SL Uradni list Evropske unije C 68/15

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vključitvi civilne družbe v oblikovanje prihodnje evropske energetske skupnosti (mnenje na lastno pobudo)

2012/C 68/03

Poročevalec: g. COULON

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 14. junija 2011 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Vključitev civilne družbe v oblikovanje prihodnje evropske energetske skupnosti.

Strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 20. decembra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 477. plenarnem zasedanju 18. in 19. januarja 2012 (seja z dne 18. januarja) s 183 glasovi za, 2 glasovoma proti in 8 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) odobrava nedavne pobude Evropske komisije o vzpostavitvi medsebojnih povezav in oblikovanju notranjega trga za energijo. Ravno tako podpira prizadevanja (zlasti prizadevanja Sveta) za okrepitev položaja EU in njenih držav članic na mednarodnem prizorišču. EESO se je seznanil tudi s energetskim načrtom za leto 2050, ki ga je Komisija objavila 15. decembra 2011, zlasti z vidika, da je treba „določiti tudi evropski pristop, v katerem so vse države članice enakega mnenja (…)“.

1.2 EESO načeloma podpira ustanovitev evropske energetske skupnosti ter se strinja z vmesnimi fazami, povezanimi z ustanovitvijo, zlasti z evropskimi regionalnimi energetskimi omrežji, skladom za razvoj obnovljivih virov energije ter združenjem za nakup plina.

1.3 EESO priporoča, da bi bilo treba storiti več in povezati evropske trge, s tem pa uskladiti in omejiti cene energije. Zavzema se tudi za to, da bi bila izbira mešanice energetskih virov na ravni EU bolj usklajena in učinkovita. Skupine držav bi lahko okrepljeno sodelovanje formalizirale na podlagi prednostnih infrastrukturnih projektov, medsebojnega povezovanja in z dopolnjevanjem pri proizvodnji in dobavi energije.

1.4 EESO predlaga, da bi naložbe, vključno z nacionalnimi naložbami, usmerili predvsem v raziskave na področju nizkoogljičnih energetskih tehnologij. Pri tem bi se bilo treba osredotočiti na obnovljive vire energije in večje projekte, ki lahko prispevajo k ponovni industrializaciji Evrope in ustvarjanju novih delovnih mest.

1.5 EESO se zavzema, da bi bil splošen dostop do energije eden od ciljev skupne energetske politike EU. Meni, da bi morali pristojni organi ali distributerji energije končne potrošnike sistematično obveščati o njihovih pravicah ter da bi bilo treba po potrebi izboljšati zaščito potrošnikov. EESO priporoča, da se na vprašanje energetske revščine odzovemo nemudoma, zlasti s sprejetjem t. i. evropskega pakta za energetsko solidarnost.

1.6 EESO se zavzema za ustanovitev skupne strukture za oskrbo s fosilnimi gorivi. Poziva k okrepitvi pristojnosti EU pri pogajanjih o mednarodnih sporazumih v zvezi z oskrbo z energijo in nadzoru nad njimi.

1.7 EESO priporoča, da EU poglobi sodelovanje z državami v razvoju in sosednjimi državami na področju energije v duhu razvoja in partnerstva.

1.8 Glede na pomen okoljskih izzivov, obseg potrebnih naložb, socialne posledice političnih odločitev, posledice za način življenja ter potrebno podporo javnosti je bistveno, da so državljani obveščeni in da sodelujejo v razpravi o energetskih vprašanjih. EESO predlaga, da se ustanovi evropski forum civilne družbe, na katerem bi se razpravljalo o vprašanjih v zvezi z energijo, organizacijam, ki so njegove članice, pa bi omogočil, da nosilce političnih odločitev seznanijo s svojimi stališči.

1.9 V EESO bi bilo treba organizirati redne strukturirane razprave z evropsko civilno družbo o tem, kako napreduje oblikovanje te evropske energetske skupnosti.

1.10 EESO priporoča, da se napredek, ki bo dosežen do leta 2014, preuči na podlagi člena 194 PDEU, potem pa se ob upoštevanju predlogov iz tega mnenja presodi, ali so potrebne spremembe.

