POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU PAMETNEJŠA VIZUMSKA POLITIKA ZA GOSPODARSKO RAST /* COM/2014/0165 final */





KAZALO Ocena izvajanja Uredbe (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik) 1............ UVOD.. 3 2............ CILJI VIZUMSKEGA ZAKONIKA IN PREJŠNJE OCENE.. 4 2.1......... Cilji Vizumskega zakonika. 4 2.2......... Prejšnje ocene. 5 2.2.1...... Izvajanje in razvoj skupne vizumske politike za spodbujanje rasti 5 2.2.2...... Poročilo o schengenskem sodelovanju na lokalni ravni v prvih dveh letih izvajanja Vizumskega zakonika 5 3............ CELOTNO IZVAJANJE VIZUMSKEGA ZAKONIKA.. 6 3.1......... Splošne okoliščine. 6 3.2......... Pomanjkanje statističnih podatkov. 7 3.3......... Ocena po posebnih ciljih. 7 3.3.1...... Poenostavitev pravnega okvira. 7 3.3.2...... Krepitev pravnega okvira za boljšo uskladitev praks. 8 3.3.3...... Krepitev postopkovnih jamstev in zagotavljanje enake obravnave ter preglednosti 8 3.3.4...... Izboljšanje organizacije konzulatov in sodelovanje (tudi glede uvedbe sistema VIS) 13 4............ SKLEPNE UGOTOVITVE.. 14 1. UVOD Skupna vizumska politika je temeljni sestavni del oblikovanja skupnega območja brez notranjih meja. Schengenski pravni red o vizumski politiki, uveden v okviru schengenskega medvladnega sodelovanja, je bil vključen v institucionalni in pravni okvir Evropske unije po začetku veljavnosti Amsterdamske pogodbe[1]. Vizumski zakonik[2] določa usklajene postopke in pogoje za izdajo vizumov za kratkoročno bivanje. Zakonik je „prenovitev“ in konsolidacija vseh pravnih aktov, ki urejajo pogoje in postopke za izdajo vizumov za kratkoročno bivanje in je razveljavil zastarele dele „schengenskega pravnega reda“. Preoblikovanje je zajelo „Skupna konzularna navodila“, pa tudi dele Schengenske konvencije in 11 sklepov „Schengenskega izvršilnega odbora“. Poleg tega je bil v pravni okvir Unije vključen Skupni ukrep 96/197/PNZ z dne 4. marca 1996 o ureditvi letališkega tranzita. Konsolidacija in s tem poenostavitev pravnega okvira je bila eden od ciljev Vizumskega zakonika. Drugi cilj je bilo olajšanje zakonitega potovanja in boj proti nedovoljenemu priseljevanju z nadaljnjim usklajevanjem načina, kako lokalna konzularna predstavništva držav članic obravnavajo vloge za izdajo vizuma. Cilj olajšanja zakonitega potovanja naj bi bil med drugim dosežen ob predpostavki, da bi lahko pogosti in redni potniki, ki so konzulatom znani, laže dobili vizum kot prosilci, ki jim niso znani in zanj zaprosijo prvič. Glavne postopkovne olajšave se nanašajo na izdajanje vizumov za večkratni vstop in blažje zahteve za spremne dokumente. Vizumski zakonik tako omogoča različno obravnavo prosilcev na podlagi evidenc o njihovem preteklem „vizumskem poslovanju. Namenjen pa je tudi zagotovitvi, da se podobni primeri obravnavajo na enak način. Potreba po olajšanju potovanja v Evropo v varnem okolju je bila deležna večje medijske pozornosti po sprejetju Vizumskega zakonika. V ta namen zdaj EU sodeluje v dialogih o liberalizaciji vizumskega režima s številnimi partnerskimi državami in v naslednjih letih bo takih dialogov verjetno še več. Poleg tega je EU sklenila devet sporazumov o poenostavitvi vizumskih postopkov s partnerskimi državami[3]. Ti lahko veljajo za prvi korak k liberalizaciji vizumskega režima in pokažejo zavezanost EU k spodbujanju mobilnosti in olajšanju potovanja v Evropo širšemu krogu državljanov tretjih držav. V interesu EU je, da je „odprta“ za obiskovalce, saj potniki prispevajo h gospodarski rasti. Poleg tega stiki med narodi in kulturami spodbujajo medsebojno razumevanje in medkulturni dialog. Nedavna študija[4] o gospodarskem vplivu poenostavitve vizumskega postopka za kratkoročno bivanje ugotavlja, da število potnikov iz šestih preučevanih tretjih držav, ki zaradi sedanje vizumske ureditve, po kateri je vizum obvezen, niso prišli v schengensko območje, precej prispeva k neposredni, posredni in povzročeni izgubi BDP. Po previdnih ocenah ta izguba znaša 4,2 milijarde EUR letno, medtem ko je verjetnejša ocena 12,6 milijarde EUR letno. To pomeni približno 80 000 izgubljenih delovnih mest zaradi neposrednih in posrednih učinkov v schengenskem območju po previdnih ocenah in približno 250 000 po verjetnejšem scenariju. Z Vizumskim zakonikom so se od začetka veljavnosti pred tremi leti zelo izboljšali schengenski vizumski postopki, a svet se ni ustavil in cilji ter prednostne naloge so se razvijali (glej npr. 2.2.1 spodaj). Zaradi potrebe po zagotovitvi večje skladnosti med politikami Unije (npr. Unija v skladu s členom 167 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri svoji dejavnosti na podlagi drugih določb Pogodb upošteva kulturne vidike), pa tudi zaradi sedanjih gospodarskih obetov je bil dodan še cilj skupne vizumske politike „ustvarjanje rasti“. V tem okviru je treba zagotoviti tudi večjo skladnost s trgovinskimi politikami. Slednje bi na primer lahko dosegli z upoštevanjem trgovinskih odnosov pri pogajanjih glede sporazumov o poenostavitvi vizumskih postopkov, vključno z upoštevanjem trgovinskih sporazumov. To poročilo je bilo pripravljeno na podlagi navedenega. Opredeljuje nadaljnje izboljšave, ki jih je mogoče narediti, da bi se dosegla pametnejša skupna vizumska politika, ki povečuje tudi privlačnost EU za podjetja, raziskovalce, študente in umetnike ter strokovnjake za kulturo in se odziva na sedanje in prihodnje izzive. 2. CILJI VIZUMSKEGA ZAKONIKA IN PREJŠNJE OCENE 2.1. Cilji Vizumskega zakonika Glavni cilj Vizumskega zakonika je vzpostaviti pogoje in postopke za izdajo vizumov za tranzit skozi schengensko območje ali načrtovano bivanje v njem za kratkoročno bivanje ter za tranzit skozi mednarodna tranzitna območja letališč. Poleg tega je Vizumski zakonik namenjen olajšanju zakonitega potovanja in boju proti nedovoljenemu priseljevanju. Da bi se dosegli cilji, ki so navedeni v obrazložitvenem memorandumu[5] predloga Komisije iz leta 2006, bi moral Vizumski zakonik: – „izboljšati organizacijo konzulatov in sodelovanje (tudi glede uvedbe Vizumskega informacijskega sistema (VIS))[6]; – okrepiti postopkovna jamstva; – okrepiti enako obravnavo prosilcev za vizum z razjasnitvijo številnih vprašanj, da se poveča usklajena uporaba zakonskih določb.