[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 28.10.2009

COM(2009)592 konč.

POROČILO KOMISIJE

o pogajanjih v zvezi z dostopom podjetij Skupnosti na trge tretjih držav na področjih, ki so zajeta v Direktivi 2004/17/ES

POROČILO KOMISIJE

o pogajanjih v zvezi z dostopom podjetij Skupnosti na trge tretjih držav na področjih, ki so zajeta v Direktivi 2004/17/ES

Besedilo velja za EGP

KAZALO

POROČILO KOMISIJE o pogajanjih v zvezi z dostopom podjetij Skupnosti na trge tretjih držav na področjih, ki so zajeta v Direktivi 2004/17/ES 1

POROČILO KOMISIJE o pogajanjih v zvezi z dostopom podjetij Skupnosti na trge tretjih držav na področjih, ki so zajeta v Direktivi 2004/17/ES 2

1. UVOD 4

2. POVZETEK 4

3. VEČSTRANSKA IN MNOGOSTRANSKA POGAJANJA 5

3.1. Sporazum STO o vladnih naročilih 5

3.1.1. Uvod 5

3.1.2. Sedanji obseg sporazuma SVN 5

3.1.3. Pristop novih članic 6

3.1.4. Revizija sporazuma SVN 7

3.2. Splošni sporazum STO o trgovini s storitvami (GATS) 8

4. EVROPSKI GOSPODARSKI PROSTOR 9

4.1. Uvod 9

4.2. Širitev EU 9

5. DVOSTRANSKA POGAJANJA 9

5.1. Sklenjeni sporazumi s poglavji, posvečenimi javnim naročilom 9

5.1.1. Švica 9

5.1.2. Mehika 10

5.1.3. Čile 11

5.1.4. CARIFORUM 11

5.2. Poglavja o javnih naročilih v stabilizacijsko-pridružitvenih sporazumih/začasnih sporazumih 11

5.2.1. Uvod 11

5.2.2. Sporazumi po državah 12

5.3. Poglavja o javnih naročilih v sporazumih, sklenjenih v okviru sosedske politike 13

5.3.1. Uvod 13

5.3.2. ESP – Pogajanja o poglavjih o vsestranskih javnih naročilih po državah (vzhodne države) 14

5.3.3. ESP – Pogajanja o poglavjih o vsestranskih javnih naročilih (Evro-mediteransko območje) 15

5.4. Sedanja in prihodnja dvostranska pogajanja 15

5.4.1. Srednja Amerika 15

5.4.2. Andska skupnost 16

5.4.3. Afrika, karibske in pacifiške države 16

5.4.4. Irak 16

5.4.5. Južna Koreja 16

5.4.6. Kanada 16

5.4.7. Kitajska 17

6. POT NAPREJ ZA ODPIRANJE PRILOŽNOSTI ZA JAVNA NAROČILA 17

UVOD

V tem poročilu se upošteva položaj glede dostopa dobaviteljev Skupnosti na trge javnih naročil tretjih držav na področjih iz Direktive 2004/17/ES[1] in glede odpiranja javnih naročil storitev v tretjih državah z dne 1. avgusta 2009. To poročilo je predloženo v skladu s členoma 58 in 59 Direktive 2004/17/ES.

Gospodarski subjekti, ki delujejo v sektorju gospodarskih javnih služb v Evropski uniji, za nabavo porabijo 450 milijard EUR[2]. Ti gospodarski subjekti so v Uradnem listu objavili javne razpise za naročila, ki presegajo prag iz direktive za približno 80 milijard EUR[3]. Zato lahko EU pri pogajanjih o odprtju trgov javnih naročil v tretjih državah ponudi dostop do velikega trga.

Hkrati pa se koncept javnega naročanja na področju gospodarskih javnih služb v EU, ki določa, da se pravila javnega naročanja uporabljajo tudi za zasebna podjetja s posebnimi in izključnimi pravicami[4], ne uporablja po vsem svetu. Zaradi tega se ni vedno mogoče pogajati o dostopu do nabav za zasebna podjetja, ki delujejo na področju gospodarskih javnih služb.

POVZETEK

Vladna naročila zaradi politične občutljivosti niso bila vključena med področja, za katera v okviru STO veljajo večstranske obveznosti.

Večstranski sporazum STO o vladnih naročilih (SVN), ki se ravnokar pregleduje, je še vedno ključen instrument za odprtje mednarodnih trgov javnih naročil. Medtem ko je bil decembra 2006 sprejet dogovor glede novega besedila (postopkovna pravila za javna naročila), se je med pogajanji o dostopu do trga pokazalo, da imajo pogodbenice sporazuma SVN različne ambicije na tem področju, tako da pogajanja še potekajo. Evropska skupnost, ki jo zastopa Komisija, zagovarja ambiciozno odprtje mednarodnih trgov javnih naročil in je v skladu s tem leta 2005 dala vsestransko ponudbo za odprtje trgov javnih naročil EU, kamor sodi tudi sektor gospodarskih javnih služb. Ker pa druge države pogodbenice SVN nočejo dodatno odpirati svojih trgov javnih naročil za mednarodno konkurenco, je Komisija na zahtevo Sveta[5] februarja 2008 predložila spremenjeno – bolj omejeno – ponudbo. Vseeno pa ponudba ES v primerjavi s ponudbami drugih pogodbenic sporazuma SVN še vedno ostaja najbolj vsestranska.

ES je ena od pogodbenic sporazuma SVN, ki odločno podpirajo pristop novih članic k sporazumu SVN z dolgoročnim ciljem, da bi sporazum SVN postal mnogostranski. Pred nedavnim se je končal pristopni postopek za Kitajski Tajpej. Pogajanja s Kitajsko, Jordanijo in Republiko Moldavijo še potekajo.

ES se v okviru STO še naprej zavzema za dogovor o vladnih naročilih v skladu s sporazumom GATS.

Širitvi EU v letih 2004 in 2007 sta prinesli dodatne priložnosti za javna naročila, vredna približno 55 milijard EUR[6], od tega približno 10 milijard EUR[7] predstavljajo nabave na področju gospodarskih javnih služb. Po širitvah EU so bili podpisani ustrezni sporazumi o širitvi Evropskega gospodarskega prostora. Trg javnih naročil na področju gospodarskih javnih služb znotraj EGP je vreden 460 milijard EUR, od tega približno 81 milijard EUR predstavljajo javna naročila, ki presegajo zgornji prag, urejen s pravili o enakosti na področju javnih naročil (direktive).

