SL Uradni list Evropske unije C 354/35

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o reformi skupne kmetijske politike leta 2013 (mnenje na lastno pobudo)

2010/C 354/06

Poročevalec: g. RIBBE

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 16. julija 2009 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Reforma skupne kmetijske politike leta 2013.

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 25. februarja 2010.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 461. plenarnem zasedanju 17. in 18. marca 2010 (seja z dne 18. marca ) s 163 glasovi za, 5 glasovi proti in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO je zelo zaskrbljen, ker se razkorak med zavzemanjem za evropski model kmetijstva oz. večnamenskost in vsakdanjo realnostjo na kmetijah še naprej nenehno povečuje. Toliko bolj odločno in usmerjeno mora evropski model kmetijstva podpirati močna SKP, saj ga aktualni razvoj danes ogroža bolj kot kadarkoli prej.

1.2 Trgi kmete – pogosto zaradi nizkih ali zelo nihajočih cen – silijo v prilagajanje v smislu specializacije in racionalizacije kmetijske dejavnosti. Ti procesi lahko povzročijo problematično regionalno koncentracijo in opuščanje kmetijstva na območjih z omejenimi možnostmi. Zaradi tega pritiska prilagajanja EESO meni, da je nujno v prihodnje s sredstvi skupne kmetijske politike spodbujati ohranjanje in razvoj večnamenskega in trajnostno usmerjenega kmetijstva na celotnem ozemlju EU.

1.3 EESO je jasno, da je čista usmeritev v večjo konkurenčnost za namene svetovnega trga preveč kratkovidna rešitev. Gonilo SKP po letu 2013 mora biti evropski model kmetijstva, ki mora temeljiti na načelih neodvisnosti preskrbe s hrano in trajnosti ter na dejanskih potrebah kmetov in potrošnikov, in ne čisto ekonomsko optimirana, specializirana in regionalno koncentrirana proizvodnja, katere cilj so najnižje cene.

1.4 Toda za to so potrebni drugačni kmetijskopolitični pogoji, kajti po pogojih in cenah na svetovnem trgu ni mogoče vzdrževati želenega večnamenskega kmetijstva.

1.5 EESO poziva Komisijo, Svet in EP, naj najprej jasno opredelijo cilj SKP, nato pa predstavijo potreben skupek instrumentov in določijo finančne potrebe. Nato je treba razjasniti vprašanje financiranja. EESO meni, da je napačno najprej določiti znesek za delovno področje, nato pa to vsoto razdeliti na posamezne ukrepe in med države članice.

1.6 V skladu s Pogodbo je stabilizacija trgov eden izmed ciljev SKP. Stabilni trgi so pomembni. Zato EESO meni, da je tudi v prihodnje pomembna uporaba tržnih instrumentov za stabilizacijo cen in preprečitev premočnih nihanj cen. Toda ukrepi za uravnavanje trga oz. zagotavljanje cen proizvajalcem so minimalni, do tretjih držav so kmetijski trgi EU med najbolj odprtimi. Iz tega nastane velik del problemov, ki jih ni mogoče trajno rešiti le s transfernimi plačili.

1.7 Kmetijska politika je torej več kot razdeljevanje denarja. Kmetje upravičeno pričakujejo pravičen dohodek od prodaje svojih proizvodov na trgu in družbenih storitev, ki jih opravljajo v okviru evropskega modela kmetijstva.

1.8 Za to je med drugim treba podpirati proizvodnjo in trženje kakovostnih proizvodov, ki izražajo regionalnost in raznolikost podeželskih območij v EU, tako da se spodbujajo kratke distribucijske poti in neposreden dostop kmetov ali združenj proizvajalcev do potrošnikov, da bi povečali konkurenčnost kmetij in se zoperstavili premoči pogajalskih izhodišč velikih trgovinskih verig. Raznolikost in značilnosti evropskih proizvodov je treba varovati tudi s pravilnimi informacijami za potrošnike.

1.9 Pomembna naloga reforme bo sedanji neenotni sistem EU za podporo kmetijstvu spremeniti v enoten, družbeno sprejemljiv sistem, ki temelji na objektivnih merilih.

1.10 Plačila kmetom ne morejo več temeljiti na odločitvah ali pravicah iz preteklosti, poplačati morajo natančno opredeljene družbene storitve, ki so potrebne za ohranjanje evropskega modela kmetijstva in niso izražene v tržnih cenah. Treba je opredeliti njihov cilj.

1.11 Zaradi velikih strukturnih razlik in podnebnih pogojev, različnih povprečnih nacionalnih in regionalnih dohodkov kmetov, različnih začetnih in proizvodnih stroškov ter raznolikih storitev, ki jih za ohranjanje evropskega modela kmetijstva zagotavljajo različne kmetije in vrste kmetij, enotne evropske premije na površino ni mogoče utemeljiti. Veliko bolj je treba iskati regionalno specifične rešitve in rešitve, prilagojene posameznim vrstam kmetij.

