Zaradi obetov, da se bodo bančni uniji in evrskemu območju pridružile še druge države članice, je dokončanje bančne unije še nujnejše. Ekonomska in monetarna unija, ki je ekonomsko in finančno stabilna ter privlačna tudi za druge, nesodelujoče države članice, je pomemben instrument za spodbujanje širše ekonomske in finančne stabilnosti in torej doseganje cilja Evropske unije, da izboljša življenje evropskih državljanov. V tem okviru Komisija pozdravlja razprave o možnosti priključitve bančni uniji na Danskem, Švedskem in v Bolgariji. Da bi se takšen proces olajšal, bi bilo treba čim prej vzpostaviti vse institucionalne in regulativne elemente bančne unije. Več ključnih elementov bančne unije je že vzpostavljenih. Prvič, enotni pravilnik zagotavlja enotni sklop usklajenih bonitetnih pravil, ki jih morajo kreditne institucije upoštevati na enotnem trgu. Bančna unija je utrjena na tej podlagi, ki se uporablja v vseh državah članicah. Drugič, vse banke v Evropski uniji se nadzorujejo v skladu z istimi standardi, pri čemer najpomembnejše banke v evrskem območju centralno nadzoruje Evropska centralna banka s svojo nadzorniško pristojnostjo v okviru enotnega mehanizma nadzora. Tretjič, v primeru propada se lahko banke rešujejo centralno in v skladu z istimi standardi v okviru enotnega mehanizma za reševanje, ki je podprt z enotnim skladom za reševanje. Vzpostavitev te nove strukture za bančno unijo so leta 2014 spremljali izčrpen pregled kakovosti sredstev, stresni test in dokapitalizacija sodelujočih bank. Temelji institucionalnega in regulativnega okvira za evropske banke so bili torej okrepljeni, zato so se tveganja v bančnem sektorju močno zmanjšala. V zadnjih nekaj letih so se stopnje kapitalizacije bank zelo zvišale: zmanjšanje finančnega vzvoda v vseh bankah v Evropski uniji in evrskem območju je verjetno najjasnejši prikaz sedanje trdnosti bančnega sektorja in kritnega nakupa trga, kar zadeva nadzorne in regulativne reforme, ki jih je Evropa pripravila in odločno izvedla.

Skupni nadzor, krizno upravljanje in jamstvo za vloge bodo omogočili poglobljeno finančno povezovanje, ki temelji na stabilnem finančnem sistemu. S tem se bo okrepila finančna stabilnost v državah članicah, ki sodelujejo v bančni uniji, in v Evropski uniji kot celoti. Na koncu bo stabilnejši bančni sektor pomenil tudi večje možnosti financiranja za družbe vseh velikosti ter več delovnih mest in rast za evropske državljane. Poglobljeno finančno povezovanje je ključno tudi za zagotovitev večje izbire storitev po nižjih cenah. Da bi bile koristi povezovanja dosegljive evropskim državljanom, kot je določeno v Akcijskem načrtu o finančnih storitvah za potrošnike, Komisija razmišlja tudi, da bi predlagala spremembe uredbe o čezmejnih plačilih, da bi se zmanjšali stroški čezmejnih bančnih transakcij v vseh valutah Evropske unije.

Finančna kriza in kriza državnega dolga, ki ju je Evropska unija izkusila v zadnjem desetletju, sta pokazali, da nedokončani ekonomski in finančni okvir Evropske unije ni bil dovolj za preprečevanje pojava nevzdržnih politik v letih izredne rasti ali omogočanje učinkovitega blaženja negativnih pretresov v naslednjem makroekonomskem popravnem obdobju. Kriza je razkrila zlasti obstoj neželenih povezav med nacionalnimi bančnimi sektorji in njihovimi državami – tako imenovani začarani krog. Bančna unija je bila ustanovljena, da bi prekinila to povezavo in preprečila, da bi morali davkoplačevalci prvi reševati banke v težavah.

Zdaj je čas, da se izkoristi politični zagon, ki se ne nazadnje izraža z vključujočim vabilom predsednika Tuska na decembrski evrski vrh, in da se ta splošno sprejeta ambicija preoblikuje v konkretne ukrepe, da se bo bančna unija dokončala do leta 2019, k čemur je bilo pozvano že v poročilu petih predsednikov iz leta 2015 in razmisleku o poglobitvi ekonomske in monetarne unije (v nadaljnjem besedilu: razmislek o evropski in monetarni uniji).

