EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 3.2.2017 SWD(2017) 57 final DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Pregled izvajanja okoljske politike EU

Poročilo za državo − SLOVENIJA



Spremni dokument Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij Pregled izvajanja okoljske politike EU: skupni izzivi in prizadevanja za boljše rezultate

{COM(2017) 63 final}

{SWD(2017) 33 - 56 final}

{SWD(2017) 58 - 60 final}



To poročilo so napisali uslužbenci Generalnega direktorata za okolje Evropske komisije. Morebitne pripombe pošljite na e-naslov: ENV-EIR@ec.europa.eu . Več informacij o Evropski uniji je na voljo na internetu ( http://europa.eu ). Fotografije: str.9 – ©LIFE10 INF/SI/000139; str.13 – ©gevision/iStock; str.20 – ©Matej Kastelic/iStock; str.24 – ©Helena Lovinčič/iStock Za reprodukcijo ali uporabo teh fotografij je potrebno neposredno dovoljenje imetnika avtorskih pravic. ©Evropska unija, 2017 Reprodukcija je dovoljena ob navedbi vira. Kazalo Povzetek Del I: Tematska področja 1.Spreminjanje EU v krožno, z viri gospodarno, zeleno in konkurenčno nizkoogljično gospodarstvo

Razvoj krožnega gospodarstva in učinkovitejša raba virov Ravnanje z odpadki 2.Varovanje, ohranjanje in izboljšanje naravnega kapitala Narava in biotska raznovrstnost Ocenjevanje naravnega kapitala Zelena infrastruktura Varstvo tal Varstvo morij 3.Zagotavljanje zdravja in kakovosti življenja državljanov Kakovost zraka Kakovost vode in gospodarjenje z vodo Krepitev trajnosti mest Mednarodni sporazumi DEL II: Okvir, ki omogoča izvedbo: orodja za izvajanje 4.Tržni instrumenti in naložbe Zelena obdavčitev in okolju škodljive subvencije Zelena javna naročila Naložbe: prispevek skladov EU 5.Učinkovito upravljanje in znanje Udeležba javnosti in dostop do pravnega varstva

Dostop do informacij, znanja in dokazov



Povzetek O pregledu izvajanja okoljske politike Komisija je maja 2016 začela pregled izvajanja okoljske politike, tj. dvoletni cikel analize, dialoga in sodelovanja za izboljšanje izvajanja veljavne okoljske politike in zakonodaje EU . V prvem koraku je Komisija pripravila 28 poročil, v katerih so za vsako državo članico opisani glavni izzivi in priložnosti v zvezi z izvajanjem okoljske politike. Namen teh poročil je spodbuditi pozitivno razpravo o skupnih okoljskih izzivih za EU in tudi o najučinkovitejših načinih za obravnavo ključnih pomanjkljivosti pri izvajanju. Poročila temeljijo na podrobnih sektorskih poročilih o izvajanju, ki jih je Komisija zbrala ali objavila na podlagi posebne okoljske zakonodaje, ter na poročilu o stanju okolja za leto 2015 in drugih poročilih Evropske agencije za okolje. Ta poročila ne bodo nadomestila posebnih instrumentov za zagotovitev skladnosti s pravnimi obveznostmi EU. Poročila bodo na splošno usklajena s sedmim okoljskim akcijskim programom ter se nanašala na agendo za trajnostni razvoj do leta 2030 in na povezane cilje trajnostnega razvoja , kolikor izražajo veljavne obveznosti in cilje politike okoljskega prava EU . Glavni izzivi so bili izbrani ob upoštevanju dejavnikov, kot so pomen ali resnost vprašanja izvajanja okoljske politike glede na vpliv na kakovost življenja državljanov, oddaljenost od cilja in finančne posledice. Poročila so bila izdelana za podporo sporočilu z naslovom „The EU Environmental Implementation Review 2016: Common challenges and how to combine efforts to deliver better results“ (Pregled izvajanja okoljske politike EU za leto 2016: skupni izzivi in načini za združitev prizadevanj za zagotovitev boljših rezultatov), v katerem so opredeljeni izzivi, ki so skupni več državam članicam, ter ki vsebuje predhodne sklepne ugotovitve o morebitnih temeljnih vzrokih za pomanjkljivosti pri izvajanju in predloge skupnih ukrepov za zagotovitev boljših rezultatov. Poleg tega priloga k sporočilu vsebuje predlagane ukrepe za izboljšanje izvajanja na nacionalni ravni iz vseh poročil za posamezne države, pri čemer so ti ukrepi razvrščeni v skupine. Splošen profil Raznoliko in bogato naravno okolje Slovenije je njen ključni naravni vir. Poleg tega ima Slovenija največji delež površine vključen v omrežje Natura 2000 in je ena najbolj gozdnatih držav v Evropi. Dobro ohranjena narava prinaša številne družbeno-gospodarske koristi. Vendar zahteva ustrezen sistem načrtovanja in okoljsko infrastrukturo, da se zagotovijo potrebni zaščitni ukrepi. Kar zadeva skladnost z okoljsko zakonodajo EU, ima Slovenija še vedno razmeroma veliko število primerov kršitev okoljske zakonodaje. Da bi to stanje spremenila, bi morala obravnavati svoje ključne primere neskladnosti z zakonodajo. Glavni izzivi Glavni trije izzivi v zvezi z izvajanjem okoljske politike in prava EU v Sloveniji so: racionalizacija pravnega okvira v zvezi z načrtovanjem in okoljskimi presojami z zagotovitvijo upoštevanja okoljske zakonodaje EU ob sočasnem zmanjšanju upravnega bremena in ovir za naložbe; ohranitev obsežnega omrežja Natura 2000 v Sloveniji z vključevanjem gospodarskih in naravnih vidikov v sistem načrtovanja in okoljske presoje; prednostna obravnava naložb v zvezi z odpadno vodo za izpolnitev obveznosti iz pristopne pogodbe Slovenije.

Glavne priložnosti Slovenija bi lahko dosegala boljše rezultate na področjih, kjer že obstajajo ustrezna zbirka znanja in dobre prakse. To velja zlasti za: nadaljnje doseganje odličnosti na področju ravnanja z odpadki, kjer lahko Slovenija postane ena najuspešnejših držav članic EU; pospešitev prehoda na krožno gospodarstvo v okviru izvajanja Okvirnega programa Slovenije za prehod v zeleno gospodarstvo in Strategije pametne specializacije; izboljšanje znanja o krožnem gospodarstvu med malimi in srednjimi podjetji (MSP) ter ustvarjanje naložbenih priložnosti za taka podjetja.



Uspešna področja Slovenija bi lahko svoje pristope na področjih, kjer je najuspešnejša v smislu izvajanja okoljske politike, izmenjevala z drugimi državami. Dobri primeri so: s sodobnim regijskim centrom za ravnanje z odpadki v Ljubljani je najuspešnejša država članica EU-13 pri recikliranju komunalnih odpadkov; v Sloveniji so prispevki prihodkov od okoljskega davka med najvišjimi v EU.



Del I: Tematska področja 1.Spreminjanje EU v krožno, z viri gospodarno, zeleno in konkurenčno nizkoogljično gospodarstvo Razvoj krožnega gospodarstva in učinkovitejša raba virov V svežnju ukrepov za krožno gospodarstvo iz leta 2015 je poudarjena potreba po prehodu na „krožno“ gospodarstvo, ki temelji na življenjskem krogu ter vključuje kaskadno uporabo virov in skoraj ničelno stopnjo ostankov odpadkov. To se lahko olajša z razvojem inovativnih finančnih instrumentov in financiranja za ekoinovacije ter dostopom do njih. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 8 so države pozvane k spodbujanju trajnostne, vključujoče in vzdržne gospodarske rasti, polne in produktivne zaposlenosti ter dostojnega dela za vse. S ciljem trajnostnega razvoja 9 je poudarjena potreba po izgradnji vzdržljive infrastrukture, spodbujanju vključujoče in trajnostne industrializacije ter pospeševanju inovacij. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 12 se države spodbuja k doseganju trajnostnega gospodarjenja z naravnimi viri in njihovi učinkoviti rabi do leta 2030. Ukrepi za prehod na krožno gospodarstvo Preoblikovanje naših gospodarstev iz linearnih v krožna zagotavlja priložnost za njihovo temeljito spremembo ter povečanje njihove vzdržnosti in konkurenčnosti. To bo spodbudilo naložbe ter zagotovilo kratko- in tudi dolgoročne koristi za gospodarstvo, okolje in državljane . V Sloveniji se je produktivnost virov (tj. kako učinkovito se v gospodarstvu uporabljajo materialni viri za ustvarjanje bogastva) v zadnjih desetih letih na splošno izboljšala. Vseeno pa je še naprej manjša od povprečja EU, zlasti v primerjavi z EU-15. Kot je prikazano na sliki 1, je leta 2015 dosegla 1,35 EUR/kg, medtem ko je bilo povprečje EU 2,0 EUR/kg. Slovenija ima na voljo številne priložnosti in se spopada s številnimi izzivi pri prehodu na krožno gospodarstvo in pri razvoju ekoinovacij. Po eni strani je tretja najbolj gozdnata država v Evropi z velikim naravnim kapitalom, visoko stopnjo biotske raznovrstnosti in bogatimi naravnimi habitati. Po drugi strani se še naprej spopada z gospodarskimi in sistemskimi izzivi, ki ne olajšujejo ali spodbujajo prehoda na krožno gospodarstvo. Vlada je z opredelitvijo krožnega gospodarstva in zelenega razvoja kot strateških ciljev Slovenije začela prve korake pri vzpostavitvi potrebnega političnega okvira. Slika 1: Produktivnost virov v obdobju 2003–15 Slovenija je v okviru svoje agende za krožno gospodarstvo oktobra 2015 sprejela Okvirni program za prehod v zeleno gospodarstvo . V njem so določene strateške smernice za razvoj novih okoljskih tehnologij in delovnih mest ter trženje slovenskega znanja. Ukrepi iz programa zajemajo devet področij: trajnostno upravljanje z viri, zeleno rast, zelena delovna mesta, zelene izdelke in storitve, zeleno proračunsko reformo, trajnostni urbani razvoj, zeleni javni sektor, zeleno gospodarstvo ter zelene prakse v kmetijstvu. Slovenija ima tudi dobro razvit strateški pristop k povezovanju krožnega gospodarstva z evropskimi strukturnimi in investicijskimi skladi v okviru nacionalne Strategije pametne specializacije . Čeprav vlada v svojih strateških dokumentih močno podpira krožno gospodarstvo, se zdi, da je operacionalizacija tega koncepta še vedno izziv. Zasebni sektor je poleg pomanjkanja finančnih spodbud kot glavno oviro za prehod na krožno gospodarstvo opredelil vrzel med deklarativno in dejansko podporo (Vovk, 2016) . MSP in učinkovita raba virov