2. Energetska politika EU: izzivi, napredek in omejitve

2.1 Za energetske razmere v EU sta značilna vedno večje neravnovesje med domačo proizvodnjo in porabo ter znatna in trdovratna odvisnost od fosilnih virov energije. Pred Evropsko unijo so tako trije pomembni izzivi, za katere je očitno, da jih bo težko uskladiti:

— boj proti podnebnim spremembam in prehod na nizkoogljično družbo;

— povezovanje, učinkovit notranji trg z energijo in dostopne cene energije ter

— zagotavljanje zanesljive oskrbe z energijo.

2.2 Cilj o vzpostavitvi notranjega trga z električno energijo in plinom sega v leto 1996 (prvi sveženj ukrepov o liberalizaciji), vendar je 15 let kasneje tak trg še vedno le zgolj mrtva črka na papirju: med državami se prenaša le 10 % električne energije, potrošniki še vedno ne morejo izbirati med dobavitelji iz drugih držav članic, boljše izkoriščanje obnovljivih virov energije – ti naj bi postali poglavitni vir proizvodnje električne energije – še vedno temelji na nacionalnih mehanizmih podpore, za načrtovanje omrežij so še vedno pristojne predvsem države članice (agencija ACER je pristojna zgolj za čezmejne zmogljivosti, medtem ko je za dejanski integrirani trg potrebno enotno ukrepanje tudi v okviru nacionalnih omrežij), EU v odnosu do držav dobaviteljic še vedno ne nastopa enotno itd. O glavnih politikah v sektorju plina in električne energije se še vedno odloča predvsem na nacionalni ravni.

2.3 Obsežnost teh vprašanj in velika medsebojna politična, ekonomska in tehnična odvisnost držav članic EU zahtevata skupno ukrepanje, pri katerem bo imel prednost skupni interes EU, in ne vprašanja, ki veljajo za nacionalna.

2.4 Najprej je treba do leta 2014 zaključiti vzpostavitev notranjega trga z energijo. Pričakovanja Evropejcev bi izpolnili z uvedbo evropskega energetskega sistema. Iz nedavnih raziskav Eurobarometra Evropskega parlamenta (Standard EB 74.3 o energiji z dne 31. januarja 2011 in EB 75.1 o Evropejcih in energiji z dne 19. aprila 2011) je razvidno, (i) da Evropejci verjamejo v dodano evropsko vrednost na tem področju in se zavzemajo za skupni pristop, ter (ii) da so njihovi pomisleki podobni prej navedenim poglavitnim izzivom, predvsem v zvezi s stabilnimi cenami, obnovljivimi viri energije in zanesljivo oskrbo z energijo. Šestdeset odstotkov anketiranih Evropejcev meni, da bi bila oskrba z energijo zanesljivejša, če bi države članice medsebojno usklajevale svoje ukrepe. S predlogom o evropski energetski skupnosti se strinja 78 % Evropejcev.

2.5 EESO meni, da bi EU z učinkovitim odzivom na te največje skrbi državljanov lahko ponovno upravičila svoja prizadevanja. Evropejce bi lahko pred gospodarskimi in socialnimi posledicami energetskih izzivov najbolje zavarovali s postopno vzpostavitvijo evropske energetske skupnosti. Dejanska medsebojna energetska odvisnost držav članic lahko močno ogrozi kohezijo EU, če slednja ne bo poskrbela za demokratičen način upravljanja, ki bo omogočil sprejemanje skupnih odločitev v skupno dobro.

3. Na poti k evropski energetski skupnosti

3.1 V tej zvezi je Jacques Delors predlagal, da se ustanovi prava „evropska energetska skupnost“; projekt je podprl tudi Jerzy Buzek. EESO meni, da bi se s tem političnim projektom, o katerem je skupina Notre Europe pripravila podrobno poročilo (na povezavi http://www.notre-europe.eu/uploads/tx_publication/Etud_Energie_fr.pdf), lahko odzvali na izzive in tako ponovno upravičili evropsko združevanje in mu dali nov zagon.