Ta zadeva ima v Evropski uniji široko podporo, o njej pa je doseženo soglasje. V sklepih o načrtu za dokončanje bančne unije iz junija 2016 (v nadaljnjem besedilu: načrt Sveta iz leta 2016) in letnem poročilu o bančni uniji iz marca 2016 sta Svet in Evropski parlament potrdila pomen bančne unije z namenom njenega dokončanja.

Kot je predsednik Juncker poudaril 13. septembra 2017 v svojem govoru o stanju v Uniji , je treba bančno unijo dokončati, da bi lahko izkoristili ves njen potencial, ki ga ima kot del trdne ekonomske in monetarne unije. Dokončana bančna unija bo skupaj z unijo kapitalskih trgov spodbujala stabilen in povezan finančni sistem v Evropski uniji. Povečala bo odpornost ekonomske in monetarne unije proti škodljivim pretresom, tako da bo močno olajšala čezmejno delitev tveganj v zasebnem sektorju, hkrati pa zmanjšala potrebo po javni delitvi tveganj.

Pri demokraciji gre za sklepanje kompromisov. In pri pravem kompromisu so dolgoročno gledano vsi zmagovalci. Enotnejša Unija na kompromise ne bi smela gledati kot na nekaj negativnega, temveč bi morala v njih videti umetnost premoščanja razlik. Demokracija ne more delovati brez kompromisov. Evropa ne more delovati brez kompromisov.

Pridobljene izkušnje kažejo, da dokončani deli bančne unije delujejo dobro. Komisija je danes objavila svoj prvi pregled enotnega mehanizma nadzora, iz katerega je razvidno, da je bila njegova vzpostavitev na splošno uspešna. Tudi enotni mehanizem za reševanje je vzpostavljen in deluje. Z njegovo uporabo se je že uspešno obravnaval prvi primer reševanja banke, pri čemer niso nastali stroški za davkoplačevalce. Iz tega je razvidno, da se lahko z novim sistemom učinkovito in v zelo kratkem času obravnava reševanje bank, hkrati pa omogoča različne možnosti kriznega upravljanja, kot določa pravni okvir. Zato je mogoče upoštevati specifične razmere posameznih bank, kar je zlasti pomembno glede na to, da v delih bančnega sektorja Evropske unije še vedno obstajajo pomembne težave, povezane s preteklostjo in da vsi elementu bančne unije še niso povsem vpeljani.

Izkušnje iz nedavnih primerov bodo vsem vpletenim akterjem pomagale dodatno izboljšati praktično uporabo pravil Evropske unije in delovanje sistema. To zadeva na primer praktične podrobnosti sodelovanja in izmenjave informacij med vsemi evropskimi in nacionalnimi organi, ki sodelujejo pri zgodnjem posredovanju in reševanju, postopke, ki vodijo do odločitve, ali banka propada ali ne oziroma ali bo verjetno propadla ali ne, in uporabo pregledov kakovosti sredstev za določitev, ali so izpolnjeni pogoji za preventivno dokapitalizacijo. Nanaša se tudi na hitro kopičenje zadostnih obveznosti, ki jih je mogoče uporabiti pri reševanju s sredstvi upnikov (v obliki minimalne zahteve glede kapitala in kvalificiranih obveznosti), kar je bistvenega pomena za lažje reševanje bank v težavah, ki niso sposobne preživetja, in bi se lahko v trenutnih tržnih razmerah dodatno kopičile. Izboljšanje zadeva tudi vprašanje zagotovitve, da je potrebna likvidnost razpoložljiva pred reševanjem, med in po njem, da se v slednjem primeru uporabijo najprimernejši instrumenti za reševanje, tudi kadar za propadajočo banko ni neposrednega zasebnega kupca. Pomembno je, da je iz sedanjih izkušenj z okvirom bančne unije razvidno tudi, kako pomembno je zagotoviti, da imajo finančne instrumente, ki bodo v bančni krizi verjetno utrpeli izgube, v rokah zasebni vlagatelji, ki so ustrezno obveščeni, da razumejo z njimi povezana tveganja in krijejo tudi izgube.

