SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, SODIŠČU EVROPSKIH SKUPNOSTI, RAČUNSKEMU SODIŠČU, EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI, EVROPSKEMU EKONOMSKEMU-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Paket rasti za integrirane evropske infrastrukture

(Besedilo velja za EGP)

UVOD IN POVZETEK

V zadnjem desetletju so naložbe v evropsko infrastrukturo v povprečju upadale, vendar je gospodarska in finančna kriza obudila interes za potrebne tovrstne naložbe. Med gospodarsko krizo so bile ciljne naložbe v obnovo ali izgradnjo infrastrukture pomemben del spodbud in obnovitvenih načrtov na ravni EU in držav članic kot način, da se spodbudi večje povpraševanje ob hkratnem zagotavljanju dolgoročne donosnosti porabljenega denarja. Predvsem pa je kriza pokazala, da so infrastrukture ključnega pomena za gospodarsko prihodnost Evrope.

Kot navaja Montijevo poročilo[1], resnično integriran enotni trg ne bi bil mogoč brez nemotenih povezav med vsemi njegovimi sestavnimi deli. Ceste in druge prometne povezave, električna in plinska omrežja ter širokopasovna omrežja so nujna za dobro delujoče, integrirano gospodarsko območje ter njegovo socialno in ozemeljsko kohezijo. A medtem ko v EU in na trgih prihaja do vse večjega zakonodajnega povezovanja– nazadnje v energetskem sektorju, kjer je bil sprejet in je začel veljati tretji sveženj ukrepov za liberalizacijo– pa čezmejne fizične medsebojne povezave zaostajajo. Povezave zlasti manjkajo v novih državah članicah, kar ustvarja vrzeli med središčem Evropske unije in njegovim obrobjem ter ovira nadaljnje izmenjave znotraj Skupnosti in rast novih gospodarskih sektorjev, kot je elektronsko poslovanje.

Potrebe po novih infrastrukturah se pojavljajo tudi v povezavi z uresničevanjem strategije Evropa 2020. Za preoblikovanje Evrope v nizkoogljično in visokokonkurenčno gospodarstvo z visoko intenzivnostjo znanja so potrebna ustrezna sodobna in prožna energetska, prometna ter informacijsko-tehnološka infrastrukturna omrežja. Komisija je med svojimi prednostnimi nalogami za rast[2] poudarila potrebo po nadaljnjem razvoju prometne, energetske in telekomunikacijske infrastrukture, ki je potrebna za resnično integriran enotni trg. Obenem je v okviru okrepljenega gospodarskega upravljanja pozvala države članice, naj na teh področjih kljub trenutni gospodarski krizi še naprej opravljajo svojo regulativno in finančno vlogo.

V obdobju do leta 2020 bo za omrežja evropskega pomena v treh prej navedenih sektorjih potrebnih okoli 1 bilijon EUR naložbenih sredstev[3]. Eno od pomembnih vprašanj, s katerim se bo morala Evropska unija soočiti v naslednjem desetletju, je kako rešiti ta naložbeni izziv. Medtem ko naj bi trg na podlagi ustreznih naložbenih in cenovnih mehanizmov predvidoma igral ključno vlogo pri uresničevanju potrebnih infrastruktur, pa brez posredovanja javnega sektorja nekatere nujne naložbe ne bodo uresničene ali vsekakor ne pred letom 2020. Zato Komisija danes predlaga sveženj infrastrukturnih ukrepov, ki ga sestavljajo nov proračunski instrument, mehanizem za povezovanje Evrope ter prenovljene smernice za promet, energetiko in informacijsko-komunikacijske tehnologije.

