SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Uvod

V pacifiško regijo spada 15 držav iz skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (AKP) ter štiri čezmorske države in ozemlja (v nadaljnjem besedilu: ČDO). Skupna površina regije je 580 000 km2, pri čemer je v tej regiji zajeta izključna ekonomska cona, ki meri približno 30 milijonov km2, prebivalstvo v tej regiji pa šteje skupaj približno 12 milijonov ljudi, od tega je več kot 500 000 državljanov EU.

EU ima strateške interese v pacifiški regiji. EU in 15 pacifiških držav iz skupine AKP skupaj sestavlja močno koalicijo za reševanje vprašanj podnebnih sprememb in drugih globalnih vprašanj, vključno z upravljanjem oceanov. Pacifiška regija poleg tega predstavlja gospodarske in trgovinske priložnosti za EU, zlasti v zvezi z ribištvom in minerali. Tesnejše vezi s pacifiškimi državami bodo okrepile tudi sodelovanje EU z Avstralijo in Novo Zelandijo v regiji.

V pacifiški regiji se ponuja priložnost za usklajeno in celovito uporabo različnih elementov zunanjega delovanja EU, vključno s skupno zunanjo in varnostno politiko, razvojno politiko EU in gospodarsko diplomacijo. Ker ima zelo malo držav članic EU predstavništva v pacifiških državah, bi vzpostavitev tesnejših vezi s Pacifiško skupnostjo, ki se je prej imenovala Sekretariat Pacifiške skupnosti, pomenila tudi okrepitev sodelovanja EU s pacifiškimi državami.

EU v Pacifiku izvaja nekatere regionalne in dvostranske programe prek regionalnih organizacij. Glavna izvajalska organizacija za programe EU v Pacifiku je Pacifiška skupnost, ki je 11. februarja 2016 z dopisom vodji delegacije EU v Pacifiku na Fidžiju pozvala EU, naj postane stalna opazovalka. To predstavlja priložnost za okrepitev partnerstva med EU in Pacifiško skupnostjo ter za okrepitev političnega dialoga EU s Pacifiško skupnostjo o regionalnih zadevah.

Pacifiška skupnost

Pacifiška skupnost je bila ustanovljena leta 1947 na podlagi sporazuma iz Canberre. Je glavna regionalna izvajalska organizacija in ima dejavno vlogo pri vključujočem regionalnem razvoju, sodelovanju in vključevanju v pacifiško regijo. Trenutno šteje 26 članov: Ameriško Samoo, Avstralijo, Cookove otoke, Federativne države Mikronezije, Fidži, Francijo, Francosko Polinezijo, Guam, Kiribati, Marshallove otoke, Nauru, Novo Kaledonijo, Novo Zelandijo, Niue, Severne Marianske otoke, Palau, Papuo Novo Gvinejo, Pitcairn, Samoo, Salomonove otoke, Tokelau, Tongo, Tuvalu, Združene države Amerike, Vanuatu ter Wallis in Futuna.

Pacifiška skupnost je na svoji 9. konferenci novembra 2015 sprejela novo politiko da bi spodbudila tesnejše in trdnejše sodelovanje s subjekti, ki ne želijo imeti statusa članstva ali ne izpolnjujejo pogojev za status članstva v Pacifiški skupnosti.

Ob priznavanju pomena usklajenih pristopov k razvojni politiki in načrtovanju programov sta Evropska komisija in Pacifiška skupnost 16. junija 2015 okrepili svoje sodelovanje s podpisom o vzpostavitvi partnerstva. V tem okviru je bila Komisija v vlogi opazovalke neuradno povabljena na letna srečanja Pacifiške skupnosti v zvezi z upravljanjem. Po sprejetju nove politike o statusu članstva in opazovalcev Pacifiške skupnosti je Pacifiška skupnost 11. februarja 2016 Evropsko unijo , da postane prva stalna opazovalka pri Pacifiški skupnosti.

Status stalnega opazovalca pri Pacifiški skupnosti

Status stalnega opazovalca je namenjen sodelovanju subjektov v pacifiški regiji ali zunaj nje, ki čutijo pripravljenost za trdno sodelovanje s Pacifiško skupnostjo in imajo zmožnosti zanj, vendar ne želijo statusa članstva ali zanj ne izpolnjujejo pogojev.

Kot je navedeno v politiki o statusu članstva in opazovalcev Pacifiške skupnosti, lahko stalni opazovalci pričakujejo naslednje:

1.stalni opazovalci se lahko udeležijo sej odbora predstavnikov vlad in uprav ter konference in drugih srečanj Pacifiške skupnosti; z dovoljenjem predsednika lahko sodelujejo v razpravah in debatah;

2.Stalni opazovalci lahko predstavijo predloge na srečanjih Pacifiške skupnosti. Taki predlogi se predložijo v odločanje članom Pacifiške skupnosti na zahtevo najmanj enega člana Pacifiške skupnosti.

3.Predsednik srečanja se lahko po potrebi odloči, da se stalnemu opazovalcu dodeli več časa za govor, da bi lahko odgovoril na vprašanja o stališčih in predlogih v sklopu svoje predstavitve.

4.Stalni opazovalci so lahko po presoji članov Pacifiške skupnosti in sekretariata Pacifiške skupnosti vabljeni k sodelovanju v delovnih skupinah, ki jih ustanovi upravljavski organ ali sekretariat, ob upoštevanju običajnih postopkov, ki urejajo sestavo takih delovnih skupin.

5.Od sekretariata Pacifiške skupnosti se pričakuje, da bo uradno obvestil vse stalne opazovalce o delavnicah, seminarjih in drugih ad hoc srečanjih članov, ki jih skličeta Pacifiška skupnost in njen sekretariat, ter jih na take dogodke vabil.

Za podelitev statusa stalnega opazovalca se uporablja naslednji postopek, ki je podrobno opisan v navedeni politiki:

1.predložitev pisne zahteve Konferenci Pacifiške skupnosti, naslovljene na generalnega direktorja sekretariata, ki strnjeno navaja razloge za upravičenost vlagatelja glede na merila za pridobitev statusa stalnega opazovalca;