SL Uradni list Evropske unije C 84/49

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o spremenjenem predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi uredb Sveta (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 1234/2007 glede razdeljevanja prehrambnih proizvodov najbolj ogroženim osebam v Uniji

(COM(2010) 486 konč. – 2008/0183 (COD))

2011/C 84/11

Poročevalec: g. LUCAN

Evropski parlament in Svet sta 23. septembra 2010 oziroma 8. oktobra 2010 sklenila, da v skladu s členoma 43(2) in 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosita za mnenje o naslednjem dokumentu:

Spremenjeni predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi uredb Sveta (ES) št. 1290/2005 in (ES) št. 1234/2007 glede razdeljevanja prehrambnih proizvodov najbolj ogroženim osebam v Uniji

COM(2010) 486 konč. – 2008/0183 (COD).

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 15. decembra 2010.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 468. plenarnem zasedanju 19. in 20. januarja 2011 (seja z dne 20. januarja) s 150 glasovi za, 4 glasovi proti in 14 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO meni, da je program razdeljevanja hrane najbolj ogroženim osebam v Uniji dokaz spodbujanja gospodarskega razvoja trga živil in evropskih vrednot (zlasti načela solidarnosti) v socialno najbolj prikrajšanih skupinah prebivalstva EU. Zagotavljanje oskrbe s hrano vseh državljanov EU, posebno pa prikrajšanih skupin prebivalstva, mora ostati eden temeljnih ciljev kmetijske politike Evropske unije. Po mnenju EESO se lahko samo s kmetijsko politiko, ki spodbuja trajnostno gospodarsko rast v tem sektorju, zagotovi pomoč za socialno najbolj prikrajšane skupine prebivalstva v EU.

1.2 Odbor ocenjuje, da je revizija evropskega pravnega okvira primerna in potrebna zaradi novih določb Pogodbe ter sprememb, do katerih je prišlo na enotnem trgu na področju cen, zalog in tržnih politik, pa tudi zaradi posebnih potreb posameznih držav članic.

1.3 Ker se z revščino spopada več kot 80 milijonov državljanov EU (1) (več kot 16 % evropskega prebivalstva) ter ob upoštevanju prednostnih nalog v okviru leta 2010 – Evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti – in dejstva, da zaradi gospodarske krize vse večjemu številu evropskih državljanov grozi čedalje hujša revščina, EESO podpira nadaljnje izvajanje programa razdeljevanja hrane kot tudi njegovo stalno financiranje iz proračuna skupne kmetijske politike (SKP).

1.4 EESO meni, da mora program razdeljevanja hrane najbolj ogroženim osebam v EU postati sestavni del SKP, saj omogoča izboljšanje položaja oseb, ki jih prizadenejo nihanja na trgu prehrambnih proizvodov. Ta program prispeva tudi k ravnovesju in stabilizaciji notranjega trga, saj se razdeljujejo proizvodi iz intervencijskih zalog in iz nakupov na trgu, ki jih proizvedejo evropski kmetje. Odbor poudarja, da je treba ohraniti tovrstne posredne pomoči za trg, ki so sestavni del SKP in jih v sedanjem obdobju krize nujno potrebujejo tako prikrajšane osebe kot kmetje.

1.5 EESO meni, da bi – glede na obseg pojava pomanjkanja hrane, ki zadeva več kot 43 milijonov evropskih državljanov, in trajni pozitivni učinek programa razdeljevanja prehrambnih proizvodov na socialno najbolj prikrajšane skupine prebivalstva – za ta program morali predvideti stalna in zadostna proračunska sredstva.

1.6 Vrednotenje nacionalnih in evropskih programov pomoči v hrani bi moralo temeljiti na oceni potreb vseh prikrajšanih oseb, vključno z najrevnejšimi skupinami prebivalstva (otroci, ki živijo na ulici, brezdomci, prosilci za azil, nezakoniti delavci, nezakoniti priseljenci itd.), ki ne prejemajo nobene pomoči na podlagi merila minimalnega zajamčenega dohodka ali ki običajno niso zajete v uradnih statistikah. Vključitev vseh kategorij prikrajšanih oseb je lahko prvi korak k preprečevanju socialne izključenosti in boju proti njej. To je tudi prednostna naloga v evropskem letu 2010. EESO pristojne oblasti v državah članicah poziva, naj pri opredeljevanju kategorij prikrajšanih oseb upoštevajo baze podatkov o osebah, ki niso zajete v uradnih statistikah. Ti podatki so najpogosteje na voljo v statistikah nevladnih ali dobrodelnih organizacij.

