[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 28.4.2009

COM(2009) 201 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Spodbujanje dobrega upravljanja v davčnih zadevah

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Spodbujanje dobrega upravljanja v davčnih zadevah

KAZALO

1. Uvod 4

2. Dejavniki dobrega upravljanja na davčnem področju 5

2.1. Sedanje davčno sodelovanje v EU 5

2.2. Razprave o mednarodnem davčnem sodelovanju 6

3. Mednarodna politika EU za dobro upravljanje na davčnem področju 7

3.1. Obveze na ravni EU 7

3.2. Ukrepi v teku 8

4. Kako krepiti načelo dobrega upravljanja na davčnem področju v EU in mednarodno 9

5. Sklep 13

1. UVOD

Pri zdajšnji finančni in gospodarski krizi so nacionalni proračuni in davčni sistemi bolj ogroženi, potreba po mednarodnem davčnem sodelovanju in skupnih standardih (tj. „dobro upravljanje na davčnem področju“) pa redno zaznamuje mednarodne razprave.

Globalizacija ali vsa večja gospodarska povezanost trgov, ki jo poganjajo hitre tehnološke spremembe in liberalizacija politik, daje svetu izredne priložnosti. Veliko držav ima zelo velik dobiček od tega pojava. Ocenjuje se, da je globalizacija prispevala najmanj petino dohodkov, ki jih je EU imela od druge svetovne vojne naprej.[1] Vendar ima globalizacija tudi slabe posledice za družbo in gospodarstvo. Države so na primer lahko občutljivejše za gospodarske pretrese, kot je ravno zdaj očitno, in za izogibanje davkom in davčni utaji. V svetu, v katerem se denar prosto giba, lahko „davčne oaze“ in nezadostno nadzirana finančna središča, ki zavračajo načeli preglednosti in izmenjave podatkov, olajšujejo ali celo spodbujajo davčne goljufije in izogibanje davkom ter tako prizadevajo davčno suverenost drugih držav in slabijo njihovo državno blagajno. Po oceni OECD s konca leta 2008 so svetovne davčne oaze pritegnile med 5 in 7 bilijonov[2] USD premoženja, čeprav je zaradi stopnje zaupnosti pri teh računih težko ugotoviti natančne zneske po posameznih jurisdikcijah. Ker so nacionalni proračuni ter s tem socialne in druge politike pod hudim pritiskom, je to izredno resna težava.

Zavračanje globalizacije in zapiranje trgov zaradi teh slabih posledic bi imelo nasprotni učinek. Za EU obstaja tako možnost, da bolje obvladuje posledice z dogovori s tretjimi državami v čim širšem zemljepisnem obsegu, in sicer o skupnih standardih in sodelovanju, vključno z davčnimi zadevami. Pošteni in učinkoviti davčni sistemi nimajo bistvene vloge le pri zagotavljanju enakih pogojev za gospodarske odnose, trgovino in naložbe, ampak tudi pri zagotavljanju finančne podlage za vse javne izdatke. To se kaže kot dobro upravljanje na davčnem področju, ki ni le bistven pripomoček v boju proti čezmejnim davčnim goljufijam in utajam, ampak lahko tudi utrjuje boj proti pranju denarja, korupciji in financiranju terorizma. Obstaja jasno splošno soglasje, da je potreben stalen usklajen odgovor na to vprašanje, ki bo sestavljen iz dopolnjujočih se pobud na področjih finančnih predpisov in obdavčevanja.

Države G-20 so se v akcijskem načrtu iz novembra 2008 strinjale, da bodo obravnavale mednarodno uporabo pravil o preglednosti v finančnih zadevah in upravno sodelovanje na davčnem področju. Finančni ministri EU so v dokumentu, ki so ga predstavili na zasedanju Evropskega sveta decembra 2008[3], pozvali k nadaljnjemu boju proti nedovoljenim finančnim tveganjem, ki nastanejo v jurisdikcijah, ki ne sodelujejo, in boju proti davčnim oazam. V svojem prispevku za srečanje ministrov in guvernerjev G-20 14. marca 2009 so finančni ministri EU poudarili „potrebo po zaščiti finančnega sistema pred nepreglednimi, nekooperativnimi in ohlapno reguliranimi jurisdikcijami, vključno s središči offshore“, zahtevali „sveženj sankcij“ in poudarili potrebo po močnejšem prizadevanju za mednarodno dobro upravljanje na davčnem področju (preglednost, izmenjava podatkov in poštena davčna konkurenca)“. Evropski svet z dne 19.–20. marca je potrdil to stališče. Na vrhu G-20 v Londonu (2. aprila 2009) so se voditelji G-20 strinjali, da bodo „ukrepali proti jurisdikcijam, ki niso pripravljene sodelovati, vključno z davčnimi oazami“, ter so dejali, da so „pripravljeni uvesti sankcije za zaščito [svojih] javnih financ in finančnih sistemov“ in da je „obdobje bančne tajnosti končano“. V času pred srečanjem G-20 so se mnoge jurisdikcije odzvale in izrazile pripravljenost, da od zdaj uporabljajo mednarodne standarde preglednosti in izmenjave podatkov.[4]