Drugo orodje za odpiranje trgov javnih naročil so dvostranska pogajanja s tretjimi državami. Evropska unija je z Mehiko in Čilom sklenila sporazume o prosti trgovini, ki vsebujejo obsežna poglavja o javnih naročilih, sporazum o gospodarskem partnerstvu z državami Cariforuma[8] in dvostranski sporazum o javnih naročilih s Švico. Številna dvostranska pogajanja že potekajo ali pa se bodo začela. Sedanji pristop EU k pogajanjem glede sporazumov o prosti trgovini (SPT) vključuje načelo o sklepanju tako imenovanih sporazumov o prosti trgovini nove generacije, ki vsebujejo podrobna in vsestranska poglavja o javnih naročilih, vključno z dostopom do trga javnih naročil na področju gospodarskih javnih služb.

EU z državami Zahodnega Balkana, ki se želijo pridružiti EU, sklepa stabilizacijske in pridružitvene sporazume (SPS). V zvezi z javnimi naročili sporazumi SPS zagotavljajo vzajemno nacionalno obravnavo ter nediskriminacijo dobaviteljev in nesomeren dostop do trga. Sporazumi SPS zajemajo tudi javna naročila s področja gospodarskih javnih služb.

VEČSTRANSKA IN MNOGOSTRANSKA POGAJANJA

Sporazum STO o vladnih naročilih

Uvod

Sporazum o vladnih naročilih (SVN) je danes edini pravno zavezujoči sporazum v STO, ki se osredotoča na vladna naročila. Sedanji sporazum SVN, ki je bil sprejet leta 1994, je začel veljati 1. januarja 1996. Sporazum je večstranska pogodba, ki jo izvaja Odbor za vladna naročila, sestavljen iz članic STO, ki so pogodbenice sporazuma SVN[9]. Evropska skupnost (ES) je sklenila sporazum SVN v imenu svojih držav članic s sklepom Sveta[10].

Sedanji obseg sporazuma SVN

Sporazum SVN se ne uporablja samodejno za vsa vladna naročila pogodbenic. Navadno je obseg SVN za vsako pogodbenico določen v prilogah k sporazumu SVN, kjer so opredeljeni centralni in subcentralni vladni subjekti ter tudi gospodarske javne službe, za katere se je vsaka pogodbenica zavezala, da jih uskladi s sporazumom SVN. Z izjemo držav Efte[11], katerih končne ponudbe so ustrezale ponudbi ES, ni bila nobena druga pogodbenica sposobna izpolniti zahteve ES glede obsega. Zato je morala Skupnost prilagoditi končno ponudbo stopnji odprtosti trga drugih pogodbenic. Kljub temu so zaveze ES najbolj vsestranske glede subjektov javnega naročanja in njihovih javnih naročil, saj zajemajo priložnosti za javna naročila na centralni in subcentralni ravni, skupaj z javnimi naročili teh subjektov in javnih podjetij, ki delujejo na področju gospodarskih javnih služb.

Vse pogodbenice sporazuma SVN, z izjemo Kanade, omogočajo določeno stopnjo dostopa do javnih naročil na področju njihovih gospodarskih javnih služb. Vendar pa ta obseg ni enoten in stopnja odprtosti javnih naročil na področju gospodarskih javnih služb za tujo konkurenco se razlikuje po državah, poleg tega je obseg okrnjen s posebnimi ali splošnimi odstopanji.

Pristop novih članic

Vse pogodbenice sporazuma SVN, zlasti ES, si prizadevajo za spremembo sporazuma SVN iz večstranskega v mnogostranski sporazum in zato podpirajo nadaljnje pristope k sporazumu SVN. Pogodbenice sporazuma SVN so se sporazumele, da je treba novo (začasno dogovorjeno) besedilo prihodnjega sporazuma SVN uporabiti kot podlago za pristopna pogajanja z državami kandidatkami. V novem besedilu so razširjeni in pojasnjeni prehodni ukrepi (kompenzacije, prednosti pri ceni, postopno uvajanje subjektov ali sektorjev, višji pragi), ki so tudi prilagojeni potrebam gospodarstev v razvoju. Albanija, Gruzija, Jordanija, Kirgiška republika, Republika Moldavija, Oman, Panama in Kitajska so se med procesom pristopanja k STO zavezale, da se bodo pridružile sporazumu SVN.

Ločeno carinsko območje Tajvana, Penghuja, Kinmena in Matsuja (Kitajski Tajpej)

Kitajski Tajpej je zaprosil za pristop k sporazumu SVN marca 1995, sklep Odbora SVN o pristopu te države je bil sprejet decembra 2008. Kitajski Tajpej je deponiral listino o pristopu 15. junija 2009 in po sklepu Odbora SVN postal pogodbenica SVN 15. julija 2009. Sedaj poteka notranji postopek ratifikacije pristopa Kitajskega Tajpeja. Po pričakovanjih bo Kitajski Tajpej postal pogodbenica sporazuma SVN v prvi polovici leta 2009.

Obveznosti Kitajskega Tajpeja vključujejo javna naročila na področju gospodarskih javnih služb. Pragi, ki so bili določeni, znašajo 400 000 SDR za blago, 400 000 SDR za storitve in 15 000 000 SDR za storitve v gradbeništvu.

Jordanija

Jordanija je zaprosila za pristop k sporazumu SVN leta 2000, začetno ponudbo je predložila februarja 2003 in po pogajanjih s pogodbenicami sporazuma SVN še posodobljeno tretjo spremenjeno ponudbo septembra 2008. Jordanija zdaj posodablja svoj zakonodajni okvir in sisteme javnega naročanja ter jih prilagaja zahtevam sporazuma SVN. Pristop Jordanije je pomembna prednostna naloga Odbora SVN za leto 2009.

Kitajska

Kitajska je zaprosila za pristop k sporazumu SVN decembra 2007, njena začetna ponudba je bila pogodbenicam razposlana januarja 2008. Kitajska je poleg tega septembra 2008 predložila odgovore na kontrolni seznam vprašanj za predložitev informacij v zvezi s pristopom k sporazumu o vladnih naročilih. Pogajanja se na tej stopnji osredotočajo na preverjanje združljivosti kitajske zakonodaje o javnih naročilih s sporazumom SVN in na dostop do trga. ES je na Kitajsko naslovila uradno prošnjo za izboljšanje prvotne ponudbe (skupaj s sektorjem gospodarskih javnih služb).

Republika Moldavija

Republika Moldavija je novembra 2008 predložila začetno ponudbo, priglasila je svojo zakonodajo o javnih naročilih in začela pogajanja o pristopu. Republika Moldavija je vstopila v pogajanja zelo ambiciozno in njen pristop bi bil lahko zaključen v letu 2010.

