[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 16.7.2008

COM(2008) 397 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o trajnostni potrošnji in proizvodnji ter akcijskem načrtu za trajnostnoindustrijsko politiko

{SEC(2008) 2110}{SEC(2008) 2111}

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMUPARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o trajnostni potrošnji in proizvodnji ter akcijskem načrtu za trajnostnoindustrijsko politiko

1. Uvod

Evropska unija je sprejela pomembne ukrepe za uresničitev svojih ciljev za rast in delovna mesta. Lizbonska strategija je prinesla pomembne rezultate[1]. V zadnjih dveh letih je bilo ustvarjenih več kot šest milijonov delovnih mest, brezposelnost se je občutno zmanjšala. Evropska industrija je globalno konkurenčna in znatno prispeva k ustvarjanju delovnih mest in rasti. Komisija si v okviru svoje industrijske politike še naprej prizadeva za oblikovanje pravih okvirnih pogojev za opravljanje poslovnih dejavnosti v Evropi.

Izziv je zdaj v ta okvir vključiti vidik trajnosti. Cilj trajnostnega razvoja je stalno izboljševanje kakovosti življenja in blaginje sedanjih in naslednjih generacij[2]. To je ključni cilj Evropske unije. Vendar pa je zaradi vse hitrejših svetovnih sprememb, od topljenja ledenikov do vse večje potrebe po energiji in surovinah, uresničitev cilja dvomljiva.

Izzivi so neposredno povezani z našim načinom življenja. Način naše proizvodnje in potrošnje prispeva h globalnemu segrevanju, onesnaževanju, porabi materiala in izčrpavanju naravnih virov[3]. Vpliv potrošnje v EU je čutiti na svetovni ravni, saj je EU odvisna od uvoza energije in naravnih surovin. Poleg tega se vse večji delež izdelkov, porabljenih v Evropi, proizvede v drugih delih sveta.

Potreba po prehodu na bolj trajnostne vzorce potrošnje in proizvodnje je največja doslej.

Za evropsko industrijo in gospodinjstva je mogoče izvesti veliko ukrepov, ki bi lahko prinesli neto dobiček. Glede na podatke Mednarodnega foruma o podnebnih spremembah bi se lahko 30 % energije, porabljene v zgradbah, privarčevalo, kar bi lahko do leta 2030 ustvarilo neto gospodarske koristi. Svetovni pritisk na povečanje učinkovitosti virov in prizadevanja za povečanje trajnosti bi lahko postali pomemben vir inovacij in pomembna prednost za konkurenčnost industrije.

Ta dokument predstavlja strategijo Komisije v podporo celostnemu pristopu v EU, na mednarodni ravni pa za nadaljnjo trajnostno potrošnjo in proizvodnjo ter za spodbujanje njene trajnostne industrijske politike. Ta strategija dopolnjuje obstoječe politike o rabi energije, zlasti sveženj pravil na področjih energije in podnebnih sprememb, ki ga je Komisija sprejela januarja 2008.

Temelj akcijskega načrta je dinamični okvir za izboljšanje energetske in okoljske učinkovitosti izdelkov ter spodbujanje potrošnikov k njihovi uporabi. To vključuje oblikovanje drzno zastavljenih standardov na celotnem notranjem trgu, zagotovitev izboljšanja izdelkov s sistematičnim pristopom za spodbude in javna naročila ter boljše posredovanje informacij potrošnikom s pomočjo jasnejšega in enostavnejšega okvira za označevanje, tako da je lahko povpraševanje podlaga za to politiko. Ta pristop bo obravnaval izdelke, ki imajo bistvene možnosti za zmanjšanje vpliva na okolje.

Izziv je ustvariti pozitivni ciklus, in sicer z izboljšanjem splošne okoljske učinkovitosti izdelkov v njihovem življenjskem ciklu; s spodbujanjem povpraševanja po boljših izdelkih in proizvodnih tehnologijah ter s pomočjo potrošnikom pri sprejemanju boljših odločitev s pomočjo jasnejšega in enostavnejšega označevanja.

To nadalje podpirajo in krepijo ukrepi za proizvodnjo, ki varčuje z viri, in obravnavo mednarodnih vidikov.

2. Dinamični okvir politike za razumnejšo potrošnjo in boljše izdelke

Za izboljšanje energetske in okoljske učinkovitosti izdelkov je oblikovana vrsta politik. Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov[4] določa okvir za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo. Številni drugi zakonodajni akti obravnavajo posebne vidike življenjskega cikla izdelkov, kot je vprašanje odpadkov. Sistem označevanja, določen v Direktivi v zvezi z energijskim označevanjem[5], Uredba Energy Star[6], Uredba o znaku za okolje[7] in drugi sistemi, ki so jih razvile države članice, trgovci in drugi gospodarski subjekti, potrošnikom zagotavljajo informacije o energetski in okoljski učinkovitosti izdelkov. Države članice spodbujajo večjo učinkovitosti izdelkov z izvajanjem spodbud in javnih naročil. Uredba Energy Star tudi obvezuje institucije EU in organe držav članic k nakupu pisarniške opreme, ki upošteva določene ravni energetske učinkovitosti.

