1. Uvod

Pariški sporazum iz leta 2015 je zgodovinsko pomemben mejnik v svetovnem boju proti podnebnim spremembam. Sporazum ponuja zadnjo priložnost, da prihodnjim generacijam predamo stabilnejši svet, bolj zdrav planet, pravičnejše družbe in uspešnejša gospodarstva, tudi v okviru agende za trajnostni razvoj do leta 2030. Sporazum bo svet usmeril k splošnemu prehodu k čisti energiji. Ta prehod bo zahteval spremembe poslovnega in naložbenega ravnanja ter spodbude na vseh področjih politike. To daje EU pomembne priložnosti, zlasti za delovna mesta in rast. Prehod bo spodbudil naložbe in inovacije na področju energije iz obnovljivih virov, s tem pa prispeval k cilju EU, da na svetovni ravni zavzame vodilno vlogo na področju energije iz obnovljivih virov, in povečal rast na trgih za blago in storitve iz EU, na primer na področju energijske učinkovitosti.

Pariški sporazum je prvi večstranski dogovor o podnebnih spremembah, ki zajema skoraj vse svetovne emisije. Ta sporazum je uspeh za svet in potrditev poti EU v nizkoogljično gospodarstvo. Pri doseganju dogovora je bila pogajalska strategija EU odločilnega pomena. EU si je prizadevala za visoke cilje in prispevala svoje izkušnje z učinkovito podnebno politiko ter tradicijo pogajanj in mednarodnega sodelovanja na podlagi pravil. Kot prvo večje gospodarstvo je 6. marca 2015 predstavila svoj načrt na področju podnebnih sprememb (tj. načrtovani, nacionalno določeni prispevek), ki odraža okvir podnebne in energetske politike do leta 2030, ki ga je oktobra 2014 določil Evropski svet, ter načrt ukrepov Evropske komisije za boj proti podnebnim spremembam po letu 2020. EU si je zastavila ambiciozen domači cilj za celotno gospodarstvo, in sicer da do leta 2030 emisije toplogrednih plinov zmanjša za vsaj 40 %. Cilj temelji na svetovnih napovedih, ki so v skladu s srednjeročnimi cilji Pariškega sporazuma.

Med celotno pariško konferenco je EU ohranila visoko raven politične usklajenosti. Vsi ministri EU so v Parizu pokazali pripravljenost in odločenost za uspeh. EU je delovala enotno in branila stališče EU, o katerem se je dogovoril Svet za okolje. To je EU omogočilo, da je v vseh fazah pogajanj govorila z enim in enotnim glasom, kar je bil bistven element za uspešen rezultat v Parizu. Najbolj pomembno je, da je EU pri svojem ozaveščanju v okviru podnebne diplomacije skupaj s partnerji vzpostavila široko koalicijo razvitih držav in držav v razvoju za doseganje najvišjih ciljev. Ta koalicija ambicioznih je bila ključna pri ustvarjanju pozitivne dinamike med pogajanji in pridobivanju podpore vseh velikih onesnaževalcev za Pariški sporazum.

Poleg tega se je stanje v svetu v primerjavi s Københavnom 2009 povsem spremenilo in na svetovni ravni je prišlo do mobilizacije od spodaj navzgor vlad in nedržavnih akterjev, kot so podjetja, vlagatelji, mesta in civilna družba. Francosko predsedstvo podnebne konference in ZN si zaslužita pohvalo za pozitivno dinamiko na pripravah na pariško konferenco in med samo konferenco.

Izvajanje zavez na podlagi Pariškega sporazuma zahteva ohranjanje zagona in močne politične odločenosti, da se zagotovi prehod v na podnebne spremembe odporno in podnebno nevtralno prihodnost na družbeno pravičen način. Podnebne spremembe bi morale ostati na političnih agendah ustreznih mednarodnih forumov, vključno z zasedanji G-20 in G-7. EU bo v zvezi s tem še naprej ohranjala mednarodno vodilno vlogo in svojo podnebno diplomacijo.