MSP v Sloveniji ustvarijo 63 % dodane vrednosti in obsegajo približno 73-odstotni delež zaposlenosti. Slovenska podjetja na splošno niso zelo konkurenčna ter nimajo zelo visoke dodane vrednosti na zaposlenega niti snovne in energetske produktivnosti. To stanje bi bilo mogoče izboljšati brez velikih naložb. Kot je pokazala raziskava Flash Eurobarometer 426 z naslovom „MSP, učinkovita raba virov in zeleni trgi“ , četrtini (25 %) slovenskih MSP, ki so sprejela ukrepe za učinkovito rabo virov, v preteklih dveh letih ni bilo treba vložiti deleža svojih prihodkov v učinkovito rabo virov (povprečje EU znaša 26 %), 58 % MSP pa je vložilo največ 5 % prihodkov (povprečje EU-28 znaša 50 %). Kar zadeva vrsto ukrepov za učinkovito rabo virov, jih je 33 % zagotavljalo zelene proizvode in storitve (povprečje EU-28 znaša 26 %), 44 % jih je sprejelo ukrepe za varčevanje z energijo (povprečje EU-28 znaša 59 %), 40 % jih je zmanjšalo količino odpadkov (povprečje EU-28 znaša 60 %), 29 % jih je varčevalo z vodo (povprečje EU-28 znaša 44 %), 45 % pa jih je varčevalo z materiali (povprečje EU-28 znaša 54 %). Z vidika krožnega gospodarstva je 30 % MSP sprejelo ukrepe za recikliranje s ponovno uporabo materialov ali odpadkov v podjetju (povprečje EU-28 znaša 40 %), 19 % jih je oblikovalo proizvode, ki jih je lažje vzdrževati, popraviti ali ponovno uporabiti (povprečje EU-28 znaša 22 %), 20 % pa jih je lahko prodalo svoj odpadni material drugemu podjetju (povprečje EU-28 znaša 25 %). Z zgornjimi ukrepi je 61 % slovenskih MSP znižalo stroške proizvodnje (povprečje EU-28 znaša 45 %). Ista raziskava je pokazala, da ima Slovenija v povprečju 2,0 zaposlena s polnim delovnim časom na zelenem delovnem mestu na vsako MSP (povprečje EU-28 znaša 1,7) . Ekoinovacije Vrednost celotnega sestavljenega indeksa Eco-IS za leto 2015 za Slovenijo je 96 (slika 2), s tem pa se država uvršča na 16. mesto v EU po uspešnosti na področju ekoinovacij, pri čemer so vodilne Danska, Finska in Irska. V primerjavi s preglednico iz let 2014 in 2013 se je vrednost sestavljenega indeksa Slovenije povečala. V letih 2013 in 2014 je bila vrednost za Slovenijo nižja od povprečja EU, in sicer 74,3 leta 2013 oziroma 90,7 leta 2014. V letih 2013 in 2014 se je Slovenija uvrstila na 15. oziroma 16. mesto (vendar je potrebna previdnost pri primerjavi indeksov za leto 2015 in 2014 z indeksom za leto 2013, saj se preglednica stalno pregleduje, pri čemer se ob vsaki posodobitvi preverjajo morebitni novi viri podatkov za izboljšanje kazalnikov v preglednici). V Sloveniji deluje deset organizacij, registriranih v sistemu Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS), kar je precej malo glede na to, da je skupno registriranih 4 034 organizacij. Število registriranih organizacij se ni spremenilo od oktobra 2015. Kar zadeva znak EU za okolje, je bilo v Sloveniji podeljenih 14 licenc, kar je precej malo v primerjavi s skupnim številom licenc, ki znaša 1 875. Slika 2: Indeks ekoinovacij za leto 2015 (EU = 100) Predlagani ukrep Zmanjšanje razlik med sprejetimi in izvedenimi ukrepi. Ravnanje z odpadki Za pretvarjanje odpadkov v vir so potrebni: celovito izvajanje zakonodaje Unije o odpadkih, ki vključuje hierarhijo ravnanja z odpadki, potrebo po zagotovitvi ločenega zbiranja odpadkov, cilje za preusmeritev z odlagališč itd.; zmanjšanje nastajanja odpadkov na prebivalca in v absolutnem smislu; omejitev energijske predelave na materiale, ki jih ni mogoče reciklirati, in postopno opuščanje odlaganja odpadkov, ki jih je mogoče reciklirati ali predelati, na odlagališčih. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 12 so države pozvane, naj do leta 2030 precej zmanjšajo nastajanje odpadkov s preprečevanjem, zmanjšanjem, recikliranjem in ponovno uporabo. Pristop EU k ravnanju z odpadki temelji na „hierarhiji ravnanja z odpadki“, v skladu s katero je pri načrtovanju politike o odpadkih in ravnanja z odpadki na operativni ravni določen prednostni vrstni red: preprečevanje, ponovna uporaba (priprava nanjo), recikliranje, predelava in odlaganje, pri čemer je zadnja navedena možnost najmanj zaželena (ter vključuje odlaganje na odlagališče in sežiganje brez energijske predelave). Napredek pri doseganju ciljev recikliranja in sprejetje ustreznih načrtov gospodarjenja z odpadki/programov preprečevanja nastajanja odpadkov bi morala biti ključna za merjenje uspešnosti držav članic. Ta oddelek se osredotoča na ravnanje s komunalnimi odpadki, v zvezi s katerim so v pravu EU določeni obvezni cilji za recikliranje. V zvezi z ravnanjem z odpadki je Slovenija v zadnjih letih dosegla velik napredek. Po podatkih za leto 2014, sporočenih Eurostatu, so stopnje recikliranja komunalnih odpadkov v Sloveniji med najvišjimi v EU (61 %), pri čemer so se od leta 2007 več kot podvojile. Vendar je ta stopnja recikliranja izračunana na podlagi količine obdelanih odpadkov, v Sloveniji pa je vrzel med količino nastalih odpadkov in količino obdelanih odpadkov zelo velika (približno 40 % leta 2014) zaradi nepopolnega zajetja rezultatov predhodne obdelave odpadkov . Če bi se stopnja recikliranja izračunala na podlagi količine nastalih odpadkov, bi znašala 36 %. Kljub negotovosti podatkov je lahko Slovenija koristen zgled drugim državam članicam, saj kaže, kako se lahko ravnanje z odpadki izboljša v razmeroma kratkem času.

Slika 3: Komunalni odpadki glede na obdelavo v Sloveniji v obdobju 2007–14 Na sliki 3 je prikazana obdelava komunalnih odpadkov v kilogramih na prebivalca. S slike je razvidno, da se stopnje recikliranja, kompostiranje in sežiganje povečujejo, odlaganje na odlagališčih pa se zmanjšuje. Razlog za to so predvsem splošna prizadevanja države, da bi spremenila svojo politiko ravnanja z odpadki ter zagotovila prehod od družbe, v kateri se skoraj vsi odpadki odlagajo na odlagališčih (leta 2007 je bila stopnja odlaganja 75 %), na pretežno reciklirajočo družbo. Po najnovejših podatkih Eurostata (2014) stopnja odlaganja na odlagališčih znaša 39 %. Kot je prikazano na sliki 4, stopnja recikliranja materialov v Sloveniji znaša 61 %, če se količina obdelanih odpadkov uporabi kot imenovalec (49 %, če se kot imenovalec uporabi količina nastalih odpadkov), zato se zdi, da je Slovenija na dobri poti proti doseganju 50-odstotnega ciljnega deleža recikliranja, določenega za leto 2020 . Slika 4: Stopnja recikliranja komunalnih odpadkov v obdobju 2007–14 Vendar pa nedavne študije kažejo, da se občine med sabo precej razlikujejo glede količine nastalih odpadkov in uspešnosti pri ravnanju z njimi. V določeni meri je to odvisno od življenjskega sloga in ozaveščenosti prebivalcev, razpoložljivih zmogljivosti za odstranjevanje odpadkov ter željo občin po iskanju novih rešitev. V Sloveniji v povprečju nastane 432 kg komunalnih odpadkov na osebo na leto, ker je več kot en kilogram na dan. Vendar pa velike količine odpadkov niso nujno povezane z življenjem v mestu. Več kot 450 kg odpadkov na prebivalca nastane v sedmih občinah od enajstih in tudi v štirih občinah z manj kot 2 000 prebivalci . Slovenija je leta 2013 sprejela načrt gospodarjenja z odpadki za komunalne odpadke. Vendar ta ni vključeval drugih tokov odpadkov. Poleg tega Slovenija ni sprejela programa preprečevanja nastajanja odpadkov do 12. decembra 2013, kot se je zahtevalo v skladu z okvirno direktivo o odpadkih. Po postopku za ugotavljanje kršitev je Slovenija 30. junija 2016 sprejela celovit načrt gospodarjenja z odpadki in program preprečevanja nastajanja odpadkov. Ne glede na zamudo pri sprejemanju načrtov je bilo na področju ravnanja z odpadki več pozitivnih dogodkov. Na primer uvedena je bila nacionalna zakonodaja za ločeno zbiranje bioloških odpadkov. V zvezi s tem so številne občine in skupnosti uvedle pogostnost zbiranja in sisteme zbiranja od vrat do vrat. Številni lokalni organi so uvedli sisteme zbiranja, ki presegajo zahteve nacionalne zakonodaje. Nevladne organizacije so bile zelo dejavne na področju odpadkov, zaradi njihovih prizadevanj pa so številne občine in skupnosti (vključno z Ljubljano) razvile politike „nič odpadkov“ ali pa jih še razvijajo. V nedavni študiji , v kateri je bilo ocenjeno ločeno zbiranje v prestolnicah EU, je bila Ljubljana opredeljena kot najuspešnejša. Uvedeni so bili tudi sistemi „odvrzi in plačaj“. Sprejeti pristop je razmeroma preprost in vključuje dajatve za smetnjake za ostanek odpadkov in biološke odpadke. Kar zadeva infrastrukturo za odpadke, je regijski center za ravnanje z odpadki v Ljubljani (RCERO Ljubljana ) eden najsodobnejših objektov za obdelavo odpadkov v Evropi. Poleg tega je največji projekt na področju okolja v Sloveniji v smislu proračuna (sofinancira se v okviru kohezijske politike) in zmogljivosti za obdelavo odpadkov. Zajema 37 občin in je primer dobre prakse s sodelovanjem občin. Dodatno prispeva k preusmerjanju odpadkov z odlagališč. Po napovedih bi se lahko s celovito izvedbo veljavne zakonodaje ustvarilo več kot 2 100 delovnih mest v Sloveniji ter povečali letni prihodki sektorja odpadkov za več kot 220 milijonov EUR. Z napredovanjem pri doseganju ciljev iz časovnega načrta o učinkoviti rabi virov bi se lahko ustvarilo več kot 2 600 dodatnih delovnih mest ter povečali letni prihodki sektorja odpadkov za več kot 270 milijonov EUR . Predlagani ukrepi Uvedba ekonomskih instrumentov za povečanje stroškov obdelave ostankov odpadkov, npr. s povečanjem sedanje stopnje dajatve za odlaganje odpadkov ali z uvedbo dajatve na ostanek odpadkov za druge snovi, nastale v sistemih za mehansko-biološko obdelavo, ki niso reciklirane (vključno s snovmi za termično obdelavo). Izboljšanje podatkov o ravnanju z odpadki, tudi o vprašanjih usklajenosti različnih virov ter velike vrzeli med količino nastalih in količino obdelanih odpadkov. Razširitev in izboljšanje stroškovne učinkovitosti, spremljanja in preglednosti obstoječih shem razširjene odgovornosti proizvajalca ter odprava pridobivanja nezasluženih koristi (primerov, kadar nekateri proizvajalci neustrezno izpolnijo svoje obveznosti v okviru sheme razširjene odgovornosti proizvajalca).