1.7 Odbor priporoča Komisiji, naj spodbuja države članice k podpiranju partnerstev med javnimi oblastmi in civilno družbo, da bo možno sodelovanje čim večjega števila nevladnih organizacij ali prostovoljcev v postopku razdeljevanja hrane. Meni, da lahko pomoč iz programa razdeljevanja hrane dopolnjuje socialne storitve, zagotovljene v okviru vključevanja prikrajšanih oseb v družbo.

1.8 Po mnenju EESO bi morale nevladne in dobrodelne organizacije, ki nudijo tako pomoč v hrani kot tudi storitve oskrbe ali socialno pomoč (zlasti tiste, ki prikrajšanim osebam dajejo na razpolago zatočišča in upravljajo ljudske kuhinje ali dnevne centre), dobivati podporo, s katero bi pokrile svoje upravne stroške.

1.9 Odbor pozdravlja odločitev Komisije, da v spremenjeni predlog vključi predlog spremembe Evropskega parlamenta, ki priporoča povračilo upravnih stroškov in stroškov skladiščenja dobrodelnih organizacij.

1.10 Nacionalno sofinanciranje bi zaradi trenutne gospodarske krize, zlasti v državah članicah z nizkim dohodkom na prebivalca in zelo velikim številom prikrajšanih oseb, lahko povzročilo birokratizacijo evropskega programa in onemogočilo njegovo izvajanje. EESO ocenjuje, da bi to škodovalo najbolj prikrajšanim skupinam prebivalstva EU ter kršilo načela socialnega vključevanja, ki se spodbujajo v okviru evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti.

1.11 Odbor meni, da mora program pomoči v hrani za prikrajšane osebe postati program Unije, ki bo v celoti financiran iz proračuna SKP. Trenutno nekatere stroške, povezane z izvajanjem programa (stroške prevoza hrane do skladišč, upravne stroške, stroške prevoza in skladiščenja, DDV, stroške, nastale zaradi socialnih storitev, ki dopolnjujejo pomoč v hrani), krijejo države članice in nacionalne dobrodelne organizacije.

2. Prednostna naloga leta 2010 – Evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti je pomoč prikrajšanim osebam, vključno s tistimi, ki jim grozi pomanjkanje hrane

2.1 Z revščino se spopada več kot 80 milijonov državljanov EU (2). Ogroženih je 16 % evropskih prebivalcev, pomanjkanje hrane pa grozi 43 milijonom prebivalcev. Leta 2006 se je delež prebivalstva v EU, ki jim grozi pomanjkanje hrane, gibal med 2 % (Danska) in 37 % (Slovaška). V najmanj sedmih državah članicah EU je stopnja revščine višja od 20 %. Na Poljskem je zaradi revščine ogroženih 11 milijonov oseb, v Nemčiji pa 9 milijonov. Ti statistični podatki so zanesljiv dokaz za to, da je pomoč v hrani potrebna.

2.2 Nedohranjenosti ali podhranjenosti zaradi nezadostne ali neustrezne prehrane so najbolj izpostavljeni otroci iz revnih družin, starejše osebe, brezdomci, prosilci za azil in nezakonito priseljeni delavci ter invalidne osebe in otroci. V nekaterih državah članicah del prejemnikov pomoči v hrani prejema tudi socialno pomoč, dodeljeno na podlagi minimalnega zajamčenega dohodka.

2.2.1 EESO opozarja na dejstvo, da veliko število prikrajšanih oseb, zlasti brezdomcev, prosilcev za azil ter nezakonitih delavcev in priseljencev, ni deležno nobene oblike socialnega varstva ter ni zajeto v nacionalne statistike. Nekatere od teh oseb nimajo osebnih dokumentov, zato je težko oceniti njihove socialne in prehrambne potrebe. Ustrezna ocena bi se lahko izvedla v sodelovanju z nevladnimi ali dobrodelnimi organizacijami.

2.2.2 EESO priporoča, da se posebna pozornost nameni otrokom iz revnih družin, saj lahko njihove prehranjevalne navade v prihodnosti povzročijo zdravstvene težave, pa tudi slabši razvoj kognitivnih sposobnosti in manjšo sposobnost učenja. S tega vidika je naklonjen tudi temu, da se poveča raznolikost hrane, zagotovljene v okviru pomoči v hrani, ter da se vanjo vključita tudi sadje in zelenjava.

2.3 V okviru leta 2010 – Evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti je boj proti revščini kolektivna odgovornost. Strategija spodbujanja socialnega vključevanja in boja proti revščini zajema več prednostnih nalog:

— aktivno vključevanje na podlagi minimalnega zajamčenega dohodka, vrnitev na trg dela, zagotovitev socialnih storitev za lažjo ponovno vključitev;

— boj proti revščini otrok;

— preprečevanje izključevanja oseb pri dostopu do stanovanj in izključevanja brezdomcev (3).

