[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 21.9.2005

KOM(2005) 436 končno

SPOROČILO KOMISIJE

DOKUMENT O POSVETOVANJU O DRŽAVNI POMOČI ZA INOVACIJE

KAZALO

1. Uvod 4

2. Načela, ki urejajo nadzor državne pomoči za inovacije 6

2.1. Prepoznavanje neuspehov na trgu, ki vplivajo na inovacije 6

2.2. Instrument pomoči mora biti usmerjen v ugotovljen neuspeh na trgu 7

2.3. Omejitev izkrivljanja konkurence in učinek na trgovino 7

2.4. Regionalna razsežnost 8

3. Podpora tveganjem in eksperimentiranju 9

3.1. Podpora ustanavljanju in rasti inovativnih novoustanovljenih podjetij 10

3.2. Obravnavanje vrzeli lastniškega kapitala za večje zagotavljanje rizičnega kapitala v EU 11

3.3. Podpora tehnološkemu eksperimentiranju in tveganja uvedbe inovativnih izdelkov 12

4. Podporno poslovno okolje za inovacije 13

4.1. Spodbujanje posrednikov za inovacije 13

4.2. Spodbujanje usposabljanja in mobilnosti 15

4.3. Podpiranje razvoja centrov odličnosti s sodelovanjem in povezovanjem 16

Priloga: Težave, ki vplivajo na inovacije v Evropi 19

SPOROČILO KOMISIJE

DOKUMENT O POSVETOVANJU O DRŽAVNI POMOČI ZA INOVACIJE (Besedilo velja za EGP)

1. UVOD

1. V skladu z akcijskim načrtom državnih pomoči so „inovacije proces povezovanja znanja in tehnologij z izkoriščanjem tržnih priložnosti za nove ali izboljšane izdelke, storitve in poslovne procese glede na tiste, ki so že na voljo na skupnem trgu, in predstavljajo določeno stopnjo tveganja“. S tem dokumentom se začenja posvetovanje , katerega namen je zbiranje mnenj zainteresiranih strani glede specifičnih izboljšav pravil o državni pomoči za inovacije, vključno s pojasnili o zagotavljanju večje pravne varnosti, novimi možnostmi za financiranje inovacij, izoblikovanjem meril za učinkovitejše pridobivanje pomoči in poenostavitvijo ureditvenega okvira.

2. Inovacije so osrednjega pomena za rast in ustvarjanje delovnih mest v EU, kakor je razloženo v prihodnjem sporočilu „Več raziskav in inovacij: naložba za rast in zaposlovanje“. Politika državnih pomoči lahko prispeva k inovativnejšem gospodarstvu z ohranjanjem konkurence na proizvodnem trgu kot gonilne sile inovacij in s predložitvijo sklopa pravil, ki bodo državam članicam olajšala oblikovanje učinkovite državne pomoči za inovacije.

3. Ohranjanje konkurence mora biti absolutna prednostna naloga pri oblikovanju učinkovitih sistemov za spodbujanje inovacij v EU. Konkurenca na delujočem trgu podjetja spodbuja k naložbam v znanje in inovacije, ker jim to pomaga pri ustvarjanju konkurenčne prednosti in dobička.

4. Kljub temu pa lahko državna pomoč v nekaterih primerih uspešno in učinkovito prispeva k spodbujanju inovacij z obravnavanjem neuspehov na trgu, ki ovirajo inovacijski proces, ne da bi to v preveliki meri izkrivljalo konkurenco. Komisija je ugotovila vrsto težav glede nezadovoljive ravni inovacij v Evropi (glej prilogo). Vendar pa se veliko teh težav z državno pomočjo ne more odpraviti in je za njihovo reševanje potreben izčrpnejši političen pristop. Poleg tega lahko preveč pomoči za inovacije dejansko onemogoči inovacijski proces, ker lahko oslabi konkurenco, ki najbolj učinkovito spodbuja primerjavo idej ter vstop inovativnih novoustanovljenih podjetij na trg. Zato je lahko politika državne pomoči samo delna rešitev težav glede nezadovoljive ravni inovacij v Evropi.

5. Akcijski načrt za okoljske tehnologije[1] je, na primer, namenjen uporabi okolju prijaznih tehnologij in inovacij, kar lahko istočasno prispeva k varstvu okolja ter konkurenčnosti in rasti. Razvoj ekoloških inovacij je bistvenega pomena za pripravo na okoljsko trajnostno prihodnost, vendar pa ta razvoj zavirajo gospodarske ovire. Predvsem tržne cene so odraz neposrednih gospodarskih stroškov in ne stroškov onesnaževanja okolja (na primer stroškov zdravstvenega varstva zaradi onesnaženosti zraka v mestih). Zaradi tega se sistematično premalo vlaga v okoljske tehnologije, zlasti s strani podjetij, ki si ne morejo privoščiti dobrodelnosti na konkurenčnem trgu. Dobro usmerjene gospodarske spodbude so zato lahko koristne pri spodbujanju vzpostavitve okoljskih tehnologij.

6. Na tej stopnji Komisija meni, da razvoj novega ločenega okvira za državno pomoč za inovacije na podlagi abstraktne opredelitve inovacij ni potreben in tudi ni v skladu s ciljem poenostavitve pravil ES o državni pomoči. Prepoznana je bila vrsta konkretnih in ciljno naravnanih dejavnosti, povezanih z inovacijami , ki so predmet tega posvetovanja in natančno obravnavajo neuspehe na trgu, ki ovirajo inovacije in za katere bodo koristi državne pomoči verjetno večje od morebitne škode za konkurenco in trgovino. Pri tem je Komisija uporabila metodologijo , ki je v skladu z gospodarskim pristopom, opredeljenem v akcijskem načrtu državnih pomoči. Nova pravila bodo vključena predvsem v okvir za R&R in inovacije ter tudi v smernice rizičnega kapitala, v okoljske smernice in splošno skupinsko izjemo (tako se države članice izognejo zahtevam za objavo).

7. Izbrane so bile naslednje vrste dejavnosti, povezane z inovacijami:

8. dejavnosti za podporo tveganjem in eksperimentiranju ter pomoč pri premostitvi razlik med tehnološkim znanjem in trgom;

9. dejavnosti (poslovne storitve in infrastruktura), ki izboljšujejo splošno poslovno okolje za inovacije .

10. Za vsakega od predlaganih ukrepov želi Komisija prejeti podrobne pripombe o primernosti ukrepa in njegovem oblikovanju.

11. Poleg tega želi Komisij prejeti tudi podrobne pripombe o zastavljenih vprašanjih glede bolj specifičnih zadev.

12. Rezultati posvetovanja se bodo uporabili za oblikovanje novih jasnih pravil, ki bodo vključena v pravne instrumente o državni pomoči in bodo opredeljevala meje, v okviru katerih se bo državna pomoč za inovacije zdela združljiva s skupnim trgom. Nenazadnje bodo države članice nosile odgovornost za boljšo ciljno naravnanost svojih sredstev in oblikovanje učinkovitih ukrepov podpore za spodbujanje inovacij v EU.

