1.UVOD

Evropski svet je decembra 2020 ugotovil, da je Turčija sprejemala enostranske ukrepe, izzivala ter stopnjevala svojo retoriko proti Evropski uniji, njenim državam članicam in evropskim voditeljem in voditeljicam. Ponovno je potrdil, da ima Evropska unija strateški interes za razvoj sodelovanja in vzajemno koristnih odnosov s Turčijo. Poudaril je, da ponudba pozitivne agende EU-Turčije še vedno velja, če bo Turčija pokazala pripravljenost za spodbujanje resničnega partnerstva z Unijo in njenimi državami članicami ter za premostitev razhajanj z dialogom in v skladu z mednarodnim pravom. Poudaril je tudi, da je Evropska unija še naprej zavezana zaščiti svojih interesov in interesov držav članic ter ohranjanju regionalne stabilnosti.

V zvezi s tem je Evropski svet visokega predstavnika in Komisijo pozval, naj najpozneje do zasedanja Evropskega sveta marca 2021 predložita poročilo o trenutnem stanju političnih, gospodarskih in trgovinskih odnosov med EU in Turčijo ter o instrumentih in možnostih za nadaljnje ukrepanje, vključno z razširitvijo področja uporabe Sklepa Sveta z dne 11. novembra 2019 . To skupno sporočilo je odgovor na ta poziv. Ne nadomešča ali prejudicira naslednjega širitvenega svežnja Komisije, vključno s poročilom o Turčiji.

II. POLITIČNI ODNOSI

Politične razmere v odnosih med EU in Turčijo so se v zadnjih letih postopoma slabšale, kar je praktično zaustavilo različne instrumente in procese dvostranskega angažiranja in sodelovanja. To je bila predvsem posledica turških ukrepov v vzhodnem Sredozemlju, ki neposredno izpodbijajo pravice Republike Ciper v njenih pomorskih conah, in velikega povečanja provokativnih dejanj Turčije proti Grčiji; neuspeha pri doseganju napredka v procesu reševanja ciprskega vprašanja ter s tem povezanimi grožnjami in negativno retoriko Turčije in odločnega turškega posredovanje v večini regionalnih konfliktov, in sicer na način, ki je bil pogosto v nasprotju s širšimi interesi EU. Poleg tega je nadaljnje slabšanje domačih razmer v Turčiji, zlasti na področju temeljnih pravic in ekonomskega upravljanja, nedvomno negativno vplivalo na odnose Turčije z državami članicami EU in dvostransko agendo med EU in Turčijo.

1. Vzhodno Sredozemlje

V zadnjih letih so se napetosti v vzhodnem Sredozemlju povečale. Vrhunec so dosegle konec februarja 2020, ko je Turčija v nasprotju z izjavo EU in Turčije iz marca 2016 dejavno spodbujala migrante in begunce, naj vstopijo v EU. To je privedlo do nasilja na grških kopenskih in morskih mejah. Z odločnim diplomatskim ukrepanjem, vključno z obiskom predsednika Evropskega sveta in visokega predstavnika/podpredsednika v Ankari ter skupnim obiskom predsednikov Evropskega parlamenta, Evropskega sveta in Evropske komisije na grški meji, je bila preprečena velika kriza. Temu je sledil povratni obisk predsednika Erdogana v Bruslju v začetku marca.

Turški organi so vse leto nadaljevali z nepooblaščenimi napotitvami vrtalnih ali raziskovalnih plovil v pomorske cone Republike Ciper.

Turški spor z Grčijo zaradi morskih meja v Egejskem morju in vzhodnem Sredozemlju je še vedno zelo žgoče vprašanje. Turčija je avgusta in oktobra v bližino grškega otoka Kastellorizo napotila plovilo za seizmične raziskave, kar je zaostrilo napetosti do stopnje blizu morebitnega konflikta med zaveznicama Nata. Te ukrepe je spremljala glasna antagonistična retorika, ki je izpodbijala pravice Republike Ciper in Grčije. Vrtalne ladje je pri njihovem delovanju spremljala turška mornarica. Dejanja na morju so vključevala vojaške manevre in povzročila incidente z državami članicami.

Kar zadeva Grčijo, so se napetosti s podpisom dvostranskega memoranduma o soglasju o razmejitvi pomorskih jurisdikcij med Turčijo in vlado narodnega soglasja Libije novembra 2019 še povečale. V memorandumu niso bile upoštevane pravice grških otokov na zadevnih območjih. Skozi vse leto se je še naprej močno povečevalo število drugih provokativnih dejanj Turčije proti Grčiji, zlasti turških preletov grško naseljenih območij, agresivnih pomorskih vaj in spremljajoče retorike. Grško-turška pomorska vprašanja obstajajo že dolgo, a je bil dialog za njihovo reševanje prekinjen leta 2016, leto 2020 pa je bilo leto nenehnih izbruhov in trajnih napetosti, zaradi česar je Nato nadaljeval pogovore za razrešitev sporov med Grčijo in Turčijo.

Evropski svet je na zasedanju decembra 2020 ponovno obsodil turška provokativna dejanja v preteklem obdobju, hkrati pa poudaril pomen odnosov med EU in Turčijo ter ponudil možnost ponovnega sodelovanja, če bi Turčija prenehala z antagonističnim delovanjem. Navedel je tudi, da se bodo preučile druge možnosti, če do prenehanja ne bi prišlo.