Vendar pa številne pomanjkljivosti ovirajo možnosti za izvedbo teh politik. Večina predpisov o izdelkih obravnava le posebne vidike življenjskega cikla izdelka. Čeprav se Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov osredotoča na življenjski cikel, okoljski vpliv izdelkov, ki rabijo energijo, predstavljajo samo 31–36 % celotnih okoljskih vplivov izdelkov[8]. Informacije, ki se v okviru politike EU posredujejo potrošnikom, zajemajo večinoma informacije o energetski učinkovitosti gospodinjskih aparatov in pisarniške opreme iz Direktive v zvezi z energijskim označevanjem in programa Energy Star ali pa informacije zajemajo le določeno število izdelkov (v okviru dodelitve znaka za okolje). Nenazadnje tudi ukrepi na nacionalni ravni niso usklajeni.

Na splošno prostovoljni in obvezni ukrepi niso dovolj povezani, morebitne sinergije med različnimi instrumenti pa niso izkoriščene. Za povečanje učinkovitosti izdelkov izvajanje politik ni dovolj dinamično in usmerjeno v prihodnost. Različni nacionalni in regionalni pristopi povzročajo zmedo med proizvajalci, posledica tega pa je nepopolna uresničitev notranjega trga.

Nov pristop politike vključuje možnosti različnih političnih instrumentov, izvaja pa jih na dinamičen način.

Zajema naslednje ukrepe:

- Obseg Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo, se bo razširil tako, da bo zajel vse z energijo povezane izdelke. Za izdelke z znatnimi okoljskimi vplivi bodo določene minimalne zahteve , s poudarkom na ključnih okoljskih vidikih. Za informiranje trgov o najučinkovitejših izdelkih bodo opredeljena tudi napredna merila za okoljsko učinkovitost. Za prilagoditev minimalnih zahtev in naprednih meril tehnološkemu napredku glede dolgoročne perspektive ureditvenega okolja za podjetja se bodo izvajali redni pregledi minimalnih zahtev in naprednih meril.

- Označevanje izdelkov v okviru Direktive v zvezi z energijskim označevanjem in Uredbe o znaku za okolje bo treba dodatno razviti in, po pregledu Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov leta 2012, po potrebi dopolniti z Direktivo za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, da se potrošnikom zagotovijo informacije o energetski in/ali okoljski učinkovitosti izdelkov.

- EU in države članice bodo na podlagi meril za energetsko in okoljsko učinkovitost iz okvira navedenih programov oblikovale usklajeno podlago za javna naročila in spodbude . Ta podlaga bi odpravila obstoječo razdrobljenost spodbud na notranjem trgu.

- Uvedena bo tudi vrsta drugih ukrepov za dosego razumnejše potrošnje . Zlasti se bodo izvajali ukrepi v sodelovanju trgovcev in proizvajalcev izdelkov za ustvarjanje zelenih dejavnosti in dobavnih verig ter za osveščanje potrošnikov na splošno in krepitev njihove aktivne vloge.

V okviru te politike bodo lahko rešena številna okoljska vprašanja. Uporaba tega pristopa za izdelke s pomembnimi okoljskimi vplivi bi lahko vodila do bistvenih ekoloških in ekonomskih koristi. Predlagani ukrepi bi lahko na primer povečali delež prenove domov z energetsko učinkovitejšimi okni in izboljšano izolacijo, s čimer bi gospodinjstvo zmanjšalo porabo energije, neposredne in posredne izpuste toplogrednih plinov in prihranilo pri stroških ogrevanja.

Ukrepi so podrobneje opisani v nadaljevanju.

2.1 Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov

Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov določa zahteve za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo, s ciljem zagotavljanja prostega pretoka zadevnih izdelkov na notranjem trgu, ob upoštevanju vidika življenjskega cikla. Direktiva sicer neposredno ne uvaja zavezujočih zahtev za posebne izdelke, vendar omogoča Komisiji, ki ji pomaga odbor, da po presoji vpliva in posvetovanju z zainteresiranimi stranmi sprejeme izvedbene ukrepe o posebnih izdelkih in njihovih okoljskih vidikih (kot so poraba energije, nastajanje odpadkov, poraba vode, podaljšanje življenjske dobe).

Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov se sedaj uporablja samo za izdelke, ki rabijo energijo. Zaradi povečanja okvira tudi na druge okoljsko pomembne izdelke bo področje uporabe navedene direktive razširjeno, da se zajamejo vsi izdelki, povezani z energijo, razen prevozna sredstva, ki že spadajo pod ločene politike in predpise za zmanjšanje okoljskega vpliva. Z energijo povezani so tisti zadevni izdelki, ki imajo vpliv na porabo energije med uporabo. To vključuje izdelke, ki rabijo energijo, in druge izdelke, na primer okenske okvire, katerih izolacijske lastnosti vplivajo na energijo, potrebno za ogrevanje in hlajenje zgradb, in sanitarne armature, katerih poraba vode vpliva na energijo, potrebno za ogrevanje. To bo vzpostavilo enotni okvir Skupnosti za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov na ravni Skupnosti in zagotovilo učinkovitost in doslednost zakonodaje ob uporabi skupnega pristopa.

Izvajanje se bo izvedlo na naslednji način:

- Za izdelke z bistvenimi okoljskimi vplivi, pomembnimi možnostmi za izboljšave in pomembnimi obsegi prodaje in trgovine bodo ob upoštevanju obstoječe zakonodajo ali samoregulacijo oblikovani izvedbeni ukrepi. V primeru izdelkov, ki rabijo energijo, kot so zajeti v sedanji direktivi, ostane oblikovanje izvedbenih ukrepov iz akcijske načrta nespremenjeno.

- Za izdelke, ki sedaj niso zajeti v navedeni direktivi, bo v skladu z določbami spremenjene direktive oblikovan dodatni delovni program.

- Vsi izvedbeni ukrepi so predmet podrobne ocene učinka in javnega posvetovanja ter bodo temeljili na načelu tehnološke nevtralnosti.

Izvedbeni ukrepi bodo upoštevali ključne okoljske vidike v celotnem življenjskem ciklu izdelkov. Posebna pozornost bo namenjena porabi energije in rabi surovin izdelka. Druga vprašanja, kot je potreba po zmanjšanju uporabe nevarnih snovi in redkih virov, se bodo štela za primerna.

Izvedbeni ukrepi bodo za ciljne skupine izdelkov v skladu z obstoječimi določbami Direktive določili dve ravni učinkovitosti:

- minimalne zahteve , ki jih morajo izdelki izpolnjevati, da so dovoljeni na notranjem trgu. Proizvajalcem morajo biti, kadar je možno, pri uporabi teh izvedbenih ukrepov v pomoč usklajeni standardi EU, ki naj bi v najboljšem primeru temeljili na svetovih standardih;

- napredna merila za okoljsko učinkovitost, da se potrošnike pravočasno informira o najbolj učinkovitih izdelkih, ki so na voljo na trgu, in morebitnem prihodnjem razvoju minimalnih zahtev. Določitev meril je že možna v okviru sedanje direktive in se bo v prihodnosti sistematično izvajala. Na splošno morajo merila ustrezati ravni učinkovitosti vrhunskih izdelkov, ki so na voljo na trgu. Industrija bo takšna merila izpolnjevala prostovoljno .

Da se doseže nenehno izboljšanje izdelkov, bo v izvedbenih ukrepih naveden tudi datum za pregled minimalnih zahtev in meril na podlagi predvidljive hitrosti tehnoloških sprememb zadevne skupine izdelkov. To bo zagotovilo, da so minimalne zahteve in merila posodobljene in da se podjetjem v prihodnosti zagotovi dolgoročen vidik ureditvenega okolja.

Minimalne zahteve in napredna merila za okoljsko učinkovitost bodo vključeni v sistem označevanja, kot je opisano v nadaljevanju. V ta namen se lahko v izvedbenih ukrepih opredelijo tudi vmesne ravni učinkovitosti.

2.2 Označevanje izdelkov

Direktiva v zvezi z energijskim označevanjem bo v tej fazi razširjena, da bo zajela širši krog izdelkov, vključno z izdelki, ki rabijo energijo, in drugimi izdelki, povezanimi z energijo.

Kategorije označevanja bodo po potrebi določene v skladu z rezultatom postopka, opredeljenim v okviru Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov.

Izvedbeni ukrepi Direktive v zvezi z označevanjem bodo po potrebi določali natančne značilnosti oznake.

Označevanje bo uporabljeno za navedbo porabe/prihranka energije v fazi porabe ter drugih ustreznih in pomembnih okoljskih parametrov izdelka.

Informacije, ki jih prejmejo potrošniki, bo dopolnjeval znak za okolje, in sicer kot neobvezna oznaka. Služila bo kot „oznaka odličnosti“, pod katero bodo potrošniki prepoznali izdelke, ki ob upoštevanju številnih okoljskih meril preko celotnega življenjskega cikla dosegajo določeno raven učinkovitosti.

