SL Uradni list Evropske unije C 24/52

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Kako izboljšati izvajanje in uveljavljanje zakonodaje EU?

(2006/C 24/13)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 10. februarja 2005 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika oblikuje mnenje o naslednjem dokumentu: Kako izboljšati izvajanje in uveljavljanje zakonodaje EU?

Skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela na tem področju, je mnenje sprejela 27. julija 2005. Poročevalec je bil g. Joost van Iersel.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 420. plenarnem zasedanju 28. in 29. septembra 2005 (seja z dne 28. septembra 2005) z 90 glasovi za, 6 glasovi proti in 12 vzdržanimi glasovi.

Izvajanje in uveljavljanje

Povzetek

EESO v tem mnenju utemeljuje, da je boljše oblikovanje zakonodaje tesno povezano z njenim izvajanjem in uveljavljanjem: dober zakon je tisti, ki ga je mogoče uveljaviti in izvajati. Komisija, Svet in Sodišče se pri izvajanju evropske zakonodaje redno srečujejo s težavami. Ustrezni ukrepi, ki naj bi sledili, so zaradi različnih pravnih kultur in odgovornosti ter stopenj vključevanja v učinkovito izvajanje evropske zakonodaje v Uniji pogosto omejeni. EESO razlikuje med različnimi vrstami ukrepov, ki naj bi jih sprejele države članice in Komisija. V državah članicah je odločujočega pomena politična volja. Državni upravni organi morajo navzven jasno pokazati, da se istovetijo z Evropsko unijo in da stojijo za njenimi odločitvami. Za to so potrebne spremembe na nekaterih specifičnih področjih, kot so denimo zagotavljanje upravnih zmogljivosti, pregled usklajenosti nacionalnih zakonov in postopkov, preprečevanje pretirane natančnosti (pikolovskosti) in selektivnosti pri izvajanju zakonodaje ter izboljševanje informacijskih struktur. Zaželeno je, da na ravni držav članic med vsemi pristojnimi organi znotraj EU poteka sistematična razprava in da se izvaja naknadno ocenjevanje ter ugotavljanje odgovornosti državnih upravnih organov s partnerji iz drugih držav članic. V ta proces je treba vključiti tudi podrejene državne upravne organe z avtonomnimi zakonodajnimi pooblastili. EESO zagovarja aktivno vlogo Komisije pri krepitvi zaupanja med organi, odgovornimi za izvajanje evropskega prava, za vzpostavitev mreže državnih organov, sistematično oceno njihovega delovanja in ugotavljanje ter širitev najboljših praks. Prav tako je treba razmisliti o razširitvi obstoječih izobraževalnih programov za sodnike in zaposlene v javni upravi. Komisija o nekaterih predlogih, ki jih navaja to mnenje, že razpravlja, države članice pa nekatere spremembe prav tako že izvajajo. Kljub temu celotna slika izvajanja in uveljavljanja evropske zakonodaj trenutno priča o številnih resnih pomanjkljivostih. Pri tem procesu bi morali sodelovati tudi Evropski parlament in nacionalni parlamenti. EESO meni, da je treba spremeniti pravno kulturo, kar pomeni prizadevanje za učinkovito izvajanje zakonodaje in ne zgolj za povečevanje njenega obsega, kajti le tako bodo lahko sprejeta evropska zakonodaja in ukrepi popolnoma dosegli svoj namen. To bi nadalje prispevalo k ustreznem delovanju Evropske unije 25 ali celo več držav članic in zagotovilo potrebno kohezijo.

1. Evropska zakonodaja kot temelj evropske integracije

1.1 Uspešno delujoči notranji trg z ustreznimi normami za socialno varstvo, predvsem varstvo delojemalcev, potrošnikov ter okoljskimi normami, je temelj evropske integracije. Državljanom in podjetjem nudi velike prednosti ter s tem upravičuje integracijo.

1.2 EU temelji na načelu pravne države. Pravo krepi temelje notranjega trga in prepoveduje vsakršno diskriminacijo izdelkov, oseb ali podjetij na podlagi njihovega porekla ali narodnosti. Učinkovito izvajanje evropske zakonodaje krepi zaupanje javnosti v evropsko politiko in procese ter EU približuje interesom državljanov in podjetij. Pogoj za učinkovito izvajanje je pravočasen in pravilen prenos evropske zakonodaje na nacionalno raven.

1.3 Razen tega morajo vse pristojne oblasti na nacionalni in regionalni ravni v Evropski uniji takoj in dosledno uporabljati evropsko zakonodajo ter jo učinkovito uveljavljati, če naj bi bile odpravljene ovire in vzpostavljeni za vse enaki pogoji.

1.4 Notranji trg lahko deluje pravilno in postane vir rasti in blaginje le, če so odpravljene vse vrste diskriminatorskih ali prikritih ovir za prebivalce ali podjetja, vključno z zapletenimi in dolgotrajnimi administrativnimi postopki. Številne pritožbe, ki jih vsako leto vlagajo prebivalci in podjetja (1), so posledica nacionalnih ukrepov, ki so pogosto prestrogi ali prezapleteni in neprimerni, delno pa tudi rezultat pretirano natančnega prenašanja („gold-plating“) evropskega prava v nacionalno zakonodajo. Takšen prenos utegne voditi do dodatnih nacionalnih predpisov, ki zamegljujejo cilje evropske zakonodaje.

1.5 Izboljšanje zakonodaje je sestavni del lizbonske strategije. Sklepi Evropskega sveta 22. in 23. marca 2005 izrecno potrjujejo pozitivni prispevek boljše zakonodaje h konkurenčnosti. Za to se je 6. in 7. junija 2005 (2) zavzel tudi svet za konkurenčnost. Poudariti je treba, da je boljše oblikovanje zakonodaje tesno povezano z njegovim izvajanjem in uvajanjem: dober zakon je tisti, ki ga je mogoče uveljaviti in izvajati.

1.6 Da je zakon mogoče uveljavljati, mora biti dovolj jasno oblikovan;da je učinkovit, pa mora nuditi primeren odgovor na specifične probleme. Če je zakon prezapleten ali nejasen, ker, denimo, ni bila izvedena ustrezna presoja vplivov, se pri njegovem izvajanju praviloma pojavijo težave. Za odpravo teh težav so potrebni novi zakoni. Slaba zakonodaja torej vodi do poplave novih zakonov in prekomernega števila predpisov, ki podjetjem nalagajo nepotrebno breme in begajo prebivalstvo (3).

