o stališču, ki se v imenu Evropske unije zastopa v Carinskem odboru, ustanovljenem s Sporazumom o prosti trgovini med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Republiko Korejo na drugi strani, glede priporočila o uporabi člena 27 Protokola o opredelitvi pojma „izdelki s poreklom“ in načinih upravnega sodelovanja

PRIPOROČILO št. 1/2020 z dne xxx 2020



Carinskega odbora iz Sporazuma o prosti trgovini med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Republiko Korejo na drugi strani



o uporabi člena 27 Protokola o opredelitvi pojma „izdelki s poreklom“ in načinih upravnega sodelovanja

Carinski odbor –

ob upoštevanju Sporazuma o prosti trgovini med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Republiko Korejo na drugi strani in zlasti člena 15.2(1)(c) in člena 6.16(5) Sporazuma,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Člen 27 Protokola k Sporazumu o opredelitvi pojma „izdelki s poreklom“ in načinih upravnega sodelovanja (v nadaljnjem besedilu: Protokol) določa postopek preverjanja dokazil o poreklu ter zlasti naloge in odgovornosti carinskih organov pogodbenice uvoznice in izvoznice v zvezi s tem.

(2)Evropska unija in Republika Koreja (v nadaljnjem besedilu: pogodbenici) sta ugotovili potrebo po skupnem razumevanju glavnih značilnosti postopka preverjanja iz člena 27 Protokola in različnih faz navedenega postopka. Tako skupno razumevanje bi moralo biti v interesu carinskih organov, pristojnih za zagotavljanje skladnosti s pravili o poreklu, in enake obravnave gospodarskih subjektov, ki so predmet preverjanja, v obeh pogodbenicah.

(3)Carinski odbor je v skladu s členom 6.16(5) Sporazuma pooblaščen, da pripravi priporočila, ki jih šteje za potrebna za dosego skupnih ciljev in dobro delovanje mehanizmov, določenih v Protokolu. Pogodbenici sta menili, da je primerno, da se pripravijo taka priporočila za skupno razumevanje in dosledno izvajanje določb člena 27 Protokola –

PRIPOROČA:

1.Glavne značilnosti postopka preverjanja

(1) Postopek preverjanja iz člena 27 ima dve glavni značilnosti: to je sistem tako imenovanega „posrednega preverjanja“ in temelji na medsebojnem zaupanju med carinskimi organi pogodbenic.

(2) „Posredno preverjanje“ pomeni, da carinski organi pogodbenice uvoznice ne izvedejo preverjanj sami, ampak pošljejo zahtevek za preverjanje carinskim organom pogodbenice izvoznice, slednji pa morajo preverjanje izvesti, tako da stopijo v stik z izvoznikom. Rezultate preverjanja carinski organi pogodbenice izvoznice pošljejo carinskim organom pogodbenice uvoznice. Razlog za to je, da so carinski organi pogodbenice izvoznice, v kateri se izda dokazilo o poreklu (izjava o poreklu), najprimernejši za preverjanje navedenega dokazila zaradi bližine izvoznika (poznavanje dejavnosti in zgodovine izvoznika, enostaven dostop do informacij, poznavanje nacionalnega računovodskega sistema, brez jezikovnih ovir). Zato je predvsem dolžnost carinskih organov pogodbenice izvoznice, da ugotovijo, ali so zadevni izdelki s poreklom ali ne, v skladu z veljavnimi pravili o poreklu.

(3) Izvajanje „preverjanja dokazil o poreklu“ bo temeljilo na medsebojnem zaupanju med carinskimi organi pogodbenic. „Medsebojno zaupanje“ tu pomeni, da bi morali carinski organi pogodbenice izvoznice temeljito preveriti vprašanja, ki jih predložijo carinski organi pogodbenice uvoznice, in rezultate tega preverjanja sporočiti carinskim organom pogodbenice uvoznice, ki se zanaša na rezultate opravljenega dela carinskih organov pogodbenice izvoznice. Vendar imajo carinski organi pogodbenice uvoznice še vedno pravico, da od pogodbenice izvoznice zahtevajo dodatne informacije, če menijo, da odgovor ni dovolj popoln ali da ne omogoča razumevanja stališča, ki ga je izrazila pogodbenica izvoznica. Podrobnosti o tem, katere informacije lahko pogodbenica uvoznica zahteva od pogodbenice izvoznice, so dodatno pojasnjene v oddelkih 2.4.2 (Ugotovitve in dejstva) in 2.4.3 (Zadostne informacije).

2.Različne faze postopka preverjanja

2.1 Vložitev zahteve za preverjanje

(4) Carinski organi pogodbenice uvoznice lahko vložijo zahtevo za naknadno preverjanje dokazil o poreklu, kadar upravičeno dvomijo o:

‒pristnosti dokumentov. Primer: dvomi, da je račun, ki vsebuje izjavo o poreklu, fiktiven račun, ki ga je izdal uvoznik ali izvoznik, da bi imel koristi od preferencialnega porekla,

‒statusu blaga s poreklom zadevnih izdelkov. Primer: dvomi, da izdelki izpolnjujejo merila za dodelitev porekla, določena v Prilogi II k Protokolu (pravila za določene izdelke),

ali

‒izpolnitvi drugih zahtev iz Protokola v zvezi z dokazili o poreklu. Primer: dvomi, da je izvoznik imel ali še vedno ima status pooblaščenega izvoznika.