EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 8.9.2022 COM(2022) 438 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Pregled izvajanja okoljske politike za leto 2022























Preobrat s pomočjo okoljske skladnosti {SWD(2022) 252 final} - {SWD(2022) 253 final} - {SWD(2022) 254 final} - {SWD(2022) 255 final} - {SWD(2022) 256 final} - {SWD(2022) 257 final} - {SWD(2022) 258 final} - {SWD(2022) 259 final} - {SWD(2022) 260 final} - {SWD(2022) 261 final} - {SWD(2022) 262 final} - {SWD(2022) 263 final} - {SWD(2022) 264 final} - {SWD(2022) 265 final} - {SWD(2022) 266 final} - {SWD(2022) 267 final} - {SWD(2022) 268 final} - {SWD(2022) 269 final} - {SWD(2022) 270 final} - {SWD(2022) 271 final} - {SWD(2022) 272 final} - {SWD(2022) 273 final} - {SWD(2022) 274 final} - {SWD(2022) 275 final} - {SWD(2022) 276 final} - {SWD(2022) 277 final} - {SWD(2022) 278 final}



1.Okoljska politika je v trenutnih razmerah vse bolj odločilna Evropska unija se je zadnja tri leta spopadala z zdravstvenimi, gospodarskimi in geopolitičnimi izzivi, kakršnih v nedavni zgodovini še ni bilo. Izboljšanje naše kolektivne varnosti je postalo najpomembnejša prednostna naloga. Z vojno v Ukrajini se je cena energije občutno zvišala, očitno pa je, da bo vojna vplivala tudi na dostopnost in ceno osnovnih živil. To je vzbudilo pomisleke, da bo doseganje cilja EU, tj. da bi Evropa postala prva podnebno nevtralna celina, upočasnjeno. Vendar je trenutna situacija bolj kot kadar koli prej pokazala, kako pomembno je okrepiti prihodnjo neodvisnost EU na področju virov, ki bo temeljila na domači energiji iz obnovljivih virov in večji učinkovitosti. Okolje kot eden od stebrov, na katerih temelji naš družbeno-gospodarski model, ne more biti imuno na te izzive, lahko pa pomaga izboljšati našo odpornost. Kljub povečanim geopolitičnim napetostim ne bi smeli pozabiti na trenutno okoljsko krizo. Komisija je v svojem načrtu REPowerEU opozorila, da sta pospešitev prehoda Evrope na čisto energijo in hitrejše izvajanje predlogov iz svežnja „Pripravljeni na 55“ v središču evropske strategije za reševanje sedanje energijske krize in doseganje odpornejšega energetskega sistema. Vojna v Ukrajini ne spremeni dejstva, da so podnebne spremembe, onesnaževanje in izguba biotske raznovrstnosti trije med najbolj zastrašujočimi izzivi, s katerimi se danes spopadamo. Ekstremni vremenski in podnebni dogodki vsako leto zahtevajo smrtne žrtve in povzročijo ogromno gospodarsko škodo. Posledice podnebnih sprememb se že kažejo v požarih, ki vsako poletje prizadenejo jug Evrope, sušah, ki vse bolj vplivajo na srednjo in severno Evropo, ter vse pogostejših hudih poplavah. Pritisk na proizvodnjo vode in hrane bo vse večji, deli EU pa so že zdaj izpostavljeni srednji do visoki stopnji vodnega stresa, ki naj bi se sčasoma še povišala. Vsako osmo smrt v Evropi je mogoče povezati z onesnaževanjem . Onesnaževanje prizadene predvsem najbolj prikrajšane in ogrožene skupine prebivalstva, kar povečuje diskriminacijo in nevarnost konfliktov. Je tudi eden od petih glavnih dejavnikov izgube biotske raznovrstnosti, ki ogroža preživetje več kot enega milijona od približno osmih milijonov rastlinskih in živalskih vrst na planetu. Evropski zeleni dogovor se je izkazal za pravilen v svojih ciljih in dovolj prožen, da se prilagaja spreminjajočim se razmeram. Uporaba ter po potrebi nadaljnje oblikovanje politik in pravil EU kot odziv na nastajajoče izzive bosta usmerjena v dolgoročno vzdržnost. Zeleni dogovor že podpira razogljičenje energetskega sistema in razvoj novih čistejših tehnologij, kot so elektromobilnost, obnovljivi vodik, biokemikalije in razogljičeni materiali. EU ponovno ocenjuje tudi svojo energetsko politiko, da bi njen energetski sistem v veliki meri temeljil na energiji iz obnovljivih virov in večji energijski učinkovitosti ter podpiral njene podnebne in okoljske cilje, dopolnjevala pa bi ga trgovinska strategija, osredotočena na odprto strateško avtonomijo, ki bi temeljila na povečanju odpornosti in trajnostnosti gospodarstva EU. Tudi zeleni dogovor in zakonodaja EU v zvezi z ozelenitvijo kmetijske politike in varovanjem biotske raznovrstnosti ter spodbujanjem ekološkega kmetovanja sta del trajnostnih odzivov na vprašanje svetovne prehranske varnosti in zanesljivosti oskrbe. Poleg tega je zdravo okolje neločljivo povezano z našimi demokratičnimi vrednotami. Prihodnje generacije imajo pravico, da podedujejo čisto okolje, naša dolžnost pa je, da oblikujemo socialno-ekonomski model, ki spoštuje omejitve planeta. V tem smislu naša prizadevanja prispevajo k pravilnemu izvajanju vladavine prava na področju okolja, močnejšemu okoljskemu upravljanju in boljšemu spoštovanju predpisov v državah članicah. V evropskem zelenem dogovoru je bilo pregledu izvajanja okoljske politike dano posebno pooblastilo kot priznanje njegove obsežne in natančne analize in sklepov, pri čemer je bilo poudarjeno, da morajo Komisija in države članice zagotoviti izvrševanje politik in zakonodaje in da bo imel „[p]regled izvajanja okoljske politike [...] ključno vlogo pri ugotavljanju stanja v posameznih državah članicah“. To je bilo podkrepljeno z naložbenim načrtom za evropski zeleni dogovor, v katerem je poudarjeno, da se bo pregled izvajanja okoljske politike – skupaj z drugimi instrumenti, kot so evropski semester ter nacionalni energetski in podnebni načrti v okviru energetske unije – uporabljal tudi za opredelitev naložbenih potreb posamezne države članice v ključnih sektorjih okoljske politike. 2.Cilji politike in pravne obveznosti bodo zgolj dober nasvet, če se ne bodo izvajali – vloga pregleda izvajanja okoljske politike Poleg dogovora o ambicioznih ciljih na ravni EU je bistvenega pomena zagotoviti, da se okoljske politike in zakonodaja EU uporabljajo. Neuspešno ali slabo izvajanje okoljskih predpisov ima lahko številne škodljive učinke za planet, prebivalstvo in gospodarstvo. Povzroči nezaupanje v politiko in nezadovoljstvo, zlasti med mladimi, ki jim je vseeno za prazne besede in bodo presojali na podlagi rezultatov. Okoljska politika se običajno izvaja v daljšem časovnem obdobju, ohranjanje zagona pa je izziv. Vendar je izvajanje tisto, kar prinaša koristi državljanom. Kontinuiteta in vztrajnost sta zato kot bistvena elementa učinkovitega izvajanja potrebni za doseganje okoljskih ambicij Unije. Leta 2016 se je Komisija zavezala, da bo redno poročala o stanju izvajanja okoljske zakonodaje EU. V tem tretjem pregledu izvajanja okoljske politike se proučuje uspešnost držav članic pri izvajanju okoljskih obveznosti EU pet let po prvem pregledu izvajanja okoljske politike. Kot je bilo navedeno v prejšnjih izdajah, pregled izvajanja okoljske politike ne nadomešča drugih orodij, ki podpirajo, spremljajo in zagotavljajo skladnost z izvrševanjem na ravni EU, pač pa jih dopolnjuje. Pregled izvajanja okoljske politike ne vpliva na pristojnost Komisije, da začne postopek za ugotavljanje kršitev zaradi kršitve prava EU. Cilj pregleda izvajanja okoljske politike je podpreti države članice ter jim omogočiti boljšo uporabo okoljskih politik in pravil z zagotavljanjem informacij in povratnih informacij, ki jih potrebujejo, ter prepotrebnega splošnega prikaza ustreznega okoljskega izvajanja v vsaki državi EU in na ravni EU. Zagotavlja tudi jasnost v zvezi s težavami, s katerimi se spopadajo države članice pri pomoči odločevalcem med izvajanjem, zlasti glede tega, kako bi bilo treba prednostno razporediti vire. Komisija je v zvezi s tem opredelila najpomembnejše cilje, kot so opredeljeni v obstoječih dogovorjenih politikah in pravilih, ki zagotavljajo referenčna merila za merjenje napredka pri izvajanju. Podobni so ciljem iz prejšnjih ciklov pregledov izvajanja okoljske politike, vendar so bili po potrebi revidirani in izboljšani. To omogoča spremljanje napredka in poštene primerjave glede uspešnosti držav članic pri uporabi celotne zakonodaje EU o okolju (pravni red na področju okolja). Pregled izvajanja okoljske politike kaže, da je mogoče skupne politične cilje doseči le z učinkovitim spopadanjem z izzivi, značilnimi za posamezno državo članico. Prednostni ukrepi s priporočili za vsako državo članico so bili prilagojeni ocenam v poročilih za posamezne države, da bi se ugotovilo, kako zapolniti vrzel v skladnosti. Nato so bili usklajeni tako, da ustrezajo državam v podobnem položaju. V Prilogi k temu sporočilu je pregled prednostnih ukrepov. Namen tega sporočila je na podlagi poročil za posamezne države pripraviti medsektorske sklepe na ravni EU za vsako od tematskih področij, ocenjenih v poročilih za posamezne države, ter o okviru in mehanizmih upravljanja, ki bi morali omogočiti izvajanje okoljske politike. Zaključi se s poglavjem o nadaljnjih ukrepih. 