Drugi pristopi

V zvezi z drugimi vlogami za pristop k sporazumu SVN, glede katerih se že nekaj časa ni nič dogajalo (Albanija, Gruzija, Kirgiška republika, Oman in Panama), in pristopnimi zavezami, glede katerih še ni bilo nič storjeno (Armenija, Hrvaška, Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija, Mongolija, Saudova Arabija in Ukrajina), so pogodbenice sporazuma SVN decembra 2008 zahtevale, da se jih še naprej skrbno spremlja, in zaprosile predsednika odbora SVN, da nadaljuje delo v zvezi z njimi, kot je to potrebno.

Revizija sporazuma SVN

Sedanji sporazum SVN vključuje zavezo o nadaljnjih pogajanjih.[12] Ta pogajanja so usmerjena v tri cilje: (i) izboljšanje in posodobitev sporazuma ob upoštevanju dosežkov na področju informacijske tehnologije in metod javnega naročanja; (ii) razširitev obsega sporazuma in (iii) odprava preostalih diskriminatornih ukrepov. S pogajanji naj bi tudi olajšali pristop novih pogodbenic k sporazumu SVN, kar velja predvsem za države v razvoju. Pogajanja v skladu s sporazumom SVN niso del kroga pogajanj v Dohi v okviru STO.

Začasno dogovorjeno besedilo

Decembra 2006 so se pogajalci sporazumeli o pomembni reviziji besedila sporazuma SVN, da bi ga bolj približali uporabniku. Določbe so bile posodobljene tudi zato, da bi upoštevale zadnje dosežke, med drugim vlogo elektronskih orodij. Vključena je bila tudi dodatna prilagodljivost, na primer krajši roki za javna naročila blaga in storitev, kakršni veljajo na komercialnem trgu. Posebna in razločevalna obravnava držav v razvoju je bila opredeljena bolj jasno, da bi olajšala prihodnje pristope teh držav. Pozornosti so bili deležni tudi nacionalni revizijski postopki za pritožbe dobaviteljev in pravila za spreminjanje seznamov zajetih pogodbenic. Glede tega je bil sprejet dogovor o razvoju arbitražnih postopkov za odpravljanje razlik.

Dogovor pogajalcev je začasen, tj. treba ga je še pravno preveriti in zagotoviti obojestransko zadovoljivo rešitev, zlasti glede razširitve obsega novega sporazuma SVN (tj. seznam vladnih subjektov, katerih javna naročila se odpirajo).

Sprejet je bil tudi dogovor o postopku za zaključek pogajanj o obsegu. Ta pogajanja se bodo opravila na podlagi spremenjenega besedila.

Pogodbenice sporazuma SVN so se sporazumele, da je treba novo besedilo uporabiti kot podlago za pristopna pogajanja z državami, ki se želijo pridružiti sporazumu SVN.

Pregled pogajanj o dostopu do trga

Pogodbenice sporazuma SVN so začele pogajanja o dostopu do trga s predložitvijo začetnih zahtevkov, zatem pa so vložile začetne ponudbe. V letih 2007 in 2008 so začetne ponudbe vložile vse pogodbenice razen treh – Hongkonga, Kitajske in Lihtenštajna[13]. Po pogajanjih so Združene države, Jordanija, Japonska, Koreja, Evropska skupnost, Norveška, Singapur in Švica predložile spremenjene ponudbe.

ES je leta 2005 predložila zelo obsežno začetno ponudbo, v kateri je ponudila večino javnih naročil v Skupnosti, skupaj z gospodarskimi javnimi službami. Ker nekatere pogodbenice sporazuma SVN niso želele ravnati v skladu s tem, je Svet zaprosil Komisijo, da sporazum uravnoteži[14]. ES je tako partnerjem v okviru sporazuma SVN predložila spremenjeno ponudbo februarja 2008, v kateri je upoštevala možnosti drugih pogodbenic sporazuma SVN za vzajemno odpiranje trgov javnih naročil.

Ponudba ES vseeno ostaja izredno vsestranska, saj približno 85 % javnih naročil EU presega prag. Področje gospodarskih javnih služb ponuja priložnosti za javna naročila, ki so vredna skoraj 50 milijard EUR. Omejitev za dostop na trg javnih naročil v ES je malo, temeljijo na načelu vzajemnosti in so usmerjene v ustrezne omejitve drugih pogodbenic sporazuma SVN.

Odpiranje javnih naročil na področju gospodarskih javnih služb še naprej ostaja eden od glavnih ciljev, ki jih ES želi doseči v tržnih pogajanjih. Strategija ES za dosego tega cilja je sestavljena iz treh poglavitnih elementov:

Vključitev več organov, pristojnih za javna naročila, na subcentralni ravni. Na tej ravni so namreč organizirane gospodarske javne službe v nekaterih pogodbenicah sporazuma SVN (ZDA, Kanada in Japonska), nekatere pogodbenice sporazuma SVN pa za to raven ne zagotavljajo zadostnega kritja.

Odprava diskriminatornih ukrepov, zlasti tistih, ki odpravljajo splošno kritje pogodbenic sporazuma SVN za vsa javna naročila, na primer pri rezervacijah za nacionalna mala in srednja podjetja, kar je sedaj v veljavi v ZDA, na Japonskem in v Koreji.

Odprava posebnih odstopanj, ki jih ohranjajo nekatere pogodbenice sporazuma SVN in zaradi katerih so javna naročila, ki jih objavijo te pogodbenice, v praksi nedostopna. Primer na področju gospodarskih javnih služb je klavzula o operativni varnosti, ki zaradi široke uporabe ovira dostop do japonskega trga javnih naročil v železniškem prometu.

Splošni sporazum STO o trgovini s storitvami (GATS)

Člen XIII: 1 Splošnega sporazuma o trgovini s storitvami (GATS) izloča vladna javna naročila iz poglavitnih določb sporazuma GATS o dostopu do trga. Vendar pa člen XIII: 2 sporazuma GATS določa pooblastila za večstranska pogajanja o javnih naročilih storitev. Pogajanja v skladu s členom XIII: 2 sporazuma GATS potekajo v okviru večstranske Delovne skupine o pravilih GATS (DSPG), ki jo je ustanovil Svet za trgovino s storitvami leta 1995.

Pogajanja o večstranskem odprtju javnih naročil storitev potekajo in ES je gonilna sila na tem področju. ES je predložila pet sporočil skupini DSPG, pri čemer v zadnjem, ki ga je izdala leta 2006, predlaga okvir, po katerem bi članice STO sprejele zaveze o dostopu do trga in nediskriminatornosti glede javnih naročil storitev ter niz skupnih postopkovnih pravil za zajeto javno naročilo.

