[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 30.5.2007

COM(2007) 273 konč.

ČETRTO POROČILO

o gospodarski in socialni koheziji

(predložila Komisija) {SEC(2007) 694}

ČETRTO POROČILO

o gospodarski in socialni koheziji

Člen 159 Pogodbe določa, da Komisija Evropskemu parlamentu, Svetu, Ekonomsko socialnemu odboru in Odboru regij vsaka tri leta predloži poročilo o napredku pri doseganju ekonomske in socialne kohezije in na kakšen način so k temu napredku prispevala različna sredstva, določena v navedenem členu (politike držav članic in politike Skupnosti).

Četrto poročilo o koheziji določa najprej posodobitev podatkov o stanju in pričakovanja glede ekonomske, socialne in ozemeljske kohezije ter nato analizo vpliva politike na nacionalni ravni in na ravni Skupnosti na kohezijo v Uniji. Posebna pozornost je namenjena: 1) predhodni oceni učinka vpliva evropske kohezije v programskem obdobju 2000–2006 in 2) prvi oceni priprave na novo obdobje 2007–2013 na podlagi nacionalnih strategij in osnutkov operativnih programov, ki so jih države članice predložile Komisiji do konca aprila 2007 [glej SEC(2007) 694][1].

1. DODANA VREDNOST KOHEZIJSKE POLITIKE

Obstaja vrsta dejavnikov, ki vplivajo na uspešnost in učinek evropske kohezijske politike. Nizke obrestne mere bodo koristile gospodarskemu okviru, ki ga opredeljujejo stabilnost cen in trdni proračunski saldi. To pa v zameno spodbuja vlaganja ter akumulacijo kapitala in tako povečuje produktivnost in zaposlovanja. Prav tako spodbuja stopnjo in širitev inovacij ter zmanjšuje stroške kapitala.

Naslednji ključni faktor sta učinkovitost in uspešnost javnih uprav na nacionalni, regionalni in lokalni ravni. Pogosto so zunanji dejavniki, predvsem globalizacija, glavni dejavniki strukturnih sprememb na vseh ravneh in imajo velik učinek na gospodarski razvoj in ustvarjanje delovnih mest.

Vendar je kohezijska politika s strožjim pristopom uspela izboljšati življenjske standarde in ravni enakih možnosti po Uniji.

- Zbliževanje na nacionalni in regionalni ravni

Kot skupina so glavni prejemniki finančnih sredstev programov evropske kohezijske politike med obdobjem 2000–2006 še naprej dosegali izjemne stopnje rasti. Na regionalni ravni je visoka gospodarska storilnost v regijah z nizkim BDP na prebivalca v zadnjem desetletju pomenila, da so bile regije po vsej EU v procesu zbliževanja, merjeno glede na BDP na prebivalca.

- Po ocenah se bodo ta gibanja nadaljevala

Za obdobje 2007–2013 študije napovedujejo, da bodo vlaganja v okviru programov prispevala približno 5–15 % k absolutnim vrednostim BDP v večini novih držav članic, v primerjavi z izhodiščnim predvidenim potekom. Poleg tega bo po ocenah zaradi teh vlaganj do leta 2015 ustvarjenih okoli 2 milijona dodatnih delovnih mest.

- Kohezijska politika podpira rast in ustvarjanje delovnih mest tudi zunaj konvergenčnih regij

Rast in razvoj v tržnem gospodarstvu neizogibno pomenita tudi prestrukturiranje, pogosto v povezavi z izgubo delovnih mest in ustvarjanjem neenakomerno porazdeljenih novih delovnih mest, kar lahko povzroči ozemeljsko kopičenje socialnih in ekonomskih problemov. Okrepitev sposobnosti Unije, da prilagodi, spremeni in ustvari novo trajnostno zaposlovanje, je ena od vlog evropske kohezijske politike, tudi v uspešnejših državah članicah Unije. V obdobju 2000–2005 ocene kažejo, da bo ustvarjenih več kot 450 000 bruto delovnih mest v šestih državah, kar pomeni približno dve tretjini evropske pomoči, dodeljene cilj 2.

- Kohezijska politika podpira inovativnost držav članic in regij

Kohezijska politika je v obdobju 2000–2006 pomembno prispevala k prizadevanjem na področju R&R in okrepila inovativnost, zlasti v regijah cilj 1. Na podlagi programov, ki so na voljo v času sprejetja tega poročila, se bo delež virov kohezijske politike, namenjenih za vlaganje v inovacije in R&R v obdobju 2007–2013, več kot podvojil.

- Vlaganje v ljudi v okviru kohezijske politike je zelo donosno

Dvig kakovosti človeškega kapitala pojasni več kot polovico povišanj produktivnosti v zadnjem desetletju. Evropski kohezijski programi sofinancirajo usposabljanje približno 9 milijonov ljudi letno, od tega je več kot polovico žensk. Visok odstotek upravičencev se zaposli ali ponovno zaposli po usposabljanju ali pa poroča o boljših delovnih pogojih in višjem dohodku.

- Kohezijska politika dopolnjuje javni in zasebni kapital pri podpori proizvodnih naložb

Vsak euro, ki je bil med leti 2000 in 2006 vložen v okviru kohezijske politike, je privedel do nadaljnjih izdatkov, ki v regijah iz cilja 1 znašajo v povprečju 0,9 EUR. V regijah iz cilja 2 je to privedlo do izdatkov, ki lahko znašajo trikratno vrednost začetnega vložka. To je doseženo s pravili politik, kot so sofinanciranje in sodelovanje ter s povečanim vključevanjem zasebnega kapitala, vključno z različnimi dogovori o partnerstvih med javnim in zasebnim sektorjem.

