SL Uradni list Evropske unije C 105/12

Objava zahtevka v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2016/C 105/10)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek.

ENOTNI DOKUMENT

„ΚΟΛΟΚΑΣΙ ΣΩΤΗΡΑΣ“ / „ΚΟΛΟΚΑΣΙ-ΠΟΥΛΛΕΣ ΣΩΤΗΡΑΣ“ (KOLOKASI SOTIRAS / KOLOKASI-POULLES SOTIRAS)

Št. EU: CY-PDO-0005-01309 – 3.2.2015

ZOP ( X ) ZGO ( )

1. Ime

„Κολοκασι Σωτηρας“ / „Κολοκασι-Πουλλες Σωτηρας“ (Kolokasi Sotiras/Kolokasi-Poulles Sotiras)

2. Država članica ali tretja država

Ciper

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.6 Sadje, zelenjava in žita, sveži ali predelani

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Rastlina spada v družino Araceae in rod Colocasia. V ta rod spada tudi taro (Colocasia esculenta), ki se ga najde v številnih delih sveta, vključno s Ciprom. To je predvsem rastlina tropskih območij, ki se je prilagodila razmeram na Cipru in ima izrazito potrebo po namakanju.

Kolokazija ali taro se goji zaradi užitnih gomoljev, tj. glavnega gomolja in stranskih gomoljev. Glavni gomolj je osrednji gomolj („mappa“), ki se nahaja pod površino tal in se imenuje „kolokasi“. Majhni stranski gomolj rastejo ob strani osrednjega gomolja in se imenujejo „poulles“.

Taro se goji predvsem v regiji Sotira na poljih z jerovico, zaradi svojih posebnih lastnosti pa je proizvod splošno znan pod imenom „Kolokasi Sotiras“ za gomolj in „Kolokasi-Poulles Sotiras“ za stranske gomolje.

Razlikovalne značilnosti proizvoda

Fizikalne lastnosti

Oblika tara – „Kolokasi Sotiras“: valjast, najširšega premera blizu sredine gomolja, katerega en konec je rahlo zaokrožen do špičast.

Oblika tara – „Kolokasi-Poulles Sotiras“: njegove glavne značilnosti so a) ukrivljenost, (b) je manjši in tanjši v primerjavi z ostalimi tari ter (c) ima špičast zgornji del.

Velikost: največja dolžina tara „Kolokasi Sotiras“ je 30 cm, najmanjša dolžina pa 10 cm, medtem ko je njegov največji premer 15 cm, najmanjši premer pa 5 cm. Taro „Kolokasi-Poulles Sotiras“ nima največje ali najmanjše velikosti.

Organoleptične značilnosti

Te se nanašajo tako na „Kolokasi Sotiras“ kot na „Kolokasi-Poulles Sotiras“.

Tekstura: gladka površina z zelo majhnimi izrastki nepravilne oblike.

Zunanja barva: osrednji/stranski gomolj je svetlo rjave barve s temnejšimi odtenki v bližini očes; pri strganju se pojavijo nepravilne bele površine. „Podnožje“, ki se nahaja pri dnu osrednjega/stranskega gomolja in ga lokalni proizvajalci imenuje „mousoulos“, je belkaste barve, ki je skoraj enaka barvi v notranjosti gomolja.

Barva mesa: belkasta do rahlo rumena (rumenorjava), z rjavimi pikicami, ki pokrivajo celotno površino, ki se precej vlažna zaradi navzočnosti kalcijevega oksalata. Zato se mora taro „Kolokasi Sotiras“, da bi postal primeren za prehrano ljudi, speči ali skuhati. Površina mesa je gladka in vsebuje zelo majhna zrna škroba.

Vonj: nevtralen vonj ali brez vonja.

3.3 Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

—

3.4 Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Vse faze proizvodnje, od priprave rastlinskega razmnoževalnega materiala do strganja potekajo na opredeljenem geografskem območju.

3.5 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6 Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Opredeljeno geografsko območje je sestavljeno iz zemljišč, na katerih je jerovica in ki se nahajajo v okraju Famagusta, v okviru upravnih meja vasi Sotira, Avgourou, Frenaros in Liopetri.

