Ocena napredka držav članic v letu 2014 pri izpolnjevanju nacionalnih ciljev glede energijske učinkovitosti do leta 2020 in izvajanju Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti v skladu s členom 24(3) Direktive 2012/27/EU o energetski učinkovitosti za leto 2016

Povečanje energijske učinkovitosti je ključnega pomena za reševanje prihodnjih izzivov Evropske unije. Zmanjšanje povpraševanja po energiji in načelo „energijska učinkovitost je na prvem mestu“ sta zato eden od petih glavnih ciljev energetske unije. Države članice so leta 2015 potrdile, da je nujno doseči cilj glede povečanja energijske učinkovitosti za 20 % do leta 2020. Politike za energijsko učinkovitost zagotavljajo zmanjšanje stroškov za odjemalce , poleg tega pa tudi koristi v zvezi z zmanjšanjem emisij toplogrednih plinov, zanesljivost oskrbe, konkurenčnost, trajnostni razvoj evropskega gospodarstva in ustvarjanje delovnih mest. Zato je Komisija novembra 2016 predlagala, da bi to pomembno politično področje po letu 2020 okrepili z zavezujočim ciljem EU glede povečanja energijske učinkovitosti za 30 % do leta 2030.

Prva razčlenitvena analiza je bila opravljena, da bi se preučil učinek različnih dejavnikov na pretekle trende porabe primarne energije na ravni EU v zadnjem desetletju (2005–2014), na podlagi podatkov EUROSTATA. Z analizo je bil ocenjen relativni prispevek gospodarske dejavnosti, strukture, mešanice goriv in energijske intenzivnosti na splošno zmanjšanje porabe primarne energije v obdobju (206 Mtoe). Povečanje porabe energije za 123 Mtoe je zlasti posledica učinka dejavnosti. Vendar se je to povečanje izravnalo s skoraj trikratnim zmanjšanjem (–353 Mtoe) zaradi znatnih izboljšav na področju energijske intenzivnosti.

Največje znižanje porabe primarne energije od leta 2013 do leta 2014 so zabeležili v Belgiji (8 %), na Danskem (7 %) in v Združenem kraljestvu (7 %). Nizozemska je zabeležila največje zmanjšanje porabe končne energije (8 %), sledita ji Francija (7 %) in Belgija (6 %). Samo na Nizozemskem in v Luksemburgu se je poraba končne energije zmanjšala v vseh sektorjih. Največje povečanje porabe končne energije je bilo zabeleženo na Malti (3 %), v Bolgariji (3 %) in Litvi (2 %).

Večina držav članic je med letoma 2005 in 2014 zmanjševala porabo primarne in končne energije po stopnji, ki bi, če bi jo ohranile, zadostovala za uresničitev njihovih ciljev glede porabe primarne in končne energije do leta 2020. Na področju porabe primarne energije so pri tem izjema Estonija, Malta in Švedska. Na področju porabe končne energije so izjema Avstrija, Belgija, Nemčija, Litva, Malta in Slovaška.

Države članice so okvirne nacionalne cilje za povečanje energijske učinkovitosti do leta 2020 določile leta 2013. V letu 2014 je bila poraba končne energije v 17 državah članicah že manjša od okvirnega cilja glede končne energije za leto 2020. Prav tako je 19 držav članic že leta 2014 doseglo porabo primarne energije, ki je bila nižja od okvirnega cilja glede primarne energije za leto 2020.

Absolutna poraba primarne energije se je od leta 2005 zmanjšala v vseh državah članicah, razen v Estoniji, na Finskem in Poljskem. Največje povečanje na letni ravni je zabeležila Estonija (2,6 %), na Finskem pa je poraba primarne energije v obdobju 2005–2014 ostala razmeroma stabilna. Precejšnje zmanjšanje na letni ravni so zabeležile Grčija, Litva in Združeno kraljestvo.

Nadaljnja prizadevanja so potrebna pri obnovi obstoječih stavb, da bi prihranili energijo in zmanjšali stroške energije za odjemalce. Zato je treba v državah članicah dodatno izboljšati pogoje financiranja za naložbe v energijsko učinkovitost. Informacijska in komunikacijska tehnologija (IKT) lahko ima pri tem pomembno vlogo, saj odjemalcem zagotavlja koristna orodja za izboljšanje ozaveščenosti in pametno upravljanje porabe energije.

Razčlenitvena analiza, ki je bila opravljena za EU-28, kaže, da je bilo zmanjšanje porabe primarne energije med letoma 2005 in 2014 predvsem posledica izboljšanja energijske intenzivnosti. Upad gospodarske dejavnosti, spremembe mešanice goriv in strukturne spremembe so imele sorazmerno manjšo vlogo.

