Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (uredba EU o lesu) Dvoletno poročilo za obdobje od marca 2017 do februarja 2019

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (uredba EU o lesu)

Dvoletno poročilo za obdobje od marca 2017 do februarja 2019

1.Uvod

Evropska unija (EU) je v okviru izvajanja akcijskega načrta EU za izvrševanje zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov (v nadaljnjem besedilu: FLEGT) sprejela Uredbo (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (v nadaljnjem besedilu: uredba o lesu).

Trgovina z lesom ima v EU pomembno vlogo. Po podatkih Eurostata je bilo v obdobju 2008–2018 na notranji trg dane 2,3 milijarde ton lesa in lesnih proizvodov (v vrednosti več kot 1,3 bilijona EUR); 25 % tega lesa je bilo uvoženega iz držav zunaj EU, poleg tega pa je lahko z lesom ali lesnimi proizvodi, prvotno uvoženimi v EU, povezan tudi določen delež preostale trgovine z lesom znotraj EU. Vrednost gospodarskih panog EU, ki temeljijo na lesu, izmerjena kot bruto dodana vrednost, je leta 2018 znašala 129 milijard EUR, te panoge pa so zaposlovale 3,1 milijona ljudi (7,1 % oziroma 10,5 % skupne vrednosti za predelovalno industrijo), pri čemer se Združeno kraljestvo ne upošteva.

Uredba o lesu se v EU uporablja od marca 2013. Kot trgovinski ukrep je pomembna za Evropski gospodarski prostor (EGP), zato se uporablja tudi na Islandiji, v Lihtenštajnu in na Norveškem.

Uredba o lesu določa tri ključne obveznosti:

1.prepoveduje prvo dobavo nezakonito pridobljenega lesa (tj. lesa, pridobljenega v nasprotju z veljavno zakonodajo države pridobivanja) ali lesnih proizvodov iz takega lesa (v nadaljnjem besedilu: prepoved) na notranji trg v okviru gospodarske dejavnosti (v nadaljnjem besedilu: dajanje na trg);

2.od gospodarskih subjektov, ki dajo les in lesne proizvode na notranji trg, zahteva, naj vzpostavijo sistem potrebne skrbnosti in na navedeni podlagi ravnajo s „potrebno skrbnostjo“. Gospodarski subjekti morajo izvajati ukrepe za obvladovanje tveganja za zagotovitev, da se na notranji trg dajo samo zakonito pridobljen les (tj. les, pridobljen v skladu z veljavno zakonodajo države pridobivanja) ali lesni proizvodi iz takega lesa ali les in lesni proizvodi, pri katerih je tveganje nezakonitega pridobivanja največ zanemarljivo, ter jih dokumentirati (v nadaljnjem besedilu: obveznosti potrebne skrbnosti);

3.od trgovcev z lesom in lesnimi proizvodi, ki so že bili dani na notranji trg, zahteva, da vodijo evidenco dobaviteljev in kupcev (v nadaljnjem besedilu: obveznost sledljivosti).

Do tega obdobja poročanja, to je od marca 2017 do vključno februarja 2019, je morala Komisija v skladu s členom 20(2) uredbe o lesu pripraviti poročilo na podlagi informacij, ki jih države članice predložijo v dvoletnih poročilih, ter ga vsaki dve leti predložiti Evropskemu parlamentu in Svetu. To poročilo vsebuje analizo poročil o izvajanju uredbe o lesu, ki jih je predložilo vseh 28 držav, ki so bile države članice EU celotno obdobje poročanja, in Norveška. Vsebuje podroben opis, kako se uredba o lesu izvaja v EU in EGP (v nadaljnjem besedilu: notranji trg), in povzetek sklepnih ugotovitev. Poleg tega sta v poročilu upoštevana napredek v zvezi s sporazumi o prostovoljnem partnerstvu FLEGT, tj. pravno zavezujočimi trgovinskimi sporazumi med EU in državami proizvajalkami lesa zunaj EU, ter njihov prispevek k zmanjševanju prisotnosti nezakonito pridobljenega lesa in lesnih proizvodov na notranjem trgu.

2.Trenutno stanje izvajanja

2.1 Imenovanje pristojnih organov

V skladu s členom 7(1) uredbe o lesu morajo države imenovati enega ali več pristojnih organov, ki so odgovorni zlasti za redno preverjanje skladnosti gospodarskih subjektov z uredbo o lesu v skladu s členom 4 uredbe o lesu (prepoved) in členom 6 uredbe o lesu v povezavi s členom 5 izvedbene uredbe o potrebni skrbnosti in nadzornih organizacijah (obveznosti glede potrebne skrbnosti). Vse države, ki so predložile poročilo, pa tudi Lihtenštajn in Islandija so zagotovili podrobne podatke o imenovanih pristojnih organih. Institucionalne strukture, zakonska pooblastila in status imenovanih organov se med državami razlikujejo zaradi njihovih različnih pravnih in institucionalnih okvirov.

Glede na poročila so nacionalni pristojni organi v 18 državah izključno odgovorni za preglede gospodarskih subjektov, kar zadeva uvoženi les; kar zadeva domači les, to velja za 11 držav. Odgovornost za preglede gospodarskih subjektov je bila delno ali v celoti prenesena na regionalne pristojne organe v desetih državah, kar zadeva domači les, in sedmih državah, kar zadeva uvoženi les. V nekaterih primerih lahko podporo pri pregledih zagotavljajo drugi organi, kot so carinski organi in policija.

2.2 Kazni, kot so opredeljene v nacionalnih pravnih sistemih

V skladu s členom 19 uredbe o lesu morajo države določiti pravila za kazni, ki se uporabljajo za kršitve določb uredbe o lesu; te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države morajo sprejeti tudi vse potrebne ukrepe, da zagotovijo izvajanje teh pravil. Vse države, ki so predložile poročilo, so zagotovile podrobne podatke o svojem pravnem okviru.

Vse države, ki so predložile poročilo, so zagotovile informacije o različnih kaznih za morebitne kršitve uredbe o lesu. V devetih državah se lahko naložijo upravne kazni in kazenske sankcije, v 11 državah samo upravne kazni, v sedmih državah pa samo kazenske sankcije.