S tem sporočilom se želi ugotoviti, kaj lahko EU posebno prispeva k dobremu upravljanju pri neposrednem obdavčenju. Sporočilo obravnava:

- kako je mogoče izboljšati dobro upravljanje v EU,

- posebne pripomočke, ki jih Evropska skupnost in države članice EU lahko imajo pri mednarodnem spodbujanju dobrega upravljanja, in

- področje uporabe bolj usklajenega ukrepanja držav članic EU, da se podprejo, poenostavijo in dopolnijo mednarodni ukrepi, ki so jih sprejele druge organizacije, kot sta OECD in ZN.

2. DEJAVNIKI DOBREGA UPRAVLJANJA NA DAVčNEM PODROčJU

2.1. Sedanje davčno sodelovanje v EU

Finančni ministri EU, ki so se zbrali na zasedanju Sveta (ECOFIN) 14. maja 2008, so opredelili dobro upravljanje na davčnem področju z načeli preglednosti, izmenjave podatkov in poštene davčne konkurence.

Na notranjem trgu obstajajo skupna pravila, vključno s pravili o pravu družb in obdavčenju[5], ki so oblikovana tako, da družbi in posameznikom omogočijo kar največ koristi od odprtih meja. Ta pravila imajo blagodejne učinke, zlasti glede zmanjševanja stroškov pri izpolnjevanju predpisov in spodbujanju čezmejnih naložb. Vendar poraja vse večja povezanost gospodarstev na notranjem trgu tudi nove izzive. Zaradi odprtih mej so na primer lahko davčni sistemi pod pritiskom, tako da je težje zbrati ustrezno višino državne blagajne za javno porabo.

Države članice so po pravu Skupnosti precej svobodne pri oblikovanju svojih davčnih sistemov tako, da čim bolje izpolnjujejo cilje in zahteve svojih domačih politik. Vendar so v zadnjem desetletju dosegle skupen dogovor o številnih načinih, kako obravnavati zmanjševanje davčne osnove in izkrivljanje porazdelitve naložb. Pri tem so ugotovile, da posamezni nacionalni in dvostranski ukrepi lahko le delno rešijo vprašanja zmanjševanja davkov ter da je sodelovanje na ravni EU življenjskega pomena. Države članice so se strinjale glede številnih ukrepov, ki so namenjeni pospeševanju boljšega upravljanja na davčnem področju v EU, in sicer:

- Upravno sodelovanje, vključno z izmenjavo podatkov – Direktiva o medsebojni pomoči[6] določa izmenjavo informacij o neposredni obdavčitvi med davčnimi organi. Direktiva o izterjavi davčnih terjatev[7] vzpostavlja ureditev, po kateri lahko država članica zahteva pomoč druge države članice pri izterjavi terjatev pri davkih, carinah in dajatvah. Direktiva o obdavčevanju prihrankov[8] omogoča davčnim upravam, da si samodejno izmenjajo podatke, čeprav se uporablja samo za dohodke od obresti na posameznikove prihranke in je trem državam članicam bilo dovoljeno, da prehodno uporabljajo davčni odtegljaj.

- Škodljiva davčna konkurenca – Pravne instrumente o upravnem sodelovanju dopolnjuje politični dogovor med državami članicami za odpravo škodljive davčne konkurence na področju obdavčitve podjetij z medsebojnim strokovnim pregledom. „Kodeks ravnanja pri obdavčenju podjetij“[9] opredeljuje ukrepe škodljivega obdavčenja kot ukrepe (vključno z upravnimi postopki), ki občutno vplivajo ali lahko vplivajo na kraj poslovne dejavnosti v Skupnosti in določajo občutno nižjo stopnjo obdavčenja od splošno uporabljene v zadevnih državah članicah. Po kodeksu, ki velja za države članice ter njihova odvisna in pridružena ozemlja, je bilo ocenjenih več kot 400 ukrepov obdavčenja podjetij in več kot 100 od teh je bilo odpravljenih ali spremenjenih zaradi škodljivosti.

- Državne pomoči – Poleg tega je politika EU o državni pomoči, kot se uporablja za davčne državne pomoči[10], prispevala k odpravi izkrivljene konkurence pri posebnih ureditvah obdavčenja podjetij, ki so jih uvedle države članice.

- Preglednost – Te pobude pri davkih dopolnjujejo pravo družb in pravila o družbah, ki zagotavljajo preglednost družb in financ.