Situacija se je proti koncu leta začela spreminjati. Turčija je na splošno pozdravila sklepe decembrskega zasedanja Evropskega sveta in začela pošiljati znake, s katerimi je priznala pomen odnosov z Evropsko unijo in njenimi državami članicami. Zaenkrat so se prenehale sporne napotitve turških plovil, sporočila o ponovnem sodelovanju pa so se nadaljevala. Ustvarjen je bil pozitiven zagon za dialog in pogajanja, ponovno pa so bili sproženi tudi prvi koraki v dveh glavnih pogajalskih procesih: ponovni začetek predhodnih pogovorov o pomorskih vprašanjih med Grčijo in Turčijo 25. januarja ter dialog o ponovnem začetku za reševanje ciprskega vprašanja, v zvezi s katerim so zdaj predvideni neformalni pogovori (od 27. do 29. aprila v Ženevi).

Razmejitev epikontinentalnega pasu in izključnih ekonomskih con bi bilo treba obravnavati v okviru dialoga in pogajanj v dobri veri v skladu z mednarodnim pravom, vključno z UNCLOS, in po potrebi s pomočjo Meddržavnega sodišča. V tem okviru je še naprej bistvenega pomena nedvoumna zavezanost dobrim sosedskim odnosom in mirnemu reševanju sporov.

Visoki predstavnik si nenehno prizadeva ustvariti ugodno okolje za trajno umiritev razmer v regiji. Umik turškega plovila za seizmične raziskave „Oruç Reis“ je omogočil nadaljevanje neposrednih predhodnih pogovorov med Grčijo in Turčijo 25. januarja 2021. Zadnji (62.) krog pogovorov je potekal 16. marca 2021 v Atenah, hkrati pa so potekala tudi politična posvetovanja (17. marca) na ravni visokih uradnikov. Turčija bi v svojem stališču do vzhodnega Sredozemlja morala pokazati verodostojen vzorec brez nazadovanja, da bi dokazala, da so izražene namere resnične, in da se ohrani širša umiritev razmer v regiji. Nedavni manjši incidenti nas opominjajo, da je umiritev razmer še vedno negotova in jo je treba utrditi.

2. Ciprsko vprašanje

Reševanja ciprskega vprašanja je ključni element močnih nesoglasij med Turčijo in EU v vzhodnem Sredozemlju. V letu 2020 je bilo treba upanje na napredek pri reševanju ciprskega vprašanja odložiti do obdobja po volitvah turške skupnosti na Cipru, ki so potekale oktobra in novembra 2020. Zaradi volitev so se povečale polarizacija retorike in provokacije, kar je spodbudilo odločen odziv EU, kot je razvidno iz sklepov Sveta in Evropskega sveta.

Visoki predstavnik/podpredsednik je od začetka svojega mandata, zlasti med svojima obiskoma na Cipru junija 2020 in marca 2021, izrazil polno podporo generalnemu sekretarju Združenih narodov (GSZN), katerega cilj je hitra ponovna vzpostavitev pogovorov o rešitvi ciprskega vprašanja. Prizadevanja urada generalnega sekretarja ZN so se nadaljevala z nezmanjšano intenzivnostjo kljub enostranskim ukrepom na ograjenem območju Varoše in ponavljajočim se izjavam, ki so neposredno izpodbijale dogovorjeno podlago za rešitev ciprskega vprašanja, kot je določeno v ustreznih resolucijah Varnostnega sveta Združenih narodov (RVSZN), od katerih je bila zadnja sprejeta 29. januarja 2021 (RVSZN 2561). EU in ZN sta Turčijo pozvala, naj prekliče enostransko ukrepanje na območju Varoše novembra 2020 (odprtje ograjenega območja plaže).

Po mirovnih pogovorih v Crans Montani leta 2017 so ZN še naprej sodelovali z Evropsko unijo v vlogi opazovalke na konferenci o Cipru, EU pa je vzdrževala tesne stike s predstavniki formata 5+1. EU je zavezana pravični, celoviti in izvedljivi rešitvi ciprskega problema, vključno z njegovimi zunanjimi vidiki, in sicer v okviru ZN in v skladu z ustreznimi resolucijami Varnostnega sveta ZN ter v skladu z načeli, na katerih temelji EU. Pogovori med skupnostma, ki bodo sčasoma pripeljali do sporazuma, so bistvenega pomena za zmanjšanje napetosti v vzhodnem Sredozemlju. Med stranmi je bilo izmenjanih več predlogov za ukrepe za krepitev zaupanja, vključno z delitvijo prihodkov od izkoriščanja ogljikovodikov, EU pa je še naprej pripravljena olajšati potrebno tehnično delo v zvezi s tem. Pozitivni rezultati v zvezi s praktičnimi in bistvenimi vprašanji za turško skupnost na Cipru, kot sta olajševanje izvoza sira Haloumi/Hellim in distribucija cepiv proti COVID-19, bi lahko privedli do okolja, ki bi spodbujalo večje zaupanje. Sodelovanje in podpora EU ciprskemu vprašanju sta nujen pogoj za ublažitev napetosti v regiji. Jasno je, da nepriznavanje Republike Ciper s strani Turčije še naprej povzroča blokado različnih oblik sodelovanja. Normalizacija odnosov med EU in Turčijo bo še naprej izjemno zahtevna, če ne bo prišlo do rešitve ciprskega vprašanja.