SL Uradni list Evropske unije C 150/8

Objava zahtevka v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2017/C 150/06)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek.

ENOTNI DOKUMENT

„PORC NOIR DE BIGORRE“

Št. EU: PDO-FR-02106 – 14.1.2016

ZOP ( X ) ZGO ( )

1. Ime

„Porc noir de Bigorre“

2. Država članica ali tretja država

Francija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.1 Sveže meso (in klavnični izdelki)

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Meso prašiča „Porc noir de Bigorre“ izvira iz samcev in samic čistopasemskih gaskonjskih prašičev za proizvodnjo mesa, ki se zakoljejo med najmanj 12. in največ 24. mesecem starosti.

Trupi tehtajo vsaj 100 kilogramov, plast maščobe, merjene v ledvenem delu, je debela vsaj 30 mm, plast mišičnine pa vsaj 45 mm.

Maščoba vsebuje neofitadien, ogljikovodik, ki nastane zaradi uživanja trave in katerega vsebnost je več kot 0,4 poljubnih enot območja (UAA), analizira pa se v hrbtni mastnini.

Meso je poudarjene rdeče barve. Barva, ocenjena z uporabo japonske lestvice na mišici gluteus medius, je najmanj 3. Zunanja maščoba je bele barve, delež medmišične maščobe na dolgi hrbtni mišici (longissimus dorsi) pa je najmanj 2,5 %.

Kuhano meso ima nekoliko vlaknato teksturo, ki se topi v ustih ter je sočna, okusna in mehka.

Meso se pakira ohlajeno, pri čemer pa je ohlajeno odmrznjeno meso prepovedano.

3.3 Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

Odojki lahko v fazi dojenja prejemajo dodatek iz mešanice, ki temelji na žitih, soji in mleku v prahu. V tem obdobju lahko posamezen odojek použije največ 5 kg te krme. Krma lahko izvira zunaj geografskega območja. Vsa krma namreč ne more izvirati z geografskega območja, saj zaradi njegovih topografskih in podnebnih značilnosti ni mogoče zagotoviti vseh rastlinskih surovin, zlasti beljakovin in stročnic, ki so nujne za uravnoteženo krmo živali. Ta del krme, omejen na 5 kg, obsega manjši delež glede na podojeno mleko, saj odojek v tej fazi použije povprečno 40 litrov materinega mleka, kar pomeni približno 8 kg suhe snovi, ki izvira z geografskega območja. Za mešanico, ki temelji na žitih, soji in mleku v prahu, pa zaradi različnih virov oskrbe ni mogoče zagotoviti, da izvira z opredeljenega območja.

Odojkom se po odstavitvi daje krma, ki temelji na žitih (najmanj 70 % v masi surovin) in se po potrebi dopolni z beljakovinskimi dodatki (repične tropine, sončnične tropine, krmni bob, grah), minerali in vitamini. Žita morajo izvirati z geografskega območja.

Prašiči se v fazi pitanja, ki se začne med tretjim mesecem in pol ter najpozneje šestim mesecem starosti, vzrejajo na travnatih pašnikih, pri čemer je lahko na hektar največ 20 živali. V tej fazi del njihove krme izvira iz paše. Tako se prehranjujejo s travo, ki temelji zlasti na detelji in drugih vrstah trave, sadjem in drugimi viri iz okolja.

Daje se jim tudi dodatek za pitanje. Ta krma temelji na najmanj 70 % žit (pšenica, oves, ječmen, rž, tritikala), ki se jim po potrebi dodajo žitni proizvodi in/ali beljakovinski dodatki, minerali in vitamini (krmni bob, grah, repične ali sončnične tropine) Žita morajo izvirati z geografskega območja. Zunaj geografskega območja izvirajo samo beljakovinski dodatki, minerali in vitamini. Na geografskem območju jih zaradi omejitev okolja ni dovolj.

Posamezen prašič lahko dnevno prejme največ 3 kg dodatne krme, izražene v suhi snovi.

S temi pravili se v življenjski dobi živali zagotovi, da najmanj 72,6 % krme izvira z geografskega območja.

3.4 Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Živali se skotijo, vzrejajo, pitajo in zakoljejo na geografskem območju.

3.5 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6 Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

Vsak trup se označi z etiketo, ki je nameščena znotraj vsake polovice trupa v ledvenem delu ter na kateri so navedeni datum zakola, številka vzrejališča, kjer se pitajo prašiči, številka klavnice, identifikacijska številka prašiča in navedba NB.

Trupi imajo do končnega distributerja etiketo, ki poleg zakonskih navedb vsebuje: ime rejca, številko vzrejališča, identifikacijsko številko prašiča in datum zakola.