1.7 Da bi zagotovili učinkovito izvajanje zakonodaje, morajo imeti organi ustrezne administrativne zmogljivosti. Nezadostne administrativne zmogljivosti povzročajo težave pri izvajanju in uveljavljanju zakonodaje.

1.8 Učinkovito izvajanje evropske zakonodaje obenem izboljšuje konkurenčnost in pospešuje čezmejno sodelovanje, ki sodita med temeljne cilje lizbonske strategije.

1.9 EESO meni, da ima EU težave pri izvajanju in usklajevanju evropske zakonodaje. Statistični podatki o stanju izvajanja evropske zakonodaje pričajo, da države članice zamujajo pri prenašanju direktiv v nacionalno zakonodajo, statistika o postopkih za ugotavljanje kršitev pa, da je prenašanje pogosto neustrezno ali nepopolno. 78 odstotkov postopkov, ki jih je Evropska komisija v obdobju od 2002 do 2005 uvedla zoper države članice, je obravnavalo prenašanje in izvajanje direktiv. Na podlagi tega je mogoče sklepati, da imajo države članice težave pri izboru nacionalnih metod za učinkovito izvajanje direktiv.

1.10 Svet je v različnih resolucijah obravnaval težave, ki se pojavljajo pri izvajanju in uveljavljanju zakonodaje (4). Tudi medinstitucionalni sporazum iz leta 2003 o izboljšanju zakonodaje govori o boljšem prenašanju in izvajanju zakonodaje.

1.11 Evropsko sodišče je v več primerih presodilo, da so države članice dolžne zagotoviti učinkovito izvajanje in uveljavljanje zakonodaje (5).

1.12 Komisija v več dokumentih državam članicam predlaga, kako lahko izboljšajo prenašanje in izvajanje evropskega prava (6). V beli knjigi o upravljanju v Evropski uniji ugotavlja, da je vpliv predpisov Evropske unije odvisen prav od pripravljenosti in sposobnosti organov držav članic, da zagotovijo učinkovit, popoln in pravočasen prenos in izvajanje evropske zakonodaje. (7) Komisija je v sporočilu o boljši zakonodaji za rast in delovna mesta v Evropski uniji z dne 16. marca 2005 predstavila akcijski načrt za izboljšanje zakonodajnega okvirja Skupnosti, ki ne vodi do pretiranih administrativnih stroškov.

1.13 Od leta 1985 se je novi koncept izkazal za zelo koristen instrument za izboljševanje učinkovitega usklajevanja standardov in zakonodajnih pristopov. Ustvaril je stabilen, pregleden in transparenten pravni okvir, ki z uporabo instrumentov, določenih v direktivah, organom zagotavlja ustrezen sistem preverjanja in usklajevanja, oblikovalcem in tretjim pa nalaga veliko odgovornost. V zvezi z izvajanjem zakonodaje je Komisija na podlagi poglobljene analize prišla do zaključkov, da so izkušnje pokazale, da je mogoče izvajanje teh direktiv še v marsičem izboljšati (8). Omenjeni dokument razkriva resne pomanjkljivosti.

1.14 V drugem poročilu o izvajanju strategije notranjega trga za obdobje 2003-2006 (9) Komisija analizira pomanjkljivosti pri izvajanju in uveljavljanju zakonodaje na številnih področjih. Opredeljuje tudi namen in cilje izboljšav. Pogoj za to sta med drugim neposrednejša zavzetost in močnejša politična volja držav članic. Priporočilo Komisije o prenosu direktiv o notranjem trgu v nacionalno zakonodajo (10) opredeljuje nekatere postopke, ki bi jih morale države članice nujno prevzeti. Najpomembnejši predvidevajo, da naj bi odgovornosti za nadzor in usklajevanje dodelili le enemu ministru oz. ministrstvu; vzpostavili naj bi nacionalno bazo podatkov o prenesenih direktivah in spodbujali tesnejše sodelovanje med nacionalnimi uradniki, ki se pogajajo v Bruslju, in uradniki, ki izvajajo nacionalne ukrepe.

1.15 Kazalci o rezultatih o izvajanju prava Skupnosti kažejo pomanjkljivosti pri formalnem prenašanju. Sicer se zdi, kot da so posamezne evropske institucije s to težavo seznanjene, vendar način, kako se dogovorjeni predpisi prenašajo v zakonske in podzakonske akte posameznih držav, doslej še ni bil predmet sistematične preiskave in nadaljnje razprave v Svetu. Čeprav bi različnemu izvajanju pravnih predpisov v različnih delih držav članic prav gotovo sledil buren odziv javnosti in pozivi k ustreznim ukrepom, se različno izvajanje evropske zakonodaje med državami članicami še ni znašlo na političnem dnevnem redu.

1.16 Kazalci so nedvomno prispevali k preglednejšemu prenašanju zakonodaje EU v državah članicah. Kljub temu pa še vedno ni ustreznih kazalcev, ki bi vodili k izboljšanju transparentnosti pri uporabi evropskega zakonodaje in politike na ravni organov posameznih držav članic.

1.17 Čeprav potekajo razprave o izboljšanju na tem področju, pa se javni akterji po vsej Evropi še zmeraj premalo zavedajo dejstva, da evropsko pravo kot podlaga za evropsko integracijo učinkovito deluje le takrat, ko je pravilno upoštevan celoten proces: sprejetje, prenos, izvajanje in uveljavljanje direktiv. V mnogih primerih primanjkuje volje za celovito izvajanje celotnega procesa. Dokumenti Komisije, številne sodbe Sodišča Evropskih skupnosti in ustrezna znanstvena literatura s tega področja nudijo državam članicam ustrezno pomoč, da izboljšajo izpolnjevanje svojih pravnih obveznosti.

1.18 Učinkovito izvajanje evropskega prava zahteva posebno pozornost in evropske varovalne mehanizme, saj število držav članic EU raste. Procesa evropske integracije ne sme ogroziti neučinkovitost evropskih predpisov.