2.Varovanje, ohranjanje in izboljšanje naravnega kapitala Narava in biotska raznovrstnost

Strategija EU za biotsko raznovrstnost je usmerjena v zaustavitev izgube biotske raznovrstnosti v EU do leta 2020, obnovitev ekosistemov in njihovih storitev ter, kolikor je mogoče, povečanje prizadevanj za preprečevanje svetovne izgube biotske raznovrstnosti. Direktivi EU o pticah in habitatih sta usmerjeni v doseganje ugodnega stanja ohranjenosti zaščitenih vrst in habitatov. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 14 morajo države ohranjati in vzdržno uporabljati oceane, morja in morske vire, v skladu s ciljem trajnostnega razvoja 15 pa morajo varovati in obnoviti kopenske ekosisteme ter spodbujati njihovo trajnostno rabo, trajnostno gospodariti z gozdovi, se boriti proti širjenju puščav, preprečiti degradacijo zemljišč in obrniti ta pojav ter preprečiti izgubo biotske raznovrstnosti. Direktiva EU o habitatih iz leta 1992 in direktiva o pticah iz leta 1979 sta temelja evropske zakonodaje za ohranjanje prostoživečih rastlinskih in živalskih vrst v EU. Omrežje Natura 2000, največje usklajeno omrežje zaščitenih območij na svetu, je ključni instrument za doseganje in izvajanje ciljev direktiv za zagotovitev dolgoročnega varstva, ohranjanja in preživetja najdragocenejših in najbolj ogroženih vrst in habitatov Evrope ter ekosistemov, ki jih podpirajo. Ustrezna določitev zaščitenih območij kot posebnih ohranitvenih območij (POO) na podlagi direktive o habitatih in kot posebnih območij varstva (POV) na podlagi direktive o pticah je ključni mejnik za izpolnitev ciljev direktiv. Rezultati poročil, ki jih je treba predložiti v skladu s členom 17 direktive o habitatih in členom 12 direktive o pticah, ter napredek pri ustreznem določanju kopenskih in morskih območij, pomembnih za Skupnost (SCI), kot POV in POO , bi morali biti ključni za merjenje uspešnosti držav članic. Slovenija je območje v omrežju Natura 2000 določila leta 2004 ob pristopu k EU, pozneje pa uvedla nekatere spremembe. Do začetka leta 2016 je določila 355 območij za omrežje Natura 2000. Med njimi je 324 območij, pomembnih za Skupnost (SCI), ki so bila določena v skladu z direktivo o habitatih, in 31 posebnih območij varstva (POV), določenih v skladu z direktivo o pticah, skupaj pa pokrivajo 37,9 % kopenske površine (kar je največji delež kopenske površine posamezne države članice v EU; povprečje EU znaša 18,1 %) in 10,6 km2 morske vode. Zadnja ocena dela omrežja Natura 2000, ki ga pokrivajo SCI, je pokazala, da še vedno obstajajo nekatere pomanjkljivosti pri določitvi za morske dele omrežja (glej sliko 5). Nadaljnji ukrepi v zvezi s to težavo se izvajajo v okviru ukrepa Komisije za ugotavljanje kršitev. Slika 5: Presoja zadostnosti omrežij SCI v Sloveniji glede na stanje do decembra 2013 (%) Vsa območja so bila določena kot posebna ohranitvena območja (POO), vendar sta izvajanje na terenu ter izvrševanje kazni in inšpekcijskih pregledov še naprej pomanjkljiva. Na primer v nedavno sprejetem načrtu upravljanja Triglavskega narodnega parka, edinega narodnega parka v Sloveniji in enega najstarejših v EU, katerega velik del pokriva omrežje Natura 2000, sta bila neučinkovitost inšpekcijskih služb in neučinkovito izvajanje zakonodaje navedena med glavnimi izzivi . Načrt upravljanja vključuje številne dejavnosti, kot so redno spremljanje, priprava akcijskega načrta za ohranjanje biotske raznovrstnosti in izvajanje neposrednega nadzora v naravi, za zagotovitev učinkovitega upravljanja območij Natura 2000. Vendar uspešnost izvajanja teh ukrepov še ni bila ocenjena. Kar zadeva cilje ohranjanja in ohranitvene ukrepe, je Slovenija uporabila sofinanciranje v okviru programa LIFE za vzpostavitev okvira za upravljanje teh območij, tj. Program upravljanja območij Natura 2000 za obdobje 2014–2020. Pritožbe v zvezi z izvajanjem direktiv o naravi se večinoma nanašajo na slabšanje stanja določenih območij (na primer zaradi kmetijskih dejavnosti, ki niso v skladu s cilji ohranjanja območij) in slabo kakovost ustreznih presoj iz člena 6(3). Pomanjkanje ozaveščenosti med nekaterimi skupinami deležnikov in sektorji o zahtevah zakonodaje EU o naravi in koristih omrežja Natura 2000 ter pomanjkanje volje za podporo učinkovitemu vključevanju v druge politike so pomembne ovire za doseganje ciljev direktiv o naravi in ciljev glede biotske raznovrstnosti v Sloveniji. Slika 6: Stanje ohranjenosti habitatov in vrst v Sloveniji v obdobju 2007–2013 (%) Po podatkih iz najnovejšega poročila o stanju ohranjenosti habitatov in vrst, zajetih z direktivo o habitatih (ki zajema obdobje 2007–12) , je bilo stanje ohranjenosti ocenjeno kot ugodno za samo 43 % habitatnih tipov in 29 % vrst (EU-27: 16 %). Poleg tega je bilo stanje ocenjeno kot neugodno – nezadostno za 28 % (EU-27: 47 %) in kot neugodno – slabo za 28 % (EU-27: 30 %). Kar zadeva vrste, je bilo leta 2013 stanje ohranjenosti ocenjeno kot ugodno za 29 % vrst (EU-27: 23 %), kot neugodno – nezadostno za 41 % (EU-27: 42 %) in kot neugodno – slabo za 11 % vrst (EU-27: 18 %). To je prikazano na sliki 6 . Število habitatnih tipov z neugodnim – slabim stanjem se povečuje, dokazi pa kažejo, da habitate vse bolj ogroža kmetijstvo. Po podatkih iz najnovejšega poročila o izvajanju direktive o pticah je bil za 24 % ptic, ki se razmnožujejo (plemenske vrste), in 15 % ptic, ki prezimujejo, ugotovljen upadajoč kratkoročni trend populacije. To je prikazano na sliki 7. Slika 7: Kratkoročni trend populacije plemenskih vrst ptic in vrst ptic, ki prezimujejo, v Sloveniji v letu 2012 (%) Predlagani ukrepi Končanje postopka določanja območij Natura 2000 (za morsko okolje) in uvedba potrebnih ohranitvenih ukrepov, ki ustrezajo ciljem ohranjanja območij, ob zagotovitvi ustreznih virov za njihovo izvajanje za vzdrževanje/obnovitev ugodnega stanja ohranjenosti vrst in habitatov v interesu Skupnosti. Celovito izvajanje ohranitvenih ukrepov na vseh območjih Natura 2000 s posebnim poudarkom na prilagajanju kmetijskih praks na območjih, kjer kmetijske prakse povzročajo slabšanje stanja ohranjenosti habitatov in/ali vrst. Krepitev zmogljivosti pristojnih organov (osrednjih, regionalnih organov, organov za upravljanje območij) za upravljanje območij Natura 2000 in izvajanje direktiv o naravi. Izboljšanje kakovosti in razpoložljivosti podatkov o stanju ohranjenosti habitatov in vrst. Okrepitev komuniciranja z deležniki. Ocenjevanje naravnega kapitala