“ Člen 57(1) Vizumskega zakonika zahteva, da Komisija poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi Vizumskega zakonika dve leti po tem, ko se začnejo uporabljati vse določbe (tj. 5 aprila 2013), s preučitvijo doseženih rezultatov v primerjavi s cilji in izvajanjem določb uredbe. To poročilo, ki temelji na podrobni oceni izvajanja Vizumskega zakonika iz delovnega dokumenta služb Komisije[7], izpolnjuje navedeno obveznost in predlaga načine za obravnavo ciljev, ki niso bili v celoti doseženi, in težav, ki so bile ugotovljene pri izvajanju. 2.2. Prejšnje ocene Komisija je pričakovala to oceno izvajanja Vizumskega zakonika z objavo Sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Izvajanje in razvoj skupne vizumske politike za spodbujanje rasti v EU“ novembra 2012 in v „Poročilu o schengenskem sodelovanju na lokalni ravni v prvih dveh letih izvajanja Vizumskega zakonika“. 2.2.1 Izvajanje in razvoj skupne vizumske politike za spodbujanje rasti[8] V smislu izjave ministrov skupine G-20 na njihovem srečanju v Méridi v Mehiki maja 2012 o potencialu za rast z lažjimi vizumskimi postopki je Komisija sprožila razmišljanje o gospodarskem vplivu vizumske politike na širše gospodarstvo EU. Osredotočila se je predvsem na turizem in to, kako bi se lahko organizirala politika, da bi se zagotovila večja skladnost s cilji rasti iz strategije Evropa 2020. Namen skupne vizumske politike skupaj s splošnimi pravili o pregledih na zunanjih mejah je podpreti odpravo nadzora na notranjih mejah, torej oblikovanje „schengenskega območja“[9]. Prvotni cilj vizumske politike je bilo olajšati potovanje zakonitim potnikom in preprečiti nezakonito priseljevanje ter zaščititi javni red in varnost. Vendar je sedanji upad gospodarske rasti poudaril potrebo, da bi skupna vizumska politika upoštevala tudi potencial za ustvarjanje gospodarske rasti. V sporočilu je bilo po eni strani ugotovljeno, da „Vizumski zakonik pomeni glede na stanje pred njegovim sprejetjem bistven napredek, saj bistveno izboljšuje vizumske postopke“, pri čemer so bile naštete številne pomembne izboljšave predpisov. Vendar je bilo po drugi strani ugotovljeno, da „je mogoče njegovo izvajanje še izboljšati, saj optimalna izvedba zakonika na splošno še ni bila dosežena“ in da „bi večino teh ovir [za poenostavitev postopkov za izdajo vizumov] lahko odpravili konzulati držav članic s pravilnim izvajanjem Vizumskega zakonika, ki ga bo spremljala Komisija“. V sporočilu so bila našteta tudi vprašanja, ki se jih bo treba lotiti v prihodnji reviziji zakonika, da bi „izboljšali in olajšali postopke za dobroverne potnike, pri tem pa še naprej reševali tveganja, povezana z nekaterimi potniki, ki so vpleteni v nezakonito migracijo ali ogrožajo varnost.“ 2.2.2 Poročilo o schengenskem sodelovanju na lokalni ravni v prvih dveh letih izvajanja Vizumskega zakonika[10] Določbe Vizumskega zakonika veljajo za vse. Vendar sozakonodajalca priznavata, da je treba upoštevati lokalne okoliščine in hkrati zagotoviti usklajeno uporabo splošnih predpisov. Člen 48 Vizumskega zakonika določa pravni okvir za schengensko sodelovanje na lokalni ravni, zato je usklajeno sodelovanje med državami članicami[11] na lokalni ravni bistven del izvajanja skupne vizumske politike. To sodelovanje je zdaj omejeno na ocenjevanje potrebe po prilagoditvi nekaterih določb lokalnim okoliščinam, zlasti glede spremnih dokumentov, ki jih morajo prosilci predložiti. V primeru pozitivne ocene mora Komisija sprejeti splošna „lokalna“ pravila z izvedbenim sklepom. Vendar je to delo pri temeljni nalogi schengenskega sodelovanja na lokalni ravni – ki je tudi najbolj vidno splošni javnosti – glede usklajevanja pri spremnih dokumentih, do zdaj vodilo le do sprejetja šestih izvedbenih sklepov Komisije, ki zajemajo 15 tretjih držav in eno državo članico EU. To kaže, da okrepljeni pravni okvir ni imel načrtovanih rezultatov. Gre za pomanjkanje razumevanja dodane vrednosti schengenskega sodelovanja na lokalni ravni in države članice se morajo zavezati tej skupni nalogi. Te ugotovitve so bile potrjene v letnih poročilih, pripravljenih za obdobje 2012–2013. Torej je bistveno, da se pravni okvir schengenskega sodelovanja na lokalni ravni okrepi, kajti pomanjkanje skladnosti praks med državami članicami na isti lokaciji je pomemben vir pritožb in nejevolje med prosilci za vizum ne glede na državljanstvo, poklic ali status. Komisija predlaga, da bi uvedli obvezna pravila za uskladitev spremnih dokumentov v okviru schengenskega sodelovanja na lokalni ravni. Novi schengenski ocenjevalni mehanizem, ki se bo začel uporabljati leta 2015 in predvideva možnost izvajanja tematskih ocen, je lahko ključnega pomena za uveljavitev določb o schengenskem sodelovanju na lokalni ravni. Zdaj je treba sestaviti letna poročila na vsaki lokaciji in Komisija jih mora poslati Evropskemu parlamentu in Svetu, da zagotovi popolno preglednost. Komisija predlaga, da se sestavi eno celovito letno poročilo o stanju glede schengenskega sodelovanja na lokalni ravni, ki se posreduje sozakonodajalcema, da se zagotovi dosledna preglednost. 