z dne 21. decembra 1982 o prijavljanju živalskih bolezni v Skupnosti[39]; – Direktiva Sveta 89/556/EGS z dne 25. septembra 1989 o pogojih za zdravstveno varstvo živali, ki urejajo trgovanje znotraj Skupnosti in uvoz iz tretjih držav za zarodke domačih živali vrste goveda[40]; – Direktiva Sveta 90/429/EGS z dne 26. junija 1990 o zahtevah za zdravstveno varstvo živali, ki veljajo za promet znotraj Skupnosti in za uvoz semena domačih prašičev[41]; – Direktiva Sveta 91/68/EGS z dne 28. januarja 1991 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki urejajo trgovanje znotraj Skupnosti z ovcami in kozami[42]; – Odločba Sveta 91/666/EGS dne 11. decembra 1991 o uvedbi zalog cepiva Skupnosti proti slinavki in parkljevki[43]; – Direktiva Sveta 92/35/EGS z dne 29. aprila 1992 o pravilih za obvladovanje in ukrepih za zatiranje konjske kuge[44]; – Direktiva Sveta 92/65/EGS z dne 13. julija 1992 o zahtevah zdravstvenega varstva živali za trgovino in za uvoz v Skupnost živali, semena, jajčnih celic in zarodkov, za katere ne veljajo zahteve zdravstvenega varstva živali, določene v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) k Direktivi 90/425/EGS[45]; – Direktiva Sveta 92/66/EGS z dne 14. julija 1992 o uvedbi ukrepov Skupnosti za nadzor atipične kokošje kuge[46]; – Direktiva Sveta 92/118/EGS z dne 17. decembra 1992 o zahtevah zdravstvenega varstva živali in javnozdravstvenega varstva, ki urejajo trgovino in uvoz v Skupnost za izdelke, ki niso predmet navedenih zahtev, določenih v posebnih pravilih Skupnosti iz Priloge A(I) Direktive 89/662/EGS, glede povzročiteljev bolezni pa v Direktivi 90/425/EGS[47]; – Direktiva Sveta 92/119/EGS z dne 17. decembra 1992 o splošnih ukrepih Skupnosti za nadzor nad določenimi živalskimi boleznimi in o posebnih ukrepih v primeru vezikularne bolezni prašičev[48]; – Odločba Sveta 95/410/ES z dne 22. junija 1995 o določitvi pravil za mikrobiološko preizkušanje z vzorčenjem v matični ustanovi perutnine za zakol, namenjene na Finsko in Švedsko[49]; – Direktiva Sveta 2000/75/ES z dne 20. novembra 2000 o določitvi posebnih določb za boj zoper in izkoreninjenje bolezni modrikastega jezika[50]; – Odločba Sveta 2000/258/ES z dne 20. marca 2000 o imenovanju posebnega inštituta, pristojnega za uvajanje meril, ki so potrebna za standardizacijo seroloških testov za nadzorovanje učinkovitosti cepiva proti steklini[51]; – Uredba (ES) št. 1760/2000 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 820/97[52]; – Direktiva Sveta 2001/89/ES z dne 23. oktobra 2001 o ukrepih Skupnosti za nadzor nad klasično prašičjo kugo[53]; – Direktiva Sveta 2002/60/ES z dne 27. junija 2002 o določitvi posebnih ukrepov za nadzor nad afriško prašičjo kugo in o spremembi Direktive 92/119/EGS v zvezi z nalezljivo ohromelostjo prašičev in afriško prašičjo kugo[54]; – Direktiva Sveta 2002/99/ES z dne 16. decembra 2002 o predpisih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki urejajo proizvodnjo, predelavo, distribucijo in uvoz proizvodov živalskega izvora, namenjenih prehrani ljudi[55]; – Direktiva Sveta 2003/85/ES z dne 29. septembra 2003 o ukrepih Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke in razveljavitvi Direktive 85/511/EGS in odločb 89/531/EGS in 91/665/EGS ter o spremembi Direktive 92/46/EGS[56]; – Uredba (EU) št. XXX/XXXX Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o nekomercialnih premikih hišnih živali in o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 998/2003 [Publication office][57]; – Uredba Sveta (ES) št. 21/2004 z dne 17. decembra 2003 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo ovc in koz ter o spremembi Uredbe (ES) št. 1782/2003 in direktiv 92/102/EGS in 64/432/EGS[58]; – Direktiva Sveta 2004/68/ES z dne 26. aprila 2004 o določitvi predpisov v zvezi z zdravstvenim varstvom živali za uvoz v Skupnost in tranzit skozi Skupnost nekaterih živih parkljarjev, o spremembi direktiv 90/426/ES in 92/65/EGS ter razveljavitvi Direktive 72/462/EGS[59]; – Direktiva Sveta 2009/156/ES z dne 30. novembra 2009 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki ureja premike in uvoz kopitarjev iz tretjih držav[60]; – Direktiva Sveta 2005/94/ES z dne 20. de