2. Ozadje in razvoji

2.1 Čeprav predvideva pogodba o ES vrsto ukrepov za približevanje in usklajevanje zakonov za dokončno oblikovanje notranjega trga (11), so izkušnje iz 70-ih in zgodnjih 80-ih let pokazale, da je popolno usklajevanje zamuden, zaviralen in v nekaterih primerih celo nepotreben proces. Ukrepe je lažje sprejemati in izvajati takrat, ko temeljijo na vzajemnem priznavanju in nacionalnem nadzoru. Razen tega so učinkovitejši, saj olajšujejo trgovanje in investicijsko dejavnost, ne da bi pri tem podjetjem nalagali prekomerna bremena. Vendar pa ne smemo pozabiti, da je EU vstopila v novo razvojno stopnjo, za katero so značilne vedno večje razlike med kulturami upravljanja. To lahko vodi do želja po sprejemanju novih uredb, da bi zagotovili zbliževanje in spodbujanje dobrih praks.

2.2 Kljub novim političnim instrumentom je bilo povečanje obsega zakonodaje Skupnosti deloma naravna posledica poglabljanja in širjenja integracije, deloma pa tudi rezultat nepopolnega ali pomanjkljivega izvajanja evropske zakonodaje v državah članicah. Sprejete so bile nove uredbe, ki naj bi zagotovile izpolnjevanje obveznosti držav članic oziroma jim preprečile oblikovanje prezapletenih nacionalnih zakonov (12). Nazoren primer tega so direktive o liberalizaciji, ki jih je na podlagi člena 86(3) Komisija sprejela, denimo, na področjih telekomunikacijskih storitev in opreme..

2.3 Glede na težave, ki jih imajo mnoge članice pri izvajanju zakonodaje (13), so za izboljšanje njenega izvajanja potrebna ustrezna usklajena prizadevanja nacionalnih organov. Teh doslej še ni bilo, okrepiti pa velja tudi prizadevanja držav članic, da bi prenos in nadzor politike Unije izvajale s čim manj vmešavanja in z enostavnejšimi instrumenti.

2.4 Leta 2000 je Evropski svet v Lizboni predstavil proces za povečanje konkurenčnosti Unije in vpeljal metodo odprtega usklajevanja z namenom, da bi z uporabo kvalitativnih in kvantitativnih kazalcev, primerjalnih analiz in najboljših praks izboljšali izvajanje in uveljavljanje evropske zakonodaje. Države članice doslej za izboljšanje svojih rezultatov pri izvajanju politike še niso sistematično in razširjeno uporabljale takšnih najboljših praks.

2.5 Metoda odprtega usklajevanja in cilji primerjalne analize ter najboljših praks so v začetku vzbudili visoka pričakovanja. Izkušnje ne upravičujejo pozitivnega zaključka. Zdi se, da države članice brez zavezujočih obvez ne želijo prevzeti zakonodaje Skupnosti, kaj šele, da bi jo izvajale ali uveljavljale.

2.6 Deset držav kandidatk za članstvo je do leta 2004 nacionalno zakonodajo dopolnilo s pravnim redom Skupnosti, kar pomeni, da so formalno upoštevale zastavljene roke. Vendar pa spremembe nacionalne zakonodaje še ne pomenijo, da je bila evropska zakonodaja pravilno prenesena na nacionalno raven. Poleg tega so za izvajanje in uveljavljanje zakonodaje potrebne ustrezne upravne strukture in postopki, ki jih je treba v nekaterih primerih na popolnoma novih temeljih šele vzpostaviti, kajti v Evropski uniji primanjkuje potrebnih izkušenj o učinkovitem izvajanju evropskega prava. K enotni uporabi evropskega prava znotraj Evropske unije naj bi prispevalo okrepljeno sodelovanje med nacionalnimi organi in institucijami Skupnosti. (14).

2.7 Čeprav je cilj zakonskih in podzakonskih aktov EU ustvarjanje skupnih pogojev na odprtem evropskem trgu, se lahko instrumenti za njihovo uresničevanje od področja do področja precej razlikujejo. Načelo je morda res na vseh področjih enako, vendar se lahko zaželene stopnje integracije med seboj močno razlikujejo. To vodi do bolj ali manj strogih predpisov Skupnosti in s tem do različnih zornih kotov ter pravnih pristopov.

2.8 Razlike se pojavljajo zaradi različnih ciljev integracije med področji, kot sta denimo notranji trg in okoljska politika, ter področji, ki so načeloma v nacionalni pristojnosti, na primer socialna in zdravstvena politika. Pogodba uporablja za področji javnega zdravstva ali izobraževanja tudi manj ambiciozne pojme. Na teh političnih področjih vloga EU ni integriranje, temveč usklajevanje in spodbujanje.

2.9 Trenutni razvoj priča o pestri raznolikosti, saj na evropski ravni drug ob drugem obstajajo različni zakonodajni instrumenti, kar seveda vpliva na nacionalne pristope. Mednje sodijo: — evropski instrumenti za popolno uskladitev zakonodaje; — evropski instrumenti za minimalno uskladitev zakonodaje, ki državam članicam omogočajo, da sprejmejo strožje zakone (ti se v čezmejnem povezovanju lahko uporabijo samo ob vzajemnem priznavanju); — direktive v okviru novega pristopa, ki urejajo temeljne pogoje za izdelke na skupnem evropskem trgu; — evropska zakonodaja, ki temelji na načelu države porekla; — okvirne direktive, ki podeljujejo državam članicam pri izvajanju zakonodaje samostojnost — priporočila, ki jih je mogoče prenesti v nacionalno zakonodajo držav članic; — odločbe.

2.10 Široka paleta instrumentov Skupnosti za prenos, izvajanje in uveljavljanje zakonodaje v državah članicah je pogosto povod za nacionalne, torej različne razlage o tem, kaj naj se izvaja in uveljavlja na nacionalni ravni in kako naj to poteka.

2.11 Praktični učinki trenutnega modela upoštevajo v različnem obsegu glede na države članice naslednje dejavnike: — različne nacionalne pravne kulture in sisteme, — različne pristojnosti v okviru nacionalnih državnih organov in ministrstev, — posebne regionalne in lokalne pristojnosti v državah članicah, — vplive nacionalnih političnih, socialno-ekonomskih in družbenih interesnih skupin, — notranjepolitične potrebe/želje, ki vodijo do pretirano natančnega izvajanja („gold-plating“) direktiv EU ali selektivnega prenosa določb (izbiranje najboljših), — finančna in organizacijska sredstva za ustrezno izvajanje evropske zakonodaje.

2.12 Evropski pristop seveda upošteva raznolikost držav članic in njihove bogate tradicije na področju administrativnih struktur, pravnih kultur in političnih sistemov. Pri tem gre za načelno vprašanje. Klub različnim tradicijam in kulturam pa je treba zagotoviti učinkovito izvajanje evropske zakonodaje, da bi preprečili izkrivljanje ali diskriminacijo. Kompleksnost te naloge je zaradi vse večjih pristojnosti Unije in njene neprestane širitve še bolj očitna.