Komisija je nedavno v sodelovanju z mednarodnimi finančnimi institucijami oblikovala inovativne finančne instrumente za združevanje z evropskim financiranjem v obliki nepovratnih sredstev in njihovo dopolnjevanje: JEREMIE za pospeševanje malih in srednjih podjetij in mikroposojil ter JESSICA za urbani razvoj. To bo preoblikovalo nepovratna sredstva v finančne oblike, ki jih je mogoče reciklirati, pri čemer so dolgoročno bolj vzdržne; povečan bo učinek vzvoda, ki ga povzroči uporaba takih pomoči za pritegnitev zasebnega kapitala in za združevanje z njim; ustvarjene bodo močnejše spodbude za večjo učinkovitost.

- Kohezijska politika pospešuje celostne pristope k razvoju

Kohezijska politika na celovit način pospešuje razvoj, kar omogoča celovit pristop k različnim sektorskim politikam, vključno z zapletenimi težavami, kakor so izzivi, ki jih prinašajo globalizacija, podnebne spremembe, demografska gibanja. Ta celovit pristop je prispeval k izboljšanju celotnega učinka sektorskih ukrepov ob upoštevanju medsebojnega delovanja področij politik in z nadzorovanjem njihovih stranskih učinkov; s spodbujanjem dialoga med upravami in z boljšim prilagajanjem posegov v socialno-ekonomske značilnosti regij in posameznih krajev.

- Kohezijska politika prispeva k izboljšanju kakovosti javnih naložb

Sedemletni programski pristop politike, ki temelji na trdnem proračunu v tem obdobju, je znatno izboljšal dolgoročno proračunsko načrtovanje v mnogih državah članicah in regijah. Poleg tega kohezijska politika pomaga opredeliti prednostne naloge pri odločitvah glede javnih naložb ter s tem zlasti v kohezijskih državah pomeni bolj uspešno in učinkovito uporabo javnih naložb na splošno, ne samo, kadar je naložbo sofinancirala Skupnost. Kohezijska politika na ta način vpliva na vzorce vlaganj, ki se premikajo k večji produktivnosti in trajnosti.

- Kohezijska politika spodbuja partnerstvo kot ključni element dobrega upravljanja

Načelo partnerstva je temeljno načelo, ki podpira vse vidike kohezijske politike – programiranje, izvajanje, spremljanje in ocenjevanje – in je danes na splošno sprejeto kot ključni element dobrega upravljanja. Sistem upravljanja na več ravneh na podlagi strateškega pristopa, ki vključuje Skupnost, nacionalne, regionalne in lokalne organe ter interesne skupine, pomaga zagotavljati, da so ukrepi prilagajajo okoliščinam na kraju samem in da se udeleženci resnično zavezani uspehu.

2. POLOžAJ IN GIBANJA EKONOMSKIH, SOCIALNIH IN TERITORIALNIH NEENAKOSTI

2.1. Ekonomska kohezija

- Zbliževanje na nacionalni ravni in…

Največji prejemniki pomoči kohezijske politike v obdobju 1994–2006, Grčija, Španija, Irska in Portugalska, so skupaj dosegli izjemno rast. Med leti 1995 in 2005 je Grčija zmanjšala vrzel med seboj in preostalimi državami EU-27 s povišanjem rasti s 74 % na 88 % povprečja EU v letu 2005. Do istega leta sta se Španija z 91 % in Irska premaknili s 102 % na 102 % oziroma 145 % povprečja Unije. Istočasno je bila rast na Portugalskem po letu 1999 nižja od povprečja EU. Njen BDP je bil leta 2005 74 % povprečja EU.

Nove države članice, zlasti tiste z zelo nizkim BDP na prebivalca, kažejo hitrejšo rast in hitreje dohitevajo druge države. BDP treh baltskih držav se je v desetletju od 1995 do 2005 skoraj podvojil. Poljska, Madžarska in Slovaška so bile tudi uspešne z več kot dvakrat višjo stopnjo rasti v primerjavi s povprečjem EU.

Vendar se zaradi zelo nizkih začetnih točk BDP na prebivalca in ob upoštevanju trenutnih stopenj rasti zdi, da bo trajalo več kot 15 let, preden bodo Poljska ter zlasti Bolgarija in Romunija dosegle 75 % povprečja EU27 BDP na prebivalca.

- … na regionalni ravni

Razmeroma močna gospodarska rast v regijah z nizkim BDP na prebivalca v zadnjem desetletju pomeni, da se regije po vsej EU zbližujejo. Med leti 1995 in 2004 je število regij z BDP na prebivalca pod 75 % povprečja EU padlo z 78 na 70, število tistih pod 50 % povprečja EU pa se je znižalo z 39 na 32.

V regijah EU15, ki zaostajajo v razvoju in so bile največje prejemnice pomoči v okviru kohezijske politike v obdobju 2000–2006, se je BDP na prebivalca znatno povišal glede na preostale države EU v obdobju 1995 in 2004. V letu 1995 je bil v 50 regijah s skupno 71 milijoni prebivalcev BDP na prebivalca pod 75 % povprečja EU15. V letu 2004 je v skoraj eni od štirih teh regij s skoraj 10 milijoni prebivalcev BDP presegel prag 75 %.

- …vendar so razlike še vedno precejšnje

Kljub navedenemu napredku ostajajo absolutne neenakosti velike. Vzroki so deloma v nedavni širitvi in deloma koncentraciji rasti med začetnimi fazami razvoja v najbolj dinamičnih območjih znotraj držav.