13. Komisija bi želela prejeti kakršne koli pripombe na to sporočilo do 21. novembra 2005. Pripombe je treba poslati Evropski komisiji s pripisom Consultation State Aid for Innovation po elektronski pošti na STATEAIDGREFFE@CEC.EU.INT ali po pošti na:

DG Competition

State Aid Greffe

SPA 3, office 6/5

B-1049 Brussels

Belgium.

Vprašanje 1) Ali menite, da je primerno, če se ločeni okvir za inovacije ne oblikuje in se nove možnosti za državno pomoč usmerijo v izbrane dejavnosti, povezane z inovacijami?

2. NAčELA, KI UREJAJO NADZOR DRžAVNE POMOčI ZA INOVACIJE

14. Državno pomoč za inovacije lahko Komisija odobri na podlagi člena 87.3 c) Pogodbe ES. V skladu z načeli, določenimi v akcijskem načrtu državnih pomoči, mora splošni preizkus za odobritev ukrepa državne pomoči za inovacije obravnavati naslednja vprašanja:

15. obstajati mora natančno določen neuspeh na trgu;

16. instrument pomoči mora biti usmerjen v določen neuspeh na trgu:

17. državna pomoč mora biti ustrezni instrument politike,

18. ukrep pomoči mora imeti spodbujevalni učinek, tj. spodbuditi mora nastanek dodatne dejavnosti, povezane z inovacijami,

19. ukrep pomoči mora biti sorazmeren z obravnavano težavo.

20. treba je omejiti izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino za zagotovitev, da ukrep pomoči ni ravno nasproten splošnemu interesu.

21. Pri uporabi tega splošnega preizkusa se lahko načrtuje vrsta normativnih meril za pomoč pri oblikovanju predhodnih pravil za državno pomoč za inovacije (ki se vključijo v okvire, smernice ali skupinske izjeme). Namen te metodologije je opredeliti konkretne dejavnosti, za katere se lahko odobri državna pomoč, če je izpolnjena vrsta pravil in meril. Pretekle izkušnje tudi lahko prispevajo k prepoznavanju dejavnosti in pripravi ustreznih pravil. Merila, ki jih je Komisija predlagala v tem dokumentu, se bodo uporabila za pripravo osnutka takih predhodnih pravil. Uporaba splošnega preizkusa za oceno združljivosti posameznih objav ni predvidena. Poleg tega se na tej stopnji dokument izdela samo za namene posvetovanja.

2.1. Prepoznavanje neuspehov na trgu, ki vplivajo na inovacije

22. „Neuspeh na trgu“ se zgodi, ko z gospodarskega vidika trg sam ne deluje učinkovito. Priročnik o inovacijah[2] navaja, da zasebna podjetja nerada uvajajo inovacije: mogoče menijo, da ne morejo v celoti uživati koristi inovacij kot javnih dobrin in mogoče se ne zavedajo pozitivnega učinka inovacij (zunanji učinki). V takih primerih je lahko državna pomoč, ki zagotavlja neposredno podporo podjetjem, ustrezen instrument za izravnavo neugodnih dejavnikov tveganj/donosa, povezanih z inovacijami. Drugi neuspehi na trgu, opredeljeni v priročniku, so bili neučinkovito razširjanje informacij, pomanjkljivosti kapitalskih trgov in slaba usklajenost na trgu dela. Poleg tega lahko težave pri usklajevanju privedejo do neuspehov na trgu in tako ovirajo inovacije.

23. Obseg neuspehov na trgu, ki ovirajo inovacije, se lahko razlikuje od podjetja do podjetja in glede na vrsto zadevnih dejavnosti. Na podlagi preteklih izkušenj so v priročniku določena tri glavna načela: i) mala in srednje velika podjetja so prizadeta bolj kot velika podjetja[3]; ii) neuspehi na trgu bolj prizadenejo novoustanovljena podjetja; ter iii) neuspehi na trgu so večji in izkrivljajoči učinki manjši pri dejavnostih, ki niso tesno povezane s trgom (npr. usposabljanje).

24. Poleg tega imajo inovativni podvigi in dejavnosti posebno dinamiko, kar lahko privede do hitrih sprememb v tržnih pogojih. Na splošno bi se moral obseg neuspehov na trgu sčasoma zmanjšati, ker se je na primer zadevni trg razvil in so se informacije razširjale učinkoviteje.

25. Obseg neuspehov na trgu pri čezmejnem sodelovanju in sodelovanju med več partnerji je običajno večji zaradi težav pri usklajevanju in narave inovacij kot javnih dobrin. Tudi obseg neuspehov na trgu v zvezi s projekti za širitev rezultatov inovacij med širšo javnost ali za omogočanje nediskriminacijskega dostopa do rezultatov raziskav bo verjetno večji. Zaradi tega bi bila primerna dodatna sredstva za usklajevanje in širitev rezultatov.

2.2. Instrument pomoči mora biti usmerjen v ugotovljen neuspeh na trgu

- Ali je državna pomoč pravi instrument politike?

- Izkušnje kažejo, da je zelo težko vnaprej vedeti, kateri inovativni izdelki in storitve bodo uspešni na trgu. Zaradi tega državno financiranje inovativnih dejavnosti ne sme biti namenjeno samo inovacijam, ki imajo možnost uspeha, ampak mora raje spodbujati inovacije z ustvarjanjem čim bolj ugodnega poslovnega okolja.

- Spodbujevalni učinek

- Državna pomoč za inovacije mora imeti spodbujevalni učinek in mora privesti do želene spremembe v obnašanju upravičencev. Pomoč se lahko dodeli samo, če se lahko dokaže, da se predlagane inovativne dejavnosti brez pomoči ne bi izvedle.

- Državna pomoč se lahko dodeli z različnimi sredstvi. Na splošno se upoštevata samo ekvivalent dotacije in intenzivnost pomoči. Vendar pa lahko na spodbujevalne učinke ukrepa pomoči vpliva tudi oblika ukrepa (npr. neposredna subvencija, vračljiva posojila, zmanjšanje davkov ali garancija).

- Sorazmernost

- Ukrep pomoči mora biti sorazmeren z obravnavanim neuspehom na trgu. Drugih, manj izkrivljajočih ukrepov (npr. splošnih ukrepov ali ukrepov, ki omogočajo manj pomoči, ali ukrepov z bolj omejenim trajanjem), ki bi neuspehe na trgu obravnavali prav tako učinkovito, se ne sme uporabljati. Pomoč mora imeti omejen rok trajanja in obseg, treba jo je oceniti, da se lahko prekine, če v določenem času ne prinese želenih rezultatov.

2.3. Omejitev izkrivljanja konkurence in učinek na trgovino

26. Inovativne dejavnosti vključujejo faze, ki so blizu trgu. Zaradi tega je še pomembneje zagotoviti, da se izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino omejita, tako da ukrep pomoči ni ravno nasproten splošnemu interesu.

27. Na splošno je sprejeto, da majhni zneski pomoči in nižja raven intenzivnosti pomoči povzročijo manjše izkrivljanje konkurence. Poleg tega je možen obseg izkrivljanja konkurence odvisen od tržne moči zadevnih prejemnikov.

