P7_TA(2012)0430

Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 20. novembra 2012 s priporočili Komisiji o poročilu predsednikov Evropskega sveta, Evropske komisije, Evropske centralne banke in Euroskupine z naslovom „Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji“ (2012/2151(INI))

(2015/C 419/09)

Evropski parlament,

ob upoštevanju poročila predsednikov Evropskega sveta, Evropske komisije, Evropske centralne banke in Euroskupine „Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji“ z dne 26. junija 2012,

ob upoštevanju poročila Odbora za ekonomske in monetarne zadeve ter mnenj Odbora za ustavne zadeve, Odbora za proračun ter Obora za zaposlovanje in socialne zadeve (A7-0339/2012),

ker ekonomska in monetarna unija (EMU) ni sama sebi namen, ampak je orodje za uresničevanje ciljev Unije in držav članic, zlasti uravnotežene in trajnostne rasti ter visoke stopnje zaposlenosti; ker sta socialno vključevanje in solidarnost temelja evropskega socialnega modela in evropskega povezovanja kot celote in ju ne smemo izvzeti iz nobene prihodnje reforme Unije;

ker je Unija na razpotju in je zato treba izbrati jasno usmeritev, pri čemer sta na izbiro bodisi združitev sil v Uniji za izgradnjo prihodnosti, v kateri se bo okrepila vloga na vrednotah in solidarnosti temelječe Unije v globaliziranem svetu, bodisi obrat nazaj in zanašanje na lastne sile ter s tem neizogibna pasivna prilagoditev globalizaciji;

ker sta gospodarska, finančna in bančna kriza ter trenutna gospodarska recesija povzročili visoko javno in zasebno zadolženost na nacionalni ravni in javnofinančne težave v več državah članicah ter skupaj s pretiranimi makroekonomskimi neravnovesji hitro, neposredno in negativno vplivala na socialno-ekonomski razvoj evroobmočja in celotne Unije;

ker so ustvarjanje delovnih mest, kakovostno zaposlovanje in dostojno delo ključni pri premagovanju sedanje krize;

ker se trenutno več držav članic sooča z zelo zahtevnimi gospodarskimi in finančnimi razmerami, ki jih še poslabšujejo nenehne napetosti na trgih državnih obveznic, kar se kaže v nevzdržnih posojilnih obrestnih merah za nekatere države in nizkih ali negativnih obrestnih merah za nekatere druge ter v veliki finančni in gospodarski nestabilnosti;

ker kombinacija konkurenčnosti, ki se razvijajo v različnih smereh, ter majhnih možnosti za rast, visoke stopnje brezposelnosti z velikimi primanjkljaji in visoko stopnjo javne in zasebne zadolženosti ne le škoduje posameznim državam članicam, temveč tudi slabi celotno evroobmočje;

ker so nedavni dogodki jasno pokazali, da evroobmočje še vedno ni ustrezno opremljeno za reševanje krize ali ustrezno odzivanje na regionalne in svetovne gospodarske pretrese v njegovem okviru;

ker pomembna vloga, ki jo ima evro v evroobmočju in na svetovni ravni kot druga najpomembnejša mednarodna rezervna valuta, zahteva odločen odziv in usklajeno ukrepanje na evropski ravni, da se obnovita rast in stabilnost gospodarstva;

ker je evro v zadnjem desetletju državljanom Unije prinesel veliko koristi, kot so stabilnost cen, odprava stroškov menjave valute znotraj evroobmočja, onemogočenje pojava nominalne konkurenčne devalvacije valut, nižje obrestne mere, spodbude za povezovanje finančnih trgov in lažji čezmejni pretok kapitala;

ker enotna valuta Unije ne bi smela postati simbol razdeljenosti, ki ogroža celotni evropski projekt, ampak mora ostati valuta Unije kot celote, ki je odločna in sposobna sprejemati daljnosežne odločitve za skupno in uspešno prihodnost;

ker pomeni članstvo v evroobmočju visoko stopnjo gospodarske in finančne soodvisnosti med sodelujočimi državami članicami in torej zahteva tesnejše usklajevanje finančnih, fiskalnih, socialnih in gospodarskih politik, pri čemer morajo države članice pristojnosti prenesti na raven Unije, v povezavi s strožjimi nadzornimi instrumenti in učinkovitim izvrševanjem; ker pa je treba takšno večje povezovanje držav članic, katerih valuta je evro, in morda še skupine tistih držav članic, ki so na to pripravljene, razviti v okviru „ene Evrope dveh hitrosti“, da bi se izognili političnim ukrepom, ki bi nazadnje pripeljali do dveh različnih Evrop;

ker bi morali oblikovalci politike na ravni Unije in nacionalni ravni državljane stalno obveščati o koristih evropskega povezovanja ter posledicah in izzivih enotne valute ter o stroških in tveganjih, povezanih z razpadom evroobmočja;

ker je vsak dvom v zvezi s prihodnostjo ekonomske in monetarne unije (EMU) na splošno, vključno z nepreklicnostjo članstva v evroobmočju, in še zlasti v zvezi z enotno valuto Unije neutemeljen, saj je močna Unija v interesu vseh državljanov;

ker je rešitev za krizo evra zapletena ter zahteva stalna in vsestranska prizadevanja na ravni vseh institucij in politik;

ker morajo predsedniki držav in vlad ter njihovi ministri, če želijo ponovno vzpostaviti zaupanje, v svojih državah članicah braniti in pojasnjevati politične odločitve, ki so bile sprejete na ravni Unije; ker pomeni nepošteno pripisovanje nepriljubljenih odločitev Uniji v nekaterih primerih zelo nevarno igro oblikovanja predstav, ki lahko odznotraj spodkoplje Unijo, oslabi solidarnost in nazadnje povzroči nepopravljivo škodo verodostojnosti nacionalnih voditeljev samih in potencialno celotnemu evropskemu projektu;

ker je Unija v tem trenutku socialno šibka; ker v več državah članicah potekajo zelo zahtevni ukrepi strukturnih reform in programi konsolidacije; ker je politična unija navsezadnje nujna, če želimo premagati te težke čase, ob spodbujanju solidarnosti in z nadaljevanjem evropskega projekta;

ker sta zasedanje Evropskega sveta in vrh držav evroobmočja dne 28. in 29. junija 2012 potrdila zavezanost teh držav k sprejetju ukrepov, ki so potrebni za zagotovitev finančno stabilne, konkurenčne in uspešne Evrope, s čimer bi se povečala blaginja državljanov;

ker vse večji prepad med osrednjimi in obrobnimi državami v Uniji ne bi smel postati kroničen; ker bi bilo treba vzpostaviti stalni okvir, v skladu s katerim bi se lahko države članice v težavah zanašale na solidarnostno podporo drugih držav članic; ker bi države članice, ki si želijo solidarnosti, morale biti zavezane prevzeti odgovornost za izvajanje vseh svojih zavez na proračunskem področju ter priporočil za posamezne države članice in svojih zavez v okviru evropskega semestra, zlasti tistih, povezanih s Paktom za stabilnost in rast, paktom „evro plus“, strategijo Evrope 2020 in postopkom v zvezi z makroekonomskimi neravnovesji, pri čemer je treba upoštevati razmere v vsaki državi članici; ker je zagotavljanje finančne stabilnosti vseh držav članic v skupnem interesu držav članic; ker morajo države članice v skladu s členom 121 Pogodbe o delovanju Evropske unije svoje ekonomske politike obravnavati kot zadevo skupnega pomena in jih usklajevati v okviru Sveta;

ker je za ponovno rast najpomembnejše dokončanje notranjega trga; ker mora Komisija kot varuhinja Pogodb okrepiti svoja prizadevanja za uveljavitev izvajanja obstoječe zakonodaje o notranjem trgu in skladnost z njo; ker je za pravilno delovanje notranjega trga nujno, da bodo pravila o povezovanju trgov osnovana bolj na uredbah in ne na direktivah;