Celo nekatere od najbolj razvitih regij (ki imajo BDP nad 75 % povprečja EU27) so začele dosegati zelo nizke ali celo negativne stopnje gospodarske rasti. V obdobju 2000–2004 je realni BDP na prebivalca v 27 regijah padel, v drugih 24 pa je zrasel za manj kot 0,5 % letno. V petih od teh regij je BDP na prebivalca zdrsnil pod 75 % povprečja EU.

- Povečevanje zaposlovanja in produktivnosti povišuje rast v regijah

Regije, ki zaostajajo v razvoju na področju produktivnosti hitro dohitevajo ostale. To je še posebej opazno v novih državah članicah. V treh baltskih državah in v nekaterih delih Poljske je produktivnost med leti 1995 in 2004 zrasla štirikrat hitreje od povprečja EU. Vendar so nekatere od teh regij začele na zelo nizkih ravneh. Zaposlovanje v teh regijah se preusmerja v sektorje z višjo dodano vrednostjo, zato se bo regionalna produktivnost verjetno povečala, čeprav se sektorska produktivnost ne bo spremenila.

Regije na Portugalskem, v Grčiji, na Irskem in v Španiji so imele leta 2004 še vedno znatno višje ravni produktivnosti kot nove države članice. Irska združuje najvišjo rast zaposlovanja v EU z občutnimi povečanji produktivnosti. Regionalna gospodarska rast v Španiji pa se po drugi strani opira skoraj izključno na rast zaposlovanja, kar kaže na to, da bo tako rast dolgoročno verjetno težko vzdrževati. Na Portugalskem je zaposlovanje do leta 2001 naraščalo, vendar je od tedaj ostalo nespremenjeno, medtem ko je bilo v Grčiji zaposlovanje do leta 2001 omejeno, potem pa se je znatno povečalo.

V devetih od desetih bolj razvitih regijah se je zaposlovanje povečalo in v skoraj istem številu regij se je povečala tudi produktivnost. Kljub vsemu se je med leti 1995 in 2004 produktivnost znižala v 29 regijah v Italiji, Franciji, Španiji in Nemčiji, medtem ko se je zaposlovanje znižalo v 16 regijah, večinoma v vzhodni Nemčiji in severni Angliji.

2.2. Socialna kohezija

- Stopnje zaposlenosti so se zbližale na ravni EU in nacionalni ravni …

Med leti 2000 in 2005 so se stopnje zaposlenosti znotraj EU zbližale. Vendar so bile v letu 2005 stopnje zaposlenosti v regijah, ki zaostajajo v razvoju, še vedno kakih 11 odstotnih točk nižje od tistih v preostalih državah Unije.

V tem obdobju je v nekaterih državah prišlo do skladne in široke rasti zaposlovanja, medtem ko je v drugih na primer v Romuniji in na Poljskem prišlo do znižanja v večini regij, v nekaterih primerih za več kot dve odstotni točki.

Za dosego ciljev lizbonske strategije glede stopnje zaposlenosti mora EU ustvariti okoli 23,5 milijona dodatnih delovnih mest, od teh jih morajo 7 milijonov prevzeti ženske in 7 milijonov osebe v starosti med 55 in 64 let. Ustvarjanje delovnih mest v takem obsegu zahteva vlaganje v nove dejavnosti in izurjeno delovno silo.

- … in razlike v stopnji brezposelnosti so se zmanjšale

Med leti 2000 in 2005 se je brezposelnost v regijah, ki zaostajajo v razvoju znižala s 13,4 % na 12,4 %, vendar je v 17 od teh regij brezposelnost zrasla za več kot 2 odstotni točki.

V bolj razvitih regijah je brezposelnost med leti 2000 in 2005 ostala nespremenjena s stopnjo nekaj pod 8 %, čeprav se je v regijah Španije, Italije, Francije in Združenega kraljestva stopnja na splošno znižala, v regijah Nemčije, Avstrije, Nizozemske in Belgije pa se je nekoliko zvišala.

V letu 2005 je bila stopnja brezposelnosti žensk v EU višja od stopnje brezposelnosti moških, vendar se je razlika med leti 2000 in 2005 zmanjšala za tretjino. Razlika je bila največja v Grčiji, Španiji in Italiji.

- Revščina je še vedno izziv…

Delež prebivalstva, ki je izpostavljen tveganju revščine, je v nekaterih državah članicah še vedno razmeroma velik. Tako opredeljena kategorija prebivalstva, ker je njihov dohodek 60 % pod nacionalno mediano dohodka, je v letu 2004 dosegla delež okoli 20 % v Litvi, na Poljskem, na Irskem, v Grčiji, Španiji in na Portugalskem, vendar samo 10 % na Nizozemskem, v Češki republiki in na Švedskem. V povprečju je bilo tistih, ki so izpostavljeni tveganju revščine, v letu 2004 skupaj 16 % prebivalstva EU ali približno 75 milijonov ljudi. To tveganje je večje za ženske, majhne otroke, starejše osebe in brezposelne osebe.

- Ravni izobrazbe se višajo, vendar so še vedno nizke v regijah, ki zaostajajo v razvoju

Pomemben dejavnik v konkurenčnem gospodarstvu, ki temelji na znanju, je izobražena in dobro usposobljena delovna sila. Napredek je že viden. Delež mladih ljudi v starosti med 25 in 34 let z univerzitetno diplomo ali enakovredno izobrazbo se povečuje in je zdaj skoraj dvakrat večji od deleža starejše generacije ljudi v starosti med 55 in 64 let. Vendar dosežene ravni izobrazbe mladih ljudi zaostajajo v nekaterih državah članicah, zlasti v Romuniji, na Češkem, Italiji in na Slovaškem.