28. Pravila o državni pomoči za inovacije je treba oblikovati glede na to, kako močno učinkujejo na konkurenco. Medtem ko lahko državna pomoč MSP in/ali dejavnostim, ki niso tako tesno povezane s trgom, izpolnjuje pogoje za blažja postopkovna pravila in je lahko izvzeta iz zahtev za objavo (ali za to pomoč veljajo vsaj poenostavljeni postopki odobritve), pa se lahko na primer državna pomoč za velika podjetja ali podjetja z visokim tržnim deležem odobri samo po preiskavi s strani Komisije.

29. Komisija trenutno meni, da obstaja resno tveganje pri odobritvi pomoči za netehnološke inovacije na podlagi predhodnih pravil, ker lahko te dejavnosti zajamejo praktično katero koli tekočo dejavnost upravičencev. Na tej stopnji se predlaga, da se predhodna pravila o državni pomoči za inovacije omeji na tiste dejavnosti, ki so povezane s tehnološkimi inovacijami [4], da se zmanjša tveganje izogibanja pravilom in izkrivljanja konkurence.

30. Poleg tega morajo biti upravičenci danega ukrepa pomoči po možnosti izbrani na podlagi jasnih, preglednih in nediskriminacijskih meril za omejitev izkrivljanja konkurence in negativnih učinkov na trgovino zaradi neupravičene prednostne obravnave nekaterih podjetij. Za omejitev teh učinkov ne sme biti na primer nobene diskriminacije glede na državo izvora EU.

31. Drugo pomembno načelo je, da državna pomoč ne sme izključevati zasebnih pobud in tako onemogočati zasebnim podjetjem, da na rentabilen način razvijajo svoje dejavnosti na trgu, kjer so vsa podjetja subvencionirana. Tveganja so še posebej velika ob prisotnosti zunanjih učinkov omrežja, ker takrat zmagovalec pobere vse. Pri izbiri državne pomoči morajo vlade zlasti poskušati pritegniti finančno udeležbo zasebnega sektorja , ne pa ga od tega odvračati. Tudi zaradi tega mora imeti državna pomoč omejen rok trajanja in obseg ter se mora po možnosti sčasoma zmanjšati.

2.4. Regionalna razsežnost

32. Inovacije so pogoste na regionalni ravni in Komisija se zavezuje, da bo podpirala regionalne inovativne skupine in centre odličnosti. Veliko obstoječih pravil o državni pomoči se lahko uporabi za splošno podporo regionalnemu razvoju (npr. regionalna pomoč za naložbe, pomoč za MSP, usposabljanje, zaposlovanje, pomoč za R&R). Posebno vprašanje je, ali bi morali obravnavo kohezijske politike izvajati ločeno ali skupaj z ugotavljanjem neuspehov na trgu, ki ovirajo inovacijski proces. Čeprav so lahko manj bogate regije povezane s hujšimi neuspehi na trgu, pa to ne velja vedno in že od samega začetka ni jasno, zakaj je v nekaterih regijah število neuspehov na trgu večje kot v drugih.

33. Trenutno so smernice o državni pomoči za regije glavni instrument regionalne kohezije na podlagi državne pomoči. Vendar pa v nekaterih horizontalnih instrumentih (npr. v Uredbi o skupinskih izjemah za MSP, okoljskih smernicah) obstaja določba o dodatnih sredstvih za regije, s katerimi se bo povečala intenzivnost pomoči na območjih, ki prejemajo pomoč. Pomoč za inovacije se lahko običajno združi z regionalno pomočjo, ker je vsaka pomoč povezana z različnimi upravičenimi stroški, možni so tudi regionalni dodatki.

34. Čeprav je pristop glede dodatnih sredstev za regije primeren za obravnavo kohezijskih vprašanj, pa ne more popolnoma zajeti geografske razsežnosti neuspehov na trgu in omejevanja konkurence na področju inovacij.

35. Vprašanje pa je, v kakšnem obsegu je treba vključiti posebno dodatno določbo v zvezi z regionalnimi vidiki v pravila državne pomoči za inovacije. Komisija je pripravljena proučiti predloge glede najboljšega načina za obravnavo možnega vpliva geografskih razsežnosti na neuspehe na trgu in omejevanje konkurence poleg (ali namesto) predlogov za dodatna sredstva za regionalno kohezijo.

Vprašanje 2) Ali menite, da so podatki o težavah, predstavljenih v Prilogi, in neuspehih na trgu, ki jih je Komisija prepoznala kot ovirajoče za inovacijski proces, natančni? Če je odgovor pritrdilen, zakaj? Če je odgovor nikalen, zakaj ne?

Vprašanje 3) Ukrepi, opisani v tem sporočilu, zagotavljajo predhodna merila, na podlagi katerih bo dodeljena državna pomoč za inovacije. Ali menite, da je tak pristop primeren?

Vprašanje 4) Zainteresirane strani so pozvane, da zagotovijo empirične dokaze o primernosti odobritve državne pomoči velikim podjetjem, zlasti v povezavi s ciljem vzpostavljanja skupin okoli centrov odličnosti v EU. Ali menite, da mora Komisija oblikovati predhodna pravila, ki bodo omogočala državno pomoč za inovacije v korist velikih podjetij, ali pa bi morala taka pomoč vedno temeljiti na strožji analizi za vsak primer posebej na podlagi obvestila Komisiji? Ali bi bilo, kar zadeva pomoč za inovacije (ali drugo državno pomoč) primerno razlikovati med različnimi kategorijami velikih podjetij? Če bi bilo to primerno, na podlagi kakšnih meril? In s kakšnim namenom?

Vprašanje 5) Zainteresirane strani so pozvane, da zagotovijo empirične dokaze o primernosti dodeljevanja državne pomoči za netehnološke inovacije, zlasti v storitvenih sektorjih.

Vprašanje 6) Ali bi morala pravila o državni pomoči za inovacije vključevati dodatna sredstva za regije za kohezijske namene? Ali bi se morala pravila med seboj razlikovati glede na geografski položaj regije in ne glede na kohezijska vprašanja?

Vprašanje 7) Ali nekatere vrste pomoči bolje ustrezajo posameznim razmeram in posameznim inovativnim dejavnostim (npr. znižanje davka, zavarovana posojila, vračljivi predujmi)?

3. PODPORA TVEGANJEM IN EKSPERIMENTIRANJU

36. Inovativni projekti/podjetja predstavljajo veliko tveganje in so za njih potrebne znatne naložbe. Zasebni vlagatelji jih mogoče niso pripravljeni financirati zaradi asimetrije informacij, kar povzroča visoke transakcijske stroške za ocenjevanje ter spremljanje tveganosti inovativnih projektov/podjetij in občasnega pomanjkanja potrebnega zavarovanja (neuspehi na kapitalskih trgih). Podjetja mogoče ne vlagajo v inovacije iz istega razloga in/ali, ker menijo, da ne morejo imeti dobička od inovacij (neuspehi na trgu v povezavi z zunanjimi učinki in inovacijami kot javnimi dobrinami).

37. Državna pomoč lahko pomaga ublažiti omenjene neuspehe na trgu ter s tem pritegne dodatne inovativne dejavnosti in dodatne zasebne naložbe. Komisija je opredelila tri področja, ki so mogoče dovzetna za to vrsto neuspehov na trgu in za katere bi bila lahko ciljno naravnana državna pomoč nujna in učinkovita: i) podpora ustanavljanju in rasti inovativnih novoustanovljenih podjetij; ii) rizični kapital in iii) podpora eksperimentiranju in trženju kot načinu za izpolnitev tega pogoja.