3.2 Predlaganih je več možnosti: od statusa quo (člen 194 PDEU) do sklenitve nove evropske pogodbe o energiji.

3.3 Predlagane so tudi naslednje vmesne faze:

— tesnejše sodelovanje na področju evropskih regionalnih energetskih omrežij;

— skupni energetski sklad za razvoj novih tehnologij;

— ustanovitev evropskega združenja za nakup plina.

3.4 EESO je že v nekaterih prejšnjih mnenjih zagovarjal idejo o skupni evropski energetski službi (1) in meni, da bi bilo treba izkoristiti zagon na podlagi poročila raziskovalne skupine Notre Europe ter v razpravo o energetski politiki vključiti tudi civilno družbo, hkrati pa začeti izvajati ukrepe za uresničitev ciljev o povezovanju in sodelovanju.

4. Evropska unija na poti k celovitejši energetski politiki

4.1 EESO z zadovoljstvom ugotavlja, da je Evropska komisija pripravila pobude v odgovor na energetske izzive, zlasti nedavne predloge o preprečevanju kriz, omrežjih in infrastrukturi ter zagotavljanju zanesljivosti oskrbe iz tretjih držav. Ti predlogi prispevajo k večji solidarnosti, boljšemu sodelovanju in večji učinkovitosti, kar omogoča oblikovanje enotnih načrtov.

4.2 EESO pozitivno ocenjuje nedavni predlog uredbe o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo (COM(2011) 658 konč.), iz katerega je razviden načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje, predlagan leta 2010 (COM(2010) 677 konč.). Mnenje bo sprejel v ločenem dokumentu (mnenje TEN/470).

4.3 EESO podpira pobude Komisije o tem, da bi morala energetska politika EU imeti celovito in usklajeno zunanjo razsežnost, saj bo le tako lahko omogočila zanesljivo oskrbo z energijo iz tretjih držav (COM(2011) 539 konč.). Zavzema se za vse možne načine krepitve stališča EU v odnosih z njenimi zunanjimi partnerji. To vprašanje obravnava v mnenju TEN/464.

4.4 EESO podpira mehanizem za izmenjavo informacij glede medvladnih sporazumov med državami članicami in tretjimi državami na področju energije (COM(2011) 540 konč.). Ta predlog Evropske komisije ima pomembno vlogo pri zagotavljanju prednosti skupnega evropskega interesa nad nacionalnimi interesi (mnenje TEN/464).

5. Za obvladovanje prihodnjih izzivov je potreben bolj ambiciozen in vključujoč pristop

5.1 EESO kljub temu pomembnemu napredku meni, da bi si bilo treba bolj prizadevati za skupno upravljanje energetskih vprašanj, zlasti kar zadeva vzpostavitev nizkoogljičnega energetskega sistema do leta 2050.

Na poti k integriranemu energetskemu trgu EU

5.2 Evropska zakonodaja na področju energije bi morala spodbujati predvsem skupen pristop pri proizvodnji energije. To velja še zlasti za nacionalne cilje, povezane z obnovljivimi viri energije. Zavzemati se je treba predvsem za tiste naložbe, ki bodo stroškovno učinkovite in ugodne za proizvodnjo na ozemlju EU. Če je proizvodnja energije na evropski ravni premajhna, je potrebna tudi večja solidarnost, kar bi lahko pomenilo prilagoditev evropske zakonodaje.

5.3 EESO zato ponovno opozarja na pomen skupnega načrtovanja omrežij in njihovega povezovanja, da bi se tako zlasti na mejah izognili zastojem. Evropska komisija bi morala pri tem imeti vodilno vlogo. Zasebne operaterje bi bilo poleg tega treba seznaniti z dolgoročno perspektivo glede donosnosti naložb. V tej zvezi bi lahko razmislili o javno-zasebnih partnerstvih.

