SL Uradni list Evropske unije C 107/37

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o časovnem načrtu za prehod na nizkoogljični energetski sistem do leta 2050 (raziskovalno mnenje)

2011/C 107/08

Poročevalec: g. PEZZINI

Evropska komisija je 12. maja 2010 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednji temi:

Časovni načrt za prehod na nizkoogljični energetski sistem do leta 2050

(raziskovalno mnenje).

Strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 2. februarja 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 469. plenarnem zasedanju 16. in 17. februarja 2011 (seja z dne 17. februarja) s 193 glasovi za, 3 glasovi proti in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Odbor meni, da je zelo pomembno opredeliti resnično integrirano evropsko energetsko politiko in v tem okviru srednjeročno in dolgoročno strategijo Skupnosti, ki naj določi časovni načrt za obdobje do leta 2050 za konkurenčno in trajnostno zmanjšanje vsebnosti CO2 v pridobljeni energiji, da bi se na globalni ravni odzvali na izzive podnebnih sprememb in zadovoljili družbene in industrijske potrebe EU.

1.2 Za skupno energetsko politiko na svetovni ravni je po mnenju Odbora treba ustvariti „integrirano energetsko skupnost“, kot določa člen 194 Pogodbe.

1.3 Po mnenju EESO bi moral biti časovni načrt za nizkoogljični energetski sistem do leta 2050 zmožen:

— združiti več različnih možnih poti razvoja za proizvodnjo in rabo energije v Evropi,

— proučiti sporazumne možnosti za gospodarske spremembe,

— določiti načine stalnega dialoga o časovnem načrtu na različnih ravneh,

— opredeliti ukrepe, potrebne za boljše razumevanje strateških odločitev,

— zasnovati sisteme, ki bodo z ekonomskega vidika združljivi, upoštevali konkurenco in ki jih bo družba podpirala,

— izpostaviti nujne elemente prožnosti, da bi se lahko hitro prilagajali podnebnim spremembam, novim tehnologijam in svetovnemu gospodarskemu razvoju.

1.4 EESO meni, da je nujno sprejeti kombinacijo politik, ki vključuje

— ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti,

— varne sisteme za zajemanje in shranjevanje CO2 (CCS),

— trdne mehanizme za trgovanje z emisijami,

— konkurenčen razvoj obnovljivih virov energije,

— preobrazbo elektrarn za nizkoogljično proizvodnjo energije,

— trajnostno preobrazbo prevoznih sredstev,

— ustrezno mednarodno tehnično standardizacijo ter

— ukrepe za izgradnjo visoko učinkovite kogeneracije (soproizvodnje toplotne in električne energije (CHP)).

1.5 Odbor meni, da je treba pri pripravi časovnega načrta 2050 upoštevati štiri ključne spremenljivke:

— močno pospešen tehnični, znanstveni in tehnološki napredek,

— zavezo vseh držav in vseh udeleženih sektorjev za jasen prevzem odgovornosti,

— vzdržnost finančnega okvira, ki je zanesljiv v daljšem časovnem obdobju,

— merljivost vmesnih ciljev in njihovo prilagodljivost tehničnemu in znanstvenemu razvoju.

1.6 V zvezi z instrumenti integriranega evropskega energetskega trga je treba po mnenju EESO nujno sprejeti program naložb na podlagi soglasja, in sicer na naslednjih področjih:

— pametna omrežja in izboljšanje omrežij za prenos energije,

— raziskave in razvoj skupnih programov na področjih energetske trajnosti, nanoznanosti in nanotehnologij, aplikacij informacijske tehnologije za velike omrežne sisteme in mikrosistemov za avtomatizacijo stanovanj,

— sposobnosti za upravljanje kompleksnih sistemov in zagotavljanje stabilnega referenčnega okvira za industrijo ter za javne in zasebne akterje,

— krepitev strukturiranega in interaktivnega dialoga s socialnimi partnerji, potrošniki in javnostjo,

— trden okvir za mednarodno sodelovanje in dialog, ki bi na podlagi dogovorjenih in preverljivih ciljev združeval stare in na novo industrializirane države.