SKUPNI IZZIVI IN SMERNICE SEKTORSKIH POLITIK

V sektorjih prometne, energetske ter digitalne infrastrukture se pojavljajo podobni izzivi in ozka grla, ki zahtevajo podobne rešitve. Čeprav lahko glavnino teh naložb zagotovijo države članice in (prek regulativnih ukrepov) trgi, ni verjetno, da bi obseg in hitrost naložb omogočila dosego ciljev iz strategije Evropa 2020. Posegi na ravni EU v obliki nepovratnih sredstev in finančnih instrumentov bodo osredotočeni na pobude, ki odpravljajo ali zmanjšujejo razdrobljenost trga, povečujejo evropsko varnost, imajo velik potencial za krepitev rasti in/ali družbeno-ekonomske koristi, ki jih ni mogoče izkoristiti ali denarno izraziti na ravni projektov. Obenem bo v fazah izgradnje prišlo tudi do kratkoročnih pozitivnih učinkov na zaposlovanje.

Za vodenje mehanizma so pomembne tudi notranje sinergije, saj bo skupna agencija pripomogla doseči ekonomije obsega. Visoka stopnja usklajevanja na ravni programov bo omogočila uresničiti sinergije med prizadevanji sektorjev: energetski in prometni sektor ter širokopasovna omrežja si lahko delijo skupne zmogljivosti (vstopni jaški, vodi, dostop do prostorov), zato je smiselno spodbuditi usklajeno uvedbo pasivnih elementov omrežja v sodelovanju z ustreznimi nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi oblastmi.

promet

Kljub obsežnim naložbam Evropska unija trenutno nima omrežja medsebojno povezane čezmejne prometne infrastrukture, ki bi bila ustrezno povezljiva in učinkovita pri porabi virov. Kot poudarja poročilo o „Načrtu za enotni evropski prometni prostor – na poti h konkurenčnemu in z viri gospodarnemu prometnemu sistemu“[4], je prometna infrastruktura nujna za delovanje enotnega trga, obenem pa mora spodbujati konkurenčnost in trajnostno rast. Poleg pomanjkljive usklajenosti med državami članicami na področjih vodenja, načrtovanja in financiranja projektov je glavna ovira, ki jo je treba obravnavati v naslednjem večletnem finančnem okviru, odsotnost globalnega okvira za financiranje na evropski ravni, ki bi bilo usmerjeno na največje ovire ter manjkajoče čezmejne povezave na enotnem trgu.

Nove smernice za vseevropsko prometno omrežje (TEN-T) predstavljajo okvir politik, v katerem evropske infrastrukture služijo izgradnji enotnega evropskega prometnega območja. Obenem te smernice predstavljajo urejevalni okvir s standardi, ki zagotavljajo učinkovitost in medsebojno povezljivost, hkrati pa ustvarjajo robustnejši in bolj zavezujoč načrtovalni okvir, sestavljen iz celovitega in osrednjega omrežij, ki bo državam članicam, institucijam EU ter interesnim skupinam omogočil osredotočiti svoja prizadevanja tako, da bo do leta 2030 oziroma 2050 vzpostavljeno polno delujoče omrežje evropske infrastrukture.

Celovito omrežje predstavlja temelj omrežja TEN-T. Sestavlja ga celotna obstoječa in načrtovana infrastruktura, ki izpolnjuje zahteve smernic. Celovito omrežje naj bi zaživelo najkasneje do 31. decembra 2050.

Osrednje omrežje prekriva celovito omrežje, sestavljajo pa ga strateško najpomembnejši deli slednjega. Je hrbtenica večmodalnega mobilnostnega omrežja, kot ga potrebujejo državljani in podjetja v Evropi. Osredotoča se na tiste sestavine omrežja TEN-T, ki imajo najvišjo evropsko dodatno vrednost, to pa so manjkajoče čezmejne povezave, najpomembnejša ozka grla in večmodalna vozlišča. Osrednje omrežje naj bi zaživelo najkasneje do 31. decembra 2030, financirano pa bo iz mehanizma za povezovanje Evrope.

