P6_TA(2007)0032

Prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov

Resolucija Evropskega parlamenta o domnevni uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani ameriške obveščevalne agencije Cia (2006/2200(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 15. decembra 2005 o domnevah, da ameriška obveščevalna agencija Cia uporablja evropske države za prevoz in nezakonito pridržanje zapornikov [1],

- ob upoštevanju svojega sklepa z dne 18. januarja 2006 o ustanovitvi začasnega odbora za preučitev domnev o uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani ameriške obveščevalne agencije Cia [2],

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 6. julija 2006 o domnevni uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani ameriške obveščevalne agencije Cia ob delnem zaključku dela začasnega odbora [3],

- ob upoštevanju delegacij, ki jih je začasni odbor napotil v Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo, Združene države, Nemčijo, Združeno kraljestvo, Romunijo, Poljsko in Portugalsko,

- ob upoštevanju najmanj stotridesetih zaslišanj, ki jih je opravil začasni odbor na svojih sejah, sejah delegacij in zaupnih srečanjih,

- ob upoštevanju vseh pisnih prispevkov, ki jih je začasni odbor prejel ali do katerih je imel dostop, zlasti zaupnih dokumentov, ki so mu bili posredovani, predvsem od Evropske organizacije za varnost zračne plovbe (Eurocontrol) in nemške vlade, ali jih je prejel od različnih virov,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 30. novembra 2006 o doseženem napredku EU pri oblikovanju območja svobode, varnosti in pravice (OSVP) (člena 2 in 39 Pogodbe EU) [4], zlasti člena 3 resolucije,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 13. junija 2006 o položaju zapornikov v Guantanamu [5],

- v skladu s členom 175 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila začasnega odbora za preučitev domnev o uporabi evropskih držav za prevoz in nezakonito pridržanje ujetnikov s strani ameriške obveščevalne agencije Cia (A6-0020/2007),

A. ker je Parlament v svoji resoluciji z dne 6. julija 2006 sklenil, da bo začasni odbor "nadaljeval delo do konca predpisanega dvanajstmesečnega roka brez poseganja v določbe člena 175 Poslovnika Parlamenta o možnem podaljšanju roka",

B. ker je s sprejetjem resolucije dne 22. novembra 1990 o zadevi Gladio [6] že pred več kot šestnajstimi leti Parlament opozoril na obstoj tajnega delovanja obveščevalnih služb in vojaških organizacij brez ustreznega demokratičnega nadzora,

C. ker se države članice ne morejo izogniti zahtevam, ki jih določata pravo Skupnosti in mednarodno pravo, in obveščevalnim službam drugih držav, v katerih veljajo manj stroge pravne določbe, dovoliti delovanja na svojem ozemlju; ker je razen tega delovanje obveščevalnih služb v skladu s temeljnimi pravicami le, če obstaja ustrezna ureditev za njegovo spremljanje,

D. ker je načelo nedotakljivosti človekovega dostojanstva zapisano v mednarodni zakonodaji o človekovih pravicah, zlasti v preambuli Splošne deklaracije o človekovih pravicah ter preambuli in členu 10 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, varuje pa ga tudi sodna praksa Evropskega sodišča za človekove pravice; ker se to načelo pojavlja v ustavi večine držav članic in v členu 1 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije [7] in ker to načelo tako v času miru kot vojne ne sme biti omejeno niti zaradi varnosti,

E. ker je načelo nedotakljivosti človekovega dostojanstva podlaga za vse druge temeljne pravice, ki jih zagotavljajo mednarodni, evropski in nacionalni instrumenti za človekove pravice, zlasti za pravico do življenja, prepoved mučenja in nečloveških ali ponižujočih kazni ali ravnanja, pravico do svobode in varnosti, pravico do varstva v primeru odstranitve, izgona ali izročitve ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sojenja,

F. ker se pri izrednih izročitvah in tajnih pridržanjih množično kršijo človekove pravice, zlasti pravica do svobode in varnosti, prepoved mučenja in nečloveških ali ponižujočih kazni ali ravnanja, pravica do učinkovitega pravnega varstva in, v skrajnih primerih, pravica do življenja; ker v nekaterih primerih, kjer izročitve vodijo do tajnih pridržanj, to pomeni prisilna izginotja,

G. ker je prepoved mučenja kogentna norma mednarodnega prava (jus cogens), od katere ni mogoče odstopati, ter ker so vse države dolžne zagotavljati zaščito pred mučenjem, ga preiskovati in kaznovati (erga omnes), kakor določajo člen 5 Splošne deklaracije o človekovih pravicah, člen 7 Mednarodnega pakta o državljanskih in političnih pravicah, člen 3 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP) ter z njo povezana sodna praksa, člen 4 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije ter nacionalne ustave in zakoni držav članic; ker posebne konvencije in protokoli o mučenju ter mehanizmi spremljanja, sprejeti na evropski in mednarodni ravni, izražajo pomen, ki ga tej nedotakljivi normi pripisuje mednarodna skupnost; ker uporaba diplomatskih zagotovil ni združljiva s to obveznostjo,

H. ker v demokracijah, katerih sestavni del je spoštovanje pravne države, v boju proti terorizmu ni mogoče zmagati z žrtvovanjem ali omejevanjem ravno tistih načel, ki jih terorizem želi uničiti, predvsem zaščite človekovih pravic in temeljnih svoboščin; ker se je proti terorizmu mogoče in treba boriti s pravnimi sredstvi ter ga je treba premagati ob upoštevanju mednarodnega in nacionalnega prava,

I. ker je treba oblikovati učinkovit pravni instrument za boj proti terorizmu v okviru mednarodne in nacionalne zakonodaje,

J. ker so bili pri strategiji vlade Združenih držav (ZDA) za boj proti terorizmu uporabljeni vprašljivi instrumenti za spremljanje občutljivih podatkov o evropskih državljanih, npr. sporazum o podatkih o letalskih potnikih, in za spremljanje bančnih podatkov prek omrežja SWIFT,

K. ker to poročilo ni mišljeno kot napad na tajno naravo tajnih služb, ampak bolj kot zavračanje nezakonitosti tajnih dejavnosti, ki so ob odsotnosti ustreznega demokratičnega nadzora v preiskovanih okoliščinah privedle do kršitev nacionalnega in mednarodnega prava,

L. ker je 6. septembra 2006 predsednik ZDA George W. Bush potrdil, da je ameriška obveščevalna služba (CIA) izvajala program tajnih pridržanj zunaj Združenih držav,

M. ker je predsednik George W. Bush dejal, da so Združene države bistvene podatke, pridobljene v okviru programa izrednih izročitev in tajnih pridržanj, delile z drugimi državami in da bodo ta program izvajale še naprej, kar pomeni veliko verjetnost, da so nekatere evropske države namerno ali nenamerno prejele podatke, pridobljene z mučenjem,

N. ker je začasni odbor od zaupnega vira dobil podatke o neformalnem čezatlantskem srečanju zunanjih ministrov Evropske unije (EU) in Organizacije Severnoatlantske pogodbe (NATO), ki je potekalo 7. decembra 2005 in na katerem je bila prisotna tudi ameriška državna sekretarka Condoleezza Rice, kar potrjuje, da so bile države članice seznanjene s programom izrednih izročitev, medtem ko so vsi uradni sogovorniki začasnega odbora o zadevi predložili netočne podatke,

O. ker je začasni odbor od zaupnega vira dobil zapisnike srečanj delovne skupine Sveta za mednarodno javno pravo (COJUR) in delovne skupine za čezatlantske odnose (COTRA) z visokimi predstavniki ministrstva za zunanje zadeve Združenih držav v prvi polovici leta 2006 (zlasti 8. februarja in 3. maja 2006), predsedstvo Sveta pa mu je predložilo le povzetek teh dokumentov; ker so bili dokumenti, ki jih je na posebno zahtevo Parlamenta Svet posredoval v zvezi s temi srečanji, nepopolni povzetki zapisnikov, v katerih so manjkali bistveni deli,

P. ker Parlament ni prejel podatkov, da je prišlo do teh srečanj, in je v zvezi z njihovim potekom veljala popolna tajnost,

Q. ker v tej resoluciji "evropske države" pomenijo države članice, kandidatke in pridružene države, kot je opredeljeno v mandatu začasnega odbora, sprejetem dne 18. januarja 2006,

1. opozarja, da spada terorizem med glavne dejavnike, ki ogrožajo varnost Evropske unije, ter da se morajo vse evropske vlade proti njemu boriti z zakonitimi sredstvi in usklajenimi prizadevanji v tesnem sodelovanju z mednarodnimi partnerji in zlasti Združenimi državami ter v skladu s strategijo, opredeljeno na ravni Združenih narodov (ZN); poudarja, da je boj proti terorizmu treba voditi na podlagi naših skupnih vrednot, in sicer demokracije, pravne države in temeljnih svoboščin, ter z namenom, da bi jih zaščitili; razen tega poudarja, da je delo začasnega odbora namenjeno oblikovanju jasnih in ciljno naravnanih ukrepov v boju proti terorizmu, ki so splošno sprejeti in so v skladu z nacionalnim in mednarodnim pravom;

2. meni, da je po 11. septembru 2001 zaradi t. i. vojne proti terorizmu - v njeni pretirani obliki - prišlo do znatnega in nevarnega zmanjšanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, kot je izjavil generalni sekretar ZN v odhajanju, Kofi Annan;

3. je prepričan, da pravice posameznika in polno spoštovanje človekovih pravic prispevajo k varnosti; meni, da je treba v razmerju med potrebo po varnosti in pravicami posameznika vedno v celoti spoštovati človekove pravice, pri tem pa zagotoviti, da so osumljeni teroristi sodno preganjani in obsojeni na podlagi ustreznega postopka;

4. poudarja, da je pozitivna obveznost spoštovanja, varovanja in spodbujanja človekovih pravic zavezujoča ne glede na pravni status zadevnega posameznika in da je treba preprečiti vsakršno diskriminacijo državljanov držav članic, oseb s stalnim prebivališčem v državah članicah ali katere koli druge osebe, ki je upravičena do zaščite držav članic oz. je kako drugače v njihovi pristojnosti;

5. opozarja, da je namen te resolucije, ki temelji na poročilu začasnega odbora, ugotoviti odgovornost za dejstva, ki jih imel možnost preučiti, ter predvideti sredstva, s katerimi bi preprečili ponovitev zlorab in kršitev, storjenih v povezavi z ukrepi proti terorizmu;

6. je seznanjen z izjavo ameriškega predsednika Georgea W. Busha z dne 6. septembra 2006, da je "obveščevalna agencija Cia v okviru ločenega programa zunaj Združenih držav pridržala in zaslišala nekaj osumljenih terorističnih voditeljev in njihovih sodelavcev", da je bilo več oseb, ki so bile tam pridržane, nato premeščenih v Guantanamo, in ugotavlja, da so po vsej verjetnosti na tajnih krajih pridržani še drugi zaporniki; je seznanjen s poročilom Zveznega preiskovalnega urada (FBI) z dne 2. januarja 2007, v katerem je omenjenih 26 pričevanj o zlorabah v Guantanamu od 11. septembra 2001;

7. v zvezi s tem obžaluje, da Svet - zaradi nasprotovanja nekaterih držav članic - na zasedanju Sveta za splošne zadeve in zunanje odnose 15. septembra 2006 ni uspel sprejeti sklepov o tej izjavi, ter ga poziva, naj to stori čim prej, da bi odpravil vse dvome glede sodelovanja vlad držav članic pri programih izrednih izročitev in tajnih pridržanj ter popustljivosti do teh dejanj v preteklosti, sedanjosti in prihodnosti;

8. poziva Svet in države članice, da izdajo jasno in prepričljivo deklaracijo, v kateri bodo v skladu s stališčem Parlamenta od vlade ZDA zahtevale odpravo prakse izrednih aretacij in izročitev;

9. obžaluje dejstvo, da se vladam evropskih držav ni zdelo potrebno, da bi vlado ZDA pozvale k pojasnilom v zvezi z obstojem tajnih zaporov zunaj ozemlja ZDA;