1.7 V zvezi s cilji, ki bi jih morali začeti uresničevati že kmalu, bi se bilo treba po mnenju EESO takoj osredotočiti na naslednje naloge:

— sprejetje ukrepov za energetsko učinkovitost, zlasti v gradbeništvu in prometu, ob večjem upoštevanju evropskih direktiv,

— hitro in obsežno izboljševanje mehanizmov trgovanja z emisijami,

— konkretni sistemi za postopno uvajanje nizkoogljične proizvodnje električne energije in hkrati pospeševanje in širjenje pilotnih projektov v teku,

— močna podpora pilotnim projektom za razvoj portfeljev nizkocenovnih tehnologij z nizkimi izpusti CO2,

— davčna in finančna podpora široki rabi alternativnih virov energije,

— krepitev izobraževalnih mehanizmov in sistemov usposabljanja v znanstvenih disciplinah na podlagi integriranih multidisciplinarnih modelov,

— razvoj energetske infrastrukture in vseevropskih omrežij ter širjenje standardiziranih pametnih omrežij prek evropskih sistemov standardizacije

— ter učinkovit okvir za mednarodno sodelovanje.

1.8 Srednjeročno bo treba po mnenju Odbora zagotoviti

— svetovni trg tehnologij z nizkimi emisijami CO2, z nizkimi stroški in skupnimi tehničnimi standardi na mednarodni ravni,

— podrobno preverjanje vmesnih ciljev, da se zagotovi prevzemanje odgovornost v EU in na svetovnem trgu,

— posodabljanje ciljev v skladu s spremembami, znanstvenimi odkritji ter preobrazbami gospodarskega in trgovinskega zemljevida sveta,

— morebitno ponovno opredelitev strategij, potrebnih za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za 60 do 80 %,

— konkretno razširjenje skupnih orodij za upravljanje omrežij in vozlišč za shranjevanje in prenos energije;

— izboljšanje mehanizmov upravljanja, pridobivanja soglasja in interaktivnega dialoga med vsemi vpletenimi akterji,

— razvoj jedrske cepitve s 3. na 4. generacijo v državah članicah, ki želijo to tehnologijo še naprej uporabljati, in razvoj tehnik za ponovno uporabo večine materialov,

— podpora raziskavam na področju jedrske fuzije na podlagi Evropskega sporazuma za razvoj fuzije (EFDA) in zlasti preskušanja JET (Joint European Torus), ki ga podpira Evropska komisija, ki bo utrlo pot za začetek uresničevanja reaktorja ITER po letu 2020.

— okrepitev boja proti energetski revščini, ki grozi, da bo izključevala vse več državljanov in celotnih držav.

1.9 EESO meni, da si je treba na začetku prizadevati za

— politične zaveze za integriran sistem EU na področju energije, s skupnimi pravili,

— enotne in stabilne regulativne okvire,

— oblikovanje tehničnih standardov EU,

— evropske elektrarne z združljivimi standardi interoperabilnosti,

— sisteme EU za enotno usposabljanje osebja,

— učinkovite mehanizme za izmenjavo najboljših praks in razpoložljivih tehnologij,

— interoperabilne računalniške nadzorne in varnostne sisteme,

— široko razvejano politiko kulture trajnostne energije.

1.10 Odbor meni, da sta temeljnega pomena razvoj in krepitev dosledne politike komuniciranja na evropski ravni, z učinkovitimi in verodostojnimi sporočili, dostopnimi različnim udeleženim skupinam in zlasti najširši javnosti.

2. Uvod

2.1 Medtem ko so podnebne spremembe na svetovni ravni splošno priznano dejstvo, to ne velja v tolikšni meri za naravo in obseg njihovih posledic.

2.2 EU se mora odločiti, kakšno Evropo želi v letu 2020 in pozneje. Komisija predlaga trajnostno rast z energetsko strategijo za obdobje 2011–2020, skupaj s časovnim načrtom za nizkoogljični energetski sistem do leta 2050.

2.3 Komisija je EESO zaprosila za dve ločeni raziskovalni mnenji o srednjeročnih in dolgoročnih razvojnih možnostih, do leta 2020 in do leta 2050. To raziskovalno mnenje obravnava razvojne možnosti do leta 2050.