5.4 Čeprav o izbiri mešanice energetskih virov odločajo izključno države članice, morajo te pri sprejemanju odločitev v zvezi s proizvodnjo energije kljub temu ravnati odgovorno. Namesto enostranskih odločitev nekaterih držav članic, kot so bile odločitve, povezane z nesrečo v Fukušimi, zaradi katerih je usklajevanje povpraševanja in proizvodnje energije na regionalni ravni postalo še težje, bi bilo treba odslej sprejemati usklajene ukrepe na ravni EU, saj je stopnja medsebojne odvisnosti izredno visoka. Zaradi vse večjega pomena obnovljivih virov energije bo sčasoma treba s skupnimi močmi zagotoviti ustrezno varnostno rezervo, če bi se pri proizvodnji energije iz takih virov pojavil primanjkljaj.

5.5 Neusklajenost negativno vpliva na oskrbo z energijo v državah članicah, s tem pa izniči vsa dosedanja vzporedna prizadevanja za okrepitev medsebojnih povezav in solidarnosti v EU. Tudi jedrske energije – nizkoogljičnega vira energije – ne bi smeli na hitro opustiti in je nadomestiti z množično uporabo virov energije, ki onesnažujejo okolje, saj bi bilo to v nasprotju s ciljem EU. To bi moralo potekati čim bolj pregledno in v dogovoru s predstavniki organizirane civilne družbe.

5.6 EESO ob upoštevanju medsebojne energetske odvisnosti držav članic ugotavlja, da je morebitna neodvisnost na tem področju možna samo na ravni EU, in ne na nacionalni ravni.

5.7 EESO predlaga, da bi razmislili o sprejetju skupnih pristopov za podskupine držav članic ali operaterjev glede na njihovo mešanico energetskih virov ter načine čezmejne izmenjave energije. S takšnim regionalnim usklajevanjem bi omogočili večjo povezanost teh držav članic pri sprejemanju odločitev o virih energije ter zagotovili njihovo zanesljivejšo oskrbo. Te skupine bi poleg tega lahko v kar največji meri izkoristile energetske vire vsakega od članov skupine, pa naj bodo to obnovljivi viri energije ali elektrika, pridobljena iz drugih energetskih virov.

5.8 EESO predlaga, da bi bile te skupine pristojne za odločanje o svoji mešanici energetskih virov in infrastrukturnem omrežju. Tako bi lahko vzpostavili regionalne energetske skupnosti, ki bi bile med seboj usklajene in povezane. Njihova prednost bi bila v določanju podobnih tržnih pogojev za te države članice (cena energije, subvencije za energijo iz obnovljivih virov, odnosi s strankami itd.).

5.9 Za eno od politik, ki je bila v nekaterih evropskih regijah uspešno usklajena, je očitno, da je pripomogla k povezovanju trgov: združevanje trgov za rezervacijo prenosnih zmogljivosti. Združevanje po cenah med različnimi državami omogoča vzpostavitev enotnega trgovinskega območja – in s tem enotnih cenovnih območij –, če seveda zmogljivosti za medsebojno povezovanje ne omejujejo čezmejne izmenjave energije. Z združevanjem prispevamo k vzpostavitvi enotnega evropskega trga z električno energijo. Z borzo električne energije Nord Pool Spot je bil leta 1993 uveden t. i. price splitting, leta 2006 pa so se Francija, Belgija in Nizozemska prvič odločile za združevanje po cenah. Sčasoma naj bi ti tržni pogoji potrošnikom omogočili širok izbor vseevropskih možnosti.

5.10 EESO opozarja na gospodarske priložnosti, ki bi jih lahko te makroregionalne skupine pomenile za države članice, zlasti zaradi ekonomije obsega ter industrijskega razvoja, povezanega z obnovljivimi viri energije.

5.11 EESO poudarja, da se zavzema za raznoliko in trajnostno mešanico energetskih virov. Države bi morale svoj izbor prilagoditi zakonodaji in ciljem EU. EESO poudarja, da tovrstne odločitve ne bi smele nesorazmerno negativno vplivati na gospodarstvo, okolje ali družbo. EU bi morala tako po obsežni in pregledni razpravi s predstavniki organizirane civilne družbe preučiti nove vire energije, na primer plin iz skrilavca, da bi se tako izognili morebitnemu razhajanju pri nacionalnih pristopih.