V okviru strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2020 so države članice pozvane, naj do leta 2014 kartirajo in ocenijo stanje ekosistemov in njihovih storitev na svojih nacionalnih ozemljih, ocenijo ekonomsko vrednost takih storitev ter spodbujajo vključitev teh vrednosti v sisteme računovodstva in poročanja na ravni EU in nacionalni ravni do leta 2020. Slovenija se je šele leta 2016 pridružila pobudi EU za kartiranje in ocenjevanje ekosistemov in njihovih storitev („Mapping and Assessment of Ecosystems and their Services“ – MAES) . Delo v zvezi z računovodenjem naravnega kapitala je v začetni fazi razvoja. Predlagani ukrepi Vključevanje in zagotavljanje podpore vlade za kartiranje in ocenjevanje ekosistemov in njihovih storitev, vrednotenje in razvoj sistemov računovodenja, ki upoštevajo naravni kapital. Zelena infrastruktura S strategijo EU za zeleno infrastrukturo se spodbuja vključevanje zelene infrastrukture v povezane načrte in programe za spopadanje z razdrobljenostjo habitatov in ohranitev ali obnovitev ekološke povezanosti, povečanje odpornosti ekosistemov in zagotovitev nadaljnjega zagotavljanja ekosistemskih storitev. Zelena infrastruktura z naravnimi rešitvami zagotavlja ekološke, gospodarske in družbene koristi. Pomaga pri razumevanju vrednosti koristi, ki jih človeški družbi zagotavlja narava, in spodbujanju investicij vanje, zato da se ohranjajo in izboljšujejo. Vključevanje ciljev glede zelene infrastrukture v sektorsko načrtovanje je še vedno nezadostno, čeprav so vidiki zelene infrastrukture (zelene površine, obnavljanje in ohranjanje krajin itd.) izrecno poudarjeni v strategiji prostorskega razvoja in sporočilu Slovenije o podnebnih spremembah. Sedanja nizka stopnja uporabe zelene infrastrukture na kmetijskih zemljiščih skupaj z nizko stopnjo uporabe obstoječih kmetijsko-okoljskih ukrepov pomeni oviro za učinkovito ohranjanje biotske raznovrstnosti v nižinah in na odprtih območjih. Poleg tega se zdi, da obstaja pomanjkanje razumevanja morebitnih koristi zelene infrastrukture in izboljšane kakovosti življenja, ki jo ta lahko zagotovi ob ustreznem upravljanju. Varstvo tal V tematski strategiji za varstvo tal je poudarjena potreba po zagotovitvi trajnostne rabe tal. Za to sta potrebna preprečevanje nadaljnje degradacije tal in ohranjanje funkcij tal, pa tudi sanacija degradiranih tal. V časovnem okviru za Evropo, gospodarno z viri, iz leta 2011, ki je del Strategije Evropa 2020, je navedeno, da bodo politike EU do leta 2020 v EU in globalno upoštevale svoj neposredni in posredni vpliv na uporabo zemljišč ter da je stopnja izkoriščanja zemljišč na poti k doseganju cilja, da do leta 2050 neto izkoriščanja zemljišč ne bo. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 15 se morajo države boriti proti širjenju puščav, obnoviti degradirana zemljišča in tla, vključno z zemljišči, ki so jih prizadeli širjenje puščav, suše in poplave, ter si prizadevati do leta 2030 doseči nevtralnost na področju degradacije zemljišč. Tla so pomemben vir za življenje in gospodarstvo. Zagotavljajo ključne ekosistemske storitve, vključno z zagotavljanjem hrane, vlaknin in biomase za obnovljivo energijo, sekvestracijo ogljika, čiščenjem voda in uravnavanjem poplav ter zagotavljanjem surovin in gradbenih materialov. Tla so omejen in izredno ranljiv vir, za katerega je v EU značilna vse hujša degradacija. Zemljišča, ki se izkoriščajo za razvoj mest in infrastrukturo, najverjetneje ne bodo nikoli povrnjena v naravno stanje; za to se porabljajo predvsem kmetijska zemljišča, pri čemer se povečuje razdrobljenost habitatov. Varstvo tal se posredno obravnava v okviru veljavnih politik EU na področjih, kot so kmetijstvo, voda, odpadki, kemikalije in preprečevanje industrijskega onesnaževanja. Umetne površine se uporabljajo za naselja, proizvodne sisteme in infrastrukturo. Lahko se razdelijo na pozidana območja (zgradbe) in nepozidana območja (kot so linearna prometna omrežja in povezana območja). Leta 2009 je odstotek pozidanih območij znašal 1,85 %, kar je manj od povprečja EU (3,23 %) . Po podatkih zbirke podatkov o pokrovnosti tal CORINE Land Cover je letna stopnja izkoriščanja zemljišč (povečevanje umetnih območij) v Sloveniji v obdobju 2006–12 znašala 0,15 % (povprečje EU je znašalo 0,41 %). To pomeni 90 hektarjev na leto . Stopnja erozije tal zaradi vode je leta 2010 znašala 7,45 tone na ha letno, kar je precej več od povprečja EU-28 (2,46 tone) . Zbirke podatkov za vso EU, na podlagi katerih bi se lahko zagotovili kazalniki za referenčna merila za zmanjšanje količine organskih snovi v tleh, onesnažena območja, pritiske na organizme v tleh in razpršeno onesnaževanje, še vedno niso na voljo. Strokovna skupina EU o varstvu tal pripravlja posodobljen popis in oceno instrumentov politike o varstvu tal v Sloveniji in drugih državah članicah EU. Na sliki 8 so prikazani različni tipi pokrovnosti tal v Sloveniji za leto 2012. Figure 8: Tipi pokrovnosti tal v Sloveniji za leto 2012

Varstvo morij V skladu s politiko in zakonodajo EU na področju obalnega in morskega okolja je treba do leta 2020 zmanjšati vpliv obremenitev na morske vode za dosego ali ohranitev dobrega okoljskega stanja, obalna območja pa upravljati trajnostno. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 14 morajo države ohranjati in vzdržno uporabljati oceane, morja in morske vire za trajnostni razvoj. Okvirna direktiva o morski strategiji je namenjena doseganju dobrega okoljskega stanja morskih voda EU do leta 2020 na podlagi ekosistemskega pristopa k upravljanju človekovih dejavnosti, ki vplivajo na morsko okolje. V skladu z direktivo morajo države članice razviti in izvajati morsko strategijo za svoje morske vode ter sodelovati z državami članicami, s katerimi si delijo isto morsko regijo ali podregijo. Države članice so morale v okviru svojih morskih strategij opraviti začetno presojo svojih morskih voda, določiti dobro okoljsko stanje in oblikovati okoljske ciljne vrednosti do julija 2012. Poleg tega so morale vzpostaviti programe spremljanja za stalno presojo svojih morskih voda do julija 2014. Naslednji element njihove morske strategije je oblikovanje programa ukrepov (2016). Komisija presodi, ali ti elementi pomenijo ustrezen okvir za izpolnjevanje zahtev okvirne direktive o morski strategiji. Morske vode Slovenije so del Sredozemskega morja, ki je morska regija, in Jadranskega morja, ki je morska podregija. Slovenija je podpisnica Konvencije za varstvo morskega okolja in obalnega območja Sredozemlja (Barcelonske konvencije). Evropska agencija za okolje je Sredozemsko morje v svojem Poročilu o stanju okolja za leto 2015 opredelila kot eno glavnih žarišč podnebnih sprememb (tj. eno od območij, ki so najbolj odzivna na podnebne spremembe) zaradi pomanjkanja vode, koncentracije gospodarskih dejavnosti na obalnih območjih in odvisnosti od kmetijstva, občutljivega za podnebje. Vnos invazivnih tujerodnih vrst je pomembna grožnja za Sredozemsko morje, število invazivnih tujerodnih vrst pa se je od leta 1970 precej povečalo. Edinstveno biotsko raznovrstnost Sredozemskega morja ogroža tudi onesnaževanje iz virov na kopnem, kot so izpusti prekomernih količin hranil in nevarnih snovi, morski odpadki, prelov in degradacija kritičnih habitatov. V Sloveniji določitev dobrega okoljskega stanja leta 2013 na splošno ni bila dovolj jasna in večinoma ni bila v celoti usklajena z okoljskimi ciljnimi vrednostmi, ki jih je oblikovala. Seznam vrst, ki jih je izbrala Slovenija in so zajete z opredelitvijo dobrega okoljskega stanja, je vključeval samo zaščitene habitate/habitate s seznama ter ni zajemal rib ali glavonožcev. Nekateri deskriptorji so bili neustrezno opredeljeni in so bili na visoki ravni, manjkale so mejne ali referenčne vrednosti, hkrati pa ti deskriptorji tudi niso presegali veljavne zakonodaje . Slovenija odtlej sodeluje z drugimi sredozemskimi državami podpisnicami Barcelonske konvencije, da bi odpravila nekatere od teh pomanjkljivosti. Vendar je zaradi pomanjkljive opredelitve dobrega okoljskega stanja še vedno prezgodaj za ugotovitev, ali so slovenske vode v dobrem stanju. Slovenija je program spremljanja svojih morskih voda vzpostavila leta 2014. Vendar pa ga je treba dodatno izpopolniti. Zlasti je treba razviti pristope za presojo vplivov glavnih obremenitev, da se omogočijo izboljšani in končni rezultati presoj za leto 2018, ko bo treba predložiti naslednjo presojo morskih voda. Leta 2012 so zavarovana morska območja Slovenije obsegala 229,9 kvadratnega kilometra njenih morskih voda v Jadranskem morju . Komisija je v svojih poročilih o izvajanju okvirne direktive o morski strategiji zagotovila smernice za pomoč Sloveniji pri izvajanju navedene direktive. Predlagani ukrepi Nadaljevanje dela za izboljšanje opredelitev dobrega okoljskega stanja zlasti za deskriptorje glede biotske raznovrstnosti, tudi z regionalnim sodelovanjem in ob upoštevanju dela zadevne konvencije o regionalnih morjih. Obravnavanje vrzeli v znanju. Nadaljnje vključevanje obstoječih programov spremljanja, ki že obstajajo v okviru druge zakonodaje EU, in izvajanje skupnih programov spremljanja, razvitih na (pod)regionalni ravni. Izboljšanje primerljivosti in usklajenosti metod spremljanja v morski regiji države. Nujno poročanje in izvedba nacionalnega programa ukrepov . Zagotovitev, da se program spremljanja nemudoma izvede, obravnava vse deskriptorje in je ustrezen za spremljanje napredka pri doseganju dobrega okoljskega stanja. 3.Zagotavljanje zdravja in kakovosti življenja državljanov