Cilj smernic omrežja TEN-T je tudi okrepiti izvedbene instrumente v okviru koridorjev osrednjega omrežja ob upoštevanju železniških tovornih koridorjev[5]. Ti koridorji bodo okvirni instrument za usklajeno izvajanje osrednjega omrežja. Glede obsega naj bi koridorji osrednjega omrežja načeloma obsegali tri načine prometa ter prečkali najmanj tri države članice. Po možnosti naj bi vzpostavili povezavo s pomorskim pristaniščem. Kar zadeva dejavnosti, bodo koridorji osrednjega omrežja predstavljali platformo za upravljanje zmogljivosti, naložbe, izgradnjo in usklajevanje večmodalnih zmogljivosti za pretovarjanje ter uvedbo medsebojno povezljivih sistemov upravljanja prometa.

Energetika

Posodobitev in razširitev energetske infrastrukture Evrope ter čezmejno povezovanje omrežij za doseganje Unijinih osrednjih ciljev v zvezi z energetsko politiko glede konkurenčnosti, trajnosti in zanesljivosti oskrbe bodo zahtevali velike napore. Komisija je v Sporočilu o prednostnih nalogah v energetski infrastrukturi do leta 2020 in naprej[6], ki ga je sprejela 17. novembra 2010, pozvala k novi politiki EU do energetske infrastrukture, ki bi uskladila in optimizirala razvoj omrežij na ravni vse celine. Zlasti je v sporočilu poudarjena potreba po obnovi obstoječih vseevropskih omrežij ob upoštevanju energetske politike (TEN-E) in finančnega okvira. Takšna nova politika je ključnega pomena za zagotovitev operativne solidarnosti med državami članicami, dokončanje notranjega energetskega trga in povezavo izoliranih regij z evropskim omrežjem, vzpostavitev alternativnih oskrbnih ali tranzitnih poti in virov energije ter razvoj obnovljivih virov in njihovo tekmovanje s tradicionalnimi viri, kot je Evropski svet izpostavil na svoji seji 4. februarja 2011.

V novih smernicah za vseevropske energetske infrastrukture so določena pravila za pravočasen razvoj in medsebojno povezljivost vseevropskih energetskih omrežij.

Natančneje povedano je cilj smernic ustvariti najboljše pogoje za razvoj projektov energetske infrastrukture, ki omogočajo popolno povezavo notranjega trga z energijo, vključno z zagotavljanjem, da nobena država članica ni izločena iz evropskega omrežja, obenem pa vsaka članica prispeva k trajnostnemu razvoju in zaščiti okolja in tako pripomore k izpolnitvi ciljev Unije o 20-odstotnem zmanjšanju emisij toplogrednih plinov[7], 20-odstotnem povečanju energetske učinkovitosti in 20-odstotnem deležu obnovljive energije v končni porabi energije do leta 2020, ob zagotavljanju varne preskrbe in solidarnosti med državami članicami.

V ta namen je v smernicah za obdobje do leta 2020 in naprej opredeljeno omejeno število vseevropskih prednostnih koridorjev in območij, ki obsegajo električna in plinska omrežja ter infrastrukturo za prenos nafte in ogljikovega dioksida in pri katerih so evropski ukrepi najbolj upravičeni. Te prednostne naloge naj bi bile uresničene na naslednje načine:

- z izboljšanjem učinkovitosti postopkov izdaje dovoljenj, da bodo takšni postopki v primerih projektov v skupnem interesu bistveno krajši ter da bo javnost intenzivneje udeležena in bolje sprejemala izvajanje takih projektov;

- s poenostavljeno zakonsko obravnavo projektov skupnega interesa na področjih elektrike in plina, tako da bodo stroški glede na koristi porazdeljeni prek meja ter da se zagotovi skladnost dovoljenih prihodkov z nastalimi tveganji;

- z zagotavljanjem uresničevanja projektov v skupnem interesu prek potrebne tržne podpore in neposredne finančne podpore EU. V tem smislu predlog predstavlja podlago za upravičenost projektov do finančne podpore v okviru mehanizma za povezovanje Evrope.