Pot naprej: poročilo štirih predsednikov

ker je z demokratičnega vidika in ob upoštevanju vseh določb Lizbonske pogodbe nesprejemljivo, da predsednik Evropskega parlamenta, sestavljenega iz izvoljenih poslancev, ki zastopajo več kot 502 milijona evropskih državljanov, ni bil vključen v pripravo zgoraj omenjenega poročila z naslovom „Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji“;

ker je prišel čas, da politični voditelji Unije in znotraj nje pokažejo svojo odločnost, ustvarjalnost, pogum, trdnost in vodilno vlogo pri odpravi preostalih pomanjkljivosti, ki še naprej ovirajo pravilno delovanje ekonomske in monetarne unije (EMU); ker je medvladna metoda dosegla, kar je lahko, in ni primerna za demokratično in učinkovito odločanje v 21. stoletju; ker je treba narediti preskok v resnično zvezno Evropo;

ker zgoraj omenjeno poročilo z naslovom „Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji“ nedvoumno predstavlja pot naprej in si s strukturnimi ukrepi prizadeva za prekinitev kroga nezaupanja; ker bi moralo poročilo nameniti pozornost tudi socialni razsežnosti;

ker je Evropski svet na zasedanju dne 28. in 29. junija 2012 pozval svojega predsednika, naj razvije specifičen in časovno omejen načrt za vzpostavitev prave ekonomske in monetarne unije; ker je razvoj globalne dolgoročne vizije prek načrta pomemben znak, ki bi lahko prispeval k ponovni vzpostavitvi zaupanja, ki bi se lahko krepilo s postopnim izvajanjem načrta;

ker je za dosego demokratičnega soglasja za prihodnjo celovito in uspešno spremembo Pogodbe treba v celoti izkoristiti postopke in fleksibilnost obstoječih Pogodb, da se čim prej izboljša upravljanje ekonomske in monetarne unije (EMU) v okviru oblikovanja pravega evropskega političnega prostora;

ker ima Evropski parlament pravico, da Svetu predloži predloge za spremembo Pogodb, ki jih mora naknadno preučiti Konvencija, da se dokončno oblikuje prava ekonomska in monetarna unija (EMU) s povečanjem pristojnosti Unije, predvsem na področju gospodarske politike, ter z okrepitvijo proračunske zmogljivosti Unije in njenih lastnih sredstev, vloge in demokratične odgovornosti Komisije ter posebnih pravic Evropskega parlamenta;

ker prihodnje spremembe Pogodb ne bi smele ovirati hitrega izvajanja tistega, kar je že mogoče doseči v okviru obstoječih Pogodb; ker obstoječi Pogodbi ponujata veliko možnosti za bistven napredek na poti k ekonomski in monetarni uniji, ki temelji na izboljšanem in bolj povezanem okviru finančne, proračunske in gospodarske politike ter na trdnejši demokratični legitimnosti in odgovornosti;

člena 153(1) PDEU na splošno in zlasti njegove točke (h), ki predvideva „vključevanje oseb, ki so izključene s trga dela“;

člena 151 PDEU, v skladu s katerim si „Unija in države članice (…) prizadevajo za naslednje cilje: spodbujanje zaposlovanja, izboljšanje življenjskih razmer in delovnih pogojev, tako da se ob ohranjanju izboljšav omogoči njihova uskladitev, ustrezno socialno zaščito, dialog med socialnimi partnerji, razvoj človeških virov za trajno visoko zaposlenost in boj proti izključenosti“,

člena 9 PDEU, v skladu s katerim je treba pri opredeljevanju in izvajanju politik in dejavnosti Unije upoštevati spodbujanje visoke zaposlenosti in zagotavljanje ustrezne socialne zaščite,

ker do zdaj še niso bile izkoriščene vse možnosti Lizbonske pogodbe v zvezi s politiko zaposlovanja in socialno politiko, in sicer najprej in predvsem glede:

ker bi morala obstajati ambicija, da vse države članice skupaj napredujejo proti trdnejši evropski zvezi; ker bi utegnile biti potrebne odločitve, ki veljajo le za evroobmočje, če so zahtevane ali utemeljene na podlagi specifičnosti evroobmočja, ob vključevanju razumnih in poštenih možnosti pridružitve drugih držav članic z uravnoteženimi pravicami in obveznostmi;

Bančna unija

ker so bili dosedanji ukrepi za stabilizacijo finančnega sistema nezadostni, da bi se v celoti ponovno vzpostavilo zaupanje; ker je imela Evropska centralna banka (ECB) s serijo izjemnih ukrepov začasne pomoči za države članice in banke ključno vlogo pri teh reševalnih operacijah, pri tem pa ni zanemarila glavnega cilja, tj. zagotavljanja stabilnosti cen;

ker operativna neodvisnost Evropske centralne banke (ECB) na področju monetarne politike, ki jo določa Pogodba, ostaja temelj za verodostojnost ekonomske in monetarne unije (EMU) in enotne valute;

ker negotov položaj bančnega sektorja v več državah članicah in Uniji kot celoti ogroža realno gospodarstvo in javne finance ter prekomerno obremenjuje davkoplačevalce in razvoj realnega gospodarstva s stroški obvladovanja bančne krize, kar ovira rast; ker obstoječi mehanizmi in strukture ne morejo preprečiti širjenja negativnih učinkov prelivanja;

ker so države članice v težavah zaradi očitne neusklajenosti med bankami, ki izvajajo operacije na ravni evropskega trga, in pogojnimi obveznostmi, ki jih prevzemajo njihove države; ker se je v tej krizi izkazalo, da je vez med bankami in državami močnejša in bolj škodljiva v monetarni uniji, kjer je notranja obrestna mera fiksna in kjer na ravni Unije ni mehanizma, ki bi zmanjšal stroške prestrukturiranja bank;

ker je odprava negativnih povratnih zank med državami, bankami in realnim gospodarstvom bistvena za nemoteno delovanje ekonomske in monetarne unije (EMU);

ker je Parlament večkrat in dosledno poudaril, da je treba nujno sprejeti dodatne in daljnosežne ukrepe za odpravo krize v bančnem sektorju; ker bi bilo treba razlikovati med kratkoročnimi ukrepi za stabilizacijo akutnih kriznih razmer v bančnem sektorju ter srednje- in dolgoročnimi ukrepi, vključno z zavezami z vrha G-20 glede pravočasnega, popolnega in doslednega izvajanja mednarodno dogovorjenih pravil o bančnem kapitalu, likvidnosti in finančnem vzvodu, namenjenimi vzpostavljanju povsem delujoče evropske bančne unije;

ker ukrepi, sprejeti v okviru take bančne unije, ne bi smeli ogrožati nadaljnjega pravilnega delovanja notranjega trga za finančne storitve in prostega pretoka kapitala;

ker bi morale finančne institucije in njihovi predstavniki delovati odgovorno in v skladu z visokimi moralnimi standardi ter tako podpirati realno gospodarstvo;

ker Unija potrebuje vzpostavitev enotnega evropskega nadzornega mehanizma za bančne institucije; ker sta za zagotovitev potrebnega zaupanja na finančnem trgu in stabilnosti na skupnem notranjem trgu za finančne storitve bistvena evropski okvir za trdna in učinkovita jamstva za vloge ter za reševanje bank;

ker bi morali nadzorni organi na splošno zaznati in odpraviti težave na začetni stopnji, da bi preprečili pojav kriz ter ohranili finančno stabilnost in odpornost;

ker je visokokakovosten in učinkovit evropski nadzorni mehanizem nujno potreben za zagotovitev učinkovitega zaznavanja težav in odločnega spopadanja z njimi, za zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev med vsemi bančnimi institucijami, da se ponovno vzpostavi čezmejno zaupanje, in preprečevanje razdrobljenosti notranjega trga;

ker bi bilo treba jasno razdeliti operativne pristojnosti med evropskim nadzornim mehanizmom in nacionalnimi nadzornimi organi, in sicer glede na velikost in poslovne modele bank ter nadzorne naloge, ob uporabi načel sorazmernosti in subsidiarnosti;

ker sta evropski nadzor bančnih institucij v ekonomski in monetarni uniji in krepitev vloge EBA pri ohranjanju notranjega trga absolutni prednostni nalogi za rešitev krize; ker pa je zaradi stabilnosti notranjega finančnega trga treba zagotoviti, da je državam članicam, katerih valuta ni evro in ki se odločijo za udeležbo v enotnem nadzornem mehanizmu prek tesnega sodelovanja, dodeljena formula udeležbe, ki zagotavlja simetrično razmerje med sprejetimi obveznostmi in vplivom na postopek sprejemanja odločitev;

ker neodvisnost enotnega evropskega nadzornega mehanizma od vplivov politike in sektorja ne pomeni, da je izvzet iz obveznosti, da Parlamentu pojasni in utemelji ukrepe in odločitve, sprejete na področju evropskega nadzora, ter odgovarja zanje, redno in kadar koli to zahtevajo razmere, glede na vpliv, ki jih lahko imajo nadzorni ukrepi na javne finance, banke, zaposlene in stranke; ker učinkovita demokratična odgovornost med drugim zahteva, da Parlament odobri predsednika ali predsednico nadzornega sveta enotnega nadzornega mehanizma, ki je izbran z javnim izbirnim postopkom, da ima predsednik obveznost poročati in biti zaslišan v Parlamentu, da ima Parlament pravico pisno ali ustno postavljati vprašanja ter pravico do preiskave v skladu s PDEU;