3. CELOTNO IZVAJANJE VIZUMSKEGA ZAKONIKA 3.1. Splošne okoliščine Čeprav ni mogoče dokazati neposrednega vpliva Vizumskega zakonika na število zaprošenih in izdanih vizumov za kratkoročno bivanje v obdobju 2010–2012, je pojasnitev pravnega okvira prispevala k znatnemu povečanju števila vlog za izdajo vizuma. Med letoma 2009 in 2012 se je skupno število vlog povečalo za 48 %, pri čemer se je na letni ravni povečalo za približno 15 %. V skoraj vseh državah članicah se je povečalo število vlog za izdajo vizuma, ki se obdelajo vsako leto[12]. V enakem obdobju je stopnja vseh zavrnitev padla[13], čeprav so bile velike razlike med regijami po svetu[14]. Na splošno velja, da je bil splošni cilj boja proti nedovoljenemu priseljevanju izpolnjen. Niti države članice niti rezultati študij in javnega posvetovanja ne kažejo varnostnih tveganj ali težav, ki bi izhajale iz Vizumskega zakonika ali njegovega izvajanja. Seveda je treba ohraniti visoko raven varnosti, kadar se predlaga morebitna nova olajšava za zakonite potnike. Treba je upoštevati tudi prispevek k varnosti, ki ga prinaša uvajanje vizumskega informacijskega sistema (VIS), ki se je začelo oktobra 2011 in bi se moralo končati leta 2015. 3.2. Pomanjkanje statističnih podatkov Ustrezni, zanesljivi in primerljivi statistični podatki so predpogoj za oceno, podprto z dejstvi, o izvajanju zakonodaje ter njeni učinkovitosti in uspešnosti. Člen 46 določa, da morajo države članice predložiti Komisiji letne statistične podatke za predhodno leto. Priloga XII navaja podatke, ki jih je treba predložiti (npr. vrsto vizuma, število zaprošenih/izdanih/zavrnjenih vizumov, enkratni ali večkratni vstop). Čeprav so bili podatki držav članic koristni pri ocenjevanju izvajanja nekaterih elementov Vizumskega zakonika, je vpliv nekaterih določb težko ocenjevati zaradi pomanjkljive razčlenitve. Za vizume za večkratni vstop se na primer zbira samo skupno število brez upoštevanja trajanja veljavnosti. Skupno število zato zajema vizume za večkratni vstop z veljavnostjo od dveh tednov do petih let. Podatki se zbirajo na podlagi lokacije (tj. kje se je zaprosilo za vizum) in vrste zaprošenega vizuma (za kratkoročno bivanje ali letališki tranzitni vizum), podatki o državljanstvu prosilca ali namenu potovanja pa niso na voljo. Zato je nemogoče spremljati trende, na primer glede števila vlog za izdajo vizuma za turistične namene. Komisija predlaga, da bi se pregledala Priloga XII in zagotovilo zbiranje podrobnejših podatkov, ki bi omogočili ustrezno oceno doseganja ciljev v prihodnosti. 3.3. Ocena po posebnih ciljih 3.3.1. Poenostavitev pravnega okvira Združitev vse zakonodaje, ki se nanaša na obdelavo vlog za izdajo vizuma za kratkoročno bivanje in na spremembe izdanih vizumov, v enotni instrument je očitno prispevala k poenostavitvi zakonodaje, izboljšanju preglednosti in povečanju pravne varnosti. 3.3.2. Krepitev pravnega okvira za boljšo uskladitev praks Cilj vzpostavitve jasnega pravnega okvira za skupno vizumsko politiko, ki ureja bivanje do 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju, je bil na splošno dosežen. Vendar je postala Komisija z leti pozorna na razmere državljanov tretjih držav, ki imajo utemeljene razloge, da ostanejo več kot 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju (oddelek 2.1.9. delovnega dokumenta služb Komisije). Take osebe, ne glede na to, ali so zanje vizumi obvezni ali ne, želijo ostati v schengenskem območju več kot 90 dni, vendar nimajo namena ostati v kateri koli posamezni državi članici več kot 90 dni. Ta kategorija oseb po navadi vključuje uprizoritvene umetnike, ki imajo daljša potovanja po schengenskem območju, pa tudi posamezne popotnike, kot so na primer umetniki, strokovnjaki za kulturo, študenti in upokojenci. Ker niso upravičeni ne do nacionalnega vizuma za dolgoročno bivanje ne do schengenskega vizuma za kratkoročno bivanje, se znajdejo v pravni praznini. Države članice to stanje pogosto vodi v „ustvarjalno“ uporabo nekaterih pravnih instrumentov. A namesto, da si zatiskamo oči pred takimi praksami, Komisija predlaga uvedbo posebnega dovoljenja, ki bi poskrbelo za potrebe teh oseb. Komisija predlaga pravni instrument, ki bo uvedel novo dovoljenje za bivanje v schengenskem območju, ki bo daljše od sedanjih 90 dni in omejeno na 180 dni. 3.3.3. Krepitev postopkovnih jamstev in zagotavljanje enake obravnave ter preglednosti Rezultati javnega posvetovanja[15], zgoraj navedena študija o gospodarskem učinku in posamezne pritožbe kažejo, da cilji postopkovnih jamstev niso bili doseženi v zadostni meri. Posameznim prosilcem in strokovnim deležnikom se zdijo nekateri postopki predložitve vlog dolgotrajni, zamudni in dragi. Pri vsaki prošnji za vizum mora prosilec najprej navesti, katera država članica je pristojna za obdelavo prošnje (2.1.1.1., odstavek (1) delovnega dokumenta služb Komisije). Obstajajo jasna objektivna merila, ki določajo, katera država članica je pristojna za preučitev prošnje. Vendar se je to v praksi izkazalo kot razmeroma zahtevno za prosilce in za konzulate v primerih, ko želi prosilec potovati v več držav članic z enim vizumom. Sedanja pravila so očitno nejasna in prva izkušnja prosilcev s schengensko vizumsko politiko je pogosto negativna. Naslednji korak v postopku se nanaša na izpolnjevanje obrazca vloge (2.1.1.2, odstavek (10) delovnega dokumenta služb Komisije). Čeprav obrazec na splošno ne povzroča veliko težav, bi ga lahko kljub temu poenostavili. Lahko bi ga na primer spremenili in ob upoštevanju uvedbe sistema izpustili sedanjo zahtevo po informacijah, ki bodo dejansko na voljo v vizumskem informacijskem sistemu. Koristna bi bila tudi boljša razlaga prosilcem, kako naj izpolnijo obrazec. Komisija predlaga, da se pojasnijo pravila v zvezi s „pristojno“ državo članico in poenostavi obrazec vloge. Zahteva po „osebni vložitvi“ (oddelek 2.1.1.1., odstavki (7)–(9) delovnega dokumenta služb Komisije) je bila prepoznana kot glavna ovira, ker je pogosto izredno nerodna. V nekaterih primerih morajo prosilci potovati v sosednjo državo, ker pristojna država članica ni navzoča/zastopana v njihovi državi prebivališča. Tako potovanje očitno zviša skupne stroške prosilca. Čeprav države članice dovoljujejo, da prosilci vložijo vlogo pri zunanjem ponudniku storitev ali