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Geografsko območje zajema naslednje občine ali dele občin:

V celoti so vključene občine:

Departma Haute-Garonne:

Ardiège, Aspret-Sarrat, Ausson, Bagiry, Balesta, Barbazan, Blajan, Bordes-de-Rivière, Boudrac, Boulogne-sur-Gesse, Cardeilhac, Cassagnabère-Tournas, Cazaril-Tambourès, Charlas, Ciadoux, Cier-de-Rivière, Clarac, Cuguron, Le Cuing, Eup, iFranquevielle, Galié, Génos, Gensac-de-Boulogne, Gourdan-Polignan, Huos, Labarthe-Rivière, Labroquère, Lalouret-Laffiteau, Larcan, Larroque, Lécussan, Lespugue, Lodes, Loudet, Lourde, Lunax, Luscan, Malvezie, Martres-de-Rivière, Mont-de-Galié, Montgaillard-sur-Save, Montmaurin, Montréjeau, Nénigan, Nizan-Gesse, Ore, Payssous, Pointis-de-Rivière, Ponlat-Taillebourg, Régades, Saint-Bertrand-de-Comminges, Saint-Gaudens, Saint-Ignan, Saint-Lary-Boujean, Saint-Loup-en-Comminges, Saint-Marcet, Saint-Pé-d’Ardet, Saint-Pé-Delbosc, Saint-Plancard, Saman, Sarrecave, Sarremezan, Sauveterre-de-Comminges, Saux-et-Pomarède, Sédeilhac, Seilhan, Les Tourreilles, Valcabrère, Valentine, Villeneuve-de-Rivière in Villeneuve-Lécussan.

Departma Gers:

— občine v kantonu Mirande-Astarac, razen občine Lamazère;

— občine v kantonu Pardiac-Rivière-Basse, razen občin Castelnau-d’Anglès, L’Isle-de-Noé, Izotges, Montesquiou in Mouchès;

— v kantonu Astarac-Gimone občine Arrouède, Aujan-Mournède, Bellegarde, Bézues-Bajon, Cabas-Loumassès, Chélan, Cuélas, Esclassan-Labastide, Labarthe, Lalanne-Arqué, Lourties-Monbrun, Manent-Montané, Masseube, Moncor-neil-Grazan, Monlaur-Bernet, Mont-d’Astarac, Panassac, Ponsan-Soubiran, Pouy-Loubrin, Saint-Arroman, Saint-Blancard, Samaran, Sarcos, Seissan in Sère;

— v kantonu Fezensac občine Gazax-et-Baccarisse, Peyrusse-Grande, Peyrusse-Vieille, Saint-Pierre-d’Aubézies.

Departma Pyrénées Atlantiques:

Aast, Bédeille, Bentayou-Sérée, Casteide-Doat, Castéra-Loubix, Coarraze, Ger, Labatmale, Labatut, Lamayou, Maure, Monségur, Montaner, Montaut, Ponson-Debat-Pouts, Ponson-Dessus, Pontacq, Pontiacq-Viellepinte, Saint-Vincent in Saubole.

Departma Hautes-Pyrénées:

— občine v kantonih: Aureilhan, Bordères-sur-l’Échez, Les Coteaux, Moyen Adour, Ossun, Val d’Adour-Rustan-Madiranais, La Vallée de l’Arros et des Baïses (razen dela občine Asque) in Vic-en-Bigorre;

— naslednje občine: Adast, Adé, Anères, Les Angles, Anla, Antichan, Antist, Aragnouet, Arcizac-ez-Angles, Argelès-Gazost, Arné, Arrayou-Lahitte, Arrodets-ez-Angles, Artigues, Aspin-en-Lavedan, Astugue, Aventignan, Aveux, Avezac-Prat-Lahitte, Ayros-Arbouix, Ayzac-Ost, Barlest, La Barthe-de-Neste, Bartrès, Bazus-Neste, Bertren, Bize, Bizous, Boô-silhen, Bourréac, Campistrous, Cantaous, Capvern, Cheust, Clarens, Créchets, Escala, Escoubès-Pouts, Gaudent, Gazave, Gembrie, Générest, Ger, Gerde, Geu, Gez, Gez-ez-Angles, Hautaget, Hiis, Ilheu, Izaourt, Izaux, Jarret, Julos, Juncalas, Labastide, Laborde, Lagrange, Lannemezan, Lau-Balagnas, Lézignan, Lombrès, Lortet, Loubajac, Lourdes, Loures-Barousse, Lugagnan, Mazères-de-Neste, Mazouau, Montégut, Montgaillard, Montoussé, Montsérié, Nestier, Neuilh, Omex, Ordizan, Ossun-ez-Angles, Ousté, Pailhac, Paréac, Peyrouse, Pierrefitte-Nestalas, Pinas, Poueyferré, Pouzac, Préchac, Réjaumont, Saint-Arroman, Saint-Créac, Sainte-Marie, Saint-Laurent-de-Neste, Saint-Paul, Samuran, Sarp, Sassis, Sère-en-Lavedan, Sère-Lanso, Siradan, Sireix, Soulom, Tajan, Tarbes, Tibiran-Jaunac, Trébons, Troubat, Tuzaguet, Uglas in Viger.