10. je seznanjen z izjavami pravnega svetovalca zunanjega ministrstva ZDA na srečanju s predstavniki držav članic v okviru Sveta 3. maja 2006, da se je program izrednih izročitev, katerega obstoj je potrdil, vedno izvajal ob polnem spoštovanju suverenosti zadevnih držav; ugotavlja, da je bila njegova pripomba pozneje potrjena tudi na srečanju z delegacijo začasnega odbora, ki je obiskala Washington;

11. se zahvaljuje nekdanjim agentom Cie, ki so začasnemu odboru ponudili svoje sodelovanje, zlasti na nekaterih tajnih sejah, na katerih so potrdili, da se je program izročitev začel izvajati že v devetdesetih letih;

12. pozdravlja napoved nove večine, ki se je izoblikovala po volitvah v ameriški senat, da bo preiskala program Cie o izrednih izročitvah; ugotavlja, da je to še ena potrditev, kako pomembno je delo začasnega odbora;

13. je nezadovoljen zaradi premajhnega sodelovanja številnih držav članic in Sveta Evropske unije z začasnim odborom; poudarja, da je obnašanje držav članic, zlasti pa Sveta in njegovih predsedstev, daleč pod ravnijo, ki jo upravičeno pričakuje Parlament;

14. meni, da je znatno pomanjkanje konkretnih odgovorov na vprašanja, ki jih postavljajo žrtve, nevladne organizacije, mediji in poslanci, le še potrdilo resničnost že znanih obtožb;

15. poudarja, da so se sodni organi v Italiji, Nemčiji in Španiji in na Portugalskem resno in strogo lotili dela v zvezi z obtožbami, ki so v pristojnosti začasnega odbora, ter sodne organe drugih držav članic poziva k podobnemu ravnanju na podlagi pomembnih informacij, ki jih zagotovi začasni odbor;

16. spodbuja nacionalne parlamente evropskih držav, naj nadaljujejo ali začnejo izvajati podrobne preiskave v zvezi s temi obtožbami na način, ki se jim zdi najustreznejši in najučinkovitejši, vključno z vzpostavitvijo parlamentarnih preiskovalnih odborov;

17. pozdravlja delo svetovnega tiska, zlasti ameriških novinarjev, ki so prvi razkrili zlorabe in kršitve človekovih pravic, povezane z izrednimi izročitvami, in pokazali veliko demokratično tradicijo ameriškega tiska; pozdravlja tudi prizadevanja in delo več nevladnih organizacij pri teh zadevah, zlasti Statewatch, Amnesty International in Human Rights Watch;

18. priznava, da nekaj podatkov iz poročila začasnega odbora, vključno z obstojem tajnih zaporov Cie, izhaja iz uradnih ali neuradnih virov v Združenih državah, kar kaže na vitalnost in samoodločanje, ki sta značilna za ameriško demokracijo;

19. izraža globoko hvaležnost vsem žrtvam, ki so imele pogum, da so svoje pretresljive izkušnje delile z začasnim odborom;

20. poziva evropske države, naj se vzdržijo vsakršnih ukrepov proti uradnikom, nekdanjim uradnikom, novinarjem in drugim, ki so s pričevanjem pred začasnim odborom in drugimi preiskovalnimi organi ali z drugimi posredovanimi podatki pomagali razjasniti sistem izrednih izročitev, nezakonitih pridržanj in prevoza terorističnih osumljencev;

21. kot v resoluciji z dne 6. julija 2006 ponovno poziva Svet, naj sprejme skupno stališče, ki bo diplomatska zagotovila iz tretjih držav, v katerih posameznike po vsej verjetnosti čaka mučenje ali trpinčenje, izključilo kot edino podlago za kakršno koli določbo o izročitvi;

Sodelovanje z institucijami EU in mednarodnimi organizacijami

22. obžaluje, da Svet in njegovo predsedstvo nista izpolnila svoje obveznosti popolnega obveščanja Evropskega parlamenta o glavnih vidikih in temeljnih usmeritvah skupne zunanje in varnostne politike (SZVP) ter delovanju na področju policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah v skladu s členoma 21 in 39 Pogodbe o Evropski uniji;

23. v zvezi s tem poudarja, da je popolnoma nesprejemljivo, da je Svet najprej prikrival podatke, nato pa na zahtevo Evropskega parlamenta posredoval le delne podatke o rednih razgovorih z visokimi uradniki vlade ZDA in trdil, da je to edina različica, ki je na voljo; prav tako obsoja dejstvo, da je Svet ugodil zahtevi vlade tretje države, da morajo podatki ostati zaupni;

24. poudarja, da so v te pomanjkljivosti Sveta vključene vse vlade držav članic, ker imajo kot članice Sveta skupno odgovornost;

25. je zgrožen zaradi predloga, ki naj bi ga oblikovalo takratno predsedstvo Sveta za vzpostavitev skupnega okvira z vlado ZDA o standardih za izročitev terorističnih osumljencev, kot so potrdili udeleženci srečanja COJUR in COTRA z visokimi predstavniki ministrstva za zunanje zadeve Združenih držav 3. maja 2006 v Bruslju;

26. poziva, da je treba razkriti rezultate pogovorov z Združenimi državami, ki so po navedbah koordinatorja EU za boj proti terorizmu Gijsa de Vriesa potekali o opredelitvi "izročitve" in "izredne izročitve";

27. je seznanjen z dejstvom, da je generalni sekretar in visoki predstavnik za SZVP Sveta Evropske unije, Javier Solana, ponovno potrdil, da morajo države članice zagotoviti skladnost vseh svojih ukrepov za boj proti terorizmu z obveznostmi iz mednarodnega prava; izraža zaskrbljenost, ker sta Svet in njegov generalni sekretar začasnemu odboru zamolčala nekatere podatke v zvezi z razpravami Sveta in metodami, ki jih Združene države uporabljajo v boju proti terorizmu; obžaluje, da ni mogel dopolniti dokazov, ki jih je začasni odbor že imel; poziva Svet, naj omeni vsa dejstva in razprave o vprašanjih, ki so v pristojnosti začasnega odbora in, ter spodbuja evropsko zunanjo politiko in mednarodno protiteroristično strategijo, s katerima se spoštujejo človekove pravice in temeljne svoboščine;

28. dvomi o resnični vrednosti funkcije koordinatorja EU za boj proti terorizmu, ki jo opravlja Gijs de Vries, saj ni mogel zadovoljivo odgovoriti na vprašanja, ki mu jih je zastavil začasni odbor; meni, da mora Parlament v bližnji prihodnosti ponovno preučiti in okrepiti njegove pristojnosti in pooblastila ter zagotoviti večjo preglednost in pozornejše spremljanje njegovih dejavnosti, da se okrepi evropska dimenzija v boju proti terorizmu;

29. obžaluje, da direktor evropskega policijskega urada (Europol) Max-Peter Ratzel ni želel nastopiti pred začasnim odborom, zlasti ker se je izkazalo, da so bili v EUROPOL napoteni uradniki za zvezo, predvsem iz ameriških obveščevalnih služb; zahteva, da direktor Parlamentu predloži izčrpne informacije o vlogi teh uradnikov za zvezo, njihovih nalogah, podatkih, do katerih so imeli dostop, in pogojih za dostop;

30. se zahvaljuje podpredsedniku Komisije Francu Frattiniju za sodelovanje pri delu začasnega odbora in spodbuja Komisijo, naj še bolj okrepi svoje delo v zvezi z iskanjem resnice in sredstev, s katerimi bi preprečili ponovitev dejanj, ki jih je preiskal začasni odbor;

31. pozdravlja zlasti zavezanost, ki jo je izkazal podpredsednik Frattini v zvezi z vzpostavitvijo okvira za evroatlantsko sodelovanje pri boju proti mednarodnemu terorizmu, z usklajenimi predpisi o zaščiti človekovih pravic in temeljnih svoboščin;

32. se zahvaljuje Eurocontrolu in zlasti njegovemu direktorju za odlično sodelovanje in zelo koristne podatke, ki jih je delil z začasnim odborom;

33. ceni tesno sodelovanje začasnega odbora s Svetom Evrope, zlasti z njegovo parlamentarno skupščino in generalnim sekretarjem, ter spodbuja svoj Odbor za pravne zadeve in človekove pravice kakor tudi njegovega predsednika senatorja Dicka Martyja k nadaljevanju svojega dela; poudarja, da se rezultati, ki sta jih do zdaj pridobila odbora, ujemajo; podpira priporočila, ki jih je generalni sekretar Terry Davis naslovil na odbor ministrov;

34. izraža globoko zaskrbljenost, ker sta nekdanji in sedanji generalni sekretar Nata lord Robertson in Jaap de Hoop Scheffer zavrnila povabilo, da bi nastopila pred začasnim odborom, in ker je Nato negativno odgovoril na njegovo zahtevo, da ga je treba seznaniti s sklepom Severnoatlantskega sveta z dne 4. oktobra 2001 o izvajanju člena 5 Severnoatlantske pogodbe po napadih na Združene države 11. septembra 2001; ponovno zahteva, da je treba sklep objaviti in vsaj zagotoviti informacije o njegovi vsebini, preteklem in sedanjem izvajanju, ali je še vedno v veljavi in ali so v njegovem okviru potekali poleti Cie;

35. se zahvaljuje posebnima poročevalcema Združenih narodov Manfredu Nowaku (o mučenju) in Martinu Scheininu (za spodbujanje in zaščito človekovih pravic v povezavi s protiterorističnimi ukrepi) za njun prispevek k delu začasnega odbora in hkrati obžaluje, da se z začasnim odborom ni mogla sestati visoka komisarka za človekove pravice Louise Arbour; se zahvaljuje evropski mreži strokovnjakov za človekove pravice in zlasti njenemu koordinatorju Olivieru De Schutterju za prispevek k delu začasnega odbora;

Informacije, ki jih je preučil začasni odbor

Izredne izročitve ter zloraba zračnega prostora in letališč

36. opozarja, da je program izrednih izročitev izvensodni postopek, ki nasprotuje uveljavljenim mednarodnim standardom človekovih pravic in po katerem je oseba, osumljena terorizma, nezakonito ugrabljena, aretirana in/ali izročena ameriškim uradnikom in/ali prepeljana v drugo državo na zaslišanje, ki v večini primerov vključuje pridržanje v osamitvi in mučenje;

37. obžaluje, da družine žrtev ne vedo ničesar o usodi svojih bližnjih;

38. poudarja, da je izredna izročitev - ne glede na namerno ustvarjeno zmedo zaradi zasebnih in javnih izjav nekaterih predstavnikov ZDA - popolnoma drugačen postopek od tistega, ki so ga nekatere evropske države uporabile le v izjemnih okoliščinah, in sicer pridržanje ali priprtje posameznikov, ki so bili uradno obtoženi hudih zločinov, v tretjih državah z namenom, da se prepeljejo na evropska tla, kjer so soočeni s kazenskimi obtožbami pred sodiščem, dobijo pa tudi vsa pravna jamstva sodnega sistema;

39. obsoja izredno izročitev kot nezakonit instrument, ki ga Združene države uporabljajo v boju proti terorizmu; nadalje obsoja dejstvo, da so bile tajne službe in vladni organi nekaterih evropskih držav večkrat pripravljeni opravičiti in prikriti ta dejanja;

40. obsoja vsako sodelovanje pri zaslišanju oseb, ki so žrtve izrednih izročitev, ker to pomeni obžalovanja vredno priznanje legitimnosti tovrstnega nezakonitega postopka, tudi če tisti, ki sodelujejo pri zaslišanju, niso neposredno odgovorni za ugrabitev, pridržanje ali mučenje žrtev ali slabo ravnanje z njimi;

41. meni, da je bil s postopkom izrednih izročitev v boju proti terorizmu dosežen ravno nasproten učinek in da izredne izročitve dejansko škodijo ustaljenim policijskim in pravosodnim postopkom proti terorističnim osumljencem ter jih spodkopavajo;