Uredba o znaku za okolje bo revidirana, da se poenostavi in racionalizira postopek pridobitve znaka za okolje ter razširi njeno področje uporabe tudi na druge izdelke. Merila za dodelitev znaka za okolje bodo še naprej zajemala številne okoljske vidike. Poleg tega se lahko merila za dodelitev znaka za okolje oblikujejo za zajetje tistih izdelkov, za katere še niso bile določene zahteve za okolju primerno zasnovo izdelkov. Zaenkrat bodo merila za dodelitev znaka za okolje vzpostavljena za določeno skupino izdelkov, tako da bo tem merilom ustrezalo 10 % izdelkov, ki bodo takrat na voljo na trgu.

Proces odločanja v okviru Uredbe o znaku za okolje bo sicer drugačen od procesa iz Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov in Direktive v zvezi z označevanjem, izvajanje sistemov pa bo vendarle tesno povezano, da se zagotovi učinkovita uporaba podatkov in znanstvenih spoznanj ter da se potrošnikom zagotovijo dosledne informacije. Zlasti bodo v okviru postopka določanja meril za dodelitev znaka za okolje pridobljene informacije, ki bodo lahko uporabljene za analize v okviru Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov za določanje minimalnih zahtev in meril za okoljsko učinkovitost ter obratno. Pri obravnavi enake skupine izdelkov bo tudi konvergenca metod ocenjevanja in pregleda časovnega razporeda.

2.3 Pobude

Številne države članice v skladu s pravili iz Pogodbe in pravili o državni pomoči[9] že zagotavljajo spodbude za razvoj in pridobivanje energetsko in okoljsko učinkovitih izdelkov ter svoja javna naročila oblikujejo v skladu z ekološkimi merili, da bi spodbudili njihovo sprejemljivost. Vendar se lahko merila, ki jih morajo ti izdelki izpolnjevati za dodelitev finančnih sredstev ali uspešno kandidaturo na javnih razpisih, v različnih državah bistveno razlikujejo. Posledica tega je lahko razdrobljenost spodbud na notranjem trgu za zadevne izdelke. Poleg tega so bile možnosti javnih naročil, ki ustrezajo 16 % BDP EU, le deloma izkoriščene.

Za odpravo te razdrobljenosti in nadaljnje spodbujanje energetsko in okoljsko učinkovitih izdelkov bo Direktiva v zvezi z označevanjem po oceni učinka vzpostavila usklajeno podlago za javna naročila in pobude EU in držav članic, kakor je razloženo spodaj.

Glede javnih naročil bodo izvedbeni ukrepi v okviru Direktive v zvezi z označevanjem opredelili enega od razredov označevanja kot raven, pod katero javni organi ne bodo smeli zagotoviti finančnih sredstev. Ta raven se bo določila na podlagi rezultatov ocene učinka za zadevne skupine izdelkov, za katere bi določitev takšne ravni bistveno prispevala k ustvarjanju ekonomije obsega in spodbujanju inovacij. Ta raven bi ustrezala razredu zmogljivosti izdelkov, ki poveča možnosti javnih naročil, za spodbujanje trga v smeri višje energetsko in okoljsko učinkovitih izdelkov, obenem pa bi zagotavljala ustrezno raven konkurence na trgu, ob upoštevanju razpoložljivosti izdelkov, in zagotavljala, da breme javnih financ na splošno ni višje kot v okviru tekočih praks javnega naročanja (kadar je upoštevana celotna življenjska doba izdelka).

V zvezi s spodbudami pa bodo države članice lahko same izbirale ali in v kakšni obliki bodo zagotavljale spodbude za financiranje uporabe energetsko in okoljsko učinkovitih izdelkov, ob upoštevanju, po potrebi, določb zakonodaje Skupnosti, zlasti pravil o državni pomoči[10]. Vendar bodo na podlagi rezultatov ocene učinka v izvedbenih ukrepih iz Direktive v zvezi z označevanjem opredeljeni razredi označevanja kot raven, pod katero dodelitve spodbud državam članicam ne bodo dovoljene. Ta raven bo določena nad ravnijo veljavnih okoljskih zahtev Skupnosti. Ti ukrepi se bodo uporabljali za skupine izdelkov, za katere obstajajo dokazi, da razdrobljenost spodbud lahko zmanjša njihovo učinkovitost. Načeloma bi ta raven ustrezala ravni za javna naročila, ki bi povečala vpliv ukrepov.

Ker je cena eden od glavnih dejavnikov izbire nakupa, lahko tržno usmerjeni instrumenti pomagajo priti do pravih cen in ponotranjiti okoljske stroške, s čimer se podpre uporaba energetsko in okoljsko učinkovitih izdelkov. V tem smislu Komisija med drugim proučuje možnosti za pregled in preoblikovanje okvira o obdavčitvi energije. Poleg tega je Komisija začela študije za analizo prednosti in slabosti možnih sistemov davčnih spodbud na ravni EU. To bo zagotovilo podlago za oceno potrebe po dodatnih spodbudah za izdelke, ki jih zlasti zajemajo Direktiva za okoljsko primerno zasnovo izdelkov in Direktiva v zvezi z označevanjem ali Uredba o znaku za okolje.