5. Povezava z geografskim območjem

Posebnosti proizvoda

Posebnosti, značilne za proizvod „Kolokasi Sotiras“ in „Kolokasi-Poulles Sotiras“, so naslednje:

(a) dolga in ozka valjasta oblika osrednjega gomolja in ukrivljenost stranskih gomoljev;

(b) enotna površina (po strganju) gomolja z malo izrastki ali brez njih;

(c) pobeljenje pokožice z odstranjevanjem zemlje in večjega dela lupine po strganju gomolja z nožem.

Zaradi teh značilnosti lahko potrošniki zlahka ločijo taro „Kolokasi Sotiras“ in „Kolokasi-Poulles Sotiras“ od podobnih proizvodov drugih regij, medtem ko rastlinski razmnoževalni material iz predhodnega sajenja na opredeljenem območju zagotavlja ohranitev teh značilnosti.

Vzročna povezava med geografskim območjem in kakovostjo ali značilnostmi proizvoda (pri ZOP) oziroma določeno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda (pri ZGO).

Skratka, gojenje tara na Cipru se je poistovetilo z opredeljenim geografskim območjem predvsem zaradi znanja in izkušenj proizvajalcev kakor tudi ugodni talnih in podnebnih razmer.

Posebnosti geografskega območja

Nadmorska višina: opredeljeno geografsko območje se nahaja na vzhodnem robu Cipra, manj kot 14 km od morja; njegova nadmorska višina ne presega 80 m. Tla so precej globoka, zemljišča so ploska in se nahajajo na razmeroma enovitem pobočju, ki se razteza od zaledja do obale.

Značilnosti jerovice: v regiji Sotira – Kokkinochoria se nahaja največ prsti, ki je na Cipru znana kot „rdeča“. Gre za ploska ali rahlo nagnjena težka tla z visoko vsebnostjo ilovice, katere zmožnost zadrževanja vode je med 30 % in 35 %, kapaciteta izmenjave kationov pa je v razponu od 28 % do 33 %. Ta tla so v razmerah normalne vlažnosti na splošno drobljiva ter bolj prepustna in porozna ter rahlejša od težkih aluvialnih tal. pH tal znaša približno 7,5–8,0 in kapaciteta izmenjave kationov približno 28–33 meq/100 g. Del organske snovi vrhnje obdelovalne plasti tal se giblje med 0,5 % in 2 %, podzemni del pa je manjši od 1 %. Vsi ti dejavniki bistveno prispevajo k rasti in stabilnosti rastline ter kakovosti in količini pridelanih gomoljev, kajti taro je rastlina, ki daje prednost težkim in globokim tlem, ki so dobro drenirana, drobljiva in zmožna obdržati vodo. Poleg tega se meni, da so zgoraj navedeni elementi, zlasti rodovitnost tal, bistveni za gojenje tara, saj prispevajo k razvoju zdravega koreninskega sistema, s čimer se omogoča večja in učinkovitejša asimilacija hranil in posledično večji pridelek rastline.

Podnebne razmere: podnebne razmere na opredeljenem geografskem območju odlikujejo naslednje značilnosti:

— razmeroma mile zime (od novembra do februarja) s povprečnimi temperaturami med 16 °C in 18 °C, medtem ko povprečne najnižje temperature ne padejo pod 8 °C,

— poletja (od maja do septembra) z razmeroma nizkimi temperaturami, pri čemer se povprečna temperatura giblje med 21 °C in 29 °C,

— visoka relativna vlažnost zraka (HR) – s povprečnimi celoletnimi vrednostmi med 58 % in 79 %.

Te podnebne razmere ustvarjajo podnebne značilnosti opredeljenega območja, ki ustreza potrebam gojenja tara, saj gre na splošno za toploljubno rastlino, ki potrebuje povprečno dnevno temperaturo nad 21 °C in je izrazito občutljiva na zmrzal. Posledično je taro zaradi toplotne občutljivosti rastlina, ki raste na nižinskih območjih, kot je opredeljeno geografsko območje, kjer so zaradi bližine morja temperaturne spremembe in temperaturne razlike med dnevom in nočjo manjše.