42. poudarja, da so letala, ki jih je upravljala Cia, od konca leta 2001 do konca leta 2005 opravila najmanj 1245 letov v evropski zračni prostor ali imela postanke na evropskih letališčih, čemur je treba dodati neznano število vojaških poletov z enakim namenom; opozarja, da je bilo na eni strani morda več letov Cie, kot so jih potrdile preiskave začasnega odbora, po drugi strani pa niso bili vsi uporabljeni za izredne izročitve;

43. obžaluje, da so se evropske države odrekle nadzoru nad svojim zračnim prostorom in letališči, ko so namerno spregledale ali dovolile lete, ki jih je upravljala Cia in so v nekaterih primerih služili izrednim izročitvam ali nezakonitemu prevozu zapornikov, in opozarja na njihove pozitivne obveznosti iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice, kot jo navaja komisija za demokracijo skozi pravo (beneška komisija);

44. izraža zaskrbljenost nad tem, da so bila dovoljenja za prelet in postanke letal, ki jih je upravljala Cia, med drugim izdana na podlagi Natovega sporazuma o izvajanju člena 5 Severnoatlantske pogodbe, sprejetega dne 4. oktobra 2001;

45. je seznanjen s sodbo vrhovnega sodišča ZDA, ki poziva k zaprtju zapora Guantanamo in v kateri je navedeno, da je večina pripornikov v kubanski bazi prišla iz Afganistana, kar pomeni, da so gotovo bili prepeljani prek Evrope;

46. opozarja, da člen 1 Konvencije o mednarodnem civilnem letalstvu (Čikaška konvencija) vzpostavlja načelo, da ima vsaka država popolno in izključno suverenost nad zračnim prostorom na svojem ozemlju, in v skladu s tem ne izključuje polne odgovornosti držav za spoštovanje človekovih pravic na svojem ozemlju, vključno z zračnim prostorom nad njim;

47. poudarja, da Cia uporablja predpise civilnega letalstva, da se izogne pravnim obveznostim iz Čikaške konvencije, ki veljajo za državna letala, vključno z letali, ki jih upravlja vojska ali policija; opozarja, da člen 4 Čikaške konvencije določa, da "vse države pogodbenice soglašajo, da ne bodo uporabljale civilnega letalstva za namene, ki niso v skladu s to konvencijo";

48. na podlagi dodatnih podatkov, ki jih je začasni odbor pridobil v drugem delu svojega delovanja, potrjuje, da je nemogoče, da nekatere evropske vlade niso bile seznanjene z dejavnostmi, povezanimi z izrednimi izročitvami na njihovem ozemlju;

49. poudarja, da so v delovnih dokumentih št. 7 in št. 8 [8] začasnega odbora navedeni dodatni podatki o izrednih izročitvah, ki jih je odbor preučil, kakor tudi o družbah, povezanih s Cio, in letalih, ki jih je Cia uporabljala, ter evropskih državah, v katerih so imela letala Cie postanke;

ITALIJA

50. obžaluje, da so predstavniki sedanje in nekdanje italijanske vlade, ki so ali so bili odgovorni za italijanske tajne službe, zavrnili povabilo, da nastopijo pred začasnim odborom;

51. obsoja dejstvo, da je Cia opravila izredno izročitev egiptovskega duhovnika Abuja Omarja, ki je dobil azil v Italiji in bil ugrabljen v Milanu 17. februarja 2003 ter z avtomobilom prepeljan iz Milana v vojaško oporišče Nata v Avianu, nato pa z letalom prek vojaškega oporišča Nata v Ramsteinu v Nemčiji v Egipt, kjer je pridržan v osamitvi in mučen;

52. obsoja dejavno vlogo poveljnika karabinjerjev in nekaterih uradnikov italijanske vojaške informacijske in varnostne službe (SISMI) pri ugrabitvi Abuja Omarja, kot je to pokazala sodna preiskava in dokazi, ki jih je zbral milanski javni tožilec Armando Spataro;

53. sklepa in obžaluje dejstvo, da je general Nicolò Pollari, nekdanji direktor SISMI, prikril resnico, ko je pred začasnim odborom 6. marca 2006 izjavil, da italijanski agenti niso sodelovali pri ugrabitvah, ki jih je organizirala Cia, in da SISMI ni vedela za načrt za ugrabitev Abuja Omarja;

54. ocenjuje, da je glede na vpletenost SISMI zelo verjetno, da je takratna italijanska vlada vedela za izredno izročitev Abuja Omarja na njenem ozemlju;

55. se zahvaljuje javnemu tožilcu Spataru za njegovo pričevanje pred začasnim odborom, pozdravlja njegovo učinkovito in neodvisno preiskavo, s katero je razjasnil izredno izročitev Abuja Omarja, in v celoti odobrava njegove zaključke in sklep preiskovalnega sodnika (GUP), da vloži obtožnico proti 26 ameriškim državljanom, agentom Cie, sedmim visokim uradnikom SISMI, karabinjerju posebnih enot ROS (Raggruppamento Operativo Speciale) in pomočniku urednika dnevnika Libero; podpira začetek postopka pred milanskim sodiščem;

56. obžaluje, da je ugrabitev Abuja Omarja ogrozila preiskavo javnega tožilca Spatara o teroristični mreži, s katero je bil Abu Omar povezan; opozarja, da bi Abuju Omarju redno in nepristransko sodili v Italiji, če ne bi bil nezakonito ujet in prepeljan v drugo državo;

57. je seznanjen z dejstvom, da je pričevanje generala Pollarija neskladno s številnimi dokumenti, ki so bili odkriti v prostorih SISMI in ki so jih zasegli milanski tožilci; meni, da je iz teh dokumentov razvidno, da je Cia redno obveščala SISMI o pridržanju Abuja Omarja v Egiptu;

58. globoko obžaluje, da je vodstvo SISMI sistematično zavajalo milanske tožilce z namenom ogrožanja preiskave o izredni izročitvi Abuja Omarja; je izjemno zaskrbljen, ker je vodstvo SISMI verjetno delovalo po vzporednem načrtu ter zaradi pomanjkanja ustreznega notranjega in vladnega nadzora; poziva italijansko vlado, naj čim prej popravi ta položaj z vzpostavitvijo povečanega parlamentarnega in vladnega nadzora;

59. obsoja nezakonito preganjanje italijanskih novinarjev, ki so preiskovali izredno izročitev Abuja Omarja, in prisluškovanje njihovim telefonskim pogovorom ter zaplembo njihovih računalnikov; poudarja, da so bila njihova pričevanja nadvse koristna za delo začasnega odbora;

60. kritizira počasnost italijanske vlade pri sprejetju odločitve o odstavitvi in zamenjavi generala Pollarija;

61. obžaluje, da je nekdanja italijanska vlada dokumente o sodelovanju z ZDA v boju proti terorizmu, ki bi lahko pomagali pri preiskavi o izredni izročitvi Abuja Omarja, označila za zaupne in da je sedanja vlada potrdila zaupnost teh dokumentov;

62. poziva italijanskega ministra za pravosodje, naj čim prej obravnava zahteve za izročitev omenjenih 26 državljanov ZDA, da se jim bo sodilo v Italiji;

63. obsoja izredno izročitev italijanskega državljana Abuja Elkasima Britela, ki ga je pakistanska policija aretirala marca 2002 v Pakistanu in ki je bil potem, ko so ga zaslišali ameriški in pakistanski uradniki, izročen maroškim oblastem in pridržan v centru za pridržanje Temara, kjer je še vedno zaprt; poudarja, da so bile kazenske preiskave v Italiji proti Abuju Elkasimu Britelu zaključene brez obtožbe;

64. obžaluje, da je italijansko ministrstvo za notranje zadeve glede na dokumente, ki jih je začasnemu odboru posredoval odvetnik Abuja Elkasima Britela, redno sodelovalo s tujimi tajnimi službami v zvezi s primerom Abuja Elkasima Britela po njegovi aretaciji v Pakistanu;

65. poziva italijansko vlado, naj sprejme konkretne ukrepe za takojšnjo izpustitev Abuja Elkasima Britela in zagotovi, da bo proti Abuja Omarja lahko sprožen postopek na milanskem sodišču;

66. globoko obžaluje, da je Cia uporabila italijansko ozemlje za postanek letala, s katerim je bila izvedena izredna izročitev Maherja Ararja, ki je pričal pred začasnim odborom, iz Združenih držav prek Rima v Sirijo;

67. opozarja na 46 postankov letal, ki jih je upravljala Cia, na italijanskih letališčih in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena letov teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov;

ZDRUŽENO KRALJESTVO

68. pozdravlja srečanje z ministrom Združenega kraljestva za evropske zadeve v Londonu in dejstvo, da je britanska vlada zagotovila dokumente in razlago; ugotavlja, da oblasti Združenega kraljestva niso mogle odgovoriti na vprašanja, ki jih je zastavila delegacija začasnega odbora v Londonu;

69. je seznanjen z izjavami Margaret Beckett, ministrice Združenega kraljestva za zunanje zadeve in zadeve Commonwealtha, ki jih je podala v obliki pisnega odgovora na parlamentarno vprašanje in s katerimi je priznala, da je vlada Združenega kraljestva vedela za tajno mrežo zaporov Cie, preden je predsednik Bush septembra 2006 potrdil njihov obstoj; poziva vlado Združenega kraljestva, naj navede, ali je zastavila to vprašanje ameriškim oblastem, ali je obvestila druge evropske vlade in z njimi o tem razpravljala ter, če je odgovor pritrdilen, kdaj je to storila;

70. se zahvaljuje medstrankarski parlamentarni skupini za izredne izročitve Združenega kraljestva (APPG), ki jo sestavljajo predstavniki lordske zbornice in spodnjega doma parlamenta, za njeno delo in za posredovanje delegaciji začasnega odbora v Londonu številnih zelo pomembnih dokumentov;

71. obsoja izredni izročitvi iraškega državljana s stalnim prebivališčem v Združenem kraljestvu Bišerja Al-Ravija ter jordanskega državljana s stalnim prebivališčem v Združenem kraljestvu Džamila El-Bana, ki so ju gambijske oblasti aretirale v Gambiji novembra 2002 in ki sta bila nato predana ameriškim agentom in prepeljana v Guantanamo, kjer sta še vedno zaprta brez sojenja ali kakršne koli pravne pomoči;

72. poudarja, da je iz telegramov, ki jih je tajna služba Združenega kraljestva MI5 poslala neimenovani tuji vladi in ki so bili posredovani predsedniku APPG Andrewu Tyrieju, mogoče sklepati, da so ugrabitev Bišerja Al-Ravija in Džamila El-Bana olajšali delno napačni podatki, ki jih je priskrbela MI5;

73. kritizira nepripravljenost vlade Združenega kraljestva, da bi Bišerju Al-Raviju in Džamilu El-Banu nudila konzularno pomoč, ker nista državljana Združenega kraljestva;

74. obsoja izredni izročitvi v dveh primerih etiopskega državljana s stalnim prebivališčem v Združenem kraljestvu Binjama Mohameda; poudarja, da je bil Binjam Mohamed zaprt ne samo v vojaških zaporih, temveč tudi v najmanj dveh tajnih objektih za pridržanje;

75. je zelo zaskrbljen zaradi pričanja odvetnika Binjama Mohameda, ki je uradni delegaciji začasnega odbora v Združenem kraljestvu poročal o grozovitem mučenju njegovega klienta;

76. poudarja, da je nekdanji minister Združenega kraljestva za zunanje zadeve in zadeve Commonwealtha Jack Straw decembra 2005 priznal, da so se agenti varnostne službe Združenega kraljestva sestali z Binjamom Mohamedom v času njegove aretacije v Pakistanu; v zvezi s tem poudarja, da del vprašanj, ki so jih maroški organi zastavili Binjamu Mohamedu, po vsej verjetnosti temelji na podatkih, ki jih je posredovalo Združeno kraljestvo;

77. obsoja izredno izročitev državljana Združenega kraljestva Martina Mubange, ki se je sestal z uradno delegacijo začasnega odbora v Združenem kraljestvu in je bil aretiran v Zambiji marca 2002 ter nato z letalom prepeljan v Guantanamo; obžaluje dejstvo, da so Martina Mubango zasliševali agentje Združenega kraljestva v Guntanamu, kjer je bil zaprt in mučen štiri leta brez sojenja ali kakršne koli pravne pomoči, nato pa izpuščen brez obtožbe;

