Leta 2014 je bil trg športne hrane in pijače v vsej EU vreden 3,07 milijarde EUR (maloprodajna vrednost), . Med letoma 2009 in 2014 je trg za športno prehrano na ravni EU zrasel za 11,2 %, kar je enako 2,2-odstotni skupni letni stopnji rasti. Gonilo rasti so bili predvsem izdelki na osnovi beljakovin, saj se je njihova prodaja v tem obdobju povečala za 68 %. Prodaja izdelkov za povečanje energije in zmogljivosti se je povečala za 54 %, prodaja športnih pijač pa se je zmanjšala za 8 %.

Različne zainteresirane strani in znanstveni organi so skozi čas za svoje namene uvedli različne sisteme razvrščanja športne prehrane. Ob upoštevanju teh sistemov in sedanjega trga je raziskava FCEC, ugotovila, da obstajajo tri kategorije športne prehrane: (1) športne pijače; (2) izdelki (na osnovi beljakovin) za krepitev, razvoj in okrevanje mišic po vadbi; in (3) izdelki za povečanje energije in zmogljivosti ter izdelki za stalno dopolnjevanje prehrane športnikov.

športna prehrana: vsa živila, ki so namenjena športnikom, ne glede na zakonodajo EU, v skladu s katero so ponujena na trgu;

Športna prehrana ni opredeljena v zakonodaji EU. Za namene tega poročila in ob upoštevanju analize, opravljene v okviru raziskave FCEC, so bile uporabljene naslednje opredelitve:

Evropska komisija se je posvetovala z Evropsko agencijo za varnost hrane (EFSA), ki je zagotovila znanstveno in tehnično pomoč v zvezi s športno prehrano. Agencija EFSA je zbrala znanstvene nasvete na področju prehranskih in zdravstvenih trditev ter prehranskih referenčnih vrednosti za odrasle, ki so pomembne za športnike, in obvestila Komisijo, da se njeni naknadni nasveti ne razlikujejo od priporočil v poročilu Znanstvenega odbora za hrano (SCF), sprejetega leta 2001, o sestavi in specifikaciji živil, namenjenih osebam z visoko energijsko porabo, predvsem športnikom.

Temelji na tržni raziskavi, ki jo je med januarjem in junijem leta 2015 opravil Konzorcij za vrednotenje prehranske verige (raziskava FCEC). Raziskava vsebuje več podrobnih informacij o ugotovitvah, predstavljenih v tem poročilu. V zvezi s pripravljanjem tega poročila je bilo opravljeno posvetovanje s pristojnimi nacionalnimi organi in drugimi zainteresiranimi stranmi.

Namen tega poročila je izpolniti obveznost Komisije iz člena 13 Uredbe (EU) št. 609/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o živilih, namenjenih dojenčkom in majhnim otrokom, živilih za posebne zdravstvene namene in popolnih prehranskih nadomestkih za nadzor nad telesno težo (v nadaljnjem besedilu: „uredba o živilih za posebne skupine“). Komisija mora v skladu s tem členom Evropskemu parlamentu in Svetu po posvetovanju z Evropsko agencijo za varnost hrane (EFSA) predložiti poročilo o morebitni potrebi po posebnih predpisih za živila, namenjena športnikom (v nadaljnjem besedilu: „športna prehrana“).

Člen 9 Direktive 2009/39/ES kot splošno pravilo zahteva, da morajo živila za posebne prehranske namene izpolnjevati zahteve glede označevanja iz Direktive 2000/13/ES o označevanju, predstavljanju in oglaševanju živil (Direktivo 2000/13/ES je nadomestila Uredba (EU) št. 1169/2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom). Poleg tega so v Direktivi 2009/39/ES za te izdelke določene posebne zahteve glede označevanja in sestave, ki so podrobno analizirane v poglavju 6 tega poročila. Pristojni nacionalni organi so odgovorni za preverjanje skladnosti živil za posebne prehranske namene z določbami Direktive 2009/39/ES.