Spodbujanje konkurenčnosti EU – združevanje in povečanje finančnih virov

5.12 Spodbujati bi bilo treba skupne raziskave držav članic in operaterjev, vzpostaviti ustrezna omrežja in raziskovalne skupnosti, zlasti na področju obnovljivih virov energije, ter začeti uporabljati nizkoogljične tehnologije, na primer prek platform za tehnološke raziskave.

5.13 Glede na to, da so potrebne znatne naložbe in da so proračunska sredstva trenutno omejena, bi bilo treba razpoložljiva sredstva usmeriti predvsem v obvladovanje velikih izzivov. Bolje je treba uskladiti financiranje na nacionalni in evropski ravni. To lahko pomeni, da bodo morale države članice nacionalno pomoč za raziskave nameniti projektom, ki so v skladu z evropskimi cilji.

5.14 Treba bi bilo preučiti, ali bi lahko s konsolidacijo razpoložljivih sredstev za infrastrukturo in raziskave izboljšali učinkovitost financiranja. To bi lahko pomenilo dodeljevanje vnaprej določenih zneskov za energetske projekte v okviru različnih evropskih in nacionalnih programov financiranja.

5.15 Če se to izkaže za pozitivno, bi bile lahko obveznice za financiranje projektov učinkovito orodje za povečanje sredstev, s katerimi bi spodbujali raziskave in uvajali obnovljive vire energije.

5.16 Posojila EIB bi bilo treba učinkoviteje razvrščati glede na prednostni pomen za najpomembnejše infrastrukturne projekte EU. Makroregionalne skupine držav članic bi morale biti za svoje naložbe upravičene do posojil EIB.

5.17 Z usklajenimi skupnimi prizadevanji za uveljavitev obnovljivih virov energije bi lahko EU pomagali, da premaga sedanjo gospodarsko krizo. Razpoložljivost cenovno dostopne energije je bistven del gospodarske konkurenčnosti. Pozitivni učinki bi bili številni: nova delovna mesta, strokovno znanje, ponovni industrijski razvoj EU itd. Projekti, kot je Supergrid ali razvoj in uvajanje pametnih omrežij, bi lahko spodbudili sodelovanje na področju industrije in krepitev inovacij v vsej EU.

Energetska politika za vse

5.18 Eden od ciljev skupne energetske politike EU bi moral biti tudi splošen dostop do energije, ne zgolj povezovanje trga.

5.19 Pravične in pregledne cene energije podjetjem omogočajo rast in naložbe. Pogoj za dostopne cene so učinkovite odločitve, integriran in pregleden notranji trg za energijo ter večja nadzorna pooblastila nacionalnih in evropskih regulatorjev.

5.20 Potrošniki slabo poznajo in premalo izkoriščajo pravice, ki jim pripadajo glede na evropsko zakonodajo. EESO se zavzema, da bi pristojni organi ali distributerji energije sistematično obveščali končne potrošnike o njihovih pravicah. Poziva, da se na nacionalni ravni redno objavljajo poročila o uveljavljanju pravic potrošnikov. Po potrebi bi se lahko sprejeli dodatni ukrepi, s katerimi bi zagotovili dejansko uveljavljanje teh pravic.

5.21 Zima 2010/2011 je v energetsko revščino pahnila od 50 do 125 milijonov Evropejcev (odvisno od tega, katero opredelitev energetske revščine izberemo). To pomanjkanje prizadene predvsem najbolj ogrožene ljudi in ljudi z najslabšimi stanovanjskimi razmerami, ki pogosto bivajo v slabo izoliranih prostorih in za katere so celo socialne tarife držav članic previsoke. EESO za preprečevanje energetske revščine poleg nujnih prizadevanj na ravni EU za energetsko učinkovitost in zmanjšanje povpraševanja predlaga tudi dodaten razmislek o okrepitvi mehanizmov solidarnosti na ravni vseh 27 držav članic; najprej pa bi se bilo treba dogovoriti o enotni opredelitvi (2).