V letu 2005 je okrog 23 % ljudi v starosti med 25 in 64 let v EU doseglo izobrazbo na terciarni ravni, in sicer od 35 % na Finskem do okoli 10 % v Romuniji. Razlike med regijami so celo večje in se ne zbližujejo. V povprečju imajo regije, ki zaostajajo v razvoju, manjši delež ljudi v starosti med 25 in 64 let s terciarno izobrazbo.

2.3. Ozemeljska kohezija

- Manjša ozemeljska koncentracija BDP EU27 v tradicionalnem jedru Evrope …

Podatki kažejo, da je gospodarska blaginja v EU vse manj geografsko koncentrirana: Tradicionalno gospodarsko „jedro“ Evrope (območje med Londonom, Parizom, Milanom, Münchnom in Hamburgom) je prispevalo bistveno manjši delež BDP EU27 v letu 2004 kot v letu 1995, medtem ko je njegov delež prebivalstva ostal nespremenjen. Ta usmeritev je posledica nastajanja novih centrov rasti, kot so Dublin, Madrid, Helsinki in Stockholm, pa tudi Varšava, Praga, Bratislava in Budimpešta.

- ... večja na nacionalni ravni …

Kljub vsemu se znotraj držav članic gospodarska dejavnost vse bolj koncentrira v regijah okoli glavnih mest po vsej EU, razen Berlina in Dublina. Med leti 1995 in 2004 se je v povprečju delež regij okoli glavnih mest v nacionalnem BDP povečal za 9 %, medtem ko se je število njihovega prebivalstva povečalo za 2 %. Ta usmeritev je bila močna zlasti med 1995 in 2000, predvsem v Varšavi in Bukarešti.

Povečanje koncentracije prebivalstva in gospodarske dejavnosti v regijah okoli glavnih mest lahko dolgoročno zavre splošno gospodarsko rast, ker negativni zunanji učinki, kot so povišanje stanovanjskih stroškov, pomanjkanje poslovnega prostora, zastoji in onesnaženje, negativno vplivajo na njihovo podobo in konkurenčnost. Sekundarni poli rasti lahko prispevajo k zmanjšanju pritiska na regije okoli glavnih mest in spodbudijo večanje splošne možne rasti.

- … z usmeritvijo v suburbanizacijo …

V evropskih mestih prevladuje usmeritev v suburbanizacijo. Med leti 1996 in 2001 je v 90 % strnjenih mestnih naselij število prebivalstva v predmestjih raslo po višjih stopnjah kot v mestnih jedrih. V eni tretjini teh strnjenih mestnih naselij se je v tem obdobju število prebivalcev zmanjšalo, vendar so se v večini teh mest predmestja povečala, medtem ko so se mestna središča zmanjšala. Suburbanizacija prebivalstva neizogibno povzroča večje zastoje v sistemu mestnega prevoza, medtem ko suburbanizacija gospodarskih dejavnosti lahko povzroči gospodarsko nazadovanje tradicionalnih mestnih središč.

Koncentracija pomanjkanja v urbanih soseskah je še vedno razlog za skrb v mnogih evropskih mestih. Kljub koncentraciji zaposlenosti v mestih imajo prebivalci mest, zlasti manj usposobljeni, težave pri iskanju zaposlitve, medtem ko eno tretjino delovnih mest zasedajo ljudje, ki se vsak dan vozijo na delo v mesto.

To je povezano s koncentracijo brezposelnosti v nekaterih mestnih okrožjih. V teh okrožjih z visoko brezposelnostjo so običajno koncentrirani tudi drugi znaki pomanjkanja. Navedeno vključuje nizko kakovost stanovanj in neustrezen javni prevoz ter pomanjkljivosti v drugih javnih storitvah, kot je izobraževanje, pa tudi nizki osebni dohodki in visoka stopnja kriminala.

- …medtem ko nekatera podeželska območja izgubljajo prebivalstvo

Visoka raven odseljevanja iz podeželski območij je še vedno prevladujoča usmeritev v večjih delih EU, zlasti na jugu Italije, severu Finske, Švedske in Škotske, v vzhodni Nemčiji in vzhodnih delih Poljske. Ker izven kmetijstva ni veliko poklicnih možnosti in zaradi nižjega življenjskega standarda, so zlasti mladi in usposobljeni ljudje prisiljeni iskati možnosti drugje. To ima učinek kopičenja na zadevnih območjih, ki se sooča s starajočim se prebivalstvom in skrčenimi osnovnimi službami[2].

- … so široke možnosti za več čezmejne izmenjave vedno večje

Mnoga leta čezmejnih programov so izboljšala sodelovanje med obmejnimi regijami znotraj EU15, zlasti med državami Beneluksa, Nemčijo in Francijo. Nove notranje meje še niso tako odprte in prometni tokovi so precej nižji.

S povečanjem prepustnosti teh meja, tako fizično kot upravno, bo olajšan pretok oseb in blaga med temi regijami, gospodarska izmenjava pa zvišana na raven, ki bo ustrezala gospodarskemu potencialu teh regij. Ta vrsta sodelovanja je celo pomembnejša za obmejne regije, ki ležijo ob zunanji meji.