1.12 Programe za razvoj podeželja je treba razširiti in tudi izboljšati. EESO pa jasno zavrača prenos tovrstnih nalog v splošno strukturno oz. regionalno politiko. Prav tako Odbor meni, da bi morali imeti ukrepi iz današnjega Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja jasen kmetijski namen; gradnja cest in širokopasovno kabelsko povezovanje ne spadata sem.

2. Naloge

2.1 Evropska komisija bo leta 2010 predložila sporočilo o svojih prihodnjih političnih težiščih in o prihodnjem proračunskem okviru od leta 2014 dalje. Vsebovalo bo opredelitve usmeritve politik Skupnosti, kot je SKP, in strukturnih skladov.

2.2 Cilj tega mnenja na lastno pobudo je izoblikovati temeljne zamisli organizirane civilne družbe o prihodnji usmeritvi in oblikovanju SKP. Tako bi Komisija dobila argumente in priporočila, ki bi jih lahko vključila v pripravo sporočila.

3. Izhodiščni položaj: evropski model kmetijstva – kmetijskopolitični zgled Evrope – je ogrožen

3.1 Družbena pričakovanja do kmetijstva so se močno spremenila. Že dolgo ne gre več le za cilje iz člena 33 Pogodbe ES, ki je bil nespremenjen prevzet v Lizbonsko pogodbo, kot npr. z razvojem produktivnosti doseči proizvodnjo zadostne količine živil po primerni ceni.

3.2 Sedaj so tukaj novi izzivi: zagotovitev biotske raznovrstnosti, vzdrževanje obsežnih površin kulturne krajine, razvoj podeželja z ustvarjanjem in ohranjanjem delovnih mest, regionalni proizvodi kot kulturna dobrina itd. Poleg tega se mora kmetijstvo soočiti s posledicami podnebnih sprememb in vrhu tega prispevati k skladiščenju ogljikovega dioksida.

3.3 Lakota širom po svetu, pa tudi problemi na trgih energije vedno bolj jasno kažejo nadaljnje zelo pomembne funkcije domačega, tj. regionalnega kmetijstva: varno preskrbo s hrano oz. neodvisnost na področju prehrane ter pomen kmetijstva kot dobavitelja energije.

3.4 Varnost preskrbe z živili mora biti temeljna pravica vseh ljudi. Čeprav stoodstotna samooskrba ni potrebna, bi moral biti cilj doseči čim večjo stopnjo samooskrbe (tj. neodvisnost na področju prehrane).

3.5 Kmetijske površine pogosto odražajo del kulture in regionalne identitete, živila lahko predstavljajo značilnosti, po katerih se dežele in regije med seboj razlikujejo, ter njihovo zgodovino. Živila bi bilo teoretično mogoče uvažati, toda kulturno krajino in biotsko raznovrstnost je mogoče ohraniti le z aktivnim kmetijskim obdelovanjem zemlje; tega ni mogoče kupiti kot uvozni produkt. Na živila je treba gledati čisto drugače kot npr. na industrijske izdelke, katerih proizvodna lokacija je v prvi vrsti odvisna od proizvodnih stroškov.

3.6 Razprava o trajnostnem gospodarjenju je tako prisotna tudi v kmetijstvu. Politika v primeru kmetijstva, ki dosledno ravna v skladu s trajnostnimi cilji, govori o „evropskem modelu kmetijstva“.

3.7 EESO meni, da je ključ za ohranjanje količinsko zadostne, kakovostno visoke in regionalno diferencirane, površinsko obsežne ter okolju prijazne proizvodnje živil – ki varuje in neguje evropski prostor, ohranja raznolikost in značilnosti proizvodov ter spodbuja raznolikost in bogastvo vrst evropskih kulturnih krajin in podeželja, pri čemer so dohodki kmetov primerljivi s povprečnim nacionalnim oziroma regionalnim dohodkom – v ohranjanju in razvoju tradicionalnega (1), večnamenskega kmetijstva v EU, torej v evropskem modelu kmetijstva.

3.8 Poudarja, da že danes – tudi v Evropi – obstajajo velike razlike med večnamenskim kmetijstvom in kmetijstvom, usmerjenim zlasti na globalizirane in liberalizirane trge.

3.9 Zelo je zaskrbljen, ker se razkorak med zavzemanjem za evropski model kmetijstva oz. večnamenskost in vsakdanjo realnostjo na kmetijah še naprej nenehno povečuje.

3.10 To se med drugim dogaja zato, ker se kmetje v „večnamenskem kmetijstvu“ na podeželju za razliko od čisto proizvodnega kmetijstva soočajo z nalogami, ki jih najprej veliko stanejo, nato pa ne prinesejo dobička, saj tržno oblikovane cene za kmetijske proizvode pač ne vključujejo kmetijskih storitev v okviru večnamenskosti.

3.11 Zato so kmetije danes prisiljene, da za svoje gospodarsko preživetje sledijo vsem mogočim smerem razvoja produktivnosti. Tako se EU po malem prikrito oddaljuje od evropskega modela kmetijstva, v kmetijstvu je opaziti trend industrializacije. Na eni strani nastajajo evropske kmetije, ki so po svoji usmeritvi vedno bolj podobne ameriškim, na drugi pa morajo svojo dejavnost opustiti mnoge kmetije, ki bi bile pomembne za ohranitev večnamenskega kmetijstva.