3.1. Podpora ustanavljanju in rasti inovativnih novoustanovljenih podjetij

38. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči: Ker so novoustanovljena podjetja in inovativna MSP bistvenega pomena za inovacije in obnovitev industrije, na njih močno vpliva več neuspehov na trgu, ki ovirajo inovacijski proces. Zlasti zaradi pomanjkanja lastnega kapitala in/ali nezadostnega zavarovanja, potrebnega za pridobitev sredstev, je tem podjetjem lahko na voljo le zelo omejeno financiranje. Kljub obstoju tržno usmerjenih rešitev (npr. semenskega kapitala in poslovnih angelov) je lahko državna pomoč potrebna za učinkovito financiranje inovativnih novoustanovljenih podjetij.

39. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Za namen oblikovanja pravil o državni pomoči na tem področju se lahko predvideva, da obstaja spodbujevalni učinek v primeru inovativnih novoustanovljenih podjetij (kakor je opredeljeno v nadaljevanju). Vendar pa je za zagotovitev sorazmernosti treba omejiti najvišji znesek pomoči in določiti časovni okvir.

40. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Učinek podpore novoustanovljenim podjetjem na trgovino in konkurenco bo verjetno dokaj majhen. Vendar pa obstaja tveganje, da ima lahko javno financiranje inovativnih novoustanovljenih podjetij, če ni zadosti ciljno naravnano, za posledico večinoma nedobičkonosna novoustanovljena podjetja in izključuje zasebna sredstva. Zato so bila oblikovana pravila za zagotovitev, da se financiranje časovno omeji in se spodbude za dobičkonosnost ne zmanjšajo.

41. Ob upoštevanju teh utemeljitev in potrebe po omejitvi nepotrebnih postopkov Komisija meni, da se mora državna pomoč dodeliti na podlagi opredelitve inovativnih novoustanovljenih podjetij in se tako izogne potrebi po opredelitvi „upravičenih stroškov“.

42. Predlagana pravila: v predlagani opredelitvi inovativnih novoustanovljenih podjetij so to podjetja, ki morajo izpolnjevati naslednji dve merili:

43. merilo začetne faze: podjetja morajo manj kot [5 let]; biti morajo majhna (glej opredelitev MSP, predvsem glede neodvisnosti od velikih podjetij) z ne več kot [50 zaposlenimi];

44. merilo inovativnosti: i) dokazati morajo, da bodo upravičenci proizvedli izdelke in uvedli postopke, ki so tehnološko novi ali znatno izboljšani glede na stanje v zadevni industriji v Skupnosti in za katere obstaja možnost tehnoloških ali industrijskih neuspehov ali ii) morajo izdatki R&R predstavljati najmanj [15 %] vseh izdatkov upravičenca.

45. Za dodelitev državne pomoči se lahko uporabijo naslednja pravila:

46. [50 %] oprostitev od plačevanja socialnih prispevkov in drugih lokalnih/regionalnih davkov (tj. nepovezanih z dobičkom) do [5 let] po ustanovitvi za največ [5 let], če se koristi reinvestirajo v podjetje ali v vračljive predujme;

47. poleg tega možnost dodelitve pomoči v višini do 1 milijona EUR v obdobju 3 let inovativnim novoustanovljenim podjetjem brez posebnih omejitev glede upravičenih stroškov in če : i) pomoč ni združena s katero koli drugo državno pomočjo; ii) upravičenec ni podjetje v težavah[5] in iii) podjetje pomoč prejme samo enkrat.

Vprašanje 8) Ali se strinjate s predlaganimi merili za opredelitev inovativnih novoustanovljenih podjetij z uporabo pristopa neopredeljevanja upravičenih stroškov, z zneski pomoči in pravili o združljivosti? Ali menite, da bi bilo treba določiti drugačna merila za upravičenost v zvezi s sektorji z visoko razvito tehnologijo, npr. sektorjem biotehnologije in farmacevtskim sektorjem, pri katerih so faze trženja in razvoja izdelka dolge?

Vprašanje 9) Poleg predlaganih pravil so dobrodošle tudi empirične utemeljitve, ki dokazujejo potrebo po državni pomoči: i) za novoustanovljena podjetja brez upoštevanja merila inovativnosti in ii) za inovativna MSP, ki delujejo dlje od [5 let].

3.2. Obravnavanje vrzeli lastniškega kapitala za večje zagotavljanje rizičnega kapitala v EU

48. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči : Rizični kapital se v glavnem zagotavlja preko zasebnih podjetij. Kljub temu pa je z uporabo sedanjih pravil, ki urejajo državno pomoč za rizični kapital, ugotovljena vrzel lastniškega kapitala in se zaradi neuspehov na trgu, povezanih z nepopolnimi ali asimetričnimi informacijami in transakcijskimi stroški, dodelitev državne pomoči lahko upraviči. V tem okviru neuspehi na trgu, povezani z inovacijami, ovirajo učinkovito financiranje podjetij z lastniškim kapitalom. Medtem ko je obseg omenjenih neuspehov na trgu največji v najzgodnejši fazi obstoja podjetja, pa lahko tudi državna pomoč igra vlogo v poznejših fazah, npr. pri zagonu po zgodnjih fazah (tj. na koncu zgodnje faze in na začetku širitvene faze, ko je potreben nov krog financiranja). Delovna skupina OECD za MSP in podjetništvo je na 2. ministrski konferenci OECD o MSP junija 2004 izdala poročilo, ki natančno opredeljuje vrzel na trgu[6].

49. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Za namen oblikovanja pravil o državni pomoči na tem področju lahko v primeru MSP obstaja samoumeven spodbujevalni učinek. Vendar pa je treba omejiti najvišji znesek pomoči in določiti časovni okvir za zagotovitev sorazmernosti.

50. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Podpora MSP v njihovi zgodnji fazi bo verjetno imela dokaj majhen učinek na trgovino in konkurenco. Če taka pomoč ni ciljno naravnana, pa obstaja nevarnost, da javno financiranje MSP lahko privede do večinoma nedobičkonosnih novoustanovljenih podjetij in izključitve zasebnih sredstev, kar je v navzkrižju s potrebo po oblikovanju trgov z zasebnim lastniškim kapitalom. Zato je treba določiti pravila za zagotovitev ustrezne udeležbe zasebnih vlagateljev, da bi financiranje trajalo kratek čas in bi se še naprej spodbujala dobičkonosnost.

51. Predlagana pravila : Pri oceni pomoči, zagotovljeni v obliki rizičnega kapitala v skladu s Sporočilom o državni pomoči in rizičnem kapitalu, ki bo kmalu poteklo in se trenutno ponovno pregleduje, bi lahko upoštevali več prožnosti kakor v sedanjih pravilih. Komisija bo proučila, ali je treba prilagoditi trenutne ravni normiranih višin tranš razpoložljivega kapitala, da bi se upošteval spremenjeni položaj trgov tveganega kapitala v Evropi in njegov pričakovani razvoj v prihodnosti. Komisija bo proučila možnost zagotavljanja več prožnosti v tranšah razpoložljivega kapitala in možnost skupinske izjeme.