3. REFORMA KOHEZIJSKE POLITKE – 2007–2013

Na spomladanskem zasedanju Evropskega sveta v letu 2005 je bilo sklenjeno:

„Zelo pomembno je nemudoma obnoviti lizbonsko strategijo in ponovno opredeliti prednostne naloge v zvezi z rastjo in zaposlovanjem. Evropa mora obnoviti temelje svoje konkurenčnosti, povečati potencial rasti in produktivnost ter okrepiti socialno kohezijo z glavnim poudarkom na znanju, inovacijah in optimizaciji človeškega kapitala.

Za dosego teh ciljev mora Unija v večjem obsegu sprostiti vse ustrezne nacionalne vire in vire Skupnost,vključno s kohezijsko politik, v treh razsežnostih strategije (gospodarski, socialni in okoljski), da bi v splošnem okviru trajnostnega razvoja bolje izkoristila njihove sinergije.“

Glavna prizadevanja EU za zmanjšanje razlik v EU na ozemeljski ravni se kažejo v kohezijski politiki. Za to je značilna pogojna pomoč s pogoji, ki so vezani na prenose na ravni ciljev in na ravni sistema izvajanja. Zlasti od držav članic se zahteva, da pripravijo srednjeročno strategijo glede uporabe virov za sofinanciranje evropske pomoči iz nacionalnih virov, da delujejo v partnerstvu na nacionalni, regionalni in lokalni ravni ter da upoštevajo zakonodajo in politike EU. Ti pogoji so privedli do oblikovanja deljenega sistema upravljanja med evropsko, nacionalno, regionalno in lokalno ravnijo: na kratko, sistema upravljanja na več ravneh.

Po reformi kohezijske politike v letu 2006 za obdobje 2007–2013 ostajajo njeni glavni cilji zmanjšanje razlik med državami članicami in regijami s koncentracijo virov na manj razvitih območjih. Za obdobje 2007–2013 bo večina virov koncentrirana v najbolj revnih regijah in državah: v letu 1989 je bilo dodeljenih 56 % razpoložljivih virov regijam z najnižjim dohodkom, na koncu novega programskega obdobja pa bo delež dosegel 85 %. Nove države članice, ki pomenijo okoli 21 % prebivalstva EU27, bodo v tem obdobju prejele nekaj več kot 52 % celotnih sredstev. Vendar kohezijska politika v skladu z novo agendo rasti in novih delovnih mest v okviru globalizacije vedno bolj poudarja izboljšanje konkurenčnega položaja regij v svetovni ekonomiji. To pomeni, da so viri osredotočeni na vse regije, ki so v fazi strukturnega prilagajanja, in na vlaganja s posebnim poudarkom na skupini dejavnosti v zvezi z raziskavami, inovacijami ter informacijsko družbo in razvojem podjetij.

Rezultat navedenih ciljev je, da bo v obdobju 2007–2013 kohezijska politika povsod še naprej uporabljala isti program za rast in delovna mesta, vendar bo obseg pomoči Unije ustrezal potrebam in razpoložljivih virov držav članic in regij. Rezultat pogajanj o finančni perspektivi za obdobje 2007–2013, ki je privedel do večje dodelitve sredstev kohezijski politiki (35 % skupnega proračuna EU), kaže, da je temu sistemu za izpolnjevanje prednostnih nalog Skupnosti namenjena visoka stopnja soglasja.

3.1. Evropi zagotoviti novo strategijo za rast in delovna mesta

Spodbujanje rasti in ustvarjanje delovnih mest je bilo že od nekdaj v središču kohezijskih programov EU in reforma politike za obdobje 2007–2013 je skušala navedeno razsežnost okrepiti.

- Nov strateški pristop

Bolj strateški pristop, ki temelji na evropskih prednostnih nalogah, bo oblikoval postopek izvajanja kohezijske politike na ravni EU, na nacionalni ravni in naprej na regionalni in lokalni ravni. To bi moralo prispevati k večji gospodarski učinkovitosti, pa tudi k večji preglednosti in jasnejši politični odgovornosti. Navedeni pristop je določen v strateških smernicah Skupnosti, ki upoštevajo prednostne naloge, določene v prenovljeni lizbonski strategiji, ki ustvarja okvir za pripravo nacionalnih strategij v okviru kohezijske politike in programov.

- Rezervacija sredstev

Države članice so se decembra 2005 odločile, da morajo organi, odgovorni za pripravo nove generacije programov kohezijske politike, „rezervirati” določen delež sredstev za ključna vlaganja, povezana s prenovljeno strategijo za rast in delovna mesta (R&R in inovacije; infrastrukture evropskega pomena; industrijska konkurenčnost; obnovljive energije, energetska učinkovitost, okoljske inovacije; človeški viri), in zlasti 60 % v najmanj razvitih regijah ter 75 % v drugih regijah.

V skladu s programskimi dokumenti, ki so na voljo za sedanje poročilo, so bili ti cilji večinoma doseženi. V EU27 je povprečni delež sredstev rezerviran za ključna lizbonska vlaganja, 61,2 % v skladu s konvergenčnim ciljem, delež v skladu s ciljem regionalne konkurenčnosti in zaposlovanja pa 76,7 %. Skupno bo za ta vlaganja dodeljeno okoli 200 milijard EUR. V primerjavi s prejšnjim obdobjem to pomeni povečanje za več kot 50 milijard EUR.

3.2. Boljša pravna ureditev: poenostavitev in sorazmernost

Uporaba virov kohezijske politike mora izpolnjevati standarde nadzora in dobrega finančnega poslovodenja, zato so bili sprejeti pomembni ukrepi za racionalizacijo in poenostavitev pravil za upravljanje kohezijske politike. Še zlasti:

- Sklop pravil za upravljanje

Zdaj obstaja ena sama izvedbena uredba Komisije za programsko obdobje 2007–2013, ki je nadomestila 10 obstoječih uredb za programsko obdobje 2000–2006. Pravila za upravljanje programov, ki jih financira Kohezijski sklad, so bila usklajena s pravili strukturnih skladov. To bo zagotovilo lažje in cenejše upravljanje Skladov.