EVROPSKI GOSPODARSKI PROSTOR

Uvod

Sporazum EGP v členu 65 in Prilogi XVI predvideva, da se v državah Efte uporabljajo določbe Direktive o javnih gospodarskih službah. Zaradi tega Norveška, Lihtenštajn in Islandija zdaj zagotavljajo dostop do javnih naročil na področju gospodarskih javnih služb za podjetja Skupnosti, pri čemer ponujajo obseg, ki ustreza področju uporabe Direktive 2004/17/ES o javnih gospodarskih službah.

Širitev EU

V skladu s sporazumom EGP morajo države, ki se pridružijo EU, zaprositi za pridružitev k sporazumu EGP (člen 128) pod pogoji, ki so predmet dogovora.

Deset držav, ki so se leta 2004 pridružile EU[15], se je pridružilo EGP 1. maja 2004[16]. Zadnja širitev EU je bila 1. januarja 2007, ko sta se EU pridružili Bolgarija in Romunija. Sporazum o širitvi EGP je bil podpisan 25. julija 2007[17].

Širitev EU v letih 2004 in 2007 je prinesla približno 55 milijard EUR dodatnih priložnosti za javna naročila, pri čemer približno 10 milijard EUR predstavljajo nabave na področju gospodarskih javnih služb. Trg javnih naročil za gospodarske javne službe v EGP je vreden 460 milijard EUR, pri čemer približno 81 milijard EUR predstavlja zgornji prag javnega naročanja, ki ga urejajo pravila o enakosti na področju javnih naročil (direktive).

DVOSTRANSKA POGAJANJA

Sklenjeni sporazumi s poglavji, posvečenimi javnim naročilom

Švica

Leta 1999 je ES sklenila poseben sveženj trgovinskih sporazumov s Švico, tako imenovani dvostranski sveženj I[18]. Sporazum o nekaterih vidikih vladnih naročil je začel veljati 1. junija 2002[19].

Sporazum dopolnjuje zaveze Švice in ES v okviru sporazuma SVN. ES in Švica si vzajemno priznavata dostop do blaga, del in storitev, ki jih zagotavljajo javni in zasebni subjekti, ki uživajo posebne in ekskluzivne pravice in delujejo na področjih železniškega prometa, plina, ogrevanja, nafte, premoga in drugih trdnih goriv. Sporazum poleg tega zajema javna naročila za blago, gradbena dela in storitve, ki jih zagotavljajo zasebni subjekti, ki uživajo posebne in ekskluzivne pravice in delujejo na področjih električne energije, pitne vode, pristanišč na morju in celinskih vodah, letališč in mestnih prevozov. Sporazum tako razširja te zaveze do stopnje, ki je zajeta v direktivah ES o javnih naročilih.

S sporazumom je ustanovljen skupni odbor, ki zagotavlja njegovo učinkovito izvajanje in delovanje. Seje skupnega odbora potekajo redno vse od začetka veljavnosti sporazuma.

Mehika

Sporazum o gospodarskem partnerstvu, političnem usklajevanju in sodelovanju (SGP) z Mehiko je začel veljati novembra 2000[20].

Sporazum pogodbenice zavezuje k postopnem in medsebojnemu odpiranju trgov vladnih naročil. Določa tudi ustanovitev skupnega sveta, v katerem bodo člani obeh pogodbenic.

Še pred ratifikacijo sporazuma SGP je Svet junija 1998 odobril Začasni sporazum o trgovini in trgovinskih zadevah [21]. Začasni sporazum, ki je začel veljati 1. julija 1998, vsebuje tudi določbe o javnih naročilih in ustanovitvi zgoraj navedenega skupnega odbora za spremljanje sporazuma.

Kar zadeva postopkovna pravila o javnih naročilih[22], Mehika uporablja ustrezno določbo iz sporazuma NAFTA[23], EU pa uporablja določbo iz sporazuma SVN iz leta 1994.

Mehika na področju gospodarskih javnih služb odpira javna naročila državnih podjetij na področjih železniškega prometa, telekomunikacij in energije (bencin in plin), medtem ko obseg EU vključuje javna naročila s strani javnih organov in javnih podjetij na področjih električne energije, pitne vode, mestnega prevoza, letališč ter pristanišč na morju in celinskih vodah.

Skupni odbor za vprašanja javnih naročil se sestaja redno vse od začetka veljavnosti začasnega sporazuma. Obravnaval je tudi vprašanje morebitne razširitve obsega.

Čile

Pridružitveni sporazum EU-Čile je bil podpisan 18. novembra 2002[24]. Sporazum še ni začel veljati v celoti, čeprav je večina njegovih določb, tudi tistih o javnih naročilih, začela veljati začasno 1. februarja 2003[25].

Ustanovljen je pridružitveni svet, ki nadzira izvajanje pridružitvenega sporazuma, pri delu mu pomaga pridružitveni odbor.

Kar zadeva gospodarske javne službe, si EU in Čile vzajemno odpirata naročila s strani javnih gospodarskih subjektov, ki delujejo na področjih pristanišč in letališč. Pragi, ki se uporabljajo, so določeni pri isti vrednosti za EU in Čile ter ustrezajo pragom, določenim v Direktivi o gospodarskih javnih službah.

CARIFORUM

Oktobra 2008 je EU podpisala sporazum o gospodarskem partnerstvu (SGP) s trinajstimi državami Cariforuma: Antigvo in Barbudo, Bahami, Barbadosom, Belizejem, Dominiko, Dominikansko republiko, Grenado, Jamajko, Saint Lucio, Saint Vincentom in Grenadinom, Saint Kittisom in Nevisom, Surinamom, Trinidadom in Tobagom ter Gvajano. Sporazum se začasno uporablja od 29. decembra 2008. EU se je zavezala, da si bo s haitijsko vlado in drugimi karibskimi partnericami prizadevala za zagotovitev hitre vzpostavitve razmer za pridružitev Haitija k sporazumu SGP.

Sporazum SGP Cariforum podpisnice zavezuje k zelo izčrpnemu nizu pravil o preglednosti pri vladnih naročilih, ne vključuje pa določb o dostopu do trga. EU in države Cariforuma so se dogovorile o pravilih, ki bi zagotavljala prosto razkrivanje ustreznih informacij, s čimer bi omogočili poštene in sprejemljive postopke javnega naročanja.