78. je seznanjen s pričanjem nekdanjega veleposlanika Združenega kraljestva v Uzbekistanu Craigu Murrayu pred začasnim odborom o izmenjavi tajnih podatkov, pridobljenih z mučenjem, in s pravnim mnenjem nekdanjega pravnega svetovalca ministrstva Združenega kraljestva za zunanje zadeve in zadeve Commonwealtha Michaela Wooda;

79. izraža svojo zaskrbljenost zaradi pravnega mnenja Michaela Wooda, da sprejemanje ali posedovanje podatkov, pridobljenih z mučenjem, samo po sebi ni prepovedano s Konvencijo ZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju; izraža obsojanje nad vsakim poskusom pridobivanja podatkov z mučenjem, ne glede na to, kdo je vpleten;

80. je seznanjen s 170 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na letališčih v Združenem kraljestvu, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so na letališčih v Združenem kraljestvu imela postanke letala, ki jih je Cia uporabljala ob drugih priložnostih za izredne izročitve Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda, Abuja Omarja in Maherja Ararja ter za izgon Ahmeda Agiza in Mohameda el Zarija;

NEMČIJA

81. priznava dobro sodelovanje nemške vlade, ki je posredovala zaupne dokumente predsedniku in poročevalcu začasnega odbora; po drugi strani obžaluje, da noben predstavnik nemške vlade ni mogel nastopiti pred začasnim odborom;

82. pozdravlja odlično delo, ki ga je opravil preiskovalni odbor nemškega parlamenta, in izraža svojo polno podporo nadaljevanju dela odbora;

83. se zahvaljuje münchenskemu javnemu tožilcu Martinu Hofmannu za njegovo pričanje pred začasnim odborom in pozdravlja vse sodne preiskave, ki potekajo v Nemčiji; ugotavlja in pozdravlja zaporne naloge, ki jih je münchensko sodišče izdalo za 13 agentov Cie v zvezi z nezakonito ugrabitvijo neupravičenim odvzemom prostosti Khaleda el Masrija, ter od nemške vlade pričakuje, da bo s sprejetjem vseh potrebnih ukrepov od ZDA dosegla izročitev teh oseb;

84. se zahvaljuje preiskovalnemu odboru nemškega parlamenta, da je preučil primer Khaleda el Masrija; ugotavlja, da preiskava odbora do sedaj ni nakazala, da bi bile nemške oblasti vpletene v nezakonito ugrabitev; se veseli zaključkov nemškega parlamentarnega preiskovalnega odbora o tej zadevi;

85. obsoja izredno izročitev turškega državljana s stalnim prebivališčem v Nemčiji Murata Kurnaza, ki je pričal pred začasnim odborom in ki ga je pakistanska policija aretirala v Pakistanu novembra 2001 ter brez pravne podlage in brez pravne pomoči izročila ameriškim enotam v Afganistanu na drugi strani meje, od koder je bil konec januarja 2002 z letalom prepeljan v Guantanamo in nato brez obtožbe izpuščen 24. avgusta 2006, pri čemer je bil mučen na vseh krajih, kjer je bil zaprt;

86. poudarja, da je po podatkih, ki jih je posredoval odvetnik Murata Kurnaza, in po podatkih nemških oblasti, obstajala možnost izpustitve Murata Kurnaza iz Guantanama leta 2002, vendar tega nemške oblasti niso sprejele; ugotavlja, da je nemška vlada ob številnih priložnostih od leta 2002 odvetniku Murata Kurnaza dejala, da je nemogoče začeti pogajanja z vlado ZDA za njegovo izpustitev, ker je turški državljan; ugotavlja, da v skladu s podatki, ki so bili na voljo odboru, Murat Kurnaz pred koncem oktobra 2002 ni predstavljal teroristične grožnje; pričakuje, da bo preiskovalni odbor nemškega parlamenta v celoti pojasnil ustrezna dejanja in odsotnost ukrepanja nemških oblasti ter pozdravlja dejstvo, da se je ta preiskava že začela;

87. obžaluje dejstvo, da so nemški agenti Murata Kurnaza dvakrat zaslišali (leta 2002 in leta 2004) v Guantanamu, kjer je bil zaprt brez formalne obtožbe ali sojenja in brez pravne pomoči; obžaluje dejstvo, da so mu nemški agenti zavrnili vsakršno pomoč in so ga želeli le zaslišati;

88. v celoti podpira preiskavo proti neznanim storilcem, ki jo je sprožil javni tožilec v Potsdamu in jo je 25. oktobra 2006 prevzel državni tožilec v Tübingenu/Karlsruheju, da bi ugotovili, ali so nemški vojaki, ki so pripadali specialni operativni enoti nemške vojske Kommando Spezialkräfte (KSK), slabo ravnali z Muratom Kurnazom, preden je bil odpeljan v Guantanamo;

89. opozarja, da so Murata Kurnaza med zaslišanjem spraševali o podrobnostih iz zasebnega življenja; opozarja, da to zbuja sum, da so Murata Kurnaza, še preden je zapustil Nemčijo, skrbno nadzorovali, kar je običajno mogoče storiti le z domačo obveščevalno službo;

90. ceni pobudo nemške vlade, sprejeto januarja 2006, ki je privedla do izpustitve Murata Kurnaza;

91. obsoja izredno izročitev nemškega državljana Mohameda Zamarja, ki je bil brez formalne obtožbe aretiran 8. decembra 2001 na letališču Casablanca v Maroku in zaprt ter mučen v Maroku in Siriji;

92. glede na zaupni institucionalni vir ugotavlja, da je nemška zvezna kriminalistična policija 26. novembra 2001 FBI posredovala podrobnosti o tem, kje je bil Mohamed Zamar, kar je olajšalo njegovo aretacijo;

93. poudarja, da so nemški tožilci po srečanju predstavnikov nemškega zveznega kanclerstva z agenti sirske obveščevalne službe julija 2002 umaknili obtožbe proti več sirskim državljanom v Nemčiji, sirske oblasti pa so nemškim uradnikom dovolile, da so zasliševali Mohameda Zamarja v sirskem zaporu Far' Falastin, kar je tudi potrdil zaupni institucionalni vir; obžaluje, da so nemški uradniki Mohameda Zamarja zaslišali v tem zaporu;

94. poziva prvi preiskovalni odbor nemškega parlamenta, da v smislu prihodnje širitve pristojnosti preuči primer, ki se je nedavno razkril in vključuje nezakonito izročitev egiptovskega državljana Abdela-Halima Khafagyja, ki je dolgo bival v Nemčiji; Abdel-Halim Khafagy je bil septembra 2001 verjetno aretiran v Bosni in Hercegovini zaradi suma, da je terorist, in je bil nasilno odpeljan v zapor v vojaškem oporišču Združenih držav Eagle Base v Tuzli, v katerem so ga zelo trpinčili in je v priporu, neprimernem za človeka;

95. je zelo zaskrbljen zaradi podatkov iz netajnega dokumenta, ki je na voljo začasnemu odboru in kaže, da so v vojaškem oporišču evropskega poveljstva ZDA (EUCOM) blizu Stuttgarta načrtovali vsaj šest nezakonitih izročitev Alžircev iz Tuzle prek Incirlika v Guantanamo; poziva nemški parlament, da takoj preuči, ali so domnevne izročitve vključevale kršitve sporazuma o statusu sil ali drugih sporazumov/pogodb, sklenjenih z ameriškimi vojaškimi silami na nemškem ozemlju, ali je nadaljnje nezakonite izročitve načrtoval EUCOM ZDA in ali so bili pri njih kakor koli udeleženi nemški uradniki za zvezo;

96. je seznanjen s 336 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na nemških letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so v Nemčiji imela postanke letala, ki jih je Cia ob drugih priložnostih dokazano uporabljala za izredne izročitve Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda, Abuja Omarja in Maherja Ararja ter za izgon Ahmeda Agize in Mohameda el Zarija; je še posebej zaskrbljen, ker je bil eden od teh letov namenjen v Guantanamo; zelo spodbuja nemške oblasti, da nadalje raziščejo ta let;

97. opozarja na obtožbe v zvezi z začasnim pridržanjem in trpinčenjem osumljenih teroristov v vojaškem zaporu ZDA v Mannheim-Blumenauu, pozdravlja preiskave, ki jih je sprožil urad zveznega javnega tožilca, in upa, da bosta nemški parlament in/ali pristojni preiskovalni odbor natančno preiskala ta primer;

ŠVEDSKA

98. je seznanjen s stališčem švedske vlade, izraženem v pismu, ki ga je začasnemu odboru poslal zunanji minister Carl Bildt; obžaluje, da noben predstavnik vlade ni mogel nastopiti pred začasnim odborom, da bi organizirali izmenjavo mnenj o njenem stališču;

99. obsoja dejstvo, da je odločitev Švedske o izgonu egiptovskih državljanov Mohameda el Zarija in Ahmeda Agize, ki sta na Švedskem prosila za azil, decembra 2001 temeljila zgolj na diplomatskih zagotovilih egiptovske vlade, ki niso zagotavljala učinkovitih ukrepov varovanja proti mučenju; priznava tudi, da je švedska vlada ovirala uresničevanje njunih pravic v skladu z EKČP s tem, da njunih odvetnikov ni obvestila pred njunim prihodom v Kairo; obžaluje, da so švedske oblasti sprejele ponudbo ZDA glede letala s posebnim dovoljenjem za prelet, s katerim sta bila oba moška prepeljana v Egipt;

100. obžaluje dejstvo, da je švedska varnostna policija izgubila nadzor nad izvrševanjem izgona Ahmeda Agize in Mohameda el Zarija v Egipt, v neskladju z načelom pravne države, s tem da je ostala nedejavna ob ponižujočem ravnanju agentov Združenih držav z obema na letališču Bromma;

101. poudarja, da je bila odločitev o izgonu sprejeta na najvišji izvršni ravni in se nanjo ni bilo mogoče pritožiti;

102. v celoti podpira sklep odbora ZN za človekove pravice z dne 6. novembra 2006, v katerem odbor meni, da je Švedska kršila popolno prepoved mučenja; podpira tudi poseben sklep odbora ZN proti mučenju z dne 20. maja 2005, da je Švedska kršila Konvencijo ZN proti mučenju, in izjavlja, da diplomatska zagotovila (iz Egipta), ki poleg tega, da niso vsebovala nobenega mehanizma za njihovo izvajanje, niso zadostovala za varovanje pred to očitno nevarnostjo;

103. se zahvaljuje glavnemu parlamentarnemu varuhu človekovih pravic Švedske Matsu Melinu za njegovo pričevanje pred začasnim odborom in pozdravlja njegovo preiskavo, s katero je prišel do zaključka, da sta bili švedska varnostna služba in letališka policija izredno uslužni do ameriških agentov in da sta izgubili nadzor nad izvrševanjem, zaradi česar sta bila Ahmed Agiz in Mohamed El-Zari na letališču, tik preden sta bila prepeljana v Kairo, podvržena slabemu ravnanju, zlasti fizični zlorabi in drugim ponižanjem;

AVSTRIJA

104. je seznanjen s pisnimi pojasnili avstrijske vlade, vendar obžaluje, da se ji ni zdelo ustrezno nastopiti pred začasnim odborom, da bi izmenjala mnenja o njenem stališču;

105. na podlagi teh pisnih pojasnil ugotavlja, da sta imeli osebi v naslednjih odstavkih, Masad Omer Behari in Gamal Menšavi, stalno prebivališče v Avstriji in nista imela avstrijskega državljanstva ter da njuna svoboda gibanja nikakor ni bila omejena; Avstrijo sta zapustila prostovoljno in brez opravljenega preverjanja s strani avstrijskih organov; aretirale so ju tuje agencije brez vpletenosti Avstrije zunaj avstrijskega državnega ozemlja in zunaj območja vpliva avstrijskih organov; ugotavlja, da to očitno ni primer izročitve oseb tujim organom;