Delno so vključene občine:

Departma Haute-Garonne:

Antichan-de-Frontignes, Chaum, Cierp-Gaud, Esténos, Fronsac, Frontignan-de-Comminges, Marignac inSaint-Béat.

Departma Hautes-Pyrénées:

Adervielle-Pouchergues, Agos-Vidalos, Ancizan, Arcizans-Avant, Arcizans-Dessus, Ardengost, Armenteule, Arras-en-Lavedan, Arreau, Arrens-Marsous, Artalens-Souin, Aspin-Aure, Asque, Asté, Aucun, Avajan, Bagnères-de-Bigorre, Bareilles, Barran-coueu, Bazus-Aure, Beaucens, Beaudéan, Berbérust-Lias, Betpouey, Beyrède-Jumet, Bordères-Louron, Bourisp, Bramevaque, Bun, Cadéac, Cadeilhan-Trachère, Camous, Campan, Camparan, Cauterets, Cazarilh, Cazaux-Debat, Cazaux-Fréchet-Anéran-Camors, Chèze, Esbareich, Esparros, Esquièze-Sère, Estaing, Estarvielle, Estensan, Esterre, Ferrère, Fréchet-Aure, Gaillagos, Gazost, Gèdre, Génos, Germs-sur-l’Oussouet, Gouaux, Grezian, Grust, Guchan, Guchen, Hèches, Ilhet, Jézeau, Labas-sère, Lançon, Loudenvielle, Luz-Saint-Sauveur, Mauléon-Barousse, Nistos, Ossen, Ourde, Ourdis-Cotdoussan, Ourdon, Ouzous, Ris, Sacoué, Sailhan, Saint-Lary-Soulan, Saint-Pastous, Saint-Pé-de-Bigorre, Saint-Savin, Saléchan, Saligos, Salles, Sarrancolin, Sazos, Ségus, Seich, Sers, Sost, Thèbe, Tramezaïgues, Uz, Viella, Vielle-Aure, Vielle-Louron, Vier-Bordes, Viey, Vignec, Villelongue, Viscos in Vizos.

5. Povezava z geografskim območjem

Posebnosti geografskega območja

Bigorre, naravno okolje, značilno za območje proizvodnje, sestavljajo pobočja in doline, vdolbene v sedimente, ki izvirajo iz Pirenejev. Načeloma globoka in kisla prst ter vlažno in milo podnebje zagotavljajo celoletno skoraj neprekinjeno in obilno rast trave, razen med kratkim zimskim obdobjem. Okolje je pogosto neprijazno zaradi razgibanega površja in številnih gozdov, vendar je ugodno za razvoj pašnikov za prašiče, ki se raztezajo čez travnate pa tudi gozdnate površine.

Območje Bigorre, kakršno je danes, je nastalo pred več kot 2 000 leti, ko je bilo pod rimsko oblastjo. Povezava med pasmo Porc noir in območjem Bigorre se je začela krepiti v 11. stoletju, ko so benediktinci iz klinijskega reda ustanovili številne opatije prav na območju Bigorre ter razvili proizvodnjo in vzrejo teh živali, ki so posebej prilagojene za izkoristek naravnega in kmetijskega okolja navedenega območja.

Čeprav se je vzreja prašičev gaskonjske pasme razširila daleč čez meje območja Bigorre, se je od 17. stoletja in zlasti na začetku 20. stoletja, ko je skoraj popolnoma zamrla, ponovno omejila na navedeno območje, kjer jih je vzrejala izbrana peščica. V 80. letih prejšnjega stoletja se je pasma ohranila in razvila iz peščice prašičev, ki so še ostali na območju Bigorre.

Za to sredozemsko pasmo sta značilni svilnata barva, ki prehaja med sivo in črno, ter počasna rast. Ta prašič se rad giblje ter ima tanke kratke noge in gibčne parklje. Je v celoti prilagojen življenju na pašniku in se lahko pase tudi na strmih predelih. Poleg tega je zelo odporen, saj lahko prenaša velike spremembe v podnebju ali krmi, kadar pa je hrane v izobilju, lahko hitro pridobi maščobne zaloge. Slabo prenaša vročino in veter, kar vpliva na izbiro pašnikov, na katerih so zlasti drevesa, ki dajejo senco, in/ali žive meje. Izkoristi lahko okolje, ki ga je težko obdelovati (gozdove, vresišča, zelo strme pašnike), in ga hkrati vzdržuje.

