1.Uvod

V tem poročilu so predstavljeni rezultati ocenjevanja Uredbe (EU) št. 910/2014 o elektronski identifikaciji in storitvah zaupanja za elektronske transakcije na notranjem trgu (v nadaljnjem besedilu: uredba eIDAS). V skladu s členom 49 Uredbe mora Komisija pregledati uporabo te uredbe in oceniti zlasti, ali bi bilo ustrezno spremeniti njeno področje uporabe ali njene posebne določbe, pri tem pa upoštevati izkušnje, pridobljene pri njeni uporabi, pa tudi tehnološke, tržne in pravne spremembe; poročilu bi bilo treba po potrebi priložiti zakonodajne predloge.

Priloženi delovni dokument služb Komisije vsebuje podrobnejše dokaze in analizo, ki podpirajo te ugotovitve.

1.1.Okvir eIDAS

EU je z uredbo eIDAS, ki je bila sprejeta leta 2014, uvedla prvi čezmejni okvir za zaupanja vredne digitalne identitete in storitve zaupanja, ki je zdaj priznan in se upošteva po celem svetu. Cilj uredbe eIDAS je bil vsem državljanom EU omogočiti dostop do javnih storitev po vsej EU z uporabo sredstev elektronske identifikacije, izdanih v njihovi matični državi. Z Uredbo naj bi se okrepilo zaupanje v elektronske transakcije na notranjem trgu z zagotovitvijo skupnega temelja za varno in nemoteno elektronsko interakcijo med državljani, podjetji in javnimi organi, s čimer bi se povečala učinkovitost javnih in zasebnih spletnih storitev, elektronskega poslovanja ter elektronskega trgovanja v EU. Z njo je bila razveljavljena Direktiva 1999/93/ES o okviru Skupnosti za elektronski podpis, ki je v bistvu zajemala zgolj elektronske podpise.

V skladu s pravno podlago Uredbe, tj. členom 114 PDEU, je bil namen Uredbe odpraviti obstoječe ovire za delovanje notranjega trga s spodbujanjem približevanja zakonodaje držav članic, zlasti čezmejnega vzajemnega priznavanja in sprejemanja elektronske identifikacije, avtentikacije, podpisov in povezanih storitev zaupanja, kadar je to potrebno za dostop in izvedbo elektronskih postopkov ali transakcij.

Pred začetkom veljavnosti Uredbe za varne in zaupanja vredne elektronske transakcije, ki bi bile enostavne za uporabo, ni bilo celovitega čezmejnega in medsektorskega ovira EU, ki bi zajemal elektronsko identifikacijo, avtentikacijo in storitve zaupanja. V predlogu Komisije (COM(2012) 238 final) z dne 4. junija 2012, ki mu je bila priložena ocena učinka (SWD(2012) 135 final), so bili opredeljeni naslednji štirje splošni cilji:

•zagotoviti razvoj digitalnega enotnega trga;

•spodbujati razvoj ključnih čezmejnih javnih storitev;

•spodbujati in okrepiti konkurenco na enotnem trgu;

•izboljšati prijaznost do uporabnikov (državljanov in podjetij).

Kljub temu, da so bili doseženi številni cilji Uredbe, ki je postala temeljni element za podporo enotnemu trgu v več sektorjih (npr. za finančne storitve ter omogočanje dostopa do podatkov in njihove ponovne uporabe v upravnih postopkih), ima Uredba več omejitev: neobstoj obveznosti priglasitve nacionalnih shem elektronske identifikacije, omejeno število atributov (elementov osebnih informacij), ki se lahko zanesljivo razkrijejo tretjim osebam, poudarek akta na javnem sektorju in neobstoj jasnih spodbud za zasebne osebe za uporabo nacionalnih sredstev elektronske identifikacije. Poleg tega ekosistem evropske elektronske identitete zajema različna nacionalna regulativna okolja, ravni elektronskega upravljanja, kulture in različne ravni zaupanja v javne institucije.