ker bo lahko v prihodnosti evropski mehanizem za stabilnost (ESM) pod določenimi pogoji neposredno financiral banke v težavah; ker je iz tega razloga zagotovitev delovanja enotnega nadzornega mehanizma prva in najbolj nujna naloga na poti do vzpostavitve bančne unije;

ker bi moral enotni sklop pravil (enotna pravila), ki ga oblikuje Evropski bančni organ (EBA), zagotoviti popolnoma usklajena pravila in njihovo enotno uporabo po vsej Uniji; ker so oblikovanje enotnih pravil v zvezi z bančnim nadzorom ter širše usklajene in strožje bonitetne zahteve nujne za učinkovito delovanje enotnega nadzornega mehanizma, saj evropski nadzornik ne more uporabljati različnih nacionalnih bonitetnih pravil;

ker bi bilo treba pravila glasovanja v EBA po vzpostavitvi enotnega nadzornega mehanizma skrbno prilagoditi, da se okrepi konstruktivno sodelovanje med državami članicami evroobmočja in državami članicami, ki niso del evroobmočja, ter da so interesi vseh držav članic v celoti upoštevani;

ker je treba za izvajanje nove finančne strukture nujno nadaljevati pogajanja o direktivah o sistemih zajamčenih vlog in o odškodninskih shemah za vlagatelje, saj pogajanja med Parlamentom in Svetom o teh vprašanjih mirujejo kljub njihovemu bistvenemu pomenu pri zagotavljanju skupnih mehanizmov za reševanje bank in jamčenje depozitov strank;

ker so za enotni evropski okvir zajamčenih vlog potrebne enotne, skupne in stroge zahteve, ki se uporabljajo za vse sisteme zajamčenih vlog v Uniji, da se zagotovijo enaka zaščita, enaka stabilnost sistemov zajamčenih vlog in enaki konkurenčni pogoji; ker je le tako mogoče ustvariti pogoje za potrebno prilagodljivost, da se ustrezno upoštevajo posebne nacionalne okoliščine v finančnem sektorju;

ker bi dolgoročni cilj lahko bil evropski sklad za zajamčene vloge z delujočimi sistemi zajamčenih vlog, ki imajo ustrezno finančno podporo, s čimer bi se povečala verodostojnost in zaupanje vlagateljev, ko bi začela delovati učinkovit okvir za reševanje in učinkovit enotni nadzorni mehanizem;

ker so predhodno načrtovanje, hitrost, pravočasno ukrepanje, ustrezna skrbnost, dostop do kakovostnih informacij in verodostojnost bistveni za obvladovanje bančnih kriz;

ker bi bilo treba vzpostaviti enotno evropsko ureditev za sanacijo in reševanje, najbolje vzporedno z začetkom veljavnosti enotnega nadzornega mehanizma, ki bi obnovila sposobnost preživetja bank v težavah in reševala nezdrave finančne institucije;

ker je splošni namen učinkovitega sistema reševanja in okvira za sanacijo zmanjšati možnost morebitne uporabe davkoplačevalskih sredstev, potrebnih za sanacijo in reševanje bančnih institucij;

Fiskalna unija

ker je v zvezi s tem zgoraj omenjeno poročilo „Na poti k pravi ekonomski in monetarni uniji“ pomemben korak naprej, saj priznava, da je treba „za nemoteno delovanje EMU ne le hitro in dosledno izvesti že dogovorjene ukrepe v okviru okrepljenega gospodarskega upravljanja (zlasti Pakta za stabilnost in rast ter Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju), temveč sprejeti tudi konkretne ukrepe za vzpostavitev fiskalne unije“;

ker so zdrave javne finance, uravnoteženi proračuni v teku celotnega gospodarskega ciklusa in obeti srednjeročno trajnostne rasti ter ustrezne ravni javnih naložb osnovni pogoj za dolgoročno gospodarsko in finančno stabilnost, socialno državo in plačilo stroškov pričakovanega demografskega razvoja;

ker je za nemoteno delovanje EMU potrebno celovito in hitro izvajanje ukrepov, ki so že bili dogovorjeni v sklopu okrepljenega okvira gospodarskega upravljanja, kot sta okrepljen Pakt za stabilnost in rast ter evropski semester, dopolnjena s politikami za spodbujanje rasti; ker bodo v največ petih letih od začetka veljavnosti Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju na podlagi ocene izkušenj z njenim izvajanjem narejeni potrebni koraki v skladu s PEU in PDEU, z namenom, da se vsebina Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju vključi v pravni okvir Unije;

ker Pakt za rast in delovna mesta vztraja, da je treba izvajati rasti prijazno fiskalno konsolidacijo, ter poziva, naj se posebna pozornost posveti naložbam v področja, usmerjena v prihodnost; ker bi morala Komisija pripraviti predloge za opredelitev naložb, ki jim je treba dati prednost znotraj meja fiskalnega okvira Unije in nacionalnih fiskalnih okvirov;

ker je kriza jasno poudarila potrebo po kakovostnem preskoku k trdnejši in bolj demokratični fiskalni uniji s povečanjem lastnih sredstev Unije in učinkovitejšimi mehanizmi za odpravo netrajnostnih fiskalnih usmeritev, zmanjšanje stopnje zadolženosti in določitev zgornjih mej proračunskega salda držav članic;

ker je potrebno, da „pravo ekonomsko in monetarno unijo“ podprejo in sprejmejo državljani Unije; ker je zato treba poudariti potrebo po vključitvi oblikovalcev politik, socialnih partnerjev in organizacij civilne družbe na vseh političnih ravneh;

ker bi dodatni mehanizmi za zagotavljanje, da vse države članice izpolnjujejo svoje zaveze v posameznih proračunskih postopkih, morali okrepiti in ne oslabiti trenutni okvir gospodarskega upravljanja; ker je treba okrepiti neodvisno vlogo evropskega komisarja za ekonomske in monetarne zadeve, to pa morajo spremljati močni mehanizmi odgovornosti Parlamentu in Svetu; ker je treba ustanoviti evropsko zakladnico pod vodstvom evropskega finančnega ministra, ki bi individualno odgovarjal Parlamentu;

ker člen 136 PDEU omogoča sprejetje – po enem od ustreznih zakonodajnih postopkov iz členov 121 in 126 PDEU – posebnih ukrepov za večjo uskladitev in nadzorovanje proračunske discipline držav članic, katerih valuta je evro; ker lahko taka zakonodaja določa, da se na Komisijo prenesejo pooblastila, da sprejema nezakonodajne akte, ki se splošno uporabljajo in dopolnjujejo ali spreminjajo nekatere nebistvene elemente zakonodajnega akta; ker PDEU Evropskemu parlamentu ali Svetu podeljuje pravico do preklica prenosa pooblastil na Komisijo;

ker ima v skladu z obstoječim splošnim pravilom pravnega reda Unije Sodišče Evropske unije pooblastilo za to, da pri razlagi in uporabi Pogodb zagotavlja upoštevanje prava Unije, razen če je slednje izrecno izključeno;

ker je Pakt za stabilnost in rast zasnovan kot ciklični instrument za stabilizacijo, ki s tem, ko državam članicam dovoljuje do triodstotni primanjkljaj, omogoča preprečevanje in odpravo gospodarskih pretresov v zadevni državi članici; ker ta proticiklična politika lahko deluje le, če države članice v dobrih časih dosegajo proračunske presežke; ker so mehanizmi finančne pomoči, kot je ESM, ukrep v skrajni sili;

ker morajo države članice pogodbenice Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji sporočati svoje načrte za izdajanje javnega dolga Komisiji in Svetu, kar omogoča pravočasno usklajevanje izdajanja dolžniških instrumentov na ravni Unije;

ker lahko države članice, katerih valuta je evro, v skladu z obstoječima Pogodbama financirajo povečani proračun Unije v okviru postopka lastnih sredstev z uvedbo posebnih davkov ali dajatev po postopku okrepljenega sodelovanja; ker bi bilo treba pri tem dati posebno prednost povezavi z obstoječim proračunskim okvirom Unije, ob tem pa ne bi smeli ogroziti tradicionalnih funkcij, proračuna Unije, da finančno podpira skupne politike; ker bi morala tako povečana proračunska sposobnost zagotavljati rast in socialno kohezijo s preprečevanjem neravnotežij, strukturnih odstopanj in finančnih ki so neposredno povezane z monetarno unijo;