2.4 Po mnenju EESO bi moral biti časovni načrt za nizkoogljični energetski sistem do leta 2050 zmožen:

— združiti več različnih možnih poti konkurenčnega razvoja za pridobivanje in rabo energije v Evropi v skladu z dolgoročnimi cilji glede podnebnih sprememb v svetovnem merilu ter družbenimi in industrijskimi potrebami EU,

— proučiti sporazumne možnosti za gospodarski prehod na podlagi odločitev v okviru današnje in prihodnje energetske politike, ki jih sprejmejo socialni partnerji in civilna družba prek stalnega interaktivnega dialoga,

— opredeliti načine stalnega dialoga o časovnem načrtu na različnih ravneh med nosilci političnega odločanja, organi oblasti, upravljavci energetskih omrežij in ponudniki energije, industrijo, sindikati, okoljskimi organizacijami, trgovino in storitvami, uporabniki električnega, stanovanjskega, terciarnega in prometnega sektorja, znanstveniki in strokovnjaki za tehnologijo, izobraževalnimi ustanovami, finančnim in kreditnim sistemom, kmeti, potrošniki in državljani,

— opredeliti potrebne ukrepe za boljše razumevanje strateških odločitev, potrebnih za doseganje ciljev zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za 60 do 80 %, zlasti s pomočjo obsežnega uvajanja novih energetskih tehnologij, da bi koncentracijo CO2 v ozračju dolgoročno ustalili pod 450 ppmv (parts per million in volume: delci na milijon po prostornini),

— zasnovati sisteme za javno in zasebno financiranje, obdavčenje in načrtovanje proračuna, ki so z ekonomskega vidika združljivi, upoštevajo konkurenco in so deležni podpore družbe,

— izpostaviti nujne elemente prožnosti, ki izhajajo iz – včasih nenadnih – sprememb, znanstvenih raziskav, gospodarskega razvoja in razvoja družbene kulture.

2.5 EESO meni, da mora v vseh doslej razpoložljivih scenarijih s cilji za zmanjšanje emisij za 80 % do leta 2050 imeti osrednjo vlogo kombinacija politik, ki zajema:

— ukrepe za izboljšanje energetske učinkovitosti,

— po sisteme zajemanja in skladiščenja CO2 (CCS), vzpostavljene po celotnem območju, in okrepljene mehanizme za urejanje trgovanja z emisijami,

— veliko povečanje deleža energije iz obnovljivih virov,

— razvoj jedrske cepitve s 3. na 4. generacijo in podporo raziskavam na področju jedrske fuzije,

— močno povečanje deleža električne energije, pridobljene z nizkoogljičnimi sistemi,

— velike prispevke za pospešitev preusmeritve cestnega, letalskega in pomorskega prometa ter za zmanjšanje porabe energije v stanovanjskih stavbah in v terciarnem sektorju,

— naložbe v raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti, ter v prenos na ravni tržnih inovacij,

— pospešitev dela na področju tehnične standardizacije na ravni EU in na mednarodni ravni ter

— ukrepe za izgradnjo visoko učinkovite kogeneracije (soproizvodnje toplotne in električne energije (CHP)).

2.6 V zvezi z instrumenti integriranega evropskega energetskega trga, ki so nujni ne glede na sprejeto kombinacijo politik in pridobljena spoznanja, EESO meni, da so potrebne naložbe, da bi:

— razvili pametna omrežja in konfiguracije omrežij, ki združujejo tehnologije za skladiščenje električne in toplotne energije,

— v okviru Evropskega raziskovalnega prostora na področju energetskega razvoja in inovacij funkcionalno združili različne programe za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti ter za tehnološke inovacije,

— ustvarili trdno in stabilno politično okolje, v katerem bi vsi udeleženi akterji lahko delovali z razumno stopnjo gotovosti,

— sprejeli odločne ukrepe za krepitev zmogljivosti, da bi oblikovali sistem učinkovitih in jasno opredeljenih ravni upravljanja,

— prepoznati stabilne poti mednarodnega sodelovanja, ki imajo trdno podlago.