52. Državna lastnina v skladih rizičnega kapitala trenutno ne sme biti nad mejo 50 % popolnega lastništva (70 % v območjih, ki prejemajo pomoč). Komisija bi lahko upoštevala možnost, da odobri sklade z državnim lastništvom, ki so nad trenutno najvišjo mejo, le v primeru, kadar so skladi namenjeni vlaganju za zagon v zgodnjih fazah.

53. Komisija lahko upošteva posebne določbe za zagon po zgodnjih fazah , ki lajšajo rast podjetij, ne da bi se oviral izstop vlagateljev rizičnega kapitala, in sicer tako, da omogočajo, da se pomoč, ki je bila dana malim in srednje velikim podjetjem (MSP), doda pomoči, odobreni v skladu s pravili rizičnega kapitala, bodisi preko zavarovanih posojil (vendar na manj ugodni stopnji kakor za novoustanovljena podjetja) bodisi preko vračljivih predujmov s krajšim rokom odplačila.

Vprašanje 10) Ali menite, da so glede na rizični kapital poleg trenutno dodeljenih pomoči potrebne tudi druge oblike državne pomoči za rast evropskih malih in srednje velikih podjetij po začetni fazi? Če je odgovor pritrdilen, katere?

3.3. Podpora tehnološkemu eksperimentiranju in tveganja uvedbe inovativnih izdelkov

54. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči: V okviru R&R trenutno ni možno dodeliti državne pomoči za dejavnosti, ki presegajo okvir prvega prototipa. Te dejavnosti so bližje trgu in zato obstaja možnost, da vidno izkrivljajo konkurenco in negativno vplivajo na trgovinske pogoje. Vendar pa lahko v nekaterih okoliščinah takšne dejavnosti še bolj pripomorejo k neuspehom na trgu, opisanim zgoraj. Mala podjetja lahko, na primer, potrebujejo zunanje financiranje za vzpostavitev obsežnih prototipov, četudi so primerni za trg, ali obsežno financiranje za omogočanje preverjanja novih izdelkov na trgu.

55. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Ta težava lahko zlasti vpliva na MSP, ker so lahko stroški, povezani s temi dejavnostmi, znatni. Vendar mora biti intenzivnost pomoči omejena, ker zadeva dejavnosti, ki so blizu trgu.

56. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Ker obstaja tveganje, da so lahko dejavnosti, usmerjene v eksperimentiranje in trženje, enake tekočim poslovnim dejavnostim, se predlaga omejitev državne pomoči na tehnološke inovacije in MSP.

57. Predlagana pravila: Skupina dejavnosti bi se lahko vključila v zadnjo fazo predkonkurenčnih dejavnosti R&R, ki bi se imenovala „faza poskusnega razvoja“, in bi bila upravičena za pomoč.

58. Uvedli bi lahko naslednja pravila za pomoč MSP:

59. dodatne dejavnosti (poleg trenutno zajetih v okviru R&R) lahko predstavljajo združljivo pomoč:

60. razvoj prototipov za tržno uporabo in pilotnih projektov za izvajanje tehnoloških in/ali tržnih poskusov, kjer je prototip obvezno končni tržni izdelek in kjer je preveč drago, da bi ga izdelovali samo za namen predstavitve in potrditve;

61. tehnično ocenjevanje in predhodne študije izvedljivosti za uvedbo novega izdelka, v katerih bodo vključeni stroški za programsko opremo ter računalniško modeliranje za izvajanje tehnoloških in/ali tržnih poskusov; preverjanje in laboratorijski stroški;

62. izdatki za prilagoditev tehnologij za posebne proizvodne specifikacije in za optimizacijo proizvodnega procesa, vse do začetka serijske proizvodnje;

63. stroški trženja, ki se nanašajo na tehnološko oblikovanje;

64. usposabljanje na področju upravljanja in trženja;

65. upravičeni stroški morajo biti podobni stroškom, ki jih trenutno zajema okvir R&R;

66. oblike pomoči in pogoji:

67. omejena raven intenzivnosti pomoči [15 %];

68. sredstva, subvencionirana ali jamčena posojila ali subvencionirani vračljivi predujmi;

69. potreba po povezavi zgornjih dejavnosti s posebnim projektom R&R, ki ga je izvajalo podjetje samo ali neko drugo podjetje;

70. pomoč se mora nanašati na izdelke in procese, ki so tehnološko novi ali bistveno izboljšani glede na prejšnje stanje zadevne industrije v Skupnosti, in ki vključujejo tveganje tehnološkega ali industrijskega neuspeha.

Vprašanje 11) Ali menite, da bi te določbe pripeljale do pričakovanih učinkov, kar zadeva spodbujanje MSP, da uvedejo inovativne izdelke na trg? Če je odgovor nikalen, katere spremembe so potrebne za ta pravila?

Vprašanje 12) Ali obstajajo utemeljeni razlogi, da je treba te določbe razširiti na velika podjetja? Ali menite, da se mora obvestilo zahtevati za ukrepe, ki dodeljujejo velike zneske pomoči posameznim podjetjem ali posameznim sektorjem? Če je odgovor pritrdilen, nad kakšnim zneskom? Kateri empirični dokaz lahko Komisija zahteva?

4. PODPORNO POSLOVNO OKOLJE ZA INOVACIJE

4.1. Spodbujanje posrednikov za inovacije

71. Posredniki za inovacije so subjekti, ki zagotavljajo infrastrukturo in storitve podjetjem, ki so vključena v inovativne dejavnosti. Lahko so javni ali zasebni subjekti. Posvetovanje o priročniku o inovacijah je pokazalo, da obstoječa pravila o državni pomoči niso zadostno zajemala teh posrednikov, dejavnik, ki je morebiti omejil njihov razvoj. Upoštevati je treba dva primera: prvič, ko je pomoč posredovana končnim upravičencem, in drugič, ko posrednik prejme pomoč.

72. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči : posredniki za inovacije lahko pomagajo rešiti neuspehe na trgu zaradi pomanjkljivega razširjanja informacij, zunanjih učinkov in pomanjkanja usklajevanja, z zagotavljanjem storitev in infrastrukture podjetjem. Vendar je lahko tržna cena za storitve previsoka za novoustanovljena podjetja, mala in srednje velika podjetja, trg pa mogoče ni dovolj razvit za zasebne akterje, ki so pripravljeni na vstop na trg. Državna pomoč bi lahko bila primerna rešitev za spremenitev spodbud ter povečanje določbe in porabe storitev, ki jih zagotovljajo posredniki za inovacije.

73. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Ni samoumevno, da obstaja spodbujevalni učinek za mala podjetja. To bo potrebno predstaviti v primeru srednje velikih podjetij, medtem ko se na splošno priznava, da velika podjetja niso prizadeta. Sorazmernost narekuje, da bi pomoč morala biti predvidena in omejena na znesek in trajanje; posredniki za inovacije bi morali biti odprti vsem in naj ne bi razlikovali med podjetji.

74. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Zaradi omejitve izkrivljanja so lahko do pomoči upravičena samo MSP. Velika podjetja morajo plačati običajne cene in ne subvencioniranih cen. V zvezi z neposredno državno pomočjo za posrednike za inovacije obstaja nevarnost, da bi to lahko preprečilo pojav trajnih zasebnih trgov in izključevalo zasebne pobude.