2.13 Komisija opozarja na posebne dejavnike, ki vplivajo na končni rezultat: — nenatančna uporaba strokovnega in pravnega jezika (tudi težave s prevajanjem) pri oblikovanju zakonodaje — različne stopnje uporabe bolj ali manj zavezujočih pravnih instrumentov, kot posledica sklepov Sveta; — različna zavzetost za izvajanje in uveljavljanje evropske zakonodaje znotraj Komisije; med generalnimi direktorati obstajajo pomembne razlike; — občasna nejasnost glede prednostnih pravic držav članic in/ali Komisije zaradi vplivov subsidiarnosti; — občasno pomanjkanje ustreznega osebja v Komisiji; — jezikovne težave (pri izvajanju nadzora v novih državah članicah); — pomen in posledice postopkov za ugotavljanje kršitev.

2.14 S povečevanjem obsega zakonodaje Skupnosti se je povečalo tudi število nepravnih instrumentov in postopkov, katerih cilj je, da države članice spodbudijo k pravočasnemu in pravilnemu izvajanju evropske zakonodaje. Sem sodijo redna poročila in kazalci, ki sledijo rezultatom o prenašanju evropske zakonodaje na nacionalne ravni.

2.15 Komisija je poleg tega izvedla tudi več akcij obveščanja, s katerimi je želela državljane in podjetja seznaniti z njihovimi pravicami in jih spodbuditi, da jih uveljavljajo pred državnimi organi in sodišči posameznih držav članic. Naloga kontaktnih točk za državljane in podjetja ter centrov SOLVIT je,denimo,ugotavljanje in odpravljanje težav oseb ali podjetij, ki se preselijo v druge države članice oz. so tam dejavni.

2.16 Zadnje poročilo centrov SOLVIT kaže, da je več kot 50 odstotkov vseh težav povezanih s priznavanjem poklicnih kvalifikacij, dostopom do trga za izdelke, registriranjem motornih vozil in dovoljenji za bivanje. Čeprav je 80 odstotkov primerov rešenih uspešno, statistični podatki kažejo, da težave niso nove ali neobičajne. Državljani in podjetja so izpostavljeni velikim težavam prav zaradi birokratskih postopkov in nepripravljenosti državnih organov, da bi racionalizirali njihove težave. Kljub uspešnemu delovanju centrov SOLVIT ostaja 20 odstotkov problemov nerešenih. Države članice bi si morale prizadevati za uspešnejše reševanje problemov ter nacionalne centre in evropsko mrežo SOLVIT približati javnosti — tako podjetjem kot posameznikom.

2.17 Izziv je tudi širitev Unije. Število držav članic je mogoče povečati le, če bo širitev spremljala ustrezna izpopolnitev posvetovalnih in nadzornih postopkov.

2.18 Izpopolnitev posvetovalnih in nadzornih postopkov je bila najočitnejša ob nedavni širitvi in za dejavnike, za katere se je decembra 2004 v okviru prihodnje širitve sporazumel Evropski svet v Bruslju. Komisija bo izvedla natančen pregled prihodnjih držav članic, od njih pa se pričakuje, da bodo pred pristopom k EU prevzele večji del pravnega reda Skupnosti in čim hitreje izpolnile vse prehodne sporazume, za katera so se dogovorile.

3. Razprava

3.1 Učinkovito izvajanje in uveljavljanje zakonodaje sta osrednjega pomena za državljane in podjetja ter sestavni del pravne države. Pogosto različno razlaganje sprejete zakonodaje je med podjetji in državljani sprožilo vprašanja kot,denimo: Kje se lahko pritožim? Kdo je pristojen? Kako kratkoročno ukrepati? Še bolj temeljnega pomena je vprašanje: V kakšnem obsegu vodi neučinkovito izvajanje do zamud ali spreminjanja naložbenih vzorcev ter pomanjkanja zaupanja med državljani? Ta vprašanja so povezana z legitimnostjo, koherenco in predvidljivostjo evropske politike. Nezadovoljivo prilagajanje in izvajanje evropske zakonodaje ni več dopustno.

3.2 Velika kompleksnost in nepregledni postopki pri izvajanju direktiv, sprejetih na ravni EU, terjajo obsežno analizo prednosti, pomanjkljivosti, priložnosti in tveganj (tako imenovana analiza SWOT) delovanja obstoječega sistema: Kje smo? Kakšni so razlogi za težave? S kakšnimi izzivi se soočajo države članice? Kaj je cilj držav članic? Kakšna naj bi bila odnos in interakcija med subsidiarnostjo in evropskim nadzorom? Ali z drugimi besedami: Kdo kaj preverja in kakšna merila pri tem uporablja? V kolikšni meri so pravni instrumenti in trenutni postopki v skladu s cilji evropske integracije? Kako se bodo EU in države članice odzivale na pritožbe podjetij in državljanov zaradi nepopolnih in včasih kontraproduktivnih načinov prenosa, izvajanja in uveljavljanja evropske zakonodaje na nacionalni ravni in v nacionalni praksi?

3.3 Ta vprašanja si je treba zastavljati tako v okviru razprav o izboljšanju razmer v državah članicah kot tudi pri spodbujanju široko zasnovane javne razprave med snovalci politike, javnimi uslužbenci, zasebnim sektorjem in civilno družbo o potrebnem prilagajanju postopkov in metod v EU in državah članicah. Prebuditi je treba zavest o pomenu pravilnega prenosa, izvajanja in uveljavljanja celotne evropske politike.

3.4 Treba je razmisliti o učinku, ki ga bodo prihodnje širitve imele na koherenco in enotno izvajanje prava Skupnosti znotraj Unije. EU si mora prav tako zastaviti vprašanje, kako preprečiti, da bi v Uniji s 27 ali več državami članicami, v kateri se bo prav gotovo povečala raznolikost, nastale razmere, ki bi ovirale trgovino, naložbe in ustanavljanje podjetij.