2.7 Na svetovni ravni poročilo IEA (Mednarodne agencije za energijo) in več drugih mednarodnih organov navaja vrsto scenarijev, ki kažejo, da je v prihodnost projicirani razvoj sedanjega upravljanja energije nevzdržen z več vidikov: okoljskega, gospodarskega in družbenega.

2.8 Na svetovni ravni bi se morale vse države zavezati, da bodo do leta 2011 za sektorje z visokimi emisijami CO2 sprejele strategije za razvoj na podlagi nizkih emisij. Sicer obstaja nevarnost, da evropske energetsko intenzivne industrijske panoge ne bodo več konkurenčne na svetovnem trgu in bodo tako preselile proizvodnjo (selitev virov CO2) iz Evrope, ne da bi zmanjšale emisije CO2. Te strategije bi morale na primer vključevati tudi hitro zmanjšanje krčenja tropskih gozdov.

2.9 Strateška področja ukrepov na svetovni ravni, ki jih je opredelila skupina G20, se delijo v dve skupini: s kratkoročno in srednjeročno usmeritvijo.

2.9.1 V prvo skupino se uvrščajo ukrepi za spodbujanje povpraševanja in podporo dohodkom, med drugim za:

— izboljšanje energetske učinkovitosti,

— izboljšanje infrastrukture za zmanjšanje emisij CO2,

— podporo trgom s pomočjo čistih tehnologij.

2.9.2 Srednjeročno in dolgoročno pa so usmerjeni ukrepi, namenjeni temu, da bi „obdržali“ vlagatelje in samostojne podjetnike v sektorjih, ki naj bi postali stebri okolju prijaznega razvoja. Ti ukrepi vključujejo:

— začetek izvajanja pilotnih projektov, zlasti na področju zajemanja in skladiščenja CO2,

— spodbude za raziskave na mednarodni ravni,

— spodbude za naložbe v tehnologije z nizkimi emisijami CO2.

2.10 Po nekaterih scenarijih bi bilo mogoče emisije na svetovni ravni do leta 2050 zmanjšati za 50 %, k čemur bi prispevali predvsem štirje dejavniki, in sicer v naslednjem obsegu:

— več kot polovico energetska učinkovitost,

— približno petino obnovljivi viri,

— nadaljnjo petino tehnologija zajemanja in skladiščenja CO2,

— preostalo pa jedrski viri.

V resnici pa nekatere tehnologije, predvidene v tem scenariju, še niso na voljo ali pa jih bo treba še znatno izboljšati in zmanjšati stroške.

2.11 Med tehnologijami, ki naj bi jih uporabljali, sta predlagana CCS in razvoj električnih vozil.

2.11.1 Glede električnih vozil se pričakuje precejšen tehnični napredek, in sicer glede:

— zmogljivosti ponovnega polnjenja akumulatorjev,

— ponovnega polnjenja s pomočjo obnovljivih energetskih virov, povezanih v pametna omrežja,

— premostitvenih tehnik, da bi našli rešitev za nestalno razpoložljivost nekaterih obnovljivih virov energije, ter na področju skladiščenja in ohranjanja energije,

— standardizacije za hitro zamenjavo akumulatorjev, vgrajenih v vozila, na ustrezno opremljenih postajah za ponovno polnjenje.

2.12 Velik napredek se – verjetno po letu 2020 – pričakuje tudi pri razvoju vozil s pogonom na vodikove gorivne celice.

2.13 Pri električnih vozilih za zdaj manjka ustrezen evropski pravni okvir. Komisija namerava vrzel kmalu odpraviti (COM(2010) 186 konč.).

2.14 EESO meni, da bi nizkoogljično pridobivanje električne energije ponujalo precejšnje možnosti za zmanjšanje emisij v sektorjih končnih porabnikov (npr. s prehodom z ogrevanja s fosilnimi gorivi na uporabo učinkovitih toplotnih črpalk na plin).