Kakovost zraka Slika 9: Stanje dosežkov v zvezi s PM10, NO2 in O3 za leto 2014 V skladu s politiko in zakonodajo EU za čist zrak je treba kakovost zraka v Uniji precej izboljšati ter se približati mejnim vrednostim, ki jih priporoča Svetovna zdravstvena organizacija. Onesnaževanje zraka in njegove vplive na ekosisteme in biotsko raznovrstnost bi bilo treba dodatno zmanjšati, da se doseže dolgoročni cilj nepreseganja kritičnih obremenitev in ravni. V ta namen je treba okrepiti prizadevanja za doseg popolne skladnosti z zakonodajo Unije o kakovosti zraka ter opredelitev strateških ciljev in ukrepov po letu 2020. EU je pripravila celovit nabor zakonodaje o kakovosti zraka , s katerim je določila na zdravju temelječe standarde in cilje za več onesnaževal zraka. V okviru tega morajo države članice tudi zagotoviti, da so najnovejši podatki o koncentracijah različnih onesnaževal v zunanjem zraku redno dostopni javnosti. Poleg tega je z direktivo o nacionalnih zgornjih mejah emisij določeno zmanjšanje emisij na nacionalni ravni, ki bi ga bilo treba doseči za glavna onesnaževala. V Slovenije so se emisije več onesnaževal zraka precej zmanjšale . Z zmanjšanji, doseženimi v obdobju 1990–2014, za žveplove okside (–96 %), dušikove okside (–42 %), amonijak (–20 %) ter hlapne organske spojine (–56 %) je bilo zagotovljeno, da so emisije teh onesnaževal v zrak v okviru veljavnih nacionalnih zgornjih meja emisij . Vseeno pa kakovost zraka v Sloveniji še naprej povzroča skrbi. Evropska agencija za okolje je za leto 2013 ocenila, da so koncentracije drobnih delcev povzročile približno 1 960 prezgodnjih smrti, koncentracija ozona 100, koncentracije dušikovega dioksida pa več kot 150 prezgodnjih smrti. Razlog za to je preseganje standardov kakovosti zraka EU, kot je prikazano na sliki 9 . V obdobju 2006–2014 so se ravni PM10 v Sloveniji zmanjševale na vseh območjih in v vseh aglomeracijah. V letu 2014 pa je bilo ugotovljeno preseganje dnevnih mejnih vrednosti PM10 na enem območju kakovosti zraka (celinskem območju – SIC). Poleg tega se za več območij kakovosti zraka ciljne vrednosti in dolgoročni cilji glede koncentracije ozona ne izpolnjujejo . Evropska komisija izvaja nadaljnje ukrepe v zvezi z vztrajnimi kršitvami zahtev za kakovost zraka (za PM10), ki imajo resne negativne vplive na zdravje in okolje, v okviru postopkov za ugotavljanje kršitev, ki zajemajo vse zadevne države članice, vključno s Slovenijo. Namen je uvesti ustrezne ukrepe za zagotovitev skladnosti vseh območij. Poleg tega je treba opozoriti, da na več območjih število in vrsta postaj za spremljanje kakovosti zraka ne izpolnjujeta pravil EU. Financiranje v okviru kohezijske politike je namenjeno tudi obravnavi te težave, projekt za pridobitev ustrezne opreme za spremljanje za ključna mesta v Sloveniji je v pozni fazi priprav. Ocenjuje se, da z zdravjem povezani zunanji stroški onesnaževanja zraka v Sloveniji presegajo 988 milijonov EUR na leto (prilagojeno za dohodek, 2010), vključujejo pa notranjo vrednost polnega zdravega življenja in tudi neposredne stroške za gospodarstvo. Ti neposredni gospodarski stroški se nanašajo na 511 000 delovnih dni, ki se vsako leto izgubijo zaradi bolezni, povezanih z onesnaževanjem zraka, pri čemer povezani stroški za delodajalce znašajo 50 milijonov EUR na leto (prilagojeno za dohodek, 2010), za zdravstveno varstvo več kot 3,6 milijona EUR na leto (prilagojeno za dohodek, 2010), za kmetijstvo (izgube pridelkov) pa 21 milijonov EUR na leto (2010) . Predlagani ukrepi Ohranjanje trendov zmanjševanja emisij onesnaževal zraka za dosego popolne skladnosti z mejnimi vrednostmi za kakovost zraka ter zmanjšanje škodljivih vplivov onesnaževanja zraka na zdravje, okolje in gospodarstvo. Zmanjšanje emisije in koncentracije PM10, med drugim z zmanjšanjem emisij, povezanih s proizvodnjo energije in toplote z uporabo trdnih goriv, prevozom in kmetijstvom. Hrup Z direktivo o okoljskem hrupu je določen skupen pristop k izogibanju, preprečevanju in zmanjševanju škodljivih učinkov zaradi izpostavljenosti okoljskemu hrupu. Čezmeren hrup je eden od glavnih razlogov za zdravstvene težave . Za obravnavo tega je v pravnem redu EU določenih več zahtev, vključno z ocenjevanjem izpostavljenosti okoljskemu hrupu s kartiranjem hrupa, zagotavljanjem javnega dostopa do informacij o okoljskem hrupu in njegovih učinkih ter sprejemanjem akcijskih načrtov za preprečevanje in zmanjšanje okoljskega hrupa, kadar je to potrebno, in ohranjanje akustične kakovosti okolja, kjer je ustrezna.

Slovenija precej zamuja z izvajanjem direktive o okoljskem hrupu . Kartiranje hrupa za najnovejši krog poročanja za referenčno leto 2011 je končano. Vendar akcijski načrti za upravljanje hrupa v sedanjem obdobju niso bili sprejeti za nobeno strnjeno naselje, glavno cesto ali glavno železniško progo, ki spada na področje uporabe direktive. Komisija je v zvezi z manjkajočimi akcijskimi načrti vzpostavila stik s slovenskimi organi in še naprej spremlja stanje. Predlagani ukrep Končanje akcijskega načrta za upravljanje hrupa. Kakovost vode in gospodarjenje z vodo V skladu s politiko in zakonodajo EU o vodah je treba učinek obremenitev na somornice, obalne vode in sladke vode (vključno s površinskimi in podzemnimi vodami) precej zmanjšati, da se doseže, ohrani ali izboljša dobro stanje vodnih teles, kot je opredeljeno v okvirni direktivi o vodah, visoki standardi za varno pitno in kopalno vodo morajo koristiti državljanom po vsej Uniji, cikel hranil (dušika in fosforja) pa je treba upravljati na bolj trajnosten in z viri gospodaren način. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 6 se države spodbuja k zagotovitvi dostopa do vode in sanitarne ureditve za vse ter trajnostnega gospodarjenja z vodnimi viri. Glavni splošni cilj politike in zakonodaje EU o vodah je vsem Evropejcem zagotoviti dostop do ustreznih količin kakovostne vode. Pravni red EU o vodah je usmerjen v zagotovitev dobrega stanja vseh vodnih teles v Evropi z obravnavo virov onesnaževanja (npr. kmetijstva, mestnih območij in industrijskih dejavnosti), fizičnih in hidroloških preoblikovanj vodnih teles ter obvladovanja poplavne ogroženosti. V skladu z okvirno direktivo o vodah se zahtevajo načrti upravljanja povodja, s katerimi se lahko zagotovijo varstvo, izboljšanje in trajnostna raba vodnega okolja po vsej Evropi. To vključuje površinske sladke vode, kot so jezera in reke, podzemne vode, estuarije in obalne vode, oddaljene največ eno navtično miljo. Slovenija je v prvi generaciji načrtov upravljanja povodja poročala o stanju 135 rek, 14 jezer, šestih obalnih voda in 21 podzemnih vodnih telesih. Dobro ali zelo dobro ekološko stanje ima 61 % naravnih teles površinske vode, medtem ko dober ali visok ekološki potencial ne dosega nobeno močno preoblikovano ali umetno vodno telo (za 59 % stanje ni znano). Dobro kemijsko stanje ima 96 % teles površinske vode, 86 % močno preoblikovanih in umetnih vodnih teles ter 81 % teles podzemne vode. Dobro količinsko stanje ima 100 % teles podzemne vode . Točkovni in razpršeni viri onesnaževanja, ki povzročajo obogatitev s hranili, pomenijo glavne obremenitve slovenskih teles površinske vode, zaradi katerih se dobro stanje ne dosega. Prizadenejo 46 % vodnih teles. Hidromorfološke spremembe prizadenejo 30 % vodnih teles. Z načrtovanimi ukrepi se bosta predvidoma zagotovila 30-odstotno izboljšanje ekološkega stanja teles površinske vode in 4-odstotno izboljšanje kemijskega stanja. Z načrtovanimi ukrepi bi se morala izboljšati tudi ekološki potencial umetnih in močno preoblikovanih vodnih teles za 35 % in kemijsko stanje za 9 %. Kemijsko stanje podzemne vode se bo predvidoma izboljšalo za 5 %. Vendar je težko ugotoviti, ali je to realno, saj imajo prvi načrti upravljanja povodja na podlagi okvirne direktive o vodah nekatere pomanjkljivosti, ki povzročajo negotovost glede stanja in učinkovitosti programov ukrepov . Zlasti so bile pomanjkljive metodologije za oceno stanja vodnih teles. Poleg tega je bilo uveljavljenih več izjem . V drugi generaciji načrtov upravljanja povodja (sprejetih oktobra 2016) bi bilo treba med drugim obravnavati navedene pomanjkljivosti. Sprejetje načrtov upravljanja povodja je element predhodne pogojenosti in torej pogoj za financiranje infrastrukturnih projektov za odpadno in pitno vodo. Zato se bo rezultat ocene načrtov upravljanja povodja obravnaval v smislu financiranja takih naložb. Približno 97 % prebivalstva Slovenije je odvisnih od virov pitne vode iz podzemne vode. Zato je ustrezno varstvo pred onesnaževanjem z nitrati pomembno vprašanje za sektor pitne vode. Slovenija ima enega največjih deležev opazovalnih postaj za reke, ki kažejo ultraoligotrofno stanje (tj. „neonesnaženo“ z zelo majhnimi koncentracijami nitratov). Po podatkih zadnjega poročila o izvajanju direktive o nitratih, ki se nanaša na obdobje 2008–2011, je pri 79 % od skupno 104 opazovalnih točk za podzemne vode povprečna raven nitratov znašala manj kot 25 mg NO3/l. Povprečne ravni nitratov v rekah znašajo < 10 mg/l. Slovenija izvaja svoj akcijski program za nitrate na celotnem ozemlju. V skladu s členom 3 Uredbe o varstvu voda pred onesnaževanjem z nitrati iz kmetijskih virov je celotno območje Slovenije opredeljeno kot območje, ranljivo za onesnaževanje z nitrati. Kar zadeva pitno vodo, Slovenija dosega zelo visoke stopnje skladnosti, in sicer 99,25 % za mikrobiološke parametre, 100 % za kemijske parametre in 98,7 % za indikatorske parametre, določene v direktivi o pitni vodi . Kot je prikazano na sliki 10, je bila v Sloveniji leta 2015 kakovost 70,2 % kopalnih voda od skupno 47 ocenjena kot odlična, 25,5 % kot dobra in 4,3 % kot zadostna .