prek komercialnega posrednika, je znanim prosilcem redko dana priložnost za oprostitev „osebne vložitve“. Do zdaj je bilo splošno pravilo, da je treba vlogo za vizum vložiti osebno na konzulatu ali pri zunanjem ponudniku storitev. Postopna uvedba vizumskega informacijskega sistema pomeni, da bodo prosilci, ki bodo za vizum zaprosili prvič, morali v vsakem primeru na konzulat ali k zunanjemu ponudniku storitev, da jim bodo vzeli prstne odtise. Vendar se večina držav članic srečuje s povečanjem vlog v kombinaciji z zmanjšanjem javne porabe. Zaradi tega se je povečala uporaba zunanjih ponudnikov storitev pri zbiranju vlog za vizume, akreditacijo komercialnih posrednikov (tj. potovalnih agencij/organizatorjev potovanj), ki vlagajo vloge v imenu (skupin) prosilcev za vizume, in k temu, da posamezne države članice opuščajo zahtevo po osebni vložitvi vlog za dobro znane prosilce. To kaže, da obisk konzulata postaja izjema. Na nekaterih konzulatih je samo 30 % vlog za vizum „vloženih osebno“. Sodeč po informacijah, zbranih v schengenskih ocenah, se osebni pogovori redko izvajajo ob vložitvi vloge. Po drugi strani pa države članice v skladu z razvojem sodobne tehnologije vedno večkrat dovoljujejo prosilcem, da svoje vloge predložijo elektronsko. Zdaj lahko prosilci vložijo vloge največ tri mesece pred nameravanim potovanjem (oddelek 2.1.1.1, odstavek (5) delovnega dokumenta služb Komisije). Ta rok predstavlja težave za pomorščake (glej tudi str. 11) in osebe, ki se želijo izogniti konicam z dolgimi čakalnimi dobami. V interesu prosilcev in konzulatov bi bilo treba dovoliti, da se vloga vloži do šest mesecev pred nameravanim potovanjem. Komisija predlaga odpravo načela „osebne vložitve“ (brez poseganja v zahteve o odvzemu prstnih odtisov za prosilce, ki za vizum zaprosijo prvič), pri čemer se ohrani možnost izvedbe pogovora. Predlaga tudi, da se pojasnijo pravila, ki dovoljujejo spletno vložitev vloge, in da se vsem prosilcem dovoli, da vložijo svojo vlogo do šest mesecev pred nameravanim potovanjem. Ko je vloga vložena, začnejo teči različni roki. Čeprav je rok za odločitev običajno izpolnjen, lahko ta mehanizem, ki za zadevno tretjo državo zahteva predhodno posvetovanje (2.1.1.5, odstavek (20) delovnega dokumenta služb Komisije) pomeni, da obdelava traja dlje. Kljub temu boljši sistemi IT omogočajo v primeru predhodnega posvetovanja krajši odzivni čas od sedanjih sedmih koledarskih dni. Enako mora biti mogoč tudi krajši rok za odločitev. Komisija predlaga pregled najdaljših rokov, vključno z odzivnim časom za predhodno posvetovanje, ki bi ga bilo treba skrajšati na pet dni. Vizumski zakonik vključuje določbe, namenjene poenostavitvi in skrajšanju postopkov, ki bi omogočili postopkovne olajšave za prosilce, ki so konzulatu znani po „poštenosti“ in „zanesljivosti“, vključno z zakonito uporabo predhodno izdanih vizumov. Vendar države članice teh potencialnih olajšav, ki bi se morale uporabljati zlasti v zvezi z zahtevami, ki se nanašajo na spremne dokumente in izdajo vizumov za večkratni vstop, ne uporabljajo enotno in dosledno. Večini prosilcev je v breme, da morajo priskrbeti veliko spremnih dokumentov (2.1.1.2, odstavek (12) delovnega dokumenta služb Komisije) in vedno znova dokazovati, da izpolnjujejo pogoje za vstop. Številni se pritožujejo, da se zahteve v isti tretji državi razlikujejo od enega konzulata do drugega, celo kadar je namen potovanja isti. V skladu z Vizumskim zakonikom lahko prosilci, ki so konzulatom znani po „poštenosti“ in „zanesljivosti“, že izkoristijo ugodnost nekaterih postopkovnih olajšav (opuščanje zahteve po osebni vložitvi vlog in predložitvi nekaterih/vseh spremnih dokumentov). Vsekakor se zdi, da države članice niso sistematične pri tem, kako odobravajo oprostitve znanim prosilcem. Glavni vzrok je v dejstvu, da gre za klavzulo „lahko“ in da nista opredeljeni merili za upravičenost („poštenost“ in „zanesljivost“). Poleg tega je približno 70 % vseh vlog vloženih prek zunanjega ponudnika storitev, ki nima dovoljenja za pripravo kvalitativne ocene vloge/prosilca. Dodana vrednost zahteve po predložitvi „potovalnega zdravstvenega zavarovanja“ (2.1.1.2, odstavek (14) delovnega dokumenta služb Komisije) je vprašljiva. Zato jo je treba odpraviti. Komisija predlaga, da se pripravi izčrpen in poenostavljen seznam spremnih dokumentov in da se ukine zahteva po potovalnem zdravstvenem zavarovanju. Člen Vizumskega zakonika o izdajanju vizumov za večkratni vstop (2.1.1.6, odstavek (24) delovnega dokumenta služb Komisije) je sicer klavzula „mora“, vendar ga izpodbija diskrecijska presoja pogojev za upravičenost do vizuma za večkratni vstop, ki vključujejo pojma „poštenost“ in „zanesljivost“. Poleg tega je javno posvetovanje pokazalo, da konzulati držav članic niso pripravljeni izdajati vizumov za večkratni vstop, ki bi veljali več kot šest mesecev. Čeprav bi načeloma konzulati morali kategorijam oseb, ki so naštete v členu (in so pravzaprav redni potniki, torej „znani“), izdajati vizume za večkratni vstop z veljavnostjo do pet let, diskrecijska pravica konzulatov v kombinaciji z njihovim odporom do izdajanja vizumov za večkratni vstop z dolgim obdobjem veljavnosti pomeni, da se izda veliko manj vizumov za večkratni vstop z dolgo veljavnostjo, kot bi se lahko. To je neprijetno, kajti vizum za večkratni vstop je najpomembnejša in najpreprostejša olajšava, ki jo potniki lahko dobijo. Več izdanih vizumov za večkratni vstop bi tudi olajšalo upravno breme prosilcem in konzulatom. Okrepitev člena o vizumih za večkratni vstop bi zagotovila odpravo številnih težav, ki so bile ugotovljene v javnem posvetovanju in različnih študijah. Zlasti pa prosilcem ne bi bilo treba ponavljati postopkov predložitve vlog. V praksi pa konzulati delajo med prosilci le malo razlik ali pa sploh ne. Prosilci, ki za vizum zaprosijo prvič, se pogosto obravnavajo enako kot redni