- Sklop pravil o upravičenosti glede izdatkov

Države članice bodo lahko uporabljale nacionalna pravila o upravičenosti za sofinancirane projekte namesto dveh sklopov pravil (enega za projekte, ki jih sofinancira Skupnosti in enega za projekte, ki jih financirajo države), kakor je bilo to v preteklosti, kar bo zelo poenostavilo upravljanje projektov.

- Poenostavitev finančnega upravljanja

Finančni načrti, določitev stopnje pomoči in povračil EU se bodo zdaj izvajali na višji ravni (glede na program ali raven prednostne osi namesto glede na raven ukrepa, kakor je bilo v preteklosti). To bo poenostavilo upravljanje programov in zmanjšalo število primerov, pri katerih je treba spreminjati finančni načrt, kar bo zagotovilo večjo samostojnost nacionalnih organov, odgovornih za upravljanje operativnih programov.

- Povečana sorazmernost in poenostavitev sistemov nadzora

Za manjše programe lahko nekatere dele zahtev glede sistemov nadzora izvedejo nacionalni organi, določeni v skladu z nacionalnimi pravili, kar bo zmanjšalo potrebo po skladnosti z nekaterimi zahtevami Skupnosti glede revizije.

- Jasnejša pravila glede obveščanja in sporočanja

Državljani in možni upravičenci Skladov v vseh državah članicah bodo imeli enak dostop do informacij o možnostih financiranja in dodelitvi pomoči iz kohezijske politike, kar bo prihranilo čas in energijo za iskanje teh informacij.

- Elektronska uprava v praksi

Prvič se bo izmenjava dokumentov med državami članicami in Komisijo izvajala samo elektronsko. To označuje začetek nove dobe v smislu elektronske izmenjave podatkov in e-uprave. Prihranilo bo veliko časa pri izvajanju programov in zmanjšalo tveganje za nesoglasja med Komisijo in državami članicami glede količine in vrste informacij, ki jih morajo zagotoviti.

3.3. Kohezijska politika in prihodnja slika vrednot in politik EU

Države zunaj Unije so izražale vse večje zanimanje za evropsko kohezijsko politiko in željo, da bi izvedele več o tej politiki kot načinu za spodbujanje bolj uravnoteženega regionalnega razvoja. Še zlasti:

- Med Komisijo in Kitajsko je bil 15. maja 2006 podpisan Memorandum o soglasju glede sodelovanja na področju regionalne politike. Kitajski organi so si uravnoteženi regionalni razvoj zastavili kot eno od ključnih prednostnih nalog njihovega petletnega razvojnega načrta in so vedno bolj zaskrbljeni zaradi večanja regionalnih razlik v dohodku. Kitajska in Indija sta se po letu 2005 dogovorili o skupnih akcijskih načrtih in z Evropsko komisijo podpisali memorandum o soglasju na področjih zaposlovanja, socialne politike.

- Z vlado Ruske federacije je bil 23. maja 2007 podpisan Memorandum o soglasju o sodelovanju na področju regionalne politike z izmenjavo informacij in najboljših praks pri izkušnjah z vzpostavljanjem in izvajanjem kohezijske politike.

O podobnih pristopih se razpravlja z državami, kot so Južna Afrika in Brazilija, ter združenji za gospodarsko vključevanje, kot je Mercosur. Hkrati se za evropsko kohezijsko politiko vse bolj zanimajo odbori Združenih narodov, OVSE in Svetovne banke. V tem okviru je bistveni del dodane vrednosti evropske kohezijske politike poudarjanje evropskega vidika za vprašanja svobodnih trgov, enakosti med spoloma in enakosti možnosti, trajnega razvoja in sistema na podlagi participativne demokracije.

4. NOVI IZZIVI

Berlinska izjava ob 50. obletnici podpisa Rimskih pogodb:

„Veliko je ciljev, ki jih je mogoče doseči samo skupaj. Naloge si delijo Evropska unija, države članice in njihove regije ter lokalni organi.”

Rast in zaposlovanje v Evropi zahtevata politike, ki lahko predvidijo in upravljajo nove izzive. Nekateri od teh izzivov so posebej pomembni za kohezijsko politiko, saj imajo neenak učinek na ozemlju Evrope ter lahko razširijo socialne in ekonomske neenakosti.

- Povečanje globalnega pritiska za prestrukturiranje in posodobitev

Dejansko je za spoprijemanje z izzivom globalizacije v vseh regijah vidna potreba po prestrukturiranju, posodobitvi in omogočanju stalnih inovacij, ki temeljijo na znanju, na področju proizvodov, upravljanja in postopkov ter človeškega kapitala. Kljub prepričljivim stopnjam rasti imajo regije novih držav članic gospodarsko strukturo, ki je koncentrirana zlasti v sektorjih, kjer je konkurenca nastajajočih azijskih gospodarstev zelo visoka. Za zadevne regije je predvidevanje in pospeševanje sprememb ekonomska nujnost. Pomagala bo pri zmanjševanju stroškov spremembe in bo dejavnik, ki bo omogočal spremembe. Iz teh razlogov je treba sprejeti vnaprejšnje ukrepe, s katerimi se bodo ljudje in regije pripravili na spremembe.