75. Predlagana pravila: Trenutna politika državne pomoči odobri pomoč, če je ta posredovana končnim upravičencem. Komisija ugotavlja, da če posredniki ustvarijo dobiček, čeprav je minimalen, se lahko uporablja načelo, da se ne sme zaprositi za nobeno pomoč.

76. Kakor pri R&R, lahko posredniki za inovacije izvajajo dejavnosti, ki so javnega interesa, vendar ne morejo biti jasno ločene od gospodarskih dejavnosti in zato spadajo med pravila o državni pomoči. Kjer te dejavnosti niso tržno usmerjene in posameznim podjetjem ne prinašajo prednosti, bi lahko izpolnjevale pogoje za 100 % državno pomoč.

77. Državna pomoč se odobri samo, kjer so izpolnjeni naslednji pogoji:

78. Pomoč se mora uporabiti samo za nabavo niza natančno določenih storitev. Takšna pomoč bi morala biti del shem, ki bi opredelile določene storitve, katere bi lahko bile upravičene državne pomoči. Takšne storitve bi lahko vključevale:

79. raziskave in identifikacijo inovativnih projektov;

80. poslovne svetovalne storitve, kot so raziskave, identifikacija in povezava z ustrezno poslovno lokacijo (npr. v skupini) in/ali poslovnimi partnerji; strateško svetovanje in usposabljanje pred in po ustanovitvi podjetja; tehnološka pomoč za inovativne projekte; ; svetovanje za pridobitev, zaščito in trgovino glede pravic intelektualne lastnine ter za podeljevanje sporazumov; svetovanje glede uporabe standardov;

81. določbe o strukturah, kot so pisarniški prostor; podatkovne banke za iskanje obstoječih tehnologij in partnerjev za prenos tehnologij; kakovostno označevanje, preverjanje in certifikacija;

82. Pomoč se mora uporabiti samo za nabavo teh storitev od natančno določenih posrednikov za inovacije. Na podlagi primera evropske mreže podjetniških informacijskih centrov (BIC) Komisija predlaga, da se na podlagi storitev, ki jih ponujajo, „posredniki za inovacije“ opredelijo kot podporne organizacije (javne ali zasebne) za inovativna MSP in samostojne podjetnike. Za izpolnjevanje pogojev za funkcijo posrednika za inovacije mora pravni subjekt zagotoviti predvsem:

83. posebne storitve, kot so opredeljene zgoraj;

84. najmanj ena od naslednjih vrst infrastukture: fizična inkubacija za inovativne projekte (povsem opremljene pisarne); strukture za usposabljanje; laboratorij; strukture za preverjanje in certifikacijo;

85. širjenje zagotovljenih storitev in pridobljenih rezultatov;

86. MSP bi lahko prejela državno pomoč v obliki „bona za inovativne storitve“ v najvišjem znesku 200 000 EUR za triletno obdobje (ne glede na morebitne prispevke de minimis ) za nakup storitev od posrednikov za inovacije do te zgornje meje.

87. Posrednikom za inovacije se neposredne pomoči ne sme odobriti, razen v primeru netržno usmerjenih dejavnosti, ki so v interesu javnosti (glej zgoraj). Vendar Komisija ugotavlja, da ukrepi pomoči za stranke, ki uporabljajo te strukture, lahko pomagajo spodbuditi trg za posrednike za inovacije, ter jih posredno podpirati.

Vprašanje 13) Kako bi ocenili posebno podporo za posrednike za inovacije, ki združujejo ali razvijajo skupno podjetje, da bi dosegli kritično maso na tehnološkem področju specializacije? Ali bi pomoč za naložbe morala biti odobrena v tem okviru? Če je odgovor pritrdilen, pod katerimi pogoji? Kateri drugi ukrepi bi se še lahko predvideli?

4.2. Spodbujanje usposabljanja in mobilnosti

88. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči : Za povečanje inovacij v EU je potrebna visoka raven usposabljanja in mobilnosti raziskovalcev, inženirjev in druge delovne sile, lahko pa pride do težav pri ponudbi in povpraševanju na trgu dela. Komisija ugotavlja, da je usposabljanje zaposlenih v podjetništvu, kreativnost, zamenjava uprave in drugih subjektov, povezanih z inovacijami, zelo koristno. Podobno bi zaposlovanje visoko usposobljenih raziskovalcev in inženirjev olajšalo uporabo rezultatov raziskav. Zato bi lahko ukrepi, ki presegajo okvir sedanje Uredbe skupinske izjeme[7] imeli korist od državne pomoči in bili do določene mere izvzeti iz zahtev za objavo. Poleg tega bi se lahko spodbujala začasna izposoja in izmenjava osebja med univerzami ali velikimi podjetji in MSP.

89. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Pri novoustanovljenih in malih podjetjih bi lahko pričakovali spodbujevalni učinek, v kolikor pomoč ni uporabljena zgolj za nadomestitev drugih zaposlenih. Spodbujevalni učinek bi se moral pojasniti, zlasti z ozirom na srednje velika podjetja v njihovi razvojni stopnji. Pri posojanju osebja velikih podjetij malim in srednje velikim podjetjem bo treba spodbujevalni učinek jasno in precizno pojasniti, na primer z dokazom, da se projekt brez tega začasnega osebja ne more izvajati.

90. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Do pomoči so upravičena le MSP. Univerze ali velika podjetja, ki posojajo osebje, bi lahko prejela nadomestilo za napotitev osebja na delo v mala in srednje velika podjetja (MSP gostitelji). Velika podjetja, ki izmenjavajo osebje z MSP, naj ne bi pripadala isti skupini. Trajanje in znesek pomoči morata biti omejena.

91. Predlagana pravila

Pomoč za MSP:

- upravičeni stroški zaposlovanja: stroški osebja za visoko izobražene raziskovalce in inženirje;

- s projekti povezani stroški za usposabljanje osebja;

- večja intenzivnost pomoči: največ [35 %];

- s projekti povezano omejeno trajanje, največ [3 leta] na podjetje;

- pogoj: potrebno je preveriti, da zaposlovanje osebja ni le nadomestitev drugega osebja.

Nadomestilo za univerzo ali podjetje, ki izposoja osebje malim in srednje velikim podjetjem:

- upravičeni stroški: stroški osebja, nastali na domači univerzi ali podjetju v preteklih dveh letih za visoko usposobljene raziskovalce in inženirje;

- znesek pomoči: strošek, povezan z izposojo osebja;

- s projekti povezano omejeno trajanje, največ [3 leta].

Vprašanje 14) Ali obstajajo utemeljeni razlogi, da bi bilo lahko tudi zaposlovanje drugih vrst visoko usposobljenega osebja s strani MSP upravičeno pomoči?

Vprašanje 15) Bi morala Komisija sprejeti posebna pravila za primere, če se raziskovalec odloči, da se ne bo vrnil na svojo domačo univerzo ali za primer, ko ga univerza ne namerava vzeti več nazaj?