Poglavja o javnih naročilih v stabilizacijsko-pridružitvenih sporazumih/začasnih sporazumih

Uvod

EU v pogovorih z državami Zahodnega Balkana, ki so izrazile željo po pridružitvi EU, sklepa stabilizacijsko-pridružitvene sporazume (SPS) v zameno za zaveze k političnim, gospodarskim in trgovinskim reformam ali reformam na področju človekovih pravic v zadevni državi. Državi lahko ponudi breztarifni dostop do nekaterih ali vseh trgov EU ter finančno in/ali tehnično pomoč.

Sporazumi SPS so del stabilizacijsko-pridružitvenega procesa. Sporazumi SPS so načeloma podobni evropskim sporazumom, ki so bili v 90. letih prejšnjega stoletja podpisani s srednje- in vzhodnoevropskimi državami, in pridružitvenemu sporazumu iz Ankare, ki je bil podpisan s Turčijo.[26]

Sporazume SPS morajo ratificirati država, ki se pridružuje, in vse države članice EU. Komisija pred ratifikacijo sporazuma SPS sklene začasni sporazum, s katerim omogoči čimprejšnjo uveljavitev določb o trgovini in trgovinskih zadevah iz sporazuma SPS.

Ker je cilj sporazuma SPS pomagati zadevnim državam pri vzpostavljanju zmogljivosti za sprejetje in izvajanje zakonodaje EU, so medsebojne zaveze navadno zasnovane nesomerno. To velja tudi za ustrezne določbe o javnih naročilih. Gospodarski subjekti v državi podpisnici, ne glede na to, ali imajo sedež v ES ali ne, dobijo dostop do postopkov oddaje javnih naročil v ES v skladu s pravili javnega naročanja EU z začetkom veljavnosti sporazuma SPS, ali pa začasnega sporazuma, če ta vsebuje takšno določbo. To pravilo se uporablja tudi za pogodbe v sektorju gospodarskih javnih služb, ko država podpisnica enkrat sprejme zakonodajo, s katero na to področje uvaja pravila ES.

Gospodarske družbe EU s sedežem v državi podpisnici dobijo dostop do postopkov oddaje javnih naročil v tej državi, pri čemer so od začetka veljavnosti sporazuma deležne enake obravnave kot nacionalne gospodarske družbe.

Gospodarski subjekti EU, ki nimajo sedeža v državi podpisnici, dobijo dostop do postopkov oddaje javnih naročil v tej državi, pri čemer so šele po določenem številu let od začetka veljavnosti sporazuma deležne enake obravnave kot nacionalne gospodarske družbe.[27]

Sporazumi po državah

Albanija

EU in Albanija sta podpisali sporazum SPS 12. junija 2006, veljati pa je začel 1. aprila 2009.

Dostop do trga bo zagotovljen najpozneje štiri leta po datumu začetka veljavnosti začasnega sporazuma.

Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija

Sporazum SPS z Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo je bil podpisan 9. aprila 2001 in je začel veljati 1. aprila 2004.[28] V začasnem sporazumu, ki je začel veljati junija 2001, ni bilo določbe o javnih naročilih.[29]

Dostop do trga je odobren od 1. aprila 2009.

Črna gora

Črna gora je 15. oktobra 2007 podpisala sporazum SPS in začasni sporazum o trgovini in trgovinskih zadevah. Slednji je začel veljati 1. januarja 2008[30], medtem ko bo sporazum SPS začel veljati, ko bo končan postopek ratifikacije.

Dostop do trga je odobren od začetka veljavnosti začasnega sporazuma.

Hrvaška[31]

Sporazum SPS z Republiko Hrvaško je začel veljati 1. februarja 2005[32].

Dostop do trga je odobren od 1. februarja 2008.

Srbija

Sporazum SPS in začasni sporazum o trgovini sta bila podpisana 29. aprila 2008. Svet pa je soglasno odločil, da je pogoj za izvajanje začasnega sporazuma in ratifikacijo sporazuma SPS polno sodelovanje Srbije z Mednarodnim kazenskim sodiščem za nekdanjo Jugoslavijo. Srbski parlament je sporazuma ratificiral 9. septembra 2008.

Dostop do trga bo zagotovljen najpozneje pet let po začetku veljavnosti tega sporazuma.

Po začetku veljavnosti tega sporazuma bo Srbija kakršno koli ugodnost za domače gospodarske subjekte preoblikovala v prednost pri ceni. Določbe o prednosti pri ceni se postopoma odpravijo v obdobju petih let.

Bosna in Hercegovina

Sporazum SPS z Bosno in Hercegovino ter začasni sporazum o trgovini in trgovinskih zadevah je bil podpisan 16. junija 2008.[33] Začasni sporazum[34] je začel veljati 1. julija 2008, sporazum SPS pa bo začel veljati, ko bo dokončan postopek njegove ratifikacije.

Dostop do trga bo zagotovljen najpozneje pet let po začetku veljavnosti tega sporazuma.

Po začetku veljavnosti tega sporazuma bo Bosna in Hercegovina kakršno koli ugodnost za domače gospodarske subjekte preoblikovala v prednost pri ceni. Določbe o prednosti pri ceni se postopoma odpravijo v obdobju petih let.

Poglavja o javnih naročilih v sporazumih, sklenjenih v okviru sosedske politike

Uvod

Evropska sosedska politika (ESP) je bila razvita leta 2004, da bi se izognili novim prepadom med EU in državami, s katerimi jo ločuje kopenska ali morska meja[35] – Alžirijo, Armenijo, Azerbajdžanom, Belorusijo, Egiptom, Gruzijo, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Libijo, Republiko Moldavijo, Marokom, Zasedenim palestinskim ozemljem, Sirijo, Tunizijo in Ukrajino.

EU svojim sosedam ponuja privilegirano razmerje, pri čemer izhaja iz obojestranskih zavez k skupnim vrednotam (demokracija in človekove pravice, pravna država, odgovorno upravljanje, načela tržnega gospodarstva in trajnostni razvoj). Stopnja ambicioznosti odnosa bo odvisna od tega, koliko se bodo delile te vrednote.[36]

ESP temelji na sporazumih o partnerstvu in sodelovanju (SPS) z nekdanjimi sovjetskimi republikami ali pridružitvenih sporazumih (PS) v okviru evro-mediteranskega partnerstva[37]. Politika ESP še ni „aktivirana“ za Belorusijo, Libijo ali Sirijo, ker noben tak sporazum še ni začel veljati.

Sporazumi SPS in PS[38] predvidevajo sodelovanje na področju javnih naročil, s čimer bi ustvarili pogoje za odprto in konkurenčno oddajo javnih naročil.

Osrednji elementi ESP so dvostranski akcijski načrti ESP. V njih je določen načrt političnih in ekonomskih reform s kratko- in srednjeročnimi prednostnimi nalogami. Akcijski načrti ESP se izvajajo; spodbujajo jih pododbori, ki jih tudi spremljajo.

