F.

ker zaskrbljenost med drugim vzbuja naslednje: (i) Okvirni sklep 2002/584/PNZ in drugi instrumenti o vzajemnem priznavanju ne vsebujejo izrecnih razlogov za zavrnitev, če je mogoče utemeljeno domnevati, da bi bila izvršitev ukrepa nezdružljiva z izvrševanjem obveznosti držav članic v skladu s členom 6 PEU in Listine Evropske unije o temeljnih pravicah; (ii) Okvirni sklep 2002/584/PNZ in drugi instrumenti o vzajemnem priznavanju ne vsebujejo določbe o pravici do učinkovitega pravnega sredstva iz člena 47 Listine o temeljnih pravicah, ki je prepuščena urejanju z nacionalno zakonodajo, kar vodi v negotovost in neskladne prakse med državami članicami; (iii) odsotnost rednih pregledov razpisanih ukrepov schengenskega informacijskega sistema (SIS II) in Interpola ter odsotnost samodejne povezave med umikom evropskega naloga za prijetje in odpravo takšnih razpisanih ukrepov ter negotovost glede učinka zavrnitve izvršitve evropskega naloga za prijetje na nadaljnjo veljavnost evropskega naloga za prijetje in z njim povezanih razpisanih ukrepov, zaradi česar se osebe, za katere velja evropski nalog za prijetje, ne morejo prosto gibati znotraj območja svobode, varnosti in pravice brez tveganja prijetja in predaje; (iv) nenatančnost pri opredelitvi seznama težjih kaznivih dejanj, povezanega z evropskim nalogom za prijetje, pa tudi z drugimi instrumenti EU, ki se stalno sklicujejo na ta seznam, ter vključitev kaznivih dejanj, ki v vseh kazenskih zakonikih držav članic niso opredeljena kot težja kazniva dejanja in morda ne bodo opravila preizkusa sorazmernosti; (v) nesorazmerna uporaba evropskega naloga za prijetje za manjša kazniva dejanja ali v okoliščinah, v katerih bi bilo mogoče uporabiti ukrepe, ki manj posegajo v pravice, kar vodi v neupravičene aretacije, neupravičen in pogosto predolgo trajajoč pripor in torej v nesorazmerno poseganje v temeljne pravice osumljencev in obdolžencev ter povzroča obremenitve sredstev držav članic; (vi) pomanjkljiva opredelitev izraza „pravosodni organ“ v Okvirnem sklepu 2002/584/PNZ in drugih instrumentih o vzajemnem priznavanju, ki je privedla do različnih praks med državami članicami ter povzročila negotovost, škodo medsebojnemu zaupanju in pravdne spore; (vii) odsotnost minimalnih standardov za zagotovitev učinkovitega sodnega nadzora nad vzajemnim priznavanjem ukrepov, kar je privedlo do nedoslednih praks v državah članicah v zvezi s pravnimi jamstvi in zaščito pred kršitvami temeljnih pravic, vključno z odškodnino za žrtve sodnih zmot, kot je napačna identifikacija, kar je v nasprotju s standardi iz Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP) ter iz uveljavljene sodne prakse Sodišča Evropske unije; (viii) čeprav je pripor pred sojenjem nujen v skladu z nekaterimi merili, lahko pomanjkanje minimalnih standardov za ta pripor, vključno z rednim pregledom, uporabo tega ukrepa v skrajni sili in upoštevanjem drugih možnosti, brez ustrezne presoje o pripravljenosti primera za sojenje privede do neupravičenega in predolgo trajajočega pripora osumljencev in obdolžencev pred sojenjem; (ix) nesprejemljivi pogoji v mnogih priporih v Uniji in njihove posledice za temeljne pravice posameznikov, ki jih to zadeva, zlasti na pravico do zaščite pred nečloveškim ali ponižujočim ravnanjem ali kaznovanjem v skladu s členom 3 (EKČP), ter za učinkovitost in delovanje instrumentov Unije o vzajemnem priznavanju; (x) pomanjkanje pravnega zastopstva za tiste osebe, ki jih na podlagi evropskega naloga za prijetje iščejo tako v odreditveni kot tudi v izvršitveni državi članici; (xi) odsotnost rokov za posredovanje prevedenih evropskih nalogov za prijetje v Okvirnem sklepu 2002/584/PNZ, kar vodi v različne prakse in negotovost; (xii) pomanjkanje ustrezne opredelitve kaznivih dejanj, za katere preizkus dvojne kaznivosti ne velja več; (xiii) odsotnost uporabe drugih obstoječih orodij Unije za pravosodno sodelovanje in vzajemno priznavanje;