potniki. Z razpoložljivostjo vizumskega informacijskega sistema, ki se postopoma uvaja in naj bi začel v celoti delovati leta 2015, bi se lahko olajšalo razlikovanje med prosilci, ker bodo vsi podatki v zvezi z njihovimi vlogami za vizume vneseni v sistem in bo mogoče posvetovanje z vsemi konzulati držav članic. Podatki ostanejo shranjeni v sistemu VIS pet let. Tako ne bo težko razlikovati med „neznanimi“ prosilci, ki za vizum zaprosijo prvič in še niso zabeleženi v sistemu VIS ter so brez „podatkov o prejšnjih vizumih“, in prosilci, ki že imajo zabeležene podatke. Nadaljnje razlikovanje bi bilo lahko med tistimi, ki so zabeleženi v sistemu VIS, vendar v 12 mesecih pred vlogo niso pridobili nobenega vizuma, in tistimi, ki so v navedenem obdobju pridobili in zakonito uporabili dva vizuma. Slednji bi se lahko opredelili kot „redni potniki“ in bi morali uživati največje olajšave glede zahtevanih spremnih dokumentov in obdobja veljavnosti vizuma za večkratni vstop, ki naj bi bil izdan. Na tej podlagi bi bilo treba uvesti obvezna pravila, ki bi zagotovila posebne postopkovne olajšave za „redne potnike“. Take olajšave bi vključevale (delno) oprostitev zahtev za spremne dokumente in izdajo vizuma za večkratni vstop z dolgim obdobjem veljavnosti. Konkretno to pomeni, da bi moral prosilec, ki je pridobil in zakonito uporabil dva vizuma v predhodnih 12 mesecih, predložiti samo spremne dokumente, ki dokazujejo namen potovanja, in dobiti vizum za večkratni vstop z veljavnostjo treh let. Prosilci, ki so predhodno pridobili in zakonito uporabili tak triletni vizum za večkratni vstop, bi morali ob svoji naslednji vlogi dobiti vizum za večkratni vstop z veljavnostjo petih let. Po drugi strani pa bi morali prosilci, ki za vizum zaprosijo prvič, kljub izkoriščanju ugodnosti splošnih olajšav še vedno skozi pregled, saj bodo uživali znatne olajšave, če bodo ponovno zaprosili za vizum. Ta pregled je nujen za ohranitev varnosti sistema. Ta pregled je nujen za ohranitev varnosti sistema. Komisija predlaga obvezna pravila na podlagi jasno opredeljenih in objektivnih meril, da bi se omogočilo jasno razlikovanje med kategorijami prosilcev. Načelo naj bi bilo, da bi morali prosilci s pozitivnimi „podatki o prejšnjih vizumih“, ki so bili zabeleženi v sistemu VIS v 12 mesecih pred vlogo, uživati največje olajšave glede spremnih dokumentov, ki jih je treba dostaviti, in glede izdaje vizuma za večkratni vstop. Da bi zagotovili, da imajo predlogi za vizume za večkratni učinek z dolgim obdobjem veljavnosti (tri ali pet let) največji učinek, bi morali konzulati imeti možnost, da izdajo vizum za večkratni vstop z veljavnostjo, ki presega veljavnost prosilčeve potne listine (2.1.1.2, odstavek (11) delovnega dokumenta služb Komisije). Komisija predlaga, da se uvedejo pravila, ki bi omogočila izdajo vizuma z obdobjem veljavnosti, daljšim od obdobja veljavnosti potne listine, na kateri je pritrjena vizumska nalepka. Vizumski zakonik je uvedel obvezne in neobvezne oprostitve plačila vizumskih taks (2.1.1.3, odstavek (15) delovnega dokumenta služb Komisije) za nekatere kategorije prosilcev. Izvajanje ustreznih določb je razkrilo dve težavi. Prvič, kategorije oseb, ki so upravičene do katere koli vrste oprostitve, niso vedno jasno opredeljene in drugič, konzulati na dani lokaciji redko dosledno uporabljajo neobvezne oprostitve plačila taks. Rezultat je, da le malo potencialno upravičenih prosilcev dejansko izkoristi oprostitev. Komisija predlaga, da bi vse oprostitve plačila vizumskih taks postale obvezne in da bi bile kategorije, za katere se uporabljajo, bolj jasno določene. Vizumi se lahko izdajo na zunanjih mejah (2.1.1.8, odstavek (35) delovnega dokumenta služb Komisije) samo v izjemnih primerih. Vendar so ljudje, ki delajo v panogah pomorskih prevozov in križarjenja, pogosto dolžni zaprositi za vizum na meji zaradi narave svojega poklica. Za te pomorščake sta bila v Vizumski zakonik vključena poseben člen in priloga. Kljub tem pravilom ostaja izdajanje vizumov za pomorščake zapleten postopek že zaradi zapletenosti Priloge IX, ki določa obrazec, ki ga morajo pomorščaki izpolniti, ko zaprosijo za vizum. Komisija predlaga, da se Priloga IX pregleda z namenom poenostavitve obrazca vloge. Kot je bilo navedeno zgoraj, se lahko vizumi izdajajo na zunanjih mejah samo v izjemnih primerih. Kljub temu je Komisija pred kratkim potrdila pilotni projekt države članice in ji dovolila, da med poletno sezono na svojih zunanjih mejah izdaja vizume za enkratni vstop turistom, da jim omogoči kratek obisk. Glede na povečano vlogo skupne vizumske politike pri olajšanju možnosti potovanja zakonitim potnikom, vključno s turisti, za spodbujanje rasti v EU Komisija predlaga, da se ta možnost odpre vsem državam članicam. Komisija predlaga, da se v Vizumski zakonik uvede določba, ki dovoljuje, da se na zunanjih mejah izdajajo vizumi za enkratni vstop, da bi spodbudili kratkoročni turizem. Čeprav Komisija priznava, da bi morala imeti država članica možnost uvesti letališke tranzitne vizume (2.1.7 delovnega dokumenta služb Komisije), kadar se srečuje z nenadnim in znatnim prihodom nezakonitih migrantov, bi bilo treba pregledati sedanja pravila in zagotoviti, da bi bili taki ukrepi sorazmerni po obsegu in trajanju. Komisija predlaga, da se pregledajo sedanja pravila o letaliških tranzitnih vizumih z namenom, da se zagotovi sorazmernost. Vizumski zakonik velja za vloge za vizum, ki jih vložijo vsi državljani tretjih držav, vključno z družinskimi člani državljanov Unije (2.1.5., odstavki (47)–(52) delovnega dokumenta služb Komisije). Da bi se olajšala mobilnost, zlasti z olajšanjem družinskih obiskov za državljane tretjih držav, ki obiščejo ožje sorodnike, ki so državljani Unije in prebivajo na ozemlju države članice, katere državljani so, in za ožje sorodnike državljanov Unije, ki prebivajo v tretji državi in želijo