V členu 3 Direktive 2009/39/ES je določena splošna zahteva, da morajo biti zadevna živila takšne vrste ali imeti takšno sestavo, da so primerna za predvidene posebne prehranske namene. Člen 4 Direktive 2009/39/ES v okviru te direktive zahteva sprejetje dodatnih posebnih direktiv za nekatere skupine živil za posebne prehranske namene, med drugim za „živila, namenjena osebam z visoko energijsko porabo, predvsem športnikom“. Toda od leta 1989, ko je nastal pojem živil za posebne prehranske namene, se za športno prehrano niso sprejela nobena taka posebna pravila. Posledično morajo taki izdelki, če so uvrščeni med živila za posebne prehranske namene, izpolnjevati le splošnejša pravila Direktive 2009/39/ES.

Športno prehrano je mogoče uvrstiti med „živila za posebne prehranske namene“, če ustreza opredelitvi v Direktivi 2009/39/ES. Taka živila so opredeljena kot živila, ki (1) imajo specifično sestavo ali način proizvodnje, (2) se bistveno razlikujejo od živil za običajno prehrano, (3) so ustrezna za svoje zatrjevane prehranske namene, in (4) so dana na trg tako, da navajajo to ustreznost.

Športna prehrana mora izpolnjevati določbe v Uredbi (ES) št. 178/2002 (t. i. „splošna živilska zakonodaja“). Kot posledica možnosti uvrščanja športne prehrane med (1) „živila za posebne prehranske namene“ v skladu z Direktivo 2009/39/ES do 20. julija 2016, ko bo direktiva razveljavljena, ali (2) živila za običajno prehrano, ki jih urejajo ustrezna horizontalna pravila zakonodaje o živilih, se obravnava športne prehrane po državah članicah razlikuje. Nekatere države članice zahtevajo obveščanje o športni prehrani, uvrščeni med živila za posebne prehranske namene v skladu z Direktivo 2009/39/ES, in so določile druga posebna pravila (npr. opredelitev, sestava, označevanje). Za športno prehrano, ki ni uvrščena med živila za posebne prehranske namene in je ne urejajo horizontalna pravila, lahko države članice zahtevajo obveščanje na nacionalni ravni v skladu z zakonodajo o obogatenih živilih in prehranskih dopolnilih.

Informacije o posameznih prehranskih lastnostih športne prehrane in njenih koristnih učinkih za zdravje športnikov so lahko zagotovljene v skladu s členom 9 Direktive 2009/39/ES, kar je obvezno, če je športna prehrana uvrščena med živila za posebne prehranske namene, ali kot odobrena trditev v skladu z Uredbo (ES) št. 1924/2006, če je športna prehrana uvrščena med živila za običajno prehrano, ki jo urejajo ustrezna horizontalna pravila zakonodaje o živilih. Potrošniki zato običajno ne morejo ugotoviti, v skladu s katero zakonodajo so zagotovljene informacije in ali je bila trditev odobrena v skladu s postopkom iz Uredbe (ES) št. 1924/2006 ali ne. Rezultati potrošniške raziskave kažejo, da zaupanje potrošnikov v neodobrene trditve ni manjše kot v odobrene trditve. Čeprav so bile na podlagi potrošniške raziskave informacije o pričakovanih rezultatih ali učinkih športne prehrane opredeljene kot pomembne za športnike, je mogoče podvomiti v vpliv prisotnosti trditev pri kupovanju športne prehrane.

Športniki zaužijejo več športne prehrane v zvezi s športom kot z drugimi dejavnostmi in so za take izdelke pripravljeni porabiti več denarja kot uporabniki zaradi življenjskega sloga. Pri uporabi, ki ni povezana s športom ali telesnimi dejavnostmi, je težnja obratna. Športno prehrano v zvezi s telesnim naporom, ki ni šport, uživa manj športnikov kot uporabnikov zaradi življenjskega sloga. Povečanje energije in okrevanje sta glavna razloga, ki jih za uživanje športne prehrane navajata obe skupini potrošnikov.