2.2. Razprave o mednarodnem davčnem sodelovanju

Delo v EU za izboljšanje davčnega sodelovanja odseva mnoga temeljna načela, ki že več let poganjajo dejavnosti OECD zoper škodljivo davčno konkurenco. Delo OECD je dvojno:

- zavzema se za ugotovitev in odpravo prednostnih davčnih ureditev v svojih 30 državah članicah, in sicer po merilih, ki so blizu (čeprav z ožjim področjem uporabe) merilom kodeksa ravnanja EU pri obdavčitvi podjetij;

- razširilo se je tudi na države, ki niso članice OECD, vključno s številnimi tako imenovanimi „davčnimi oazami“[11], in 35 navedenih jurisdikcij se je politično obvezalo, da bodo vzpostavile pristno sodelovanje s članicami OECD za preglednost in izmenjavo podatkov v davčnih zadevah. Zaradi pričakovanja, da bodo na srečanju G-20 2. aprila 2009 sestavili seznam jurisdikcij, ki niso dovolj napredovale pri izvajanju širše sprejetih mednarodnih davčnih standardov, ki jih je razvil OECD, se je pred kratkim več jurisdikcij obvezalo k standardom, vključno s Švico, Avstrijo, Belgijo, Luksemburgom, Hongkongom, Macaom, Singapurjem, Čilom, Andoro, Lihtenštajnom in Monakom. Te obveze pravzaprav zajemajo sprejetje mednarodnih standardov OECD, po katerih je treba na zahtevo izmenjati podatke za vse davčne zadeve za upravljanje in izvrševanje domačega davčnega prava, ne glede na zahteve domačih interesov ali bančno tajnost za davčne namene v jurisdikcij, na katero je naslovljena zahteva. Standard OECD določa tudi precejšnje varnostne ukrepe za zaupnost izmenjanih podatkov. Takoj po srečanju G-20 je OECD poročal, kako jurisdikcije, ki jih je pregledal svetovni forum OECD, izvajajo mednarodno sprejete davčne standarde.

Komisija pozdravlja pomembne obveze, ki so bile nedavno sprejete, in z zadovoljstvom pričakuje njihovo izvajanje. Predlagala bo usklajeno delovanje držav članic za ustrezno nadaljnje ukrepanje, kadar je to v interesu EU. „Deklaracija o financiranju za razvoj“[12] mednarodne konference ZN o spremljanju financiranja za razvoj, namenjena pregledu izvajanja soglasja iz Monterreyja, vsebuje trdne obveze za davčno reformo ter si prizadeva za izboljšanje davčnih prihodkov s posodobljenimi davčnimi sistemi in učinkovitejšim pobiranjem davkov, da se razširi davčna osnova in učinkovito zatira davčna utaja.

3. MEDNARODNA POLITIKA EU ZA DOBRO UPRAVLJANJE NA DAVčNEM PODROčJU

3.1. Obveze na ravni EU

Politika EU za dobro upravljanje na davčnem področju se je z leti spreminjala na podlagi številnih pobud Komisije[13], zaradi katerih so finančni ministri EU na zasedanju Sveta (ECOFIN) 14. maja 2008 sprejeli sklepe o dobrem upravljanju na davčnem področju. ECOFIN je priznal potrebo po pospeševanju načel dobrega upravljanja na davčnem področju v čim širšem zemljepisnem obsegu. Zaradi tega je zahteval, da se ustreznim sporazumom, ki jih sklene Skupnost in njene države članice s tretjimi državami ali skupinami tretjih držav, doda določba o dobrem upravljanju na davčnem področju. Cilj ni ukrepanje proti davčnim oazam kot takim, ampak soglasje o skupnih načelih sodelovanja in preglednosti s čim več tretjimi državami.

Poleg tega je ECOFIN s stališčem, ki ga je predložil Evropskemu svetu decembra 2008[14], dodatno spodbudil to prizadevanje, ko se je v skladu z opravljenim delom na mednarodnim ravni v raznih forumih strinjal, da nadaljuje boj proti nedovoljenim finančnim tveganjem, ki nastanejo v jurisdikcijah, ki ne sodelujejo, in boj proti davčnim oazam.

3.2. Ukrepi v teku

EU je sprejela številne ukrepe na različnih področjih, zato da tretje države prevzamejo načela dobrega upravljanja na davčnem področju ali povezana načela.

Obdavčenje prihrankov – Ukrepi, ki so enaki ali enakovredni ukrepom, ki jih določa direktiva EU o obdavčenju prihrankov, se uporabljajo v številnih tretjih državah[15] ter odvisnih in pridruženih ozemljih držav članic, od katerih je OECD nekatere nekoč označil kot davčne oaze. Komisija je na podlagi mandata ECOFIN-a imela predhodne pogovore s Hongkongom, Macaom in Singapurjem o uporabi določb, ki ustrezajo določbam iz direktive o obdavčenju prihrankov. Iz teh pogovorov se še niso razvila uradna pogajanja.