106. vendar opozarja, da imajo v skladu z EKČP države pogodbenice jurisdikcijo nad prebivalci na svojem ozemlju in imajo posledično dolžnost, da jih zaščitijo ter raziščejo vse kršitve njihovih človekovih pravic;

107. obsoja dejstvo, da je bil sudanski državljan s stalnim prebivališčem v Avstriji od leta 1989 Masad Omer Behari, ki je pričal pred začasnim odborom, ugrabljen na amanskem letališču 12. januarja 2003, ko se je iz Sudana vračal na Dunaj;

108. obžaluje, da so Masada Omerja Beharija kasneje brez sojenja ali pravne pomoči nezakonito tajno pridržali v zaporu blizu Amana, ki ga je upravljala jordanska obveščevalna služba, kjer so ga mučili in trpinčili do 8. aprila 2003, ko so ga izpustili brez obtožbe;

109. obsoja ugrabitev egiptovskega državljana s stalnim prebivališčem v Avstriji Gamala Menšavija, ki je bil aretiran na amanskem letališču februarja 2003, ko je bil na poti v Meko, in nato odveden v Egipt, kjer je bil brez sojenja ali pravne pomoči tajno pridržan do leta 2005;

110. obžaluje, da kljub navedenim odstavkom v Avstriji ni bila izvršena niti posebna niti parlamentarna preiskava o morebitni vpletenosti avstrijskih oblasti v teh dveh izročitvah; poziva avstrijski parlament, naj čim prej začne ustrezne preiskave;

ŠPANIJA

111. pozdravlja izjavo o dobrem sodelovanju španske vlade z začasnim odborom, zlasti pričevanje ministra za zunanje zadeve; kljub temu obžaluje, da španska vlada direktorju španske obveščevalne službe ni dovolila, da bi nastopil pred začasnim odborom, čeprav je bil pred več meseci pozvan k temu;

112. se zahvaljuje glavnemu tožilcu Javierju Zaragozi in tožilcu Vicenteju Gonzalezu Moti iz Audiencie Nacional za njuno pričevanje pred začasnim odborom in pozdravlja njuni preiskavi o uporabi španskih letališč za prevoze letal Cie v okviru programa izrednih izročitev; poziva tožilca, naj podrobneje raziščeta postanke letala, uporabljenega za izredno izročitev Khaleda El-Masrija; je seznanjen z odločitvijo španskih oblasti, na pobudo sodnika Audiencie Nacional, da prekličejo oznako tajnosti dokumentov, ki jih imajo obveščevalne službe v zvezi s tem, da so letala, ki jih je upravljala Cia, uporabljala španska letališča;

113. pozdravlja raziskovalno novinarstvo časnika Diario de Mallorca, ki je imel pomembno vlogo pri razkritju prevoza letal Cie prek letališč na Balearskih otokih in identifikaciji posadk letala;

114. poudarja besede glavnega tožilca Zaragoze, da španska vlada v preiskavah Audiencie Nacional ni videla nobenih ovir ali težav in jim ni nasprotovala;

115. poziva španske oblasti, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi bodo španskemu državljanu Mustafi Setmarianu Nasarwhoja, ugrabljenemu v Siriji oktobra 2005 in izročenemu ameriškim agentom, omogočile nepristransko sojenje pred pristojnimi sodnimi organi;

116. je seznanjen z 68 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na španskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so v Španiji imela postanke letala, za katere se je izkazalo, da so se uporabljala za izredne izročitve Ahmeda Agiza, Mohameda el Zarija, Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda, Abuja Omarja in Maherja Ararja, v skladu s pravnimi preiskavami, ki potekajo v Španiji in Italiji; je še posebej zaskrbljen, ker so trije od navedenih letov prihajali iz Guantanama ali bili tja namenjeni; poziva španske tožilce, da nadalje raziščejo te lete;

PORTUGALSKA

117. pozdravlja srečanje s portugalskim ministrom za zunanje zadeve v Lizboni in dejstvo, da je portugalska vlada zagotovila dokumente in razlago; obžaluje, da portugalske oblasti niso mogle odgovoriti na vsa vprašanja, ki jih je zastavila delegacija začasnega odbora na Portugalskem;

118. pozdravlja sodno preiskavo, ki so jo pristojni portugalski organi sprožili 5. februarja 2007 o morebitni uporabi portugalskega ozemlja za prevoz ujetnikov, osumljenih terorizma, ki so bili mučeni in izpostavljeni krutemu, nečloveškemu ali ponižujočemu ravnanju;

119. še posebej izpostavlja primer Abdurahmana Khadrja, ki je bil 6. novembra 2003 domnevno na letalu Gulfstream IV N85VM iz Guantanama v Tuzlo v Bosni in Hercegovini z vmesnim postankom na portugalskem letališču 7. novembra 2003; poziva oblasti tudi, naj preučijo druge morebitne primere pridržanja posameznikov, ki so bili prepeljani prek Portugalske;

120. pozdravlja ustanovitev medministrske delovne skupine 26. septembra 2006 in začetek veljavnosti uredbe 13. oktobra 2006, ki določa, da je treba sezname z imeni članov posadke in potnikov na zasebnih letih predložiti portugalskim mejnim oblastem;

121. je seznanjen z 91 postanki letal, ki jih je upravljala Cia na portugalskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov

122. izraža zaskrbljenost nad dodatnim seznamom, ki ga je prejel začasni odbor, s katerega je razvidno da so civilna in vojaška letala iz več držav, ki so prek portugalskega zračnega prostora v Guantanamo ali iz njega med 11. januarjem 2002 in 24. junijem 2006 imela še 14 postankov na portugalskih letališčih; ugotavlja, da je portugalska vlada posredovala podatke o sedmih od teh postankov, ki so bili v okviru operacije Trajna svoboda;

IRSKA

123. pozdravlja pričanje irskega ministra za zunanje zadeve v imenu irske vlade pred začasnim odborom ter njegovo odkrito kritiko postopka izredne izročitve; vendar ugotavlja, da ni odgovoril na vsa vprašanja glede zaskrbljenosti, da je Cia uporabila irska letališča za letala, ki so potovala na misije izredne izročitve ali nazaj (kot v primeru Abuja Omarja);

124. se zahvaljuje Irski komisiji za človekove pravice (IHRC) za pričanje pred začasnim odborom in poudarja stališče, da irska vlada s sprejemanjem diplomatskih zagotovil ni izpolnila obveznosti Irske glede človekovih pravic, v skladu s katerimi mora aktivno preprečevati dejanja, ki bi lahko kakor koli omogočila mučenje ali trpinčenje na Irskem ali drugod; obžaluje odločitev irske vlade, da ne bo upoštevala nasveta IHRC o tej zadevi; ugotavlja, da poteka trajen dialog med IHRC in irsko vlado;

125. je seznanjen s 147 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na irskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so na Irskem imela postanke letala, ki jih je Cia ob drugih priložnostih dokazano uporabljala za izredne izročitve Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda, Abuja Omarja in Maherja Ararja ter za izgon Ahmeda Agiza in Mohameda el Zarija;

126. opozarja na pomanjkljiv nadzor irskega parlamenta nad irskimi ali tujimi obveščevalnimi službami ter na možnost, da to povzroča zlorabo;

127. meni, da je treba ob odsotnosti sistema naključnih preiskav takšno prepoved razširiti na vsa letala, ki jih upravlja Cia in pristajajo na Irskem;

128. poziva irsko vlado, da se glede na ugotovitve začasnega odbora strinja z začetkom parlamentarne preiskave o uporabi irskega ozemlja kot dela kroga mednarodnih izročitev Cie;

GRČIJA

129. je seznanjen s 64 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na grških letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so v Grčiji imela postanke letala, ki jih je Cia ob drugih priložnostih dokazano uporabljala za izredne izročitve Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda in Maherja Ararja ter za izgon Ahmeda Agiza in Mohameda el Zarija;

CIPER

130. je seznanjen s 57 postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na ciprskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so na Cipru imela postanke letala, ki jih je Cia ob drugih priložnostih dokazano uporabljala za izredne izročitve Ahmeda Agiza, Mohameda el Zarija, Bišerja alRavija, Džamila el Bana, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda in Abuja Omarja ter za izgon Ahmeda Agiza in Mohameda el Zarija;

DANSKA

131. pozdravlja sodelovanje danskih oblasti in hkrati obžaluje, da se nobenemu predstavniku vlade ni zdelo primerno, da bi nastopil pred začasnim odborom;

BELGIJA

132. poziva belgijsko vlado, da razkrije rezultate vseh preiskav, ki jih je opravila v zvezi z uporabo belgijskih letališč in belgijskega zračnega prostora za letala, ki so bila vključena v program izročitev ali prevoza zapornikov;

133. opozarja na izjave Anne-Marie Lizin, predsednice belgijskega senata, ki obžaluje pomanjkanje sodelovanja belgijske obveščevalne službe in belgijskih organov na začetku preiskave; vendar se sklicuje na končne zaključke poročila belgijskega senata, ki pričajo o pripravljenosti Belgije, da preseže nastale težave;

TURČIJA

134. je globoko zaskrbljen, ker turške oblasti niso zagotovile diplomatske zaščite za turškega državljana Murata Kurnaza in si niso prizadevale za njegovo izpustitev iz zapora v Guantanamu;

135. obžaluje, da so oblasti namesto tega nezakonito pridržale Murata Kurnaza za njegovo zaslišanje v Guantanamu;

136. obžaluje molk turških oblasti glede uporabe njihovega ozemlja za postanke letal, ki so v Guantanamo pripeljala šest državljanov ali prebivalcev Bosne in Hercegovine alžirskega izvora, ki so bili nezakonito aretirani v Bosni in Hercegovini;

NEKDANJA JUGOSLOVANSKA REPUBLIKA MAKEDONIJA

137. poudarja, da so v Skopju aprila 2006 delegacijo začasnega odbora sprejeli predsednik republike, člani vlade in več uradnikov, ter se jim zahvaljuje za dobrodošlico delegaciji; vendar ugotavlja, da oblasti Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije niso temeljito preiskale primera Khaleda el Masrija;

138. obsoja izredno izročitev nemškega državljana Khaleda el Masrija, ki je bil ugrabljen na mejnem prehodu Tabanovce v Nekdanji jugoslovanski republiki Makedoniji 31. decembra 2003, nezakonito pridržan v Skopju od 31. decembra 2003 do 23. januarja 2004 in nato prepeljan v Afganistan od 23. do 24. januarja 2004, kjer je bil pridržan do maja 2004 in izpostavljen ponižujočemu ter nečloveškemu ravnanju;

139. poziva Svet in visokega predstavnika za SZVP, naj v celoti raziščeta dejstvo, da je bila policijska misija EU (PROXIMA) vključena v ministrstvo za notranje zadeve Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije in je sodelovala pri delu makedonske varnostne in protiobveščevalne službe (DBK) v času, ko je bil Khaled el Masri izročen Cii; želi vedeti, ali je res, da je Svet zaslišal osebje EU, vključeno v misijo PROXIMA, da bi ocenil raven njihovega poznavanja primera Khaleda el Masrija; prosi Svet, da po potrebi Parlamentu predloži izčrpno poročilo o preiskavi;

140. v celoti potrjuje predhodne ugotovitve münchenskega javnega tožilca Martina Hofmanna, da ni dokazov, ki bi ovrgli različico Khaleda el Masrija o poteka dogodkov;

141. globoko obžaluje, da oblasti Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije niso sledile priporočilom začasnega odbora iz njegovega vmesnega poročila z dne 6. julija 2006;

142. ponovno poudarja, da se od oblasti Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije pričakuje, da izvedejo preiskave; poziva novo izvoljeni nacionalni parlament Nekdanje jugoslovanske republike Makedonije, da čim prej ustanovi preiskovalni odbor, ki bo preučil primer Khaleda el Masrija in vzpostavil dobro sodelovanje pri preiskavi nemškega parlamenta, ki je v teku;