2.15 „Pozitiven“ scenarij, ki bi omogočil občutno zmanjšanje emisij v ozračju, tvori več kombiniranih ukrepov (med drugim kombinacija obnovljivih virov energije in jedrske energije, energetske učinkovitosti, naložb v nove tehnologije in zajemanje CO2) in ocenjuje se, da bo za polovično zmanjšanje emisij vlada morala sredstva, namenjena za programe raziskav in razvoja na področju nizkoogljičnih tehnologij, povečati na dva do petkratno sedanjo raven, in da bo treba sprejeti obstoječe najboljše prakse na področju načrtovanja in razširjanja (poročilo Mednarodne agencije za energijo (IEA) Energy Technology Perspectives (ETP) za leto 2010: Scenarios and strategies to 2050 – Scenariji in strategije 2050).

2.15.1 Poročilo IEA 2010 o tehnoloških perspektivah na področju energije analizira in primerja različne scenarije, ki kažejo glavne možnosti za varnejšo in bolj trajnostno energetsko prihodnost.

2.16 Po mnenju EESO je ključnega pomena upoštevati, da imajo številni energetski izzivi velikanski vpliv na lokalne skupnosti, ki želijo, da bi našli rešitve, prilagojene specifičnim okoljem, v katerih živijo, in se bojijo, da bi se njihova življenjska raven in razvoj zmanjšala ali omejila.

2.17 Napredek, ki ga bo treba v skladu s časovnim načrtom 2050 doseči in/ali načrtovati za pravo energetsko revolucijo na temelju tehnologij z nizkimi emisijami ogljika, bo vključeval številne možnosti, ki bodo temeljile na petih ključnih spremenljivkah:

— pospeševanju tehničnega, znanstvenega in tehnološkega napredka,

— zavezi vseh držav in vseh udeleženih sektorjev za jasen prevzem odgovornosti,

— vzdržnosti finančnega okvira, zanesljivega v daljšem časovnem obdobju,

— merljivosti vmesnih ciljev in njihovi prilagodljivosti tehničnemu in znanstvenemu razvoju,

— ravnanju različnih akterjev v zvezi z „napovedano politiko“ in nevarnostjo napačnih informacij, ki so bodisi preveč optimistične bodisi preveč črnoglede.

3. Scenariji in možnosti

3.1 Javni in zasebni mednarodni organi ter nepridobitne organizacije so predlagali že več scenarijev in možnosti, katerih namen je ponuditi osnove za strategije, politike in operativne instrumente.

3.2 Osnovni scenarij pri teh prizadevanjih skoraj vedno izhaja iz domneve, da vlade ne bodo uvajale nikakršnih novih ukrepov na področjih energetske in podnebne politike.

3.3 Ciljno usmerjeni scenariji se razlikujejo predvsem po različnih časih nastopa vplivov in ne toliko po svojem končnem obsegu; določajo cilje 30-odstotnega zmanjšanja emisij CO2, povezanih s porabo energije, do leta 2030, in njihovo zmanjšanje za polovico do leta 2050 (v primerjavi z letom 2005), ter proučujejo cenejše in hitrejše možnosti za doseganje ciljev z uporabo tehnologij z nizkimi stroški in nizkimi emisijami CO2:

— naložbe naj bi za 36 bilijonov EUR (1 euro = 1,28 USD) (+ 17 %) presegle naložbe, predvidene v osnovnem scenariju, vendar naj bi pri stroških goriva v primerjavi z osnovnim scenarijem prihranili 87 bilijonov EUR,

— tehnologijo CCS naj bi uporabili za zajem 9,4 gigatone CO2 iz obratov za pridobivanje električne energije (55 %), industrijskih obratov (21 %) in obratov za pretvorbo goriv (24 %),

— emisije CO2 iz gospodinjstev in terciarnega sektorja naj bi se zmanjšale za dve tretjini, in sicer z uporabo električne energije z nizkimi stopnjami emisij CO2, energetsko učinkovitostjo in prehodom s tehnologij z nizkimi emisijami CO2 na tehnologije brez emisij,

— skoraj 80 % prodaje lahkih vozil naj bi predstavljala hibridna vozila s polnjenjem prek električne vtičnice (plug-in), električna vozila ali vozila s pogonom na vodikove gorivne celice,

— emisije CO2 v povezavi s proizvodnjo električne energije naj bi se zmanjšale za 76 %; njihova vsebnost CO2 pa na 67 g CO2/kWh,

— industrijske emisije CO2 naj bi se zmanjšale za približno četrtino, predvsem s povečanjem energetske učinkovitosti, nadomeščanjem goriv, recikliranjem uporabljenih materialov, sistemi za ponovno uporabo (rekuperacijo) energije in tehnologijami CCS.