Te ukrepe bodo okrepili in podprli naslednji elementi:

2.4 Dosledni podatki in metode o izdelkih

Za izvedbo te politike so potrebni dosledni in zanesljivi podatki, da se oceni celotna okoljska učinkovitost izdelkov, njihova uveljavitev na trgu in spremljanje napredka. Potrebne podatke o izdelkih in z njimi povezanih okoljskih vplivih, ki so bili pridobljeni z različnimi instrumenti, je treba, če je to smiselno, dati na voljo. Za oblikovalce politik in industrijo morajo biti takšne metode stroškovno učinkovite in enostavne za uporabo.

Kadar je možno, je treba uporabiti evropske usklajene standarde, ki naj bi v najboljšem primeru temeljili na svetovih standardih, pri čemer se zagotavljajo konkurenčnost industrije in dobri odnosi s tretjimi državami in njihovimi proizvajalci.

2.5 Spodbujanje zelenih javnih naročil

Prostovoljni ukrepi bodo še dodatno okrepili zelena javna naročila, ki bodo delovali kot dopolnilo obveznim, zgoraj opisanim ukrepom, ki bodo v skladu s pravili notranjega trga. Komisija bo javnim organom zagotovila smernice in orodja za preoblikovanje njihovih praks javnih naročil v zelene. To vključuje oblikovanje okvirnih ciljev na podlagi ravni najuspešnejših držav članic in zagotovitev vzorca razpisnih pogojev, ki so v skladu z zakonodajo notranjega trga. Vključuje tudi oblikovanje postopka za sodelovanje držav članic, v okviru katerega bodo opredeljena in dogovorjena skupna merila za zelena javna naročila za izdelke in storitve, ki bodo potem vključena v nacionalne akcijske načrte in smernice o zelenih javnih naročilih. Spremljanje doseganja ciljev bo temeljilo na uskladitvi s temi merili. Prostovoljna skupna merila za zelena javna naročila bodo določena za storitve in tiste izdelke, za katere obvezne ravni iz oddelka 2.3 ne bodo ali še niso bile določene.

Skupna merila za zelena javna naročila bodo temeljila na merilih za okoljsko učinkovitost in zadevnih oznakah. Ti ukrepi so podrobno obrazloženi v ločenem sporočilu o zelenih javnih naročilih.

2.6 Vključitev trgovcev na drobno in potrošnikov

Trgovci na drobno lahko odločilno vplivajo na trajnostno potrošnjo v okviru svojega delovanja, dobavne verige in vedenja potrošnikov. Trgovci na drobno in proizvajalci vse bolj prepoznavajo trajnost kot pomembno priložnost za rast, konkurenco in inovativnost svojih podjetij. Vendar pa so za zmanjšanje okoljskih vplivov v prodajnem sektorju in njegovi dobavni verigi, za spodbujanje bolj trajnostnih izdelkov in boljše informiranje potrošnikov potrebna nadaljnja prizadevanja. Da bi se to doseglo, bodo vključene druge zainteresirane strani, kot so proizvajalci, kakor tudi potrošniki in druge nevladne organizacije.

Vzpostavlja se forum trgovcev na drobno. Služil bo kot izhodišče za:

- opredelitev ključnih področij in opredelitev osnove obstoječih pobud;

- izmenjavo dobrih praks, razširitev geografskega obsega uporabe obstoječih spodbud ter proučitev uvedbe novih pobud ter

- poročanje o napredku posameznih ukrepov.

Cilj je, da se posamezni veliki trgovci zavežejo k resnemu in drzno zastavljenemu ukrepanju z jasnimi cilji, časovnimi razporedi, storilnostjo in kontrolnimi kazalci.

Te zaveze ustrezajo pozivu Komisije podjetjem k povečanju njihove družbene odgovornosti, kot je opredeljena v sporočilu Komisije iz leta 2006[11].

Potrošniška politika EU lahko zagotovi tržna orodja, ki pooblastijo državljane, kot potrošnike, da pri nakupu upoštevajo trajnostne okoljske vidike. Komisija bo zato podprla tudi ukrepe za ozaveščanje potrošnikov in jim pomagala do bolj ozaveščene izbire. To bo doseženo na primer z razvijanjem orodij za informiranje mladih in njihovo večjo ozaveščenost[12] ter spletnimi izobraževalnimi moduli o trajnostni potrošnji za odrasle[13].