Kodeks ravnanja – Ob sprejetju kodeksa ravnanje EU pri obdavčitvi podjetij, so se države članice obvezale, da se načela odprave škodljive davčne konkurence uporabljajo tudi v odvisnih ali pridruženih ozemljih držav članic in da bodo pospeševale uporabo teh načel tudi pri tretjih državah. Slednje vprašanje je del delovnega programa skupine za kodeks ravnanja EU v obdobju 2009–2010.

EGP in Švica – EU ima tesne odnose z državami v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP) (Islandijo, Lihtenštajnom in Norveško) ter Švico. Pravni red EU o notranjem trgu se neposredno uporablja v državah EGP, medtem ko sporazum EGP vsebuje pravila, ki so enakovredna pravilom EU o državni pomoči in jih izvršuje Nadzorni organ Efte. Podobna pravila se uporabljajo v Švici po Sporazumu o prosti trgovini med EU in Švico iz leta 1972. To omejuje domet izkrivljajoče davčne ureditve v navedenih državah in Komisija je pravzaprav pred kratkem spodbijala nekatere določbe pri obdavčitvi podjetij v Švici, katerih ugodnosti šteje za državno pomoč. Svet ECOFIN je pozval Lihtenštajn, naj tesneje sodeluje z EU pri upravnem in pravosodnem davčnem sodelovanju ter boju proti goljufijam, medtem pa potekajo pogajanja med EU in Lihtenštajnom za sporazum proti goljufijam, vključno z vprašanjem izmenjave podatkov za neposredno obdavčitev. Nedavna zaveza Lihtenštajna standardom OECD o preglednosti in izmenjavi podatkov naj bi znova spodbudila pogajanja.

Evropska sosedska politika – Številni akcijski načrti, ki so bili sklenjeni z državami, ki jih zajema ta politika, se na splošno sklicujejo na sodelovanje v davčnih zadevah. Mnogi se še izrecno sklicujejo na načela preglednosti, izmenjave podatkov in kodeks ravnanja pri obdavčitvi podjetij. Akcijski načrti so pripomočki za gospodarsko in politično sodelovanje med EU in partnerskimi državami, s katerimi se obveznosti in cilji iz sporazumov o partnerstvu in sodelovanju nadaljujejo na drugi stopnji.

Širitvena politika – Širitvena politika zahteva, da siceršnje in možne prihodnje države kandidatke postopno prenesejo zakonodajo EU v svoje nacionalne zakone, vključno z davčnimi zadevami. Po pristopu k EU morajo države kandidatke v celoti izvajati pravni red EU; glede tega je dobro upravljanje eno od področij, ki si jih širitvena strategija prizadeva obravnavati zgodaj v predpristopnem procesu.

Izvajanje sklepov Sveta iz maja 2008 – Komisija je začela pogajanja s številnimi tretjimi državami za določbo o dobrem upravljanju na davčnem področju, kot se je dogovoril Svet ECOFIN v sklepih iz maja 2008. Ta proces se je šele začel in njegovi sadovi se pričakujejo v bližnji prihodnosti. Komisija pozdravlja ugodni odziv nekaterih tretjih držav. Vendar je treba preučiti tudi primer jurisdikcij, ki so doslej zavrnile to zamisel.

Politika razvojnega sodelovanja – Komisija dodatno podpira države v razvoju, ki so se pripravljene zavezati načelom dobrega upravljanja, vključno z davčnim področjem. Evropski sosedski in partnerski (ESP) Sklad za upravljanje, ki temelji na členu 2(1) in členu 7 instrumenta ESP, določa sredstva poleg nacionalnih dodelitev za tiste partnerske države, za katere je ocenjeno, da so najbolj napredovale pri izpolnjevanju ciljev, povezanih z upravljanjem iz dogovorjenega programa reform, kot ga določajo njihovi akcijski načrti ESP (ki vsebujejo splošne in posebne obveze o reformi v zvezi z upravljanjem). Zdaj obstaja tudi spodbuda na podlagi 10. evropskega razvojnega sklada (ERS) (ki zajema leta od 2008 od 2013), in sicer s pobudo za upravljanje, s katero EU ponuja dodatno sredstva v podporo dialogu in reformam pri upravljanju, vključno z davčnim področjem. Države, ki so upravičene do razvojne pomoči in sprejmejo podrobne obveznosti (akcijski načrt za upravljanje) po oceni, ki temelji na ugotovitvi njihovih lastnosti upravljanja, lahko prejmejo dodatna sredstva glede na kakovost njihove obveze. Številne karibske in pacifiške države so sprejele take obveznosti[16], druge pa so doslej zavrnile to ponudbo ali je še niso v ničemer sprejele[17]. Številne čezmorske države in ozemlja (ČDO), za katera so odgovorne države članice, so se pri OECD obvezali za standarde preglednosti in izmenjavo podatkov.[18]