3.Stanje izvajanja: ugotovitve 3.1 Krožno gospodarstvo in ravnanje z odpadki Evropska komisija je z novim akcijskim načrtom za krožno gospodarstvo iz marca 2020 napovedala pobude za celoten življenjski krog izdelkov, od zasnove in proizvodnje do porabe, popravila, ponovne uporabe, recikliranja in vračanja virov v gospodarstvo. Cilj je zmanjšati odtis potrošnje EU in podvojiti stopnjo krožne rabe materialov v EU do leta 2030. Posledično je Komisija s pobudo za trajnostne proizvode in prvo strategijo EU za trajnostne tekstilne izdelke izpolnila ključne zaveze v okviru novega akcijskega načrta za krožno gospodarstvo. Revidirani okvir za spremljanje krožnega gospodarstva spremlja ključne trende in vzorce, da bi razumeli, kako se razvijajo različni elementi krožnega gospodarstva in ali je bilo sprejetih dovolj ukrepov. Kljub temu so potrebne učinkovite reforme in naložbe na nacionalni ravni.

Za oceno krožnosti v EU je Komisija v okviru pregleda izvajanja okoljske politike proučila več vidikov, kot so sekundarna uporaba materialov, produktivnost virov ter obstoj strategij in programov krožnega gospodarstva na nacionalni ravni. V poročilih za posamezne države o pregledu izvajanja okoljske politike sta bila proučena tudi nastajanje odpadkov na prebivalca in način njihove obdelave s poudarkom na razvoju stopnje recikliranja skozi leta. Poročila o zgodnjem opozarjanju glede ravnanja z odpadki, s katerimi se ocenjuje in ozavešča o napredku pri doseganju ciljev EU v zvezi z odpadki, bodo na voljo do konca leta 2022. V pregledu izvajanja okoljske politike je bilo ocenjeno tudi stanje prenosa zakonodajnega svežnja o odpadkih iz leta 2018, vključno z direktivo o odpadkih, direktivo o odlaganju odpadkov na odlagališčih, direktivo o embalaži in odpadni embalaži ter direktivo o spremembi direktiv 2000/53/ES o izrabljenih vozilih, 2006/66/ES o baterijah in akumulatorjih ter odpadnih baterijah in akumulatorjih ter 2012/19/EU o odpadni električni in elektronski opremi, ter stanje v zvezi s sprejetjem načrtov ravnanja z odpadki in programov preprečevanja odpadkov, ki so ključni instrumenti za izvajanje zakonodaje EU o odpadkih. Slika 1: Stopnja recikliranja komunalnih odpadkov v letu 2020 (%) Slika 2: Stopnja krožne rabe materialov v letu 2020 (%) Ugotovitve 1.Večina držav članic ima zdaj vzpostavljene nacionalne strategije in akcijske načrte za krožno gospodarstvo ali pa so napovedale celovite strategije, ki zajemajo celotni življenjski krog izdelkov, in/ali dosegle napredek pri njihovem oblikovanju. 2.Med državami članicami obstajajo velike razlike v stopnjah krožnosti, pri čemer sekundarna uporaba materialov odstopa od povprečja EU, ki znaša 12,8 %, in sicer od 1,3 % v Romuniji do 30,9 % na Nizozemskem. Enako velja za produktivnost virov, kjer je povprečje EU 2,09 EUR/kg, od 0,3 EUR/kg v Bolgariji do 5,89 EUR/kg na Nizozemskem. 3.Sektorjem, kot so plastika, gradbeni materiali in tekstil, je treba nameniti posebno pozornost zaradi njihovega vpliva na okolje, pa tudi zaradi njihove uporabnosti kot sekundarnih materialov. 4.Preprečevanje odpadkov ostaja pomemben izziv v vseh državah članicah, tudi v tistih z visokimi stopnjami recikliranja. Trend se premika v napačno smer, saj se je proizvodnja komunalnih odpadkov v EU od leta 2014 povečala s povprečja 478 kg na 505 kg na prebivalca: le pet držav članic je od leta 2014 zmanjšalo njihovo proizvodnjo na prebivalca . 5.Doseganje cilja o pripravi 50 % odstotkov komunalnih odpadkov za ponovno uporabo/recikliranje do leta 2020 ostaja še posebno zaskrbljujoča težava, kot je poudarjeno v poročilih za zgodnje opozarjanje za leto 2018 . 6.Kljub določenemu napredku je treba še vedno doseči skladnost z osnovnimi obveznostmi okvirne direktive o odpadkih in direktive o odlagališčih (zapiranje nezakonitih odlagališč, sanacija in obdelava odpadkov pred njihovim odlaganjem na odlagališče). Komisija trenutno vodi postopke za ugotavljanje kršitev zoper 12 držav članic zaradi neskladnosti z direktivo o odlagališčih. 7.Žal se nekatere države spopadajo z obema težavama: še zdaleč ne dosegajo ciljev recikliranja in še vedno upravljajo neskladna odlagališča. Zato imajo te države v primerjavi s preostalo EU večjo vrzel pri izvajanju. Resno si morajo prizadevati ne le za dosego že veljavnih ciljev EU na področju odpadkov, temveč tudi za zgraditev osnovne infrastrukture ter spremembo neproduktivnih in pogosto nezakonitih praks ravnanja z odpadki. Uspešne prakse Španija je vzpostavila celovito nacionalno strategijo za krožno gospodarstvo, imenovano „España Circular 2030“, v kateri so predstavljeni dolgoročna vizija in triletni akcijski načrti, ki temeljijo na kvantitativnih ciljih. Irska je dober zgled s svojo obsežno reformo sektorja odpadkov, zapiranjem nezakonitih odlagališč ter financiranjem obsežnih čistilnih in sanacijskih del. Reforme so bile izvedene v tesnem sodelovanju s Komisijo, rezultat pa je sistem, ki zagotavlja visoko raven skladnosti z zakonodajo EU o odpadkih. 3.2 Biotska raznovrstnost in naravni kapital Komisija se je po zelenem dogovoru zavezala, da bo obnovila svoja prizadevanja na področju izvrševanja, da bi odpravila kršitve zakonodaje EU, povezane z naravo. Cilj strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 je zagotoviti začetek okrevanja evropske biotske raznovrstnosti, pri čemer določa nove načine za učinkovitejše izvajanje obstoječe zakonodaje z novimi cilji in mehanizmi upravljanja za doseganje zdravih in odpornih ekosistemov. Njen cilj je obnoviti in zaščititi naravo, pri čemer se priznava, da so za izboljšanje izvajanja in izvrševanja potrebni politična podpora ter okrepljeni finančni in človeški viri, tako na ravni EU kot tudi na nacionalni ravni. Komisija je kot ključni element strategije EU za biotsko raznovrstnost predlagala zakonodajo o obnovi narave, ki krovni cilj dolgoročne obnove narave na kopenskih in morskih območjih EU združuje z zavezujočimi cilji za obnovo specifičnih habitatov in vrst. Ti ukrepi bi morali do leta 2030 zajemati vsaj 20 % kopenskih in morskih območij EU, do leta 2050 pa tudi vse ekosisteme, ki jih je treba obnoviti. Države članice so skupaj odgovorne za varstvo in obnovo biotske raznovrstnosti in naravnih ekosistemov z zagotavljanjem ustreznega izvajanja in izvrševanja zadevnega pravnega reda EU na področju okolja. Zakonodaja o obnovi narave zlasti vzpostavlja sistem, preko katerega države članice pošljejo nacionalne načrte za obnovo, iz katerih je razvidno, kako bodo uresničile cilje, ter sisteme spremljanja in poročanja o doseženem napredku. Strategija za biotsko raznovrstnost skupaj z novo strategijo „od vil do vilic“, strategijo EU za gozdove in novo skupno kmetijsko