Svet je na podlagi ESP 20. marca 2009 sprejel pobudo vzhodnega partnerstva[39], s katero bi se okrepili in poglobili odnosi z Ukrajino, Belorusijo, Republiko Moldavijo, Armenijo, Gruzijo in Azerbajdžanom.

Vzhodno partnerstvo vključuje tudi pogajanja o novih, okrepljenih (pridružitvenih) sporazumih (skupaj s poglobljenimi in vsestranskimi sporazumi o prosti trgovini, v katerih se pravila o dostopu do trga združujejo z regulativnim približevanjem pravnega reda) z državami, ki so pripravljene in sposobne poglobiti odnose.

ESP – Pogajanja o poglavjih o vsestranskih javnih naročilih po državah (vzhodne države)

Ukrajina

Pogajanja o novem in razširjenem sporazumu z Ukrajino so se uradno začela 5. marca 2007. Pogajanja o poglobljenem in vsestranskem sporazumu o prosti trgovini, kot sestavnem delu pridružitvenega sporazuma, so se začela februarja 2008.

Pogajanja še vedno potekajo in so usmerjena v postopno in vzajemno odpiranje trgov javnih naročil na vseh področjih (skupaj z gospodarskimi javnimi službami in koncesijami) na podlagi postopnega približevanja zakonodaje direktivam ES, kar poteka hkrati z institucionalno reformo v Ukrajini. Stopnja dostopa do trga je povezana s stopnjo dosežene regulativne in upravne reforme.

Gruzija, Armenija

Misiji za ugotavljanje dejstev (v Gruzijo oktobra 2008 in v Armenijo februarja 2009) sta zaznamovali začetek pripravljalnega postopka za pogajanja o poglobljenih in vsestranskih sporazumih o prosti trgovini. Pripravljenost Gruzije in Armenije za začetek pogajanj se ocenjuje.

ESP – Pogajanja o poglavjih o vsestranskih javnih naročilih (Evro-mediteransko območje)

Sirija

Pridružitveni sporazum še ni začel veljati, čeprav je bilo besedilo dokončno oblikovano v letu 2004. Od drugih pridružitvenih sporazumov se loči po tem, da vsebuje podrobna pravila o postopkih javnega naročanja in predvideva vsestranski vzajemni dostop do trga, kamor sodijo tudi javna naročila na področju gospodarskih javnih služb. EU s Sirijo nadaljuje pogovore za podpis sporazuma.

Libija

Pogajanja o sporazumu o prosti trgovini med EU in Libijo so se začela septembra 2008. Obe strani si prizadevata za oblikovanje določb o javnih naročilih, ki bi presegale besedilo sporazuma SVN STO, saj EU predlaga postopen in vzajemen dostop do koncesij za gradbena dela in uporabo širše opredelitve sektorja gospodarskih javnih služb, ki se uporablja v Skupnosti. Pogajanja še potekajo.

Sedanja in prihodnja dvostranska pogajanja

Evropska komisija je oktobra 2006 izdala obvestilo „ Globalna Evropa: Konkurenca v svetu“ [40] , v katerem je določena zunanja agenda EU za izboljšanje njene konkurenčnosti v svetovnem gospodarstvu. Nova generacija sporazumov SPT kot osrednji del tega okvira nove trgovinske politike naj bi dopolnila močno zavezo EU k večstranskemu trgovinskemu sistemu, pri čemer bi se usmerila na področja, ki jih zdaj ne zajemajo večstranska pravila STO in med katera sodijo tudi javna naročila. Ključna gospodarska merila za novo generacijo sporazumov SPT so možnosti trga (ekonomska velikost in gospodarska rast) in stopnja zaščite pred izvoznimi interesi EU (tarifne in netarifne ovire). EU upošteva tudi pogajanja možnih partnerjev s konkurenti EU in verjeten učinek tega na trge in gospodarstva EU. Vsebinsko naj bi bili sporazumi PTS nove generacije v smislu obsega vsestranski in ambiciozni. Prizadevali naj bi si za najvišjo možno stopnjo liberalizacije trgovine, pri čemer bi krepili tudi trajnostni razvoj in upoštevali razvojne potrebe naših trgovinskih partnerjev.

Srednja Amerika

Na karibskem vrhu EU-Latinska Amerika v letu 2004 je bil sprejet dogovor o pogajanjih za nov pridružitveni sporazum med EU in Srednjo Ameriko. Pogajanja so se začela leta 2007. Trgovinski del sporazuma vsebuje poglavje o javnih naročilih z določbami o pravilih, zlasti v zvezi s preglednostjo in dostopom do trga. Zajeta so tudi javna naročila na področju gospodarskih javnih služb. Zadnji krog pogajanj se je končal junija 2009 v Bruslju, vendar so pogajanja zaradi negotovega političnega položaja v Hondurasu začasno ustavljena.

Andska skupnost

Po neuspešnih medregijskih pogajanjih o vsestranskem pridružitvenem sporazumu (skupaj s političnim dialogom, sodelovanjem in trgovino) med EU in Andsko skupnostjo so se februarja 2009 začela trgovinska pogajanja o sklenitvi večstranskega trgovinskega sporazuma s Kolumbijo, Ekvadorjem in Perujem. V tem sporazumu bo poglavje o javnih naročilih z določbami o pravilih, zlasti v zvezi s preglednostjo, in dostopu do trga. Zajeta so tudi javna naročila na področju gospodarskih javnih služb. Četrti krog se je končal junija v Bogoti.

Afrika, karibske in pacifiške države

Regionalna pogajanja s šestimi regijami (zahodna Afrika, centralna Afrika, vzhodna in južna Afrika, Južnoafriška razvojna skupnost, Karibi, Pacifiški otoki) o sklenitvi sporazumov SGP so se začela oktobra 2003. Sporazumi SGP naj bi bili združljivi s trgovinskimi ureditvami STO, s katerimi se utrjujejo pobude za regionalno povezovanje znotraj držav AKP in se spodbuja postopna vključitev držav AKP v svetovno gospodarstvo na podlagi odprtega, preglednega in predvidljivega okvira za blago in storitve.

Irak

Pogajanja med EU in Irakom, namenjena sklenitvi sporazuma o trgovini in sodelovanju, so se začela novembra 2006. EU in Irak se trudita vzpostaviti ureditev, združljivo z STO, ki bo tudi spodbujala trgovanje z Irakom in naložbe v njem. Sporazum o trgovini in sodelovanju bo vseboval tudi poglavje o vsestranskih javnih naročilih, ki temelji na pravilih sporazuma SVN, kar bo privedlo do precejšnjega vzajemnega odprtja trgov javnih naročil EU in Iraka, kamor sodijo tudi naročila na področju gospodarskih javnih služb.