5.22 Z „evropskim paktom za energetsko solidarnost“ bi tako lahko dokončno potrdili strateški pomen energije (dostopnost, sprejemljive tarife in cene, zakonitost, zanesljivost, izvor). S takim načinom evropske socialne zaščite na področju energije bi Evropa dokazala, da se zna odzivati na skrbi svojih državljanov, kar bi bil sestavni del prizadevanj za bolj dosledno usklajevanje na socialnem področju, s katerim naj bi znova okrepili in osmislili evropski projekt. V zvezi s tem bi bilo treba sprejeti ustrezne konkretne ukrepe.

Okrepitev zunanje razsežnosti energetske politike Evropske unije

5.23 EESO podpira predlog raziskovalne skupine Notre Europe o ustanovitvi združenja za nakup plina, če bodo lahko sodelujoče države članice in podjetja izkoristile večjo pogajalsko moč, si zagotovile zanesljivejšo oskrbo z energijo in omejile nihanje cen, ob upoštevanju pravil o konkurenci. Naslednja faza bi bila lahko ustanovitev skupne strukture za oskrbo s plinom, po potrebi pa tudi z drugimi fosilnimi gorivi.

5.24 Svet bi moral v primerih, ki zadevajo več držav članic, Komisiji dodeliti pooblastilo, da se v imenu EU s tretjimi državami dogovarja o pogodbah za oskrbo z energijo. EESO z zadovoljstvom ugotavlja, da je Svet sklenil Evropski komisiji podeliti mandat za pogajanja v imenu držav članic o pogodbah z Azerbajdžanom in Turkmenistanom glede oskrbe s plinom prek transkaspijskega plinovoda. Svet in Komisijo v takšnih okoliščinah poziva, naj to prakso razširita tudi na druga področja.

5.25 EESO priporoča, naj Evropska komisija bolj natančno spremlja vse nacionalne sporazume o oskrbi z energijo, sklenjene s tretjimi državami članicami. Oceniti bi morala, kakšni so pozitivni in negativni učinki teh sporazumov na EU kot celoto (mnenje TEN/464).

5.26 EESO priporoča sprejetje pristopa o razvoju in partnerstvu z državami iz evro-sredozemske regije in vzhodnimi sosedami EU, ki bi ji omogočil diverzifikacijo in zanesljivost oskrbe z energijo (zlasti z obnovljivimi viri energije prek projektov Desertec, Mediterranean Ring, Mediterranean Solar Plan, Medgrid), hkrati pa bi lahko svojim partnerjem pomagala pri izkoriščanju njihovega potenciala. EU bi lahko prispevala tehnično pomoč ter strokovno znanje in izkušnje na področju usposabljanja ter vodenja projektov (mnenje REX/329).

5.27 EESO meni, da bi morala evropska energetska skupnost in vmesni instrumenti imeti vidno zunanjo razsežnost, v okviru katere bi spodbujali predvsem pridobivanje energije iz držav v razvoju. Te države bi morali podpreti pri proizvajanju energije za lastne potrebe, pa tudi energije, ki bi jo lahko izvažale v Evropo in s tem financirale svoje naložbe.

5.28 EESO je seznanjen s sklepi Sveta za promet, telekomunikacije in energijo z dne 24. novembra 2011 o vidnejši zunanji razsežnosti energetske politike. Seznanjen je tudi s prednostnimi nalogami Sveta in znova opozarja, da je treba poskrbeti za boljše povezovanje energetskih politik, kar naj bi vključevalo vsaj sistematično posvetovanje pred sprejetjem odločitev. Za metodo predlaga pristop Skupnosti v tesnem sodelovanju z državami članicami, če bi to pomenilo dodano vrednost.

Vključitev civilne družbe

5.29 Glede na pomen okoljskih izzivov, obseg potrebnih naložb, socialne posledice političnih odločitev, posledice za način življenja ter potrebno podporo javnosti je bistveno, da državljani sodelujejo v razpravi o energetskih vprašanjih. Evropejci imajo pravico do jasnih in preglednih informacij v zvezi z odločitvami o virih energije, sprejetih na evropski, nacionalni in regionalni ravni upravljanja (3). Pri tem imajo pomembno vlogo nacionalni ekonomsko-socialni sveti. Organizirati bi bilo treba akcije obveščanja in posvetovanja o najpomembnejših energetskih vprašanjih v Evropi. Posvetiti pa bi se bilo treba tudi energetski učinkovitosti.

