SL Uradni list Evropske unije C 345/24

Objava vloge v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

2013/C 345/12

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper vlogo.

ENOTNI DOKUMENT

UREDBA SVETA (ES) št. 510/2006

o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (2)

„ELBE-SAALE HOPFEN“

ES št.: DE-PGI-0005-01071-13.12.2012

ZGO ( X ) ZOP ( )

1. Ime

„Elbe-Saale Hopfen“

2. Država članica ali tretja država

Nemčija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.8 Ostali proizvodi iz Priloge I k Pogodbi (začimbe itd.)

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz 1. točke

Biologija rastlin:

hmelj (Humulus lupulus L.) spada v rod koprivovk (urticacea) in družino konopljevk (Cannabacea). Je dvodomna trajnica z enospolnimi cvetovi; to pomeni, da se na vsaki rastlini razvije ali samo žensko ali samo moško socvetje. Pri gojenju hmelja za uporabo so pomembne le ženske rastline, saj samo te tvorijo tako imenovane hmeljeve storžke. Hmeljev storžek sestavljajo predlisti, krovni listi, vretence storžka in pecelj storžka. Na korenu predlistov so majhne rumene kroglice. Žlezne luske vsebujejo tako imenovano hmeljevo moko (lupulin), pomembno za pivovarsko industrijo.

Izdelki:

zaščita v skladu z Uredbo (EU) št. 1151/2012, ki se zahteva za označbo hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale, se nanaša izključno na posušene ženske hmeljeve storžke in iz njih predelane proizvode v obliki hmeljevih briketov tipov 90 in 45 ter hmeljne izvlečke s CO2 in etanolom. Pri tem gre za nadaljnjo predelavo surovega hmelja zaradi:

— nižjih stroškov prevoza in skladiščenja,

— boljše sipkosti (briketov) v primerjavi s surovim hmeljem,

— možnosti samodejnega odmerjanja v varilnici in

— boljšega izkoriščanja grenkosti in aromatičnih snovi pri postopku varjenja.

Za konvencionalne hmeljeve izdelke štejejo briketi tipa 90 (iz 100 kg surovega hmelja se izdela 90 kg briketov), z lupulinom obogateni briketi tipa 45 (iz 100 kg surovega hmelja se izdela 45 kg briketov) ter hmeljni izvleček s CO2 in hmeljni izvleček z etanolom. Pri pridobivanju briketov se hmeljevi storžki zmeljejo in z matricami stisnejo v brikete. Za izdelavo z lupulinom obogatenih hmeljevih briketov tipa 45 se zamrznjen surovi hmelj zmelje. Nato pa se s sejanjem odstrani del frakcije storžkov. Pri teh dveh postopkih se hmelju ne dodajajo nobene snovi.

Hmeljni izvleček se pridobi tako, da se s topili, kot sta CO2 ali etanol, iz predhodno izdelanih hmeljevih briketov oziroma surovega hmelja izločijo sestavine. Ekstrakcija hmelja je fizikalni postopek. Topilo se zato pri tem uporabi le kot transportno sredstvo in se ob koncu postopka ponovno dovede v krogotok postopka. Pridobljeni izvlečki čiste smole iz obeh postopkov so zelo stabilni za shranjevanje.

Uporaba:

99 % hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale in proizvodov, ki se iz njega pridobijo s predelavo, se uporabi pri proizvodnji piva. Zaradi grenkosti in aromatičnih snovi (eteričnih olj) vrst hmelja, pridelanih na območju Elbe-Saale, ima posebno vrednost pri varjenju piva.

Na območju Elbe-Saale, ki je trenutno drugo največje območje pridelave hmelja v Nemčiji, se pretežno pridelujejo naslednje grenke vrste:

— Hallertauer Magnum,

— Herkules,

— Hallertauer Taurus,

— Northern Brewer,

— Nugget,

— Hallertauer Merkur.

Na območju Elbe-Saale se pridela tudi nekaj aromatskih vrst, kot sta „Perle“ in „Hallertauer Tradition“.