3.12 Ti procesi so v različnih vejah kmetijstva in različnih regijah različno napredovali. V zadnjih letih je bilo pri tem zaznati močno dinamiko, deloma je opaziti prave zlome struktur: v Spodnji Saški je samo leta 2008 dejavnost opustilo 20 % vseh kmetij prašičereje, ne da bi se zmanjšalo število rejenih živali.

3.13 Ne vemo, kam ta razvoj vodi. Že dolgo ni več mogoče izključiti, da lahko Evropa – kot se dogaja v industriji – izgubi celotne sektorje proizvodnje. Prvi primer bi lahko bil perutninski sektor, ki je že „industrializiran“ kot še noben drug. Eden največjih koncernov v Evropi, francosko podjetje Doux, je že več proizvodnih lokacij preselilo v Brazilijo, ker je proizvodnja tam cenejša.

3.14 To pomeni, da razvoj produktivnosti, za katerega poskrbijo podjetja sama, ni jamstvo za preživetje evropskega kmetijstva na nereguliranih globalnih trgih. Ta razvoj nikoli ni jamčil kmetijstva po vsej Evropi.

3.15 EESO poudarja, da močne koncentracije proizvodnje povzročajo večjo dovzetnost evropskega kmetijstva za krize.

3.16 Evropski model kmetijstva se odlikuje po tem, da se zavestno odpove produktivnosti, kar je seveda slabost v konkurenčnem boju. Toda prav to je politično in družbeno zaželeno. Kajti evropski državljani si uporabo GSO, hormonov in spodbujevalcev rasti, nadzorovanje salmonele ali ohranjanje kmetijstva predstavljajo drugače kot ljudje izven Evrope. Toda jasno je, da višja pričakovanja od proizvodnje v mednarodni primerjavi povzročajo višje stroške in teh ne smemo naprtiti samo kmetom!

3.16.1 Zato je izjemno pomembno, da se mehanizmi za nadzor meja okrepijo s sporazumi o zdravstvenem jamstvu, ki pripomorejo k ugotavljanju sledljivosti, varnosti in neuporabe proizvodov, prepovedanih v EU, pri čemer se iste zahteve uporabljajo tako za proizvode Skupnosti kot tudi za uvožene proizvode.

3.17 Evropski politiki imajo torej nalogo vzdrževati kmetijstvo, ki ne sme prevzeti vseh smeri razvoja produktivnosti, kljub temu pa mora lastnikom kmetij zagotoviti zadosten dohodek.

3.18 Evropski model kmetijstva ne more obstajati pod pogoji na svetovnem trgu in po takih cenah. Ni mogoče imeti kmetijstva, ki

— lahko v vseh evropskih regijah proizvaja pod (pogosto izkrivljenimi) pogoji na svetovnem trgu,

— hkrati izpolnjuje vsa proizvodna pričakovanja (glede kakovosti, varnosti, varstva naravnih virov, dobrega počutja živali itd.) in lahko obvladuje tudi evropske stroške

— ter poleg tega zagotavlja sodoben trg dela s privlačnimi plačili, ki ga odlikujejo visoka raven zaposlovanja in zaščite delavcev ter izobraževanja in nadaljnjega usposabljanja.

3.19 Aktualni razvoj bolj kot kadarkoli prej danes pomeni ogroženost evropskega modela kmetijstva, zato ga mora podpirati močna SKP.

4. Politika po letu 2014 – opredelitev smeri: kam naj vodi SKP?

4.1 Čeprav je skupna kmetijska politika v svoji zgodovini deloma vedno znova doživljala temeljite spremembe in reforme, se znova odpira nova razprava o reformi – po letih 2000, 2003 in 2008. To je znak, da doslej niso bila zadovoljivo odgovorjena vsa družbena vprašanja v zvezi s SKP. Zato je skupna kmetijska politika vedno znova deležna ostre kritike ali do določene mere celo postavljena pod vprašaj. EESO meni, da se ob resnem upoštevanju evropskega modela kmetijstva skrajna tržna usmerjenost kmetijstva sama po sebi izključuje.

4.2 Vpleteni akterji se morajo na to družbeno razpravo ne le odzvati, temveč bi jo morali tudi udarno voditi. To je priložnost, da družba spozna, zakaj ima kmetijstvo dejansko poseben pomen. Trajnostno kmetijstvo in živinoreja v smislu evropskega modela kmetijstva sta temelj preskrbe s hrano v naši družbi in predstavljata sektor strateškega pomena za preudarno prostorsko upravljanje in načrtovanje, ohranjanje podeželja, skrb za okolje in boj proti podnebnim spremembam.

4.3 EESO meni, da je nujno najprej pridobiti privolitev družbe o tem, kakšno naj bi bilo evropsko kmetijstvo prihodnosti, kaj naj bi torej bil kmetijskopolitični vzor. Torej: ali želi SKP braniti in razviti evropski model kmetijstva ali želi peščico vedno bolj specializiranih, regionalno koncentriranih in najsodobneje opremljenih kmetij pripraviti na vse močnejšo globalno konkurenco za najnižje cene?