Države članice so se zavezale, da bodo izvajale ambiciozne politike za energijsko učinkovitost in so v zadnjih letih znatno povečale svoja prizadevanja v vseh sektorjih.

V tem poročilu za leto 2016 je ocenjen napredek, dosežen do leta 2014, pri izpolnjevanju cilja glede povečanja energijske učinkovitosti za 20 % do leta 2020 in izvajanju direktive o energijski učinkovitosti (EED). Poročilo vključuje več priporočil za države članice. Temelji predvsem na letnih poročilih držav članic za leto 2016 in najnovejših podatkih Eurostata za leto 2014 ter se opira na poročilo o napredku na področju energijske učinkovitosti za leto 2015.

Energijska intenzivnost končne porabe v storitvenem sektorju se je na letni ravni v obdobju 2005–2014 v povprečju izboljšala za 1 % Do najpomembnejših izboljšav v tem obdobju je prišlo na Madžarskem, Irskem in Slovaškem. Ciper, Estonija, Finska, Grčija in Italija so v tem obdobju zabeležile stabilno ali naraščajočo energijsko intenzivnost končne porabe. Te države članice bi se morale osredotočiti na storitveni sektor, da bi povečal energijsko učinkovitost. To bo prispevalo k izboljšanju konkurenčnosti tega sektorja, ki se bo po napovedih v prihodnosti povečeval.

Vse države, razen Estonije, Latvije, Malte, Portugalske in Švedske, so zabeležile zmanjševanje ali stabilno absolutno porabo energije v storitvenem sektorju v letu 2014 v primerjavi z letom 2013. Ciper in Malta sta pojasnila naraščajoče ali stalne trende s povečanjem turizma in podnebnimi spremembami z večjo porabo energije za ogrevanje, prezračevanje in klimatizacijo. Latvija povezuje povečanje porabe s povečanjem bruto dodane vrednosti storitev, medtem ko je Portugalska kot možni razlog navedla povečanje števila delovnih ur v javnem sektorju.

V storitvenem sektorju se je poraba končne energije zmanjšala za 2 %, in sicer s 144 Mtoe v letu 2005 na 141 Mtoe v letu 2014. To precejšnje zmanjšanje za 6 % v letu 2014 v primerjavi z letom 2013 je mogoče delno razložiti kot posledico blage zime v letu 2014, saj se v storitvenem sektorju po ocenah 62 % končne energije porabi za ogrevanje.

Tudi s podnebnim faktorjem popravljena poraba končne energije na prebivalca se je med letoma 2005 in 2014 na letni ravni znižala za povprečno 0,7 %. Največje izboljšave so bile v tem obdobju uvedene v Belgiji, na Irskem in v Združenem kraljestvu. Tudi poraba energije na kvadratni meter se je med letoma 2005 in 2014 izboljšala v vseh državah članicah. Največje zmanjšanje je bilo ugotovljeno na Cipru, v Latviji in na Portugalskem.

Leto 2014 je bilo nenavadno toplo, kar naj bi privedlo do manjšega povpraševanja po ogrevanju. Kljub temu, da je bilo leto 2014 toplejše od leta 2013, podatki o porabi energije v stanovanjskem sektorju s podnebnimi popravki kažejo trende naraščajoče porabe v letu 2014 v primerjavi z letom 2013 v 17 državah članicah. Eden od razlogov za to je morda dejstvo, da podnebni popravki ne upoštevajo stopinjskih dni hlajenja. Zato bi jih bilo treba upoštevati v prihodnjih analizah, zlasti ker se bo pomen hlajenja v energijskih potrebah držav na jugu povečeval.

Absolutna poraba končne energije v stanovanjskem sektorju se je zmanjšala za 15 %, s 309 Mtoe v letu 2005 na 263 Mtoe v letu 2014, iz več razlogov, vključno z večjo energijsko učinkovitostjo naprav in izboljšanjem energijske učinkovitosti v stavbah na podlagi postopnega izvajanja direktive o energijski učinkovitosti stavb ter minimalnih standardov za okoljsko primerno zasnovo izdelkov. K temu pozitivnemu trendu so prispevale tudi informacije, ki se porabnikom zagotavljajo z energijskimi izkaznicami za stavbe, in merjenje porabe energije, saj je to porabnikom zagotovilo koristna orodja za izboljšanje ozaveščenosti o porabi energije.