Značilnosti sestave in kakovosti:

delovna skupina za analizo hmelja pri številnih sveže obranih vrstah hmelja z različnih pridelovalnih območij vsako leto ugotavlja povprečno vrednost alfa kislin. Njihova vsebnost v pridelanih grenkih vrstah je zelo velika. Pri najbolj razširjeni vrsti Hallertauer Magnum je 15-letno povprečje v obdobju 1997–2011 znašalo 13,25 %. Pri aromatski vrsti Perle, obrani na pridelovalnem območju Elbe-Saale, je 10-letno povprečje vsebnosti alfa kislin v obdobju 2003–2012 znašalo 7,35 %. Te vrednosti so ugotovili v laboratorijih kupcev. Velike zaključene površine pridelovalnega območja omogočajo pridelavo visokokakovostnih uravnoteženih serij hmelja.

3.3 Surovine (samo za predelane proizvode)

—

3.4 Krma (samo za proizvode živalskega izvora)

—

3.5 Posebni proizvodni postopki, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Celotna proizvodnja surovega hmelja, vključno s pakiranjem in prvim certificiranjem pridelka, poteka v proizvodnem obratu in s tem na opredeljenem geografskem območju.

3.6 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn.

—

3.7 Posebna pravila za označevanje

—

4. Kratka opredelitev geografskega območja

Geografsko območje, na katerem se sme pridelovati izključno hmelj „Elbe-Saale Hopfen“, obsega naslednje občine, mesta ali v oklepaju navedene kraje ali predele navedenih občin ali mest:

v zvezni deželi Saška: mesto Mügeln, Ostrau, Großweitzschen, mesto Leisnig, Göda, Burkau, Panschwitz-Kuckau, mesto Elstra, mesto Weißenberg, mesto Löbau, Schönau-Berzdorf a. d. Eigen, mesto Bernstadt a. d. Eigen, mesto Grimma, Priestewitz, Klipphausen;

v zvezni deželi Saška-Anhalt: mesto Bernburg (Weddegast), mesto Köthen (Baasdorf), mesto Südliches Anhalt (Edderitz, Großbadegast/Klein Badegast, Prosigk, Maasdorf), Nemsdorf-Görendorf, Obhausen, mesto Querfurt, Salzatal (Beesenstedt), Elsteraue (Rehmsdorf in Spora s krajevnima predeloma Sprossen in Oelsen), Gleina, mesto Zeitz, Kretzschau (Grana, Salsitz), Wetterzeube, Molauer Land (Casekirchen, Molau, Aue);

v zvezni deželi Turingija: Saaleplatte, Kutzleben, mesto Heringen-Helme, mesto Weißensee, občina Gangloffsömmern, Frömmstedt, mesto Großenehrich, Rottleben, mesto Sondershausen, mesto Schkölen, Monstab.

5. Povezanost z geografskim območjem

5.1 Posebnosti geografskega območja

Na območju Elbe-Saale se hmelj prideluje skoraj izključno na izbranih lokacijah, ki so se v več kot 50 letih pridelovanja hmelja dobro obnesle; zanje sta značilni debela plast prsti in koreninski sistem, pri čemer tla spadajo v visok kakovostni razred, vrednosti tal pa znašajo od 60 do 100.

Črna prst na geografskem območju in njej podobna puhlica na območjih Magdeburger Börde, Querfurter Platte in Thüringer Beckens ustvarjata ugodne razmere za pridelovanje hmelja. Zelo primerno območje za pridelavo hmelja je tudi med Leipzigom in Dresdnom z debelo plastjo prsti in blago degradirano svetlo puhlico, kjer je med drugim Lommatzscher Pflege, pa tudi obširne rečne doline z aluvialnimi nanosi.