4.4 EESO je jasno, da je čista usmeritev v večjo konkurenčnost za namene svetovnega trga preveč kratkovidna rešitev. Gonilo SKP po letu 2013 mora biti evropski model kmetijstva, ki mora temeljiti na načelih neodvisnosti preskrbe s hrano in trajnosti ter na dejanskih potrebah kmetov in potrošnikov, in ne čisto ekonomsko optimirana, specializirana in regionalno koncentrirana proizvodnja, katere cilj so najnižje cene.

4.5 Evropski model kmetijstva lahko preživi le, če se bo povečala konkurenčnost večnamenskega kmetijstva v primerjavi s čisto ekonomsko optimirano kmetijsko proizvodnjo. To mora postati ključna naloga SKP, v to je treba usmeriti kmetijskopolitične instrumente, kar bo vodilo do temeljitih sprememb v strukturi podpore. Nadaljnje zmanjševanje usmerjevalnih instrumentov bi bilo v nasprotju s to zahtevo.

4.6 EESO poziva Komisijo, Svet in EP, naj najprej jasno opredelijo cilj SKP, nato pa predstavijo potreben skupek instrumentov in določijo finančne potrebe. Nato je treba razjasniti vprašanje financiranja. EESO meni, da je napačno najprej določiti znesek za delovno področje, nato pa to vsoto razdeliti na posamezne ukrepe in med države članice.

4.7 EESO opozarja, da je treba v razpravah o osrednji temi SKP po letu 2013 upoštevati, da je šestina delovnih mest v Evropi posredno ali neposredno povezanih s kmetijsko proizvodnjo. SKP ima zato pomembno vlogo tudi pri zagotavljanju delovnih mest v EU, zlasti na podeželskih območjih. Jasno je, da če propade kmetijska proizvodnja, odpadejo tudi delovna mesta pred- in poproizvodnje – vse do živilske industrije. Poleg tega je za kmetijsko uporabo namenjenih približno 80 % ozemlja EU, kmetijstvo ima pomembno vlogo pri trajnostni rabi virov, ohranjanju naravnih habitatov, biotski raznovrstnosti itd. Prav tako nosi vse večjo težo v boju proti podnebnim spremembam.

5. Raznolik skupek kmetijskopolitičnih ukrepov

5.1 Trg pozna cene, vendar skoraj nobenih vrednot. Cene, po katerih kmetje prodajajo proizvode, vse pogosteje določajo globalno ugodni proizvodni pogoji in proizvodni stroški. Evropski model kmetijstva pa vsebuje mnogo vrednot, ki niso izražene v svetovnih tržnih cenah.

5.2 V skladu s Pogodbo je stabilizacija trgov eden izmed ciljev SKP. Stabilni trgi so pomembni. Zato EESO meni, da je tudi v prihodnje pomembna uporaba tržnih instrumentov za stabilizacijo cen in preprečitev premočnih nihanj cen. Toda ukrepi za uravnavanje trga oz. zagotavljanje cen proizvajalcem so minimalni, do tretjih držav so kmetijski trgi EU med najbolj odprtimi. Iz tega nastane velik del problemov, ki jih ni mogoče trajno rešiti le s transfernimi plačili.

5.3 Kmetijska politika je torej več kot razdeljevanje denarja. Kmetje upravičeno pričakujejo pravičen dohodek iz prodaje svojih proizvodov na trgu in družbenih storitev, ki jih opravljajo v okviru evropskega modela kmetijstva.

5.4 Družba mora prek kmetijske politike zagotoviti podporo evropskemu modelu kmetijstva, če ga želi braniti. Kmetijstvo pa bo pri tem moralo sprejeti izziv, da družba za svojo podporo tudi pričakuje, da bodo izpolnjena njena pričakovanja od večnamenskega kmetijstva.

5.5 Trgovina/Trgi/Tržne ureditve

Nestanovitni/stabilni trgi

5.5.1 Kar zadeva trge in cene, je treba upoštevati in razrešiti najmanj tri različne probleme:

— vse večjo nestanovitnost trgov, pri čemer se proizvodne cene vse bolj znižujejo,

— vse večjo tržno moč predelovalnega in trgovinskega sektorja v primerjavi s proizvajalci,

— očitne probleme v zvezi s proizvodnjo in prodajo kakovostnih lokalnih in regionalnih proizvodov; zato je za kmetijstvo, ki je osredotočeno na lokalne in regionalne trge, potrebna specifična zakonodaja.

5.5.2 Splošno pomanjkanje učinkovitih instrumentov za stabilizacijo trgov je spodbudilo špekulacije in nestanovitnost trgov. To pa je v nasprotju s sedanjimi in prejšnjimi pogodbami EU!

5.5.3 Velika nihanja cen povzročajo zmanjšanje deleža proizvajalcev v verigi ustvarjanja vrednosti in zvišanje trgovske marže.

5.5.4 Tudi uporabniki od tega nimajo veliko koristi, kar se je v preteklih letih jasno pokazalo: znižanje cen za sladkorno peso za 40 % se pri končnih cenah komaj kaj pozna, podobno velja za padce cen mleka in žita.