Digitalne infrastrukture

Naložbe v povezave in storitve visoke hitrosti, ki se zagotavljajo prek sodobnih internetnih omrežij, so naložbe v prihodnost. Digitalne infrastrukture, bodisi fizične ali takšne, ki temeljijo na storitvah, so ključni gonilniki pametne rasti, ki jo Evropa mora doseči v naslednjih desetih letih, če želi biti mednarodno konkurenčna in svojim državljanom ustvarjati blaginjo. Dejansko ta pobuda temelji na strategiji Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast, pri čemer so digitalne infrastrukture v ospredju kot del vodilne pobude „Digitalna agenda za Evropo“. V pobudi je poudarjena potreba, da se zagotovita uvajanje in uporaba širokopasovnega dostopa za vse, in to pri večjih hitrostih, z uporabo fiksnih in brezžičnih tehnologij, ter da se olajšajo naložbe v nova, zelo hitra, odprta in konkurenčna internetna omrežja, ki bodo glavne povezave gospodarstva prihodnosti.

Namen smernic je določiti cilje in prednostne naloge, ki so predvideni za širokopasovna omrežja in infrastrukture digitalnih storitev na področju telekomunikacij. Nadalje so v smernicah opredeljeni projekti skupnega interesa za uvedbo širokopasovnih omrežij in infrastruktur digitalnih storitev (npr. e-zdravstvo, e-identiteta, e-naročila itn.). S pomočjo teh projektov bo mogoče obravnavati ugotovljene pomembne ovire pri razvoju enotnega digitalnega trga; med njimi je npr. dejstvo, da Evropa v primerjavi s svojimi konkurenti premalo vlaga v širokopasovne naložbe, zaradi česar možnosti za rast in koristi za družbo ostajajo neizkoriščene; poleg tega je treba povečati konkurenčni pritisk na področju sodobnih širokopasovnih omrežij ter razviti ustrezne strategije za javno podporo uvedbi širokopasovnih omrežij na področjih, kjer ni jasnih ekonomskih argumentov. V primeru digitalnih storitev ovire zadevajo predvsem odsotnost tehnične medsebojne povezljivosti, zaradi česar bistvene spletne javne storitve ne sežejo prek meja. Medsebojno povezljive evropske storitvene infrastrukture nimajo naravnih lastnikov in niti posamezne države članice niti zasebni lastniki si ne prizadevajo za zagotavljanje storitev v medsebojno povezljivem okviru. Dodana vrednost EU je zato visoka.

Mehanizem za povezovanje Evrope v digitalni infrastrukturi bo s kombinacijo donacij in inovativnih finančnih instrumentov podprl naložbe v omrežja, ki so zmožna doseči cilje vodilne pobude iz digitalne agende za Evropo, in sicer gre za cilj splošne pokritosti s hitrostjo 30 Mb na sekundo oziroma da bi najmanj 50 % gospodinjstev uporabljalo povezave s hitrostmi nad 100 Mb na sekundo. Ustvarjen bo uravnotežen portfelj projektov za hitrosti 30 in 100 Mb na sekundo, pri tem pa se bodo ustrezno upoštevale potrebe držav članic po naložbah, ki naj bi po okvirnih ocenah znašale do 270 milijard EUR.

Kar zadeva infrastrukturo digitalnih storitev se medsebojno povezljiva omrežja financirajo prek sistemov neposrednih donacij in npr. vključujejo vseevropske visokohitrostne podporne povezave v javni upravi, čezmejno izvajanje storitev e-uprave na podlagi medsebojno povezljive identifikacije in potrjevanja pristnosti (kar omogoča storitve e-naročil, e-pravosodja in e-zdravstva), digitalne vire evropske dediščine, varnost in zaščito (varnejši internet in infrastrukture nujnih storitev) ter pametne energetske storitve.

Ti projekti bodo prispevali k izboljšanju konkurenčnosti evropskega gospodarstva, vključno z malimi in srednje velikimi podjetji, spodbudili bodo medomrežno povezovanje ter medsebojno povezljivost nacionalnih omrežij in dostop do njih ter podpirali razvoj enotnega digitalnega trga. Zaradi lažjega prilagajanja na spreminjajoče se politične prednostne naloge, tehnološki razvoj ter položaj na zadevnih trgih bo med izvajanjem teh smernic možno ugotoviti nove projekte v skupnem interesu.