Podnebje na pridelovalnem območju Elbe-Saale, najsevernejšem pridelovalnem območju v Nemčiji, je v glavnem podobno podnebju na drugih znanih pridelovalnih območjih. Hmelj zaradi severne lege dozori do šest dni pozneje kot južneje v Nemčiji, kar je tudi posledica dolgoletne nizke povprečne temperature tal v vegetacijskem obdobju od marca do avgusta. V primerjavi z drugimi pridelovalnimi območji so dolgoletne srednje vrednosti letne količine padavin nižje (od 450 do 650 l/m2). Zaradi zagotavljanja pridelka se junija, julija in avgusta ob pomanjkanju padavin na trenutno 74 % pridelovalne površine (stanje leta 2011) po potrebi uvede kapljično namakanje.

Napete betonske linijske konstrukcije, ki so na voljo izključno na območju Elbe-Saale, so dodaten dejavnik za zagotavljanje dobave hmelja „Elbe-Saale Hopfen“. Zanje so značilni dolga življenjska doba, nizki stroški popravil, visoka stabilnost in s tem povezana odpornost proti nevihtam.

Hmelj spada med kulture, občutljive za veter, zato je treba ne le izbrati lego, zaščiteno pred vetrom, ampak izkoristiti tudi bližnje naravne goščave ali v preteklosti vzgojene zaščitne gozdne nasade, po potrebi pa posaditi eno- ali dvovrstne hitrorastoče drevesne nasade.

Razdalje med posameznimi obrati za pridelovanje hmelja so razmeroma velike, zato je tveganje za izpad pridelka na veliki površini zaradi toče ali nevihte zmanjšano. Poleg tega podobno prednost za trgovanje kot dodatni pogoj za zagotavljanje dobave s pridelovalnega območja izkazuje fitosanitarni vidik za povzročitelje glivičnih okužb, na primer za uvelost, ki je za zdaj ni mogoče zatirati s kemičnimi sredstvi. Pridelovalno območje Elbe-Saale po zračni liniji meri približno 280 km v smeri vzhod–zahod in približno 85 km v smeri jug–sever. Po njem je trenutno razporejenih 29 obratov za pridelovanje hmelja (stanje leta 2010/11).

Pridelovanje hmelja na območju Elbe-Saale ima več kot tisočletno tradicijo. Prve dokumentirane omembe pridelovanja hmelja na geografskem območju izhajajo iz 11. stoletja. Zakonske določbe za to dejavnost pa obstajajo že od 13. stoletja. Številne navedbe tudi za južni del vzhodne Nemčije izpričujejo bogato kulturo hmeljarstva in tradicionalno trgovanje s hmeljem, na primer na tržnici hmelja v Dresdnu. Prva izčrpna in natančna navodila za pridelovanje hmelja na geografskem območju so se pojavila na začetku 18. stoletja. Posebna kakovost hmelja z geografskega območja je bila poudarjena že leta 1784. Hmelj, ki izvira z geografskega območja, je pridobil veliko prepoznavnost in sloves, ki temelji na poreklu. Za ohranjanje pridobljenega ugleda je bil podobno kot na pridelovalnem območju Spalt že v 16. stoletju uveden pečat za hmelj. Z njim se še danes uradno potrjuje poreklo hmelja s tradicionalnega pridelovalnega območja Elbe-Saale.

O preteklem pridobivanju hmelja na geografskem območju pričajo številna ledinska imena, še ohranjena skladišča in sušilnice hmelja ter dejstvo, da motivi te rastline krasijo grbe številnih krajev. Medtem ko je v 19. stoletju pridelovalna površina za hmelj v treh današnjih zveznih deželah znašala še več kot 1 000 ha, se je do začetka 20. stoletja zmanjšala, tako da so po letu 1934 obirali le še hmelj na vrtovih v okrožju Hildburghausen za tamkajšnje domače pivovarne. S strokovno podporo sosednje Češkoslovaške so leta 1950 znova začeli saditi hmelj. Leta 1964 je (leta 1968 odobrena) grenka vrsta hmelja Northern Brewer, ki izvira iz Velike Britanije, prinesla odločilen napredek. Že leta 1985 so na več kot 80 % takratne pridelovalne površine pridelovali grenki hmelj, in sicer pretežno vrsto Northern Brewer, od leta 1973 pa so dodajali tudi nekaj grenke vrste Bullion. V začetku 90. let 20. stoletja so v pridelavo uvedli grenki hmelj Hallertauer Magnum. Grenke vrste so se doslej pridelovale na vsaj 87 % pridelovalne površine oziroma so pomenile več kot 86 % pridelka, delež grenkih vrst pa ni danes na nobenem drugem pridelovalnem območju v Nemčiji stalno tako velik.