4. KAKO KREPITI NAčELO DOBREGA UPRAVLJANJA NA DAVčNEM PODROčJU V EU IN MEDNARODNO

Pospeševanje dobrega upravljanja na davčnem področju mora povezati boljše davčno upravljanje v EU z ukrepi za tretje države. Dobro upravljanje na davčnem področju v EU bo krepilo prizadevanje držav članic v boju proti davčni goljufiji. Hkrati bo krepilo tudi razloge za druge jurisdikcije, da začnejo učinkovito in dejansko upravno sodelovanje z EU. Vsekakor mora država članica pri istih pravilih obravnave priznati drugi državi članici tako raven sodelovanja, kot jo je sprejela do tretje države.

Komisija meni, da so potrebni naslednji ukrepi:

Notranje pobude v teku

Komisija poziva Svet, da čim prej sprejme predloge Komisije iz točk i), ii) in iii) v nadaljevanju ter da ustrezno prednost ukrepu iz točke iv).

i) Komisija je februarja 2009 predložila predlog[19] za nadomestitev sedanje direktive o medsebojni pomoči. Predlog bi poleg oblikovanja novih praktičnih pripomočkov za krepitev upravnega sodelovanja (skupni obrazci, oblike, poti in organizacija) uvedel dve novi prvini, ki sta za Komisijo nujni za okrepitev mednarodnega delovanja EU proti davčni goljufiji in utaji. Prvič, predlog bi uvedel klavzulo države z največjimi ugodnostmi, po kateri države članice morajo priznati drugi državi članici tako raven sodelovanja, ki so jo sprejele do tretje države. Drugič, kar je najpomembnejše, predlog bi državam članicam prepovedal, da se sklicujejo na bančno tajnost za nerezidente za zavrnitev zahteve po posredovanju davkoplačevalčevih podatkov njegovi državi članici stalnega prebivališča.

ii) Skupaj s predlogom za direktivo o medsebojni pomoči je Komisija predložila tudi predlog[20] za nadomestitev sedanje direktive o izterjavi davčnih terjatev. Predlog je namenjen učinkovitejši pomoči, tako da bi se izboljšale zmožnosti davčnih uprav za izterjavo neplačanih davkov in tako pripomoglo k boju proti davčni goljufiji.

iii) Predlog Komisije iz leta 2008 za spremembo direktive o prihrankih[21] je namenjen razširitvi Direktive na nekatera izplačila obresti rezidentom EU, ki potekajo po vmesnih strukturah, ki imajo sedež zunaj EU in so oproščene davkov. V predlogu so predlagane tudi izboljšave ukrepov za obdavčitev prihrankov. Hitro sprejetje vseh sprememb bi zagotovilo učinkovitejši sistem. Komisija poziva Svet, da hitro doseže politični dogovor o spremembah k Direktivi. To bo omogočilo, da se uporaba navedenih izboljšav pri delovanju ukrepov za prihranke čim prej priporoči za druge jurisdikcije, ki uporabljajo iste ali enakovredne ukrepe.

iv) Nadaljevalo se bo delo pri mirovanju in umiku škodljivih ukrepov obdavčitve podjetij v državah članicah EU v skladu s kodeksom ravnanja pri obdavčitvi podjetij.

Ureditev s tretjimi državami na ravni EU

v) Svet bi moral vprašanju dobrega upravljanja na davčnem področju dati ustrezno politično prednost . Naslednji ukrep naj bi izboljšal pogajanja za določbe o dobrem upravljanju na davčnem področju znotraj splošnih sporazumov s tretjimi državami: postopek naj se čim prej sklicuje na dobro upravljanje na davčnem področju, npr. v pogajalskih smernicah, ki jih Svet da Komisiji, pri tem pa naj se upošteva posebna narava sporazuma.

vi) Kadar se vnaprej ve, da bo razprava o načelih dobrega upravljanja na davčnem področju burna, ali kadar za taka načela ni razumevanja, bi moral politični dialog med EU in tretjimi državami to vprašanje obravnavati pred pogajanji v zvezi s trgovino, da bi ta s tem bila lažja.

vii) Svet bi moral Komisiji omogočiti zadostno prožnost pri pogajanjih glede besedila ob ohranjanju vsebinskih sestavin in ciljev dobrega upravljanja, tako da se lahko s pogajanji dosežejo rešitve, ki najbolje ustrezajo posebnemu primeru vsake države.