MEHANIZEM ZA POVEZOVANJE EVROPE (MPE) – SKUPNI INSTRUMENT ZA FINANCIRANJE INFRASTRUKTURE

Na podlagi izkušenj iz obstoječega političnega okvira za vseevropska omrežja (TEN) Komisija sedaj predlaga nov paket za evropsko infrastrukturo, ki temelji na mehanizmu za povezovanje Evrope. Slednji bo skupni instrument financiranja vseevropskih omrežij in predstavlja okvir, v katerem se bodo uporabljale politične smernice za posamezne sektorje, kot so navedene zgoraj. Ker bodo za nekatere infrastrukturne projekte v interesu Unije morda potrebni predpristopni programi oziroma sporazumi s sosednjimi in drugimi tretjimi državami, lahko MPE po potrebi podpre projekte skupnega interesa, da se omogoči povezava vseevropskih omrežij z infrastrukturnimi omrežji v slednjih državah.

Cilj MPE je olajšati postopek zagotavljanja podpore EU in ga narediti učinkovitejšega prek optimizacije nabora razpoložljivih instrumentov, standardizacije operativnih pravil za uporabo teh instrumentov ter izkoristka morebitnih sinergij med navedenimi tremi sektorji. Takšen usklajen pristop zagotavlja največjo možno dodano vrednost na ravni EU, obenem pa omogoča poenostavitev postopkov in zmanjšanje skupnih stroškov.

V ta namen predlog o MPE vključuje tudi razvoj skupnega finančnega okvira za vse sektorje, vključno z usklajenim letnim delovnim programom, skupnim odborom, prožnostjo med proračuni posameznih sektorjev, izboljšanimi kazalniki in pogoji uspešnosti ter skupno rabo finančnih instrumentov za določene infrastrukture.

Sredstva iz MPE se bodo upravljala centralno, bodisi jih bo neposredno upravljalo osebje Komisije, po potrebi ob podpori izvajalske agencije, ali v partnerstvu med Komisijo in eno ali več finančnih institucij. Rešitve za operativno upravljanje različnih instrumentov iz MPE bodo predlagane znotraj ustreznega pravnega okvira na podlagi izkušenj izvajalske agencije za TEN-T in izkušenj iz obstoječega sodelovanja z Evropsko investicijsko banko.

Mehanizem bo usklajen z drugimi ukrepi, ki se financirajo iz proračuna EU, kot je npr. „Obzorje 2020“ ter Kohezijski in strukturni skladi.

Kar zadeva usklajenost z Obzorjem 2020, bo mehanizem imel dopolnjujočo vlogo, obenem pa se bo izogibal morebitnim prekrivanjem. Z usklajenim delovanjem MPE in Obzorja 2020 bo veriga raziskav in inovacij, ki vodi do namestitve v infrastrukturo, ostala neprekinjena. To je še posebej pomembno v času, ko bo potreben bistven tehnološki napredek na področjih prometa, energije ter IKT, da bo lahko EU izpolnila svoje ambiciozne cilje iz strategije Evropa 2020.

Kar zadeva Kohezijske in strukturne sklade, bodo skupni strateški okvir kohezijske politike ter partnerske pogodbe z državami članicami tesno usklajene s političnimi okviri v prometnem in energetskem sektorju ter sektorju IKT. Zadevne sektorjem prilagojene smernice se bodo opirale na kohezijske in strukturne sklade s ciljem zagotoviti lokalne in regionalne infrastrukture in njihove povezave s prednostnimi infrastrukturami EU, da bodo povezani vsi državljani po vsej EU.

Proračun mehanizma za povezovanje Evrope bo v obdobju 2014–2020 znašal 50 milijard EUR[8], od katerih je 10 milijard EUR v Kohezijskem skladu namenjenih za prometno infrastrukturo. Čeprav se bo mehanizem upravljal centralno, bo pri dodelitvi 10 milijard EUR glavna prednost namenjena spoštovanju nacionalnih razporeditev sredstev iz strukturnega sklada. Teh 10 milijard EUR bo rezerviranih za države članice, ki so upravičene do sredstev iz Kohezijskega sklada, stopnje sofinanciranja iz proračuna EU pa bodo enake kot veljajo za Kohezijski sklad.