3. PROIZVODNJA, KI VARčUJE Z ENERGETSKIMI VIRI

Ureditveni okvir za proizvodne procese je na evropski ravni dobro uveljavljen. To vključuje zakonodajne ureditve, kot so emisije industrij v okolje (Direktiva IPPC) [14] in sistem za trgovanje z emisijami za toplogredne pline[15]. Vendar je treba dodatno spodbuditi proizvodne procese, ki so učinkoviti z vidika virov in ekološko inovativni, da se zmanjša odvisnost od surovin ter spodbudi optimalna raba virov in recikliranje.

V tem akcijskem načrtu se predlaga sklop celovitih ukrepov za doseganje sinergij in dopolnitev politike za razumnejšo potrošnjo in boljše izdelke, kot je navedeno v prejšnjem oddelku, in sicer z razširitvijo, povečanjem in spodbujanjem njenega vpliva .

Ukrepi bodo usmerjeni na naslednja tri področja:

3.1 Povečanje učinkovitosti virov

Učinkovitost virov prispeva k cilju povečanja vrednosti ob nižji rabi virov. V EU se je produktivnost virov (merjena z BDP na rabo vira, EUR/kg) v zadnjih 10 letih realno povečala za 2,2 % letno. To pomeni, da je bila EU sposobna stabilizirati rabo virov v rastočem gospodarstvu v glavnem zaradi izboljšanja učinkovitosti v proizvodnji in večje vloge storitev v gospodarstvu. Izboljšanje produktivnosti virov bi se morala nadaljevati vsaj z enako hitrostjo, kot je povprečje EU.

Oblikovana bodo dodatna orodja za spremljanje, primerjalno analizo in spodbujanje učinkovitosti virov, ob upoštevanju vidika življenjskega cikla in trgovine. Podrobna analiza na podlagi materialov in cilji bodo obravnavani v poznejši fazi na podlagi okoljske pomembnosti in dostopa do naravnih virov.

3.2 Podpora ekološkim inovacijam

Inovacije na področju okoljskih dobrin in storitev so odločilne za uspešno izvajanje tega načrta in imajo ključno vlogo v inovacijski politiki. Eden od razpoložljivih kazalcev za merjenje stopnje inovacij je število patentov na določenem območju. Po mnenju OECD se število patentov za ekološke inovacije v EU povečuje, najučinkovitejše države članice pa vsako leto izdajo 3,5 patenta na milijardo BDP (v EUR).

Oblikovana bodo orodja za spremljanje, primerjalno analizo ter spodbujanje ekoloških inovacij in njihove uporabe v EU kot del širše raziskovalne in inovacijske politike EU ter njenih instrumentov.

Vzpostavljena bo evropska shema za preverjanje okoljske tehnologije po celotni EU, da se zagotovi zanesljivo preverjanje učinkovitosti in možnih vplivov novih tehnologij na okolje, ki ga izvaja tretja oseba. To bo prostovoljna shema, ki se bo delno samofinancirala in temeljila na ureditvenem okviru. Pomagala bo vzpostaviti zaupanje v nove tehnologije, ki se pojavljajo na trgu.

3.3 Povečanje okoljskega potenciala industrije

Revizija Uredbe EMAS

Sistem Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo, EMAS[16], podjetjem pomaga kar najbolj izboljšati njihove proizvodne procese, zmanjšati vplive na okolje in učinkoviteje rabiti vire. EMAS deluje kot prostovoljni sistem za okoljsko ravnanje in presojo.

Da bi v celoti izkoristil svoj potencial za izboljšanje učinkovitosti virov proizvodnih procesov, bo sistem znatno spremenjen, da se poveča udeležba podjetij ter zmanjšajo upravna obremenitev in stroški za MSP.

Razvoj pobud industrijske politike za okoljske industrije

Okoljske industrije[17] prispevajo k izboljšanju energetske in okoljske učinkovitosti gospodarstva.

Za povečanje konkurenčnosti okoljskih industrij in spodbujanje njihovega upoštevanja pri tradicionalnih industrijah bodo pripravljene pobude za okoljske industrije. Te pobude so del izvajanja industrijske politike Evropske komisije[18]. V ta namen bo izveden celostni pregled zakonodajnih ovir in nepopolnosti trga, ki ovirajo konkurenčnost okoljskih industrij in njihovo upoštevanje pri drugih sektorjih gospodarstva. To bo obravnavalo vprašanja, kot so notranji trg in boljša priprava zakonodaje, standardizacija in dostop do financiranja. Preučene bodo možnosti informacijskih in komunikacijskih tehnologij za zagotavljanje trajnostnih rešitev[19]. Posebna pozornost bo namenjena prednostnim področjem, določenim v pobudi za vodilni trg.

