[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 7.4.2006

COM(2006) 163 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Poročilo o rezultatu Pregleda obsega univerzalne storitve v skladu s členom 15(2) Direktive 2002/22/ES {SEC(2006) 445}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Poročilo o rezultatu Pregleda obsega univerzalne storitve v skladu s členom 15(2) Direktive 2002/22/ES (Besedilo velja za EGP)

1. OZADJE IN NAMEN SPOROčILA

Komisija je 25. maja 2005 objavila Sporočilo O pregledu obsega univerzalne storitve , kateremu je priložen Delovni dokument osebja Komisije[1]. Ta prvi redni pregled v skladu s členom 15 Direktive o univerzalnih storitvah[2] je preučil, ali naj se obseg univerzalne storitve ohrani ali spremeni tako, da bo še posebej vključil mobilne ali širokopasovne komunikacije. Komisija je pozvala javnost, naj komentira njeno analizo in predhodne ugotovitve, kot tudi številna dolgoročna vprašanja, zasnovana tako, da spodbujajo v prihodnost usmerjeno politično razpravo, ki se lahko vnese v splošni pregled regulativnega okvira elektronskih komunikacij v letu 2006.

Sporočilo v skladu s členom 15(2) Direktive o univerzalnih storitvah zagotavlja poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu o pregledu Komisije ob upoštevanju rezultatov javne razprave.

2. POVZETEK ANALIZE KOMISIJE IN PRVOTNI POLOžAJ

Sporočilo, objavljeno maja 2005, upošteva obseg univerzalne storitve, kot je trenutno opredeljen[3], in merila za njegov ponovni pregled, kot so določena v Direktivi o univerzalnih storitvah[4]. Še zlasti je upoštevano, da je v e -Komunikacijah univerzalna storitev varnostna mreža za tiste, ki jim finančna sredstva ali zemljepisna lega ne dopuščajo, da bi dostopali do osnovnih storitev, ki so že na voljo veliki večini državljanov.

Sporočilo je ugotovilo, da:

- je konkurenčna ponudba mobilnih komunikacij imela za posledico, da imajo potrošniki že zelo razširjen, cenovno ugoden dostop do mobilnih komunikacij, tako da pogoji za vključitev mobilnih komunikacij v obseg univerzalne storitve niso bili izpolnjeni;

- v tem primeru širokopasovnega internetnega dostopa trenutna stopnja uveljavitve ne izpolnjuje merila za uporabo storitev pri „večini potrošnikov” in tako pogoji za vključitev širokopasovnih storitev v obseg univerzalne storitve niso bili izpolnjeni.

Sporočilo je sprožilo tudi številna dolgoročna vprašanja:

- Ali naj univerzalna storitev loči dostop do storitev in obravnava samo dostop do komunikacijske infrastrukture in ne do telefonskih storitev?

- Ali naj univerzalna storitev obravnava dostop na vsaki lokaciji?

- Ali je še vedno primerno vključiti določbe o javnih telefonih v obseg univerzalne storitve?

- Kako dolgo bo obstajala potreba, da se imeniške storitve in imenike ohranja v obsegu univerzalne storitve?

- Ali naj se posebni ukrepi za funkcionalno ovirane osebe bolje uskladijo na ravni EU v okviru določbe univerzalne storitve?

- Ali naj bo cilj univerzalna storitev, ki se financira iz davkov?

3. POSVETOVANJE ZAINTERESIRANIH STRANK

3.1. Pregled prejetih odzivov

Javno posvetovanje se je začelo, ko sta bila na internetne strani Komisije poslana Sporočilo in pripadajoči Delovni dokument osebja Komisije, z rokom 15. julij 2005 za prispevke, ki se jih pošlje po e-pošti.

Prejetih je bilo 76 prispevkov, ki jih je poslalo veliko interesnih skupin za e-Komunikacije, vključno z vladami, regulativnimi organi, nevladnimi organizacijami (še zlasti tistimi, ki predstavljajo potrošniške in uporabniške interese kot tudi ljudi s posebnimi potrebami), zasebniki, izvajalci, ponudniki storitev, proizvajalci ter drugimi podjetji in organizacijami. Zemljepisno so prispevki predstavljali 16 od 25 držav članic, več kot 40 % prispevkov pa je prišlo iz treh večjih držav[5]. Več pripomb se je osredotočalo izključno na dolgoročna vprašanja.