Južna Koreja

Sporazum o prosti trgovini z Južno Korejo je prvi v novi generaciji sporazumov globalne Evrope, o katerih se je EU začela pogajati maja 2007. Kar zadeva javna naročila, bo sporazum o prosti trgovini okrepil medsebojne zaveze, ki jih imata ES in Koreja v okviru sporazuma SVN. Zato je poglavje o javnih naročilih usmerjeno na odprtje dostopa do trga za koncesije na področju gradbenih del[41], ki niso zajete v sporazumu SVN.

Kanada

EU in Kanada sta 6. maja 2009 uradno začeli pogajanja o vsestranskem gospodarsko-trgovinskem sporazumu.

Pri določanju obsega, ki se je izvedlo v začetku leta 2009, se je pokazalo, da mora biti kakršen koli sporazum usmerjen v to, da se zajamejo vsa vladna naročila na centralni in subcentralni ravni v vseh sektorjih, kamor sodijo tudi gospodarske javne službe, s čimer se zagotovi obravnava, ki ni manj ugodna od tiste, ki so je deležni lokalni dobavitelji. Treba je dodati tudi določbe o preglednosti, s čimer bi zagotovili takšen vpogled v zakone, uredbe, postopke in ravnanja, da bi poslovne skupnosti lahko imele na voljo dostopne informacije o javnih naročilih. Dogovorjeno je bilo, da bi moralo biti izhodišče postopkovnih zavez besedilo sporazuma SVN STO. Prvi krog pogajanj bo potekal oktobra 2009.

Kitajska

V skladu s sklepi, ki so bili decembra 2005 sprejeti na zasedanju Sveta za splošne zadeve in zunanje odnose, se EU s Kitajsko pogaja o sporazumu o partnerstvu in sodelovanju, da bi tako še dodatno izboljšala okvir za dvostranske trgovinske in naložbene odnose, kamor sodi tudi področje vladnih naročil, in dopolnila sporazum o trgovinskem in gospodarskem sodelovanju med EU in Kitajsko iz leta 1985.

POT NAPREJ ZA ODPIRANJE PRILOŽNOSTI ZA JAVNA NAROČILA

EU je vedno podpirala trend uresničevanja proste trgovine na svetovni ravni in priznava vse večjo gospodarsko povezanost čezmejnih trgov. Če se ta razvoj obravnava ustrezno, lahko poveča bogastvo svetovnega gospodarstva. Globalizacija očitno pritiska na Evropo, da reformira svoje gospodarstvo in postane bolj konkurenčna. Evropa mora sama doma odgovoriti na ta pritisk, več pozornosti pa mora posvetiti tudi zunanjemu dogajanju. Notranji trg lahko doseže polno učinkovitost glede ključnih notranjih prednostnih nalog samo, če se te prednostne naloge ustrezno obravnavajo na svetovnem prizorišču.

EU je že od nekdaj odprto gospodarstvo in zagovornica proste trgovine. Na področju javnih naročil to pomeni nizko stopnjo protekcionizma. Pristop EU pa se ne uporablja po vsem svetu. Področje javnih naročil je že tradicionalno predmet političnih pritiskov, saj domači dobavitelji uživajo prednostno obravnavo pred tujimi tekmeci. Tako znotraj STO vladna naročila niso bila vključena med področja, za katera veljajo večstranske obveznosti. V večini najpomembnejših trgovinskih partnerjev EU je praksa na področju javnih naročil restriktivna in postavlja dobavitelje iz EU v podrejen položaj. Sedanja gospodarska kriza je še okrepila tovrstne prakse.

Javna naročila so področje, na katerem je veliko neizkoriščenih možnosti za izvoznike EU. Družbe EU so vodilne v svetu na področjih, kot so transportna oprema, javna naročila gradenj in gospodarske javne službe. Vendar se spopadajo z diskriminatorno prakso skoraj vseh svojih trgovinskih partnerjev, kar jim dejansko zapira možnosti za izvoz.

Prizadevanja EU, da bi presegla obstoječe trgovinske ovire, so dvoplastna. EU poskuša skleniti sporazume SPT s poglavji o vsestranskih javnih naročilih, ki temeljijo na podobnih pravilih, kot veljajo v EU (nova generacija sporazumov SPT). ES se poleg tega kot pogodbenica sporazuma SVN dejavno pogaja s kandidatkami za pristop, da bi sporazum SVN pretvorile v večstranski sporazum.

Med pogajanji o poglavjih o javnih naročilih EU ponuja pravno nedvoumen, nediskriminatoren dostop do velikega trga javnih naročil, kar dejansko ugodno vpliva na položaj EU v pogajanjih. Obenem pa se ta prednost nekako izniči s splošno odprtostjo EU, saj se druge stranke zavedajo, da celo javna naročila, ki niso ponujena v okviru dogovora, doseženega s pogajanji, niso obdana z neprehodnimi ovirami.

EU je pri svojih pogajanjih vedno izhajala iz stroge vzajemnosti. Kadar nekatere pogodbenice niso mogle izpolniti naših pričakovanj glede dostopa do trga, je bilo treba pojem vzajemnosti razlagati bolj strogo. Tako je tudi pri tekočih pogajanjih o sporazumih SVN, pri katerih je morala ES spremeniti svojo ponudbo ter jo prilagoditi pripravljenosti in zmogljivostim drugih strank za odpiranje njihovega področja javnih naročil tuji konkurenci.

Preučevanje gospodarske vzajemnosti (pri čemer se presoja dejanska vrednost trga javnih naročil tretje strani) se mora nadaljevati v okviru razmisleka o krepitvi pogajalskega položaja EU.

Poleg tega bi EU v primerih, kadar imajo pomembni trgovinski partnerji korist od splošne odprtosti EU, vendar si nimajo namena prizadevati za vzajemnost, lahko razmislila o uvedbi skrbno zasnovanih omejitev glede dostopa do nekaterih delov trga javnih naročil v EU, s čimer bi spodbudila te partnerje, da ponudijo obojestransko odprtje trga[42].

Če bi posamezni evropski naročniki ukrepe, ki so jim že na voljo po zakonodaji o javnih naročilih v EU, še posebno pri javnih naročilih na področju gospodarskih javnih služb, uporabljali razumno in ustrezno, bi s tem lahko tudi okrepili pogajalski položaj EU.

[1] Direktiva 2004/17/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil naročnikov v vodnem, energetskem in transportnem sektorju ter sektorju poštnih storitev.