Območje Elbe-Saale s središčem Saalkreis se v zvezi s hmeljem prvič omenja na predavanju na kmetijski šoli Halle-Gröbers leta 1947. Do leta 1957 se pridelek, proizveden na pridelovalnem območju, označuje kot „srednjenemški hmelj“, za izvoz pa kot „hmelj Saale“, ki je bil na sejmu v Leipzigu leta 1966 prvič nagrajen z zlato medaljo. Z vstopom v mednarodni urad za pridelovanje hmelja (Internationales Hopfenbaubüro – IHB) leta 1971 je bilo priznano kot „pridelovalno območje Nemške demokratične republike“. Šele z letom 1990 se je pridelovalno območje poimenovalo „Elbe-Saale“.

Velike in od zasnove do danes v glavnem nespremenjene površine za pridelavo hmelja omogočajo krajša obdobja menjave ter boljšo izkoriščenost strojev in naprav, tako da je mogoče doseči učinkovitejšo obdelavo in oskrbo hmelja. Velike zaključene površine so pomemben pogoj za pridelavo visokokakovostnih uravnoteženih serij hmelja na pridelovalnem območju.

Za tvorjenje lupulina so podnebne razmere zelo pomembne. Za hmelj „Elbe-Saale Hopfen“ je značilno, da se prideluje na opredeljenem območju in v neposredni soseščini znanih vinogradniških območij Saale-Unstrut in Elbtal. Pridelovanje hmelja, ki je bil že v srednjem veku znan kot „vinska trta severa“, je na številnih lokacijah nadomestilo vinogradništvo, saj hmelj potrebuje nekoliko manj toplote.

5.2 Posebnosti proizvoda

Grenki hmelj se zaradi gospodarnosti, izboljšane zaradi višje vsebnosti alfa kislin, pri varjenju piva uporablja predvsem za regulacijo osnovne ravni grenkosti. Na pridelovalnem območju Elbe-Saale se prideluje predvsem grenki hmelj. Do leta 1990 se je na pridelovalnem območju proizvedeni hmelj uporabljal predvsem za pokrivanje lastnih potreb v pivovarnah v Nemški demokratični republiki. Od leta 1990 pa se uporablja v največjih pivovarskih koncernih po vsem svetu.

Čeprav se je hmelj zaradi lastnih potreb v Nemški demokratični republiki komajda kaj izvažal, je njegova kakovost že leta 1970 povsem ustrezala mednarodnim zahtevam.

Pridelovanje hmelja na območju Elbe-Saale je z organizacijo zasedanja znanstvene komisije leta 1974 in XXVIII. kongresom mednarodnega urada za pridelovanje hmelja leta 1980 v Dresdnu dobilo tudi mednarodno priznanje, kajti hektarski donos, dosežen na velikih površinah do 90 ha (leta 1979: 35 stotov), je bil primerljiv s tistim v Zvezni republiki Nemčiji.

S „centralnimi izmenjavami izkušenj“, ki so potekale od leta 1960, so bila pridelovalcem hmelja posredovana nova dognanja in predstavljene tehnične novosti. Ta tradicija se uspešno nadaljuje kot „dan hmelja Elbe-Saale Hopfen“, in sicer je od leta 1996 potekal vsako leto, od leta 2002 pa vsaki dve leti. Zlasti pri lokalnih pivovarnah naj bi se vzbudilo zanimanje za zanje nepogrešljivo surovino iz regije. Od leta 2006 redno poteka izbor kraljice hmelja, ki predstavlja hmelj „Elbe-Saale Hopfen“ na regionalni, nadregionalni in mednarodni ravni.