politiko podpira prehod na popolnoma trajnostne kmetijske prakse in prakse gospodarjenja z gozdovi ter prispeva k njegovemu uresničevanju. Poleg tega določa cilje v zvezi z invazivnimi tujerodnimi vrstami in priznava potrebo po pospešenem izvajanju uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah. Da bi se dosegli cilji strategije za biotsko raznovrstnost na področju mednarodnega sodelovanja, je zakonodaja EU zasnovana za zagotovitev, da izpolnimo svoje mednarodne sporazume in v EU odpravimo potrošnjo nezakonito pridobljenih izdelkov ali uživanje ogroženih vrst. Kar zadeva gozdove, ki zagotavljajo pomembne okoljske in družbeno-gospodarske koristi, je bila julija 2021 sprejeta strategija EU za gozdove do leta 2030 v okviru svežnja „Pripravljeni na 55“. Njen glavni cilj je zagotoviti zdrave, raznolike in odporne gozdove v EU. Poleg tega je Komisija novembra 2021 sprejela predlog uredbe o proizvodih, ki ne povzročajo krčenja gozdov. Navedena uredba zagotavlja, da je proizvode s področja uporabe Uredbe (govedo, kakav, kava, palmovo olje, soja in les) in proizvode, ki jih vsebujejo, mogoče dati na trg Unije ali omogočiti njihovo dostopnost na trgu Unije ali jih izvoziti iz Unije samo, če ne povzročajo krčenja gozdov. Gozdovi so pomembni ponori ogljika, prizadevanja za njihovo ohranitev pa so ključna za vizijo EU o doseganju podnebne nevtralnosti do leta 2050. Komisija je zato ukrepala, da bi čim bolj zmanjšala prispevek EU h krčenju in degradaciji svetovnih gozdov, s čimer bi zmanjšala tudi prispevek EU k emisijam toplogrednih plinov in globalni izgubi biotske raznovrstnosti. Nova strategija EU za tla obravnava degradacijo tal in njen vpliv na biotsko raznovrstnost. Poudarja pomen zaščite tal, trajnostnega upravljanja tal in obnove degradiranih tal za dosego nevtralnosti degradacije tal do leta 2030. Tla so omejen in izredno ranljiv vir, za katerega je v EU značilna vse hujša degradacija. Na področju narave se pregled izvajanja okoljske politike osredotoča na ocenjevanje skladnosti z direktivama o habitatih in pticah ter z uredbo o invazivnih tujerodnih vrstah. V pregledu izvajanja okoljske politike se ocenjujejo zlasti območja Natura 2000 (vključno z gozdovi in morskimi območji) v državah članicah ter način zagotavljanja ugodnega stanja ohranjenosti habitatov in vrst. Poleg tega je bilo v pregledu izvajanja okoljske politike ocenjeno, kako se države članice bojujejo proti invazivnim tujerodnim vrstam. Izpolnjevanje vseh obveznosti držav članic je bistvenega pomena za uresničitev ciljev iz strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 in temelj evropske zakonodaje za ohranjanje prostoživečih vrst v EU. Pri tem ima osrednjo vlogo Natura 2000, največje usklajeno omrežje zavarovanih območij na svetu, ki temelji na teh direktivah. To je ključni instrument za zagotavljanje dolgoročnega varstva in ohranjanja najdragocenejših in najbolj ogroženih evropskih vrst in habitatov ter ekosistemov, na katerih temeljijo. Glede na izjemen upad biotske raznovrstnosti je izredno nujno, da se omrežje dokonča in učinkovito upravlja.

Slika 3: Stanje ohranjenosti habitatov in vrst, zaščitenih v skladu z direktivo o habitatih, na ravni držav članic za obdobje poročanja 2013–2018 Ugotovitve 1.Kljub znatnim prizadevanjem držav članic in nekaterim izboljšavam se biotska raznovrstnost v EU še naprej zmanjšuje in kaže trende slabšanja. Med habitati v najslabšem stanju v EU so polnaravna travišča ter visoka, prehodna in nizka barja. Kljub zmanjšanju v zadnjem desetletju je neto izkoriščanje zemljišč v EU27 v obdobju 2012–2018 še vedno znašalo 83,8 m2/km2. 2.Gozdovi so pod izjemnim pritiskom. Od 27 % gozdnih površin v EU, zaščitenih v skladu z direktivama EU o naravi, jih je manj kot 15 % v ugodnem stanju ohranjenosti, povečalo pa se je število gozdnih habitatov s slabim stanjem ohranjenosti. 3.Čeprav so določbe direktive o habitatih in direktive o pticah že dolgo uveljavljene in dobro znane, več držav članic še vedno ne določi posebnih ohranitvenih območij ter ciljev in ukrepov ohranjanja. Večina držav članic mora pospešiti prizadevanja za dokončanje svojih omrežij Natura 2000, zlasti v morskem okolju. 4.Biotska raznovrstnost in ekosistemi bi imeli velike koristi od bistvenih izboljšav splošne skupne kmetijske politike (SKP) in novih strateških načrtov SKP za obdobje 2023–2027, podpore za upravljanje polnaravnih travišč, varstva ekosistemskih storitev in prizadevanj za ponovno uvedbo značilnosti krajine na območjih, kjer so bile izgubljene. 5.Izvršilni ukrepi na ravni EU so omejili škodljive učinke infrastrukturnih projektov in dejavnosti sečnje, hkrati pa so prispevali k varstvu vrst, razširili omrežje Natura 2000 in povečali število območij z vzpostavljenim načrtom upravljanja. 6.Čeprav se je uredba o invazivnih tujerodnih vrstah v celoti začela izvajati šele leta 2019, že dosega svoje cilje, kot sta skladen okvir za obravnavo invazivnih tujerodnih vrst na ravni EU in večja ozaveščenost o problemu invazivnih tujerodnih vrst. Vendar so izzivi še vedno prisotni, saj večina držav članic še ni izvedla akcijskih načrtov za obravnavanje prednostnih poti, ki se zahtevajo v skladu s členom 13 uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah. 7.Po vsej EU je bil dosežen napredek pri ocenjevanju stanja in pritiskov na ekosisteme in njihove storitve z uporabo skupne metodologije EU (kartiranje in ocenjevanje ekosistemov in njihovih storitev) ter pri ekosistemskem računovodstvu. Potrebna pa je večja podpora za izboljšanje uspešnosti spremljanja biotske raznovrstnosti in zagotavljanje doslednega poročanja ter za vključitev kritične mase poslovnih akterjev, da bi se pokazale koristi, ki nam jih prinaša naravni kapital EU, in vplivi nanj. Uspešne prakse: Estonija je ena od pionirjev na področju obnove mokrišč. Strokovno znanje Estonije pri spodbujanju obnove bo v okviru zakonodaje o obnovi narave zelo dragoceno, saj dokazuje, da lahko obnovljena mokrišča prinesejo številne koristi in soobstajajo z uspešnimi kmetijskimi praksami. Italija ima napredne prakse ekološkega računovodstva, naravnega kapitala in kazalnikov blaginje, ki so zdaj podprte s podporo Instrumenta Komisije za tehnično podporo in orodja EIR Peer to Peer. 3.3 Naproti ničelnemu onesnaževanju Kakovost zraka – industrijske emisije in varnost (Seveso) – hrup V akcijskem načrtu za ničelno onesnaževanje zraka, vode in tal je predstavljena vizija za zmanjšanje onesnaževanja zraka, vode in tal do leta 2050 na ravni, ki se ne štejejo več za škodljive za zdravje in naravne ekosisteme ter ustrezajo mejam zmogljivosti našega planeta, s čimer se ustvari okolje brez strupov. To se kaže v ključnih ciljih za pospešitev zmanjšanja onesnaževanja pri viru do leta 2030. V pregledu izvajanja okoljske politike se proučuje skladnost s ključnimi obveznostmi zakonodaje o kakovosti zraka v veljavi, ki določa na zdravju temelječe standarde za koncentracije emisij in nacionalne obveznosti zmanjšanja emisij za več onesnaževal zraka. Onesnaženost zraka resno vpliva na zdravje ljudi in okolje. Kraj, v katerem človek živi, vpliva na to, katerim tveganjem je vzpostavljen. Onesnaženost zraka negativno vpliva tudi na ekosisteme, predvsem z zakisljevanjem, evtrofikacijo in ozonskimi poškodbami, kar povzroča izgubo biotske raznovrstnosti in zmanjšanje donosa pridelkov. Kar zadeva trende na področju izgubljenih let življenja na 100 000 prebivalcev, se je število izgubljenih let v EU27 zaradi izpostavljenosti delcem PM2,5 z 820 (2015) zmanjšalo na 762 (2019), zaradi izpostavljenosti NO2 pa s 157 (2015) na 99 (2019). Vendar so v številnih državah članicah mejne vrednosti za ta onesnaževala vedno znova presežene, Komisija pa jih pozorno spremlja.