skupaj obiskati državo članico, katere državljan je državljan Unije, bi bilo treba zagotoviti postopkovne olajšave. Pravo Unije zdaj ne zagotavlja posebnih olajšav za ta dva primera. Vendar jim nedavno sklenjeni sporazumi o poenostavitvi vizumskih postopkov zagotavljajo nekatere postopkovne olajšave (npr. poenostavitev zahtev v zvezi s spremnimi dokumenti, oprostitev plačila vizumske takse, obvezna izdaja vizumov za večkratni vstop). To prakso bi bilo treba v Vizumskem zakoniku posplošiti. Člen 5(2) Direktive 2004/38/ES[16] določa posebne olajšave za upravičence navedene direktive, na primer izdajo vizuma „brezplačno“ in „po hitrem postopku“. Komisija prejema številne pritožbe in zahteve za pojasnila o odnosu med Direktivo 2004/38/ES in Vizumskim zakonikom, ker se olajšave za družinske člane državljanov Unije na podlagi Direktive v različnih državah članicah očitno različno izvajajo. To stanje ustvarja negotovost za družinske člane. Zato bi bilo treba najmanj enake olajšave, kot se predlagajo za državljane tretjih držav v zgoraj navedenih dveh primerih, odobriti tudi družinskim članom v primerih, ki jih zajema Direktiva 2004/38/ES. Komisija predlaga, da se za državljane tretjih držav, ki obiščejo ožje sorodnike, ki so državljani Unije in prebivajo na ozemlju države članice, katere državljani so, in za ožje sorodnike državljanov Unije, ki prebivajo v tretji državi in želijo skupaj obiskati državo članico, katere državljan je državljan Unije, zagotovijo vizumske olajšave. Najmanj enake olajšave bi morale veljati za družinske člane državljanov EU, ki izkoristijo ugodnosti Direktive 2004/38/ES. 3.3.4. Izboljšanje organizacije konzulatov in sodelovanje (tudi glede uvedbe sistema VIS) Vizumski zakonik je vzpostavil zakonit okvir za različne oblike konzularnega sodelovanja (2.1.4., odstavki (40)–(46) delovnega dokumenta služb Komisije) za zmanjševanje stroškov za države članice in zagotavljanje boljše konzularne zastopanosti v korist prosilcev. Vendar obstajajo resni dvomi o učinkovitosti in uspešnosti teh določb. Prvič, načeloma bi se morale države članice odločati o sodelovanju z zunanjim ponudnikom storitev šele potem, ko bi ocenile druge možnosti sodelovanja. Ta ukrep naj bi bila „zadnja možnost“, saj vključuje dodatne stroške za prosilce, države članice pa bi morale vsem prosilcem še naprej omogočati, da vloge vložijo neposredno na njihovih diplomatskih ali konzularnih predstavništvih. Vendar se v praksi države članice v večini primerov odločijo za sodelovanje z zunanjim ponudnikom storitev brez ocenjevanja drugih možnosti, ker je zunanje izvajanje daleč najcenejši, najhitrejši in najučinkovitejši način obvladovanja velikega povečanja števila vlog za izdajo vizuma ter krepitve konzularne zastopanosti. Poleg tega v primeru zunanjega izvajanja zelo pogosto ni zagotovljen neposredni dostop do konzulata. Drugič, nove oblike sodelovanja, opredeljene v Vizumskem zakoniku, tj. omejeno zastopanje (samo za zbiranje vlog, vključno z biometričnimi podatki), kolokacija, skupni zajemni center in pooblastilo častnih konzulov za zbiranje vlog, se ne uporabljajo pogosto. Primerov omejenega zastopanja in kolokacije ni, skupni zajemni centri so le v hibridnih oblikah, častne konzule pa je le nekaj držav članic pooblastilo za zbiranje vlog. Tretjič, glede navzočnosti zbiranja in obdelave (tako imenovane „konzularne zastopanosti“) je bilo sicer nekaj napredka, večinoma s sklenitvijo sporazumov o zastopanju in zunanjem izvajanju, vendar je treba konzularno zastopanost še precej povečati. Prosilcem ne bi bilo treba potovati v tujino, da vložijo svojo vlogo, ker pristojna država članica nima konzulata ali ni zastopana v njihovi državi prebivališča. Tudi če imajo vse ali večina držav članic svoja predstavništva v prestolnicah tretjih držav, je lahko dostop do konzulata zahteven, drag in zamuden, saj morajo številni prosilci še vedno prepotovati velike razdalje, da pridejo do konzulata. Tak primer so Kitajska, Indija in Rusija. Sporazumi o zastopanju in zunanje izvajanje so že zelo razširjeni, zbiranje in obdelava vizumov pa je skoncentrirana v prestolnicah in nekaterih velikih mestih. Nazadnje, v devetih tretjih državah, za državljane katerih se zahteva vizum, ni navzoča nobena država članica in ni nobenega zunanjega ponudnika storitev. V teh državah bi bilo najbolje, da bi države članice združile vire in vzpostavile skupne zajemne centre ali katero koli izvedljivo obliko sodelovanja. V tej zvezi je treba opozoriti, da bodo zunanje meje in vizumi kot sestavni deli Sklada za notranjo varnost[17] sofinancirali ukrepe v zvezi z infrastrukturo, stavbami in operativno opremo (vključno z vzdrževanjem sistema VIS), ki so potrebni za obdelavo vlog za izdajo vizuma in za usposabljanje. Še pomembneje, v okviru operativne podpore Sklada za notranjo varnost bo kadrovanje konzulatov upravičeno do polnega financiranja. Komisija predlaga, da se obstoječe opredelitve konzularnega sodelovanja pregledajo z namenom, da bi bile prožnejše in da bi se uvedlo načelo obveznega zastopanja. 