3.3.1 Da bi dosegli te cilje, bi bil potreben portfelj nizkocenovnih tehnologij z nizkimi stopnjami emisij CO2. Ni ene same tehnologije ali majhne skupine tehnologij, ki bi lahko zagotovila tako veliko spremembo, kot je zahtevana.

3.4 Zmanjšanje emisij CO2 v sektorju električne energije je ključnega pomena in mora vključevati znatno povečanje deleža obnovljivih virov in jedrske energije – v državah, ki so se odločile za jedrsko energijo – ter uporabo sistemov CCS in kogeneracije v termoelektrarnah na fosilna goriva.

3.5 Prizadevanja za raziskave, predstavitvene dejavnosti in tržne tehnološke aplikacije so temeljnega pomena, vendar morajo biti uresničena v časovnih okvirih, ki so skladni s predlaganimi cilji glede zmanjšanja emisij CO2.

3.6 Scenarij, povezan z razvojem jedrske fuzije

Fuzija je energijski vir sonca in zvezd. Na Zemlji predstavlja možnost dolgoročne, zanesljive in okolju prijazne energije za pokrivanje potreb po energiji, ki jih ima rastoče svetovno prebivalstvo. Znanstveniki v okviru Evropskega sporazuma za razvoj fuzije (EFDA) že uporabljajo plazmo pri temperaturah več sto milijonov stopinj v fuzijskih napravah v industrijskem obsegu, od katerih je največja JET (Joint European Torus). Na podlagi teh in drugih dosežkov po svetu bo poskusni reaktor ITER, ki ga zdaj gradijo v Franciji – gre za najpomembnejši energetski raziskovalni projekt na svetu – s fuzijo proizvajal energijo, enako proizvodnji srednje velikega reaktorja (500 do 700 MW). ITER bo most k prvi predstavitveni elektrarni in kasneje h komercialnemu reaktorju s povprečno močjo približno 1,5 GW. (Elektrarna na jedrsko fuzijo porabi malo goriva. Elektrarna moči 1 GW potrebuje za enoletno obratovanje okoli 100 kg devterija in 3 tone litija, pri čemer ustvari okoli 7 milijard kWh. Za enako količino energije bi elektrarna na premog potrebovala približno 1,5 milijona ton fosilnih goriv (vir: http://fusionforenergy.europa.eu)).

3.6.1 Primarna reakcija, ki je osnova fuzije, ne proizvaja jedrskih odpadkov in tudi ne emisij onesnaževal. (Opozoriti velja, da čeprav stene reakcijske komore postanejo radioaktivne, ta radioaktivnost v času življenjske dobe reaktorja z ustrezno izbiro materialov razpade že v nekaj desetletjih. Po 100 letih je vse materiale mogoče reciklirati v novem reaktorju (vir: www.jet.efda.org).) Reakcija poteka s stapljanjem (fuzijo) atomov, ki so v naravi zelo pogosti, še posebej v morski vodi. Postopek je poleg tega sam po sebi varen.

3.6.2 Elementi, uporabljeni v primarni reakciji, so devterij, tritij, litij in helij. Proces fuzije atomov teh elementov sprošča veliko energije v obliki toplote, ki se zajema v toplotnem izmenjevalniku pri temperaturi 550 do 650 °C (povprečen reaktor za jedrsko cepitev ustvarja povprečno temperaturo 700 °C). Z razvojem naprednih materialov bi lahko dosegli temperaturo 1 000 °C. Nastala para poganja turbino (rotor), ki v statorju ustvarja vzbujen električni tok.

3.6.3 Jedro devterija (1 proton + 1 nevtron) se staplja z atomom tritija (1 proton + 2 nevtrona). Iz te fuzije nastane jedro helija (2 protona + 2 nevtrona) in sprosti se 1 nevtron. Ta nevtron se staplja z atomom litija (3 protoni + 3 nevtroni) ter ustvari atom helija (2 protona + 2 nevtrona) in atom tritija (1 proton + 2 nevtrona). V reakcijski komori (poskusnega reaktorja Torusa) je materija v posebnem stanju: tako imenovana plazma, s povprečno temperaturo 200 milijonov °C.