Na področju energijske intenzivnosti končne porabe v industriji obstaja pomembna razlika med energijsko najintenzivnejšo državo članico, Bolgarijo, in energijsko najmanj intenzivnimi državami, Dansko in Irsko. Čeprav je to odvisno od deleža energijsko intenzivnih panog, se je energijska intenzivnost v industriji v večini držav članic v letu 2014 zmanjšala v primerjavi z letom 2005, z izjemo Cipra, Grčije, Madžarske in Latvije. Na področju energijske intenzivnosti v Avstriji in na Finskem nadaljnjega izboljšanja skoraj ni bilo.

V letu 2014 je trinajst držav članic zabeležilo padec porabe končne energije v industriji v primerjavi z ravnmi iz leta 2013. Poraba energije v industriji se je najbolj povečala na Cipru (19 %), v Grčiji (9 %) in na Madžarskem (6 %). Glavni razlogi za rast od leta 2013 do leta 2014 v nekaterih državah članicah so bili povečanje dodane vrednosti v industriji in večja poraba v cementarnah in obratih za proizvodnjo lesnih sekancev.

Negativni učinki energijske intenzivnosti, ki odražajo izboljšano energijsko intenzivnost, so bili zabeleženi v vseh državah članicah, razen v Latviji in na Cipru. Znatno izboljšanje energijske intenzivnosti, ki je povzročilo zmanjšanje porabe energije, je bilo doseženo v Bolgariji, na Češkem, v Romuniji in na Slovaškem. Komisija meni, da je bila javna politika ključni dejavnik za izboljšanje energijske učinkovitosti. To ugotovitev je pred kratkim potrdila razčlenitvena analiza, ki sta jo izvedla Mednarodna energetska agencija in projekt Odyssee-Mure.

Prva razčlenitvena analiza porabe končne energije je bila opravljena na ravni držav članic za obdobje 2005–2014 za proizvodne sektorje gospodarstva. Predhodni rezultati kažejo negativne učinke dejavnosti v Grčiji, na Hrvaškem, v Italiji in na Portugalskem. To je povzročilo zmanjšanje porabe končne energije, ki je odraz upada gospodarske dejavnosti v teh državah. Strukturni učinek je bil v večini držav članic negativen, kar pomeni povečanje dejavnosti v energijsko manj intenzivnih sektorjih. Samo Estonija, Poljska, Madžarska in Avstrija so zabeležile rahel premik k energijsko intenzivnejšim sektorjem. To je povzročilo večjo porabo energije v tem obdobju, kot bi bila sicer.

Po drugi strani pa je vpliv strukturnih sprememb in mešanice goriv za EU-28 zanemarljiv. Strukturni učinek je znašal +25 Mtoe. To je mogoče pripisati relativni rasti energijsko intenzivnejših nacionalnih gospodarstev v primerjavi z energijsko manj intenzivnimi. Negativni učinek mešanice goriv je bil zelo majhen (–0,5 Mtoe), kar pomeni rahel premik v smeri čistejših goriv. To pomeni, da se je energijska učinkovitost v zadnjem desetletju znatno izboljšala.

Člen 5 direktive o energijski učinkovitosti določa, da morajo države članice vsako leto prenoviti 3 % skupne površine stavb, ki se ogrevajo in ohlajajo, so v lasti in uporabi osrednje vlade in ne izpolnjujejo minimalnih zahtev glede energijske učinkovitosti iz direktive o energijski učinkovitosti stavb. Druga možnost je uporaba drugih ukrepov za doseganje enakovrednega prihranka. Za izvajanje zahtev iz člena 5 bo 18 držav članic sprejelo alternativne ukrepe, tj. ukrepe, ki uporabnike spodbujajo k spremembi vedenja. Druge države članice so se odločile za privzeti pristop prenove 3 % skupne tlorisne površine.

Na podlagi letnih poročil za leto 2016 so države članice, ki so se odločile za izvajanje privzetega pristopa, sporočile, da je bilo leta 2014 obnovljenih približno 1 245 000 m² površine upravičenih stavb, leta 2015 pa 995 000 m². Države članice, ki so sprejele alternativni pristop, so Komisijo obvestile o prihrankih energije za leti 2014 in 2015, vendar pa obstaja nekaj negotovosti glede poročanja (npr. izbrane enote ali manjkajoči podatki). Na podlagi predhodnih raziskav je mogoče sklepati, da so v Avstriji, na Hrvaškem, Cipru, Češkem, Finskem, Irskem, Nizozemskem, Poljskem, Švedskem in v Združenem kraljestvu s sprejetim alternativnim pristopom ustvarili zahtevane letne prihranke energije v obdobju 2014–2015. Hrvaška, Finska in Švedska so poročale o preseganju zahtev. V primeru privzetega pristopa države članice Estonija, Španija, Madžarska, Italija in Latvija trdijo, da so v letih 2014 in 2015 izpolnile zahteve glede prenove. Komisija bo še naprej pozorno spremljala izvajanje te določbe.