Slika 10: Kakovost kopalnih voda v obdobju 2012–2015 Kar zadeva izvajanje direktive o čiščenju komunalne odpadne vode, je morala Slovenija zagotoviti skladnost do 31. decembra 2015. Slovenija zaostaja pri izvajanju direktive: zadnji sporočeni podatki (2012) so zadevali skladnost Slovenije s prvim in drugim prehodnim rokom (2008 in 2010) ter so kazali, da je zahteve direktive v zvezi z zbiranjem izpolnilo samo devet aglomeracij, zahteve v zvezi s sekundarnim čiščenjem pa samo štiri aglomeracije. Strožji postopek čiščenja v skladu s členom 5 direktive o čiščenju komunalne odpadne vode se opravi za samo 33,9 % zbrane odpadne vode . Komisija izvaja nadaljnje ukrepe v zvezi z navedeno neskladnostjo. Ocenjene naložbene potrebe (ki jih je Slovenija sporočila v skladu s členom 17 direktive o čiščenju komunalne odpadne vode) za doseganje popolne skladnosti z direktivo znašajo 681 milijonov EUR .

Precejšen prispevek za infrastrukturo za odpadne vode (125 milijonov EUR) bo zagotovljen v okviru kohezijske politike za obdobje 2014–2020. Vključeval bo tudi velik naložbeni projekt za ljubljansko komunalno čistilno napravo, da se zagotovi njena popolna skladnost. Predlagani ukrepi Zagotovitev dobrega izvajanja nadgrajenih metod za oceno stanja in analizo obremenitev. Zagotovitev učinkovitega izvajanja ukrepov za obravnavo onesnaževanja s hranili iz kmetijstva v skladu z zakonodajnimi spremembami iz leta 2015. Zagotovitev učinkovitega izvajanja financiranja v okviru kohezijske politike za infrastrukturo za čiščenje komunalne odpadne vode. Krepitev trajnosti mest V skladu s politiko EU za razvoj mest se mesta spodbuja k izvajanju politik za trajnostno urbanistično načrtovanje in projektiranje, vključno z inovativnimi pristopi za javni mestni prevoz in mobilnost, trajnostne stavbe, energijsko učinkovitost in ohranjanje biotske raznovrstnosti v mestih. V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 11 je treba poskrbeti, da bodo mesta in naselbine vključujoči, varni, vzdržljivi in trajnostni. Evropa je unija mest; približno 75 % prebivalstva EU prebiva na mestnih območjih. Mestno okolje prinaša posebne izzive za okolje in zdravje ljudi, hkrati pa zagotavlja tudi priložnosti za rabo virov in povečano učinkovitost rabe virov. Države članice, evropske institucije, mesta in deležniki so pripravili novo agendo EU za mesta (ki vključuje pobudo za pametna mesta), da bi se na celovit način spopadli s temi vprašanji in pri tem upoštevali povezave z družbenimi in gospodarskimi izzivi. Osrednji element te agende za mesta bo razvoj dvanajstih partnerstev v zvezi z opredeljenimi urbanimi izzivi, vključno s kakovostjo zraka in stanovanji . Evropska komisija bo leta 2017 začela izvajati nov sistem referenčnih meril EU . EU spodbuja zelena mesta z nagradami in financiranjem, kot je nagrada za zeleno prestolnico Evrope, namenjena mestom z več kot 100 000 prebivalci, ter pobuda Zeleni list Evrope, namenjena mestom, ki imajo med 20 000 in 100 000 prebivalcev. Ljubljana je eno od mest, ki so prejela nagrado za zeleno prestolnico Evrope leta 2016 . Uvedla je celovit sklop politik, da bi mesto postalo bolj trajnostno. Prestolnica se ponaša z obsežnimi zelenimi površinami (542 m2 na prebivalca). Javni prevoz, dostop za pešce in kolesarska omrežja (220 km urejenih kolesarskih poti) so temelj njenega sistema mobilnosti v mestu. Ljubljana s svojo strategijo za nič odpadkov pomembno prispeva k prehodu Evrope na bolj krožno gospodarstvo. Drugim je lahko za zgled kot evropska prestolnica z največjim deležem ločeno zbranih odpadkov, ki dejavno spodbuja recikliranje in ponovno uporabo. Mednarodni sporazumi V skladu s pogodbami EU mora politika Unije o okolju spodbujati ukrepe na mednarodni ravni za reševanje regionalnih ali svetovnih okoljskih težav. Večina okoljskih težav je čezmejne narave in svetovnih razsežnosti, zato se lahko učinkovito obravnava samo ob mednarodnem sodelovanju. Mednarodni okoljski sporazumi, ki jih sklepa Unija, so zavezujoči za institucije Unije in njene države članice. Zato morajo EU in države članice pravočasno podpisati, ratificirati in učinkovito izvajati vse zadevne večstranske okoljske sporazume. To bo tudi pomembno prispevalo k doseganju ciljev trajnostnega razvoja, ki so se jim države članice zavezale leta 2015 in vključujejo številne zaveze, ki so že vključene v pravno zavezujoče sporazume. Dejstvo, da nekatere države članice niso podpisale in/ali ratificirale številnih večstranskih okoljskih sporazumov, ogroža izvajanje okoljske politike, tudi znotraj Unije, pa tudi verodostojnost Unije pri povezanih pogajanjih in na mednarodnih srečanjih, v okviru katerih je cilj politike EU spodbujati sodelovanje tretjih držav v takih sporazumih. Pri sporazumih, ki vključujejo glasovanje, to neposredno vpliva na število glasov, ki jih odda EU. Slovenija je podpisala in ratificirala skoraj vse večstranske okoljske sporazume. Podpisala je Protokol k Barcelonski konvenciji o varstvu Sredozemskega morja in Nagojski protokol , vendar ju še ni ratificirala. DEL II: Okvir, ki omogoča izvedbo: orodja za izvajanje

4.Tržni instrumenti in naložbe Zelena obdavčitev in okolju škodljive subvencije V skladu z akcijskim načrtom za krožno gospodarstvo se spodbuja uporaba finančnih spodbud in ekonomskih instrumentov, kot je obdavčitev, da se zagotovi, da cene izdelkov bolje odražajo okoljske stroške. Postopno opuščanje okolju škodljivih subvencij se spremlja v okviru evropskega semestra in nacionalnih reformnih programov, ki jih predložijo države članice. Z obdavčitvijo onesnaževanja in rabe virov se lahko ustvarijo večji prihodki ter zagotovijo pomembne družbene in okoljske koristi. Leta 2014 so prihodki od okoljskih davkov obsegali 3,89 % BDP Slovenije. Ta odstotni delež je bil drugi največji v EU-28 za leto 2014. Slika 11: Prihodki od okoljskih davkov kot delež skupnih prihodkov od davkov in socialnih prispevkov (brez upoštevanja pripisanih socialnih prispevkov) za leto 2014 Istega leta so prihodki od okoljskih davkov obsegali 10,61 % skupnih prihodkov od davkov in prispevkov za socialno varnost (povprečje EU-28: 6,35 %), kot je prikazano na sliki 11. S tem se Slovenija uvršča na prvo mesto med državami članicami EU. Večina prihodkov od okoljskih davkov leta 2014 je bila ustvarjenih z obdavčitvijo energije, ki je obsegala 3,0 % BDP. Davki za prevoz (razen davka na gorivo) so obsegali 0,46 % BDP, davki za onesnaževanje in vire pa 0,45 % BDP države. Slovenija je uspešna v smislu uporabe tržnih instrumentov za doseganje ciljev okoljske politike. Zelena javna naročila Politike EU za zelena javna naročila spodbujajo države članice k sprejemanju dodatnih ukrepov za dosego cilja glede uporabe meril za zelena javna naročila pri vsaj 50 % javnih naročil. Zelena javna naročila se nanašajo na postopek, po katerem javni organi naročajo blago, storitve in gradnje, ki imajo v svojem življenjskem krogu manjši vpliv na okolje kot blago, storitve in gradnje z isto osnovno funkcijo, ki bi jih sicer naročili. Kupna moč javnih naročil je enaka približno 14 % BDP . Velik del tega denarja se porabi za sektorje z velikim vplivom na okolje, kot je gradbeništvo ali promet, zato se lahko z zelenimi javnimi naročili precej zmanjša vpliv javne porabe in spodbujajo trajnostna inovativna podjetja. Nacionalni akcijski načrt je bil sprejet leta 2009. Glavni zakonodajni instrument je Uredba o zelenem javnem naročanju iz leta 2011, ki določa minimalna in ambiciozna merila za zelena javna naročila za naročnike, ne vključuje pa kazni za neskladnost. Merila EU za zelena javna naročila se priporočajo za naslednje skupine izdelkov: papir, električna energija, pisarniška oprema, pohištvo, prevoz, živila in gostinske storitve, gradbeništvo, čistila in storitve čiščenja . Ključni cilj je bil, da se doseže, da osrednji javni organi do leta 2012 50 % naročil za osem kategorij izdelkov izvedejo v okviru zelenih javnih naročil . V Sloveniji v zvezi z zakonodajnim okvirom za zelena javna naročila zdaj poteka revizija. Načrtuje se priprava smernic za merila za zelena javna naročila v zvezi z dodatnimi skupinami izdelkov. Naložbe: prispevek skladov EU V skladu z uredbami o evropskih strukturnih in investicijskih skladih so države članice pozvane, naj okoljske in podnebne cilje vključijo v svoje strategije in programe financiranja za ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo, razvoj podeželja in pomorsko politiko ter okrepijo sposobnost organov izvajanja za zagotavljanje stroškovno učinkovitih in trajnostnih naložb, da se tako zagotovi potrebna ustrezna finančna podpora za naložbe na teh področjih. Dobra uporaba evropskih strukturnih in investicijskih skladov (skladov ESI) je bistvena za doseganje okoljskih ciljev in njihovo vključitev v druga področja politike. Drugi instrumenti, kot so Obzorje 2020, program LIFE in Evropski sklad za strateške naložbe (EFSI), lahko prav tako podprejo izvajanje in širjenje dobre prakse. V Partnerskem sporazumu za Slovenijo za obdobje 2014–2020 je določen okvir za uporabo skladov ESI. V tem obdobju je Slovenija upravičena do skupnih sredstev v višini približno 3,9 milijarde EUR (vključno s približno 3 milijardami EUR iz kohezijske politike, ki obsega ESRR, ESS in KS, 837 milijoni EUR iz EKSRP in 24,8 milijona EUR iz ESPR); glej sliko 12. Predvidena sredstva kohezijske politike v višini 3 milijard EUR so jasno osredotočena na konkurenčnost gospodarstva in inovacije. Ne glede na to bo naložba v višini skoraj 500 milijonov EUR namenjena varstvu okolja ter učinkoviti in trajnostni rabi virov . To obsega 16,6 % skupnega proračuna Slovenije iz kohezijske politike, kar je nad povprečjem EU.