BOSNA IN HERCEGOVINA

143. pozdravlja dejstvo, da je vlada Bosne in Hercegovine edina evropska vlada, ki ne zanika sodelovanja pri izrednih izročitvah štirih državljanov Bosne in Hercegovine in dveh oseb, ki stalno prebivata v Bosni in Hercegovini, ki so vsi alžirskega izvora, in poudarja, da je vlada Bosne in Hercegovine edina evropska vlada, ki je sprejela formalno odgovornost za svoja nezakonita dejanja; vendar obžaluje, da ukrepom vlade Bosne in Hercegovine še ni sledila izpustitev šestih moških iz Guantanama;

144. obsoja izredno izročitev teh šestih moških, ki so bili 17. januarja 2002 ugrabljeni v Sarajevu, predani ameriškim vojakom in nato prepeljani v Guantanamo, kjer so pridržani brez sojenja ali pravnih jamstev;

145. je seznanjen s pričevanjem Wolfganga Petritscha, nekdanjega visokega predstavnika mednarodne skupnosti v Bosni in Hercegovini, ter Michèle Picard, nekdanje predsednice zbornice za človekove pravice v Bosni in Hercegovini, pred začasnim odborom Evropskega parlamenta, kjer je izjavila, da so bili predstavniki mednarodne skupnosti v Bosni in Hercegovini ustrezno obveščeni o bližnjih izročitvah moških silam Združenih držav, preden je do teh dogodkov prišlo; v zvezi s tem obsoja vlade držav članic zaradi neukrepanja;

146. obžaluje dejstvo, da se mednarodna skupnost, kot je bila zastopana v Bosni in Hercegovini, ni menila za neizpolnjevanje odločb vrhovnega sodišča in zbornice za človekove pravice v Bosni in Hercegovini, ki sta odredila izpustitev šestih moških iz pripora;

147. poudarja, da je po podatkih, ki jih je prejel začasni odbor od odvetnikov šestih moških, vlada Združenih držav izvajala na oblasti Bosne in Hercegovine pritisk brez primere, jim grozila z zaprtjem svojega veleposlaništva, odpoklicem vsega osebja in prekinitvijo diplomatskih odnosov z Bosno in Hercegovino, če vlada Bosne in Hercegovine nemudoma ne bi aretirala šestih moških, obtoženih terorizma;

148. opozarja, da je Wolfgang Petritsch potrdil, da so Združene države izvajale velik pritisk na organe Bosne in Hercegovine ter mednarodno skupnost, naj se ne vmešavajo v izročitve, in da je poveljnik mednarodnih sil SFOR pod poveljstvom Nata zavrnil zlasti vsako zasliševanje o svojih dejavnostih, ker je deloval kot vojaški častnik ZDA;

DRUGE EVROPSKE DRŽAVE

149. je seznanjen s postanki letal, ki jih je upravljala Cia, na drugih letališčih evropskih držav in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letov letal, pogosto so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; spodbuja njihove organe oblasti, da o tej zadevi sprožijo ustrezne preiskave;

Tajni objekti za pridržanje

150. pozdravlja preiskave, ki so jih organizacija Human Rights Watch, The Washington Post in ABC News izvedli v zvezi z obstojem tajnih objektov za pridržanje v Evropi;

151. opozarja, da je nekaj novinarjev Washington Posta in ABC Newsa pred začasnim odborom potrdilo, da so nanje pritiskali, naj ne navajajo imen vzhodnoevropskih držav (Poljske in Romunije), kjer naj bi bili tajni objekti za pridržanje;

152. poudarja, da pojem "tajni objekt za pridržanje" ne označuje zgolj zaporov, ampak vse kraje, kjer so osebe tajno pridržane, kot so zasebna stanovanja, policijske postaje ali hotelske sobe, kot v primeru Khaleda el Masrija v Skopju;

153. je zelo zaskrbljen zaradi možnosti, da so bili tajni objekti za pridržanje v evropskih državah v nekaterih primerih v vojaških oporiščih Združenih držav;

154. poziva k ustreznemu izvajanju dvostranskih sporazumov, sporazumov o statusu/pravnem položaju vojaških sil in sporazumov o vojaških oporiščih (med državami članicami in tretjimi državami), da se zagotovi izvajanje spoštovanja človekovih pravic, ter po potrebi k njihovi reviziji in ponovnim pogajanjem v ta namen; poudarja, da mora pravni okvir za tuja vojaška oporišča na ozemlju držav članic Sveta Evrope tem v skladu z Beneško komisijo Sveta Evrope omogočati izvajanje ustreznih pooblastil za izpolnjevanje obveznosti v zvezi s človekovimi pravicami;

155. v zvezi s tem opozarja na domneve glede ameriške vojašnice Coleman v Mannheimu v Nemčiji ter poziva sodno oblast in preiskovalni odbor nemškega parlamenta, naj ta primer nadalje raziščeta;

156. obžaluje, da evropske države gostiteljice morda niso v zadostni meri nadzorovale vojaških oporišč Združenih držav; vendar opozarja, da EKČP obvezuje vse države pogodbenice k izvrševanju sodne pristojnosti na svojem celotnem ozemlju, vključno s tujimi vojaškimi oporišči;

157. opozarja, da morajo biti glede na EKČP vsi primeri pridržanja zakoniti in morajo izhajati iz zakonsko predpisanih postopkov, bodisi nacionalnih bodisi mednarodnih;

158. opozarja, da so odrejanje in izvedba ter neposredno ali posredno dopuščanje tajnega pridržanja, instrumentov, ki vodijo v "izginotje" ljudi, sami po sebi resne kršitve človekovih pravic ter da evropska država, ki pri takih tajnih in protizakonitih pridržanjih aktivno ali pasivno sodeluje, zanje odgovarja v skladu z EKČP;

ROMUNIJA

159. pozdravlja izjemno gostoljubnost in dobro sodelovanje romunskih oblasti z začasnim odborom, ki je vključevalo srečanja s člani romunske vlade ter ustanovitev ad hoc preiskovalnega odbora romunskega senata;

160. ugotavlja pa, da pristojne romunske oblasti odklanjajo temeljito preiskavo glede obstoja tajnih objektov za pridržanje na njihovem ozemlju;

161. obžaluje, da je bilo poročilo romunskega preiskovalnega odbora v celoti tajno, razen sklepov, vključenih v poglavje 7, ki kategorično zanikajo možnost obstoja tajnih objektov za pridržanje na romunskih tleh; obžaluje, da romunski preiskovalni odbor ni slišal pričevanj novinarjev, nevladnih organizacij ali uslužbencev na letališčih, ter svojemu začasnemu odboru še ni predložil poročila, čeprav se je k temu zavezal; obžaluje, da se zdijo sklepi romunskega preiskovalnega odbora ob upoštevanju teh dejstev prenagljeni in površni; vendar je seznanjen z namenom, ki ga je pred delegacijo začasnega odbora izrazila predsednica preiskovalnega odbora, da se sklepe obravnava kot začasne;

162. obžaluje pomanjkljiv nadzor nad letalom vrste Gulfstream z registrsko številko N478GS, ki je pri pristanku v Bukarešti 6. decembra 2004 doživelo nesrečo; opozarja, da je letalo vzletelo iz vojaškega letalskega oporišča Bagram v Afganistanu in da je vseh sedem potnikov tega letala po nesreči izginilo; vendar ceni dobro sodelovanje romunskih oblasti ob izročitvi poročila o nesreči začasnemu odboru;

163. je zelo zaskrbljen, ker romunski organi v zvezi s potnikom na letalu Gulfstream N478GS, ki so ga našli s pištolo Beretta 9 mm Parabellum z naboji, niso sprožili uradne preiskave;

164. je seznanjen z 21 postanki letal, ki jih je uporabljala Cia, na romunskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so v Romuniji pristajala letala, za katera se je izkazalo, da jih je Cia ob drugih priložnostih uporabljala za izredne izročitve Bišerja al Ravija, Džamila el Bane, Abuja Elkasima Britla, Khaleda el Masrija, Binjama Mohameda in Abuja Omarja ter za izgon Ahmeda Agize in Mohameda el Zarija; je še posebej zaskrbljen, ker sta bila dva od navedenih letov namenjena v Guantanamo ali sta od tam prišla; zelo spodbuja romunske organe, naj nadaljujejo s preiskavami teh letov;

165. je zaskrbljen zaradi dvomov, izraženih na račun nadzora romunskih oblasti nad dejavnostjo Združenih držav na letališču Kogalniceanu;

166. glede na izjave romunskih oblasti delegaciji začasnega odbora v Romuniji ne more izključiti možnosti, da so tajne službe Združenih držav v Romuniji delovale skrivno, prav tako ni bilo prepričljivega dokaza, na podlagi katerega bi lahko zavrgli domneve o obstoju tajnih objektov za pridržanje na romunskih tleh;

POLJSKA

167. obžaluje očitno pomanjkanje sodelovanja poljske vlade z začasnim odborom, zlasti ob sprejemu njegove delegacije na neprimerni ravni; globoko obžaluje, da so vsi predstavniki poljske vlade in parlamenta, ki so bili povabljeni na srečanje z začasnim odborom, povabilo odklonili;

168. meni, da ta odnos poljske vlade izraža njeno splošno zavračanje začasnega odbora ter njegovega cilja, da preverja domneve in ugotavlja dejstva;

169. obžaluje, da ni bil ustanovljen poseben preiskovalni odbor in da poljski parlament ni izvedel neodvisne preiskave;

170. opozarja, da je imel odbor za posebne službe 21. decembra 2005 sejo za zaprtimi vrati z ministrom, pristojnim za usklajevanje posebnih služb, in vodjema obeh obveščevalnih služb; poudarja, da je seja potekala pospešeno in tajno, brez zaslišanj ali pričevanja ter brez nadzora; poudarja, da take preiskave ni mogoče imeti za neodvisno, in obžaluje, da odbor v zvezi s tem ni objavil nobene dokumentacije, razen enotne končne izjave;

171. je seznanjen z 11 postanki letal, ki jih je uporabljala Cia, na poljskih letališčih, in izraža resno zaskrbljenost zaradi namena teh letal, ki so prihajala iz držav ali so bila namenjena v države, ki so povezane z izrednimi izročitvami in prevozom zapornikov; obžaluje, da so na Poljskem pristajala letala, za katere se je izkazalo, da jih je Cia ob drugih priložnostih uporabljala za izredne izročitve Bišerja al Ravija, Džamila el Bane, Abuja Elkasima Britela, Khaleda el Masrija in Binjama Mohameda Ahmeda ter za izgon Ahmeda Agize in Mohameda el Zarija;

172. obžaluje, da so zaslišanjem, ki jih je izvedla delegacija začasnega odbora na Poljskem, sledile nasprotujoče si izjave in zmeda glede načrtov letov prej omenjenih letov Cie, za katere je bilo sprva rečeno, da niso bili ohranjeni, kasneje, da so bili verjetno shranjeni na letališču, in nazadnje, da jih je poljska vlada poslala Svetu Evrope; priznava, da je novembra 2006 vodstvo letališča Szymany začasnemu odboru predložilo delne informacije o načrtih letov;

173. zahvaljuje se nekdanji direktorici letališča Szymany za njeno dragoceno pričevanje pred začasnim odborom; ugotavlja, da je bila leta 2006, takoj zatem, ko je bilo njeno pričevanje javno objavljeno, zaslišana v okviru zakasnele preiskave v zvezi z leti Cie,

174. je seznanjen z dejstvom, da je bilo po poročanju različnih virov več zelo pomembnih zapornikov, ki so bili leta 2003 tajno zaprti v Afganistanu, prepeljanih iz države septembra in oktobra 2003; z zaskrbljenostjo poudarja, da je letalo Boeing 737 z registrsko številko N313P, ki ga je Cia uporabljala za preverjene izročitve, 22. septembra 2003 poletelo iz Kabula na letališče Szymany od koder se je nato usmerilo v Guantanamo;

175. opozarja, da se je ob omenjenem pristanku letala na letališču Szymany sedmim članom posadke na krovu pridružilo pet potnikov in da ti potniki niso bili carinsko pregledani;

176. je seznanjen z izjavami uslužbencev letališča Szymany, zlasti nekdanje direktorice, po katerih:

- sta bili leta 2002 na robu letališča parkirani dve reaktivni letali Gulfstream, leta 2003 pa štiri reaktivna letala Gulfstream s civilnimi registrskimi številkami, ki niso bila carinsko pregledana;

- so povelja glede prihodov navedenih letal izdali neposredno regijski obmejni organi ter poudarili, da se letališki organi ne smejo približati letalom ter da z njimi lahko ravnajo le pripadniki vojaškega osebja in služb izključno z namenom, da po pristanku dokončajo tehnične priprave;

- glede na pričanje nekdanjega višjega uradnika letališča se noben pripadnik poljskega civilnega ali vojaškega osebja ni smel približati letalom;

- takse za pristanek so bile plačane v gotovini in so bile višje od običajnih - navadno med 2000 in 4000 EUR;

- na prihod teh letal je čakalo eno ali dve vozili;

- vozili sta imeli vojaški registrski številki z začetno črko "H", ki sta povezani s centrom za usposabljanje obveščevalne službe v bližnjem kraju Stare Kiejkuty;

- v enem primeru je bilo vpleteno rešilno vozilo, ki je pripadalo policijski akademiji ali vojaškemu oporišču;

- letališki uslužbenec je poročal, da je nekoč sledil vozilom in videl, da so se napotila proti centru za usposabljanje obveščevalne službe v Starih Kiejkutyh;

177. priznava, da je bil kmalu po izjavi predsednika Georgea W. Busha dne 6. septembra 2006 in v skladu z njo objavljen seznam 14 zapornikov, ki so bili premeščeni iz tajnega objekta za pridržanje v Guantanamo; ugotavlja, da je bilo sedem od štirinajstih zapornikov omenjenih v poročilu ABC News (objavljenem devet mesecev prej, 5. decembra 2005, in kmalu nato umaknjenem s spletne strani ABC), ki je vsebovalo seznam imen dvanajstih najpomembnejših osumljencev sodelovanja z Al Kajdo, ki so bili zaprti na Poljskem;

178. spodbuja poljski parlament, da ustanovi primeren preiskovalni odbor, ki bo neodvisen od vlade in bo lahko izvedel resno in temeljito preiskavo;

179. obžaluje, da vlada ni želela sodelovati s poljskimi nevladnimi organizacijami za človekove pravice in raziskovalnimi novinarji ter da ni hotela objaviti podatkov;

180. je seznanjen z izjavami, ki so jih dali najvišji predstavniki poljske vlade, da na Poljskem ni bilo tajnih centrov za pridržanje; vendar meni, da glede na navedene posredne dokaze ni mogoče potrditi ali zanikati, da so na Poljskem obstajali tajni centri za pridržanje;

181. z zaskrbljenostjo ugotavlja, da uradni odgovor državnega podsekretarja Witolda Waszykowskega generalnemu sekretarju Sveta Evrope Terryju Davisu z dne 10. marca 2006 kaže na obstoj tajnih sporazumov o sodelovanju, parafiranih s strani tajnih služb obeh držav, ki dejavnosti tujih tajnih služb izključujejo iz pravne pristojnosti poljskih sodnih organov;

KOSOVO (NA PODLAGI RESOLUCIJE VARNOSTNEGA SVETA ZN 1244 (1999))

182. izraža globoko zaskrbljenost, ker je evropski odbor za preprečevanje mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja dobil dostop do Natovih objektov za pridržanje na Kosovem šele julija 2006;

183. obžaluje, da Nato ni hotel zagotoviti dokazov v zvezi z domnevami o tajnem pridržanju osumljenih teroristov v zaporu, ki ga vodijo mirovne sile na Kosovu pod poveljstvom zveze Nato (KFOR) v Camp Bondsteelu, edinem objektu za pridržanje v Evropi, v katerega inšpektorji odbora za preprečevanje mučenja do nedavnega niso imeli neomejenega dostopa;

184. 184 v zvezi s tem poudarja, da so bili po pričevanju nekdanjega varuha človekovih pravic na Kosovu Mareka Antonija Nowickega pred začasnim odborom od julija 1999 zaporniki pogosto pridržani v Camp Bondsteelu izključno na podlagi odločitve poveljnika KFOR in brez sodne odločbe ali katere druge oblike zunanjega nadzora; opozarja, da so bile med letoma 2000 in 2001 številne osebe pridržane tudi na podlagi upravnih odločb posebnega predstavnika generalnega sekretarja Združenih narodov ter da je po uradnih razpoložljivih podatkih poveljnik KFOR dal zapreti za krajši čas v Camp Bondsteel 23 oseb v zvezi z nasilnimi dogodki na Kosovu spomladi 2004;

Ostale pomembne informacije, ki jih je zbral začasni odbor

185. poudarja, da je začasni odbor prejel informacije - vključno z neposrednim pričevanjem Murata Kurnaza - o zaslišanju zapornikov iz Guantanama, ki so ga izvajali agentje vlad držav članic; poudarja, da so bila ta zaslišanja namenjena zbiranju informacij od nezakonito pridržanih posameznikov, kar je povsem v nasprotju z javnim obsojanjem Guantanama, ki je bilo večkrat izraženo na ravni EU in na ravni držav članic;

186. spodbuja vpletene države članice, da o tej zadevi sprožijo ustrezne preiskave;

Priporočila

Politična priporočila

187. meni, da je nujno, da tiste evropske države, ki so na vladni, parlamentarni in/ali sodni ravni začele preiskave in poizvedbe o zadevah v okviru pristojnosti začasnega odbora, čim hitreje opravijo delo in javno objavijo rezultate preiskav;

188. poziva evropske države, v zvezi s katerimi so bile izrečene resne obtožbe o aktivnem ali pasivnem sodelovanju pri izrednih izročitvah in niso sprožile vladne, parlamentarne in/ali sodne preiskave, naj ta postopek čimprej začnejo; opozarja, da imajo v skladu s sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice države članice pozitivno obveznost, da preiščejo domnevne kršitve človekovih pravic, ki so v nasprotju z EKČP, in kršitelje kaznujejo;

189. zahteva, da se Guantanamo zapre in da si evropske države nemudoma začnejo prizadevati za vrnitev svojih državljanov in rezidentov, ki jih oblasti ZDA nezakonito pridržujejo;

190. meni, da bi morale vse evropske države, ki tega še niso storile, sprožiti neodvisne preiskave vseh postankov civilnih letal, ki so letela po pooblastilu Cie, najmanj od leta 2001, vključno s primeri, ki jih je že proučil začasni odbor;

191. pričakuje, da bo izčrpno obveščen o celotnem razvoju dogodkov zvezi z vsemi navedenimi postopki;

192. poziva evropske države, da nedolžnim žrtvam izrednih izročitev nadomestijo škodo in jim zagotovijo dostop do učinkovitega in hitrega povračila škode, vključno z dostopom do programov rehabilitacije, zagotovitvjo, da se dogodek ne bo ponovil, pa tudi primerno finančno odškodnino;

193. prosi Komisijo, da preuči celotno protiteroristično zakonodajo v državah članicah ter uradne in neuradne sporazume med državami članicami in obveščevalnimi službami tretjih držav s stališča človekovih pravic ter da pregleda zakonodajo, kadar ta po mnenju mednarodnih ali evropskih organizacij za človekove pravice lahko vodi v kršenje človekovih pravic; poziva Komisijo, da predstavi predloge za ukrepe, s katerimi bi preprečili ponovitev zadev, za katere je pristojen začasni odbor;

194. meni, da je tudi v okviru naslednje revizije Uredbe (ES) št. 1049/2001 [9] nujno z omejevanjem in ožjo opredelitvijo pregledati izjeme, ki se sklicujejo na pojem "državne skrivnosti"; prav tako je potrebno, da institucije EU sprejmejo skupna načela glede obravnave zaupnih podatkov, da se izognemo zlorabam in odstopanjem, ki so v sodobnih demokratičnih državah vse bolj nesprejemljivi ter nasprotujejo obveznostim v zvezi s človekovimi pravicami; meni, da je treba vzpostaviti posebne mehanizme, ki parlamentom in sodnikom dovoljujejo dostop do tajnih informacij ter objavo informacij po preteku določenega obdobja;

195. je seznanjen z nedavno vzpostavitvijo delovne skupine na visoki ravni, sestavljene iz predstavnikov Komisije, Sveta in ameriških vladnih predstavnikov ministrstva za pravosodje in ministrstva za domovinsko varnost, ki pomeni političen okvir za dialog EU-ZDA o varnostnih vprašanjih, vključno z razlikami v pristopu k terorizmu in vprašanji, ki jih je odprl začasni odbor; meni, da je v to delovno skupino na visoki ravni treba vključiti tudi Evropski parlament in kongres Združenih držav ter objavljati njene dnevne rede, zapisnike, pregledane dokumente in sprejete sklepe, da bi zagotovili in povečali njeno demokratično legitimnost in preglednost;

196. spodbuja evropske države, da pri izvajanju vojaških operacij v tretjih državah:

- zagotovijo, da so centri za pridržanje, ki jih ustanovijo njihove vojaške sile, pod političnim in sodnim nadzorom ter da pridržanje brez stika z zunanjim svetom ni dovoljeno;

- sprejmejo dejavne ukrepe, da se vsem drugim oblastem prepreči vzpostavljanje centrov za pridržanje, ki ne bi bili pod političnim in sodnim nadzorom ali v katerih bi bilo dovoljeno pridržanje brez stika z zunanjim svetom;

Pravna priporočila

197. meni, da bi bilo treba pooblastila začasnega parlamentarnega preiskovalnega odbora povečati in v skladu s tem dopolniti medinstitucionalni sklep, ki ureja uresničevanje pravice Evropskega parlamenta do preiskave;

198. meni, da mora biti Parlament ustrezno vključen, ko Skupnost ali Unija sprejme ukrepe, ki vplivajo na državljanske pravice in svoboščine;

199. poziva k vzpostavitvi primernega in strukturiranega sistema za sodelovanje med Parlamentom in pristojnimi organi Združenih narodov ter Svetom Evrope pri obravnavanju vprašanj, povezanih z notranjo varnostjo Evropske unije;

200. poziva k večjemu sodelovanju z nacionalnimi parlamenti, da bi si izmenjevali vse podatke javnega značaja, povezane z bojem proti mednarodnemu terorizmu;

201. poudarja pomen skupne opredelitve "terorizma" in poziva k oblikovanju učinkovitih pravnih sredstev za boj proti terorizmu v okviru mednarodnega prava; meni, da so Združeni narodi najprimernejša organizacija za opredelitev tega koncepta;

TAJNE SLUŽBE

202. v celoti podpira sklepe generalnega sekretarja Sveta Evrope Terryja Davisa glede pomanjkanja pregleda nad delovanjem varnostnih služb in mehanizmov pravnega nadzora nad njimi, ki so bili izraženi v okviru nadaljnjega spremljanja poročil generalnega sekretarja, izdelanih v skladu s členom 52 EKČP, in pričakuje, da bodo njegova priporočila ustrezno upoštevana; poziva države članice, da zagotovijo ustrezen in učinkovit parlamentarni nadzor (z vzpostavitvijo odborov za nadzor z ustreznimi pooblastili za dostop do dokumentov in podatkov o proračunu) ter pravni nadzor nad tajnimi in obveščevalnimi službami ter formalnimi in neformalnimi mrežami, katerih sestavni del so te službe;

203. meni, da je treba okrepiti konferenco odborov za nadzor obveščevalnih služb držav članic ter da mora biti vanjo celovito vključen Parlament;

204. meni, da bi morale vse evropske države imeti posebne nacionalne zakone za urejanje in spremljanje dejavnosti tajnih služb tretjih držav na ozemljih svojih držav, s čemer bi lahko tudi zagotovile boljše spremljanje in nadzor njihovih dejavnosti, pa tudi kaznovanje nezakonitih dejanj ali dejavnosti, zlasti tistih, ki kršijo človekove pravice;