4.5.Prometni sektor

Absolutna poraba končne energije v prometu se je v EU-28 zmanjšala za 4 %, in sicer s 369 Mtoe v letu 2005 na 353 Mtoe v letu 2014. Leta 2014 je 13 držav članic povečalo porabo energije v tem sektorju v primerjavi z ravnmi iz leta 2005. Poraba se je znatno povečala (za več kot 20 % od leta 2005) v Litvi, na Malti, Poljskem, v Romuniji in Sloveniji. Nasprotno pa se je leta 2014 v primerjavi z ravnmi iz leta 2005 zmanjšala za 21 % v Grčiji in 20 % v Španiji.

V EU-28 se je poraba končne energije v prometu od leta 2013 do leta 2014 povečala za 1 %, pri čemer je 20 držav članic poročalo o povečanju v primerjavi z letom 2013. To pomeni veliko spremembo v primerjavi s prejšnjim letom, ko je bil trend naraščanja zabeležen samo v 11 državah članicah. Države z največjim povečanjem so Bolgarija (11 %), Madžarska (12 %) in Litva (11 %). Kot eden od glavnih razlogov za povečanje porabe energije v prometu je naveden padec cen energije. Drugi razlogi so povečanje števila vozil in obsega tovornega/potniškega prometa. Na Malti je bilo znatno povečanje števila turistov povezano z večjo porabo energije v letalstvu in avtomobilskem prometu.

Delež kolektivnega prevoza potnikov se je v letu 2014 gibal od 11 % na Portugalskem do 35 % na Madžarskem. Na ravni EU je delež kolektivnega prevoza potnikov leta 2014 v primerjavi z letom 2005 ostal stabilen pri približno 18 %. O največjem povečanju v letu 2014 v primerjavi z letom 2005 sta poročali Belgija in Češka. V tovornem prometu se je modalni delež cestnega prometa med letoma 2005 in 2014 rahlo znižal, s 76 % na 75 % skupnega kopenskega tovornega prometa. Na nacionalni ravni je delež tovornega prometa po železnici in celinskih plovnih poteh leta 2014 znašal od 0 % na Cipru in Malti do 81 % v Latviji. Romunija in Bolgarija sta sporočili največje povečanje deležev v letu 2014 v primerjavi z letom 2005.

4.6.Sektor proizvodnje električne energije in toplote

Skupaj s sistemom EU za trgovanje z emisijami se lahko s ciljno usmerjenimi politikami za energijsko učinkovitost poveča energijska učinkovitost v sektorju proizvodnje električne energije, npr. s spodbujanjem proizvodnje toplote in električne energije v soproizvodnji toplote in električne energije (SPTE) z visokim izkoristkom, učinkovitega daljinskega ogrevanja in hlajenja, pa tudi energije iz obnovljivih virov ter nadaljnje uporabe orodij IKT in namenske programske opreme za boljše vključevanje različnih virov energije. Sektor ogrevanja in hlajenja ima pri tem ključno vlogo.

Zmanjšanje porabe primarne energije v zadnjih nekaj letih je bilo posledica zmanjšanja porabe končne energije in strukturnih sprememb v sektorju proizvodnje električne energije. V zadnjih letih so potekale zlasti strukturne spremembe s prehodom s proizvodnje električne energije v termoelektrarnah na večji delež obnovljivih virov energije. S 16-odstotnim deležem v bruto porabi končne energije v letu 2014 so EU in večina držav članic na dobri poti in celo presegajo okvirne usmeritve glede uporabe energije iz obnovljivih virov. Proizvodnja električne energije iz obnovljivih virov (OVE-E) lahko znatno prispeva k zmanjšanju porabe primarne energije.

Proizvodnja toplote v elektrarnah toplarnah se je v letu 2014 v primerjavi z letom 2013 zmanjšala v skoraj vseh državah članicah. Ta negativni trend za toploto, proizvedeno v elektrarnah toplarnah, je mogoče v obdobju 2005–2014 opaziti v 14 državah članicah.

Razmerje med dosežkom in vložkom v proizvodnji toplotne energije se je leta 2014 v primerjavi z letom 2013 zmanjšalo v 17 državah članicah. To velja tudi za 13 držav članic, ki so v letu 2014 v primerjavi z letom 2005 zmanjšale razmerja med dosežki in vložki. Razlogov za to je lahko več, npr. prehod na druga goriva.