Kar zadeva specifične dodelitve, se prednostno obravnava vodni sektor, za katerega bo skupno namenjenih približno 264 milijonov EUR (125 milijonov EUR za pitno vodo, 125 milijonov EUR za čiščenje komunalne odpadne vode in 14 milijonov EUR za druge ukrepe za vode). Nadalje bo 83 milijonov EUR dodeljenih za prilagajanje podnebnim spremembam, natančneje za ukrepe za varstvo pred poplavami, nekaj manjši znesek v višini 78 milijonov EUR pa za učinkovito rabo prostora na mestnih območjih. Nadalje je 40 milijonov EUR določenih za omrežje Natura 2000 in biotsko raznovrstnost ter 26 milijonov EUR za ukrepe za kakovost zraka. Nazadnje, 8 milijonov EUR bo namenjenih za podporo okolju prijaznim proizvodnim procesom in učinkoviti rabi virov v MSP. Slika 12: Evropski strukturni in investicijski skladi za obdobje 2014–2020: proračun Slovenije glede na področje, v milijardah EUR Prezgodaj je, da bi se oblikovali sklepi v zvezi z uporabo in rezultati skladov ESI za obdobje 2014–2020, saj je operativni program za kohezijsko politiko še v zgodnji fazi izvajanja. V obdobju 2007–2013 je bilo 567 milijonov EUR ali 40 % proračuna KS dodeljenih za projekte za vodo, odpadno vodo ali odpadke. Slovenija je do konca leta 2015 v celoti porabila dodeljena sredstva, ki so se uporabila za gradnjo šestih novih regijskih centrov za ravnanje z odpadki po vsej državi, širitev omrežij za oskrbo s pitno vodo, gradnjo in nadgradnjo vodnih zbiralnikov ter gradnjo in prenovo kanalizacijskih sistemov in komunalnih čistilnih naprav. S temi naložbami je Slovenija povečala svoj delež ustrezne infrastrukture za odpadno vodo v aglomeracijah z več kot 2 000 prebivalci za 16 %. Ne glede na to skladnost z direktivo o komunalni odpadni vodi še naprej pomeni glavno naložbeno vrzel za Slovenijo, ki je ne bo mogoče premostiti niti s sredstvi strukturnih skladov za obdobje 2014–2020. Ker se je v obdobju 1995–2013 količina mešanih komunalnih odpadkov precej zmanjšala, je lahko država ukinila projekt za sežiganje in center za obdelavo odpadkov. Zgrajenih je bilo samo šest regijskih centrov za obdelavo odpadkov, ki pokrivajo celotno državo. Za obdobje 2014–2020 dodatna infrastruktura za odpadke ni predvidena. V obdobju 2007–2013 so na porabo v okviru kohezijske politike vplivale vrzeli pri prenosu Direktive 2011/92/EU (direktiva o PVO). Težava je bila odpravljena, kar se je izrazilo v pozitivni oceni izpolnitve horizontalnih pogojev okoljske zakonodaje za obdobje financiranja 2014–2020. Slovenija je izdelala celovit akcijski načrt za usposabljanje na področju PVO, da bi zagotovila ustrezno usposabljanje za organe, ki sodelujejo pri postopkih izdajanja dovoljenj, in pridobila spoznanja iz prejšnje finančne perspektive. Prispevek EKSRP za Program razvoja podeželja Slovenije (PRP) znaša skupno približno 838 milijonov EUR. Proračun za kmetijsko-okoljsko-podnebne ukrepe obsega 18,2 % skupnega prispevka EKSRP. Prispevek PRP k okoljskim ciljem je omejen. Čeprav ima Slovenija enega največjih deležev površine, vključene v omrežje Natura 2000, v EU, ukrep nadomestil v okviru omrežja ni predviden. Štiri sheme na področju kmetijsko-okoljsko-podnebnih ukrepov neposredno prispevajo k izvajanju Programa upravljanja območij Natura 2000 za obdobje 2014–2020. Slovenija je v okviru PRP izboljšala pogoje za projekte komasacije, da bi zaščitila naravno dediščino pred škodo. Za naložbe za osuševanje ni predvidena podpora (saj v Sloveniji velja „moratorij“ za osuševanje), naložbe za namakanje pa morajo omogočiti 15-odstotne potencialne prihranke vode. Kar zadeva vključevanje okoljskih vidikov v skupno kmetijsko politiko (SKP), sta za Slovenijo (pa tudi vse druge države članice) ključna uporaba sredstev za razvoj podeželja za plačila za okolju prijazno gospodarjenje z zemljišči in druge okoljske ukrepe, pri čemer je treba preprečiti financiranje ukrepov, ki lahko škodijo okolju, ter zagotavljanje učinkovitega izvajanja prvega stebra SKP v zvezi z navzkrižno skladnostjo in „ekologizacijo“ (zelena komponenta). 30 % ovojnice za neposredna plačila (od skupno približno 680 milijonov EUR za obdobje 2015–2020 ) se nameni za zelene prakse, ki koristijo okolju. Izvajanje ekologizacije iz prvega stebra z visokimi okoljskimi cilji bi nedvomno prispevalo k izboljšanju stanja okolja na območjih, ki niso zajeta v razvoj podeželja, vključno z območji z intenzivnim kmetijstvom. Slovenija je za leto 2015 omogočila uporabo zgolj treh elementov od skupno 19, ki so v uredbi opredeljeni kot površine z ekološkim pomenom . V primerjavi z drugimi državami članicami je ta pristop precej omejen. Izbrane površine z ekološkim pomenom so površine v prahi, površine pod naknadnimi posevki (prisotni morajo biti na površini od 15. septembra do 16. oktobra) in površine za rastline, ki vežejo dušik (vključno s sojo brez koristi za biotsko raznovrstnost). 26 % travišč v omrežju Natura 2000 je bilo opredeljenih kot okoljsko občutljivih, zunaj omrežja pa 0 ha, kar je zelo skromno.



5.Učinkovito upravljanje in znanje V skladu s ciljem trajnostnega razvoja 16 je treba omogočiti dostop do pravnega varstva ter oblikovati učinkovite, odgovorne in odprte ustanove na vseh ravneh. Cilj trajnostnega razvoja 17 je usmerjen v boljše izvajanje, izboljšanje usklajevanja in usklajenosti politike, spodbujanje znanosti, tehnologije in inovacij, vzpostavitev partnerstev in razvoj meril napredka. Učinkovito upravljanje okoljske zakonodaje in politik EU zahteva ustrezen institucionalni okvir, usklajenost in usklajevanje politik, uporabo pravnih in nepravnih instrumentov, vključevanje nevladnih deležnikov ter ustrezno raven znanja in spretnosti . Za uspešno izvajanje morajo zlasti centralne, regionalne in lokalne države izpolniti svoje ključne zakonodajne in upravne naloge, predvsem sprejemanje dobre izvedbene zakonodaje, usklajeno ukrepanje za izpolnitev okoljskih ciljev ter pravilno odločanje o zadevah, kot so dovoljenja za obratovanje. Poleg opravljanja teh nalog mora vlada posredovati, da zagotovi stalno skladnost gospodarskih subjektov, javnih služb in posameznikov z zakonodajo („zagotavljanje skladnosti“). Tudi civilna družba igra vlogo, med drugim s sodnimi postopki. Da se podprejo vloge vseh akterjev, je ključno, da se zbirajo in izmenjujejo znanje in dokazi o stanju okolja ter okoljskih obremenitvah, spodbujevalnih dejavnikih in vplivih na okolje. Tudi dialog v državah članicah ter med njimi in Komisijo o tem, ali sedanja okoljska zakonodaja EU ustreza svojemu namenu, koristi učinkovitemu upravljanju okoljske zakonodaje in politik EU. Zakonodaja se lahko ustrezno izvaja samo, če upošteva izkušnje na ravni držav članic z uresničevanjem zavez EU. V okviru pobude „Make It Work“, projekta držav članic, ki se je začel leta 2014, se organizirajo razprave o tem, kako se lahko jasnost, usklajenost in struktura okoljske zakonodaje EU izboljšajo, ne da bi se znižali veljavni standardi varstva. Učinkovito upravljanje v centralni, regionalni in lokalni državi Vsem, ki sodelujejo pri izvajanju okoljske zakonodaje na ravni Unije ter na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, je treba zagotoviti znanje, orodja in možnost za boljše zagotavljanje koristi navedene zakonodaje ter upravljanje procesa izvrševanja.