ker se za skupno izdajanje dolžniških instrumentov vzpostavlja trajnosten fiskalni okvir, namenjen krepitvi gospodarskega upravljanja, fiskalne discipline in skladnosti s Paktom za stabilnost in rast, ter oblikujejo nadzorni instrumenti za preprečevanje moralnega tveganja;

ker sta zaradi dolžniške krize Unija in predvsem evroobmočje vzpostavila nove instrumente finančne solidarnosti v Evropi: evropski instrument za finančno stabilnost (EFSF), Evropski mehanizem za stabilnost (ESM) in druge projekte, povezane z načrtom za pravo EMU; ker je finančni učinek teh instrumentov po višini zneskov mnogo večji od učinka proračuna Unije in ker je inovativna zamisel centralnega proračuna za evroobmočje, ki bi ga financirale članice evroobmočja, zdaj predstavljena kot glavno jamstvo za novo finančno solidarnost;

ker bi aktivnosti Komisije v okviru fiskalne in gospodarske unije morale temeljiti na ustreznem socialnem dialogu in bi morale v celoti spoštovati avtonomijo socialnih partnerjev;

ker je treba neodvisnost evropskega statističnega sistema zavarovati na nacionalni in ravni Unije, da se ohrani verodostojnost evropske statistike v njeni ključni vlogi podpornice v celoti uveljavljeni fiskalni uniji (z visokokakovostnimi standardi in sistemskim pristopom k oblikovanju, pripravi in preverjanju natančnosti statistike javnih financ);

ker bi se morali javni računovodski standardi uporabljati v vseh državah članicah enotno in bi morali biti podvrženi mehanizmom notranje in zunanje revizije, kar je bistveno dopolnilo k večjim pristojnostim Komisije in večji usklajevalni vlogi Računskega sodišča in nacionalnih računskih sodišč pri preverjanju kakovosti nacionalnih virov, porabljenih za določanje podatkov o nacionalnem dolgu in primanjkljaju;

Ekonomska unija

ker je bil do sedaj velik poudarek namenjen monetarni strani EMU, medtem ko je treba nujno zgraditi pravo ekonomsko unijo, pri čemer bi strategija „Evropa 2020“ morala dati zavezujoč okvir za zasnovo in izvajanje ekonomskih politik;

ker je pakt „evro plus“, strategijo Evropa 2020 in Pakt za rast in delovna mesta treba vključiti v zakonodajo Unije in ker utirajo pot uvedbi kodeksa za doseganje konvergence gospodarstev držav članic;

ker je evropski semester, kot je določen v preventivnem delu Pakta za stabilnost in rast, ustrezen okvir za usklajevanje gospodarskih politik in proračunskih izbir, ki se izvajajo na nacionalni ravni v skladu s priporočili za posamezne države, ki jih je sprejel Svet;

ker so fiskalna konsolidacija, zmanjšanje prevelikih makroekonomskih neravnovesij, strukturne reforme in naložbe nujni za izhod iz krize ter zagotovitev kakovostne in trajnostne rasti in zaposlovanja v družbi, ki temelji na znanju, kar odraža dejansko vlogo EMU v socialnem tržnem gospodarstvu; ker strukturne reforme prinašajo rezultate šele na dolgi rok;

ker lahko Pakt za rast in delovna mesta, ki je bil odobren na evropskem vrhu 28. in 29. junija 2012, bistveno prispeva k evropski rasti, zaposlovanju in večji sposobnosti konkuriranja; ker morajo Unija in države članice prevzeti odgovornost in hitro ukrepati, da bi se dokončno vzpostavil notranji trg in sprostil njegov potencial; ker je preusmeritev pozornosti s sprejetjem Pakta za rast dobrodošla, čeprav mobilizacija sredstev za ukrepe za spodbujanje rasti iz strukturnih skladov zajema le prerazporeditev obstoječih sredstev, kar pomeni, da niso zagotovljena dodatna finančna sredstva;

ker morajo države članice nemudoma izvesti dogovorjene reforme v okviru nacionalnih programov reform in ker je naloga nacionalnih parlamentov, da zagotovijo pravočasen in z informacijami podprt nadzor ukrepov svojih vlad na tem področju;

ker popolno delovanje notranjega trga preprečujejo ovire, ki so v nekaterih državah članicah še vedno prisotne; ker je za koriščenje celotnega potenciala rasti gospodarstva Unije potrebno dokončanje notranjega trga zlasti na področjih storitev, energetike, telekomunikacij, standardizacije, poenostavitve pravil o javnem naročanju, omrežnih panog, elektronskega poslovanja in režima avtorskih pravic;

ker bo tesnejše gospodarsko in proračunsko povezovanje brez tesnejšega usklajevanja na področju obdavčevanja ogroženo; ker pravilo soglasja na področju obdavčevanja ovira napredek na tem področju in bi bilo treba pogosteje uporabiti instrument okrepljenega sodelovanja; ker se je pri tem mogoče sklicevati na stališče Parlamenta o skupni konsolidirani osnovi za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB) in davku na finančne transakcije (FTT); ker je na področju obdavčevanja očitna potreba po zbliževanju med ustroji davčnih sistemov in davčno osnovo v državah članicah; ker je škodljiva davčna konkurenca med državami članicami v očitnem nasprotju z logiko notranjega trga in jo je treba preprečiti;

ker je pomembno, da je oživljanje gospodarstva skladno s politiko trga dela, ki spodbuja iskanje zaposlitve in podjetniški duh ter zmanjšuje strukturno brezposelnost, zlasti mladih, starejših in žensk, ob tem pa varuje evropski socialni model in v celoti upošteva vlogo socialnih partnerjev ter pravico do pogajanja, sklepanja ali izvajanja kolektivnih pogodb ter pravico do kolektivnih ukrepov v skladu z nacionalnimi zakoni in praksami; ker bi bilo v tem smislu treba spodbujati povezovanje trgov dela držav članic za krepitev čezmejne mobilnosti delovne sile;

ker je pri nekaterih ključnih vprašanjih gospodarske politike, ki so posebej pomembna za rast in zaposlovanje, treba uvesti obvezno usklajevanje na ravni Unije;

ker trajnostnih in vzdržnih javnih financ ni mogoče doseči le z gospodarno porabo omejenih vladnih sredstev, ampak tudi s poštenim obdavčevanjem, progresivnimi davki, dobro organiziranim pobiranjem davkov, učinkovitejšim bojem proti vsem oblikam davčnih goljufij in davčne utaje, davčnim sodelovanjem in usklajevanjem z namenom omejiti škodljivo davčno konkurenco ter z dobro zasnovanim davčnim sistemom, ki spodbuja razvoj podjetništva in ustvarjanje delovnih mest;

ker bi bil potreben vmesni pregled strategije Evropa 2020, v okviru katerega se ne bi smeli izogniti poimenski navedbi kršiteljev in s katerim bi bilo treba preučiti, ali je cilje treba izpopolniti ali prilagoditi in kako bi bilo mogoče povečati pritisk na države članice, da jih izpolnijo;

ker ima razpoložljivost kakovostne evropske statistike bistveno vlogo v samem jedru novega gospodarskega upravljanja, predvsem pa je predpogoj za podporo pravilnega delovanja glavnih procesov nadzora in uveljavljanja, kot so evropski semester, postopek makroekonomskih neravnovesij in strategija Evropa2020;

ker si je treba nadalje prizadevati za posodobitev metod priprave evropske statistike, da bi tako zagotovili visoke standarde, stroškovno učinkovitost in ustreznost sredstev ter omogočili potrebno širjenje in dostop organom oblasti, gospodarskim akterjem in državljanom;