3.5 Obstajajo različna mnenja, kako preprečiti neustrezno izvajanje evropskega prava. Slednje namreč s političnega stališča vodi do nesorazmerij med načelom subsidiarnosti in pristopom na ravni Skupnosti. Na eni strani obstaja mnenje, da bi morale sicer države članice za izvajanje evropskega prava prevzeti vso odgovornost, vendar bi morala to budno spremljati še Komisija. Drugo mnenje temelji na načelu subsidiarnosti: državam članicam je treba zagotoviti svobodo, da se same ukvarjajo z lastnimi težavami. Tretja možnost je, da države članice prevzamejo večjo odgovornost ter se zagovarjajo druga pred drugo, medtem ko Komisija budno spremlja usklajenost in po potrebi uporabi svoja pooblastila.

3.6 Komisija igra kot varuhinja pogodb in pobudnica zakonodaje pri zagotavljanju pravilnega delovanja notranjega trga pomembno vlogo. Njena odgovornost je, da predlaga enostavno zakonodajo, ki bi jo bilo mogoče uveljaviti in ki bi odpravljala težave na notranjem trgu, ne da bi državam članicam in podjetjem ob tem povzročala pretirane stroške. Komisija si je v preteklih letih močno prizadevala za poenostavitev zakonodaje in poskušala presoditi posledice predlaganih ukrepov. Obenem je njena naloga, da v primeru kršitev ukrepa hitro in odločno. Obravnavati bi morala tudi vprašanje, ali bi bilo primerno, da se priporočila iz leta 2004 (glej zgoraj) o pravočasnem in pravilnem prevzemanju zakonodaje razširijo tudi na področje izvajanja in uveljavljanja.

3.7 Države članice so kot solastnice Unije dolžne biti do nje lojalne, izpolnjevati svoje obveznosti, olajševati uresničevanje nalog Skupnosti in ne ogrožati ciljev člena 10 Pogodbe o ES. Seveda mora biti iz ravnanja držav članic razvidno, da se istovetijo z Evropsko unijo in da stojijo za njenimi odločitvami (15).

3.8 Evropsko sodišče je v več primerih nedvoumno presodilo, da države članice z notranjimi administrativnimi težavami ne morejo opravičevati nepopolnega in nepravilnega izvajanja zakonodaje Skupnosti. Te razsodbe lahko prispevajo k temu, da se bodo izboljšali postopki, predvideni za prihodnost.

3.9 Razmisliti bo treba tudi o pravnih in nepravnih instrumentih ter postopkih, ki bodo zagotavljali učinkovito izvajanje politike v Uniji več kot 30 članic.

3.10 Rezultati o uporabi nepravnih instrumentov in postopkov so precej različni. Metoda odprtega usklajevanja kljub začetnim obetavnim rezultatom ni obrodila uspeha V nasprotju s pričakovanji pa so centri SOLVIT rešili kar 80 odstotkov vseh obravnavanih problemov.

3.11 Svet za konkurenčnost je v svojih sklepih marca 2005 z namenom, da bi odpravili tržne ovire in omogočili konkurenco, države članice povabil, naj preverijo združljivost svoje notranje zakonodaje z evropskim pravom Tudi Evropski parlament meni, da je koristno, da državni organi članic nadzirajo skladnost svoje zakonodaje z evropskim pravom. Na tak način je mogoče ugotavljati in odpravljati trgovinske ovire, ki so posledica nepravilnega izvajanja in uveljavljanja evropske zakonodaje ali upravnih postopkov, ki niso v skladu z zahtevami EU.

4. Sklepi in priporočila

4.1 Splošni del

4.1.1 EESO meni, da sta izvajanje in uveljavljanje nujno potrebna elementa boljšega oblikovanja evropske zakonodaje in sodita zato med politične prednostne naloge (16). Vendar do tega kljub obetavnim spremembam pristopa v nekaterih državah članicah in znotraj Komisije še ni prišlo. Zakonodajalci pogosto nezadostno upoštevajo zahteve po izvajanju in uveljavljanju. Tudi dosledno presojanje posledic z namenom ustreznejšega oblikovanja zakonodaje bi moralo prav tako upoštevati, kako bi morala biti zakonodaja oblikovana in kako jo uveljavljati. Gre za pogoj, da se vzpostavijo enaki pogoji za vse udeležence in se poveča legitimnost EU.

4.1.2 Načeloma je temeljna odgovornost vsake države članice, da zagotovi pravilno izvajanje in uveljavljanje evropske zakonodaje. Kot varuhinja pogodb Komisija bdi nad tem, da članice svoje obveznosti tudi dejansko izpolnjujejo. Vsakršne pomanjkljivosti lahko Komisija odpravi s postopki proti kršitvam ali z drugimi ukrepi, primernimi za reševanje problemov pri neustrezni uporabi zakonodaje EU.

4.1.3 Svet se je na medinstitucionalni sporazum iz leta 2003 odzval s posvetovanji o izboljšanju prava in poenostavitvi zakonodaje, ki pravkar potekajo. EESO meni, da bi morala osrednja pozornost veljati tako učinkoviti uporabi direktiv v državah članicah kot vsem pravnim predpisom EU.

4.1.4 EESO meni, da bi moral Svet za konkurenčnost, ki je notranji trg razglasil za jedro integracijskega procesa, kot partner Komisije na evropski ravni prav tako sodelovati pri razpravah o izvajanju in uveljavljanju zakonodaje.

4.1.5 Izredno pomemben in pogosto odločilen vidik je, da evropske pogodbe pogosto ne posegajo na področje internih upravno-pravnih predpisov držav članic. Kljub temu je iz člena 10 Pogodbe o ES in sodne prakse razvidno, da morajo državni organi članic zagotavljati pravilno izvajanje in uveljavljanje zakonodaje. V zvezi s tem EESO opozarja, da so države članice solastnice EU in soodgovorne tudi na tem področju.

4.1.6 Osrednja pozornost je v EU predolgo veljala uvajanju novih pravnih predpisov. EESO soglaša s Komisijo, da se mora EU 25 članic bolj osredotočati na izvajanje in uveljavljanje obstoječe zakonodaje kot pa na sprejemanje novih zakonskih predpisov. Nova zakonodaja Skupnosti nikakor ni prava alternativa, saj bi zahtevala preveč časa in sredstev. Preveč časa in sredstev bi zahtevalo tudi, če bi želeli države članice k reševanju problemov spodbujati izključno s pravnimi sredstvi. Veliko bolj potrebna je sprememba pravne kulture, države članice in Komisija pa bi se morale osredotočati predvsem na izvajanje in uveljavljanje obstoječih pravnih predpisov in ne na sprejemanje novih, ter tako zagotavljati polno učinkovitost, sprejete zakonodaje in politike EU.. Kar pa seveda ne pomeni, da je mogoče poudarek na izvajanju in uveljavljanju zakonodaje uporabljati kot alibi za to, da se na področjih, kjer so potrebni novi pravni predpisi, ne stori ničesar.