Doseženo je bilo široko soglasje v korist presoje in ugotovitev Sporočila, medtem ko so se stališča o dolgoročnih vprašanjih razlikovala. Večina vlagateljev je poudarila, da je vedno večja uporaba mobilnih in širokopasovnih komunikacij posledica tako konkurenčnih politik v EU kot tudi gospodarskih modelov in tehnoloških strategij industrije. Obveznost določenih tehnologij v menjavi tehnološke krajine se je pogosto štelo za težavno. Mnogi so bili zaskrbljeni, da bo vsaka razširitev obsega univerzalne storitve in njeno financiranje preprečevalo konkurenco, oviralo investicije in zadušilo inovacije.

Na drugi strani je več potrošniških in drugih organizacij menilo, da so merila pregleda ali presoja Komisije preveč omejevalni ali neambiciozni, in so terjale razširitev obsega mobilnih in/ali širokopasovnih storitev. Vendar so potrošniške organizacije, specializirane za e-Komunikacije, podprle ugotovitve Sporočila.

Nekaj vlagateljev je opozorilo na vidike, ki niso obravnavani v tem pregledu, kot so pomisleki o kakovosti storitev, različno izvajanje v EU in mednarodno gostovanje. Nekatere pripombe so se nanašale tudi na druge uporabniške pravice in interese v komunikacijah, kot je dostop do storitev v nuji (ki jih pokriva posebna določba v Direktivi). Ta vprašanja so zunaj sedanjega pregleda, vendar bodo vlagatelji zagotovili možnost politične debate v okviru splošnega regulativnega pregleda leta 2006.

3.2. Mobilne komunikacije

Komisija je o mobilnih komunikacijah predhodno ugotovila, da pogoji za vključitev mobilnih komunikacij v obseg univerzalne storitve niso bili izpolnjeni.

Prišlo je do splošnega sporazuma o presoji in ugotovitvah Sporočila: preko 70 % vlagateljev se je izreklo za podporo, vključno z vsemi nacionalnimi vladami in organi ter industrijo. Nekateri teh vlagateljev so menili, da bi bila vključitev mobilnih storitev v obseg prezgodnja, razvoj pa bi se moral ponovno preučiti v prihodnjem splošnem pregledu.

Več vlagateljev je opozorilo, da čeprav druga generacija (2G) mobilnih omrežij pokriva od 98 do 100 % populacije v večini držav članic, je lahko zemljepisna pokritost na nekaterih oddaljenih območjih še vedno vprašljiva. Iz istega razloga so regulativni organi menili, da bi bilo nesorazmerno drago od operaterjev zahtevati 100 % pokritost, in ugotovili, da obstaja vrsta pobud za dosego popolne pokritosti, kot je finančna podpora (zunaj ureditve univerzalne storitve) iz infrastrukture ali spodbujanje delitve infrastrukture.

Specifični podatki države in socialno-ekonomska analiza, ki so jo izvedli nacionalni regulativni organi, so potrdili stališče, da imajo potrošniki cenovno ugoden dostop do mobilnih storitev 2G. Mobilni operaterji so poudarili, da zagotavljajo storitve na vseh potrošniških segmentih z obširno ponudbo izbire storitvenih paketov, ki ponujajo tarifne opcije na predplačilo in po opravljeni storitvi. Štelo se je, da se je s slednjim zagotavljanje telefonskih storitev v Evropi uspešno razširilo, še zlasti za skupine z nižjim prihodkom. Visoko konkurenčni maloprodajni trg je zagotavljal, da mobilna pokritost še dalje napreduje, cene pa se znižujejo.

Mnoge potrošniške in druge organizacije so kritizirale merila pregleda v pristopu Komisije kot omejevalne, in zahtevale razširitev obsega mobilnih storitev. Nekatere so zahtevale temeljitejšo analizo socialnih elementov in vprašanj cenovne dostopnosti. Dokazovalo se je, da so predplačilne kartice dražje od storitev na naročnino in da stroški mobilnih komunikacij na splošno niso cenovno dostopni potrošnikom z nižjimi prihodki[6]. Organizacije, ki zastopajo uporabnike invalide, so trdile, da bi bila razširitev nujna, saj ima veliko funkcionalno oviranih oseb resne težave pri dostopanju do mobilnih storitev in njihovi uporabi.