viii) Taki sporazumi naj bi po potrebi vsebovali tudi določbe, podobne tistim, ki se uporabljajo v EU po pravilih za državno pomoč. To bi izboljšalo priporočeno konkurenco med državami članicami in tretjimi državami na področju obdavčitve podjetij. S tem bi se na primer lahko spoprijeli z izkrivljajočimi praksami, ki čezmerno škodijo proračunu in podjetjem držav članic EU ter jih pravila STO morebiti ne zajemajo.

ix) Zaradi hitrejšega izpolnjevanja obvez za večjo preglednost in izmenjavo podatkov, ki so jih sprejele nekatere jurisdikcije, se lahko preuči možnost posebnih dogovorov na davčnem področju, ki po potrebi vsebujejo določbe o preglednosti in izmenjavi podatkov za davčne namene na ravni EU.

x) Direktiva o obdavčitvi prihrankov vključuje posebne določbe za tri države članice, da tujim imetnikom računov s stalnim prebivališčem v EU zaračunajo davčni odtegljaj, namesto da uporabljajo izmenjavo podatkov kot druge države. Lihtenštajn, Švica, Monako, Andora in San Marino so z EU sklenili sporazume o obdavčitvi prihrankov, ki ravno tako določajo davčni odtegljaj namesto izmenjave podatkov. Direktiva predvideva, da bodo vse države članice EU prešle na samodejno izmenjavo podatkov z dogovorom, ki je vezan na to, da prej navedene tretje države sprejmejo standarde OECD iz leta 2002 o izmenjavi podatkov. Pomembno je, da se pri zadevnih tretjih državah spodbuja prehod na širšo rabo izmenjave podatkov za dosego splošnega cilja Direktive. Nedavne obveze preostalih štirih držav[22] od navedenih petih, da bodo upoštevale standarde OECD o preglednosti in izmenjavi podatkov, nakazujejo, da je čas za oceno, ali naj se prehodno obdobje zdaj konča in s tem vse države članice EU preidejo na samodejno izmenjavo podatkov.

Zaradi novonastalega soglasja glede preglednosti in izmenjave podatkov obstaja tudi jasna potreba po nadaljnjih pogovorih s tretjimi državami, zlasti Singapurjem, Hongkongom in Macaom, da se z navedenimi jurisdikcijami preuči možnost uporabe ustreznih ukrepov, ki so enakovredni ukrepom iz direktive o prihrankih.

xi) Za kodeks ravnanja pri obdavčitvi podjetij Komisija meni, da bi Skupina Sveta lahko razvila skladno politiko usklajenega ukrepanja za tretje države, ki izvajajo škodljivo obdavčitev podjetij, kot na primer sprejetje skupnega pristopa k uporabi ukrepov proti zlorabi. To bi moralo biti prednostna naloga pri izvajanju delovnega programa skupine, ki so ga sprejeli finančni ministri EU decembra 2008.

Spodbude za razvojno sodelovanje

xii) Treba bi bilo preučiti, ali so finančna podpora EU, omogočanje dostopa do trgov EU nekaterim državam in njihova raven sodelovanja skladni z načeli dobrega upravljanja na davčnem področju.

xiii) Komisija meni, da naj bi se z naslednjimi ukrepi okrepila prizadevanja na ravni EU za pospeševanje dobrega upravljanja na davčnem področju v tretjih državah, ki so upravičene do razvojne pomoči:

- Spremljanje sedanjega stanja dobrega upravljanja z vmesnimi pregledi programov pomoči, da se po potrebi sprejmejo ustrezni ukrepi; in sicer še posebno pri 10. vmesnem pregledu Evropskega razvojnega sklada; ocenitev izvajanja obveznosti dobrega upravljanja na davčnem področju, ki so jih sprejele nekatere države; preučitev možnosti, da se sredstva prerazporedijo državam, ki zadovoljivo izvajajo svoje obveznosti; in obratno preučitev možnosti črtanja sredstev, namenjenih tistim državam, ki niso izvajale svojih obveznosti.

- Dajanje potrebne tehnične pomoči, da se državam pomaga izpolniti obveznosti dobrega upravljanja na davčnem področju. Na zahtevo države se tehnična pomoč lahko daje tudi za oblikovanje učinkovitega davčnega sistema, ki bi državi omogočil, da bolje zbere svoje razpoložljive vire.