Zadevni akterji lahko nekaj praktičnih izboljšav izvedejo kratkoročno, druga vprašanja pa se lahko v celoti obravnavajo šele, ko bodo v celoti vpeljani vsi dogovorjeni elementi bančne unije in bo bančna unija dokončana.

V zvezi s tem je eden od še manjkajočih delov evropski sistem jamstva za vloge. Vsi vlagatelji v bančni uniji bi morali uživati enako raven zaščite. Tako bi evropski sistem jamstva za vloge podprl stabilnost v bančnem sektorju, saj bi zagotovil trdno in enotno zavarovalno kritje za vse takšne vlagatelje, ne glede na njihov geografski položaj v bančni uniji.

Bančni uniji še vedno manjka tudi učinkovit in skupen varovalni mehanizem. O vzpostavitvi takšnega varovalnega mehanizma za enotni sklad za reševanje so se države članice dogovorile že pred skoraj štirimi leti, tj. leta 2013. Zdaj mora postati operativen, da se bo okrepila splošna verodostojnost okvira za reševanje bank v bančni uniji. Ključno je, da v ukrepe, ki jih sprejme Enotni odbor za reševanje, popolnoma zaupajo vse zadevne strani, če naj bodo v celoti doseženi vsi ključni cilji reševanja v zvezi z ohranjanjem finančne stabilnosti in znižanjem stroškov za davkoplačevalce. To zaupanje naj bi zagotovil dostop do skupnega varovalnega mehanizma za skrajne primere bi moral skupaj z uporabo drugih instrumentov za reševanje (npr. reševanje s sredstvi upnikov, razpoložljivost enotnega sklada za reševanje). To bi na primer zajemalo uporabo skupnega financiranja v kombinaciji z drugimi instrumenti Evropske centralne banke za kritje likvidnostnih primanjkljajev in več časa za iskanje najboljšega kupca banke v vsakem primeru posebej.

Čeprav je bil dosežen pomemben napredek, se morajo hkrati, kot je 13. septembra 2017 v svojem govoru o stanju v Uniji poudaril tudi predsednik Juncker, nadaljevati prizadevanja za nadaljnje zmanjševanje tveganja in izboljšanje obvladovanja tveganja v bankah. Bančna unija lahko deluje le, če gresta zmanjševanje tveganja in delitev tveganj z roko v roki. Evropski parlament in Svet se pogajata o številnih pobudah, katerih namen je doseči ta cilj. Komisija je novembra 2016 sprejela obsežen zakonodajni sveženj ukrepov za zmanjšanje tveganj, da bi dodatno okrepila odpornost bank Evropske unije, med katerimi so nekatere predmet pospešenih pogajanj v Evropskem parlamentu in Svetu.

Bančna unija je kljub doseženemu napredku pri zmanjševanju tveganja še vedno precej mlada. Številna tveganja, ki so zdaj razvidna iz bilanc stanja bank, so se nakopičila pred ustanovitvijo bančne unije, ko sta bila nadzor in reševanje izključno nacionalna odgovornost. Če želi Evropska unija hitro napredovati pri dokončanju bančne unije, je treba ta vprašanja, povezana s preteklostjo, obravnavati prepričljivo. Eden od izzivov je odločno nadaljevanje nedavnega trenda zniževanja visokih ravni slabih posojil v nekaterih delih bančnega sektorja. Po zaslugi tržnih sil in regulativnih ukrepov, ki so že prinesli rezultate, je bilo opravljenega veliko dela. Vendar sta konkurenčnost nekaterih evropskih bank in njihova zmožnost za posojila gospodarstvu okrnjeni. Komisija bo ta proces še naprej podpirala s sprejetjem nadaljnjih ukrepov, da bi znižala raven slabih posojil. Tudi tveganja v evropskem bančnem sistemu je treba še zmanjšati z dodatnim rahljanjem medsebojne povezanosti bank in njihovih „matičnih držav“, kar je eden izmed glavnih ciljev bančne unije že od njenega začetka. S centralnim in ne več nacionalnim izvajanjem nadzora in reševanja večjih in sistemskih bank, ki prispeva h geografski razpršitvi naložb bank v državne obveznice, bi se dodatno oslabila povezava med bankami in državami, s tem pa bi se okrepila delitev čezmejnega tveganja v zasebnem sektorju. Bančna unija prispeva h krepitvi finančne stabilnosti, po pričakovanjih pa naj bi z večjim povezovanjem evropskega bančnega sektorja in geografsko razpršenim dodeljevanjem sredstev tudi zagotovila ekonomske koristi. Komisija si bo zato še naprej prizadevala za poglobitev bančne unije, in sicer s ciljem njenega priznanja kot enotne jurisdikcije.

