POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

o vprašanju učinkov odstopa ali subrogacije terjatve nasproti tretjim osebam in o vprašanju prednosti terjatve, ki je predmet odstopa ali subrogacije, pred pravico druge osebe

UVOD

1.1.Odstop terjatev z vidika unije kapitalskih trgov

V akcijskem načrtu za unijo kapitalskih trgov je bilo sklenjeno, da kljub znatnemu napredku v zadnjih desetletjih pri razvoju enotnega trga za kapital še vedno obstajajo številne dolgotrajne in globoko zakoreninjene ovire, ki omejujejo čezmejne naložbe. Ena od opredeljenih ovir izhaja iz razlik v nacionalni obravnavi učinkov odstopa ali subrogacije dolžniških terjatev nasproti tretji osebi, kar povečuje zapletenost uporabe teh instrumentov kot čezmejnega zavarovanja, zlasti kadar se bančni krediti mobilizirajo kot finančno premoženje pri operacijah kreditiranja s strani centralne banke ali v kontekstu listinjenja, in vlagateljem otežuje določanje cene dolžniških instrumentov. Za spodbujanje čezmejnih naložb je v akcijskem načrtu za unijo kapitalskih trgov predvideno, da „bo Komisija [...] predlagala enotne predpise, ki bodo omogočili, da se s pravno gotovostjo določi, katero nacionalno pravo se uporablja za posledice odstopa terjatev tretji osebi“ in da bodo sprejeti ukrepi do leta 2017. Poročilo je prvi korak pri določitvi glavnih problemov v zvezi s pomanjkanjem enotnega pravila o pravu, ki se uporablja za učinke odstopa terjatve nasproti tretji osebi in prednostni vrstni red odstopljene terjatve, ter možnih pristopov, ki se lahko uporabijo za odpravo teh problemov.

1.2.Pojem odstopa terjatev

Odstop terjatev je pravni mehanizem, ki omogoča tako preproste prenose terjatev z ene osebe na drugo kot tudi zapletene finančne operacije, ki se uporabljajo za financiranje poslovne dejavnosti podjetij, kot so dogovori o finančnem zavarovanju, odkup terjatev in listinjenje. V osnovi je to mehanizem, s katerim upnik (odstopnik) svojo terjatev do dolžnika prenese na drugo osebo (prevzemnika). Primeri tipičnih poslov odstopa so navedeni spodaj (točka 2.1).

Ob vse večji medsebojni povezanosti nacionalnih trgov odstop terjatve pogosto vključuje čezmejni element, ki lahko povzroči kolizijo v zvezi s pravom, ki se uporablja. Pravna varnost glede tega, katero pravo se uporablja za različna zadevna razmerja, je izjemno pomembna za nemoten postopek odstopa terjatve. Večja pravna varnost povečuje dostopnost čezmejnega kapitala in kreditiranja po ugodnejših stopnjah, kar je zlasti ugodno za mala in srednja podjetja (MSP), dolgoročno pa za lažji čezmejni pretok blaga, storitev in kapitala.

1.3.Obstoječa zakonodaja EU

V Evropski uniji je bil cilj povečanja pravne varnosti na področju odstopa terjatev obravnavan z uskladitvijo kolizijskih pravil v Uredbi (ES) št. 593/2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (v nadaljnjem besedilu: Uredba Rim I). Ta pravila določajo, da razmerje med odstopnikom in prevzemnikom v okviru prostovoljnega odstopa ali pogodbene subrogacije terjatve do dolžnika ureja pravo, ki se uporablja za pogodbo o odstopu. Cilj usklajenih pravil je tudi zaščititi dolžnika, katerega terjatev je bila odstopljena, z zagotovitvijo, da prevzemniku ne bo dolgoval več, kot je dolgoval upniku/odstopniku. Pravo, ki se uporablja za terjatev, ki je predmet odstopa, tj. edino pravo, katerega uporabo lahko razumno pričakuje dolžnik, bo posledično urejalo tudi razmerje med prevzemnikom in dolžnikom, prenosljivost terjatve, pogoje, pod katerimi se lahko odstop uveljavlja nasproti dolžniku, ter vprašanje, ali je dolžnik izpolnil svoje obveznosti. Vendar v obstoječi ureditvi manjka pomemben element, ki zadeva vprašanje, katero pravo ureja učinke odstopa nasproti tretjim osebam. To vprašanje je ključno za zagotovitev pravne varnosti v čezmejnih operacijah odstopa terjatev.