3.3. Širokopasovni internetni dostop

Predhodna ugotovitev Komisije o širokopasovnem internetnem dostopu je bila, da te storitve trenutno uporablja le maloštevilna, čeprav hitro rastoča, manjšina evropskih potrošnikov in da dejanski odjem na prebivalca ne izpolnjuje meril uporabe storitev v večini potrošniških primerov[7]. Zaradi tega niso bili izpolnjeni pogoji za vključitev širokopasovnih storitev v obseg univerzalne storitve. Komisija bo nadaljevala s podrobnim nadzorom tega vprašanja, v okviru priprave na naslednji pregled Direktive o univerzalnih storitvah. To ne preprečuje državam članicam, da bi podpirale uvajanje širokopasovnih infrastruktur v skladu z veljavnimi predpisi o državnih pomočeh.

Javna posvetovanja so široko podprla presojo in ugotovitve Komisije o širokopasovnem omrežju, ker se je 80 % vlagateljev, vključno z nacionalnimi vladami in organi kot tudi industrijo, strinjalo. Nekateri regulativni organi so poročali o nedavno izvedenih nacionalnih regulativnih pregledih, ki so podprli analizo.

Ugotovilo se je, da so satelitske širokopasovne storitve na voljo in da obstaja vrsta lokalnih, regionalnih in nacionalnih pobud, ki razširjajo širokopasovno pokritost, pri čemer včasih uporabljajo fiksne brezžične tehnologije. Nekateri so zahtevali zagotovitev širokopasovnih storitev na območjih, kjer se trenutno ni mogoče zanašati na trgovinske določbe.

Industrija in uporabniki so poudarili, da je širokopasovno omrežje v relativno zgodnji fazi sprejetja na trgu, na katerem konkurenca vodi uveljavitev na trgu in znižuje cene za potrošnike. Na tej stopnji bi bilo težko presoditi, ali se bodo tržni neuspehi nadaljevali. Obveznost širokopasovnega dostopa bi povzročila nesmiselno višino stroškov ali navzkrižnih subvencij med različnimi skupinami potrošnikov ali storitvami in bi tvegala, da bi jo prehitel tehnološki napredek, nenazadnje v hitrosti prenosa podatkov. Poleg tega so dajatve za dostop vedno bolj povezane z vsebino, kar povzroča večjo zapletenost tržnih intervencij. Nekateri so menili, da bodo stroški univerzalne storitve za širokopasovno omrežje povzročili pomembno obremenitev za več držav članic, kjer je fiksna širokopasovna infrastruktura manj napredna.

Različni prispevki združenj potrošnikov so menili, da je širokopasovno omrežje postalo nujno za normalno sodelovanje družbe in bi moralo biti vključeno v okvir univerzalne storitve. Nekateri so menili, da nizke stopnje uveljavitve na trgu niso razlog za izključitev regulativnega posredovanja, če potencialni prejemki potrošnikom odtehtajo potencialne stroške. Nekaj vlagateljev je trdilo, da bi moral biti zaradi tega, ker traja nekaj let, da se zakonodajne spremembe izvedejo nacionalno, ta pregled proaktiven, da razširi obseg, saj bi to lahko spodbudilo višjo uveljavitev širokopasovnega omrežja. Regionalni organ oblasti je uvidel, da bi bila vključitev širokopasovnega omrežja nujna za zagotovitev enakega dostopa do vseh in za pomoč pri izpolnjevanju lizbonskih ciljev v regiji.

3.4. Dolgoročna vprašanja

3.4.1. Pregled

Interesne skupine so se v večji meri dogovorile, da so vprašanja odprla razpravo o politiki pooblastil o tem, kako naj se uveljavitev univerzalne storitve razvije v usmerjeno in konkurenčno komunikacijsko okolje, ob tem pa so se stališča o prihodnjem usmerjanju gibala od „univerzalne storitve naj se ukinejo“ do „uveljavitev univerzalne storitve naj se okrepi“. Poudarki so bili različni v različnih državah članicah, glede na pravno tradicijo in tržne razmere. Nekateri odzivi so zahtevali povečano regulativno prilagodljivost, ki bi bolje odražala nacionalne ali lokalne/regionalne pogoje v razširjeni Uniji. Mnogi so poudarili, da ima razprava na tej stopnji omejitve, saj posledice tehnološkega napredka, še zlasti komunikacije, ki temeljijo na internetnem protokolu (IP), niso znane. Nekaj vlagateljev je trdilo, da je pregled prezgoden zaradi omejenih izkušenj z izvajanjem trenutnih predpisov.