- Predlog vključitve posebne določbe o dobrem upravljanju na davčnem področju v pregled Sporazuma iz Cotonouja.

xiv) Komisija namerava tudi preučiti, ali je izvedljiva uvedba dodatnega merila pri oceni upravičenosti za dodelitev sredstev po sedanjih zunanjih instrumentih Skupnosti, ki bi bilo vezano na ravnanje tretjih držav po načelu dobrega upravljanja na davčnem področju. Poleg tega bi se lahko ovrednotila možnost iz naslednjih finančnih perspektiv, da se določijo dodatna sredstva jurisdikcijam, ki sodelujejo, na primer za tehnično pomoč ali napotitev strokovnjakov.

xv) EU je ena večjih dajalcev pomoči. Komisija meni, da je skladnost politik do tretjih držav bistvena za razvoj načel dobrega upravljanja na davčnem področju. Države članice EU morajo torej s svojimi dvostranskimi programi pomoči sprejeti podobne ukrepe, kot so prej navedeni. Usklajevanje EU na ravni države se bo okrepilo zaradi čim večje sinergije. EU poziva druge dajalce, da izboljšajo skladnost svojih politik in si bo prizadevala za bolj usklajen pristop med dajalci glede tega.

Mednarodno usklajevanje davčnih politik

xvi) Preučila se bo tudi stopnja skladnosti med načeli dobrega upravljanja na davčnem področju in lastnimi davčnimi politikami držav članic, vključno z dvostranskimi davčnimi sporazumi s tretjimi državami. Pomembno bi bilo, da države članice z dvostranskimi davčnimi sporazumi ne ustvarijo novih priložnosti za izogibanje davkom v davčnih sistemih drugih držav članic ali izogibanje direktivam EU. Hkrati bodo obveznosti dobrega upravljanja, ki jih vsebujejo sporazumi na ravni EU s tretjimi državami, krepile pogajalsko moč držav članic pri dvostranskih pogajanjih s temi državami.

xvii) Države članice bi morale tudi oblikovati bolj enoten pristop do tretjih držav, ki bi bil vezan na to, ali uporabljajo načela dobrega upravljanja na davčnem področju. Tretja država, ki se drži teh načel, bi se na primer lahko črtala iz nacionalnih „črnih seznamov“ držav članic in se tako zanjo ne bi izvajali ukrepi proti zlorabam pri zadevnih davčnih praksah. Nasprotno bi se lahko izvajali usklajeni protiukrepi pri jurisdikcijah, ki ne izpolnjujejo zadovoljivo ključnih vidikov dobrega upravljanja na davčnem področju, ki jih uporabljajo države članice EU. Voditelji G-20 so se na primer strinjali z oblikovanjem svežnja učinkovitih protiukrepov, ki jih bo treba še dodatno preučiti.[23] Komisija meni, da je o vsebini in morebitni uporabi takega svežnja treba razpravljati z državami članicami, da se upoštevajo posebna pravila in prakse EU.

xxiii) Komisija meni, da je v razpravah v OECD, G-20 in ZN boljša uskladitev stališč držav članic EU do mednarodnega dobrega upravljanja na davčnem področju potrebna za večjo vzvodno moč do držav, ki zavračajo sodelovanje.

5. SKLEP

Evropska unija in njene države članice se morajo pri reševanju sedanje gospodarske in finančne krize spoprijeti s hudimi izzivi. Zaradi krize narašča zaskrbljenost nad vzdržnostjo davčnih sistemov v globalizaciji. Pospeševanje dobrega upravljanja na davčnem področju v čim širšem zemljepisnem obsegu se zdaj priznava kot primeren odgovor na to zaskrbljenost. S tem se uravnoteži davčna suverenost posameznih držav z legitimnim varovanjem davčnih prihodkov.

Zato imajo zdaj EU in njeni partnerji močan skupni interes, da pospešujejo davčno sodelovanje in skupne standarde v čim širšem zemljepisnem obsegu. Napočil je čas, da države članice in tretje države sodelujejo ter spodbujajo in podpirajo premike, ki so se zdaj začeli naproti širšemu sprejemanju mednarodnih standardov davčnega sodelovanja.

To sporočilo ponuja v razmislek vrsto korakov za pospeševanje dobrega upravljanja na davčnem področju, ki zahtevajo, da se kaj ukrene v EU in zunaj nje, in sicer na ravni EU in na ravni posameznih držav članic. Komisija meni, da:

- notranje izboljšanje dobrega upravljanja na davčnem področju v EU koristi državam članicam in krepi razloge za druge jurisdikcije, da začnejo učinkovito in dejansko upravno sodelovanje z EU. Države članice bi zato morale čim prej sprejeti predloge Komisije za direktive o upravnem sodelovanju, vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev in obdavčitvi prihrankov ter še naprej dajati ustrezno prednost odpravi škodljivih ureditev pri obdavčitvi podjetij;