3.6.3.1 Za segrevanje plazme v poskusnem reaktorju ITER je potrebna moč približno 50 MW. Torej je energija, dobljena s postopkom jedrske fuzije, 10-krat tolikšna kot energija, potrebna za sprožitev postopka: Q > 10.

4. Splošne ugotovitve

4.1 EESO želi v zvezi s časovnim načrtom 2050 opozoriti na naslednja vprašanja:

— stroški in donosnost naložb: z letnega povprečja približno 130 milijard EUR v zadnjih treh letih je treba preiti na povprečno 600 milijard EUR letno,

— zbiranje sredstev za naložbe: zagotoviti je treba stabilen okvir za vlagatelje, predvideti sisteme za ustrezno donosnost naložb ter zagotoviti finančno in davčno podporo kot olajšavo,

— zmanjšanje emisij CO2 v sektorju električne energije: potrebna je korenita sprememba energetskih politik v kombinaciji z velikimi naložbami za odpravo odvisnosti od fosilnih goriv,

— načrtovanje, delovanje in izvedba električnih omrežij, ob hkratnem zagotavljanju prožnosti pametnih omrežij in central za pretvorbo za boljše upravljanje koničnih obremenitev ter racionalno zbiranje in prerazdeljevanje različnih oblik energije (prispevek omrežij obnovljivih virov energije s pomočjo uporabe pametnih števcev spreminja režim prenosa energije),

— programi za energetsko učinkovitost, zlasti za izboljšanje emisij CO2 iz industrije (22 % vseh emisij),

— zmanjšanje neposrednih in posrednih emisij v svetovnem merilu na področju stavb (40 % vseh emisij) na podlagi ukrepov v zvezi z vsemi konstrukcijskimi elementi,

— za prometni sektor (38 % vseh emisij), o katerem EESO pripravlja posebno mnenje, bo veliko zmanjšanje emisij CO2 v obravnavanem obdobju odvisno od manjše uporabe tradicionalnih goriv, povečanja deleža etanola in biodizla, izboljšanih plinskih goriv (utekočinjen naftni plin (LPG), stisnjen zemeljski plin (CNG), bioplin), odkritij in tehnoloških inovacij,

— mednarodno usklajevanje: Evropa, ZDA, Japonska, Kitajska, Indija in Brazilija bi morale določiti skupne cilje za obdobje 2030-2050, ob upoštevanju posebnosti vsakega od teh območij glede na gospodarsko razvitost in razpoložljive naravne vire.

4.2 Cilji zmanjšanja emisij CO2 za 20 % do leta 2020 so bili že določeni. EESO pripravlja ustrezno mnenje o tej temi.

4.3 EESO meni, da je treba glede perspektiv za časovni načrt do leta 2050 poudariti naslednja ključna vprašanja:

— pospeševanje tehničnega, znanstvenega in tehnološkega napredka: povečanje sredstev in programov, ne le za podnebje in energetske vire, temveč tudi in predvsem za uporabo in ohranjanje naravnih in strateških virov,

— zavezo vseh držav, sektorjev in udeleženih akterjev za jasno določitev in prevzem odgovornosti v EU,

— vzdržnost finančnega okvira, ki je zanesljiv v daljšem časovnem obdobju in ki upošteva proračun EU, Pakt za stabilnost ter proračunske politike držav članic,

— merljivost vmesnih ciljev in njihovo prilagodljivost tehničnemu in znanstvenemu razvoju,

— ravnanje različnih družbenih akterjev v zvezi s „predvideno in napovedano politiko“ in nevarnostjo napačnih informacij,

— podporo znanstveni in tehnični kulturi ter kulturnim in finančnim spodbudam, da bi povečali število študentov na višjih šolah tehničnih usmeritev,

— okrepljeno upoštevanje in izvajanje evropskih direktiv za energetsko učinkovitost in varčevanje s strani držav članic (npr. zamude, s katerimi je bila prenesena Direktiva 2002/91/ES o energetski učinkovitosti stavb),