4. SKLEPNE UGOTOVITVE Najpomembnejši cilj Vizumskega zakonika je bil zagotoviti, da bi skupna vizumska politika postala resnično skupna in bi se uporabljala na enak način v vseh državah članicah na vseh lokacijah z eno zbirko predpisov in eno zbirko operativnih navodil. Poleg tega bi morala skupna pravila prispevati k olajšanju zakonitega potovanja, zlasti pogostim in rednim potnikom, in v boju proti nedovoljenemu priseljevanju. Ta ocena je poudarila številne koristi, pa tudi področja za izboljšave v zvezi s postopki in pogoji za izdajo vizumov. Čeprav olajšanje zakonitega potovanja že samo po sebi prinaša gospodarske koristi, se Vizumskemu zakoniku ni pripisoval cilj zagotavljanja vizumskih olajšav za povečanje gospodarske rasti in ustvarjanje delovnih mest. Ta je bil uveden šele v Sporočilu Komisije novembra 2012 ob upoštevanju potreb po zagotovitvi skladnosti med vsemi politikami EU in sedanjimi gospodarskimi obeti. V tem poročilu je zato ocenjen obseg, v katerem je bil dosežen začetni splošni cilj olajšanja zakonitega potovanja in zagotavljanja enakega obravnavanja podobnih primerov, brez posebnega ocenjevanja njegove učinkovitosti glede prispevanja h gospodarski rasti. Na splošno Vizumski zakonik pojasnjuje in poenostavlja pravni okvir za skupno vizumsko politiko v primerjavi s stanjem pred njegovim sprejetjem. Zakonik je v znatni meri posodobil in standardiziral vizumske postopke in ob ustreznem izvajanju omogoča odpravo nekaterih težav, ki jih izpostavlja ocena. Vendar izvajanje zakonskih predpisov ni bilo optimalno. To je v glavnem mogoče pojasniti z dejstvom, da je večina določb, ki se nanašajo na prožnost, zapisanih kot možnost (v obliki pogojnih stavkov z „lahko“) in ne kot obvezno pravilo. Določbe Vizumskega zakonika, namenjene ohranjanju varnosti na zunanjih mejah, so se izkazale kot dosledne in učinkovite ter so še vedno najpomembnejše za potrebe sistema. Vendar določbe, namenjene postopkovnim olajšavam za določene kategorije oseb, ki bi lahko olajšale tudi upravno breme konzulatov držav članic, niso imele pričakovanega vpliva. Glede na to, da priložnosti za gospodarske koristi niso izkoriščene, rezultati niso zadovoljivi ne za zakonite potnike ne za države članice in EU kot celoto. Vizumski zakonik velja za vse in njegove določbe se uporabljajo za vse osebe, ki so državljani držav, za katere se zahteva vizum. Zato je bistveno, da se nekatere določbe prilagodijo tako, da se bodo ujemale z lokalnimi okoliščinami. Vendar pravni okvir ni bil nikoli zares sprejet na lokalni ravni, trajnostno in stalno sodelovanje je bilo uvedeno samo na nekaterih lokacijah, drugje pa se nekatere pravne obveznosti včasih preprosto prezrejo. V prizadevanju za resnično skupno vizumsko politiko Komisija predlaga revizijo Uredbe (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o vizumskem zakoniku Skupnosti (Vizumski zakonik). Ugotovitve ocenjevanja so bile upoštevane v poročilu o oceni učinka, ki ga je sestavila Komisija. Predlog Komisije za revizijo Vizumskega zakonika temelji predvsem na naslednjih ugotovitvah: Ø Določbe Vizumskega zakonika se uporabljajo za vse prosilce enako, ne glede na njihov individualni položaj, čeprav Vizumski zakonik zagotavlja pravno podlago za uporabo postopkovnih olajšav za prosilce, ki so konzulatom znani. V praksi konzulati ne razlikujejo dovolj med neznanimi prosilci in tistimi, ki imajo pozitivno vizumsko evidenco. Ø Postopkovne olajšave, predvidene z Vizumskim zakonikom za znane prosilce se uporabljajo preredko. Ø Zaradi razširjene uporabe zunanjega izvajanja se možnost opustitve zahteve po osebni zglasitvi za vložitev vloge za izdajo vizuma in oprostitve prosilcem, da bi morali zagotoviti nekatere spremne dokumente, v praksi preprosto ne more izvajati. Ocenjevanje prosilčevega položaja glede na pojme, kot sta „poštenost“ in „zanesljivost“, ki so že sami po sebi diskrecijski, se ne more prepustiti zunanjim ponudnikom storitev. To pomanjkljivo razlikovanje je eden od glavnih razlogov, zakaj prosilci – in do določene mere tudi konzulati – menijo, da je obstoječi vizumski postopek dolgotrajen, zamuden in drag. Zato Komisija predlaga: (1) da se upravno breme prosilcev in konzulatov zmanjša tako, da se v celoti izkoristijo prednosti Vizumskega informacijskega sistema ter da se loči obravnava znanih/rednih potnikov od neznanih prosilcev na podlagi jasnih in objektivnih meril; (2) da se še bolj olajša zakonito potovanje s poenostavitvijo in popolno uskladitvijo postopkov in da se določi, da so nekatere določbe, pri katerih je presoja zdaj prepuščena konzulatom, obvezne. Če bodo ta nova pravila sprejeta, bodo prosilcem omogočila občutne postopkovne olajšave: || Osebna vložitev || Odvzem prstnih odtisov || Spremni dokumenti || Vizum, ki se izda Prosilec, ki za vizum zaprosi prvič, ni zabeležen v sistemu VIS || DA || DA || Celoten seznam, ki ustreza vsem vstopnim pogojem || Načeloma enkratni, mogoče pa tudi za večkratni vstop, če konzulat meni, da je prosilec zanesljiv Zabeležen v sistemu VIS (vendar ni redni potnik) || NE || NE (razen če prstni odtisi niso bili odvzeti v zadnjih 59 mesecih) || Celoten seznam, ki ustreza vsem vstopnim pogojem || Enkratni ali za večkratni vstop Redni potnik, zabeležen v sistemu VIS, ki je zakonito uporabil 2 vizuma v 12 mesecih pred vlogo || NE || NE || Samo dokaz o namenu potovanja. Predpostavka o izpolnjevanju vstopnih pogojev zaradi pozitivnih „podatkov o prejšnjih vizumih“ || 3-letni vizum za večkratni vstop Redni potnik, zabeležen v sistemu VIS, ki je zakonito uporabil 3-letni vizum za večkratni vstop || NE || NE || Samo dokaz o namenu potovanja || 5-letni vizum za večkratni vstop Prosilci, ki za vizum zaprosijo prvič, ne bi smeli biti samodejno upravičeni do vizuma za večkratni vstop, ker je treba njihove vloge temeljito preučiti, da se ohrani visoka raven varnosti v schengenskem območju. Vendar bodo lahko izkoristili vse splošne postopkovne olajšave, ki jih predlaga Komisija, npr. odpravo potovalnega zdravstvenega zavarovanja, krajše roke za odločanje in poenostavljen obrazec vloge. Izkoristili bodo tudi status „rednega potnika, zabeleženega v sistemu VIS“, s spremljajočimi olajšavami, če bodo zaprosili za tretji vizum v 12 mesecih po zakoniti uporabi prvega. Ker se v številnih tretjih državah vizumi ne zbirajo in obdelujejo, je vlaganje vloge za izdajo vizuma zelo drago in zamudno. Zato Komisija predlaga: (3) da se revidira obstoječi okvir za povečanje konzularnega sodelovanja in zagotovi lažji dostop do schengenskih postopkov vlog za izdajo vizuma na čim več mestih. Pri uresničevanju cilja spodbujanja gospodarske rasti s pametnejšo vizumsko politiko je treba vzpostaviti možnost začasne uporabe nekaterih določb