Športniki in uporabniki zaradi življenjskega sloga imajo zelo različno stopnjo zavedanja o svojih prehranskih potrebah v zvezi s športnimi dejavnostmi ter znanja o izdelkih in njihovih lastnostih. Bolj splošna kot je predvidena uporaba posameznega izdelka športne prehrane, bolj je ta razširjen med različnimi skupinami uporabnikov.

Športniki in uporabniki zaradi življenjskega sloga so kot pomembne za nalepko opredelili naslednje elemente: seznam sestavin, ki mu sledijo pričakovani rezultati oz. učinki in navodila za uživanje, stranski učinki, opozorila o možnih prevelikih odmerkih in uporaba naravnih sestavin oz. postopkov pri pripravi. Pri razvrščanju navedenih informacij po pomembnosti pa se interesi obeh skupin potrošnikov rahlo razlikujejo. Tako je npr. prejemanje informacij o pričakovanih rezultatih ali učinkih izdelka pomembnejše za športnike, medtem ko uporabnike zaradi življenjskega sloga bolj zanimajo stranski učinki ali uporaba naravnih sestavin.

Informacije na nalepki so bile opredeljene kot eden od najpomembnejših načinov trženja v sektorju. Informacije na nalepki so lahko povezane s (1) prodajnim imenom: jasen opis delovanja izdelkov (npr. „energijske tablice“); (2) blagovno znamko in embalažo (npr. uporaba fotografij športnikov); (3) jasnimi navodili za uporabo (npr. „med telesno dejavnostjo ali po njej“); (4) sestavo in sestavinami; (5) uporabo informacij, kot sta „visokoenergijski“ in „vir glukoze“; (6) uporabo informacij, ki nakazujejo koristne učinke posameznih lastnosti izdelka za zdravje športnikov.

61,2 % uporabnikov zaradi življenjskega sloga in 44,3 % športnikov je menilo, da so najpomembnejši distribucijski kanali za športno prehrano supermarketi oz. splošne trgovine, ki jim sledijo športni supermarketi. Spletni kanali in internet pri kupovanju športne prehrane še vedno nimajo velike vloge, vendar jih uporabniki zaradi življenjskega sloga uporabljajo pogosteje kot športniki. Ostali distribucijski kanali za športno prehrano vključujejo specializirane trgovine, lekarne in fitnes centre.

Maloprodajne cene športne prehrane so po različnih distribucijskih kanalih dokaj enake. Veleprodajne cene, po katerih proizvajalec izdelke prodaja distribucijskim kanalom, pa se lahko bistveno razlikujejo. Očitno je, da so v najdražji kategoriji izdelki (na osnovi beljakovin) za krepitev, razvoj in okrevanje mišic po vadbi, ki jim sledijo izdelki za povečanje zmogljivosti in izdelki za stalno dopolnjevanje prehrane športnikov. V najcenejši kategoriji športne prehrane so športne pijače.

Kar zadeva tržno vrednost v EU, sodi 61 % vse športne prehrane v kategorijo športnih pijač, 26 % je izdelkov na osnovi beljakovin in 13 % izdelkov za povečanje energije in zmogljivosti.

Če športna prehrana ni uvrščena med živila za posebne prehranske namene, mora morda izpolnjevati ustrezne zahteve nekaterih od naslednjih horizontalnih ukrepov zakonodaje o živilih: (1) Uredba (ES) št. 1924/2006 o prehranskih in zdravstvenih trditvah na živilih; (2) Uredba (ES) št. 1925/2006 o dodajanju vitaminov, mineralov in nekaterih drugih snovi živilom (t. i. „obogatena živila“); (3) Uredba (EU) št. 1169/2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom; (4) Direktiva 2002/46/ES o prehranskih dopolnilih in (5) Uredba (ES) št. 258/97 v zvezi z novimi živili in novimi živilskimi sestavinami (uredbo bo 1. januarja 2018 razveljavila Uredba (EU) št. 2015/2283 o novih živilih). V primerjavi z zakonodajnim okvirom Direktive 2009/39/ES obstajajo razlike glede tega, katere informacije in kako so lahko posredovane potrošniku, ter glede sestave izdelka. Te razlike so podrobno analizirane v poglavju 6 tega poročila.