3.4.2. Ali naj univerzalna storitev obravnava samo dostop do komunikacijske infrastrukture in ne dostopa do telefonskih storitev

Nekaj interesnih skupin, kot so regulatorji in predstavniki industrije, je menilo, da morda obstaja razlog za ločitev dostopa do infrastrukture od zagotavljanja storitev, še zlasti zaradi prehoda k naslednji generaciji omrežij in okolja storitev, v katerem potrošnik lahko izbira med različnimi dobavitelji za dostop in storitve (to se že dogaja v govorni telefoniji preko IP-ja). Učinkovita konkurenca bi naj zagotovila razpoložljivost in cenovno dostopnost, medtem ko naj bi javne intervencije zagotovile tehnološko nevtralno uredbo, ki podpira konkurenco.

Večina predstavnikov potrošnikov in uporabnikov ni uvidela, da bi že sam dostop do infrastrukture zavaroval bistvene storitve za bolj občutljive potrošnike. Vendar so potrošniške skupine tudi trdile, da naj bi univerzalna storitev vsem državljanom zagotavljala tehnološko nevtralno „ resnično enakost dostopa” do komunikacijskega omrežja, saj bi širokopasovno omrežje lahko omogočalo prilagodljive storitve (govorne, besedilne, video in podatkovne storitve), ki bi prav tako pripomogle k izpolnitvi zahtev tistih s posebnimi potrebami.

Prav tako se je trdilo, da ločitev dostopa od storitev kratkoročno ne bi bila praktična, med tem ko so ureditve dostopa še vedno v postopku uvedbe v EU in lastniki pogosto obdržijo tržno moč na maloprodajni stopnji. Prav tako je med ponudniki univerzalne storitve obstajala zaskrbljenost zaradi oblikovanja zapletenih ureditvenih in pogodbenih dogovorov, če bi bilo zagotavljanje dostopa in storitev ločeno.

3.4.3. Ali naj univerzalna storitev obravnava dostop na vsaki lokaciji

Odzivi kažejo, da se je to vprašanje razlagalo na različne načine. Nekateri so menili, da je bila ta zahteva že delno dosežena glede na sedanjo prilagodljivost Direktive, ki univerzalni storitvi omogoča, da jo dobavljajo ponudniki mobilnih/brezžičnih storitev („na fiksni lokaciji”). Nekaj vlagateljev je menilo, da bi lahko samo mobilna tehnologija dobavila „dostop na vsaki lokaciji” in videlo nasprotje s položajem, izvedenim na mobilnih komunikacijah. Vendar je bilo splošno poudarjeno, da je dosti obstoječih (in pričakovanih) tehnologij dostopa, ki lahko dobavijo „dostop na vsaki lokaciji” po različnih cenah. Veliko interesnih skupin je zato menilo, da bi se izplačalo raziskati možnosti za dopustitev prilagodljive dobave univerzalne storitve na kakršen koli način (ki bi lahko bil cenejši kot fiksni terminal na fiksni lokaciji). Vendar bi se v tem primeru morala upoštevati vrsta vprašanj, kot je kakovost storitev in dostop do storitev v nuji.

Industrija je na splošno trdila, da trg že ponuja „mobilnost” ali „internetno mobilnost”/nomadske komunikacijske storitve, in da naj to ne bi bilo področje, za katerega bi bilo treba uvesti obveznost zagotavljanja univerzalnih storitev. Potrebne bi bile znatne investicije v omrežja, da bi se zagotovila kakovost storitev „na vsaki lokaciji”.