4.3. Podpiranje razvoja centrov odličnosti s sodelovanjem in povezovanjem

92. Sporočilo Komisije „Oblikovanje ERP znanja za rast“[8] določa razvoj zmogljivosti, kot enega izmed ciljev sedmega okvirnega raziskovalnega programa, da se okrepi zmogljivost raziskav in inovacij po vsej Evropi in da bodo s skupnim učinkom na različnih področjih omogočili nastanek in krepitev evropskih centrov odličnosti. Centri odličnosti bi se lahko opredelili kot regionalne, v raziskave usmerjene skupine, ki so sposobne privabiti raziskovalce, vlagatelje in ključne akterje v danem sektorju glede na izdatke za R&R; ti centri lahko v veliki meri prispevajo h globalni konkurenčnosti Evrope.

93. Ugotovljeni neuspehi na trgu in primernost pomoči: Skupine so na splošno opredeljene kot razvrstitve inovativnih novoustanovljenih podjetij, malih, srednjih in velikih podjetij ter univerz ali raziskovalnih ustanov, ki delujejo v določenem sektorju in regiji ter so oblikovane za spodbujanje inovativnih dejavnosti s podpiranjem intenzivne medsebojne povezanosti. Za to, da postanejo center odličnosti, morajo imeti skupine določeno kritično maso. Učinkovito morajo prispevati k prenosu tehnologije, povezovanju in razširjanju informacij med podjetji v skupini. Ustvariti morajo tudi primerno ravnovesje med MSP in velikimi podjetji. Neuspehi na trgu (kot so zunanji učinki in težave pri usklajevanju) lahko ovirajo vzpostavitev in razvoj skupin kot centrov odličnosti. Zlasti javne raziskovalne ustanove, ki sodelujejo z industrijo, ustvarjajo pozitivne zunanje učinke, vendar pogosto trpijo zaradi višjih stopenj neuspehov na trgu. Državna pomoč je lahko zato način za odpravljanje teh neuspehov na trgu.

94. Spodbujevalni učinek in sorazmernost: Državna pomoč mora biti usmerjena tako, da se podjetja in univerze/raziskovalne ustanove odločijo za uvedbo dejavnosti in vlagajo v dejavnosti, povezane z inovacijami znotraj skupine.

95. Izkrivljanje konkurence in učinek na trgovino: Državna pomoč, namenjena sodelovanju in povezovanju, se naj ne bi uporabljala za izogibanje omejitvi pomoči za naložbe izven regij prejemnic pomoči. Pomoč se mora dodeliti samo, če se lahko dokaže, da koristi povezovanja presegajo negativne vplive na konkurenco. Zaradi tega predhodna pravila dodeljevanja državne pomoči za sodelovanje in povezovanje zajemajo samo MSP in subjekte, ki zagotavljajo ustvarjanje pozitivnih zunanjih učinkov (npr. univerze ali raziskovalne ustanove).

96. Predlagana pravila: Komisija je določila število ukrepov, ki bi lahko podprli sodelovanje in povezovanje. Ker je to novo področje v zvezi z državno pomočjo, ki še nima ustaljene prakse in ima malo predhodnih izkušenj, bi Komisija zlasti pozdravila dodatne povratne informacije o določenih vidikih, ki so podrobno opisani v spodnjih vprašanjih.

97. V sedanjem okviru R&R, kjer obstaja sodelovanje med industrijo in javnimi zavodi, mora industrija plačati celoten strošek projekta ali dati javnemu zavodu vse intelektualne pravice, tako da plačila niso del državne pomoči. Ta določba se mora dopolniti in pravice se morajo sorazmerno razporediti med partnerje glede na prispevek vsakega partnerja.

98. Kot je trenutno izraženo v okviru R&R, lahko pride v poštev odstopanje iz člena 87.3 b) v vseh primerih, v katerih Komisija ugotavlja, da je namen zadevne pomoči spodbujati izvajanje pomembnega projekta, ki je skupnega evropskega interesa.

99. Vzpostavitev raziskovalnega centra, zasebne univerze ali podobne ustanove za podporo skupini bi lahko utemeljila upravičenost do državne pomoči, na primer, v obliki davčne oprostitve ali vračljivih predujmov.

100. Državna pomoč za infrastrukturo se lahko dodeli tudi skupaj z zgornjimi pravili. Pomoč bi lahko bila utemeljena v primeru, če je njen namen zagotavljati širokopasovni dostop na „sivih“ ali „belih“ območjih, kjer trg ne ponuja ali nezadostno pokriva širokopasovni dostop do storitev. Bolj na splošno pa bi se pomoč za infrastrukturo, ki podpira inovacije, lahko dodelila v primeru, ko sta zagotovljena tehnološka nevtralnost in odprt dostop.

Vprašanje 16) Katere opredelitve skupine/povezovalnih dejavnosti bi se morale upoštevati in katera merila bi se morala uporabiti za razlikovanje skupin širše kategorije posrednikov za inovacije?

Vprašanje 17) Ali menite, da bi morala biti državna pomoč dodeljena za spodbujanje evropskih centrov odličnosti? Če je odgovor pritrdilen, katere vrste državne pomoči, s kakšnim namenom in pod katerimi pogoji? Kateri drugi, morebiti boljši, ukrepi bi se morali upoštevati?

Vprašanje 18) Ali so potrebna dodatna merila, da se prepreči razdrobitev državne pomoči in da se spodbudi koncentracija sredstev v omejenem številu centrov odličnosti?

Vprašanje 19) Kaj na splošno menite o potrebi dodatnih določb za infrastrukturo, ki podpira inovacije (npr. na področju energetike, prevoza itd.)?

Vprašanje 20) Ali menite, da bi morala biti velika podjetja upravičena do državne pomoči, npr. za vzpostavitev raziskovalne infrastrukture v evropskem centru odličnosti? Ali naj Komisija poskusi oblikovati posebna merila za nadzor takšne državne pomoči? Kakšne vrste gospodarskih dokazov bi se morali zahtevati za analizo potrebe po takšni državni pomoči?

Priloga: Težave, ki vplivajo na inovacije v Evropi

Komisija je navedla, da je pomanjkljiva inovativna dejavnost glavni dejavnik za majhno rast produktivnosti v Evropi[9] Je tudi eden izmed razlogov za pomanjkljivo rast in ustvarjanje delovnih mest. Sporočilo iz leta 2003 o „inovacijski politiki: posodobitev pristopa Unije v okviru Lizbonske strategije“ ter kazalci, kot je Innobarometer[10] so pokazali, da EU kot celota na področju inovacij ne deluje dovolj dobro. Kljub nekaterim uspehom v R&R ter prisotnostjo številnih vodilnih podjetij na področju tehnologije, se širše priznava, da mora EU sprejeti bolj inovativen pristop k rasti, da bo ohranila svoj zavezo širšim socialno varstvenim ciljem.

Komisija je v tem smislu poskušala opredeliti težave v zvezi z inovacijami v Evropi in oceniti, kakšne pozitivne prispevke bi lahko imela politika državne pomoči. To je temeljilo na analizi preteklih praks, ki je privedla do objave v priročniku o inovacijah, in na interni raziskavi in stikih s strokovnjaki za inovacije.