- izboljšanje doslednosti politik in usklajenosti na ravni EU bi bilo v pomoč pri pospeševanju dobrega upravljanja na davčnem področju v širšem zemljepisnem obsegu, pri čemer je cilj, da tesnejše gospodarske odnose med EU in njenimi partnerskimi jurisdikcijami spremlja dogovor o načelih dobrega upravljanja na davčnem področju, ki mu sledi po potrebi dogovor o davčnem sodelovanju. EU bi si morala prizadevati tudi za bolj usklajen pristop med dajalci po svetu za medsebojno skladnost politik;

- ob polnem upoštevanju načela subsidiarnosti je čutiti potrebo po večji skladnosti med posameznimi stališči držav članic na mednarodnem davčnem prizorišču z dogovorjenimi načeli dobrega upravljanja, kot na primer v dvostranskih davčnih sporazumih s tretjimi državami in mednarodnih forumih. To zahteva večjo usklajenost na ravni EU, da se nadaljuje zagon naproti bolj odprtemu in tvornemu davčnemu sodelovanju na svetovni ravni.

Komisija namerava nadaljevati konstruktiven dialog z vsemi zadevnimi zainteresiranimi stranmi o načelih in praktičnem izvajanju ukrepov, navedenih v tem sporočilu, ter bo pregledala stanje leta 2010 in o njem poročala.

Komisija meni, da je treba ohraniti zagon, ki so ga s prizadevanjem za mednarodno davčno sodelovanje sprožili voditelji G-20, in je pripravljena pomagati državam članicam pri nadaljnjih ustreznih ukrepih pri politiki dobrega upravljanja na davčnem področju.

Komisija poziva Svet, da sprejme te usmeritve politik in ukrepe za njihovo hitro izvajanje.

[1] „Globalisation: Trends, Issues and Macro Implications for the EU“, ekonomski članek GD ECFIN št. 254 (Bruselj: Evropska komisija, 2006).

[2] Pripombe Angela Gurríe, generalnega sekretarja OECD, na Konferenci o boju proti mednarodnim davčnim utajam in izogibanju davkom, Pariz, Francija, 21. oktobra 2008.

[3] Dokument Sveta 16095/1/08 REV 1.

[4] http://www.oecd.org/dataoecd/38/14/42497950.pdf.

[5] http://ec.europa.eu/internal_market/score/relateddocs/index_en.htm

[6] Direktiva Sveta 77/799/EGS, 19.12.1977, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2004/56/ES, 21.4.2004.

[7] Direktiva Sveta 2008/55/ES z dne 26. maja 2008.

[8] Direktiva Sveta 2003/48/ES z dne 3. junija 2003.

[9] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/company_tax/harmful_tax_practices/index_en.htm#code_conduct

[10] (i) Obvestilo Komisije 98/C 384/03, UL C 384, 10.12.1998 str. 3 ; (ii) „Poročilo o izvajanju obvestila Komisije o uporabi pravil o državni pomoči za ukrepe pri neposrednem obdavčenju podjetij “, C(2004) 434, 9.2.2004.

[11] Kakor je bilo opredeljeno v poročilu iz leta 1998 „Škodljiva davčna konkurenca: vse bolj pereče svetovno vprašanje“. OECD navaja štiri ključne dejavnike za ugotavljanje, ali je katera jurisdikcija davčna oaza – i) jurisdikcija ne nalaga nobenih davkov ali samo nominalne davke; ii) ni preglednosti; iii) zakoni ali upravni postopki preprečujejo učinkovito izmenjavo podatkov za davčne namene z drugimi vladami o davkoplačevalcih, ki jim koristi neobstoječe ali nominalno obdavčenje; iv) ni zahteve po zadostnem obsegu dejavnosti.

[12] Deklaracija iz Dohe, 29.11.–2.12.2008.

[13] Sporočilo o preprečevanju in boju proti korporacijski in finančni zlorabi (COM(2004) 611), o karibskih državah (COM(2006) 86), o pacifiških državah (COM(2006) 248), o Hongkongu in Macau (COM(2006) 648), o upravljanju in razvojni politiki (COM(2006) 421 in o konkurenčnosti EU (COM(2006) 567).

[14] Dokument Sveta 16095/1/08 REV 1.

[15] Švica, Lihtenštajn, San Marino, Monako in Andora.

[16] http://ec.europa.eu/development/geographical/methodologies/strategypapers10_en.cfm

[17] Antigva in Barbuda, Bahami in Liberija niso sprejele obveznosti pri davčnih zadevah po 10. Evropskem razvojnem skladu.

[18] Glej opombo 10.

[19] COM(2009) 29 z dne 2. februarja 2009.

[20] COM(2009) 28 z dne 2. februarja 2009.

[21] COM(2008) 727 z dne 13. novembra 2008.

[22] San Marino se je obvezal že leta 2000.

[23] http://www.londonsummit.gov.uk/resources/en/PDF/annex-strengthening-fin-sysm