Človeški dejavniki: človeški dejavniki so sčasoma oblikovali posebne načine pridelave, ki opredeljujejo posebne značilnosti proizvoda in prispevajo k njegovi pridelavi. Ti načini vključujejo:

(a) izbiro razmnoževalnega materiala: proizvajalci so sprejeli niz praks v zvezi z izbiro in ohranitvijo razmnoževalnega materiala, ki se pridobi od predhodne saditve in ki ga imenujejo „sadika“. Proizvajalci kot sadike izberejo majhne, cele in deformirane osrednje gomolje ali stranske gomolje in/ali dele osrednjih gomoljev, pri tem pa poskrbijo, da imajo ti zadostno število očes. Proizvajalci hranijo razmnoževalni material na temnem, ga pokrijejo z zemljo in ostružki vse do dneva saditve ali pustijo nekatere sadike v zemlji vse do dneva (naslednje) saditve, ko jih izkopljejo in takoj presadijo, s čimer te sadike postanejo novi razmnoževalni material. Poleg tega se na nekaterih zemljiščih sadi samo za pridelavo razmnoževalnega materiala za naslednje leto in se v ta namen bolj pogosto uporablja zemljišča, ki so bila v prahi, ali zemljišča, na katerih so se v preteklosti gojile stročnice.

(b) tehnika osipavanja: ko dosežejo višino 70-80 cm, se tari mehansko osipavajo s posebnimi osipalniki, ki zvračajo zemljo z vrha na dno brazde, s čimer pokrijejo steblo rastline do višine približno 30-40 cm. Osipavanje se lahko opravi tudi ročno s pomočjo motike. Osipavanje je treba opraviti vsaj enkrat v obdobju vegetacije in mu neposredno sledi zalivanje. Gre za prakso, ki jo omogoča tekstura, sestava in predvsem struktura jerovic, ki se nahajajo na opredeljenem geografskem območju. Natančneje, s stabilno strukturo tal, ki zlahka ne erodira pod vplivom vode za namakanje ali dežja, se poenostavi prekrivanje podnožja sadike z zemljo in njeno osipavanje. V povezavi s poroznostjo, ki prispeva k dobremu zračenju prsti, to ustvari razmere za rast rastlin, pri katerih se razvije velik in podolgovat gomolj, značilen za „Kolokasi Sotiras“. V drugačnih razmerah bi gomolj ostal majhen in okrogel.

(c) tehnike strganja: po spravilu se osrednji in stranski gomolji prepeljejo v skladišče, ki je začasno skladišče ali pakirnica proizvajalca, kjer se opravi strganje. Ta postopek, ki pomeni posebno znanje in izkušnje proizvajalca in/ali njegove družine, poteka na opredeljenem območju zraven obdelovalnih zemljišč zaradi bližine in razpoložljivega prostora. S strganjem se z nožem osrednji in stranski gomolji v celoti očistijo zemlje in nečistoč, dokler ne postanejo beli. Jasno je, da se pri strganju odstrani večji del povrhnjice gomolja, da se odstrani vsa zemlja, ki se je drži. Strganje se opravlja znotraj opredeljenega geografskega območja, saj je eden od vidikov strokovnega znanja prebivalcev in proizvajalcev te regije, ki se prenaša iz roda v rod. Opozoriti je treba, da se strganje opravlja samo na opredeljenem geografskem območju, ne pa v drugih regijah Cipra, v katerih se prideluje taro.

(d) ohranjanje zrelih gomoljev v zemlji in postopno pobiranje gomoljev: Ker se taro lahko nekaj časa obdrži v zemlji, organizirajo proizvajalci spravilo na podlagi dnevnih potreb trga. Po izkušnjah proizvajalcev, ampak tudi zaradi fiziologije rastline, se gomolji lahko pokvarijo le v primeru dolgotrajne zmrzali, do česar pa v regiji skoraj nikoli ne pride. Proizvajalci po svojih izkušenj vedo, koliko tarov lahko dnevno prodajo in posledično prilagodijo količino svojih pridelkov. Zaradi te posebnosti je bil taro poimenovan „taro hranilnik“, saj imajo proizvajalci proizvod, „ki ga je mogoče skladiščiti“ in ki jim lahko zagotavlja stalni dohodek, ki ga poznajo vnaprej. Ohranjanje zrelih gomoljev v zemlji je element strokovnega znanja in izkušenj proizvajalcev na opredeljenem geografskem območju in se ne uporablja v nobeni drugi regiji Cipra, v kateri se prideluje taro.