1.2.Ozadje

Zagotavljanje digitalne identitete se temeljito spreminja. Subjekti, kot so banke, ponudniki elektronskih komunikacijskih storitev ali komunalna podjetja, od katerih morajo nekatera po zakonu zbirati atribute identitete, svoje postopke izkoriščajo za to, da delujejo kot ponudniki preverjene identitete. Internetni posredniki, vključno z velikimi platformami družbenih medijev in spletnimi brskalniki, delujejo kot de facto vratarji za digitalne identitete in zagotavljajo rešitve BYOI (bring your own identity – prinesi svojo identiteto), ki njihovim uporabnikom omogočajo avtentikacijo na spletnih mestih in pri storitvah tretjih oseb z uporabo svojih uporabniških profilov. To je sicer priročno, vendar pomeni izgubo nadzora nad razkritimi osebnimi podatki, ta sredstva elektronske identifikacije pa niso povezana s preverjeno fizično identiteto, zaradi česar je težje zmanjšati tveganja goljufij in kibernetske grožnje. Velika večina državljanov EU si želi dostop do varne digitalne identitete, s katero bi lahko dostopali do spletnih storitev . Nazadnje, kljub najrazličnejšim mnenjem o prihodnosti digitalne identitete je treba ustrezno upoštevati ključno vlogo nacionalnih vlad pri razvoju vsakega daljnosežnega ekosistema digitalne identitete.

Dandanes uporabniki pričakujejo brezhibne spletne izkušnje, mobilne aplikacije in rešitve za enotno prijavo, ki jih lahko uporabljajo za spletne storitve v javnem in zasebnem sektorju ter ki zajemajo vse primere uporabe za identifikacijo, od psevdonimne prijave v spletno platformo do varne identifikacije za e-zdravje ali e-bančništvo. S povečevanjem števila storitev, občutljivih glede identitete, in prilagojenih storitev postajata varna spletna identifikacija in izmenjava poverilnic na podlagi atributov čedalje pomembnejša. Sposobnost digitalne identifikacije bo postala pomemben dejavnik socialnega vključevanja, zagotavljanje digitalne identitete pa strateško sredstvo.

Predsednica Evropske komisije je 16. septembra 2020 v svojem govoru o stanju v Uniji navedla, da je cilj Komisije vsem državljanom EU zagotoviti varno in zaupanja vredno digitalno identiteto: „Hočemo sklop pravil, ki bodo osredotočena na ljudi. [...] Ta bo vključevala nadzor nad našimi osebnimi podatki, ki je še vedno preohlapen. Kadar aplikacija ali spletišče od nas zahteva, da ustvarimo novo digitalno identiteto ali se enostavno prijavimo prek velike platforme, nimamo nadzora nad tem, kaj se v resnici zgodi z našimi podatki. Zato bo Komisija kmalu predlagala varno evropsko e-identiteto. Tej identiteti bomo lahko zaupali, vsak državljan pa jo bo lahko kjer koli po Evropi uporabil za vse od plačevanja davkov do najema kolesa. To bo tehnologija, v okviru katere bomo lahko sami nadzirali, kateri podatki se bodo uporabljali in na kakšen način.“

Evropski svet je podprl cilj Komisije in jo v sklepih Sveta z dne 1. in 2 oktobra 2020 pozval, naj do sredine leta 2021 pripravi predlog pobude za evropsko digitalno identiteto:

„Evropski svet poziva k razvoju okvira za varne javne elektronske identifikacije (eID) na ravni EU, vključno z interoperabilnimi digitalnimi podpisi, da bi ljudje imeli nadzor nad svojo spletno identiteto in podatki ter da se omogoči dostop do javnih, zasebnih in čezmejnih digitalnih storitev. Komisijo poziva, naj do sredine leta 2021 pripravi predlog pobude za ‚evropsko digitalno identifikacijo‘.“

Z elektronsko identifikacijo lahko državljani in podjetja dokažejo svojo istovetnost, ko dostopajo do spletnih storitev. Storitve zaupanja, kot so elektronski podpisi, zagotavljajo večjo varnost, priročnost in učinkovitost spletnih transakcij. Uredba eIDAS je edini čezmejni okvir za zaupanja vredno elektronsko identifikacijo fizičnih in pravnih oseb ter storitve zaupanja. Omogoča čezmejno priznavanje vladnih shem elektronske identifikacije za dostop do javnih storitev, če je bila shema elektronske identifikacije priglašena v skladu z uredbo eIDAS. Poleg tega vzpostavlja trg EU za storitve zaupanja in določa njihovo čezmejno priznavanje z enakim pravnim statusom, kot ga imajo enakovredni tradicionalni postopki, ki temeljijo na papirnih dokumentih.