V pregledu izvajanja okoljske politike se tako kot leta 2019 upošteva direktiva o industrijskih emisijah, ki zajema približno 52 000 kmetijsko-industrijskih obratov po vsej EU. Predstavlja nove podatke za leto 2018, prvič pa tudi emisije v vodo in zrak: obrati iz direktive o industrijskih emisijah oddajajo 20 % vseh onesnaževal v zrak in podoben delež v vodo . Škoda za zdravje in okolje, ki jo povzroča onesnaževanje zraka iz evropskih industrijskih obratov, naj bi leta 2017 znašala 277–433 milijard EUR, pri čemer je približno 200 objektov odgovornih za polovico škode. V pregledu izvajanja okoljske politike za leto 2022 so prvič predstavljeni podatki o izvajanju direktive Seveso III. Direktiva je namenjena obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, zlasti kemikalije, in prispeva k tehnološkim prizadevanjem za zmanjševanje tveganja nesreč. Glede na zelo visoko stopnjo industrializacije v EU je direktiva Seveso, ki se uporablja za približno 12 000 industrijskih obratov, pripomogla k zmanjšanju pogostosti večjih nesreč. Direktiva se na splošno obravnava kot referenčno merilo za politiko na področju industrijskih nesreč in je zgled za zakonodajo v številnih državah po svetu. Okoljski hrup je po onesnaženem zraku drugi glavni vzrok prezgodnje smrti, saj v EU27 povzroči 48 000 novih primerov bolezni srca na leto . Direktiva o hrupu želi zaščititi zdravje ljudi, tako da od držav članic zahteva ocenjevanje ravni hrupa, da lahko organi in javnost izberejo najboljše rešitve, določene v obveznih akcijskih načrtih. Slika 4: Ocena tveganja v zvezi z obveznostmi zmanjšanja emisij v obdobju 2020–2029 Ugotovitve 1.Kljub izboljšavam je onesnaženost zraka še vedno pomembna zdravstvena težava za Evropejce. V primerih dolgotrajnega preseganja mejnih vrednosti je bila Komisija dosledna pri sprožanju postopkov za ugotavljanje kršitev za ključna onesnaževala, kot so delci in dušikov dioksid. V nekaterih od teh primerov je Sodišče Evropske unije že izreklo sodbe, zaradi česar so odločilni ukrepi še nujnejši. 2.Države članice morajo sistematično in dosledno izpolnjevati zahteve za spremljanje kakovosti zraka, da bi bolje podprle politike na področju čistega zraka in biotske raznovrstnosti na ravni EU in nacionalni ravni. Postopka za ugotavljanje kršitev zoper dve državi članici se osredotočata na pomanjkljivosti v mrežah za spremljanje. 3.Potrebna so nadaljnja prizadevanja za izpolnitev obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka (NH3), enega od petih onesnaževal iz direktive o nacionalnih obveznostih zmanjšanja emisij, v kmetijstvu. Pregled napovedi emisij za leto 2022 kaže, da pri več kot 70 % držav članic obstaja veliko tveganje neizpolnjevanja obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka v obdobju 2020–2029 in obdobju po letu 2030. Za doseganje skladnosti so potrebni ukrepi, kot je uvedba kmetijskih tehnik z nizkimi emisijami, tudi na področju upravljanje živine, gnoja in gnojil. 4.Pri približno polovici držav članic obstaja tudi veliko tveganje neizpolnjevanja obveznosti zmanjšanja emisij dušikovih oksidov (NOX), delcev velikosti 2,5 µm (PM2,5) in nemetanskih hlapnih organskih spojin (NMHOS) v obdobju po letu 2030. 5.Ena država članica še ni predložila svojega nacionalnega programa nadzora nad onesnaževanjem zraka . 6.Prenos zahtev, ki veljajo za industrijske obrate, je zapoznel. Komisija je zoper več držav članic začela postopke za ugotavljanje kršitev, ker niso pravilno prenesle direktive o industrijskih emisijah in direktive Seveso III. 7.Dosežen je bil napredek pri sprejetju kart hrupa in akcijskih načrtov v skladu z direktivo o hrupu, vendar ti še vedno niso na voljo v več državah članicah, zoper katere potekajo postopki za ugotavljanje kršitev, nekateri od njih pa so bili predloženi Sodišču Evropske unije. Uspešne prakse Projekt PREPAIR (Po Regions Engaged to Policies of AIR) v okviru programa LIFE v Italiji zajema Padsko nižino z regijami in mesti, ki najbolj vplivajo na kakovost zraka v nižini, ter Slovenijo. Traja sedem let (2017–2024) in vključuje ukrepe za zgorevanje biomase, energijsko učinkovitost, promet in kmetijstvo – v skladu s sporazumom o Padski nižini iz leta 2017 in načrti za kakovost zraka. Eden od specifičnih ciljev je ustvariti mrežo kolesarskih postaj v glavnih mestih Padske nižine in razviti spremljajočo infrastrukturo. Cilj projekta LIFE-IP-HUNGAIRY v okviru programa LIFE je razogljičenje elektrarne Mátra na Madžarskem, ki uporablja lignit, do leta 2030, in sicer s podporo Sklada za pravičen prehod prek kohezijske politike ter Instrumenta za povezovanje Evrope in sklada za modernizacijo. Razogljičenje elektrarne Mátra je tudi eden od ukrepov v okviru madžarskega akcijskega načrta za varstvo podnebja in okolja iz leta 2020. Češka je izvedla shemo za zamenjavo zastarelih in neustreznih lokalnih virov ogrevanja v gospodinjstvih („Kotlíkova dotace“), podprto s sredstvi EU. Shema je do leta 2020 podprla zamenjavo 100 000 kotlov, kar je povzročilo zmanjšanje emisij delcev PM2,5 za 2,7 kT in manjšo porabo energije. To bi bilo mogoče združiti z dodatnimi nacionalnimi nepovratnimi sredstvi za povečanje energijske učinkovitosti v stavbah („Nová zelená úsporám“). Kakovost in upravljanje voda Zaščita vodnih virov in odvisnih ekosistemov ter razpoložljivost oskrbe s čisto vodo sta bistvenega pomena za človekov obstoj, gospodarstvo (voda poganja vse gospodarske sektorje) in trajnostni razvoj ter naše okolje. Ustrezno izvajanje veljavnih pravil je bistveno za kakovost življenja in blaginjo ljudi. Ima tudi velik potencial v smislu gospodarske rasti in ustvarjanja delovnih mest. Iz teh razlogov je vodna politika EU ena od prednostnih nalog, določenih v evropskem zelenem dogovoru. Komisija v ta namen tesno sodeluje z državami članicami, da bi pomagala doseči cilje ohranjanja, zaščite in izboljšanja kakovosti naših vodnih virov. Glavni instrumenti so okvirna direktiva o vodah in z njo povezane direktive, direktiva o poplavah, direktiva o pitni vodi, direktiva o kopalnih vodah, direktiva o nitratih, direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode in okvirna direktiva o morski strategiji. Doslej izvedena različna preverjanja primernosti kažejo, da direktive o vodah na splošno ustrezajo svojemu namenu, vendar je potrebno boljše splošno izvajanje.