4.1.7 Preverjanje obstoječega in že prenesenega evropskega prava — primerjaj tudi danske izkušnje — bo imelo pozitiven vpliv na boljše oblikovanje zakonodaje. Gre za nazoren primer vzajemnega učinkovanja med poenostavljanjem in izboljševanjem izvajanja ter uveljavljanja evropskega prava.

4.1.8 Alternativne možnosti, t.i. samourejanje (samoregulativa, self-regulation) ali sourejanje (koregulativa,, co-regulation) (17), je treba preučiti od primera do primera in ugotoviti, kje so učinkovite in kje ne. Kljub temu je treba v procesu pravilne uporabe preveriti potrebo po pobudah za samourejanje in sourejanje ter njihovo verjetnost za uveljavitev.

4.1.9 Po mnenju EESO je jasno tudi, da je treba naraščajoče težave pri izvajanju in uveljavljanju na nacionalni ravni obravnavati in reševati s tesnejšim sodelovanjem med nacionalnimi organi in organi Skupnosti.

4.1.10 EESO meni, da takšno okrepljeno sodelovanje prispeva tudi k preprečevanju sprejemanja nepotrebne zakonodaje Skupnosti, ki verjetno ne prispeva k učinkovitejšim postopkom izvajanja na nacionalnih ravneh. Ti postopki so prepočasni in zaviralni ter si pogosto z nesorazmernimi sredstvi prizadevajo za uresničitev nacionalno-političnih ciljev .

4.2 Države članice

4.2.1 EESO meni, da bi morale države članice še naprej same odločati o metodah in postopkih izvajanja evropskega prava. Te metode in procese bi lahko države članica in Komisija obravnavale tudi v svojih presojah vplivov.

4.2.2 EESO meni, da morajo vse uporabljene metode in postopki za izvajanje zakonodaje EU ali nacionalne zakonodaje, ki vpliva na delovanje notranjega trga, kjerkoli v EU voditi do enakih rezultatov. Poleg tega morajo ti rezultati omogočati, da sta primarna in sekundarna zakonodaja dejansko učinkoviti.

4.2.3 EESO meni, da je treba v državah članicah k izvajanju zakonodaje pritegniti tudi subnacionalne oblasti z avtonomnimi zakonodajnimi pooblastili in/ali pristojnostjo za njihovo izvajanje (na primer dežele, pokrajine, regije).

4.2.4 EESO meni, da je naslednji korak v okviru sodelovanja med evropskimi institucijami in nacionalnimi državnimi organi pri izvajanju zakonodaje in evropske politike krepitev oziroma racionalizacija nacionalnih administrativnih zmogljivosti za izvajanje in uveljavljanje te politike. Razprava na to temo v nekaterih državah članicah že poteka.

4.2.5 Administrativne zmogljivosti so v skupnem interesu vseh držav članic, ki morajo jasno sporočiti, ali so administrativne zmogljivosti njihovih organov za izvajanje in uveljavljanje evropskega prava na zadostno visoki ravni. Za EESO to med drugim pomeni tesno sodelovanje med pogajalci v Bruslju in zakonodajnimi organi v državnih službah posameznih članic.

4.2.6 Poseben ukrep, ki ga EESO opaža, je oblikovanje nacionalnih regulativnih organov za nekatera področja, kot so denimo telekomunikacije. Slednji so podvrženi tako skupni evropski zakonodaji kot tudi nacionalnih nadzornim instancam. Tovrstno prakso je treba temeljito preveriti.

4.2.7 Države članice bi bilo treba spodbujati, da preverjajo svoje notranje predpise in postopke (kar že poteka v nekaterih državah članicah, na primer na Danskem). Težave pri izvajanju pogostokrat nastanejo, ker nacionalni predpisi in postopki niso prilagojeni velikemu evropskemu trgu.

4.2.8 Za izvajanje evropske zakonodaje je značilno, da je pretirano natančno („gold-plating“) in selektivno („cherry picking“). EESO meni, da bi lahko uvedli splošno pravilo, da morajo države članice pri obveščanju Komisije o nacionalnih ukrepih izvajanja zakonodaje uradno zagotoviti, da so njihovi ukrepi popolnoma skladni z zakonodajo Skupnosti.

4.2.9 Zaželeno utegne biti, da države članice svojim organom in javnosti zagotavljajo več in boljše informacije o njihovih pravicah in obveznostih. Pomanjkanje ustreznih informacij je namreč pogost razlog za neizpolnjevanje zakonodaje Skupnosti. EESO meni, da bi lahko razmislili o nacionalnih sankcijah za kršitve, ki jih povzročajo državljani ali podjetja.

4.2.10 Trenutno so posvetovanja o prenosu in uporabi zakonodaje omejena na dvostranske stike med vladami in Komisijo. Potrebno je več medsebojnega sodelovanja in več prilagodljivosti. Okrepiti bi bilo treba pomen večstranskih razprav v okviru skupin nacionalnih strokovnjakov, ki že delujejo, ko gre za prenašanje in izvajanja evropske zakonodaje.. Med vsemi ustreznimi organi v EU na vseh političnih področjih so potrebne sistematične in premišljene razprave o doseženih rezultatih in izkušnjah držav članic. Zaželene so tudi naknadne ocene.

4.2.11 V okviru uspešnih partnerstev pri dvostranskih stikih med državami članicami bi bilo treba razmisliti o izmenjavi uradnikov, kar bi bilo v veliko pomoč novim državam članicam in državam kandidatkam .

4.2.12 Naknadne ocene direktiv in uporabljenega evropskega prava je treba izvajati sistematično. Ker so posvetovanja temeljni pogoji za boljše oblikovanje zakonodaje, je treba podobne postopke predvideti tudi za proces naknadnega ocenjevanja (18). Za te ocene, na podlagi katerih je mogoče presoditi, da so nekateri predpisi potrebni in relevantni tudi v prihodnje, naj ne bi bili pristojni vsakokratni zakonodajni organi

4.2.13 EESO meni, da bodo razprave privedle do sistematičnega opredeljevanja najboljših postopkov, ki jih bodo lahko uporabljali organi po vsej Evropski uniji. V primerih, ko razlike v administrativni strukturi posameznim državam članicam onemogočajo prevzem teh preverjenih postopkov, bi morali nacionalni organi dokazati, da lahko z lastnimi metodami in postopki dosegajo rezultate, primerljive z rezultati drugih držav članic, ki uporabljajo preverjene postopke. Eden izmed takšnih postopkov, ki jih uporabljajo nekatere države članice, je „pravilo o prednosti“. V skladu z osnovnim delovnim načelom ima prenos zakonodaje EU prednost pred izvajanjem nacionalne zakonodaje.