Zmogljivosti za izvajanje pravil Centralne, regionalne in lokalne uprave morajo imeti potrebne zmogljivosti, spretnosti in usposobljenost, da lahko opravljajo svoje naloge ter učinkovito sodelujejo in se med seboj usklajujejo v sistemu upravljanja na več ravneh. V priporočilih Sveta iz leta 2015 je navedeno: „Nespodbudno poslovno okolje v Sloveniji je eden ključnih dejavnikov za nizko raven naložb v slovenskih podjetjih, saj veliko število zakonov in številne spremembe zakonodaje otežujejo poslovanje in zagotavljanje skladnosti z nacionalnimi predpisi.“ To je ponovno navedeno v delovnem dokumentu služb Komisije o izzivih držav članic na področju naložb . Za obravnavo teh izzivov na področju naložb organi načrtujejo reformo zakonodaje o prostorskem načrtovanju in gradbeništvu. S spremembami bi bilo treba zagotoviti skladnost z okoljsko zakonodajo EU, zlasti direktivami 2011/92/EU, 2001/42/ES in 92/43/EGS , ter odpraviti pomanjkljivosti, opredeljene v okviru tekočega ukrepa za ugotavljanje kršitev. Usklajevanje in vključevanje Prenos revidirane direktive o PVO bo priložnost za racionalizacijo regulativnega okvira za okoljske presoje. Komisija spodbuja racionalizacijo okoljskih presoj, saj se s tem pristopom zmanjša podvajanje in preprečijo nepotrebna prekrivanja v okoljskih presojah, ki jih je treba opraviti za posamezne projekte. Poleg tega racionalizacija pomaga zmanjšati nepotrebno upravno breme in pospešuje odločanje, ne da bi se pri tem zmanjšala kakovost postopka okoljske presoje. Komisija je leta 2016 izdala smernice v zvezi z vzpostavitvijo usklajenih in/ali skupnih postopkov, pri katerih so sočasno potrebne presoje v skladu z direktivo o PVO, direktivo o habitatih, okvirno direktivo o vodah in direktivo o industrijskih emisijah . Slovenija običajno pravočasno in pravilno prenese direktive EU o okolju. Slovenija je ena od držav z največjim številom primerov kršitev okoljske zakonodaje in preiskav v okviru sistema Pilot EU. Večina jih je povezanih z zakonodajo na področju ravnanja z odpadki, zraka in industrijskih emisij ter z varstvom narave. Predlagani ukrep Zagotovitev upoštevanja okoljske zakonodaje EU v okviru reforme nacionalnega sistema izdajanja dovoljenj za odpravo nepotrebnega upravnega bremena in racionalizacijo postopkov. Zagotavljanje skladnosti Pravo EU na splošno, pa tudi posebne določbe o inšpekcijah, drugih preverjanjih, kaznih in okoljski odgovornosti zagotavljajo osnovo za sisteme, ki jih morajo uvesti države članice, da zagotovijo skladnost s pravili EU o okolju. Javni organi pomagajo zagotoviti odgovornost nosilcev dolžnosti s spremljanjem in spodbujanjem skladnosti ter z izvajanjem verodostojnih nadaljnjih ukrepov (npr. izvrševanje) ob kršitvah ali nastanku odgovornosti. Spremljanje skladnosti se lahko izvaja na pobudo samih organov ali zaradi pritožb državljanov. Vključuje lahko uporabo različnih oblik preverjanja, vključno z inšpekcijami za dovoljene dejavnosti, nadzor za odkrivanje morebitnih nezakonitih dejavnosti, preiskave za kazniva dejanja in revizije za odkrivanje sistemskih pomanjkljivosti. Podobno so na voljo različna sredstva za spodbujanje skladnosti, vključno z akcijami za ozaveščanje ter uporabo smernic in spletnih informacijskih orodij. Nadaljnje ukrepanje v zvezi s kršitvami in odgovornostjo lahko vključuje upravne ukrepe (npr. odvzem dovoljenja), uporabo kazenskega prava ter ukrepe na podlagi prava o odgovornosti (npr. zahtevanje sanacije škode, povzročene zaradi nesreče, v skladu s pravili o odgovornosti) in prava o pogodbah (npr. ukrepi za zahtevanje skladnosti s pogodbami o varstvu narave). Vsa ta posredovanja skupaj tvorijo „zagotavljanje skladnosti“, kot je prikazano na sliki 13. Slika 13: Zagotavljanje skladnosti z okoljsko zakonodajo Najboljša praksa vključuje na tveganju temelječ pristop na strateški in operativni ravni, pri čemer se najboljša kombinacija spremljanja, spodbujanja in izvrševanja skladnosti usmeri v najresnejše težave. Pri najboljši praksi se priznava tudi potreba po usklajevanju in sodelovanju med različnimi organi, da se zagotovi doslednost, prepreči podvajanje dela in zmanjša upravno breme. Dejavno sodelovanje v ustanovljenih vseevropskih mrežah inšpektorjev, policije, tožilcev in sodnikov, kot so IMPEL , EUFJE , ENPE in EnviCrimeNet , je dragocen način za izmenjavo izkušenj in dobrih praks. Trenutno obstaja več sektorskih obveznosti v zvezi z inšpekcijami, direktiva EU o okoljski odgovornosti pa omogoča zagotavljanje uporabe načela odgovornosti povzročitelja v primeru nesreč in izrednih dogodkov, ki škodijo okolju. Na voljo so tudi javne informacije, ki omogočajo vpogled v obstoječe prednosti in pomanjkljivosti v vsaki državi članici. Zato je bil za vsako državo članico opravljen pregled uporabe na tveganju temelječega zagotavljanja skladnosti, usklajevanja in sodelovanja med organi ter sodelovanja v vseevropskih mrežah ter ključnih vidikov izvajanja direktive o okoljski odgovornosti na podlagi poročila o izvajanju in ocene v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov (REFIT), ki ju je Komisija objavila pred kratkim . Inšpektorat Republike Slovenije za okolje in prostor (IRSOP) je izdelal nekaj orodij za ocenjevanje tveganja za inšpekcije industrijskih obratov . Splošni izzivi so vključevali proračunske omejitve, široke odgovornosti in pomanjkanje specializiranega kadra .

Posodobljene informacije so pomanjkljive v zvezi z naslednjim: ureditvami za zbiranje podatkov za spremljanje uporabe in učinkovitosti različnih posredovanj za zagotavljanje skladnosti ; obsegom, v katerem se na tveganju temelječe metode uporabljajo za usmerjanje zagotavljanja skladnosti na strateški ravni in v zvezi s kritičnimi dejavnostmi zunaj industrijskih obratov , zlasti na posebnih problematičnih področjih, poudarjenih na drugih mestih tega poročila, tj. za vprašanja v zvezi z nezakonitim odlaganjem, nevarnostmi za zaščitene habitatne tipe in vrste, kršitvami kakovosti zraka in pritiski na kakovost vode zaradi točkovnega in razpršenega onesnaževanja vode, vključno z neustrezno infrastrukturo za komunalno odpadno vodo , ter kako slovenski organi zagotavljajo ciljno usmerjen in sorazmeren odziv na različne oblike neskladnega ravnanja glede na to, da se poudarjajo upravni postopki in kazni ter da se zdi, da je verjetnost pregona in kazenske obsodbe za kazniva dejanja zoper okolje majhna . Priznana je dodana vrednost sodelovanja različnih inšpekcijskih organov, ustanovljen pa je bil nacionalni Inšpekcijski svet, da bi zagotovil skupno izvajanje inšpekcijskih nalog, rešil vprašanja kompetenc in zagotovil splošno usklajenost . Vendar je bilo ugotovljeno, da je potreben bolj usklajen pristop z občinskimi inšpektorji in drugimi inšpekcijskimi organi, zlasti za zmanjšanje nezakonitega odlaganja gospodinjskih odpadkov in izvajanje združenih inšpekcij v zvezi s kemikalijami . Slovenija dejavno sodeluje v IMPEL in je leta 2010 organizirala medsebojni strokovni pregled v okviru IMPEL. Slovenija za obdobje 2007–2013 ni poročala o primerih okoljske škode, obravnavanih v skladu z direktivo o okoljski odgovornosti. Zdi se, da ji primanjkuje upravnih virov in tehničnega znanja za izpolnitev tehničnih zahtev na podlagi direktive, pa tudi praktičnih izkušenj s sanacijo okoljske škode. Slovenija se je namesto za obvezna finančna jamstva (za plačilo sanacije v primeru, da izvajalec ni sposoben) odločila spodbujati ponudbo in povpraševanje po instrumentih finančnega jamstva ter proučiti možnosti uporabe obstoječega okoljskega sklada za pokritje stroškov sanacije, kadar izvajalcev ni mogoče opredeliti ali so ti plačilno nesposobni. Dokazi o rezultatih manjkajo. Predlagani ukrepi Izboljšanje preglednosti organizacije in delovanja zagotavljanja skladnosti ter obravnavanja pomembnih tveganj, kot je navedeno zgoraj. Spodbujanje okrepitve sodelovanja pristojnih organov pri dejavnostih ENPE, EUFJE in EnviCrimeNet. Okrepitev prizadevanj za izvajanje direktive o okoljski odgovornosti s proaktivnimi pobudami, zlasti z vzpostavitvijo nacionalne evidence izrednih dogodkov, povezanih z direktivo o okoljski odgovornosti, in izdelavo nacionalnih smernic. Slovenija bi morala sprejeti nadaljnje ukrepe za zagotovitev učinkovitega sistema finančnih jamstev za okoljsko odgovornost (zato da bi izvajalci zavarovalno kritje, ki jim je na voljo, dejansko uporabljali). Udeležba javnosti in dostop do pravnega varstva V skladu z Aarhuško konvencijo, povezano zakonodajo EU o udeležbi javnosti in presoji vplivov na okolje ter sodno prakso Sodišča morajo imeti državljani in njihova združenja možnost, da sodelujejo pri odločanju o projektih in načrtih, ter učinkovit dostop do pravnega varstva v okoljskih zadevah. Državljani lahko učinkoviteje varujejo okolje, če se lahko zanašajo na tri „stebre“ Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah („Aarhuška konvencija“). Udeležba javnosti pri postopku upravnega odločanja je pomemben element za zagotovitev, da organ sprejme svojo odločitev na najbolj ustrezni podlagi. Komisija namerava v poznejši fazi bolj sistematično proučiti izpolnjevanje zahtev za obvezno udeležbo javnosti. Dostop do pravnega varstva v okoljskih zadevah zajema sklop jamstev, na podlagi katerih lahko državljani in njihova združenja izpodbijajo dejanja ali opustitve javne uprave na sodišču. Je orodje za decentralizirano izvajanje okoljskega prava EU. Za vsako državo članico sta bila sistematično pregledana dva ključna elementa za učinkovit dostop do pravnega varstva, in sicer procesno upravičenje javnosti, vključno z NVO, in to, v kakšnem obsegu previsoki stroški pomenijo oviro. Na splošno so veljavna pravila in določbe v Sloveniji glede dostopa do upravnih pritožb in sodnega pregleda predvidljive in pregledne. Vendar pa okoljevarstvene NVO še vedno nimajo procesnega upravičenja v številnih okoljskih sektorjih. Stroški postopkov pred upravnim sodiščem ne veljajo za nedopustno visoke . Predlagani ukrep Zagotovitev upravičenja okoljevarstvenih NVO do izpodbijanja aktov ali opustitev javnega organa v okviru vseh sektorskih okoljskih predpisov EU v popolni skladnosti s pravom EU in Aarhuško konvencijo. Dostop do informacij, znanja in dokazov