Slika 5: Delež teles površinske vode (reke, jezera, somornice in obalno morje) v manj kot dobrem ekološkem stanju po vodnih območjih Ugotovitve 1.Izvajanje ciljev okvirne direktive o vodah se nadaljuje, vendar je kljub temu, da se ocena tretjih načrtov upravljanja povodij še izvaja, mogoče trditi, da je napredek pri doseganju dobrega stanja vodnih teles na splošno počasen, in to kljub dejstvu, da se bliža rok, tj. leto 2027. To je posledica kombinacije dejavnikov: nedoločitev referenčnih pogojev za opredelitev vodnih teles in nepopolna ocena pritiskov, pomanjkljivosti pri spremljanju vode, kar pomeni, da je stanje vodnih teles neznano, napačno opravljene ocene vpliva dejavnosti na vodna telesa in nezadostno utemeljene uporabljene izjeme. 2.Poročila za posamezne države vsebujejo najnovejše informacije o odstotku vodnih teles, ki ne dosegajo dobrega ekološkega in kemijskega stanja, odvzemu vode po sektorjih ter indeksu izkoriščanja vode. Za dosego teh ciljev so bistvene večje naložbe, financiranje EU pa še naprej podpira navedena prizadevanja za izvajanje, predvsem s kohezijsko politiko, mehanizmom za okrevanje in odpornost ter Obzorjem Evropa. 3.Komisija je svoje ugotovitve o drugih načrtih upravljanja povodij posredovala zadevnim državam članicam in pričakuje, da bodo pomanjkljivosti odpravljene ob predložitvi tretjih načrtov upravljanja povodij. Prav tako preverja, kako nacionalni sistemi (npr. dovoljenja in inšpekcijski pregledi) zagotavljajo, da vsaka država članica pravilno uporablja okvirno direktivo o vodah na terenu v zvezi z odvzemi vode, točkovnimi viri in razpršenim onesnaževanjem. Države članice so morale Komisiji do 22. marca 2022 sporočiti svoje načrte upravljanja povodij in načrte za obvladovanje poplavne ogroženosti. Komisija je zaskrbljena, ker številne države članice še niso izpolnile svojih zakonskih obveznosti poročanja, in je pripravljena ukrepati na podlagi ugotovitev neskladnosti, kot je ustrezno. 4.Direktiva o pitni vodi iz leta 1998 se na splošno dobro izvaja v EU. Vendar v nekaterih državah povzroča zaskrbljenost . Do 12. januarja 2023 morajo vse države članice prenesti prenovljeno direktivo, da bi izpolnjevale spremenjene standarde kakovosti, pri čemer jim Komisija zagotavlja podporo za zagotovitev pravočasnega in pravilnega prenosa novih pravil. 5.Pri direktivi o kopalnih vodah so na splošno opazne visoke stopnje odličnega ali dobrega izvajanja v EU. Vendar med državami članicami še vedno obstajajo razlike. 6.V številnih primerih je bilo izvajanje na terenu kljub včasih dobro opredeljenim in specifičnim obveznostim, kot so tiste iz direktive o nitratih in direktive o čiščenju komunalne odpadne vode, ter podpornemu pristopu Komisije (kot je zagotavljanje znatnega financiranja EU) zelo počasno zaradi pomanjkljivega načrtovanja in organizacije ter nezadostnega financiranja in določanja prednostnih nalog. Te težave pozno postanejo prednostne naloge na nacionalni ravni, včasih šele po drugi sodbi Sodišča Evropske unije. 7.Številne države članice imajo težave pri izvajanju direktive o nitratih in bi morale okrepiti svoja prizadevanja za nadaljnje zmanjšanje onesnaženosti podzemnih voda z nitrati zaradi kmetijstva in evtrofikacije z določitvijo vseh območij, ranljivih za onesnaževanje z nitrati, in vključitvijo ustreznih ukrepov v svoje akcijske načrte. 8.Kljub določenemu napredku zbiranje in čiščenje komunalne odpadne vode v številnih državah članicah še vedno ne potekata tako, kot bi morala, zato se večina od njih še vedno srečuje s postopki za ugotavljanje kršitev , nekaterim pa so bile naložene denarne kazni . Napredek je odvisen od tega, ali države članice prednostno obravnavajo naložbe za naprave za zbiranje in čiščenje odpadne vode, med drugim z učinkovito uporabo financiranja v okviru kohezijske politike, kjer je na voljo, in posojil Evropske investicijske banke. 9.Napredek v zvezi z okvirno direktivo o morski strategiji je predstavljen v poročilih za posamezne države, in sicer v poglavju o biotski raznovrstnosti zaradi njenega pomena za varstvo morskega okolja. Komisija je proučila napredek pri oceni stanja morskih voda EU in regionalnem sodelovanju med državami članicami v isti morski podregiji, da bi se odpravili prevladujoči pritiski. Uspešne prakse Pristop Nizozemske k obvladovanju poplavne ogroženosti (obnova strug in poplavnih ravnic rek Ren in Meuse, kjer je mogoče) se je izkazal za učinkovit v času poplav, ki so prizadele Belgijo in Nemčijo julija 2021. Portugalska je pred kratkim odobrila politiko za proizvodnjo predelane vode za številne nepitne namene. Švedska za izboljšanje vodnega okolja zagotavlja nepovratna sredstva za naložbe, ki zmanjšujejo mikroplastiko in druga nova onesnaževala (zdravila) v meteornih vodah. Kemikalije Z zakonodajo EU o kemikalijah se poskuša zagotoviti, da se kemikalije proizvajajo in uporabljajo na način, s katerim se bodo čim bolj zmanjšali vsi pomembni škodljivi učinki na zdravje ljudi in okolje. Z njo se zagotavljata tudi stabilnost in predvidljivost za podjetja, ki delujejo na notranjem trgu. Poleg tega je Evropska komisija v okviru cilja EU o ničelnem onesnaževanju, ki je del evropskega zelenega dogovora, 14. oktobra 2020 objavila sporočilo z naslovom Strategija na področju kemikalij za trajnostnost – Okolju brez strupov naproti, pri čemer je cilj strategije okrepiti varstvo državljanov in okolja ter spodbuditi inovacije za varne in trajnostne kemikalije. Prehod na nizkoogljično krožno gospodarstvo zagotavlja odlične priložnosti za spodbujanje varne in okoljsko trajnostne kemije. Inovacije bi se morale osredotočiti na izdelke z varno zasnovo, ki so združljivi s cikli čistih materialov ter uporabljajo manj kemikalij, ki so tudi manj škodljive. V krožnem gospodarstvu se lahko materiali uporabijo za namene, ki se zelo razlikujejo od prvotnega namena, za katerega je bila opravljena ocena tveganja. To poudarja potrebo po osredotočanju na kakovost čistih materialov kot predpogoja za doseganje ambicioznih in kvantitativnih ciljev glede recikliranja .