4.2.14 Nacionalni organi običajno odgovarjajo vladam ali ministrom in,če je potrebno, tudi parlamentu. Ker pomanjkljivo ali nepravilno izvajanje evropske zakonodaje lahko negativno vpliva na interese državljanov in podjetij v drugih državah članicah, EESO meni, da bo morala EU razviti nov koncept vzajemne odgovornosti do ustreznih oblasti v drugih državah članicah. (19)

4.2.15 Organi držav članic morajo svojim partnerjem pojasniti svoje administrativne postopke, uradne odločitve in druge dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem in uveljavljanjem evropske zakonodaje, če partnerji v drugih državah članicah menijo, da ti postopki, odločitve in dejavnosti ovirajo delovanje notranjega trga.

4.2.16 Za EESO je pomembno, da države članice redno pregledujejo zmogljivost svojih organov, ki so pristojni za izvajanje in uveljavljanje zakonodaje ter združljivost nacionalnih predpisov, uredb in upravnih praks z zahtevami evropske zakonodaje.

4.2.17 V okviru procesa nadaljnje širitve morajo države kandidatke v nacionalno zakonodajo prevzeti celotni pravni red Skupnosti. EESO želi, da države kandidatke pred pridružitvijo razpolagajo tudi z ustreznimi administrativnimi zmogljivostmi za njeno pravilno izvajanje.

4.2.18 EESO meni, da morajo biti države članice za zagotavljanje resnega izvajanja in uveljavljanja zakonodaje EU pripravljene namenjati več človeških in finančnih virov. Odbor opozarja na očitno nesorazmerje med viri, namenjenimi za izvajanje metode odprtega usklajevanja (uradniki, seje, dokumenti), in težavami s finančnimi sredstvi ter osebjem v mnogih državah članicah, ko gre za podporo pomembni mreži, kot je SOLVIT. Pozitivna izjema glede tega je na primer Švedska

4.2.19 Osredotočiti se je treba na delovanje sodišč, ki so še posebej odgovorna za tolmačenje in neposredno izvajanje zakonodaje Skupnosti (uredbe) in iz tega izhajajočo zakonodajo (direktive). Glede enotnega razlaganja teh instrumentov in njihovega hitrega izvajanja v praktičnih primerih je bilo mogoče zaznati bistvene težave. Iz tega izvira tudi posebna potreba po izobraževanju sodnikov in odvetnikov na področju evropskega prava, predvsem na področjih konkurence, zdravstva in varstva potrošnikov.

4.3 Komisija

4.3.1 EESO meni, da je naloga Komisije — poleg prizadevanj za boljše oblikovanje zakonodaje znotraj njenih služb — spodbujanje zaupanja med organi, odgovornimi za izvajanje evropskega prava, podpiranje mrež nacionalnih organov, sistematično vrednotenje njihovih rezultatov in ugotavljanje ter širjenje zanesljivih najboljših postopkov. S posebnimi instrumenti, kot so informacijski sistemi, lahko prispeva k olajšanju vsakodnevnega administrativnega sodelovanja med uradniki. Posvetovalni odbor za notranji trg je torej v tem pogledu koristen forum, kjer se srečujejo Komisija in države članice. To velja tudi za informacijsko službo za vprašanja notranjega trga, ki jo namerava ustanoviti Komisija in ki naj bi spodbujala sodelovanje med državami članicami.

4.3.2 Razen instrumentov, ki jih Komisija navaja v sporočilu o boljšem nadzoru uporabe prava Skupnosti (20) za preprečevanje kršitev, je po mnenju EESO zelo pomemben tudi razvoj nadaljnjega sodelovanja med nacionalnimi organi. Komisija lahko pri preverjanju nacionalnih postopkov — tudi če ti niso pripeljali do sprožitve uradnih postopkov za ugotavljanje kršitev — pomaga tako, da olajšuje reševanje problemov in med državami članicami spodbuja najboljšo prakso .

4.3.3 EESO priporoča, da Komisija sodeluje pri revidiranju struktur uveljavljanja zakonodaje v državah članicah — po možnosti s pomočjo nevtralnega partnerja — ter pri rednem poročanju z uporabo kazalcev o rezultatih izvajanja in uveljavljanja evropske zakonodaje.

4.3.4 Treba je spodbujati programe za usposabljanje, ki jih financira EU. Ti programi temeljijo na nacionalnih študijah in izkušnjah ter združujejo strokovne delavce iz vse Evrope. Usposabljanje sodnikov na področju konkurenčnega prava, ki ga je pred kratkim financirala Komisija, je obrodilo pozitivne sadove. Podobni izobraževalni programi za sodnike nižjestopenjskih in regionalnih sodišč ter za uslužbence v javni upravi je treba izvajati na vseh ustreznih področjih, kjer zahtevanih znanj še vedno primanjkuje. Pozornost bi bilo treba namenjati tudi vlogi varuha človekovih pravic.

4.3.5 Komisija bi morala aktivno iskati alternativne možnosti za uradne pravne postopke, ki so s stališča tožnika pogosto preveč dolgotrajni. 50 odstotkov postopkov v primerih kršitev pogodbenih obveznosti traja dlje kot štiri leta! Druge možnosti vključujejo vrsto sestankov in instrumente, kot je sistem SOLVIT. Komisija bi lahko razmislila o objavi rezultatov teh sestankov.

4.3.6 Poudarek bi moral biti namenjen ugotavljanju ustreznih ukrepov, ki bi pripeljali do želenih političnih uspehov. V posebnih primerih in z namenom, da bi od držav članice pridobili zanesljive rezultate, bi Komisija lahko razmislila o predložitvi predloga za uredbo namesto predloga direktive. Načeloma naj bi Komisija upoštevala težave, ki izhajajo iz različnih nacionalnih pristopov k izvajanju evropskega prava.