5.5.5 Izkušnje iz preteklosti kažejo, da so ukrepi za uravnavanje – če so pravilni in pravočasni – gospodarsko gledano stroškovno ugodnejši kot poznejše odpravljanje škode.

5.5.6 Mlečna kriza jasno kaže, da ni mogoče olajšati ukrepov za uravnavanje trga oziroma zmanjšati obsega proizvodnje na minimum, ne da bi s tem ogrozili visoke zahteve do proizvajalcev oz. večnamenskost kmetijstva, kot jo pričakujejo prebivalci.

5.5.7 Prenehanje veljavnosti sistema mlečnih kvot je povezano z nevarnostjo, da bodo mnogi proizvajalci mleka, predvsem v regijah z omejenimi možnostmi, opustili dejavnost, čeprav je njihova dejavnost v mnogih pogledih prav tako pomembna kot obdelovanje kmetijskih površin. Prav gotovo drži, da je proizvodnja količine mleka, ki se porabi v Estoniji, v drugih, bolj produktivnih regijah Evrope cenejša kot na kraju samem. Toda tako prelaganje proizvodnje zaradi stroškov je v popolnem nasprotju s cilji evropskega modela kmetijstva; EESO se opredeljuje za kmetijsko politiko, ki bi kmetijstvo, temelječe na načelu neodvisne preskrbe s hrano, omogočala povsod! Še enkrat: le s finančnimi prenosi to ne bo mogoče. Zato je treba trge in proizvodnjo urediti s predpisi.

5.5.8 Stabilizacija trgov s postavitvijo t. i. „varnostne mreže“ mora biti ena ključnih nalog reforme SKP!

5.5.9 EESO se zato zavzema, da

— se še obstoječi ukrepi za stabilizacijo trga ne le ohranijo in uporabijo, kadar trg to zahteva, temveč da se razvijejo in uvedejo novi pristopi, usklajeni s STO,

— se kljub vedno večjim nepredvidljivim zapletom na mednarodnih kmetijskih trgih poskrbi za strateško pripravljenost v kriznih primerih s skladiščenjem kmetijskih proizvodov,

— dodatno razmisli, kako s pomočjo organizacij proizvajalcev oz. sektorskimi dogovori stabilizacijsko vplivati na trge.

Težave v prehranjevalni verigi

5.5.10 Pri oblikovanju cen nastaja neravnovesje pogajalskih stališč, saj kmetje govorijo o nepravični pogodbeni praksi, katere vzrok je premoč pogajalskih stališč večjih trgovcev z živili.

5.5.11 Odločilno vprašanje, kdo ima kakšen delež v verigi ustvarjanja vrednosti, trenutno – čisto v smislu prostega trga – rešuje trg sam. To je vse prej kot zadovoljivo zlasti za tiste kmete, ki se jim pri vedno višjih stroških na enoto vedno bolj znižujejo cene za proizvajalce, na to pa morajo pogosto reagirati z ukrepi, ki niso usklajeni s cilji evropskega modela kmetijstva.

5.5.12 Ker v EU-27 le 15 trgovinskih verig obvladuje 77 % trga z živili, se EESO zavzema, da bi se na podoben način kot sedaj v ZDA preverjalo, ali konkurenčno pravo zadostuje za preprečevanje prevladujočih struktur na trgu in sporne pogodbene prakse. Pomembno je, da so v preverjanje vključene vse zadevne skupine. Ta študija bi morala pripeljati do sprememb konkurenčnega prava Skupnosti za kmetijski in živilski sektor, da bi se zagotovilo upoštevanje posebnih značilnosti tega sektorja in to zakonodajo prilagodilo zakonodaji držav, s katerimi EU tekmuje na svetovnem trgu, kakor je sklenila skupina na visoki ravni za mleko.

5.5.13 EESO pričakuje, da si bo Komisija prizadevala za preglednost oblikovanja cen in predlagala rešitve za preprečevanje t. i. asimetričnega oblikovanja cen (2).

Trženje lokalnih, regionalnih, specialnih in kakovostnih proizvodov

5.5.14 Velike verige živil in glavni predelovalci zahtevajo vedno več enakih, skoraj normiranih, cenenih surovin. Tako ni veliko prostora za regionalno in proizvodnospecifično raznolikost.

5.5.15 Toda prav proizvodnja in trženje kakovostnih proizvodov kot izraz regionalnosti in raznolikosti podeželskih območij v EU je pomembna dejavnost za vzdrževanje evropskega modela kmetijstva. Zato jo je treba močneje podpreti. S skrajšanjem distribucije in z neposrednim dostopom kmetov ali povezav proizvajalcev do potrošnika je mogoče spodbuditi konkurenčnost prav manjših in delovno intenzivnih kmetij.

5.5.16 Mnogo bolj kot doslej je treba upoštevati geografske podatke in proizvodnotehnične diferenciacije. Treba jih je razumeti in ščititi kot „intelektualno lastnino“. Ustrezni podatki so lahko vezni člen med kmetijskimi proizvodi in regijami, tj. proizvodi imajo „varen“ izvor, toda tudi kakovostne značilnosti, ki so se „izkristalizirale“ v določenem času. Pomembno je jasno opredeliti, kaj se razume pod regionalnimi proizvodi.