Vendar so usklajeni projekti izvrševanja , ki so bili izvedeni v okviru Foruma za izmenjavo informacij o izvrševanju, pokazali, da bi bilo mogoče storiti več za učinkovitejše izvrševanje, zlasti v zvezi z obveznostmi registracije in varnostnimi listi, pri katerih je opazna precej visoka raven neskladnosti. Agencija ECHA je skušala odpraviti to neskladnost s sistematičnim pregledovanjem registracij, pa tudi uredba REACH je bila posodobljena in zdaj pojasnjuje, kdaj morajo registracijski zavezanci obvestiti agencijo ECHA o vseh pomembnih spremembah. Zadnji projekt o spletni prodaji je razkril precejšnjo stopnjo neskladnosti pri izdelkih, ki se prodajajo na spletu. Komisija na podlagi spodaj navedenih poročil proučuje tudi izvedljivost vzpostavitve revizijske zmogljivosti na evropski ravni, da bi zagotovila večjo homogenost izvrševanja med državami članicami. V poročilih o pregledu izvajanja okoljske politike se prvič proučuje stanje izvajanja uredbe o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH) ter uredbe o razvrščanju, označevanju in pakiranju (CLP). To temelji na oceni Komisije glede poročil, ki so jih pripravili nacionalni organi v skladu s členom 117(1) uredbe REACH in členom 46(2) uredbe CLP. Komisija je avgusta 2021 objavila merljivo oceno izvrševanja dveh glavnih uredb EU o kemikalijah, pri kateri je uporabila sklop kazalnikov o različnih vidikih izvrševanja. Ugotovitve 1.Izvrševanje uredb REACH in CLP se je v primerjavi z obdobjem 2010–2012 izboljšalo. Skozi čas se zdijo zabeležene ravni skladnosti precej stabilne, organi kazenskega pregona pa se zdijo učinkovitejši pri odkrivanju neskladnih izdelkov/podjetij in neskladnih izdelkov, danih na trg EU. Zlasti se je zmanjšalo število pritožb in razveljavljenih odločitev o CLP, povečalo se je razmerje med kaznimi in stroški izpolnjevanja obveznosti, v EU je bilo usposobljenih več inšpektorjev, Forum za izmenjavo informacij o izvrševanju pa je izboljšal svoje rezultate. 2.Približno 70 % kontrol izvrševanja uredbe REACH privede do izvršilnih ukrepov. Najpogosteje uporabljeni izvršilni ukrep je pisni nasvet (11 %), sledijo mu upravni ukrepi (4 %) in ustni nasvet (2 %). Devet držav je v obdobju poročanja izvedlo nadaljnje ukrepe v zvezi z oceno. 3.Najpomembnejša vrsta uporabljenih sankcij so denarne kazni in v manjšem obsegu predložitev zadeve javnemu tožilstvu zaradi kršitve uredb REACH in CLP. Začasni odvzem ali preklic dovoljenj za opravljanje dejavnosti se kot sankcija redko uporablja. Stanje med državami se zelo razlikuje. Samo dve državi članici (Nemčija in Švedska) sta na primer poročali o predložitvi skoraj treh četrtin zadev državnemu tožilstvu zaradi kršitev uredbe REACH v obdobju poročanja. 4.Večina držav je pripravila in vsaj delno izvajala strategijo izvrševanja uredb REACH in CLP. Samo štiri države – Hrvaška, Latvija, Poljska in Belgija – še nimajo izdelane strategije izvrševanja uredbe REACH. Hrvaška, Latvija, Poljska in Malta niso izvedle strategije izvrševanja uredbe CLP. Uspešne prakse Nordijska delovna skupina za kemikalije, okolje in zdravje se vsako leto sestane in razpravlja o izvrševanju zakonodaje o kemikalijah, ima program izmenjave inšpektorjev ter izvaja skupne projekte izvrševanja med nordijskimi državami (Danska, Finska, Islandija, Norveška in Švedska ter Ferski otoki, Grenlandija in Alandski otoki). Sodelovanje Avstrije, Nemčije in Švice na področju spletne trgovine ter „International Nano-Authorities Dialogue“ – platforma, ki združuje okoljske, zdravstvene in varnostne organe iz Avstrije, Nemčije, Lihtenštajna, Luksemburga in Švice ter različne deležnike (nevladne organizacije, združenja, podjetja) za neformalno izmenjavo znanja in izkušenj o varni in trajnostni uporabi nanotehnologije. Projekt „Chemicals Regulations Enforcement & Inspections – CHEREE“ (Izvrševanje uredb o kemikalijah in inšpekcijski pregledi v zvezi z njimi) v okviru programa LIFE med Grčijo in Ciprom, katerega namen je povečati učinkovitost izvrševanja uredbe REACH s skupnim protokolom inšpekcijskih pregledov; skupnimi obiski in pilotnimi projekti; vzpostavitvijo „e-središča za inšpektorje“ in „orodja za e-učenje o uredbi REACH“ za izmenjavo znanja in izkušenj med inšpektorji in ustreznimi organi. 3.4 Podnebni ukrepi V skladu s Pariškim sporazumom in v okviru evropskega zelenega dogovora evropska podnebna pravila iz leta 2021 kot cilj EU določajo zagotovitev podnebne nevtralnosti do leta 2050 in zmanjšanje neto emisij toplogrednih plinov za vsaj 55 % do leta 2030 v primerjavi z letom 1990. Pravila tudi omejujejo prispevek, ki ga lahko ima odstranjevanje ogljika pri zmanjšanju emisij do leta 2030, da se zagotovi zadostno prizadevanje za ublažitev. Od pregleda izvajanja okoljske politike iz leta 2019 je bila sprejeta podnebna zakonodaja za spodbujanje zmanjšanja emisij iz prometa, pomorskega sektorja in fluoriranih plinov (F-plinov), ki se uporabljajo v izdelkih. Veljavna zakonodaja EU na področju cestnega prometa določa, da je treba intenzivnost toplogrednih plinov goriv za vozila zmanjšati za 6 % do leta 2020 v primerjavi z letom 2010, in določa standarde emisij toplogrednih plinov, ki jih je treba upoštevati pri različnih kategorijah vozil. Zaradi veljavne uredbe o fluoriranih plinih se bodo emisije fluoriranih plinov v EU do leta 2030 v primerjavi z letom 2014 zmanjšale za dve tretjini. Emisije in odvzemi toplogrednih plinov iz sektorja rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva (LULUCF) so od leta 2021 vključeni v prizadevanja EU za zmanjšanje emisij. Politika EU za prilagajanje je sestavni del evropskega zelenega dogovora. Od leta 2021 morajo države članice poročati o svojih nacionalnih politikah za prilagajanje. Evropska podnebna pravila priznavajo prilagajanje kot ključni sestavni del dolgoročnega svetovnega odziva na podnebne spremembe. Države članice in EU morajo okrepiti svoje ukrepe za prilagajanje, tako da uvedejo zahtevo za izvajanje nacionalnih strategij in redne ocene napredka kot del splošnega upravljanja EU na področju podnebnih in energijskih ukrepov. V posodobljeni strategiji EU za prilagajanje iz februarja 2021 je določeno, kako se lahko EU prilagodi neizogibnim vplivom podnebnih sprememb in postane odporna proti podnebnim spremembam do leta 2050. V tem pregledu izvajanja okoljske politike se proučujejo nacionalne podnebne politike in strategije, zlasti nacionalni energetski in podnebni načrti ter strategije za prilagajanje. V njem se obravnavajo tudi emisije, ki niso vključene v sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS) in za katere morajo države članice na podlagi zakonodaje o porazdelitvi prizadevanj izpolniti zavezujoče nacionalne cilje. Temu sledi pregled ključnega sektorskega razvoja, zlasti za sektor cestnega prevoza, stavbni sektor ter sektor rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva. Predstavljena je uporaba prihodkov od dražb v okviru sistema ETS po državah članicah. Prvič so predstavljeni prednostni ukrepi po državah. Ugotovitve 1.Raven izvajanja evropske podnebne zakonodaje po vsej EU je na splošno dobra. 2.Domače emisije toplogrednih plinov v EU27, tudi v mednarodnem letalstvu, so se v letu 2020 zmanjšale za 31 % v primerjavi z ravnmi iz leta 1990 in dosegle najnižjo raven v 30 letih. Če se upoštevajo še emisije in odvzemi v sektorju LULUCF, to pomeni zmanjšanje neto emisij za 34 %. EU je tako znatno presegla svoj cilj v skladu z Okvirno konvencijo Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC) glede zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za 20 % do leta 2020 v primerjavi z letom 1990.