3.4.4. Ali je še vedno primerno vključiti določbe o javnih telefonih znotraj obsega univerzalne storitve

Zaradi bližnje splošne razširjenosti mobilnih telefonov nekaj vlagateljev meni, da bi bilo zmanjšanje števila javnih telefonov smiselno in bi se jih lahko umaknilo iz obsega. Vendar jih je veliko videlo, da lahko to povpraševanje po javnih telefonih obstaja na določenih območjih ali v določenih okoliščinah, in da so bili ti cenjeni ravno med najbolj ranljivimi člani družbe.

Nekaj vlagateljev je trdilo, da lahko obstaja razlog za izboljšanje ali nadgradnjo javnih telefonov na primer kot točka internetnega dostopa ali dodajanje funkcionalnih naprav, ki bi prav tako računale na funkcionalno ovirane osebe. Prav tako je bilo predlagano, da se na območjih, kjer so javni telefoni odstranjeni, raziščejo alternative, kot so kontaktne točke za nujne primere, ki bi bile pod pristojnostjo javnih oblasti.

3.4.5. Kako dolgo bo obstajala potreba, da se imeniške storitve in imenike ohranja v obsegu univerzalne storitve?

V več odzivih je bilo poudarjeno, da Direktiva dela razliko med zahtevami za zbiranje in posredovanje imeniških podatkov (na veleprodajni stopnji) in obveznostmi do omogočanja dostopa do imeniških storitev (na maloprodajni stopnji). Prispevki držav članic, kjer je liberalizacija na tem področju napredovala, so pokazali, da bi se lahko imeniške storitve umaknilo iz obsega. Druge države so bile v pripombah previdnejše; pogosto so štele za nujno, da se ohrani obstoječe zahteve. Industrija imeniških storitev je videla obveznost univerzalne storitve na maloprodajnem trgu kot nepotrebno ali škodljivo konkurenci, medtem ko je zahtevala učinkovito uveljavitev zahtev dostopa na veleprodajni ravni.

3.4.6. Ali naj se posebni ukrepi za funkcionalno ovirane osebe bolje uskladijo na ravni EU v okviru določbe univerzalne storitve?

Večina organov je ugotovila, da bi bilo zaradi ritma in narave prehoda na NGO prezgodaj uvesti nadaljnje usklajevanje nad obstoječimi določbami Direktive (člen 7), ki bi bilo prav tako v nasprotju z načeli subsidiarnosti in sorazmernosti.

Odziv industrije je bil mešan, vendar je bilo na splošno nadaljnje usklajevanje šteto za nepotrebno in drago, še posebej glede na raznolikost proizvodov in storitev, ki upoštevajo posebne potrebe uporabnikov. Vendar je bilo ugotovljeno tudi, da lahko pride do težav, ki – razen da jih obravnava Pobuda o e- dostopnosti[8] – se lahko dalje raziščejo kot združljivost (zapuščinske) opreme v okolju IP.

Nekaj organizacij, ki zastopajo funkcionalno ovirane uporabnike, je zagovarjalo nadaljnje usklajevanje obsega ukrepov, ki bi vključili na primer dostop do storitev v nuji pri uporabi omrežij IP. Na drugi strani je nekaj teh organizacij in potrošnikov menilo, da bi lahko nadaljnje usklajevanje preveč predpisovalo in so dali prednost drugim pobudam kot na primer projektiranje skupnih rednih storitev.

3.4.7. Ali naj bo cilj univerzalna storitev, ki se financira iz davkov

Stališča glede tega vprašanja so se znatno razlikovala med javnimi organi in industrijo. Na splošno prvi niso videli razlogov za spremembe sedanjega sistema financiranja (ki omogoča izbiro med uporabo javnih skladov ali ustanovitvijo skladov, ki so značilni za določeno področje). Vendar nekatere vlade niso izključile možnosti za raziskavo dodatnih dolgoročnih financiranj iz davkov, medtem ko so druge želele opraviti dodatne študije o alternativnih metodah financiranja.

Nekateri odzivi so postavljali trditev, da se debato o univerzalni storitvi zamenjuje z veliko širšim vprašanjem o cenovno ugodnem dostopu do „informacijske družbe” za vse, kar je širše družbeno vprašanje in ne bi smelo biti omejeno na področje komunikacij. Za večino industrije financiranje, ki je področno specifično, ustvarja izkrivljanje trga in navzkrižno subvencioniranje med potrošniki, in na ta način zvišuje celotne komunikacijske stroške.