Od demokratične legitimnosti in odgovornosti k politični uniji

ker ta legitimnost izhaja iz dvojnega zastopanja državljanov, in sicer ljudi, ki jih zastopa Parlament, in držav članic, ki jih zastopa Svet;

ker bi politični voditelji in predstavniki institucij, agencij in drugih organov Unije morali biti politično odgovorni Parlamentu; ker bi morali pred pristojnim odborom Parlamenta redno poročati in imeti letne predstavitve svojega dela in napovedi;

ker bi za izvršilne pristojnosti Komisije pri pristopu k okviru gospodarskega upravljanja, ki temelji na pravilih, kakor je določeno zlasti v okrepljenem Paktu za stabilnost in rast in makroekonomskem mehanizmu nadzora, morala veljati naknadni demokratični nadzor s strani Parlamenta in odgovornost Parlamentu;

ker so potrebni bolj demokratičen nadzor, sodelovanje in soodločanje v zvezi z ekonomsko, monetarno in socialno politiko, obdavčevanjem, večletnim finančnim okvirom in lastnimi sredstvi; ker bi bilo v ta namen treba aktivirati obstoječe premostitvene klavzule;

ker ni sprejemljivo, da predsednik Evropskega parlamenta ne more biti prisoten med celotnim trajanjem zasedanj Evropskega sveta in vrha držav evroobmočja; ker bi bilo treba nujno najti rešitev za to pomanjkanje demokratične legitimnosti, in sicer s političnim sporazumom med obema institucijama;

ker je treba nujno odpraviti sedanji demokratični primanjkljaj EMU, vsak nadaljnji korak v smeri bančne, fiskalne in ekonomske unije pa tesno povezati s povečano demokratično legitimnostjo in odgovornostjo na ravni Unije;

ker je treba, kadar koli se nove pristojnosti prenesejo na raven Unije ali se ustvarijo na ravni Unije ali pa se ustanovijo nove institucije Unije, zagotoviti ustrezno legitimnost in demokratični nadzor s strani Parlamenta ter odgovornost do njega;

ker je zagotavljanje priprave, preverjanja in širjenja kakovostne evropske statistike s pomočjo pravega evropskega statističnega sistema ključni prispevek k povečanju popolne preglednosti in učinkovite javne odgovornosti pri zasnovi, upravljanju, izvajanju in izvrševanju politik Unije na ravni Unije in nacionalni ravni;

ker je treba okrepiti sodelovanje med Parlamentom in nacionalnimi parlamenti na podlagi Protokola št. 1 k PEU in PDEU o vlogi nacionalnih parlamentov v Evropski uniji (Protokol št. 1), da se izboljšata izmenjava stališč in kakovost parlamentarne dejavnosti na področju upravljanja ekonomske in monetarne unije na ravni Unije in nacionalni ravni; ker se na takšno sodelovanje ne bi smelo gledati kot na oblikovanje novega mešanega parlamentarnega organa, kar bi bilo neučinkovito, pa tudi nezakonito z demokratičnega in ustavnega vidika;

meni, da je treba upravljanje ekonomske in monetarne unije vključiti v institucionalni okvir Unije, kar je predpogoj za njegovo učinkovitost in za zapolnitev sedanje politične vrzeli med nacionalnimi in evropskimi politikami;

poziva vse institucije, naj hitro ukrepajo s kar največjo izrabo možnosti, ki jih ponujata obstoječi Pogodbi in njuni elementi fleksibilnosti, ter se istočasno pripravijo za potrebne spremembe Pogodb za zagotovitev pravne varnosti in demokratične legitimnosti; ponovno poudarja, da bi bilo treba izključiti možnost novega medvladnega sporazuma;

potrjuje, da bo v celoti uveljavljal svojo posebno pravico, da Svetu predloži predloge za spremembo Pogodb, ki jih mora naknadno preučiti Konvencija, da se s povečanjem pristojnosti Unije, predvsem na področju gospodarske politike, ter z okrepitvijo lastnih sredstev in proračunske zmogljivosti Unije, vloge in demokratične odgovornosti Komisije ter posebnih pravic Evropskega parlamenta dokončno oblikuje prava ekonomska in monetarna unija (EMU);

poziva nacionalne parlamente, naj se vključijo v proces priprave fiskalnih in reformnih načrtov svojih vlad, preden jih te predložijo Uniji; namerava predlagati Konvenciji, naj to izrecno odgovornost doda med dolžnosti, ki jih imajo nacionalni parlamenti v skladu z določbami člena 12 PEU;

poziva predsednika Sveta, naj brez odlašanja v soglasju s Parlamentom po rednem zakonodajnem postopku v skladu z Lizbonsko pogodbo zaključi zakonodajne postopke, ki jih Svet blokira, in jih sprejme, zlasti tiste, ki zadevajo direktivo CRD IV (kapitalske zahteve) in nacionalne sisteme zajamčenih vlog;

meni, da je občutno izboljšanje demokratične legitimnosti in odgovornosti upravljanja evropske ekonomske in monetarne unije (EMU) na ravni EU s povečano vlogo Parlamenta absolutna nuja in predpogoj za vsak nadaljnji korak v smeri bančne, fiskalne in ekonomske unije;

meni, da bi v skladu z obstoječima Pogodbama uskladitev in nadzorovanje proračunske discipline držav članic, katerih valuta je evro, lahko postala zavezujoča in bi ju lahko nadziralo Sodišče Evropske unije na podlagi samega člena 136 PDEU v povezavi s členom 121(6), vendar pa bi z ustavnega vidika ta korak moral priti v poštev samo, če bi občutno okrepil vlogo Parlamenta, kar zadeva natančno izvajanje členov 121(3) in (4) PDEU ter da se dopolni in izvede postopek večstranskega nadzora z delegiranimi akti na podlagi člena 290 PDEU; opozarja, da je v skladu s Pogodbama treba upoštevati spodbujanje visoke stopnje zaposlovanja in zagotavljanje ustrezne socialne zaščite pri opredeljevanju in izvajanju politik in dejavnosti Unije, in sicer z uvajanjem, ob podpori obstoječih strategij, novega sklopa smernic za države članice, ki bo vključeval socialna in ekonomska merila z določenimi najnižjimi standardi, ki bi morali veljati za glavne stebre njihovih gospodarstev;

meni, da „prava EMU“ ne more biti omejena na sistem pravil, ampak zahteva večjo proračunsko zmogljivost na podlagi posebnih lastnih sredstev (vključno z davkom na finančne transakcije), ki bi v okviru proračuna Unije podpirala gospodarsko rast in socialno kohezijo, odpravljala neravnovesja in strukturne razlike ter reševala finančne nujne primere, neposredno povezane z monetarno unijo, ne da bi pri tem ogrozila tradicionalne naloge financiranja skupnih politik;

meni, da v skladu z obstoječima Pogodbama člen 136 PDEU omogoča, da Svet na priporočilo Komisije in z glasovanjem samo držav članic, katerih valuta je evro, sprejema zavezujoče smernice ekonomske politike za države evroobmočja v okviru evropskega semestra; poudarja, da bi spodbujevalni mehanizem okrepil zavezujočo naravo usklajevanja gospodarskih politik; poziva k sprejetju medinstitucionalnega sporazuma, s katerim bi Parlament vključili v pripravo in potrditev letnega pregleda rasti in smernic za gospodarsko politiko in zaposlovanje;

ponovno potrjuje svoj namen, da okrepi sodelovanje z nacionalnimi parlamenti na podlagi Protokola št. 1, in poudarja, da se na takšno sodelovanje ne bi smelo gledati kot na oblikovanje novega mešanega parlamentarnega organa, kar bi bilo neučinkovito, pa tudi nezakonito z demokratičnega in ustavnega vidika; poudarja, da je Parlament popolnoma legitimen parlamentarni organ na ravni Unije za okrepljeno in demokratično upravljanje ekonomske in monetarne unije (EMU);

poziva Komisijo, naj poleg ukrepov, ki jih je mogoče in treba hitro sprejeti v skladu z obstoječima Pogodbama, pripravi seznam institucionalnih sprememb, ki se lahko izkažejo za potrebne pri vzpostavljanju močnejše strukture EMU, pri čemer mora upoštevati potrebo po celostnem finančnem okviru, celostnem proračunskem okviru in celostnem okviru gospodarskih politik, ob izhajanju iz okrepljene vloge Parlamenta;

naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo in podrobna priporočila iz priloge pošlje Komisiji, Evropskemu svetu, Svetu, Evropski centralni banki, predsedniku evroskupine ter parlamentom in vladam držav članic.

(1) UL L 331, 15.12.2010, str. 12.

PRILOGA

PODROBNA PRIPOROČILA O VSEBINI ZAHTEVANEGA PREDLOGA

1. Integrirani finančni okvir

Priporočilo št. 1.1 v zvezi z enotnim nadzornim mehanizmom

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Sedanje predloge Komisije o enotnem nadzornem mehanizmu bi bilo treba sprejeti čim prej, da se zagotovi učinkovita uporaba bonitetnih pravil, nadzor nad tveganji in preprečevanje kriz, povezanih s kreditnimi institucijami v celotni Uniji.

Pravna podlaga, oblika in vsebina predloga bi morale omogočati popolno sodelovanje vseh držav članic v evropskem enotnem nadzornem mehanizmu, in sicer tako, da se v procesu odločanja zagotovi polno sodelovanje držav članic, katerih valuta ni evro, in s tem simetrično razmerje med sprejetimi obveznostmi in vplivom na postopek sprejemanja odločitev.