V sporočilu Komisije iz leta 2015 z naslovom Dokončanje bančne unije (v nadaljnjem besedilu: sporočilo Komisije iz leta 2015) in načrtu Sveta iz leta 2016 so bili opredeljeni ključni koraki, Komisija pa je po potrebi v letih 2015 in 2016 predstavila zakonodajne predloge. Zdaj je čas, da Evropski parlament in države članice prevzamejo politično odgovornost in se dogovorijo o pravnih ukrepih, ki so potrebni za dokončanje bančne unije do leta 2019.

Če voditelji Evropske unije zaradi političnega koledarja v naslednjem letu ne bodo ambiciozni in ne bodo ukrepali, obstaja resnično tveganje, da bo Evropska unija še več let brez načrta za dokončanje bančne unije in imela premajhne ambicije, kar zadeva dokončanje postopkov za zmanjševanje tveganja in delitev tveganj. Da se to ne bi zgodilo, je treba izkoristiti trenutni zagon po govoru o stanju v Uniji. Da bi se okrepila blažitev pretresov prek zasebnih kanalov v ekonomski in monetarni uniji, mora Evropska unija poiskati ravnovesje, od katerega imajo koristi vsi, z velikimi ambicijami tako glede zmanjševanja tveganja kot glede delitve tveganj.

To sporočilo si prizadeva določiti ambiciozen, vendar realističen načrt za dosego dogovora o dokončanju bančne unije na podlagi obstoječih zavez Sveta. Do konca leta 2018 se je treba na podlagi že doseženega precejšnjega napredka dogovoriti o ukrepih, ki so potrebni za dokončanje bančne unije, za polno uporabo nekaterih elementov pa bo potrebnega več časa in bi jih bilo mogoče vpeljati postopno.

Komisija bo decembra 2017 izdala obsežen sveženj ukrepov za krepitev ekonomske in monetarne unije. Sestavni del teh prizadevanj so trdna zaveza in odločni ukrepi za dokončanje bančne unije, kot je določeno v tem sporočilu.

2. Zmanjševanje tveganja z bančnim svežnjem iz novembra 2016

Načrt Sveta iz leta 2016 Stanje Naslednji koraki a.Predlog sprememb zakonodajnega okvira zaradi izvajanja standarda za skupno sposobnost pokrivanja izgub in pregleda minimalne zahteve glede kapitala in kvalificiranih obveznosti. Svet si bo prizadeval zagotoviti dosledna pravila in zadostna sredstva za blažilnike, ki jih je mogoče uporabiti pri reševanju s sredstvi upnikov ter ki prispevajo k učinkovitemu in urejenemu procesu reševanja v skladu z direktivo o sanaciji in reševanju bank za vse kreditne institucije, za katere bi bilo reševanje s sredstvi upnikov preverjena strategija reševanja. b.Predstavitev predloga za skupni pristop k hierarhiji bančnih upnikov, s katerim bi izboljšali pravno varnost v primeru reševanja. c.Predlog sprememb k direktivi o kapitalskih zahtevah/ uredbi o kapitalskih zahtevah IV v sklopu celovitega pregleda, ki bi omogočil: I.harmonizacijo ali dodatno opredelitev opcij in nacionalnih diskrecijskih pravic, priznanih državam članicam, kar bi lahko pripomoglo tudi k zmanjšanju finančne razdrobljenosti; II.izvajanje in dokončanje preostalih baselskih reform, vključno z uvedbo stopnje finančnega vzvoda, v primeru sistemskih bank po možnosti višjega od 3 %, in uvedbo količnika neto stabilnih virov financiranja. O zakonodajnih predlogih, vključno z vsemi ukrepi iz načrta Sveta iz leta 2016, potekajo pogajanja. Evropska centralna banka si poleg zakonodajnega predloga celovito prizadeva za uskladitev opcij in nacionalnih diskrecijskih pravic iz direktive o kapitalskih zahtevah/uredbe o kapitalskih zahtevah. Najpozneje do sredine leta 2018 dogovor sozakonodajalcev o zakonodajnem predlogu.