V tem smislu je treba pomoč v hrani dopolniti s storitvami oskrbe, izobraževanja in socialne pomoči, da bo tako usklajena s poklicnim in socialnim vključevanjem različnih kategorij prikrajšanih oseb.

3. Predlog Komisije

3.1 Sedanji program razdeljevanja hrane temelji na razdeljevanju proizvodov iz intervencijskih zalog Unije, začasno dopolnjenih z nakupi na trgu. Vendar so zaporedne reforme SKP in ugoden razvoj cen povzročili postopno zmanjšanje intervencijskih zalog ter tudi raznolikosti razpoložljivih proizvodov. Posledično bi morali nakupi na trgu postati stalen vir dobave v okviru programa kot dopolnilo intervencijskim zalogam, kadar ustrezne intervencijske zaloge niso voljo.

3.1.1 Predlog uredbe, ki spreminja osnovno uredbo, vsebuje določbe o uskladitvi s PDEU in vsebinske spremembe kmetijskih ukrepov, predlaganih za uskladitev izvajanja programa razdeljevanja hrane v vseh državah članicah.

3.1.2 Komisija predlaga spremembo pravnega okvira na podlagi naslednjih elementov: dva vira nabave (hrana bi se zagotovila iz intervencijskih zalog ali nabavila na trgu), večja raznolikost hrane za razdeljevanje in jasnejše prednostne naloge, dolgoročna perspektiva (3 leta), krepitev spremljanja in poročanja, uvedba sofinanciranja (V načrtu za obdobje 2010–2012 bi bili stopnji sofinanciranja Unije 75 % in 85 % v kohezijskih državah članicah. V nadaljevanju, v skladu z načrtom za obdobje 2013–2015, bi bili stopnji sofinanciranja Unije 50 % in 75 %.).

4. Splošne in posebne ugotovitve

4.1 Program razdeljevanja hrane ogroženim osebam poteka v 20 državah članicah. V večini od teh držav se hrana upravičencem razdeljuje v partnerstvu z nevladnimi organizacijami in z njihovo pomočjo.

4.2 Leta 2006 je pomoč iz evropskega programa pomoči v hrani prejelo več kot 13 milijonov oseb v 15 državah članicah. Leta 2008 je pri prostovoljnem projektu s proračunom 305 milijonov EUR sodelovalo 19 držav članic. Proračun za evropski program pomoči v hrani se je leta 2009 povečal na 500 milijonov EUR, namenjen pa je 20 državam članicam, ki sodelujejo v programu.

4.3 Zaradi gospodarske krize, zmanjšanja števila delovnih mest in povišanja cen nekaterih osnovnih živil se je število ranljivih oseb povečalo. Ocenjuje se, da število ogroženih oseb nenehno narašča.

4.4 100-odstotno financiranje ali sofinanciranje?

4.4.1 Po mnenju Komisije bi se z uvedbo sofinanciranja podprla kohezijska razsežnost programa, zagotovilo ustrezno načrtovanje in okrepile sinergije. Komisija si prizadeva za proračunsko ravnovesje in višjo raven odgovornosti držav članic. Pozdravlja dejstvo, da bo z uvedbo načela sofinanciranja zagotovljen veliko višji proračun za program.

4.4.2 Evropska komisija je v svoj izračun vključila tudi zasebne donacije v okviru dobrodelnih organizacij, ki bi jih lahko obravnavali kot delno sofinanciranje držav članic. Po mnenju EESO je tudi prostovoljno delo v okviru dobrodelnih organizacij merljivo in bi ga bilo treba upoštevati kot del sofinanciranja.

4.4.3 Evropski parlament predlaga, naj se program razdeljevanja hrane v celoti financira iz proračuna EU, ker nekatere države članice sicer ne bi mogle sodelovati v programu, če se bo zahtevala določena stopnja sofinanciranja. EESO meni, da države članice, ki zaradi pomanjkanja sredstev ne morejo zagotoviti zahtevane stopnje sofinanciranja, ne bodo mogle uresničiti ciljev programa, tj. stabilizacije trga in socialnega vidika.

4.4.4 EESO meni, da bi s sistemom sofinanciranja najrevnejše upravičence iz držav članic z nizkim dohodkom na prebivalca izključili iz tega programa pomoči v hrani.

4.4.5 Opozarja na dejstvo, da je ravno „boj proti izključenosti“ eden od ciljev evropskega leta 2010. Sofinanciranje pa lahko povzroči socialno izključenost določenih ogroženih skupin ravno v evropskem letu, cilj katerega je tudi socialna vključenost.