Mehanizem za povezovanje Evrope | 40 milijard EUR |

Energetika | 9,1 milijarde EUR |

Promet | 21,7 milijarde EUR |

Telekomunikacije/Digitalna infrastruktura | 9,2 milijarde EUR |

Zneski iz Kohezijskega sklada, namenjeni prometnim infrastrukturam | 10 milijard EUR |

Skupaj | 50 milijard EUR |

FINANčNI INSTRUMENTI V OKVIRU MPE – OPTIMIZACIJA UčINKA EU

Medtem ko vlade EU v povprečju namenjajo 1 % BDP za naložbe v infrastrukture[9], pa vse bolj spodbujajo zasebni sektor k financiranju takšnih naložb. Slednje poteka bodisi na povsem zasebni ravni prek privatizacije, na podlagi koncesij ali v zadnjem času tudi na podlagi modela javno-zasebnih partnerstev.

Vendar trenutni dotok zasebnih financ ni zadosten, da bi zmogel pokriti znatne potrebe infrastrukturnih sektorjev po naložbah. Obenem zasebna sredstva niso vselej dostopna po dospelostih in pogojih, ki bi na ustrezen način odražali ekonomski življenjski cikel komercialno donosnih dolgoročnih infrastrukturnih projektov. Zato so potrebni lastniški in dolžniški instrumenti, kot so ti v okviru mehanizma za povezovanje Evrope, ki bodo zmanjšali določene ovire, ki preprečujejo dostop do lastniškega kapitala in financiranja s posojili za projekte, ki so v osrednjem interesu Unije.

Cilj infrastrukturnih instrumentov je privabiti sredstva zasebnega sektorja, s pomočjo katerih bi lahko Evropa v obdobju ključne preobrazbe izkoristila svoj potencial in napredovala v smeri z viri učinkovitega, nizkoogljičnega gospodarstva. Ti instrumenti igrajo vedno pomembnejšo vlogo pri doseganju strateških ciljev Unije, saj zagotavljajo financiranje, ki je potrebno za izvajanje projektov, ki lahko spodbudijo gospodarsko rast. Finančni instrumenti imajo pomembno dodano vrednost, kadar je treba hitro izvajati politike EU, kljub temu pa v trenutnih gospodarskih okoliščinah ostajajo nadpovprečno visoke negotovosti za projekte in finančne trge. Finančni instrumenti imajo obenem pomnoževalni učinek na proračun EU, pri čemer olajšujejo in privabljajo zasebno financiranje projektov v interesu EU in tako optimizirajo učinek proračuna EU.

Nabor instrumentov naj bi bil podlaga za dolgoročno stabilen naložbeni okvir, ki bo imel tudi spodbujevalno funkcijo. Mehanizem za povezovanje Evrope naj bi to dosegel predvsem z dvema instrumentoma:

- Kapitalske naložbe v delniških skladih, ki zagotavljajo tvegani kapital za ukrepe v okviru projektov skupnega interesa;

- Posojila in/ali jamstva za projekte skupnega interesa, vključno z instrumenti za delitev tveganj, vključno z mehanizmi za izboljšanje dolgoročnih bančnih posojil in projektnih obveznic, ki jih izdajo projektna podjetja;

Instrumenta bosta usmerjena na politične cilje strategije Evropa 2020, pri čemer bosta obsegala navedena tri politična področja prometa, energetike in digitalnih infrastruktur, da se prepreči nepotrebno pomnoževanje instrumentov podobne narave oziroma s podobnimi ciljnimi prejemniki in strukturami projektov. Način ukrepanja je predviden tako, da naj bi Komisija tesno sodelovala z ustreznimi mednarodnimi finančnimi institucijami, kot je Evropska investicijska banka.