Prav tako imajo nekatere regije v najrazvitejših državah članicah velik delež zaposlitev v tradicionalnih sektorjih, kjer konkurenčna prednost temelji na metodah proizvodnje z nižjimi stroški in nižjimi plačami.

Konkurenca, ki temelji samo na stroškovnih dejavnikih, ni izvedljiva možnost, zato morajo regije posodobiti in razširiti svojo gospodarsko strukturo v sektorje z visoko dodano vrednostjo z ustvarjanjem pogojev za podjetja, zlasti mala in srednje velika podjetja, da prevzamejo in prilagodijo inovativne proizvode in postopke, da vzpostavijo omrežja sodelovanja z drugimi podjetji in raziskovalnimi ustanovami, da vzpostavijo dostop do rizičnega kapitala in internacionalizirajo svoje dejavnosti.

Vodilne gospodarske dejavnosti in nadarjenost so geografsko zelo koncentrirane v nekaj mestnih centrih, ki so veliki svetovni akterji. To sicer ustvarja možnosti, vendar raziskave kažejo, da se preko določene razsežnosti začnejo pojavljati negativni dejavniki, povezani s koncentracijo prebivalstva, kot so onesnaženje, širjenje mestnega območja in prometni zastoji.

V Uniji je mnogo regij, ki se uvrščajo med najbolj konkurenčne in inovativne na svetu ter imajo koristi od globalizacije. Za dosego tega so vlagale v nova znanja, ustvarjale ali pritegnile nove skupine nadarjenih ljudi in spodbujale vzpostavitev omrežij in zbirališč. Z opiranjem na te uspehe in razvojne strategije lahko Unija pritegne ves svoj potencial in postavi svoje gospodarstvo na pot visoke rasti in trajnosti.

- Podnebne spremembe

Mnoge regije po vsej Evropi se bodo vedno bolj srečevale z asimetričnim učinkom podnebnih sprememb. To bo povzročalo resne težave kmetijstvu, ribištvu in turizmu na nekaterih območjih in zahtevalo precejšnja vlaganja za spopadanje s sušo, požari, obalno erozijo in poplavami. Zadevne spremembe lahko imajo nesorazmerne učinke na prikrajšane ali skupine z nizkimi dohodki, ki morda nimajo sredstev, da bi se nanje prilagodili. Za zagotovitev skladnosti z zakonodajo Skupnosti in s ciljem zmanjšanja emisij, ki so rezultat spomladanskega zasedanja Sveta marca 2007, bodo potrebna znatna vlaganja. Vendar vsa dostopna ekonomska poročila kažejo, da strošek neukrepanja pri naravnih katastrofah znatno presega stroške zmanjšanja emisij toplogrednih plinov na stopnjo, ki je skladna s cilji EU o omejitvi podnebnih sprememb na 2 stopinji celzija.

Boj proti podnebnim spremembam regionalnim ekonomijam z eko-inovacijami, rastjo okolju prijazne industrije ter zaposlovanju na tem področju ponuja nove ekonomske spodbude in priložnosti.

- Povečane cene energije

Povečane cene energije bodo vplivale na regije EU na različne načine, odvisno od raznovrstnosti njihovih energetskih virov, gospodarske strukture in učinkovite rabe energije njihovih podjetij. Povečani stroški prevoza običajno prizadenejo geografsko obrobne regije, kot so severni deli Finske in Švedske ali najjužnejši deli Portugalske, Španije in Italije ter otokov, vključno z Malto in Ciprom. Ključni sektorji za mnoge od teh regij, kot je turizem, bi lahko bili dovzetni za povišanje stroškov, čeprav bi se to lahko kratkoročno nadomestilo z večanjem učinkovitosti nizkocenovnih letalskih prevoznikov. Rast cene energije ima nesorazmeren učinek na skupine z nizkimi dohodki in povečuje energetsko izključenost prikrajšanih.

Razvijanje ali razširjanje obnovljivih energij in vlaganja v energetsko učinkovitost pomenijo najboljšo možnost za večino regij z visoko stopnjo lokalnih zaposlitvenih možnosti. Ocenjeno je na primer, da se bo celoten letni dohodek industrije opreme za zbiranje sončne energije štirikrat povečal v treh letih do leta 2010. Tudi povišanja cen energije lahko spodbudijo strategije za rast, zlasti v regijah, ki zaostajajo v razvoju, na podlagi proizvodnih metod z manj intenzivno rabo energije.

- Nastajajoča demografska neravnotežja in socialne napetosti

Ena od treh regij v Uniji je doživela zmanjšanje prebivalstva med leti 2000 in 2003. V večini primerov je bil vzrok v naravnem zmanjšanju prebivalstva in močnem izseljevanju. Napovedi kažejo, da se bo naravna rast prebivalstva še naprej zniževala, vključno z mnogimi regijami, ki zaostajajo v razvoju. Zadevne regije se bodo tako soočile z dvojnim izzivom pospeševanja rasti in zaposlovanja ter istočasno z negativnimi učinki staranja in zmanjševanja prebivalstva.

Demografske spremembe in zmanjševanje prebivalstva ogrožajo prihodnjo rast zaposlovanja. Do leta 2011 še vedno obstajajo možnosti za precejšnje zaposlovanje in gospodarsko rast. Med leti 2012 in okoli 2017 lahko naraščajoče stopnje zaposlovanja nadomestijo zniževanje števila delovno sposobnega prebivalstva. Od leta 2017 dalje pa bo zniževanje delovno sposobnega prebivalstva privedlo do stagnacije in posledično do znižanja absolutne ravni zaposlenosti.