3.Odkar je bil leta 2013 vzpostavljen sistem porazdelitve prizadevanj za sektorje, ki niso vključeni v sistem EU za trgovanje z emisijami (kot so promet, industrija, ki ni vključena v EU ETS, stavbe, kmetijstvo in odpadki), so bile emisije po vsej EU vsako leto pod skupno mejo. 4.Odločba o porazdelitvi prizadevanj določa nacionalne cilje za emisije za leto 2020, izražene kot spremembe v odstotkih glede na ravni iz leta 2005. Določa tudi dodeljene letne emisije, ki jih morajo države članice spoštovati. Podobno uredba o porazdelitvi prizadevanj, ki jo je nasledila, določa nacionalne cilje za emisije do leta 2030 in dodeljene letne emisije za obdobje 2021–2030. 5.Emisije v EU27, ki jih zajema odločba o porazdelitvi prizadevanj, so bile leta 2019 skoraj za 11 % manjše kot leta 2005. Cilj za leto 2020 (8-odstotno zmanjšanje) je bil torej presežen že pred krizo zaradi COVID-19. Vse države članice so izpolnile svoje obveznosti v skladu z odločbo o porazdelitvi prizadevanj v obdobju 2013–2018. Nekatere države članice so morale mobilizirati mehanizme prilagodljivosti v zakonodaji, da bi izpolnile svoje sedanje obveznosti. Države članice načrtujejo, sprejemajo in izvajajo politike in ukrepe, da bi dosegle svoje cilje glede porazdelitve prizadevanj v skladu s sedanjo uredbo o porazdelitvi prizadevanj. Obstaja močna in nujna potreba, da države članice načrtujejo in izvajajo dodatne podnebne ukrepe v sektorjih porazdelitve prizadevanj, da bi se tako pokazale povečane ambicije v okviru predlagane revidirane uredbe o porazdelitvi prizadevanj. 6.Stopnja skladnosti z EU ETS je zelo visoka, saj obrati vsako leto pokrijejo približno 99 % svojih emisij s potrebnim številom pravic. Sistem trenutno zajema približno 36 % skupnih emisij toplogrednih plinov EU iz skoraj 9 500 elektrarn in proizvodnih obratov (tj. nepremičnih naprav) ter letov v Evropskem gospodarskem prostoru. Emisije iz nepremičnih naprav v okviru EU ETS so se od leta 2005 do leta 2020 skupno zmanjšale že za 43 %. 7.Do leta 2020 so vse države članice uvedle nacionalno strategijo ali načrt za prilagajanje. Prizadevanja za prilagajanje v posameznih državah članicah in na ravni EU je treba okrepiti, saj se zdi, da so podnebni vplivi na najslabši strani spektra, ki je bil predviden, in se bodo vse bolj kazali tudi v kaskadnih in sestavljenih tveganjih. Izvajanje prilagajanja medtem zaostaja. Ustrezni ukrepi za preprečevanje in/ali zmanjšanje škode, ki jo lahko povzročijo podnebne spremembe, prinašajo pomembne gospodarske in družbene koristi. Uspešne prakse Načrt Danske za okrevanje in odpornost spodbuja zeleno davčno reformo. Načrt za okrevanje in odpornost naj bi znatno prispeval k izvajanju reforme s financiranjem davčno subvencioniranega „naložbenega okna“ za spodbujanje podjetij k pospešitvi njihovih zelenih naložb, na primer v programsko opremo, da bi logistične verige postale gospodarnejše z viri. Podnebne ambicije Estonije se z leti stalno povečujejo in država se odmika od močne odvisnosti od oljnega skrilavca. Estonska vlada se je zavezala, da bo do leta 2035 postopoma opustila proizvodnjo električne energije iz oljnega skrilavca, do leta 2040 pa v celoti opustila uporabo oljnega skrilavca v energetskem sektorju. 3.5 Financiranje izvajanja okoljske politike Za zagotovitev uspeha je bistveno, da je celotno izvajanje okoljske politike ustrezno financirano. Večino je treba podpreti z javnofinančnimi odhodki držav članic in zasebnimi sredstvi gospodarskih subjektov, vendar sredstva EU pomembno prispevajo v smislu usmerjanja izvajanja in pomoči pri izpolnjevanju potreb EU po okoljskih naložbah, ki so še vedno velike. Naložbeni načrt za evropski zeleni dogovor iz leta 2020 povezuje financiranje okoljskih projektov in naložbe ter v desetletju mobilizira en bilijon EUR v zelene naložbe (javne in zasebne), kar je podprto s splošnim proračunom Evropske Unije za obdobje 2021–2027. Poleg znatnih finančnih sredstev, ki so na voljo v okviru kohezijske politike na podlagi večletnega finančnega okvira, je okoljsko izvajanje od leta 2021 podprto tudi z mehanizmom za okrevanje in odpornost, v okviru katerega morajo reforme in naložbe spoštovati načelo, da se ne škoduje bistveno. Taksonomija EU za trajnostne dejavnosti in druge pobude za trajnostno financiranje bodo v primeru zasebnih naložb pomagale povečati preglednost, vključiti okoljske vidike in preusmeriti finančne tokove v šest okoljskih ciljev. V pregledu izvajanja okoljske politike se prvič proučujejo naložbene potrebe izvajanja okoljske politike in primerjajo z doslej razpoložljivimi sredstvi, kar pomeni odziv na zahtevo iz naložbenega načrta za evropski zeleni dogovor iz leta 2020. Ugotovitve 1.Skupna raven financiranja okoljskih naložb (iz nacionalnih sredstev in sredstev EU skupaj) v obdobju 2014–2020 je bila ocenjena na 0,6 % do 0,7 % BDP (za obdobje 2014–2020) v EU27, od tega 14 % financiranja izvira iz finančnih sredstev EU. V nekaterih državah (kot so Hrvaška, Grčija, Slovaška in Romunija) skoraj ali več kot 50 % financiranja izvira iz sredstev EU. V povprečju je polovica celotnega financiranja (53 %) v EU izvirala iz javnih virov (sredstva EU in nacionalna javna sredstva skupaj), v približno desetih državah pa celo več kot dve tretjini, kar kaže na pomen financiranja z javnimi sredstvi. 2.Za primerjavo, letne potrebe po okoljskih naložbah na ravni EU za programsko obdobje 2021–2027 so trenutno ocenjene na 0,9–1,5 % predvidenega BDP za obdobje 2021–2027, kar kaže na precejšnjo naložbeno vrzel (0,6–0,8 % BDP, kar znaša 76–110 milijard EUR na leto, čeprav so med državami članicami znatne razlike) , ki jo je treba obravnavati, da bi se zagotovilo učinkovito izvajanje prednostnih nalog na področju okolja in podprl zeleni prehod EU. 3.Skoraj dve tretjini vrzeli v okoljskih naložbah sta povezani z bojem proti onesnaževanju na splošno ter varstvom in upravljanjem vodnih teles. Naložbena vrzel na področju krožnega gospodarstva in odpadkov je ocenjena na 13–28 milijard EUR na leto, odvisno od ravni ambicij dosežene krožnosti. Letna vrzel v financiranju biotske raznovrstnosti je ocenjena na približno 20 milijard EUR. 4.Dodatne naložbene potrebe nad osnovno ravnjo za podnebje, energijo in promet so bile ocenjene na 390 milijard EUR na leto (EU27), pri čemer naj bi bilo potrebnih še 130 milijard EUR na leto za uresničitev temeljnih okoljskih ciljev EU. Tudi stroški prilagajanja podnebnim spremembam so lahko precejšnji, in sicer naj bi znašali od 35–62 milijard EUR (ožje področje uporabe) do 158–518 milijard EUR (širše področje uporabe) na leto. Navedene naložbene potrebe izražajo cilje izvajanja do let 2020 in 2030 (za stroške prilagajanja podnebnim spremembam se pričakuje, da bodo prisotni dlje časa). 5.Največji delež zelenih naložb (71 %) v načrtih za okrevanje in odpornost je bil namenjen trajnostni mobilnosti, prenovi stavb in energijski učinkovitosti ter energiji iz obnovljivih virov in energetskim omrežjem. Nasprotno pa so biotska raznovrstnost, krožno gospodarstvo, voda ter preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja predstavljali le 13 % skupnega zelenega prispevka. Zelene naložbe, namenjene podnebju, energiji in prometu, znatno podpirajo okoljske cilje, na primer cilj za čistejši zrak v Evropi. Ne bodo pa na primer zadovoljile velikih potreb na področju infrastrukture za vodo in odpadke ter upravljanja voda in ravnanja z odpadki. Poleg tega se je več držav članic odločilo, da ne bodo dale prednosti ukrepom, ki neposredno koristijo biotski raznovrstnosti . 