Vizumskega zakonika s ciljem spodbujanja kratkoročnega turizma. Zato Komisija predlaga: (4) da se uvede člen v Vizumskem zakoniku, ki bo dovoljeval začasno izdajo vizumov na zunanjih mejah pod strogimi pogoji. Da bi se olajšala mobilnost oseb z olajšanjem družinskih obiskov, se predlaga: (5) da se za državljane tretjih držav, ki obiščejo ožje sorodnike, ki so državljani Unije in prebivajo na ozemlju države članice, katere državljani so, in za ožje sorodnike državljanov Unije, ki prebivajo v tretji državi in želijo skupaj obiskati državo članico, katere državljan je državljan Unije, zagotovijo nekatere postopkovne olajšave. Da se pojasnijo postopkovne olajšave, ki veljajo za družinske člane državljanov EU na podlagi Direktive 2004/38/ES[18], v zvezi z Vizumskim zakonikom, se predlaga: (6) da se določi, da morajo za družinske člane državljanov EU, za katere velja Direktiva 2004/38/ES, veljati najmanj enake postopkovne olajšave, kot so navedene v odstavku (5). Nazadnje, državljani tretjih držav se srečujejo s težavami, ker je dovoljeno bivanje v schengenskem območju omejeno na 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju. Ker nimajo ustreznega dovoljenja za bivanje, daljše od 90 dni, morajo bodisi omejiti bivanje bodisi si prizadevajo uporabiti pravne instrumente, ki niso namenjeni „podaljšanju“ njihovega dovoljenega bivanja v schengenskem območju v takih primerih. Zato: (7) se predlaga zakonodajna pobuda, da bi se odpravila pravna vrzel med pravili o kratkoročnem bivanju in pravili o sprejemu državljanov tretjih držav v posamezne države članice. Predlagana revizija Vizumskega zakonika upošteva tudi druge težave, na katere opozarja delovni dokument služb Komisije, ki so manj pomembne in/ali predvsem tehnične narave. Če bo ta celovita revizija Vizumskega zakonika sprejeta, bo vzpostavila resnično pametnejšo vizumsko politiko, zaradi katere se bo povečalo število obiskov v EU. Komisija meni, da je do sprejetja predlagane revizije Vizumskega zakonika s strani sozakonodajalcev pomembno in potrebno spodbujati usklajevanje in izvajanje sedanjih določb. Zato bo sodelovala z državami članicami v okviru Vizumskega odbora in drugih ustreznih forumov z namenom zagotavljanja polnega izvajanja sedanjih določb in s spodbujanjem ugotovljenih najboljših praks. Glede sedanjih določb bo pozornost namenjena izdajanju vizumov za večkratni vstop in pospeševanju usklajevanja seznamov spremnih dokumentov v jurisdikcijah, kjer se to še ni izvajalo. Glede slednjih si bo Komisija prizadevala pomagati pri delovanju schengenskega sodelovanja na lokalni ravni v jurisdikcijah, ki imajo velik politični in/ali gospodarski pomen in ki ponujajo najboljše turistične možnosti. V smislu dobre prakse lahko Komisija oceni predloge novega pilotnega projekta za izdajanje vizumov na zunanjih mejah. Za prihodnje revizije prilog Uredbe 539/2001 pa bodo upoštevani tudi gospodarski in trgovinski premisleki v skladu z novimi merili za ocenjevanje opustitve vizumov, ki jih bosta sozakonodajalca kmalu sprejela, tako da se bo v Uredbo 539/2001 vstavil nov člen: “Namen te uredbe je določiti tiste tretje države, katerih državljani morajo imeti vizum, in tiste, katerih državljani so izvzeti iz te obveznosti na podlagi presoje posameznih primerov po različnih merilih, ki se med drugim nanašajo na nedovoljeno priseljevanje, javni red in varnost, gospodarske koristi, zlasti v zvezi s turizmom in zunanjo trgovino, ter zunanje odnose Unije z ustreznimi tretjimi državami, zlasti na človekove pravice in temeljne svoboščine, pa tudi s posledice za regionalno povezanost in vzajemnost.” --------------------------------------------------- [1] (Člen 62(2)(b); zdaj Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU), člen 77(2)(a)). [2] Uredba (ES) št. 810/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vizumskem zakoniku Skupnosti, UL L 243, 15.9.2009, str. 1. [3] Taki sporazumi o poenostavitvi vizumskih postopkov so po navadi povezani s sporazumi o ponovnem sprejemu. [4] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/tourism/international/index­en.htm. [5] COM(2006) 403 final/2. [6] Prvotno naj bi vizumski informacijski sistem začel delovati že leta 2007, zato se je Komisija odločila predstaviti poseben zakonodajni predlog, ki uvaja standarde za biometrične identifikatorje, ki jih je treba zbrati, in določa številne možnosti za praktično organizacijo diplomatsko-konzularnih predstavništev držav članic za registriranje biometričnih podatkov prosilcev za vizum ter za pravni okvir sodelovanja držav članic z zunanjimi ponudniki storitev. Vsebina sprejete uredbe (UL L 131, 28.5.2009, str. 1) je bila vstavljena in prilagojena strukturi Vizumskega zakonika, ki je bil sprejet julija 2009. [7] SWD(2014) 101. [8] COM(2012) 649. [9] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/schengen/index_en.htm. [10] COM(2012) 648. [11] V tem dokumentu se „države članice“, če ni določeno drugače, nanašajo na države članice EU, ki v celoti uporabljajo skupno vizumsko politiko (vse države članice EU razen Bolgarije, Hrvaške, Irske, Cipra, Romunije in Združenega kraljestva), in pridružene države Islandijo, Lihtenštajn, Norveško in Švico. [12] V Avstriji je bilo celotno povečanje v tem obdobju samo 1,5 %, v Sloveniji pa je bilo zabeleženo zmanjšanje v višini 58,5 %; oba primera sta verjetno povezana z odpravo vizumske obveznosti za državljane večine držav Zahodnega Balkana leta 2009 in 2010. [13] 2010: 5.8 %; 2012: 4.8 %. [14] Od stopnje zavrnitve v višini 1 % v Ruski federaciji do 44 % v Gvineji. [15] http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-is-new/public-consultation/2013/consulting_0025_en.htm. [16] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38 z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC (UL L 158, 30.4.2004, str. 27). [17] COM(2011) 750. [18] UL L 158, 30.04.2004, str. 77