Sodelovanje držav članic evroobmočja v evropskem nadzorniku bi moralo biti obvezno.

Za predlog bi moral veljati celovit demokratični nadzor Evropskega parlamenta v okviru Pogodb.

Pravna podlaga bi morala zagotavljati vključenost Evropskega parlamenta kot sozakonodajalca, kadar soodločanja Evropskega parlamenta ni mogoče zagotoviti s konceptom „nadzornega svežnja“. V skladu s členom 263 PDEU Sodišče Evropske unije nadzira zakonitost aktov Evropske centralne banke (ECB), razen priporočil in mnenj, s pravnim učinkom za tretje osebe.

Predlog bi moral zagotoviti, da se vse naloge Evropskega bančnega organa (EBA), predvidene v Uredbi (EU) št. 1093/2010, še naprej izvajajo na ravni Unije in da so predlogi skladni z neoporečnim delovanjem evropskih nadzornih organov, kot je zapisano v Uredbi (EU) št. 1093/2010.

Enotni nadzorni mehanizem bi moral odgovarjati Evropskemu parlamentu in Svetu za ukrepe in odločitve, sprejete na področju evropskega nadzora, in poročati pristojnemu odboru Evropskega parlamenta. Demokratična odgovornost med drugim zahteva, da Parlament odobri predsednika ali predsednico nadzornega sveta enotnega nadzornega mehanizma, ki je izbran z javnim izbirnim postopkom, da ima predsednik obveznost poročati in biti zaslišan v Evropskem parlamentu, da ima Evropski parlament pravico pisno ali ustno postavljati vprašanja ter pravico do preiskave v skladu s PDEU.

Evropski enotni nadzorni mehanizem bi moral biti neodvisen od nacionalnega političnega interesa in se zavzemati za prevlado evropskega interesa nad nacionalnim, in sicer prek mandata Unije in ustreznega upravljanja.

Proces odločanja v okviru enotnega nadzornega mehanizma bi moral biti opredeljen v ustreznem zakonodajnem predlogu, sprejetem po rednem zakonodajnem postopku.

Evropski nadzornik bi moral biti pristojen in odgovoren za:

— izvajanje nadzora nad kreditnimi institucijami v državah, vključenih v sistem, pri čemer pa mora biti operativna odgovornost jasno razmejena med evropskim in nacionalnimi nadzorniki glede na velikost in poslovne modele bank ter naravo nadzornih nalog;

— delovanje v skladu s potrebo, da se ohranijo enotnost in celovitost ter mednarodna konkurenčnost notranjega trga, na primer zato da med državami članicami ne bo nobenih ovir za konkurenco;

— ustrezno upoštevanje učinka svojih dejavnosti na konkurenčnost in inovativnost na notranjem trgu, neokrnjenost Unije kot celote, globalno konkurenčnost Unije, finančno vključenost, varstvo potrošnikov in strategijo Unije za delovna mesta in rast;

— zaščito stabilnosti in odpornosti vseh delov finančnega sistema sodelujočih držav članic, preglednosti trgov in finančnih produktov ter varstvo vlagateljev, naložbenikov in davkoplačevalcev, pri čemer je treba upoštevati raznolikost trgov in institucionalnih oblik;

— preprečevanje regulativne arbitraže in zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev;

— krepitev mednarodnega usklajevanja nadzora in po potrebi zastopanje Unije v mednarodnih finančnih institucijah;

— v primeru neukrepanja ustreznih nacionalnih organov sprejemanje ustreznih ukrepov za prestrukturiranje, reševanje in ukinitev finančnih institucij, ki propadejo ali katerih propad bi lahko bil zaskrbljujoč z vidika interesa širše javnosti.

Organi, ki so odgovorni za nadzor na nadnacionalni ravni, bi morali dobiti dovolj sredstev, vključno z osebjem, da bi imeli potrebne operativne zmožnosti za izvajanje svojih nalog.

Priporočilo št. 1.2 v zvezi z zajamčenimi vlogami

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Evropski parlament poziva Komisijo, naj ukrene vse potrebno, da bo zakonodajni postopek v zvezi s preoblikovano direktivo o sistemih zajamčenih vlog čim prej dokončan na podlagi stališča Evropskega parlamenta z dne 16. februarja 2012.

Glede na dolgoročni cilj evropskega okvira za zajamčene vloge bi se za vse sisteme zajamčenih vlog v Uniji morale uporabljati enotne in stroge zahteve, da se zagotovijo enaka celovita zaščita, enaka stabilnost sistemov zajamčenih vlog in enaki konkurenčni pogoji. Le tako je mogoče ustvariti pogoje za potrebno prilagodljivost, da se ustrezno upoštevajo posebne nacionalne okoliščine v finančnem sektorju.

Po vzpostavitvi učinkovitega sistema reševanja in učinkovitega enotnega nadzornega mehanizma bi bilo treba preučiti možnosti za enotni evropski sklad za zajamčene vloge z delujočimi sistemi zajamčenih vlog, ki imajo ustrezno finančno podporo, s čimer bi se povečala verodostojnost in zaupanje vlagateljev.

Zaradi zaščite zasebnih prihrankov morata biti sklad za zajamčene vloge ter sklad za sanacijo in reševanje funkcionalno ločena, a učinkovito povezana.

Mehanizmi za zajamčene vloge ter sistemi sanacije in reševanja bi morali imeti močno finančno strukturo, v prvi vrsti predhodno financirano, ki temelji na prispevkih sektorja, pri čemer bi moral prispevek zadevne finančne institucije odražati tveganost te institucije, javna sredstva pa bi služila le kot končno varovalo, zmanjšano na najmanjši možni obseg.

Priporočilo št. 1.3 v zvezi s sanacijo in reševanjem

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Zdajšnji predlog direktive o vzpostavitvi okvira za sanacijo in reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij bi bilo treba sprejeti čim prej, da bi vzpostavili evropski sistem za uporabo ukrepov reševanja in srednjeročno omogočili vzpostavitev enotne evropske ureditve za sanacijo in reševanje. Upoštevati je treba dejstvo, da nekateri bančni sektorji že imajo mehanizme popolne zaščite ter orodja za sanacijo in reševanje, ki bi jih bilo treba priznati, podpreti in opredeliti v zakonodajnem aktu.

Splošni namen učinkovitega sistema za reševanje in za sanacijo je čim bolj zmanjšati možnost uporabe davkoplačevalskega denarja, ki je potreben za sanacijo in reševanje bančnih institucij.

Zaradi zaščite zasebnih prihrankov morata biti sklad za zajamčene vloge ter sklad za sanacijo in reševanje funkcionalno ločena, a učinkovito povezana.

Sistemi za sanacijo in reševanje ter za zajamčene vloge bi morali imeti močno finančno strukturo, v prvi vrsti predhodno financirano, ki temelji na prispevkih sektorja, pri čemer bi moral prispevek zadevne finančne institucije odražati tveganost te institucije, javna sredstva pa bi služila le kot končno varovalo, zmanjšano na najmanjši možni obseg.

Ta predlog bi moral biti usklajen tudi z drugimi vidiki resolucije Evropskega parlamenta z dne 7. julija 2010, ki vsebuje priporočila Komisiji glede čezmejnega obvladovanja krize v bančnem sektorju, kot so usklajevanje insolvenčnega prava, skupno ocenjevanje tveganja, enoten nabor orodij in „lestvica posredovanj“.

Priporočilo št. 1.4 v zvezi z dodatnimi elementi bančne unije

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

— po potrebi zahtevo po ločitvi nekaterih posebno tveganih finančnih dejavnosti od bank, ki sprejemajo depozite znotraj bančne skupine, v skladu z Liikanenovim poročilom;

— regulativni okvir z „enakimi pravili za enako tveganje“, ki bo zagotovil, da nebančni subjekti, ki opravljajo bančnim podobne dejavnosti in sodelujejo z bankami, ne bodo zunaj dosega regulatorjev;

— verodostojno in redno stresno testiranje finančnega zdravja bank, ki bo spodbujalo zgodnje zaznavanje težav in učinkovito določanje obsega intervencije;

— enoten skupni pravilnik za bonitetni nadzor vseh bank in enoten okvir makrobonitetnega nadzora za preprečitev nadaljnje finančne drobitve.