5.Spremembe iz uredbe o živilih za posebne skupine

Leta 2011 je Komisija sprejela zakonodajni predlog za poenostavitev pravnega okvira, ki se uporablja za živila za posebne prehranske namene. Cilj predloga je bil odpraviti pojem živil za posebne prehranske namene z razveljavitvijo Direktive 2009/39/ES, vključno s posebnimi direktivami, sprejetimi v tem okviru, in ga nadomestiti z novim okvirom, ki zajema le živila za nekatere ranljive skupine potrošnikov, za katera so bila pravila o posebni sestavi in informacijah upravičena. Sprememba je bila zlasti pomembna za športno prehrano, saj je bilo pogosto zelo težko razumeti, ali je treba posamezen prehranski izdelek šteti za živilo za posebne prehranske namene športnikov ali živilo za običajno prehrano, obogateno z nekaterimi hranilnimi snovmi in zdravstveno trditvijo, ki je namenjena športnikom. To je vodilo tudi do položaja, ko so prihajala poročila o t. i. „izbiranju zakonodaje“, pri katerem so nosilci dejavnosti glede na to, kaj je bilo zanje najbolj prikladno, izbirali med skladnostjo z Direktivo 2009/39/ES ali drugimi horizontalnimi pravili zakonodaje o živilih, kot je opisano v poglavju 4, točka 4.2.

Na podlagi ocene učinka, ki jo je opravila Komisija pri pripravi svojega predloga, je bila športna prehrana izključena iz njegovega področja uporabe. Zato je v predlogu predvideno, da bi morala športna prehrana, ki se zdaj daje na trg v skladu z Direktivo 2009/39/ES, po 20. juliju 2016, ko se začne uporabljati uredba o živilih za posebne skupine, izpolnjevati druga ustrezna horizontalna pravila zakonodaje EU o živilih.

6.Povzetek vprašanj v zvezi s športno prehrano po 20. juliju 2016

To poglavje vsebuje podrobno analizo, kako bodo na športno prehrano, ki je zdaj uvrščena med živila za posebne prehranske namene, vplivala horizontalna pravila zakonodaje o živilih v odsotnosti posebne zakonodaje po 20. juliju 2016 (ko bo Direktiva 2009/39/ES razveljavljena) in ali je za zadevne izdelke potrebna posebna zakonodaja. Pri športni prehrani, ki je zdaj uvrščena med živila za običajno prehrano in jo urejajo ustrezna horizontalna pravila zakonodaje o živilih, ne bi prišlo do sprememb.

6.1.Vidiki varnosti živil

Člen 14 splošne živilske zakonodaje zahteva, da se živila, ki niso varna, ne smejo dajati v promet, in določa zahteve o tem, kako ugotoviti, ali živilo ni varno. V skladu s členom 17 splošne živilske zakonodaje morajo nosilci živilske dejavnosti zagotoviti skladnost s temi določbami, za izvrševanje pa so odgovorne države članice. Navedene določbe že zdaj veljajo za športno prehrano kot tudi za vsa ostala živila.

Glede na to za športno prehrano, ki je zdaj uvrščena med živila za posebne prehranske namene, ne bo prišlo do sprememb, kar zadeva splošne zahteve za varnost, če jo urejajo horizontalna pravila zakonodaje o živilih.

6.2.Vidiki obveščanja potrošnikov

Športna prehrana, uvrščena med živila za posebne prehranske namene, mora trenutno izpolnjevati zahteve po dodatnih in posebnih informacijah v primerjavi s športno prehrano, ki ni uvrščena med taka živila. Po 20. juliju 2016 je mogoče evolucijo športne prehrane opisati, kot sledi.