Komisija je ugotovila, da ima EU veliko neizkoriščenega inovacijskega potenciala . Na področju inovacij v EU obstaja veliko razhajanje med različnimi sektorji gospodarstva. EU je na nekaterih področjih uspešna kar zadeva R&R in ima številna vodilna podjetja na področju tehnologije. To zadeva zlasti področje prevoza (npr. airbus, hitri vlaki, inteligentni signalni sistemi) in energetike (obnovljivi viri energije, izolirani plinski prenosni daljnovodi, jedrske, plinske ali hidravlične elektrarne). Na drugih področjih mora EU uvoziti velik del vrhunske tehnologije in nudi malo lastnih uspešnih projektov.

Komisija je ugotovila vrsto težav , ki vplivajo na inovacije v EU in Evropi onemogočajo izpolnjevanje njenega inovacijskega potenciala. Te težave se lahko povzamejo, kot sledi:

101. Pomanjkanje skupnih pravil in standardov: Med opredeljenimi težavami obstajajo razlike v sistemih davčne in socialne varnosti, ki ovirajo mobilnost raziskovalcev in inovatorjev; različni postopki certificiranja upočasnjujejo prenos inovativnih poslovnih modelov in idej v vseh državah EU; razlike v postopkih zaščite patentov v različnih državah članicah.

102. Slabosti na finančnih trgih in na trgih dela: Glavne težave, ki so opredeljene tukaj, so pomanjkanje zasebnih naložb za R&R in inovacij, še posebno za MSP; nerazviti trgi tveganega kapitala; pomanjkanje strokovnega znanja vlagateljev in sposobnosti za ocenjevanje inovativnih podjetij; pomanjkanje izobražene delovne sile; nesposobnost MSP, da bi privabila visoko izobraženo osebje.

103. Nedelovanje proizvodnega trga: Težave, ki so opredeljene v tem poglavju, vključujejo ovire za vstop novoustanovljenih podjetij na trg in MSP, ki vodijo do premajhnega števila vstopov na trg; nesposobnost novoustanovljenih podjetij in MSP, da bi hitro rasla, tako znotraj nacionalnih trgov kot tudi v drugih državah članicah (v nasprotju s trgom Združenih držav, na primer); nezadovoljiva zaščita OP; neprivlačno razmerje med tveganjem in izkupičkom pri vlaganju v radikalne inovativne izdelke; težave za MSP pri opredelitvi, razvoju in spodbujanju nepreizkušene tehnologije; in tudi izkoriščanje tržnih priložnosti ter partnerstev.

104. Pomanjkljivo usklajevanje politike: O lokacijah R&R in inovacijske poslovne enote se vedno bolj odloča na svetovni ravni. Medtem ko Združene države, Japonska in novi tekmeci na področju tehnologije v vzhodni Aziji izboljšujejo svojo sposobnost združevanja virov, infrastrukture in financiranja, da bi privabili raziskovalce in vlaganja za inovacije, se EU zdi vedno bolj nesposobna preprečiti razdrobljenost med državami članicami in tako postaja manj zanimiva za lokacije R&R ter inovacijske poslovne enote.

105. Splošne „sistemske” neučinkovitosti: Med opredeljene težave spadajo slabo vzajemno sodelovanje med akademskim svetom in industrijo; pomanjkanje sodelovanja in povezovanja; počasno sprejetje IKT v poslovne dejavnosti, pretirana birokracija pri dodeljevanju javnih sredstev; počasen razvoj in sprejetje okoljskih tehnologij; nobene podjetniške „kulture“; negativen odnos do neuspeha; in strah pred tveganjem.

Veliko zgornjih težav se nanaša na sistematične in ureditvene težave ter premajhno financiranje in odprtost trga. Zato se veliko težav ne more odpraviti z državno pomočjo in je za njihovo reševanje potreben izčrpnejši političen pristop. Medtem ko se nekatere od težav, ki so opredeljene zgoraj, pripisujejo neustreznim ali nezadostnim javnim politikam, so lahko nekatere od teh v kategorijah 2), 3) in 5) tudi rezultat neuspehov na trgu .

Komisija je vire za neuspehe na trgu, ki so povezani z inovacijami, opredelila predvsem na predvsem ponovnega pregleda prakse: inovacije kot javne dobrine in zunanjih učinkov; neučinkovito razširjanje informacij; pomanjkljivosti kapitalskih trgov; slaba usklajenost na trgu dela in težave pri usklajevanju. Ti neuspehi na trgu se morebiti lahko odpravijo z državno pomočjo, s spreminjanjem spodbud upravičencev tako, da se bi več ukvarjali z opravljanjem dejavnosti, povezanih z inovacijami.

Komisija poleg tega ugotavlja, da tehnološke inovacije predstavljajo le del inovacijskega potenciala. Inovacije lahko zlasti na področju storitev tudi zahtevajo razvoj novih poslovnih modelov, metod in orodij. Inovacijske prakse v storitvenih sektorjih se razlikujejo od praks v drugih sektorjih. Zanašajo se, na primer, na strokovno znanje, kreativnost in organizacijske inovacije. Veliko storitvenih podjetij vlaga precej v dejavnosti, povezane z inovacijami, vendar to ni razvidno iz nacionalnih statistik, statističnih raziskav in računovodskih izkazov. Ker ustreznih podatkov o netehnoloških oblikah inovacij, povezanih z vlaganjem, ni, je težko ugotoviti, kje naj bi neuspehi na trgu obstajali. Komisija trenutno poskuša izboljšati računovodsko poročanje o netehnoloških izdatkih R&R.

Dobrodošle so pripombe glede težav, za katere je bilo ugotovljeno, da vplivajo na inovacije v Evropi.

[1] COM(2004) 38 z dne 28.1.2004.

[2] SEC(2004) 1453 z dne 15.11.2004.

[3] Pravzaprav ni jasno v kakšnem obsegu neuspehi na trgu prizadenejo velika podjetja. Mala in srednje velika podjetja (MSP) so opredeljena v Priporočilu Komisije z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednje velikih podjetij (notificirano pod številko dokumenta C(2003) 1422).

[4] Kakor je določeno v Priročniku iz Osla na strani 9: „Tehnološka inovacija izdelka je uporaba/trženje izdelka z izboljšanimi značilnostmi delovanja za objektivno dostavo novih ali izboljšanih storitev porabniku. Tehnološki inovacijski proces je uporaba/sprejetje novih ali znatno izboljšanih proizvodnih metod ali metod dobave. Vključuje lahko spremembe v opremi, človeških virih, delovnih metodah ali kombinaciji vseh treh. („Priročnik iz Osla: Predlagane smernice za zbiranje in razlago podatkov o tehnoloških inovacijah“; 1997, OECD in Evropska komisija, na voljo na spletni strani http://www.oecd.org/dataoecd/35/61/2367580.pdf).

[5] Kakor je opredeljeno v Sporočilu Komisije Smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL C 244, 1.10.2004).

[6] DSTI/IND/PME(2002)12/konč. z dne 25.5.2004.

[7] Uredba Komisije (ES) št. 68/2001 z dne 12. januarja 2001 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES o pomoči za usposabljanje (UL L 10, 13.1.2001).

[8] COM(2005) 118 z dne 6.4.2005.

[9] Produktivnost: ključ do konkurenčnosti evropskih narodnih gospodarstev in podjetij COM(2002) 262.

[10] Glej: http://www.cordis.lu/innovation-smes/src/innobarometer2004.htm.