2. Integrirani fiskalni okvir

Priporočilo št. 2.1 o dvojnem svežnju

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Komisija bi morala učinkovito izvajati sporazume, ki bodo doseženi v okviru tristranskih pogajanj v zvezi z dvojnim svežnjem med Evropskim parlamentom in Svetom, na naslednjih področjih:

— vzpostavitev skupnega proračunskega časovnega okvira;

— preoblikovanje nacionalnih proračunskih okvirov;

— ocenjevanje proračunskih načrtov, vključno z oceno kakovosti javnih naložb in odhodkov, povezanih s cilji strategije „Evropa 2020“;

— oblikovanje programov ekonomskega partnerstva;

— natančnejše spremljanje držav članic, katerih valuta je evro in ki so v postopku v zvezi z čezmernim primanjkljajem;

— natančnejše spremljanje držav članic, katerih valuta je evro in ki verjetno ne bodo mogle izpolniti svoje obveznosti v okviru postopka v zvezi z čezmernim primanjkljajem;

— poročanje o izdajanju dolžniških instrumentov;

— pobuda, ki določa serijo programov, potrebnih za mobilizacijo dodatnih dolgoročnih naložb v višini približno 1 % BDP za večjo trajnostno rast in dopolnitev nujnih strukturnih reform;

Priporočilo št. 2.2 o prenosu (komunitarizaciji) fiskalnega pakta na Evropsko skupnost

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Na podlagi ocene izkušenj z izvajanjem in v skladu s pogodbama PEU in PDEU bi bilo treba fiskalni pakt čim prej prenesti v sekundarno zakonodajo Unije.

Priporočilo št. 2.3: obdavčenje

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

V čedalje tesneje povezani gospodarski, fiskalni in proračunski Uniji je treba več ukreniti za uskladitev sistemov obdavčitve ter se spopasti s škodljivo davčno konkurenco med državami članicami, ki je povsem očitno sprta z logiko notranjega trga. Na področju obdavčevanja je treba, ko odpovedo že vse možnosti razprave in sporazuma, najprej pogosteje uporabljati okrepljeno sodelovanje (na primer za oblikovanje CCCTB ali davka na finančne transakcije), saj bodo usklajeni okviri za obdavčevanje okrepili povezanost proračunskih politik.

Priporočilo št. 2.4: osrednji evropski proračun, financiran z lastnimi sredstvi

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Komisija in Svet bi morala pri oblikovanju možnosti politike upoštevati stališča Evropskega parlamenta o večletnem finančnem okviru in lastnih sredstvih. Evropski parlament je večkrat izrazil, da sta nujna reforma sistema lastnih sredstev in vrnitev k duhu in črki PDEU, ter izjavil, naj se proračun Unije financira izključno iz lastnih sredstev.

Nemudoma bi se bilo treba spopasti s stanjem, v katerem so finančne potrebe proračuna Unije v nasprotju s konsolidacijo proračuna v državah članicah. Zato je prišel čas, da se postopno ponovno vzpostavi stanje, v katerem se proračun Unije financira iz pravih lastnih virov, to pa bi ustrezno razbremenilo državne proračune. Evropski parlament je v svojih resolucijah z dne 29. marca 2007, 8. junija 2011, 13. junija 2012 in 23. oktobra 2012 pojasnil svoja stališča o tem, kaj pomeni pravi sistem lastnih sredstev in kako v kratkem času zagotoviti združljivost tega sistema s potrebno fiskalno konsolidacijo na nacionalni ravni.

Za nadaljnje proračunsko usklajevanje v Uniji so potrebni konsolidirani podatki o javnih financah Unije, držav članic in lokalnih in regionalnih organov, ki odražajo cilje Unije. Komisija bi zato morala v prihodnje zakonodajne predloge vključiti uvedbo takšnih konsolidiranih podatkov.

Priporočilo št. 2.5: postopni prenos v sklad za odkup

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Nemški svet ekonomskih strokovnjakov je pripravil predlog za postopen prenos presežnega dolga v sklad za odkup, po katerem naj bi se začasno vzpostavil sklad, v katerega bi se stekal ves dolg držav članic, ki izpolnjujejo določena merila, in sicer dolg nad 60 %; dolg bi se odkupoval v obdobju približno 25 let; tako bi oblikovanje sklada, skupaj z izvajanjem vseh obstoječih mehanizmov, v prihodnosti pomagalo obdržati skupni dolg držav članic pod 60 %.

Priporočilo št. 2.6 za boj proti davčnim utajam

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Prost pretok kapitala se ne sme uporabljati kot način za izogibanje davkom, zlasti ne v državah članicah, katerih valuta je evro in ki so jih prizadele ali jim grozijo resne težave v zvezi z njihovo finančno stabilnostjo v evroobmočju. Zato bi morala Komisija v skladu s svojo pomembno pobudo z dne 27. junija 2012 za okrepitev boja proti davčnim goljufijam, izmikanju davkom in agresivnemu davčnemu načrtovanju, zaključiti kroge pogajanj za dosego mednarodnega sporazuma in predložiti predloge za izboljšanje sodelovanja in usklajevanja med davčnimi organi.

Uvesti bi bilo treba davek na finančne transakcije, in sicer v okviru okrepljenega sodelovanja v skladu s členi 326 do 333 PDEU.

Priporočilo št. 2.7 o zagotavljanju demokratičnega nadzora nad evropskim mehanizmom za stabilnost (ESM)

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

ESM se mora razvijati v smeri upravljanja po metodi Skupnosti in biti odgovoren Evropskemu parlamentu. Za ključne odločitve, kot sta dodeljevanje finančne pomoči državi članici in sklepanje memorandumov, mora veljati ustrezen nadzor Evropskega parlamenta.

Trojka, imenovana za zagotavljanje izvajanja memorandumov, se mora pred prevzemom dolžnosti udeležiti predstavitve v Evropskem parlamentu, zanjo pa morata veljati obveznost rednega poročanja Evropskemu parlamentu in njegov demokratični nadzor.

Priporočilo št. 2.8 o zagotavljanju demokratične odgovornosti in legitimnosti fiskalnega usklajevanja

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Vsi novo oblikovani mehanizmi za usklajevanje fiskalne politike bi morali biti podprti z ustreznimi določbami, da bi bili zagotovljeni demokratična odgovornost in legitimnost.

3. Integrirani okvir ekonomskih politik

Priporočilo št. 3.1 o boljšem predhodnem usklajevanju gospodarske politike in o izboljšanju evropskega semestra

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Komisija bi morala zagotoviti, da se sporazumi, ki bodo doseženi v okviru tristranskih pogajanj v zvezi z dvojnim svežnjem med Evropskim parlamentom in Svetom, celovito izvajajo.

Temeljito je treba raziskati instrumente Unije za evropsko socialno varnost in minimalne socialne standarde, vključno z instrumentom za zmanjševanje brezposelnosti mladih, kot je evropsko jamstvo za mlade.

Komisija bi morala nemudoma predstaviti predloge v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, da se zaveze voditeljev držav ali vlad z dne 28. junija 2012 za „Pakt za rast in delovna mesta“ prenesejo v sekundarno zakonodajo. Okvir za gospodarsko usklajevanje mora ustrezno upoštevati predvsem zavezo države članice za „izvedbo diferencirane in rasti prijazne fiskalne konsolidacije, izpolnjevanje Pakta za stabilnost in rast ter upoštevanje razmer v posameznih državah“ in za spodbujanje „naložb v področja, usmerjena v prihodnost, ki so neposredno povezana s potencialom gospodarske rasti“.

Komisija bi morala predložiti pojasnitev glede statusa letnega pregleda rasti. Evropski semester bi moral vključevati Evropski parlament in nacionalne parlamente.

Za nadaljnje proračunsko usklajevanje v Uniji so potrebni konsolidirani podatki o javnih financah Unije, držav članic in lokalnih in regionalnih organov, ki odražajo cilje Unije. Komisija bi zato morala v prihodnje zakonodajne predloge vključiti uvedbo takšnih konsolidiranih podatkov.