2. Pariški sporazum – svetovni dogovor

2.1 Ključni elementi Pariškega sporazuma

Pariški sporazum določa globalen akcijski načrt, ki bo svetu utrl pot k temu, da se izognemo nevarnim podnebnim spremembam, in priznava, da bo to zahtevalo čim hitrejše zmanjševanje emisij toplogrednih plinov na svetovni ravni ter doseganje podnebne nevtralnosti v drugi polovici tega stoletja. Sporazum ima naslednje ključne elemente:

določa dolgoročni cilj, da svetu utre pot k omejitvi globalnega segrevanja na precej pod 2 °C v primerjavi s predindustrijsko ravnjo in si prizadeva za omejitev segrevanja na 1,5 °C. Okvirni cilj 1,5 °C je bil dogovorjen zato, da bi spodbujal k večji ambicioznosti in poudaril vprašanje najranljivejših držav, ki se že soočajo s posledicami podnebnih sprememb;

vsem deležnikom, vlagateljem, podjetjem, civilni družbi in snovalcem politik pošilja jasno sporočilo, da je svetovni prehod k čisti energiji nepreklicno tukaj in da je treba vire preusmeriti stran od fosilnih goriv. S 189 nacionalnimi podnebnimi načrti, ki zajemajo približno 98 % vseh emisij, je boj proti podnebnim spremembam zdaj postal res svetovno prizadevanje. S Pariškim sporazumom prehajamo od ukrepanja redkih k ukrepanju vseh;

sporazum določa dinamičen mehanizem za pregled stanja in postopno krepitev ambicioznosti. Od leta 2023 naprej se bodo pogodbenice vsakih pet let srečale za „svetovni pregled stanja“, na katerem bodo obravnavale napredek pri zmanjševanju emisij, prilagajanju ter zagotovljeni in prejeti podpori glede na dolgoročne cilje sporazuma;

pogodbenice so pravno zavezane k izvajanju domačih ukrepov za blažitev, s katerimi naj bi uresničile cilje svojih prispevkov;

vzpostavlja izboljšan okvir glede preglednosti in odgovornosti, vključno z zavezo, da vse pogodbenice vsaki dve leti predložijo sezname toplogrednih plinov in informacije, potrebne za spremljanje njihovega napredka, pregled tehničnih strokovnjakov, spodbujevalno in večstransko obravnavo napredka pogodbenic ter mehanizem za olajšanje izvajanja skladnosti in njeno spodbujanje;

določa ambiciozen solidarnostni sveženj z ustreznimi določbami o podnebnem financiranju, obravnavi potreb v zvezi s prilagajanjem, izgubo in škodo, povezanimi s škodljivimi učinki podnebnih sprememb. V spodbudo posamičnemu in skupnemu ukrepanju v zvezi s prilagajanjem Pariški sporazum prvič vzpostavlja globalni cilj z namenom, da bi se izboljšali zmogljivost in odpornost na podnebne spremembe ter zmanjšala ranljivost zaradi podnebnih sprememb. Mednarodno spodbuja tesnejše sodelovanje med pogodbenicami za izmenjavo znanstvenih spoznanj o prilagajanju ter tudi informacij o praksah in politikah.

2.2 Ratifikacija in začetek veljavnosti Pariškega sporazuma

Sklenitev pariškega sporazuma je bil velik dosežek. EU bo še naprej dejavna v mednarodnih podnebnih pogajanjih, da bi zagotovila, da se cilji iz sporazuma dejansko prenesejo v vse izvedbene elemente, kot so podrobne določbe o preglednosti in odgovornosti, mehanizmi za trajnostni razvoj in tehnološki mehanizmi.

Naslednji korak je podpis Pariškega sporazuma. Podpisati ga bo mogoče od 22. aprila 2016 v New Yorku, veljati pa bo začel, ko ga bo ratificiralo vsaj 55 pogodbenic, katerih skupni delež emisij predstavlja vsaj 55 % svetovnih emisij. Čim prejšnja ratifikacija in začetek veljavnosti sta zaželena, saj bi vsem državam zagotovila pravno varnost, da se bo Sporazum začel hitro uporabljati. EU bi morala biti pripravljena Pariški sporazum podpisati čim prej.

2.3 Srednjeročni mejniki Pariškega sporazuma