Kot so za infrastrukturne projekte potrebni dolgoročno načrtovanje, izgradnja in ustrezno obdobje obratovanja, je potrebna tudi dolgoročna priprava za izvedbo finančnih instrumentov. Komisija zato poleg predlaganega mehanizma za povezovanje Evrope že znotraj aktualnega finančnega okvira predlaga tudi začetek pilotne faze „pobude za projektne obveznice Evropa 2020“. Polno delujoč trg projektnih obveznic, ki ga trenutno v Evropi skoraj še ni, lahko pomaga združiti evropske infrastrukturne projekte in tveganjem nenaklonjene vlagatelje, kot so pokojninski skladi in zavarovalnice. Ko bo mehanizem za povezovanje Evrope začel delovati, bo njegova pilotna faza odprla pot celovitemu instrumentu delitve tveganj za financiranje infrastrukturnih projektov s posojili in projektnimi obveznicami.

NOV PRISTOP K FINANCIRANJU INFRASTRUKTURE V EVROPI

Če Evropa ne bo dovolj investirala v omrežja prihodnosti, bo lahko plačala zelo visoko ceno. Zaradi vse večje soodvisnosti evropskih gospodarstev ter spreminjajoče se smeri tržnih tokov so obstoječi infrastrukturni sistemi pod pritiski, nove poslovne priložnosti in potrebe državljanov pa zahtevajo sodobna, pametna in prožna omrežja. Ciljev strategije Evropa 2020, kot sta npr. spodbujanje prehoda na nizkoogljično, z viri učinkovito gospodarstvo ter ustvarjanje digitalnega gospodarstva, ne bo mogoče realistično doseči brez ustreznega upoštevanja njihovih učinkov na infrastrukturo.

S svojo politiko podpore razvoju vseevropskih omrežij je EU tradicionalno igrala pomembno vlogo pri spodbujanju držav članic in trgov k naložbam v infrastrukture, ki so v evropskem interesu in imajo znatne družbeno-ekonomske koristi. Strateški pomen posodobljene in izboljšane fizične infrastrukture v Evropi ter obseg tovrstnih naložbenih potreb danes zahtevata povsem nov pristop EU pri tem, kako določa, podpira in uresničuje čezmejna infrastrukturna omrežja.

Predlog celovitega večsektorskega mehanizma za povezovanje Evrope v povezavi s specifičnimi smernicami za prometni, energetski in telekomunikacijski sektor želi ustvariti prave pogoje, v katerih bi se spodbudil razvoj infrastrukture, povečalo financiranje iz zasebnih virov v obdobju, ko so javni proračuni močno omejeni, in obudil interes dolgoročnih specializiranih vlagateljev za naložbe v Evropo, da bi tako prispevali k rasti in odpiranju delovnih mest. Skupaj z novim pristopom k uporabi inovativnih finančnih instrumentov in začetkom pilotne faze evropskih projektnih obveznic naj bi ta paket ukrepov omogočil potrebno novo hitrost, da bo lahko Evropa kos infrastrukturnim izzivom.

[1] „Nova strategija za enotni trg v službi evropskega gospodarstva in družbe“. Poročilo Maria Montija z dne 9. maja 2010 predsedniku Evropske komisije, str. 64-65.

[2] Letni pregled rasti 2011, COM(2011)11.

[3] Okoli 500 milijard EUR v prometnem, 200 milijard EUR v energetskem sektorju in 270 milijard EUR za hitre širokopasovne infrastrukture.

[4] COM(2011) 144.

[5] Uredba (EU) št. 913/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2010 o evropskem železniškem omrežju za konkurenčen tovorni promet, UL L 276, 20.10.2010, str. 22.

[6] COM(2010) 677.

[7] Ob primernih pogojih tudi 30 %.

[8] Vsi zneski so izraženi v stalnih cenah iz leta 2011.

[9] Med ½ in 2 %, glej Alegre et al, EIB Papers Volume 13/1 (2008). Glavni dejavnik, ki vpliva na oceno, je uvrstitev naložb tržno usmerjenih družb med zasebne, čeprav so v lasti javnega sektorja.