Zgodovinski dejavniki:

Po nekaterih virih naj bi bil taro uvožen v regijo Sotira s polotoka Karpas na začetku 20. stoletja. Prvotno se je gojenje tara omejilo zgolj na zemljišča, ki se nahajajo blizu morja in ki ne pripadajo območjem regije z jerovico. Vendar se je to gojenje postopoma preneslo v notranjost (v bližino vasi Sotira), kjer se prst imenuje „jerovica“ in se je izkazalo, da njena sestava in njena boljša zmožnost zadrževanja vode znatno izboljšata kakovost proizvoda v zvezi z njegovo velikostjo, enotno obliko, donosnostjo in teksturo.

Taro se je v regiji Sotira redno, vendar počasi, gojil v teku 20. stoletja, kar se je okrepilo po letu 1974, da bi se zapolnile vrzeli zaradi izgube pridelka v severnem delu Cipra. Čeprav taro „Kolokasi Sotiras“ nikoli ni bil glavni pridelek v regiji, je kmetijska služba pokrajine Famagusta v letih 1990 vodila ločeno evidenco, da bi se izboljšali namakalni sistemi in popisali proizvajalci „Kolokasi Sotiras“. To potrjuje pred kratkim objavljeni dokumentu (2013) kmetijske službe pokrajine Famagusta, ki navaja, da se 139 od 179 proizvajalcev ((77 %) tara v pokrajini nahaja v regiji Sotira. Glede na rezultate popisa iz leta 1990, ki ga je izvedla ista pokrajinska enota, in ki je naveden v evidenci o taru, je skupna površina gojenja tara v regiji Sotira znašala 100 hektarov od skupno 130 hektarov v pokrajini Famagusta (77 %), kar potrjuje, da je ta kultura sčasoma postala izredno skoncentrirana v tej regiji. Treba je opozoriti, da ostali proizvajalci prihajajo iz drugih vasi opredeljenega geografskega območja. Poleg tega primerjava med podatki v zvezi s proizvodnjo na opredeljenem geografskem območju in s celotno proizvodnjo na Cipru na podlagi podatkov, ki jih je predložil statistični urad, potrjuje, da koncentracija proizvodnje tara v regiji Sotira presega 90 %.

Kulturni vidik:

„Kolokasi Sotiras“ je bistvena sestavina tradicionalnega recepta s tarom, jedi „kapama“, ki je priljubljena jed med obiskovalci regije. Taro je pomemben element kulture in civilizacije, kar potrjuje tudi organizacija tradicionalnega festivala tara. Ta festival je bil neredno organiziran v sedemdesetih letih prejšnjega stoletja in ga je nedavno ponovno na letni osnovi uvedlo združenje regije Sotira s podporo občinskih organov. Kot edinstveni in značilni proizvodi, ki se popolnoma poistovečajo z regijo, je taro „Kolokasi Sotiras“ in „Kolokasi-Poulles Sotiras“ predmet različnih dogodkov, na katerih sodelujejo občinski organi.

Značilnost listov tara, ki ga ne napadajo škodljivci in bolezni, se odraža v izreku „si kot list tara“, ki se uporablja za osebe, ki jih nič ne moti in na katere ne vpliva nobena težava.

Sklic na objavo specifikacije

(drugi pododstavek člena 6(1) te uredbe)

http://www.moa.gov.cy/moa/da/da.nsf/All/F3FF567F4E8FF1C5C2257B970039D8EF/$file/Προδιαγραφές%20Κολοκάσι%20Σωτήρας%20_%20Κολοκάσι%20Πούλλες%20Σωτήρας.pdf

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.