Hkrati se bodo morale regije spopasti s številnimi socialnimi izzivi zaradi neustreznosti kvalifikacij (segmentacije trga delovne sile na visoke kvalifikacije /visoke plače in nizke kvalifikacije /nizke plače, povečano izseljevanje), ker se bo gospodarstvo pomaknilo više v verigi vrednot na dejavnosti, ki temeljijo na znanju, v okolju, kjer tradicionalne socialnovarstvene ustanove izginjajo.

- Nacionalne politike se srečujejo z naraščajočimi težavami pri dohitevanju sprememb, nastalih zaradi teh gibanj

Medtem ko se upravljanje javnih naložb vedno bolj izvaja na podnacionalni ravni, se je v zadnjih letih pokazal trend k zmanjševanju takšnih naložb zaradi vpliva posledic starajočega se prebivalstva na nacionalne in podnacionalne proračune (reforma pokojninskega sistema, dražji zdravstveni in šolski sistem ter socialne storitve) in gospodarske reforme, ki deloma temelji na nižjem obdavčevanju.

Poleg tega so viri, ki so še na voljo za spremljanje posodobitve gospodarstva, v glavnem usmerjeni v pole rasti. To na eni strani lahko ustvari velike disekonomije strnjenih mestnih naselij (prometni zastoji, onesnaženje, socialno ločevanje, širjenje mestnega območja), na drugi strani pa vedno večje regionalne razlike.

5. NASLEDNJI KORAKI

Komisija bo med letoma 2007 in 2008 razvila pristop k pregledu izvrševanja proračuna 2008/2009, določila merila za ocene politike, pregledala prihodnje politike in preskusila dejansko izvajanje različnih možnosti. V tem okviru in brez poseganja v izid pregleda izvrševanja proračuna to poročilo kaže na vrsto izzivov s katerimi se bo kohezijska politika v prihodnjih letih lahko soočila. Forum o koheziji, ki bo potekal 27. in 28. septembra bo pomenil prvo priložnost za razpravo o teh izzivih z zadevnimi zainteresiranimi stranmi. Forum bi lahko podrobneje proučil naslednja vprašanja.

1. Katere izkušnje se lahko pridobi s pripravami programov 2007–2013? Kako se lahko kohezijska politika v tem smislu in glede na analizo iz tega poročila prilagodi novim izzivom, s katerimi se bodo soočile v prihodnjih letih soočiti evropske regije? Na primer:

1.1. Kako se lahko regije odzovejo na pritisk prestrukturiranja v sektorju nizke in srednje tehnologije, ki ga ustvarjajo dinamični konkurenti?

1.2. Kakšna je vloga kohezijske politike pri odzivu na demografske spremembe glede na velike razlike v rodnosti, umrljivosti in migracijskih tokovih med regijami?

1.3. Kakšen izziv pomenijo podnebne spremembe za kohezijsko politiko?

2. Kako lahko kohezijska politika v tem novem okviru nadalje razvija celosten in prožnejši pristop k razvoju/rasti in ustvarjanju delovnih mest?

2.1. Kako lahko kohezijska politika bolje spodbuja skladen, uravnotežen in trajnostni razvoj ob upoštevanju raznolikosti ozemelj EU, kot so najmanj razvita območja, otoki, podeželja, obalna območja ter tudi mesta, nazadujoče industrijske regije in druga območja s posebnimi geografskimi značilnostmi?

2.2. Kako vplivajo v poročilu opredeljeni izzivi na ključne elemente socialne kohezije, kot so vključevanje, integracija in možnosti za vse? Ali so potrebna nadaljnja prizadevanja za predvidevanje in obvladovanje teh vplivov?

2.3. Katere so prihodnje ključne spretnosti in znanja, ki so bistveni za naše državljane pri spoprijemanju z novimi izzivi?

2.4. Katere so nujno potrebne usposobljenosti, ki jih je treba razvijati na regionalni ravni, da bi bile regije konkurenčne na svetovnih trgih?

3. Kakšna je ocena sistema upravljanja politike za obdobje 2007–2013 po oceni zgoraj navedenih vprašanj?

3.1. Kakšna je najprimernejša razdelitev pristojnosti med Skupnostjo, nacionalno in regionalno ravnijo v okviru sistema upravljanja na več ravneh glede na potrebo po učinkovitem upravljanju programov kohezijske politike?

3.2. Kako naj kohezijska politika postane učinkovitejša pri podpori javnim politikam v državah članicah in regijah? Kateri mehanizmi izvajanja bi lahko pripomogli k učinkovitejši politiki in bi bili prijaznejši uporabniku?

3.3. Kako lahko dodatno okrepimo povezavo med kohezijsko politiko in drugimi nacionalnimi politikami in politikami Skupnosti za številnejše in boljše sinergije ter dopolnjevanje?

3.4. Katere so nove možnosti za sodelovanje med regijami, znotraj in zunaj EU?

[1] Od leta 2000 do 2006 je za kohezijsko politiko prispevalo pet skladov – ESSR, ESS, kohezijski sklad, Usmerjevalni oddelek EKUJS in FIUR. Za sedanje obdobje 2007–2013 se to poročilo osredotoča na prispevke za kohezijsko politiko iz ESSR, ESS in kohezijskega sklada. Prejšnji Usmerjevalni oddelek EKUJS je sedaj vključen v novi kmetijski sklad za razvoj podeželja, ki prav tako prispeva k gospodarski in socialni koheziji.

[2] Sklad za razvoj podeželja ima pri reševanju teh izzivov pomembno vlogo. Glej Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o zaposlenosti na podeželskih območjih: zapolnjevanje vrzeli v zaposlovanju – COM(2006) 857, 21.12.2006.