4.3.7 Po mnenju Odbora je treba Komisiji zagotoviti potrebne pristojnosti in vire, da bo lahko opravljala svojo tradicionalno nalogo, torej nadzirala izvajanje evropskega prava, poleg tega pa še svojo novo nalogo, to je spodbujanje opredeljevanje in širjenje najboljše prakse. EESO pozdravlja notranjo revizijo, ki jo Komisija predvideva za leto 2006. Ta naj bi ovrednotila obstoječe postopke in delovne metode na tem področju.

4.3.8 Komisijo bi bilo treba spodbuditi k racionalizaciji nadzora nad izvajanjem in uveljavljanjem evropske zakonodaje. Za to naj bi tudi v Komisiji sami zagotovili obsežna sredstva. V zvezi s tem je potrebna večja skladnost med pristopi generalnih direktoratov.

4.4 Dobro upravljanje in družba

4.4.1 Po mnenju EESO poročanje, posvetovanje in nadziranje izvajanja ter uveljavljanja evropske zakonodaje ne sme biti omejeno zgolj na administracijo in uradnike. V tem procesu bi morali sodelovati tudi Evropski parlament in nacionalni parlamenti. EESO pozdravlja nedavno pobudo Evropskega parlamenta, da na dnevni red uvrsti tudi izvajanje in uveljavljanje evropske zakonodaje. Ta pobuda bo zagotovo prispevala k temu, da bo tej temi v prihodnje posvečena večja politična pozornost.

4.4.2 V okviru pobude za boljše upravljanje je Komisija izvedla obsežna posvetovanja (21), ki naj bi jih izvedli tudi v državah članicah. Sekundarna zakonodaja, kot so uredbe o konkurenci ali direktive o telekomunikacijah, denimo zahtevajo, da se nacionalni organi pred sprejetjem ukrepov posvetujejo z vpletenimi stranmi. V nekaterih državah članicah tradicionalno organizirajo referendume, da bi bolje oblikovali politiko in jo ocenili. Večina držav članic izvaja presojo vplivov finančnih ali okoljskih učinkov. Ta vsebuje tako fazo posvetovanja kot tudi fazo ocene. Po mnenju EESO takšna posvetovanje in ocene, ki v bistvu opredeljujejo potrebe državljanov in podjetij, pa tudi politične vplive nanje, izboljšujejo razumevanje političnih odločitev, krepijo njihovo legitimnost in pripravljajo podlago za boljšo politiko v prihodnje.

4.4.3 Zaradi zapletenosti teh postopkov dobro upravljanje pomeni tudi vseevropsko pojasnjevanje, da so kljub subsidiarnosti in posebnim upravnim tradicijam nacionalne vlade dolžne izvajati to, kar so se dogovorili na ravni EU. To pa obenem pomeni, da je pri spodbujanju izboljšav in najboljše prakse poleg Komisije in držav članic nadvse dobrodošel tudi prispevek zasebnega sektorja in civilne družbe .

4.4.4 Po mnenju EESO je potrebno takoj, ko Komisija in države članice razvijejo konkretne zamisli o tem, kako bi izvajanje in uveljavljanje predstavili v okviru celostne podobe boljše oblikovane evropske zakonodaje, premišljeno delo službe za stike z javnostjo.

V Bruslju, 28. septembra 2005 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) Rezultati ankete EESO o možnih pomanjkljivostih in deficitih pri izvajanju in uveljavljanju evropskega prava v državah članicah so povzeti v dodatku B.

(2) Točka 11 iz sklepov navaja, da Svet države članice poziva, naj podvojijo svoja prizadevanja za zmanjšanje pomanjkljivosti pri prenašanju zakonodaje na nacionalno raven in naj pri tem premislijo o preverjanju združljivosti njihove nacionalne zakonodaje z evropskim pravom.

(3) Na tem mestu naj omenimo British Better Regulation Task Force, ki je v letih 2003 in 2004 izdala tri koristne dokumente o zakonodaji na nacionalni in evropski ravni ter o njenem izvajanju. Raziskave in priporočila med drugim poudarjajo pomen natančne in učinkovite zakonodaje, saj le ta zagotavlja potrebno interakcijo med različnimi procesi.

(4) Resoluciji Sveta z dne 16. junija 1994 in 8. julija 1996, glej Hans Petter Graver: National Implementation of EU Law and the Shaping of European Administrative Policyv: ARENA Working Papers WP 02/17, str. 6.

(5) Ibid. str. 21

(6) Glej priporočilo Evropske komisije z dne 12. julija 2004, 2005/309/ES

(7) Bela knjiga o upravljanju v EU, KOM(2001) 428 končno, str. 3

(8) Izboljšano izvajanje direktivnovega koncepta, KOM(2003) 240 končno, str. 3

(9) KOM(2005) 11 končno, 27. januar 2005

(10) Ul L 98/47, 16.4.2005

(11) Členi 94-97 Pogodbe o ES.

(12) Glej belo knjigo o upravljanju EU, KOM (2001) 428 končno

(13) Npr. 21. letno poročilo Komisije o nadzoru izvajanja zakonodaje Skupnosti, KOM(2004) 839, 30.12.2004

(14) Glej tudi: J. Vervaele, Compliance and Enforcement of European Community Law,,Haag, Kluwer Law International, 1999, Ph. Nicolaides, From Graphite to Diamond: The Importance of Institutional Structure in Establishing Capacity for Effective and Credible Application of EU Rules, European Institute of Public Administration, 2002, . in tam navedena sklicevanja.

(15) Analiza negativnega izida referenduma v Franciji in na Nizozemskem ponazarja, kakšen je odnos držav članic in „Bruslja“ v očeh javnega mnenja in nekaterih politikov(!), ki uporabljajo izraze kot „mi tu“ in „oni tam“.

(16) To mnenje je popolnoma v skladu s pogledi, ki jih zagovarjajo mnenja EESO od leta 2000 o posodabljanju, poenostavljanjuin izboljševanju pravnega reda Skupnosti.

(17) Trenutno stanje koregulative in samoregulative na enotnem trgu, poročevalec g. Vever, CESE 1182/2004.

(18) Rezultati ankete EESO (glej prilogo A) navajajo primere, ki poudarjajo pomen tovrstnih naknadnih ocen.

(19) Ker je pred kratkim vlada Velike Britanije ustanovila organ za dolžnost poročanja o zakonodaji. Ta organ bi utegnil obravnavati tudi elemente, ki se lahko s pridom uporabijo na evropski ravni.

(20) KOM (2002) 725 končno, 11.12. 2002

(21) Glej KOM (2002) 713 končno. 11.12.2002