[2] Podatki za EU 25 v letu 2006, vir: Eurostat.

[3] Podatki za EU 27 v letu 2007, vir: Tenders Electronic Daily.

[4] Direktiva 2004/17/ES.

[5] 2780. zasedanje Sveta za ZUNANJE ODNOSE, Bruselj, 12. februarja 2007, št. 6039/07, str. 6.

[6] Vir: Ocena Komisije.

[7] Vir: Ocena Komisije.

[8] Cariforum obsega Antigvo in Barbudo, Bahame, Barbados, Belize, Dominiko, Dominikansko republiko, Grenado, Jamajko, Saint Lucio, Saint Vincent in Grenadine, Saint Kittis in Nevis, Surinam, Trinidad in Tobago ter Gvajano.

[9] Kanada, Evropske skupnosti, Hongkong, Kitajska, Islandija, Izrael, Japonska, Koreja, Lihtenštajn, Nizozemska v odnosu z Arubo, Norveška, Singapur, Švica, kitajski Tajpej in Združene države.

[10] Sklep Sveta 94/800 z dne 22. decembra 1994, UL L 336, 23.12.1994, str. 1.

[11] Norveška, Lihtenštajn, Islandija.

[12] Člen XXIV: 7(b) in (c).

[13] Jordanija in Kitajski Tajpej sta potrdila, da je treba ponudbi, ki sta ju poslala pogodbenicam med pogajanji o pristopu k sedanjemu sporazumu, šteti tudi kot njuni ponudbi za pogajanja o obsegu.

[14] 2780. zasedanje Sveta za ZUNANJE ODNOSE, Bruselj, 12. februarja 2007, št. 6039/07, str. 6.

[15] Širitev 1. maja 2004, ki je vključevala CZ, EE, CY, LV, LT, HU, MT, PL, SI, SK.

[16] Sporazum o udeležbi CZ, EE, CY, LV, LT, HU, MT, PL, SI, SK v Evropskem gospodarskem prostoru z dne 14. oktobra 2003 (UL L 130, 29.4.2004, str. 11; dodatek k EGP št. 23, 29.4.2004, str. 1).

[17] UL L 221, 25.8.2007.

[18] Sveženj zajema pogajanja za sporazume v sedmih sektorjih (prost pretok oseb, trgovanje s kmetijskimi proizvodi, javna naročila, ocene združljivosti, zračni prevoz, cestni in železniški prevoz, sodelovanje Švice v okviru 5. okvirnega programa za raziskave). Ti sporazumi so povezani s klavzulo o odpovedi, ki pomeni, da so vsi sporazumi začeli veljati skupaj in bodo tudi nehali veljati, ko bo odpovedan eden od njih.

[19] UL L 114 , 30.4.2002, str. 430.

[20] Sklep Sveta 2000/658/ES, UL L 276, 28.10.2000; ta sklep je bil zaradi upoštevanja pristopa novih držav članic leta 2004 spremenjen s Sklepom Sveta 2005/202 z dne 31. januarja 2005, UL L 66, 12.3.2005.

[21] UL L 226, 13.8.1998.

[22] Priloga XII k Odločbi 2/2000.

[23] NAFTA – Sporazum o severnoameriškem prosto-trgovinskem območju .

[24] UL L 352, 30.12.2002.

[25] Sklep Sveta 2002/979/ES, UL L 352, 30.12.2002; ta sklep je bil zaradi upoštevanja pristopa novih držav članic leta 2004 spremenjen s Sklepom Sveta 2005/106/ES z dne 22. novembra 2004, UL L 38, 10.2.2005.

[26] Treba je opozoriti, da pridružitveni sporazum iz Ankare ne vsebuje določb o javnih naročilih . Pogajanja za razširitev carinske unije na dostop do trga javnih naročil so bila predvidena s Sklepom 1/95 (člen 48) pridružitvenega sveta ES-Turčija, vendar doslej še ni bil sprejet noben ukrep.

[27] Od tega pravila odstopa Črna gora, ki podjetjem Skupnosti dovoljuje dostop do svojega trga javnih naročil ne glede na lokacijo njihovega sedeža vse od začetka veljavnosti začasnega sporazuma.

[28] UL L 84, 20.3.2004.

[29] UL L 124, 4.5.2001.

[30] Podpisan 15. 10. 2007, UL L 345, 28.12.2007.

[31] Hrvaška je kandidatka za pristop k EU, pristopna pogajanja še potekajo. Pogajanja o javnih naročilih (poglavje 5) so se začela 16. decembra 2008. Svet je sprejel tri dokončna primerjalna merila, povezana s prilagajanjem zakonodaje, izvajanjem in vzpostavljanjem upravne usposobljenosti. Za uspešno zaprtje pogajanj o tem poglavju je treba ta merila izpolniti.

[32] UL L 26, 28.1.2005.

[33] Uredba Sveta 594/2008 in Sklep Sveta 2008/474/ES, UL L 169, 30.6.2008.

[34] UL L 169/13, 30.6.2008.

[35] Čeprav je Rusija tudi soseda EU, se naši odnosi razvijajo prek strateškega partnerstva, ki zajema štiri „skupne prostore“.

[36] ESP je ločen od širitvenega procesa, čeprav v skladu z določbami Pogodbe za evropske sosede ne določa vnaprej, kako se lahko v prihodnje razvija njihov odnos z EU.

[37] Pravna podlaga za odnose EU s Palestinsko nacionalno oblastjo je začasni pridružitveni sporazum o trgovini in sodelovanju, ki ga je v imenu Palestinske nacionalne oblasti podpisala Palestinska osvobodilna organizacija (PLO).

[38] Z Armenijo: čl. 48; z Azerbajdžanom, čl. 49; z Egiptom: čl. 38; z Gruzijo: čl. 50; z Izraelom: čl. 1 in 35 (ki natančneje določata cilj vzajemnega odprtja trgov javnih naročil za podjetja, ki delujejo v sektorju gospodarskih javnih služb); z Jordanijo: čl. 58; z Libanonom: čl. 39; z Republiko Moldavijo: čl. 54; z Marokom: čl. 41; z zasedenimi palestinskimi ozemlji: čl. 34; s Tunizijo: čl. 41; z Ukrajino: čl. 55.

[39] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu – Vzhodno partnerstvo {SEC (2008) 2974}

[40] Globalna Evropa: Konkurenca v svetu, (COM(2006) 567 konč.)

[41] Koncesije BOT (izgradi-uporabljaj-predaj) za Korejo.

[42] Ta pristop se pri revnejših državah v razvoju ne bi uporabljal.