Informacije o posameznih prehranskih lastnostih športne prehrane in ustreznosti

Glede na člen 9 Direktive 2009/39/ES je obvezno navesti posebne prehranske lastnosti in posebni postopek predelave ali elemente sestave, ki izdelku zagotavljajo te lastnosti. Poleg tega Direktiva 2009/39/ES zahteva, da je treba živila za posebne prehranske namene dajati na trg tako, da je navedena njihova ustreznost za zatrjevane prehranske namene. Take navedbe v skladu z Direktivo 2009/39/ES lahko nakazujejo prehranske in zdravstvene koristi, zanje pa ni potrebna odobritev.

Po 20. juliju 2016 bo treba informacije o športni prehrani za potrošnike zagotavljati v skladu z Uredbo (EU) št. 1169/2011. Poleg tega se bodo morale informacije, ki ustrezajo opredelitvi prehranskih in zdravstvenih trditev ter so za take izdelke zagotovljene prostovoljno, skladati z Uredbo (ES) št. 1924/2006. To pomeni, da bodo za uporabo na športni prehrani dovoljene le prehranske in zdravstvene trditve, odobrene v skladu s to uredbo.

Trenutno je športnikom namenjenih že sedem odobrenih zdravstvenih trditev in nekaj dodatnih, ki so morda pomembne, . Zdravstvene trditve, namenjene športnikom, bi morale biti podprte s posebnimi znanstvenimi dokazi za to ciljno skupino in ne za splošno prebivalstvo. Za nekatere snovi trditve niso bile odobrene, čeprav je agencija EFSA v nekaterih primerih dosegla ugoden zaključek, kar zadeva koristne učinke zadevnega izdelka za športnike, ker se je za trditev štelo, da z vidika zdravstvene politike ni koristna za splošno prebivalstvo (npr. „visoka vsebnost natrija“).

Informacije o označevanju športne prehrane in njeni predvideni uporabi

Direktiva 2009/39/ES poleg navedbe posebnih prehranskih lastnosti zahteva, da so živila, zajeta v njeno področje uporabe, namenjena za posebne prehranske namene in jih je mogoče jasno ločiti od živil za običajno prehrano. Na tej podlagi so nosilci dejavnosti izdelke označevali kot „športno prehrano“ ali „izdelek, primeren za športno dejavnost“ in zagotavljali navodila za uporabo, v katerih je bila določena ustrezna uporaba izdelkov (npr. pred vadbo, med njo ali po njej).

V skladu s členom 17 Uredbe (EU) št. 1169/2011 mora biti obvezno navedeno ime živila, ki mora biti njegovo predpisano prodajno ime, če je to določeno na ravni EU ali nacionalni ravni, če takega imena ni, pa njegovo običajno ime ali opisno ime, če se običajno ime ne uporablja. Ta določba bi veljala za označbo „športna prehrana“. Kar zadeva navodila za uporabo, člen 9(1)(j) Uredbe (EU) št. 1169/2011 zahteva, da morajo biti obvezno navedena, kadar živila brez njih ne bi bilo mogoče ustrezno uporabiti. Kot je določeno v členu 27(1) Uredbe (EU) št. 1169/2011, se navodila za uporabo živila navedejo na način, ki omogoča ustrezno uporabo živila. Poleg tega so lahko dodane tudi prostovoljno navedene informacije v skladu s poglavjem V Uredbe (EU) št. 1169/2011.

6.3.Vidiki sestave

Kot je pojasnjeno v točki 4.1 poglavja 4 tega poročila, morajo živila za posebne prehranske namene trenutno izpolnjevati splošno zahtevo, ki določa, da morajo imeti takšno sestavo, da so primerna za predvidene posebne prehranske namene. V okviru Direktive 2009/39/ES Uredba (ES) št. 953/2009 v svoji prilogi navaja nekatere kategorije snovi, ki se lahko za posebne prehranske namene dodajajo nekaterim živilom za posebne prehranske namene, vključno s športno prehrano. Navedene pa niso nobene posebne določbe glede vrednosti teh snovi, če so dodane živilom.