6. Skupna sredstva EU, ki zajemajo večletni finančni okvir (VFO za obdobje 2021–2027) in Instrument Evropske unije za okrevanje, bodo mobilizirala 2,018 bilijona EUR po trenutnih cenah za podporo okrevanju po pandemiji COVID-19 in dolgoročnim prednostnim nalogam EU, vključno z varstvom okolja. 30 % večletnega finančnega okvira bo namenjenega podnebnim ukrepom, 7,5 % (leta 2024) oziroma 10 % (v letih 2026 in 2027) pa biotski raznovrstnosti. Iz mehanizma za okrevanje in odpornost bo v okviru Instrumenta Evropske unije za okrevanje za podnebne ukrepe namenjenih vsaj 37 %. Preglednica 1: Ocenjena razčlenitev potreb EU po dodatnih okoljskih naložbah Slika 6: Skupno osnovno financiranje okolja (2014–2020) in ocena potreb (2021–2027) v EU27 (% BDP) Okoljski cilj Predvidena naložbena vrzel (EU27, na leto) v milijardah EUR v % Preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja 42,8 38,9 % Varstvo in upravljanje voda ter vodni sektor 26,6 24,2 % Krožno gospodarstvo in odpadki 13,0 11,8 % Biotska raznovrstnost in ekosistemi 21,5 19,6 % Raziskave, razvoj in inovacije ter drugo 6,2 5,7 % Skupaj 110,1 100 %

Uspešne prakse Grčija v skladu s svojim načrtom za okrevanje in odpornost izvaja pomembne naložbe v pogozdovanje, biotsko raznovrstnost, obvladovanje požarov v naravi, blažitev poplav in nadgradnjo namakalnega omrežja, kar dopolnjujejo reforme, ki spodbujajo trajnostno odlaganje na odlagališčih in recikliranje. Hrvaška želi izboljšati zaščito pred poplavami z rešitvami, ki temeljijo na naravi, kot so oživitev vodotokov, povezovanje opuščenih rokavov, ustvarjanje sekundarnih mokriščnih habitatov in odstranjevanje invazivnih vrst. Malta je skupaj z Estonijo, Grčijo, Latvijo, Romunijo in Slovaško uvedla davek „plačaj, kolikor odvržeš“, ki se uporablja za težo ali količino odpadkov, ki jih ustvarijo gospodinjstva in podjetja ter jih zberejo organi za zbiranje odpadkov. Navedeni instrument podpira načelo preprečevanja odpadkov. Nemčija, Francija in Švedska so izstopale z visoko stopnjo izdaje zelenih obveznic v letu 2020. Italija je dosegla napredek pri spremljanju okoljskih vplivov svojega državnega proračuna in poročanju o njih (zeleno oblikovanje proračuna). Od leta 2000 je razvila poročanje o načrtovanih odhodkih za varstvo okolja in upravljanje virov. Poročanje je vključevalo tudi 12 kazalnikov o pravični in trajnostni blaginji v skladu s cilji trajnostnega razvoja in cilji Agende 2030. 3.6 Okoljsko upravljanje Okoljsko upravljanje je širok koncept, ki med drugim zajema vključevanje okoljskih vidikov v odločanje, udeležbo javnosti, dostop do pravnega varstva, izmenjavo informacij in poročanje, zagotavljanje okoljske skladnosti in obravnavo okoljske odgovornosti. Zajema tudi to, kako javni organi preverjajo in zagotavljajo skladnost na terenu z izvrševanjem. V skladu z evropskim zelenim dogovorom bodo morali vsi ukrepi in politike EU prispevati k doseganju njegovih ciljev. V njem je izrecno navedeno, da bo Komisija ukrepala za izboljšanje dostopa državljanov in nevladnih organizacij do pravnega varstva pred nacionalnimi sodišči. V zvezi s tem so bili razviti instrumenti okoljskega upravljanja z namenom doseganja ciljev evropskega zelenega dogovora o podnebni nevtralnosti, varstvu in obnovi ekosistemov in biotske raznovrstnosti, ničelnem onesnaževanju in krožnem gospodarstvu. V ta namen je Komisija 14. decembra 2021 sprejela predlog nove direktive o kaznivih dejanjih zoper okolje, katere cilj je učinkovitejše varstvo okolja s kazenskopravnimi ukrepi na nacionalni ravni. Nova direktiva nadomešča Direktivo 2008/99/ES in določa nova kazniva dejanja EU zoper okolje, pojasnjuje obstoječa kazniva dejanja, predlaga dodatne sankcije za kazniva dejanja zoper okolje, njen cilj pa je zagotoviti učinkovite preiskave in kazenske postopke ter pomagati pri čezmejnih preiskavah in pregonu. Glavne obveznosti in teme, zajete v tem tretjem pregledu izvajanja okoljske politike, temeljijo na zahtevah direktive INSPIRE, presoji vplivov na okolje, dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah pred nacionalnimi sodišči, sankcijah, zagotavljanju okoljske skladnosti in direktivi o okoljski odgovornosti. Komisija je poleg svojih izvršilnih ukrepov spodbujala poenostavitev okoljskih presoj, da bi se zmanjšalo podvajanje in preprečila prekrivanja pri odobritvi projektov. Poenostavitev pomaga zmanjšati nepotrebno upravno breme in pospešuje odločanje, če se pri tem ne zmanjša kakovost okoljske presoje. Poleg tega je bistveno, da se pri povečanju učinkovitosti postopkov spoštujejo standardi pravic do soodločanja, vključno z udeležbo javnosti in dostopom do pravnega varstva v okoljskih zadevah, v skladu s sekundarno zakonodajo EU in sodno prakso Sodišča EU. Komisija je podprla tudi krepitev zmogljivosti, da bi se okrepile izvedbene zmogljivosti nacionalnih organov in nevladnih organizacij. V poročilih za posamezne države so predstavljena nekatera od teh prizadevanj, ki se izvajajo prek Instrumenta za tehnično podporo in programa TAIEX EIR Peer to Peer, kot je prikazano na spodnji sliki. Ugotovitve 1.Kljub izboljšavam pri izvajanju direktive INSPIRE, zlasti v Estoniji, Nemčiji, Litvi, Luksemburgu, na Malti, v Sloveniji in Španiji, ima večina držav članic še vedno težave pri zagotavljanju boljše izmenjave podatkov, ki bi javnosti zagotovila višjo stopnjo preglednosti in podpirala izvajanje okoljskih politik. 2.Zagotavljanje učinkovitega dostopa do pravnega varstva na nacionalni ravni je bistveno za izvajanje okoljske zakonodaje. Komisija je sprejela ukrepe za zagotovitev, da lahko okoljske nevladne organizacije in javnost zahtevajo pregled ukrepov za boj proti onesnaževanju zraka ali pregled podaljšanja rudarskih dovoljenj ali dovoljenj za lov na podlagi odstopanja. Z izvršilnimi ukrepi je poskušala zagotoviti tudi dostop do pravnega varstva pri uporabi direktive o okoljski odgovornosti. Vendar so v večini držav članic še vedno mogoče izboljšave v smislu izboljšanja dostopa javnosti do sodišč, da lahko izpodbijajo odločitve, dejanja ali opustitve dejanj, zlasti na področjih načrtovanja v zvezi z vodo, naravo in/ali kakovostjo zraka. 3.Večina držav članic mora tudi bolje obveščati javnost o njenih pravicah dostopa do pravnega varstva. Boljši dostop javnosti do informacij o okolju in razširjanje navedenih informacij bi prispevala k boljši ozaveščenosti o okoljskih zadevah ter zagotovila učinkovitejšo udeležbo javnosti pri postopku odločanja o okoljskih zadevah in sčasoma izboljšala okolje. 4.Poleg tega so v več državah potrebni nadaljnji ukrepi in/ali prizadevanja za spremljanje, s čimer se zagotovi, da stroški ne ovirajo učinkovitega dostopa do pravnega varstva v okoljskih zadevah. 5.Regionalna in lokalna razdrobljenost ostaja izziv za okoljsko upravljanje na Madžarskem, v Italiji, Luksemburgu in Španiji. To je treba rešiti, zlasti z razvojem boljših mehanizmov okoljskega usklajevanja. 6.Direktiva o presoji vplivov na okolje je bila revidirana leta 2014, da bi se zmanjšalo upravno breme in izboljšalo varstvo okolja ter hkrati zagotovila večja razumnost, predvidljivost in trajnostnost javnih in zasebnih naložbenih odločitev. Večina držav članic je izkoristila to priložnost za racionalizacijo svojega regulativnega okvira za okoljske presoje. Vendar so bili potrebni izvršilni ukrepi za zagotovitev pravilnega prenosa direktive v vseh državah članicah.