205. meni, da je zelo zaželeno, da se okrepi sodelovanje med tajnimi in varnostnimi službami držav članic na večstranski podlagi (po možnosti v okviru EU) ali dvostranski podlagi, pod pogojem, da se oblikuje pravni okvir, ki bo zagotovil popoln demokratični parlamentarni in sodni nadzor ter dosledno spoštovanje in varovanje človekovih pravic;

206. poziva Svet in države članice, da kot prednostno nalogo določijo vzpostavitev sistema za demokratično spremljanje skupnih in usklajenih obveščevalnih dejavnosti ter nadzor nad njimi na ravni Evropske unije; predlaga pomembno vlogo Evropskega parlamenta v tem sistemu za spremljanje in nadzor;

Zračni promet

207. poziva države članice, da zagotovijo primerno izvajanje člena 3 Čikaške konvencije, ki izključuje državna letala iz obsega njene uporabe, da bi prek ozemlja druge države letela ali na njem pristajala samo vojaška in/ali policijska letala, ki so predhodno dobila dovoljenje in da se v skladu s to konvencijo uvede prepoved ali sistem inšpekcije za vsa letala, ki jih je uporabljala Cia in za katere se ve ali se sumi, da so bila uporabljena pri izrednih izročitvah;

208. poziva države članice, naj sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi bodo zagotovile, da bodo vojaška in/ali policijska letala dobila dovoljenja za prelet le ob priložitvi jamstva, da bodo človekove pravice upoštevane in njihovo upoštevanje nadzorovano;

209. meni, da je treba učinkovito izvajati Tokijsko konvencijo o kaznivih in nekaterih drugih dejanjih, storjenih na krovu letal, da se uporabi izvrševanje sodne pristojnosti za zagotavljanje upoštevanja vseh obveznosti iz večstranskih mednarodnih sporazumov, zlasti v zvezi z zaščito človekovih pravic, in da se, kadar je to potrebno, opravi nadzor na krovu;

210. poziva Komisijo, da sprejme ustrezne zakonodajne predloge v zvezi z varnostjo prevoza v skladu s členom 71 Pogodbe ES, ob upoštevanju priporočil iz te resolucije;

211. opozarja na pristojnosti Skupnosti na področju prevoza in zlasti varnosti prevoza; zato poziva Komisijo, da takoj ukrepa za zagotovitev izvajanja priporočil generalnega sekretarja Sveta Evrope in Parlamenta;

212. poziva Komisijo, da razmisli o sprejetju pravil o uporabi, spremljanju in upravljanju evropskega zračnega prostora, o uporabi letališč Evropske unije in spremljanju nekomercialnega letalstva;

Mednarodne konvencije in sporazumi

213. poziva države članice, ki tega še niso storile, naj čimprej dokončajo ratifikacijo sporazuma o izročitvi EU-ZDA iz leta 2003, obenem pa sprejmejo ustrezne ukrepe, da se prepreči napačna razlaga člena 12 tega sporazuma in tako zagotovi, da obseg njegovega delovanja ne preseže formalne izročitve in ne uzakoni izrednih izročitev;

214. poziva evropske države, naj ratificirajo in izvajajo Mednarodno konvencijo o varstvu vseh ljudi pred prisilnim izginotjem, ki jo je dne 20. decembra 2006 sprejela generalna skupščina ZN;

215. meni, da bi morale vse evropske države pri razlagi in izvrševanju Konvencije ZN proti mučenju zagotoviti, da je njihova opredelitev mučenja v skladu s členom 1 Konvencije ter da se razen tega obveznosti v zvezi s prepovedjo mučenja uporabljajo tudi za druga dejanja krutega, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja in kaznovanja iz člena 16 Konvencije; meni, da bi vse evropske države morale zagotoviti, da se člen 3 Konvencije ustrezno izvaja, zlasti v zvezi z dejavnostmi njihovih tajnih služb;

216. izjavlja, da bi morale evropske države v vsakem primeru zagotoviti varstvo pred vračanjem, kot ga zagotavlja EKČP, saj ga nudi več kot Konvencija ZN proti mučenju; v zvezi s tem opozarja, da načelo nevračanja priznava tudi Sodišče Evropskih skupnosti;

217. poziva vse evropske države k podpisu in ratifikaciji neobveznega protokola h Konvenciji ZN proti mučenju in k ustanovitvi neodvisnih nacionalnih mehanizmov za spremljanje krajev za pridržanje; poudarja potrebo po zagotovitvi, da so vsi takšni postopki, ki jih uporabljajo različne mednarodne konvencije o človekovih pravicah, skladni;

218. meni, da bi odboru za preprečevanje mučenja moral biti nemudoma in brez oviranja omogočen dostop do vseh krajev za pridržanje v evropskih državah, vključno s tujimi vojaškimi oporišči, in z zagotovitvijo vseh ustreznih informacij v zvezi s takimi pridržanji; v ta namen je treba pregledati vse dvostranske sporazume, ki odboru za preprečevanje mučenja omejujejo dostop;

219. poziva evropske države, naj ravnajo v skladu z določbami rimskega statuta Mednarodnega kazenskega sodišča;

220. meni, da bi EU morala spodbujati vse tretje države, da podpišejo neobvezni protokol h Konvenciji ZN proti mučenju in h Konvenciji ZN o prisilnih izginotjih;

221. zahteva, da evropske države postavijo jasna pravila, ki omogočajo, da se državna imuniteta odvzame, kadar so z nezakonitimi dejanji kršene človekove pravice;

Upravna priporočila (na ravni EU)

222. zavzema stališče, da je treba okrepiti vse mednarodne službe v Svetu (med drugimi oddelek za politiko in skupni situacijski center) in Komisiji (oddelek za krizno upravljanje in preprečevanje konfliktov GD za zunanje odnose ter zadevne službe GD za pravico, svobodo in varnost) v okviru izvrševanja varnostne strategije EU in protiteroristične strategije ob tesnem sodelovanju vseh držav članic ter da je treba jasno urediti njuno sodelovanje, tudi z državami članicami, in zagotoviti varstvo podatkov; meni, da mora biti Parlament v to v celoti vključen s tem, da se mu podelijo pristojnosti za nadzor, podobne tistim v nacionalnih parlamentarnih odborih za nadzor, ter da se pristojnost podeli tudi Evropskemu sodišču; poudarja, da je treba znatno povečati pristojnosti EU na področju boja proti terorizmu;

Odnosi EU s tretjimi državami

223. poziva Evropsko unijo, naj ob stikih s tretjimi državami poudari, da je ustrezni pravni okvir za urejanje mednarodnega boju proti terorizmu kazensko pravo in mednarodna zakonodaja s področja človekovih pravic;

224. poudarja potrebo po političnem dialogu z Združenimi državami in drugimi strateškimi partnerji Evropske unije o varnostnih vprašanjih, da bi se učinkovito in s pravnimi sredstvi borili proti terorizmu;

225. poziva Evropsko unijo, naj opozarja, da je dosledna uporaba klavzule o demokraciji bistvenega pomena pri odnosih s tretjimi državami, zlasti s tistimi, s katerimi je podpisala sporazume; poziva vlade Egipta, Jordanije, Sirije in Maroka, da pojasnijo svojo vlogo v programu izrednih izročitev;

226. je trdno prepričana, da je v okviru ZN treba spodbujati kodekse ravnanja za vse varnostne in vojaške službe, ki naj temeljijo na spoštovanju človekovih pravic, humanitarnega prava in demokratičnega političnega nadzora in naj bodo podobni kodeksu ravnanja pri politično-vojaških vidikih varnosti organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi iz leta 1994;

Končni sklepi

227. poudarja, da začasni odbor glede na pristojnosti, ki so mu bile podeljene, in čas, ki ga je imel na razpolago, ter glede na tajno naravo preiskovanih dejanj, ni imel možnosti poglobljeno preučiti vseh primerov zlorabe in nasilja, za katere je pristojen, zato njegovi zaključki niso dovolj izčrpni;

228. opozarja na načela in vrednote, na katerih temelji Evropska unija, ki so opredeljeni v členu 6 Pogodbe o Evropski uniji, ter poziva institucije EU, naj ob upoštevanju člena 7 Pogodbe EU sprejmejo odgovornost in vse ustrezne pobude na podlagi zaključkov dela začasnega odbora, dejstev, ki jih je izpostavil začasni odbor med svojim delovanjem, in vseh drugih elementov, ki bi se lahko pojavili v prihodnosti; od Sveta pričakuje, da izvaja pritisk na vse zadevne vlade, da podajo Svetu in Komisiji izčrpne podatke in, kjer je potrebno, da začne z zaslišanji in da takoj naroči neodvisno preiskavo;

229. meni, da se načelo poštenega sodelovanja, ki je vključeno v pogodbe EU ter države članice in institucije EU zavezuje k sprejemanju ukrepov za zagotovitev izpolnjevanja evropskih obveznosti, kot je spoštovanje človekovih pravic, ali tistih, ki izhajajo iz ukrepov institucij Skupnosti, kot je ugotavljanje resnice o domnevnih letih in zaporih Cie, ter ukrepov za lažje uresničevanje nalog in ciljev EU, ni spoštovalo;

230. opozarja, da je ob upoštevanju sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice država podpisnica odgovorna za bistveno kršitev določb EKČP in s tem tudi člena 6 Pogodbe o Evropski uniji ne le takrat, ko je brez vsakega dvoma mogoče ugotoviti njeno neposredno odgovornost, ampak tudi v primeru, da ne spoštuje svoje pozitivne obveznosti izvajanja neodvisne in nepristranske preiskave upravičenih navedb takšnih kršitev;

231. je seznanjen s poročili uglednih medijev, da se izredne izročitve, nezakonita pridržanja in sistematično mučenje, ki vključujejo veliko ljudi, nadaljujejo, in z izjavo sedanje vlade ZDA, da se bo uporaba izrednih izročitev in tajnih krajev za pridržanje nadaljevala; zato poziva k vrhu EU-ZDA o boju proti terorizmu, da bi poiskali rešitve za odpravo takšnih nečloveških in nezakonitih ravnanj ter vztrajali pri tem, da je sodelovanje na področju boja proti terorizmu združljivo z obvezami iz pogodb glede mednarodnih človekovih pravic in mučenja;

232. naroči svojemu Odboru za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve, da, po potrebi z Odborom za zunanje zadeve, zlasti njegovim pododborom za človekove pravice, politično spremlja postopke začasnega odbora in razvoj dogodkov, zlasti v primeru, če Svet in/ali Komisija ne sprejmeta ustreznih ukrepov, da se ugotovi, ali obstaja jasno tveganje resne kršitve načel in vrednot, na kateri Evropska unija temelji, ter da mu priporoči kakršnokoli resolucijo, utemeljeno na členih 6 in 7 Pogodbe o Evropski uniji, ki bi bila v tem kontekstu potrebna;

233. poziva svojega generalnega sekretarja, naj na spletu in tudi na kateri koli drug najustreznejši način vsaj v skladu z Uredbo (ES) št. 1049/2001 objavi vse prejete, sestavljene in pregledane dokumente ter tudi delovne dokumente začasnega odbora in zagotovi spremljanje nadaljnjega razvoja na področjih pristojnosti začasnega odbora po prenehanju njegovega obstoja;

*

* *

234. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, vladam in parlamentom držav članic, držav kandidatk in pridruženih držav ter Svetu Evrope, Natu, Združenim narodom ter vladi in obema domovoma ameriškega kongresa ter jih poziva, da Parlament redno obveščajo o vsakem razvoju na področjih, ki so v pristojnosti začasnega odbora.

[1] UL C 286 E, 23.11.2006, str. 509.

[2] UL C 287 E, 24.11.2006, str. 159.

[3] Sprejeta besedila, P6_TA(2006)0316.

[4] Sprejeta besedila, P6_TA(2006)0525.

[5] Sprejeta besedila, P6_TA(2006)0254.

[6] UL C 324, 24.12.1990, str. 201.

[7] UL C 364, 18.12.2000, str. 1.

[8] Referenčni številki: PE 380.593v04-00 in PE 380.984v02-00.

[9] Uredba (ES) št. 1049/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2001 o dostopu javnosti do dokumentov Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije (UL L 145, 31.5.2001, str. 43).

--------------------------------------------------