— krepitev mehanizmov za izobraževanje in usposabljanje v znanstvenih disciplinah: inženirstvu, fiziki, bazični kemiji, arhitekturi, prostorskem načrtovanju in načrtovanju obratov, pri čemer je treba pozornost namenjati ustvarjanju modelov integriranih sistemov, zlasti na področju nanoznanosti in nanotehnologij energetskih sistemov za pridobivanje energije z nizko vsebnostjo CO2,

— politično zavezo za integriran sistem EU na področju energije, s skupnimi pravili; usklajen in stabilen regulativni okvir; tehnične standarde EU; standardizirane evropske elektrarne; sisteme EU za enotno usposabljanje osebja; izmenjavo najboljših praks in informacij o najboljših razpoložljivih tehnologijah (Best Available Technologies, BAT); interoperabilne računalniške sisteme za nadzor in varnost.

4.4 Štirim industrijskim pobudam, sproženim junija 2010 (vetrna in sončna energija, CCS, pametna omrežja) je treba dodati še bioenergijo in jedrsko cepitev ter Skupno tehnološko pobudo za gorivne celice in vodik (Fuel Cell and Hydrogen Joint Technology Initiative, FCH JTI) ter ITER za jedrsko fuzijo.

4.5 EESO meni, da je temeljnega pomena spodbujanje večje učinkovitosti, ne samo pri rabi energije, temveč vseh naravnih virov, zlasti vodnih.

4.6 EESO poudarja, da je treba dati prednost razvoju alternativnih goriv in tehnologij za prometno energijo, toploto in razsvetljavo. Najboljša strategija za podnebne spremembe je razvoj energetskih možnosti v primerjavi s fosilnimi gorivi (CESE 766/2010).

4.7 EESO meni, da je treba okrepiti ukrepe za boj proti energetski revščini, ki grozi, da bodo izključene vse večje skupine državljanov (zelene možnosti so lahko drage z vidika višjih tarif in/ali davčnih bremen zlasti za najšibkejše sloje), in zbrati evropske izkušnje za ustvarjanje novih zelenih delovnih mest: učinkovitih, trajnostnih in konkurenčnih, ter zmanjšati neenakosti (1) in zagotoviti „državljanom kot potrošnikom“ […] „dostop do energetskih storitev in delovnih mest, ki ga ustvarja gospodarstvo z nizkimi izpusti CO2“ (2).

4.8 Pridobivanje električne energije je po mnenju EESO prednostno področje delovanja, kjer je treba doseči večji delež obnovljivih energetskih virov in pridobivanja energije z jedrsko cepitvijo z razvojem s 3. na 4. stopnjo (z najmanj odpadki), ob vlaganju v tehnologije ravnanja z odpadki in proučevanju možnosti za njihovo ponovno uporabo v okviru nanoznanosti.

4.9 Sistemi CCS so po mnenju EESO velikega pomena za zmanjšanje emisij in že zdaj „si je treba prizadevati za pospešen razvoj in čim hitrejšo uvedbo tega postopka“ (3), po dostopnih in konkurenčnih cenah, ne samo v petih pilotnih projektih.

4.10 EESO meni, da je treba okrepiti „vse vidike delovanja notranjega trga z energijo, povezane z infrastrukturo, sistemom javnih naročil, pravilnim delovanjem trga in varstvom potrošnikov“ ter da je „temeljnega pomena razviti energetsko infrastrukturo in vseevropska omrežja, da bi vzpostavili notranji trg z energijo.“ (4)

4.11 EESO meni, da je nujno potrebna integrirana energetska skupnost v smislu člena 1 Pogodbe (PDEU) (5), umeščena v integrirani evropski referenčni okvir, ki temelji na konkurenčnosti, blaginji in novih delovnih mestih za evropske državljane.

V Bruslju, 17. februarja 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) UL C 48, 15.2.2011, str. 65.

(2) UL C 48, 15.2.2011, str. 81.

(3) UL C 27, 3.2.2009, str. 75.

(4) UL C 48, 15.2.2011, str. 81.

(5) UL C 83, 30.3.2010, str. 47.