4.4.6 EESO poudarja, da se bodo v primeru ohranitve sofinanciranja socialni problemi in problem pomanjkanja hrane še povečali. V tem primeru bi se glede na svobodo gibanja znotraj Unije del najbolj ogroženih oseb lahko preselil v bogatejše države članice EU. V praksi bi se tako težave s pomanjkanjem hrane določenih evropskih državljanov prenesle iz najrevnejših regij v regije z višjim prihodkom na prebivalca.

4.4.7 EESO meni, da bi v sedanjih razmerah gospodarske krize program pomoči ogroženim osebam v obliki hrane moral postati program Unije in se v celoti financirati iz proračuna SKP.

4.5 Strinja se s predlogom Komisije o nabavi prehrambnih proizvodov izključno na evropskem trgu, s čimer se istočasno in neposredno podprejo tudi evropski kmetje.

4.6 Večja raznolikost proizvodov v okviru programa pomoči v hrani

4.6.1 Čeprav je uravnoteženost prehrane težko doseči, ker večina pomoči v hrani izhaja iz intervencijskih zalog, EESO podpira dobavo čim bolj raznolikih in zdravih živil ob upoštevanju prehranskih priporočil in smernic za prehrano prebivalstva EU.

4.6.2 Podpira tudi povezavo ukrepov pomoči v hrani z ukrepi socialne pomoči ter priporoča, naj se pomoč v hrani pogosto (in ne izjemoma) razdeljuje zlasti v krajih, kjer nevladne organizacije in javne oblasti ponujajo dopolnilne storitve (sprejem, oskrba, izobraževanje, poklicno usposabljanje, vključevanje v družbo itd.).

5. Udeležba in vloga civilne družbe, dobrodelnih organizacij in prostovoljcev

5.1 Evropska komisija je 30. junija 2010 organizirala srečanje nosilcev izvajanja evropskega programa pomoči v hrani. Srečanja so se udeležili predstavniki 18 nevladnih organizacij iz 15 držav članic, predstavniki evropske organizacije (Evropske zveze za javno zdravje – EPHA) ter predstavniki intervencijskih in plačilnih agencij.

5.2 V Evropi obstajajo nevladne organizacije (4), ki pomoč v hrani ponujajo na integriran način, in sicer v okviru splošnih socialnih storitev za prikrajšane osebe, namenjenih temu, da bi te osebe dosegle čim višjo stopnjo vključenosti v družbo.

5.3 Dobrodelne organizacije lahko najbolje ocenijo učinek programa, saj imajo neposreden odnos s skupinami prikrajšanih oseb. Te organizacije navajajo, da nekateri upravičenci programa predlagajo obogatitev izbora razdeljenih živil za dosego uravnotežene prehrane, oblikovanje zakonodajne podlage za razdeljevanje lokalnih tradicionalnih proizvodov ter podaljšanje obdobja izvajanja programa.

5.4 Sodelovanje nevladnih organizacij in velikega števila prostovoljcev je dokaz, da se evropska civilna družba za to problematiko zavzema in je pripravljena pomagati ogroženim osebam. EESO meni, da bo načelo subsidiarnosti upoštevano, če bodo države članice lahko same odločale o postopkih in merilih, potrebnih za določitev organizacij, ki bodo sodelovale pri izvajanju programa. Prav tako je tudi izbira upravičencev do pomoči v hrani v pristojnosti držav članic. Ta program spodbuja vzpostavitev sodelovanja med dobrodelnimi organizacijami in javnimi oblastmi.

5.5 V nekaterih državah EU bi se morda nevladne in dobrodelne organizacije bolj angažirale, če bi zagotovili zadostna finančna sredstva za kritje upravnih stroškov. EESO odobrava pobudo Komisije, da se v njen spremenjeni predlog vključi predlog spremembe Evropskega Parlamenta, ki se nanaša na povračilo upravnih stroškov in stroškov skladiščenja ter prevoza (med skladišči in mesti razdeljevanja), ki jih imajo dobrodelne organizacije (glej člen 27(7) spremenjene uredbe).

V Bruslju, 20. januarja 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) http://www.2010againstpoverty.eu/about/?langid=sl.

(2) Prav tam.

(3) Prav tam.

(4) Na Poljskem, na primer, se z izvajanjem programa razdeljevanja hrane ukvarja 44 regionalnih predstavništev, 100 Karitasovih centrov, 4 500 zaposlenih in 70 000 prostovoljcev. Dobrodelna organizacija Karitas Poljska je začela sodelovati pri programu razdeljevanja hrane leta 2004. Razpolaga s 44 skladišči in 20 hladilnicami. Karitas Poljska navaja, da bodo njeni prihodnji izzivi vodenje programa, prevoz živil in nabava osnovnih sredstev.