Glavno merilo pri genetski selekciji te pasme sta danes krotkost svinj in njihova skrbnost za mladiče, kar sta pomembni lastnosti za tovrstno vzrejo.

Prašič „Porc noir de Bigorre“ se pase od šestega meseca. V tej celotni fazi končnega pitanja prašiči, ki so dosegli svojo odraslo velikost, dnevno použijejo od 5 do 6 kg krme. Ker je količina zagotovljene krme omejena na 3 kg dnevno, morajo torej sami poiskati od 2 do 3 kg krme, ki izvira iz pašnika. To dodatno krmo sestavlja pretežno trava. Meritev, izvedena na enem od travnatih pašnikov, je pokazala, da prašiči dnevno použijejo do 2,9 kg trave. Prašiči na pašnikih najdejo tudi sezonske plodove (želod, kostanj idr.), korenine, deževnike, žuželke itn., ki dopolnijo njihovo prehrano. Jeseni, ko je na nekaterih pašnikih zelo veliko plodov, prašiči raje posežejo po njih in použijejo malo dodane krme.

Posebnosti proizvoda

Meso ima naslednje značilnosti:

— trup tehta vsaj 100 kilogramov, plast maščobe, merjene v ledvenem delu, je debela vsaj 30 mm, plast mišičnine pa vsaj 45 mm;

— barva je poudarjeno rdeča. Barva, ocenjena z uporabo japonske lestvice na mišici gluteus medius, je najmanj 3;

— zunanja maščoba je bele barve; delež medmišične maščobe na dolgi hrbtni mišici (longissimus dorsi) je najmanj 2,5 %, pri čemer je povprečna vrednost 4 % v primerjavi z 1,5 % pri običajnih prašičih.

Meso, skuhano do rožnate barve, ima nekoliko vlaknato teksturo, ki se topi v ustih ter je sočna, okusna in mehka, rezine obdaja maščoba, okus pa je izrazit.

Vzročna povezava

Značilnosti gaskonjske pasme so rezultat večstoletne selekcije, s katero so rejci omogočili popolno prilagoditev prašičev okolju in vrsti izvajane vzreje, in sicer sposobnost gibanja ter odpornost na podnebne spremembe in zmožnost prehranjevanja s spremenljivo krmo.

Prašiči s pašo pridobijo veliko teže. Pašniki prašičem omogočajo redno fizično dejavnost oziroma jih k njej prisilijo, tako da razvijejo mišice, zaradi katerih je meso bolj marmorirano ter ima s tem večji delež mioglobina, ki daje mesu bolj rdečo barvo.

Krma, ki jo najdejo na pašnikih, vsebuje aromatične spojine, ki pozneje vplivajo na organoleptične lastnosti mesa. Seveda se spreminja glede na letni čas, vendar v fazi končnega pitanja predstavlja približno 50 % vsakodnevne količine, ki jo použije prašič. Ta delež je zagotovljen, saj je gostota živali na pašniku majhna, poleg tega pa so količine dodajane krme omejene.

Maščobna tkiva se tvorijo zlasti v fazi končnega pitanja, torej paše, ta tkiva pa pozneje na različne načine vplivajo na senzorične lastnosti. Zaradi krme, ki vsebuje velik delež trave in žit, v katerih je malo maščob (zlasti pšenica in ječmen), je v mesu veliko antioksidantov, oleinske kisline, maščob omega 3, pospešena pa je tudi endogena sinteza maščobnih kislin, ki težko oksidirajo. Vrsta krme torej določa vsebnost maščobnih kislin v maščobi. Krma tako prispeva k posebnim senzoričnim lastnostim mesa.

Prašič za proizvodnjo mesa se zakolje sorazmerno star (med 12. in 24. mesecem v primerjavi z industrijskim prašičem za proizvodnjo mesa, ki se zakolje v starosti od 5. do 6. meseca), pri čemer je njegova vzreja vključevala redno mišično dejavnost, kar mesu daje poudarjeno barvo in teksturo, ki je običajno vzrejene živali nimajo.

Nazadnje, meso prašiča „Porc noir de Bigorre“ ima zaradi njegove pasme, krme in načina vzreje svojevrstne značilnosti, kot so poudarjena rdeča barva, bela zunanja maščoba, nekoliko vlaknata, mehka, sočna in v ustih topljiva tekstura ter izrazit okus.

Sklic na objavo specifikacije

(drugi pododstavek člena 6(1) te uredbe)

https://www.inao.gouv.fr/fichier/CDCPorcNoirDeBigorre2016.pdf

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.