Glavna zaskrbljenost potrošnikov je bila povezana s pomanjkanjem preglednosti računov ali navzkrižnega subvencioniranja, ki lahko vodi v stanje, v katerem potrošniki plačajo preveč. Uporabniki so prav tako posvarili pred ustvarjanjem neresnično visokih bremen univerzalne storitve za operaterje in njihove kupce, kar potrjujejo nekatere države.

4. STALIščE KOMISIJE

Komisija meni, da je javno posvetovanje zagotovilo široko razširjeno podporo predhodnemu stališču, ki je bilo podano v Sporočilu, objavljenem maja 2005, in da ne obstaja nobena nova utemeljitev, ki bi spremenila ugotovitev, da niti mobilne niti širokopasovne komunikacije ne izpolnjujejo pogojev Direktive o univerzalnih storitvah za vključitev v obseg univerzalne storitve. Komisija priznava, da je bil pregled omejen v obsegu, kot so pripominjali nekateri vlagatelji. Vendar je Komisija v tem pogledu vezana na merila pregleda, kot je določeno v Direktivi o univerzalnih storitvah. Glede na tehnološki razvoj in razvoj trga bo Komisija kmalu znova preučila celotni regulativni okvir e-Komunikacij, da bi zagotovila, da bodo splošni cilji še naprej odražali lizbonske cilje, kot je navedeno v Sporočilu o „i2010 – evropska informacijska družba za rast in zaposlovanje“[9].

5. ZAKLJUčEK

Komisija je opravila pregled o obsegu univerzalne storitve v skladu s členom 15(1) Direktive o univerzalnih storitvah. Rezultat tega pregleda je, da Komisija v tem času ne bo predlagala nobenih sprememb obsega univerzalne storitve. Vendar prispevki o dolgoročnih vprašanjih, ki jih je prejela Komisija, zagotavljajo dobro osnovo za nadaljevanje napredne politične razprave o uveljavljanju univerzalne storitve v okviru splošnega regulativnega pregleda e -Komunikacij, z začetkom leta 2006. Ta pregled bo omogočil, da se obravnava potreba po zagotovitvi tehnološko nevtralne univerzalne storitve.

V skladu s členom 15(2) Direktive o univerzalnih storitvah Komisija predloži to poročilo o pregledu Evropskemu parlamentu in Svetu.

[1] COM(2005) 203 in SEC(2005) 660. Glejte: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/index_en.htm

[2] Direktiva 2002/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta o univerzalni storitvi in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami, UL L108, 24.4.2002, str. 51–77.

[3] Sedanji obseg vključuje: (1) priključek na javno telefonsko omrežje na fiksni lokaciji, ki podpira govorni in funkcijski dostop do interneta, in (2) dostop do javno dostopnih telefonskih storitev.

[4] Glej uvodno izjavo 25 in Prilogo V. Ponovni pregled mora upoštevati socialni, gospodarski in tehnološki razvoj, da lahko določi in analizira storitve, ki so na voljo in jih uporablja večina potrošnikov, s posledičnim tveganjem socialne izključenosti za tiste, ki si teh storitev ne morejo privoščiti.

[5] Združeno kraljestvo 16, Nemčija 9, Francija 8, Španija 5, Portugalska 4, Avstrija 3, Belgija 3; Češka republika, Grčija, Finska, Italija, Irska, Litva, Nizozemska, Norveška, Romunija, Slovaška in Slovenija - vsaka po 1 ali 2; evropska ali mednarodna združenja – 14; na voljo na: http://europa.eu.int/information_society/policy/ecomm/info_centre/documentation/public_consult/universal_service/index_en.htm

[6] Glej Oddelek 5.2 v Poročilu o presoji vpliva.

[7] Oktobra 2005 je imelo 11,5 % populacije EU fiksen širokopasovni priključek. Porast iz 6,5 % v sredini 2004 (kot poroča Poročilo, objavljeno maja 2005) ne upravičuje spremembe v analizi Komisije.

[8] Glej Sporočilo Komisije o e- Dostopnosti COM(2005) 425:http://europa.eu.int/information_society/policy/accessibility/com_ea_2005/index_en.htm

[9] COM(2005) 229.