Na podlagi ocene raznih ukrepov evropskega semestra, kot je določeno v okrepljenem Paktu za stabilnost in rast ter v mehanizmu za makroekonomski nadzor, je treba oceniti potrebo po dodatni zakonodaji ob upoštevanju naslednjega:

— razvoj in krepitev notranjega trga ter spodbujanje mednarodnih trgovinskih povezav so bistveni za spodbujanje trajnostne gospodarske rasti, povečevanje konkurenčnosti in obvladovanje makroekonomskih neravnovesij. Zato mora Komisija v letnem pregledu rasti upoštevati ukrepe, ki so jih države članice sprejele oz. jih še morajo sprejeti za dopolnitev notranjega trga;

— nacionalne programe reform (NRP) in nacionalne programe za stabilnost (NSP) je treba tesno povezati. Ustrezno spremljanje mora zagotavljati povezanost NRP in NSP;

— evropski semester mora omogočati razvoj večje sinergije med proračunom Unije in proračuni držav članic z namenom uresničiti cilje strategije Evropa 2020; s tem je treba evropski semester razvijati tudi v tem smislu, da bi vključeval kazalnike stopnje učinkovite rabe virov;

— vključevanje regionalnih in lokalnih organov ter partnerjev v načrtovanje in izvajanje ustreznih programov je treba okrepiti, da bi povečali občutek zavezanosti ciljem strategije na vseh ravneh in zagotovili večjo ozaveščenost o ciljih in dosežkih strategije na kraju samem;

— Komisija mora do 1. decembra vsako leto sprejeti letni pregled rasti in mehanizem opozarjanja s posebnim poglavjem za evroobmočje. Komisija mora v celoti razkriti svoje osnovne makroekonomske metodologije in predpostavke;

— Komisija mora v letnem pregledu rasti jasno oceniti najpomembnejše gospodarske in fiskalne težave Unije in posameznih držav članic, predlagati prednostne ukrepe za njihovo reševanje ter opredeliti pobude, ki so jih sprejele Unija in države članice, da bi okrepile konkurenčnost in dolgoročne naložbe, odpravile ovire za trajnostno rast, uresničile cilje, določene v Pogodbah in aktualni strategiji Evropa 2020, izpeljale sedem vodilnih pobud ter zmanjšale makroekonomska neravnovesja;

— države članice in njihove regije morajo v oblikovanje nacionalnih reformnih, razvojnih in kohezijskih programov zlasti v večji meri vključiti nacionalne in regionalne parlamente, socialne partnerje, javne organe ter civilno družbo ter se z njimi redno posvetovati;

— Komisija mora v letnem pregledu rasti izrecno opredeliti morebitne čezmejne učinke prelivanja glavnih ukrepov gospodarske politike, ki se izvajajo na ravni Unije in v državah članicah;

— komisarji, pristojni za evropski semester, morajo začeti razpravo o letnem pregledu rasti v pristojnih odborih Parlamenta takoj, ko Komisija omenjeni dokument sprejme;

— Svet mora julija pred pristojnimi odbori Evropskega parlamenta pojasniti svoje bistvene spremembe k predlaganim priporočilom Komisije za posamezne države; Komisija se mora udeležiti te predstavitve in predložiti svoja stališča o razmerah;

— države članice morajo predložiti čim natančnejše informacije o ukrepih in instrumentih, predvidenih v nacionalnih programih reform za uresničevanje zastavljenih nacionalnih ciljev, vključno z rokom izvedbe, pričakovanimi učinki, morebitnimi učinki prelivanja, tveganjem neuspešne izvedbe, stroški in morebitno uporabo strukturnih skladov Unije;

— spodbujevalni mehanizmi bi okrepili zavezujočo naravo usklajevanja gospodarskih politik.

Priporočilo št. 3.2 o socialnem paktu za Evropo

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

V skladu s Pogodbama je treba pri opredeljevanju in izvajanju politik in dejavnosti Unije upoštevati spodbujanje visoke zaposlenosti in zagotavljanje ustrezne socialne zaščite.

Posebna pravila za zavezujoči nadzor nad proračunsko disciplino v evroobmočju lahko dopolnijo in bi morala dopolniti fiskalna in makroekonomska merila z merili uspešnosti na področju zaposlovanja in socialne zaščite, da bi se zgoraj omenjena določba ustrezno izvajala prek ustreznih finančnih določb Unije.

Uvesti je treba socialni pakt za Evropo, ki bo spodbujal:

— zaposlovanje mladih, vključno s pobudami, kot je evropsko jamstvo za mlade;

— visoko kakovost in ustrezno financiranje javnih storitev;

— dostojno plačilo;

— dostop do cenovno dostopnih in socialnih stanovanj;

— socialni prag, ki zagotavlja splošen dostop do osnovnih zdravstvenih storitev, ne glede na dohodek;

— izvajanje socialnega protokola za varstvo temeljnih socialnih in delavskih pravic;

— evropske standarde za upravljanje prestrukturiranja na socialen in odgovoren način;

— novo strategijo na področju zdravja in varnosti, vključno z boleznimi, ki so povezane s stresom;

— enako plačilo in enake pravice za enakovredno delo za vse.

4. Krepitev demokratične legitimnosti in odgovornosti

Priporočilo št. 4.1 o ekonomskem dialogu

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Komisija mora celovito izvajati sporazume, ki bodo doseženi v okviru tristranskih pogajanj v zvezi z dvojnim svežnjem med Evropskim parlamentom in Svetom.

Priporočilo št. 4.2: evropska finančna varovala

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

Za operacije EFSF/ESM in katerekoli prihodnje podobne strukture morata veljati redni demokratični nadzor in spremljanje s strani Evropskega parlamenta in Računskega sodišča, v nadzor in spremljanje pa mora biti vključen tudi OLAF. ESM mora biti v pristojnosti Skupnosti.

Priporočilo št. 4.3 o krepitvi vloge Evropskega parlamenta in medparlamentarnega sodelovanja v okviru evropskega semestra

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

— predsednik Evropskega parlamenta na spomladanskem zasedanju Evropskega sveta predloži stališča Parlamenta o letnem pregledu rasti. Dogovoriti se je treba o medinstitucionalnem sporazumu, s katerim bi Parlament vključili v pripravo in potrditev letnega pregleda rasti ter smernic za gospodarsko politiko in zaposlovanje;

— Komisija in Svet morata biti prisotna na medparlamentarnih srečanjih med predstavniki nacionalnih parlamentov in predstavniki Evropskega parlamenta, ki se organizirajo v ključnih trenutkih semestra (tj. po objavi letnega pregleda rasti in po objavi priporočil za posamezne države), kar nacionalnim parlamentom zlasti omogoča, da pri oblikovanju nacionalnih proračunov upoštevajo evropski vidik.

Priporočilo št. 4.4 o krepitvi preglednosti, legitimnosti in odgovornosti

Evropski parlament meni, da se mora zakonodajni akt, ki bi naj bil sprejet, osredotočiti na naslednje:

— da bi okrepili preglednost, morata Ecofin in evroskupina pred svojimi srečanji Evropskemu parlamentu predložiti ključne notranje dokumente, agende in osnovno gradivo; poleg tega mora predsednik evroskupine redno nastopati pred Evropskim parlamentom, npr. s predstavitvami, ki bi se organizirale v okviru Odbora Evropskega parlamenta za ekonomske in monetarne zadeve;

— Evropski parlament mora biti v celoti vključen v nadaljnjo pripravo poročila štirih predsednikov v skladu z metodo Skupnosti; sodeluje lahko na ravni delovne skupine (pripravljalno delo) in na predsedniški ravni (sprejemanje odločitev);

— predsednika Evropskega parlamenta je treba vabiti k udeležbi na zasedanjih Evropskega sveta in na vrhih držav evroobmočja;

— kadar koli se nove pristojnosti prenesejo na raven Unije ali se ustvarijo na ravni Unije ali pa se ustanovijo nove institucije Unije, je treba zagotoviti ustrezen demokratični nadzor s strani Evropskega parlamenta in odgovornost do njega;

— Evropski parlament mora organizirati predstavitev in dati soglasje k imenovanju predsednika ESM. Predsednik mora redno poročati Evropskemu parlamentu;

— predstavnik(-i) Komisije v trojki se morajo pred prevzemom dolžnosti udeležiti predstavitve v Evropskem parlamentu, ki mu morajo redno poročati;

— krepitev vloge komisarja za ekonomske in monetarne zadeve ali ustanovitev evropskega ministrstva za finance mora biti povezana z ustreznimi sredstvi za demokratično odgovornost in legitimnost, vključno s postopki Evropskega parlamenta za potrjevanje in nadzor;

— samo spoštovanje metode Skupnosti, prava Unije in institucij Unije lahko zagotovi spoštovanje demokratične odgovornosti in legitimnosti v Uniji; na podlagi Pogodb lahko EMU ustanovi samo Unija;

— valuta Unije je evro, njen parlament pa je Evropski parlament; prihodnja struktura EMU mora priznavati, da je Evropski parlament sedež odgovornosti na ravni Unije;

— v proces, s katerim se pripravlja načrt za prihodnost EMU, mora biti v celoti vključen Parlament v skladu z metodo Skupnosti.

Vse odločitve v zvezi s krepitvijo EMU se morajo sprejeti na podlagi Pogodbe o Evropski uniji; vsakršno odstopanje od metode Skupnosti ter povečana uporaba medvladnih sporazumov bi le razdelila in oslabila Evropsko unijo, vključno z evroobmočjem.