5.30 Tudi državljani bi morali imeti možnost, da redno izražajo svoje mnenje o pomembnih političnih odločitvah, zato bi lahko na ustrezni ravni organizirali posvetovanja. EESO že več let pripravlja posvetovanja na ravni EU (predvsem o jedrski energiji ter zajemanju in shranjevanju CO2). Lokalne, regionalne in nacionalne oblasti bi lahko organizirale obsežno posvetovanje s civilno družbo.

5.31 EESO predlaga, da se ustanovi evropski forum civilne družbe, na katerem bi se razpravljalo o vprašanjih v zvezi z energijo. Ta forum bi tesno sodeloval z institucijami EU in se redno sestajal ter tako prispeval k oblikovanju večletnega programa za povezovanje trga z energijo. Združeval bi lahko evropske in nacionalne organizacije, ki delujejo na področju energije. Na tem forumu naj bi se bilo mogoče posvetovati o konceptu energetskega omrežja EU, prehodu na nizkoogljični energetski sistem do leta 2050, pa tudi o gospodarskih in socialnih vprašanjih, povezanih s temi temami. Člani foruma bi morali imeti na voljo ustrezne informacije, ki bi jih lahko predložili podobnim organizacijam v državah članicah.

5.32 Dodaten izziv je tudi, kako odločitve o viru energije (jedrska energija, zajemanje in shranjevanje CO2, polja vetrnih elektrarn, visokonapetostni daljnovodi itd.) sprejema javnost; pri tem sta enako pomembna tako sodelovanje kot odgovornost. EESO, ki na Evropskem forumu za jedrsko energijo predseduje delovni skupini za preglednost, bi lahko državljanom zagotavljal pregledne informacije in poskrbel za izmenjavo mnenj na svoji spletni strani (razširjanje dobrih praks, spremljanje pobud in projektov za sodelovanje, razvoj sektorja, zbiranje stališč civilne družbe ob upoštevanju razprav na forumu civilne družbe o energiji ter seznanjanje nosilcev odločanja s temi stališči). EESO poziva Evropsko komisijo in države članice, naj državljanom na nevtralen in objektiven način zagotavljajo vse pomembne informacije. Pri tem imajo izredno pomembno vlogo organizacije civilne družbe in posvetovalni forumi.

Morebitne dolgoročne institucionalne spremembe

5.33 Osnovni cilj je še vedno vzpostavitev evropske energetske skupnosti. Glede na to, da bi bilo morda hkratno ukrepanje 27 držav članic težavno, bi lahko tesnejše sodelovanje med državami članicami, zlasti na regionalni ravni, kljub temu omogočilo hitrejši napredek. Vendar pa tako ravnanje ne bi smelo biti v nasprotju z zakonodajo ali drugimi ukrepi EU, kar bi bilo treba zagotoviti s stalnim posvetovanjem in vključevanjem institucij EU, po potrebi pa bi lahko vzpostavili tudi bolj formalne mehanizme.

5.34 EESO priporoča, da se napredek, ki bo dosežen do leta 2014, preuči na podlagi člena 194 PDEU, potem pa se ob upoštevanju najbolj ambicioznih predlogov iz tega dokumenta presodi, ali so potrebne spremembe. Morebitni novi institucionalni okvir bi se lahko zgledoval po Pogodbi ESPJ. Kakršno koli novo institucionalno arhitekturo in njen pravni red naj bi bilo načeloma mogoče vključiti v strukturo EU, če bi se tako odločile države članice.

V Bruslju, 18. januarja 2012 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) UL C 175, 28.7.2009, str. 43–49;

UL C 306, 16.12.2009, str. 51–55.

(2) Mnenje EESO o energetski revščini v povezavi z liberalizacijo in gospodarsko krizo, UL C 44, 11.2.2011, str. 53–56.

(3) Na primer v Franciji na področju jedrske energije: ANCCLI (Association nationale des comités et des commissions locales d'information – Nacionalno združenje lokalnih odborov in komisij za informiranje), ki je bilo ustanovljeno z dekretom državnega sveta.