Pomoč MSP

Pomanjkanje informacij, nezadostno strokovno znanje ter omejenost finančnih in človeških virov MSP otežujejo polno izkoriščenost poslovnih priložnosti, ki jih nudi smotrno ravnanje z okoljem.

Komisija je med letoma 2005 in 2007 uvedla več ukrepov politik za podporo evropskim MSP, vključno z izboljšanjem njihove okoljske učinkovitosti[20]. Dodatni ukrepi so bili vključeni v sporočilo „Akt za mala podjetja“ za Evropo[21]. Mreža Enterprise Europe bo prispevala k ozaveščanju ter razširjala znanje in izkušnje, pridobljene z drugimi programi in pobudami EU na področju okolja in energije.

4. Delovanje v smeri globalnih trgov za trajnostne izdelke

Poleg glavnih vrst ukrepov, navedenih zgoraj, bodo potekale dejavnosti na globalni ravni. To bo temeljilo na obstoječih pobudah, kot so tematska strategija za trajnostno rabo naravnih virov; Svetovni sklad za energetsko učinkovitost in obnovljive vire energije in Uredba o uveljavljanju zakonodaje, upravljanju in trgovanju na področju gozdov. Poleg teh ukrepov bo Komisija:

- spodbujala sektorske pristope v mednarodnih pogajanjih o podnebju kot elementu in dopolnilu celostnega mednarodnega sporazuma o podnebnih spremembah za obdobje po letu 2012. Vlade in industrije začenjajo z razvojem sektorskih pristopov in s sprejemanjem posebnih meril za emisije ali energetsko učinkovitost. To bo deželam v razvoju omogočilo delovanje v posebnih sektorjih, ki bi lahko zmanjšali rast emisij, tako da bi se sektorske emisije znatno oddaljile od sektorske osnove. To bo tudi pomagalo industrijam zmanjšati emisije in morebiti obravnavati vprašanja v zvezi s povečanjem emisij CO2. Komisija bo podpirala razvoj takšnih pristopov v okviru prihodnjih mednarodnih pogajanj o podnebnih spremembah. Dejavnosti bodo vključevale izgradnjo zmogljivosti v ključnih nastajajočih gospodarstvih in določile ključne prvine, potrebne za pripravo sektorskih pristopov za podnebni okvir ZN po letu 2012.

- Spodbujale bo dobre prakse na mednarodni ravni. Spodbujale se bodo politike trajnostne potrošnje in proizvodnje kot del desetletnega programskega okvira ZN o trajnostni proizvodnji in potrošnji (proces iz Marakeša). Dodatni ukrepi bodo povečali partnerstva, kot je partnerstvo EU-Azija (program SWITCH), ter podprli mednarodne okrogle mize in forume. Poleg tega so na pobudo Evropske komisije države G8 s Kitajsko, Indijo in Južno Korejo 7. junija 2008 sklenile, da skupaj vzpostavijo mednarodno partnerstvo za sodelovanje na področju energetske učinkovitosti („IPEEC“).

- Spodbuja mednarodno trgovino z okolju prijaznejšimi dobrinami in storitvami. Liberalizacija trgovine z okoljskimi dobrinami in storitvami lahko pomaga razširjati zeleno tehnologijo ter s tem podpreti prilagajanje na gospodarstvo z nizko proizvodnjo ogljika, sočasno pa nadgradi in nadalje razvije evropsko konkurenčnost v sektorjih okolja. EU nadaljuje s prizadevanji za liberalizacijo trgovine z okoljskimi dobrinami in storitvami v okviru kroga pogajanj STO v Dohi ter v okviru dvostranskih trgovinskih pogajanj. To se naj, kadar je le možno, izvaja na podlagi mednarodnih standardov. Na podlagi Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov bodo izdelani standardi za okolje in energetsko učinkovitost številnih izdelkov. To je lahko podlaga za sprejetje mednarodnih standardov ter pomaga pri ustvarjanju izvoznih trgov za vodilna evropska podjetja. Trgovinska politika in dialog na področju industrije bi morala prispevati k temu procesu.

5. Sklepne ugotovitev in časovni načrt

To sporočilo določa celostni sveženj ukrepov za zagotovitev bolj trajnostne potrošnje in proizvodnje, ob izboljšanju konkurenčnosti evropskega gospodarstva. Temelji na številnih politikah EU. Zlasti prenovljena strategija za trajnostni razvoj je trajnostno potrošnjo in proizvodnjo opredelila kot ključna izziva za Evropo. Lizbonski program Skupnosti za obdobje 2008–2010 vključuje spodbujanje industrijske politike, ki je ustrezno usmerjena v bolj trajnostno potrošnjo in proizvodnjo, kot eno od svojih glavnih usmeritev.

Temu akcijskemu načrtu so priloženi naslednji dokumenti:

- predlog razširitve direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov;

- predlog revizije uredbe o znaku za okolje;

- predlog revizije uredbe EMAS;

- sporočilo o zelenih javnih naročilih.

