1. UVOD

Voditelji držav ali vlad Evropske unije in turški predsednik vlade so 7. marca 2016 razpravljali o odnosih med EU in Turčijo ter o napredku pri izvajanju skupnega akcijskega načrta.

Dogovorili so se, da je treba z odločnim ukrepanjem prekiniti poti, po katerih poteka tihotapljenje ljudi, razbiti poslovni model tihotapcev, zaščititi naše zunanje meje ter končati migracijsko krizo v Evropi. Poudarili so potrebo po prekinitvi povezave med vkrcanjem na čolne in možnostjo, da bi ostali v Evropi.

Operacija Nata v Egejskem morju je pomemben element v teh prizadevanjih, ena od njenih nalog pa bo odkrivanje morebitnih dejavnosti tihotapljenja ljudi in obveščanje turških organov v realnem času. Sodelovanje med operacijo Nata in agencijo Frontex bo ključnega pomena pri zajezitvi toka migrantov brez urejenega statusa.

Voditelji so toplo pozdravili dodatne predloge Turčije za zmanjšanje neenakomernega toka migrantov s Turčije v EU in se dogovorili, da bodo s Turčijo sodelovali na podlagi sklopa šestih načel. Predsednik Evropskega sveta je bil pozvan, naj pred marčevskim zasedanjem Evropskega sveta te predloge nadgradi in njihove podrobnosti doreče s Turčijo. To sporočilo določa, kako bi bilo treba nadgraditi teh šest načel, da bi izkoristili ves potencial sodelovanja med EU in Turčijo, pri čemer je treba upoštevati evropsko in mednarodno pravo.

Poleg skupnih evropskih rešitev in celovitega izvajanja evropske agende o migracijah je sodelovanje med EU in Turčijo ključnega pomena za učinkovit odziv na izziv, ki ga predstavljajo begunci in migranti.

Ta skupna prizadevanja za obravnavanje beguncev so del našega širšega dogovora s Turčijo kot državo kandidatko in strateško partnerico.

2. ŠEST NAČEL ZA DODATEN RAZVOJ SODELOVANJA MED EU IN TURČIJO NA PODROČJU OBVLADOVANJA MIGRACIJSKE KRIZE

2.1 Vrnitev vseh novih migrantov brez urejenega statusa, ki iz Turčije prehajajo na grške otoke

Vrnitev vseh novih migrantov brez urejenega statusa in prosilcev za azil iz Grčije v Turčijo je bistvena komponenta za razbitje vzorca, po katerem begunci in migranti plačujejo tihotapcem ter tvegajo svoja življenja. Očitno je, da se lahko vrnitve, tako tistih, ki potrebujejo mednarodno zaščito, kot tudi tistih, ki je ne, izvajajo samo v skladu z zaščitnimi ukrepi za zaščito beguncev, ki jih uvajata mednarodno pravo in pravo EU. Poleg tega bi morale te vrnitve glede na obseg trenutnih tokov med Turčijo in Grčijo veljati za začasen in izreden ukrep, ki je potreben za odpravo trpljenja ljudi in ponovno vzpostavitev javnega reda, podpreti pa bi ga bilo treba tudi z ustreznim operativnim okvirom.

Pred kratkim je bil dosežen napredek na področju ponovnega sprejema migrantov brez urejenega statusa in prosilcev za azil, ki ne potrebujejo mednarodne zaščite, pri čemer naj bi te migrante in prosilce ponovno sprejela Turčija na podlagi dvostranskega sporazuma o ponovnem sprejemu med Grčijo in Turčijo. Nove določbe o vrnitvah bi morale temeljiti na tem napredku. Za hitre in učinkovite vrnitve bi bile skupno odgovorne vse strani.

Pravna jamstva za vračanje oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, v Turčijo

Vse migrante brez urejenega statusa in prosilce za azil, ki na novo prihajajo v Grčijo, je treba v Turčijo vrniti v skladu z evropskim in mednarodnim pravom. To je temeljna zahteva, ki izhaja iz Evropske konvencije o človekovih pravicah in Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, v katerih je določeno, da je treba vsak primer obravnavati individualno. V tem smislu direktiva o azilnih postopkih določa posebne pravne in procesne parametre, ki jih je treba spoštovati. Zaradi tega ni mogoče izvajati enotne politike vračanja za vse, saj bi bilo to v nasprotju s temi pravnimi zahtevami.

Navedena direktiva priznava, da je mogoče v določenih okoliščinah uporabiti hitri postopek, po katerem vsebine prošnje ni treba preučiti. Namesto tega se v teh primerih prošnje za azil lahko štejejo za nedopustne, zlasti če je mogoče pričakovati, da bi jih preučila ali zadostno zaščito zagotovila druga država. To bi veljalo, če bi na primer oseba že bila priznana kot begunec ali bi sicer uživala zadostno zaščito v „prvi državi azila“ ali če bi oseba prišla v EU iz „varne tretje države“, ki bi kljub temu, da oseba v tej državi ni bila deležna zaščite, lahko zagotovila učinkovit dostop do zaščite.

V skladu z določbami direktive o azilnih postopkih je treba spoštovati več zaščitnih ukrepov. Z osebo, ki je vložila prošnjo za azil v Grčiji, bi bilo treba po ustreznem evidentiranju in identifikaciji v skladu s pravili EU opraviti osebni razgovor, kadar pristojni organ meni, da posameznik spada v eno od teh kategorij nedopustnosti. Tako je mogoče opraviti pregled in ugotoviti, ali obstajajo kakšne posebne okoliščine. Vložnik ima tudi pravico do pritožbe proti odločbi o nedopustnosti. V primeru „prve države azila“ se merilo nedopustnosti poleg priznanja statusa begunca lahko uporabi tudi, če oseba v tej državi uživa „zadostno zaščito“. V primeru „varne tretje države“ pa direktiva o azilnih postopkih opredeljuje pogoje, ki jih morata izpolnjevati tako zadevna tretja država kot tudi zadevna oseba. Pred vrnitvijo osebe, ki potrebuje mednarodno zaščito, morajo biti države članice prepričane, da bo tretja država spoštovala sklop standardov v zvezi s temeljnimi pravicami in nediskriminacijo ter upoštevala mednarodno pravo.

Zdi se, da bi bilo za izvajanje teh določb treba spremeniti tako grško kot tudi turško domačo zakonodajo. Kar zadeva Grčijo, se to nanaša na status Turčije kot „varne tretje države“ in bo vključevalo več podrobnih procesnih pravil na področjih, kot so pritožbeni postopki. Kar zadeva Turčijo, to velja za področja, kot so podaljšanje statusa začasne zaščite za Sirce, ki so odšli iz Turčije, dostop do učinkovitih azilnih postopkov za vse osebe, ki potrebujejo mednarodno zaščito, kakor se je Turčija zavezala v skupnem akcijskem načrtu EU in Turčije, ter zagotovitev zaščite v skladu z Ženevsko konvencijo tistim, ki niso iz Sirije, zlasti tistim, ki se v Turčijo vrnejo.

Če se ugotovi, da je prošnja za azil nedopustna ali neutemeljena, se lahko oseba vrne na podlagi veljavnega sporazuma o ponovnem sprejemu. Turčija bi morala v vseh primerih spoštovati načelo nevračanja v skladu s svojimi veljavnimi mednarodnimi obveznostmi.

Če bosta Grčija in Turčija te zaščitne ukrepe spoštovali, se bo ta program izvajal v skladu z evropskim in mednarodnim pravom.