S tem poročilom je izpolnjena pravna obveznost iz člena 27(2) Uredbe Rim I, v katerem se zahteva, da Komisija predloži poročilo o vprašanju učinkov odstopa terjatve nasproti tretjim osebam in o vprašanju prednosti odstopljene terjatve pred pravico druge osebe.

1.4.Posli z vrednostnimi papirji in terjatvami

V načrtu za unijo kapitalskih trgov je izpostavljeno, da poleg negotovosti na področju odstopov terjatev podobna negotovost obstaja tudi pri čezmejnih poslih z vrednostnimi papirji. Tako vrednostni papirji kot terjatve se namreč uporabljajo v podobnih finančnih poslih, kot je finančno zavarovanje.

Na področju zakonodaje o vrednostnih papirjih je bila sprejeta sektorska zakonodaja, ki vključuje kolizijska pravila za zmanjšanje sistemskega tveganja pri plačilih in sistemih poravnave vrednostnih papirjev, za omejitev kreditnega tveganja pri finančnih poslih z zagotovitvijo zavarovanja v obliki denarja, finančnih instrumentov in kreditnih terjatev ali za uveljavitev lastniških pravic v primeru reorganizacije in prenehanja kreditnih institucij. Ta specifična pravila se uporabljajo v državah članicah EU in se sklicujejo na pravo države, v kateri se nahaja register, zadevni račun ali centralni depotni sistem. Vendar so se ta pravila različno prenesla ali se različno uporabljajo po državah članicah. To vodi do pravne negotovosti in dodatnih stroškov, ki lahko ustvarijo ovire za nemoten potek finančnih operacij na notranjem trgu.

Na področju vrednostnih papirjev prav tako še ni bil določen splošen pristop k vprašanju kolizije zakonov. Prav tako na ravni EU še ni bilo usklajeno materialno pravo o vrednostnih papirjih kljub nedavnemu razvoju zakonodaje EU na področju infrastrukture finančnih trgov, vključno z uredbo o infrastrukturi evropskega trga (EMIR), uredbo o centralnih depotnih družbah (CSDR) in MiFID II/MiFIR, ter kljub delu, ki poteka že nekaj let.

Glede na podobne cilje, ki jih lahko imajo posli s terjatvami in vrednostnimi papirji, bi bila morda koristna koordinacija pri razvoju kolizijskih pravil za obe vrsti poslov. To je še pomembneje zaradi tega, ker razlika med „terjatvijo“ in „vrednostnim papirjem“ v praksi ni vedno jasna.

1.5.Mednarodni instrumenti

Problematika kolizije zakonov pri poslih s terjatvami in vrednostnimi papirji se obravnava na mednarodni ravni. Leta 2001 je bila sprejeta konvencija Združenih narodov o odstopu terjatev v mednarodni trgovini. Do zdaj še ni začela veljati. Njena načela so bila vključena v zakonodajni vodnik o zavarovanih poslih Komisije Združenih narodov za mednarodno trgovinsko pravo (UNCITRAL) iz leta 2007. Haaška konvencija iz leta 2006 o pravu, ki se uporablja za nekatere pravice v zvezi z vrednostnimi papirji, ki se nahajajo pri posredniku, prav tako še ni začela veljati.

1.6.Zunanja študija in posvetovanja