Dobro delujoč sistem EU za trgovanje z emisijami z rezervo za stabilnost trga, pa tudi ciljno usmerjene politike za energijsko učinkovitost, lahko zagotovijo dodatne spodbude za povečanje energijske učinkovitosti v energetskem sektorju. Poleg tega bi morale države članice pozorno spremljati izvajanje ocen učinkovitosti potencialov v proizvodnji in omrežjih za prenos/distribucijo v skladu s členom 15 direktive o energijski učinkovitosti ter ocene stroškov in koristi za učinkovito soproizvodnjo ter daljinsko ogrevanje in hlajenje v skladu s členom 14 direktive o energijski učinkovitosti.

4.7.Stanje prenosa direktive o energijski učinkovitosti

Nekatere države članice še vedno niso v celoti prenesle direktive o energijski učinkovitosti v svojo zakonodajo. Zato te države ne morejo izkoriščati vseh prednosti te direktive. Prispevek direktive o energijski učinkovitosti k doseganju ciljev glede energijske učinkovitosti za leti 2020 in 2030, pravilen razvoj trgov energijske učinkovitosti ter krepitev vloge odjemalcev in udeležencev na trgu je mogoče doseči le, ko bo direktiva v celoti in učinkovito prenesena.

V ta namen bo Komisija še naprej pozorno spremljala izvajanje direktive o energijski učinkovitosti. Komisija je zaključila 22 od 27 prvotno sproženih postopkov za ugotavljanje kršitev držav članic, ki niso priglasile ali so le delno priglasile nacionalno zakonodajo, ki je potrebna za prenos posameznih zahtev direktive o energijski učinkovitosti. Komisija bo še naprej v stiku z nekaterimi državami članicami v zvezi s pravilnim izvajanjem člena 7 direktive o energijski učinkovitosti. V letu 2017 bo začela dialog z vsemi državami članicami, da bi preverila, ali je nacionalna zakonodaja usklajena z direktivo, z drugimi besedami, ali se vse obveznosti in zahteve iz direktive o energijski učinkovitosti pravilno odražajo v nacionalni zakonodaji.

Izvajanje člena 7 kaže, da so države članice dosegle precejšnji napredek pri izpolnjevanju cilja skupnega prihranka za leto 2020. Dejansko so bili v EU-28 leta 2014 doseženi prihranki energije v višini 12 Mtoe, kar znaša 5 % vsote zahtevanih skupnih prihrankov, ki so jih sporočile države članice. Poleg tega so prihranki, ki jih je sporočilo osem držav članic – Francija, Madžarska, Italija, Malta, Nizozemska, Romunija, Slovaška in Združeno kraljestvo – dosegli ali presegli predvidene letne prihranke za leto 2014 .

Leta 2014 so Belgija, Danska, Estonija, Nemčija, Grčija, Irska, Latvija, Portugalska in Slovenija sporočile, da so dosegle vsaj 50 % pričakovanih letnih prihrankov za zadevno leto v skladu s členom 7. Bolgarija, Hrvaška, Ciper, Luksemburg in Švedska so dosegle manj kot 50 % pričakovanih prihrankov za leto 2014. V teh državah bi bila v prihodnjih letih potrebna dodatna prizadevanja, da bi izpolnile splošne zahteve glede skupnih prihrankov do leta 2020.

Latvija in Luksemburg nista poročala o prihrankih v sistemu obveznosti energijske učinkovitosti (EEOS) v letu 2014, ker sistemi še niso bili vzpostavljeni. Grčija je v začetku poročala le o alternativnih ukrepih, vendar zdaj namerava s 1. januarjem 2017 vzpostaviti sistem obveznosti energijske učinkovitosti. . Litva in Estonija sta pred kratkim napovedali, da ne načrtujeta več vzpostavitve sistema obveznosti energijske učinkovitosti. Osem držav članic je v letnih poročilih za leto 2016 poročalo o posodobitvah svojih ukrepov. Češka je posodobila svojo zahtevo glede prihrankov.

5.Sklepne ugotovitve

Kot je bilo poudarjeno v sporočilu očisti energiji za vse Evropejce, bi morala biti energijska učinkovitost prvi vir energije, saj ima poglavitno vlogo pri hitrejšem prehodu na čisto energijo, spodbujanju rasti in ustvarjanju delovnih mest ter prispeva k zanesljivosti oskrbe EU. Energijska učinkovitost prihrani denar in je postala trajnosten poslovni model. Večina držav članic se zaveda številnih koristi energijske učinkovitosti in se ni le zavezala doseči ambicioznih ciljev na področju energijske učinkovitosti za leto 2020, temveč je zagotovila tudi številne programe in ukrepe za energijsko učinkovitost.