5.5.17 Pri označevanju proizvodov trenutno obstaja zavajajoča in dvomljiva praksa. V prihodnje npr. ne bi smelo biti dovoljeno, da

— je na embalaži za mleko videti krave na paši, če se živali, iz katerih mleko izvira, več ne pasejo. Namesto tega je treba poskrbeti za diferenciacijo na trgu (od programov za mleko živali, ki se hranijo s senom ali se pasejo, do regionalnega trženja prek zadrug proizvajalcev ali majhnih zadrug),

— se za oglaševanje uporabijo regionalni podatki, če proizvodi izvirajo od drugod.

5.5.18 Preglednost trga in informacije za potrošnike (kot je oznaka izvora) je treba izboljšati in jih spremljati. Da bi bolje razširili poznavanje veljavnih pravil za evropske kmete, je treba sprožiti ustrezne kampanje za informiranje potrošnikov o evropskih proizvodnih sistemih. Poleg tega je treba posebno pozornost nameniti označevanju in v zvezi s tem EESO meni, da je treba upoštevati ugotovitve v mnenju o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom (3).

5.5.19 Prihodke od davkov bi bilo treba v prihodnje vlagati predvsem v krepitev regionalnih proizvodov in trgov.

5.6 Finančni instrumenti SKP

Sedanji položaj

5.6.1 Sistem za pomoč kmetijstvu v EU je trenutno neenoten: v EU 15 obstajajo premije za kmetije, ki temeljijo na pravicah do plačil iz preteklosti oz. se razvijajo v smeri enotnih premij na površino. V EU 12 je bil neposredno uveden sistem premij na površino, pri čemer plačila niso dosegala ravni EU 15.

5.6.2 Posledica tega je, da imajo kmetje dandanes zelo različne ugodnosti od sedanje prakse plačil. To se po eni strani pogosto občuti kot nepravično, po drugi pa je sistem davkoplačevalcem težko razložiti.

5.6.3 Osrednja naloga prihajajoče reforme mora biti razviti enoten, družbeno sprejemljiv sistem, ki bo temeljil na objektivnih merilih.

5.6.4 Neposredna plačila iz prvega stebra izvirajo iz leta 1992 uveljavljenih znižanj zajamčenih cen. Do leta 2003 so se izplačevala kot povezana cenovna nadomestila, nato so jih Sklepi iz Luksemburga „ločili“. Ker je večina držav izbrala t. i. zgodovinsko shemo enotnega plačila, posamezni kmetje še vedno zelo različno profitirajo od sedanjega sistema. Zaradi ločitve nadomestil nimajo neposrednega vpliva na način proizvodnje.

5.6.5 Neposredna plačila (=premije na površino) iz drugega stebra se izplačujejo kmetom za opravljanje določenih dodatnih družbenih storitev, ki presegajo osnovne zahteve in niso vključene v tržno ceno, oziroma kot spodbuda, da na območjih z omejenimi možnostmi sploh ohranjajo družbeno zaželeno proizvodnjo.

5.6.6 Neposredna plačila prvega stebra trenutno stoodstotno financira EU, pri drugem stebru pa morajo sodelovati države članice. Ta raznolik mehanizem financiranja v mnogih državah članicah vpliva na „privlačnost“ programov. EESO poziva Komisijo, naj pri prihodnjem načrtovanju programov posveti pozornost temu, da različne stopnje sofinanciranja ne bodo povzročile, da bodo države članice nekatere dele programa raje uporabljale kot druge.

5.6.7 Poleg neposrednih plačil obstajajo sredstva za spodbujanje podeželskega razvoja (iz tretje osi drugega stebra), naložbeno pomoč za kmetije (prva os drugega stebra) ter za program LEADER.

5.6.8 Neposredni finančni prenosi so zaradi nestabilnosti in nestanovitnosti trgov in drugih okoliščin pridobili razmeroma velik pomen za dohodke kmetij. Brez finančnih prenosov bi bila strukturna sprememba v kmetijstvu še bistveno bolj dramatična, četudi je treba ugotoviti, da iz trenutno najpomembnejšega instrumenta, neposrednih plačil iz prvega stebra, posamezne kmetije zelo različno profitirajo.

Prihodnji sistemi plačil

5.6.9 EESO vztraja pri svojem dosedanjem stališču glede neposrednih plačil prvega stebra. Zmeraj je poudarjal, da imajo namensko opredeljena neposredna plačila pomembno vlogo, toda le dopolnilno (4). Kmetje bi morali dohodke prejemati od prodaje na trgu in nadomestil za družbene storitve, ki niso vključene v tržno ceno proizvoda.

5.6.10 To potrebno, toda doslej neizvedeno plačevanje storitev postavlja pogoj, da se doseže soglasje o storitvah, ki jih bodo kmetje – posamezno ali kolektivno – izvajali. To bo pomembno za opredelitev jasnih načel za prihodnje dodeljevanje neposrednih plačil. Temeljiti morajo na objektivnih merilih, morajo biti „vezana“, da jih bo družba sprejela.