Bančni sveženj iz novembra 2016, ki ga je predlagala Komisija, bo izpolnil številne cilje iz načrta Sveta iz leta 2016, kar zadeva nadaljnje zmanjševanje tveganja v bančnem sektorju. Ta sveženj, o katerem trenutno potekajo pogajanja v Evropskem parlamentu in Svetu, temelji na obstoječih bančnih pravilih Evropske unije in dopolnjuje regulativni načrt v obdobju po krizi, tako da hkrati zagotavlja, da regulativni okvir obravnava vse nerešene izzive za finančno stabilnost in da lahko banke še naprej podpirajo realno gospodarstvo. Predlogi Komisije bodo okrepili pravila Evropske unije, ki določajo, da morajo banke vzpostaviti blažilnike obveznosti, ki jih je mogoče po potrebi uporabiti pri reševanju s sredstvi upnikov, in sicer z izvajanjem standarda za skupno sposobnost pokrivanja izgub Odbora za finančno stabilnost in njegovo vključitvijo v obstoječa pravila o minimalni zahtevi glede kapitala in kvalificiranih obveznosti ter z zagotovitvijo usklajenih pravil glede določanja položaja dolžniških instrumentov, kvalificiranih za izpolnitev skupne sposobnosti pokrivanja izgub/minimalnih zahtev glede kapitala in blažilnikov v obliki kvalificiranih obveznosti, v hierarhiji bančnih upnikov. Iz nedavnih izkušenj je znova razvidno, kako pomembno je, da imajo banke ustrezne blažilnike v obliki obveznosti, ki jih je mogoče uporabiti pri reševanju s sredstvi upnikov, ki jih imajo vlagatelji z ustreznim znanjem o vključenih tveganjih, da se krize upravljajo brez vpliva na finančno stabilnost, pri čemer davkoplačevalci pri kritju stroškov ne pridejo prvi na vrsto. Predlogi Komisije zagotavljajo tudi usklajena pravila za uporabo moratorija, ki ga uporabljajo nadzorniki in organi za reševanje za stabilizacijo bank, pri tem pa so pravila glede na nedavne izkušnje enako pomembna. Poleg tega spremembe, ki jih je predlagala Komisija, zagotavljajo tudi usklajevanje pravil o prejemkih, za katere je bilo ugotovljeno, da splošno prispevajo k preprečevanju pretiranega prevzemanja tveganja in boljšemu usklajevanju prejemkov z uspešnostjo ter torej k okrepljeni finančni stabilnosti.

Nazadnje so v bančnem svežnju predlogi za izvajanje številnih mednarodnih standardov, vključno z uvedbo stopnje finančnega vzvoda in količnika neto stabilnih virov financiranja, Komisija pa ostaja zavezana tesnemu mednarodnemu sodelovanju v zvezi z bančnimi regulativnimi zadevami in izvajanju dogovorjenih standardov ter pozorno spremlja njihovo izvajanje v drugih jurisdikcijah.

Komisija se zaveda, da mnoge države članice z veliko zaskrbljenostjo sprejemajo njene predloge, ki nadzornikom omogočajo samostojno opustitev nekaterih zahtev za hčerinske družbe čezmejnih skupin, kar je smiseln korak bančne unije in enotnega trga. Komisija je pripravljena sodelovati pri konstruktivni razpravi o tej zadevi, da bi olajšala iskanje rešitve, ki ohranja prednosti predloga in hkrati ustrezno upošteva potrebo po sprejemljivem ravnovesju med matičnimi državami in državami gostiteljicami.

Da bi bil napredek hiter in bi se sveženj čim prej sprejel, se Evropskemu parlamentu in Svetu priporoča, naj ohranita jasno opredeljeno področje uporabe svežnja. Nadaljnja odprta vprašanja, ki presegajo področje uporabe svežnja, bi se lahko obravnavala pri poznejših zakonodajnih pregledih, ko bodo končana pogajanja o bančnem svežnju iz leta 2016, ki trenutno potekajo.