Za geografsko območje značilni strokovno znanje in izkušnje, povezani s pridelovanjem hmelja, so od začetka leta 1950 do danes dopolnjeni z bogato tradicijo raziskovanja hmelja v Jeni. Leta 2009 je bila v občini Groß Santersleben odprta „informativna hiša o hmelju“ s številnimi zanimivimi informacijami o pridelovalnem območju Elbe-Saale.

Za številne regionalne pivovarne je hmelj s pridelovalnega območja Elbe-Saale postal pojem za kakovost. V nekaterih pivovarnah s pivnico, kot je Bayerischer Bahnhof v Leipzigu, pri varjenju piva uporabljajo surovi hmelj in hmeljeve brikete izključno s pridelovalnega območja Elbe-Saale. Poleg tega pivovarne s sedežem na pridelovalnem območju, kot so Altenburger Brauerei GmbH, Brauerei Landsberg GmbH in Privatbrauerei Schwerter Meißen GmbH, zdaj nabavljajo hmeljeve brikete, ki so bili proizvedeni iz surovega hmelja s pridelovalnega območja. Hmelj „Elbe-Saale Hopfen“ se po vsem svetu pretežno dobavlja prek trgovskih podjetij, in sicer približno 40 % v pivovarne v državah EU (vključno z Nemčijo), dobro polovico pa v tretje države. Svetovni pivovarski koncerni tudi z velikimi homogenimi serijami hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale zagotavljajo trajno visokokakovostno proizvodnjo piva. Pivovarski koncern Radeberger Gruppe KG kot trenutno vodilno podjetje na nemškem trgu piva s podružnicami v skoraj vseh delih Nemčije nabavlja na primer hmeljeve brikete in hmeljne izvlečke, ki so bili proizvedeni iz hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale.

Na pridelovalnem območju Elbe-Saale dajo od leta 2004 vsako leto na voljo reklamne vzorce pridelanih grenkih vrst hmelja za primerjalno ovrednotenje vseh v Nemčiji pridelanih vrst hmelja na nemški razstavi hmelja. Proizvajalci hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale so bili v letih 2007 in 2008 tretji, leta 2005 prvi in leta 2004 drugi, vsakokrat v kategoriji treh najboljših grenkih vrst hmelja.

5.3 Vzročna povezanost geografskega območja s kakovostjo ali značilnostmi proizvoda (pri ZOP) oziroma z določeno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda (pri ZGO)

Prej opisano podnebje, posebni pogoji za tla, lega in razdalja med obrati ter posebni pridelovalni sistem na pridelovalnem območju (vrsta linijskih konstrukcij, zaščita pred vetrom, kapljično namakanje itd.) pomenijo najboljšo osnovo za pridelovanje hmelja in še zlasti pridelovanje grenkih vrst hmelja. Hkrati to zagotavlja stalno količino pridelka ter veliko in homogeno vsebnost alfa kislin v hmelju s pridelovalnega območja Elbe-Saale.

Velike visokokakovostne in uravnotežene serije hmelja s pridelovalnega območja Elbe-Saale cenijo regionalne pivovarne in največji svetovni pivovarski koncerni, na primer v Južni Ameriki ter Srednji in Vzhodni Evropi. K prepoznavnosti in ugledu hmelja „Elbe-Saale Hopfen“ sta prispevala tudi dolga tradicija pridelovanja na območju Elbe-Saale in pomen, ki ga ima to trenutno drugo največje območje za pridelovanje hmelja v Nemčiji.

Sklic na objavo specifikacije

(člen 5(7) Uredbe (ES) št. 510/2006 (3))

Markenblatt, 25. zvezek z dne 22. junija 2012, del 7a-aa, str. 10037

(http://register.dpma.de/DPMAregister/geo/detail.pdfdownload/35552)

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.

(2) UL L 93, 31.3.2006, str. 12. Nadomeščena z Uredbo (EU) št. 1151/2012.

(3) Prim. opombo 2.