V zvezi s temi dokumenti bodo v kratkem predloženi naslednji dokumenti:

- predlog revizije Direktive v zvezi z energijskim označevanjem;

- predlog uredbe za shemo preverjanja okoljske tehnologije;

- drugi ukrepi bodo predloženi pozneje, in sicer v obdobju 2008/2009, in bodo vključevali: spodbujanje učinkovitosti virov; spodbujanje ekoloških inovacij; razvoj pobud industrijske politike za okoljske industrije; sektorske pristope; spodbujanje dobrih praks na mednarodni ravni; spodbujanje mednarodne trgovine z okolju prijaznejšimi dobrinami in storitvami.

Komisija bo napredek in poročilo o izvajanju akcijskega načrta proučila leta 2012. Ob tej priložnosti bo Komisija zlasti analizirala, ali je potrebno nadaljnje ukrepanje za izboljšanje energetske in okoljske učinkovitosti izdelkov, zlasti z razširitvijo Direktive za okoljsko primerno zasnovo izdelkov in Direktive v zvezi z označevanjem, da bi zajeli vse izdelke, ki niso povezani z energijo.

[1] Predlog lizbonskega programa Skupnosti 2008–2010, COM(2007) 804.

[2] Prenovljena strategija trajnostnega razvoja EU, Svet EU, 10917/06.

[3] Vpliv izdelkov na okolje (EIPRO), Skupni raziskovalni center IPTS; matrica nacionalnega računovodstva z okoljskimi računi (NAMEA), EEA. Te študije kažejo, da v EU potrošnja na področju hrane in pijače, stanovanja (vključno z ogrevanjem, vodo, gospodinjskimi aparati) ter potovanja pomenijo približno 70–80 % vseh vplivov na okolje.

[4] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/32/ES o vzpostavitvi okvira za določanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo, UL L 101, 22.7.2005, str. 29.

[5] Direktiva Sveta 92/75/EGS z dne 22. septembra 1992 o navajanju porabe energije in drugih virov gospodinjskih aparatov s pomočjo nalepk in standardiziranih podatkov o izdelku (UL L 297, 13.10.1992, str. 16).

[6] Uredba (ES) št. 106/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. januarja 2008 o programu Skupnosti za označevanje energetske učinkovitosti pisarniške opreme, UL L 39, 13.2.2008, str. 1.

[7] Uredba (ES) št. 1980/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o spremenjenem sistemu Skupnosti za podeljevanje znaka za okolje, UL L 237, 20.9.2000, str 1.

[8] Glej delovni dokument SEC(2008) 2110 Ocena učinka za prenovitev Direktive 2005/32/ES, preglednica 3.

[9] Zlasti smernice Skupnosti o državni pomoči za varstvo okolja, UL C 82, 1.4.2008, str. 1.

[10] Glej opombo 9.

[11] Evropa – središče odličnosti za družbeno odgovornost podjetij, COM(2006) 136 konč.

[12] Ob uporabi Evropskega rokovnika.

[13] Kot del spletnega orodja DOLCETTA za izobraževanje potrošnikov.

[14] Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o industrijskih emisijah (celovito preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja), COM(2007) 844, 21.12.2007.

[15] Direktiva 2003/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. oktobra 2003 o vzpostavitvi sistema za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov v Skupnosti, UL L 275, 25.10.2003, str. 32.

[16] Uredba (ES) št. 761/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. marca 2001 o prostovoljnem sodelovanju organizacij v Sistemu Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS), UL L 114, 24.4.2001, str. 1.

[17] Okoljske industrije so „dejavnosti, ki proizvajajo blago in storitve za merjenje, preprečevanje, omejevanje, zmanjševanje ali popravljanje okoljske škode za vodo, zrak in zemljo, pa tudi težav, povezanih z odpadki, hrupom in ekološkimi sistemi“ (Eurostat/OECD (1999). To vključuje industrije, kot so ravnanje z odpadki in odpadnimi vodami, obnovljivi viri energije, storitve okoljskega svetovanje, onesnaženje zraka in njegov nadzor, ekološko gradbeništvo itd.

[18] Izvajanje lizbonskega programa Skupnosti. Politični okvir za krepitev proizvodnje EU – za celovitejši pristop k industrijski politiki, COM(2005) 474.

[19] Povečanje energijske učinkovitosti z informacijskimi in komunikacijskimi tehnologijami COM(2008) 241 konč.

[20] Majhna, čista in konkurenčna. Program za pomoč malim in srednje velikim podjetjem pri skladnosti z okoljsko zakonodajo, COM(2007) 379.

[21] Najprej pomisli na male – „Akt za mala podjetja“ za Evropo – COM(2008) 394.