5.6.11 Načeloma bi moralo veljati, da

— neposredna plačila prvega oz. drugega stebra prejemajo samo kmetje, ki se aktivno ukvarjajo s kmetijstvom, združenja za varovanje krajine ali druge institucije, ki se ukvarjajo z ohranjanjem kulturne krajine,

— so v neposrednih plačilih prvega oz. drugega stebra upoštevana delovna mesta, ustvarjena na posamezni kmetiji,

— so neposredna plačila prvega oz. drugega stebra nadomestilo za družbene storitve kmetijstva, ki so potrebne za ohranitev evropskega modela kmetijstva. Dohodki kmetov bi morali izhajati predvsem iz cen na reguliranem trgu, ki priznava proizvodne stroške,

— neposredna plačila prvega oz. drugega stebra zaradi zelo različnih podnebnih razmer v EU vsebujejo tudi določbe, ki bodo povsod v EU izravnale stroške, ki jih kmetom povzročijo podnebne razmere (5).

5.6.12 Odločiti je torej treba, za katere konkretne storitve (in v kakšnih zneskih) naj bi se dodeljevala neposredna plačila. Kmetije oz. obrati, ki takih storitev ne izvajajo ali jih nočejo izvajati, ki torej ne služijo izvajanju evropskega modela kmetijstva, ne bi smeli prejeti neposrednih plačil.

5.6.13 Neposredna plačila za nadomestilo storitev splošnega gospodarskega pomena, ki niso ovrednotene na trgu (npr. konkretne, opredeljene okoljske storitve), bi morala biti nesporna. EESO priporoča, da se ustrezni programi ne le razširijo, temveč tudi dobijo bolj privlačno in prožno obliko. Zato je nujno treba znova uvesti „komponento spodbude“. Pomemben bi bil tudi bolj prožen odziv na posamezne dejavnosti kmetov. Programi bi morali biti veliko bolj usmerjeni v rezultate in manj v ukrepe.

5.6.14 V prihodnje bodo mnogi novi ukrepi del te kategorije, npr. kmetijske metode, ki prispevajo k ublažitvi podnebnih sprememb ali skladiščenju ogljika v tleh; gospodarjenje s travinjem zagotovo spada zraven.

5.6.15 Tudi neposredna plačila kot nadomestilo za nenehne, nespremenljive naravne ovire ter plačila za nadomestilo omejitev uporabe s posebnimi pogoji, npr. na področju varstva narave, so več kot upravičena. Pri mnogih zaščitenih območjih je za ohranitev njihovega značaja pomembna določena kmetijska raba tal. EESO meni, da je nerealistično zavrniti plačila z utemeljitvijo, da uredba za zaščitena območja postavlja okvir, ki ga kmetje upoštevajo.

5.6.16 V prihodnje morajo biti v zvezi z neposrednimi plačili v ospredju kmetijske politike namensko opredeljena, in s tem tudi diferencirana, neposredna plačila za konkretne storitve, ki jih bo v družbi mogoče upravičiti. Izplačilo nadomestila prav gotovo spada mednje.

5.7 Enotna premija na površino kot nadomestilo za šibko konkurenčnost?

5.7.1 Eno izmed stališč v razpravi o tem, da bi današnja neposredna plačila prvega stebra spremenili v enotno evropsko premijo na površino utemeljuje, da za evropsko kmetijstvo v primerjavi s konkurenco drugod po svetu veljajo višji proizvodni standardi, kar otežuje konkurenčni boj.

5.7.2 EESO meni, da je treba razmisliti o ustreznem nadomestilu za to slabost v konkurenčnem boju. Trgovinski sporazumi socialne in okoljske standarde, ki so odločilni za evropski model kmetijstva, obravnavajo kot netarifne ovire pri trgovanju, kar je popolnoma nesprejemljivo. Sistem STO je treba nujno reformirati, kajti globalni trgovinski sistem brez socialnih in ekoloških standardov je nesprejemljiv.

5.7.3 Za izravnavo ustreznih konkurenčnih slabosti je pomembno prikazati, v katerih vejah proizvodnje se evropski pogoji konkretno razlikujejo od pogojev najpomembnejših konkurentov in kakšen dokazani delež stroškov zaradi tega nastaja pri posameznih kmetijah/ vrstah kmetij/ oblikah proizvodnje.

5.7.4 Proizvodni pogoji in s tem stroški kmetov so v Evropi izredno različni: po posameznih regijah obstajajo velike strukturne in podnebne razlike, pa tudi različni proizvodni in življenjski stroški. Tudi s pomočjo ekonomij obsega v posameznih državah članicah, regijah in med vrstami kmetij se nastali stroški močno razlikujejo.

5.7.5 Prav tako je enostavno razumeti, da npr. dokazljive proizvodne slabosti kmetij, ki se ukvarjajo z živinorejo, ni mogoče rešiti z izplačilom enotne premije na površino, od katere bi profitirale tudi kmetije, ki se ne ukvarjajo z živinorejo.

5.7.6 Iz tega sledi: izravnave konkurenčnih slabosti ne bo mogoče doseči z enotno evropsko premijo na površino, temveč bo treba rešitve iskati regionalno specifično ob upoštevanju podnebnih razmer in vrst kmetij.

5.8 Enotna premija na površino za prenos dohodka?

5.8.1 Nedvomno je 50 milijard eurov, ki je vsako leto iz kmetijskega proračuna EU namenjenih za evropsko kmetijstvo, pomembnih za obstoj mnogih kmetij.

5.8.2 Cene, ki se izplačujejo v kmetijstvu, torej niso le prenizke za vzdrževanje evropskega modela kmetijstva, temveč kmetijstvo v Evropi kot celoto postavljajo pod vprašaj.

5.8.3 Zato se razpravlja o tem, da bi vsem kmetom odobrili neke vrste osnovno premijo in premijo za zagotovitev obstoja v obliki enotne evropske premije na površino.

5.8.4 Dohodek kmetov se na posameznih kmetijah in v različnih regijah zelo razlikuje. Tudi tukaj imajo razlike iz točke 5.7.4 odločilno vlogo. Zato je treba tudi problem dohodka obravnavati zelo diferencirano. Tudi tega ni mogoče rešiti z enotno evropsko premijo na površino, s katero bi prekomerno pridobile na primer kmetije z veliko površino in kmetije z malo delovne sile.

5.8.5 Namesto enotne premije na površino bi bilo treba morebiti razmisliti o premiji, ki bi se izplačevala na zaposlenega, vendar bi morala biti njena višina omejena. Tudi pri takem pristopu bi bilo treba pri odmeri premije upoštevati razlike, kot so navedene v točki 5.7.4. Poleg tega bi bilo treba pri takem sistemu premij prav tako upoštevati, da je dohodek kmetij odločilno odvisen od cen proizvajalcev in proizvodnih stroškov, ki pa vedno bolj nihajo. Sistem, ki upravičenost za svoj obstoj išče v ravni dohodka, se mora dovolj prožno odzivati na nihanja cen.

Prehodna obdobja

5.9 Enoten evropski sistem plačil – ki ga ne smemo zamenjati z evropsko premijo na površino – ki ne bo več temeljil na pravicah do plačil iz preteklosti, temveč na konkretno opredeljenih storitvah v sedanjosti, bo povzročil velike spremembe finančnih tokov med državami članicami, pa tudi med kmetijami. S finančno-tehničnega vidika bodo torej nekateri pridobili, nekateri izgubili. EESO meni, da je treba te okoliščine previdno obravnavati in morebiti predvideti prehodna obdobja. Ta pa morajo biti zasnovana tako, da bo do sredine, najpozneje do konca novega finančnega obdobja nov sistem brezhibno deloval.

5.10 Prihodnost drugega stebra

5.10.1 Mnogi državljani imajo vtis, da naj bi deli drugega stebra SKP popravili škodo, ki jo je politika sama povzročila z napačnimi okvirnimi pogoji.

5.10.2 Javnosti je treba razumljivo posredovati, da ukrepi, ki bodo v prihodnje ponujeni v okviru drugega stebra SKP, dopolnjujejo namensko usmerjena neposredna plačila in bodo v prihodnje še bolj usmerjeno služili ohranjanju, zagotavljanju in izvajanju evropskega modela kmetijstva. Pogoj za to je paleta čim bolj učinkovitih ukrepov.

5.10.3 To ne velja le za današnjo drugo os drugega stebra. Tudi naložbeno pomoč kmetijskim obratom je treba še bolj usmeriti v trajnost. EESO je prepričan, da so v Evropi nujno potrebne naložbe za izboljšanje kmetijskih obratov v smislu trajnosti, pa tudi za delno preoblikovanje kulturne krajine, ki smo jo nekoč spremenili v skladu s čisto proizvodno-tehničnimi zahtevami (prim. vodno gospodarstvo, vodna direktiva).

5.10.4 EESO podpira širjenje in izboljševanje palete nalog, ki jih danes ponuja tretja os drugega stebra. Odločno pa nasprotuje prenosu tovrstnih nalog v splošno strukturno oz. regionalno politiko. Prav tako Odbor meni, da bi morali imeti ukrepi iz današnjega Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja jasen kmetijski namen; gradnja cest in širokopasovno kabelsko povezovanje ne spadata sem!

V Bruslju, 18. marca 2010 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Izraz „tradicionalen“ se ne nanaša na velikost kmetije, temveč na način, kako se na njej gospodari in razmišlja: organiziranost v medsebojno povezane in dopolnjujoče se cikle, ki se odvijajo v čim tesnejši povezavi s kmetijo, prilagojenost temu, da se ohranjajo raznovrstna delovna mesta, ki zahtevajo določena znanja, povezanost z občino in regijo, občutek odgovornosti do narave in živali ter razmišljanje za naprej za več generacij.

(2) Pri zvišanju cen proizvajalcev se hitro dvignejo potrošniške cene, pri znižanju cen na strani proizvajalcev pa potrošniške cene le počasi padajo.

(3) UL C 77, 31.3.2009, str. 81.

(4) UL C 368, 20.12.1999, str. 76–86; točka 7.6.1. (Op. prev.: mnenje ni prevedeno v slovenščino).

(5) UL C 318, 23.12.2009, str. 35.