Trajnostno evropsko biogospodarstvo je nujno za izgradnjo ogljično nevtralne prihodnosti v skladu s podnebnimi cilji Pariškega sporazuma. V gradbeništvu na primer izdelki iz lesa ponujajo velike okoljske koristi in odlične gospodarske priložnosti. Študije kažejo, da bi povprečni učinek gradnje z eno tono lesa namesto ene tone betona povzročil povprečno zmanjšanje emisij ogljikovega dioksida v višini 2,1 tone skozi celotni življenjski cikel proizvoda (vključno z uporabo in odstranjevanjem). Trajnostno biogospodarstvo je tudi ključno za zmanjšanje emisij v evropskem energetskem sektorju. Bioenergija, trenutno najpomembnejši vir obnovljive energije v EU, naj bi ostala ključni del mešanice energetskih virov tudi v letu 2030 in prispevala k uresničevanju ciljev EU v zvezi z energijo iz obnovljivih virov, tj. 20 % leta 2020 in vsaj 32 % leta 2030. Trajnostna primarna proizvodnja na kopnem in morju je osnova za splošno trajnostnost biogospodarstva ter bo v skladu z zavezami iz Pariškega sporazuma zagotovila „negativne emisije“ ali ponore ogljika.

Biogospodarstvo ustvarja promet v vrednosti 2,3 bilijona EUR in zaposluje 8,2 % delovne sile EU ter ima osrednjo vlogo pri delovanju in uspešnosti gospodarstva EU. Uvedba trajnostnega evropskega biogospodarstva bi vodila k ustvarjanju novih delovnih mest, zlasti na obalnih in podeželskih območjih z vse večjo udeležbo primarnih proizvajalcev v lokalnem biogospodarstvu. V industrijah s pretežno rabo biomase bi se lahko po ocenah panoge do leta 2030 ustvarilo milijon novih delovnih mest. Pri uresničevanju tega potenciala bodo imela vodilno vlogo močna in hitro rastoča zagonska podjetja v sektorju biotehnologije.

Biogospodarstvo zajema vse sektorje in sisteme, ki temeljijo na bioloških virih (živalih, rastlinah, mikroorganizmih in biomasi iz teh virov, vključno z organskimi odpadki), kot tudi njihovo delovanje in načela. Vključuje ter povezuje kopenske in morske ekosisteme ter storitve, ki jih zagotavljajo, vse sektorje primarne proizvodnje, ki uporabljajo in proizvajajo biološke vire (kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo in akvakultura) ter vse gospodarske in industrijske sektorje, ki uporabljajo biološke vire in postopke za proizvodnjo hrane, krme, proizvodov na biološki osnovi, energije in storitev. Da bi bilo evropsko biogospodarstvo uspešno, mora temeljiti na trajnostnosti in krožnosti. To bo spodbudilo prenovo naše industrije, posodobitev naših sistemov primarne proizvodnje in varstvo okolja ter povečalo biotsko raznovrstnost.

Živimo v svetu omejenih virov. Zaradi svetovnih izzivov, kot so podnebne spremembe ter degradacija zemljišč in ekosistemov, na eni strani ter naraščajočega števila prebivalcev na drugi strani smo primorani iskati nove načine proizvodnje in potrošnje, ki spoštujejo ekološke meje našega planeta. Obenem je potreba po dosegi trajnostnosti močna spodbuda za posodobitev naše industrije in okrepitev položaja Evrope v zelo konkurenčnem svetovnem gospodarstvu, s čimer bi se zagotovila blaginja evropskih državljanov. Da bi se lahko uspešno spopadli z navedenimi izzivi, moramo izboljšati ter z inovacijami posodobiti svoj način proizvodnje in potrošnje hrane, proizvodov in materialov v okviru zdravih ekosistemov in trajnostnega biogospodarstva.

Trajnostno evropsko biogospodarstvo podpira posodabljanje in krepitev industrijske baze EU z ustvarjanjem novih vrednostnih verig ter okolju prijaznejših in stroškovno učinkovitejših industrijskih postopkov. Z izkoriščanjem doslej največjega napredka na področju znanosti o življenju in biotehnologije pa tudi inovacij, ki združujejo fizikalni, digitalni in biološki svet, lahko evropska industrijska baza ohrani in še okrepi vodilno vlogo v svetu. Raziskave in inovacije ter uporaba inovativnih rešitev za proizvodnjo novih in trajnostnih proizvodov na biološki osnovi (npr. biokemikalij, biogoriv itd.) bo tudi povečala našo zmožnost nadomeščanja fosilnih surovin v zelo pomembnih panogah evropske industrije (npr. v gradbeništvu, pri pakiranju, tekstilu, kemikalijah, kozmetiki, farmacevtskih sestavinah in potrošniškem blagu) v skladu s cilji prenovljene industrijske politike. Po predvidevanjih panoge naj bi se povpraševanje po industrijskih biotehnologijah v naslednjem desetletju skoraj podvojilo.

Trajnostno biogospodarstvo je obnovljivi segment krožnega gospodarstva. Biološke odpadke, ostanke in zavržke lahko spremeni v dragocene vire ter ustvari inovacije in pobude, ki bi trgovcem in potrošnikom pomagale, da do leta 2030 zmanjšajo količino živilskih odpadkov za 50 %. V sektorju živinoreje na primer inovacije vse bolj omogočajo varno spreminjanje nekaterih živilskih odpadkov v krmo za živali, pod pogojem, da se upoštevajo veljavna pravila in pravne zahteve. Ocenjuje se, da bi zemljišča, ki se trenutno uporabljajo za krmljenje živali in bi jih bilo mogoče rešiti z navedenimi inovacijami, lahko zagotavljala hrano dodatnim trem milijardam ljudi. Mesta bi morala postati glavna središča krožnega biogospodarstva. Krožni načrti za razvoj mest bi lahko prinesli zelo pomembne gospodarske in okoljske koristi. V Amsterdamu na primer ocenjujejo, da bi boljše recikliranje tokov organskih ostankov velike vrednosti ustvarilo 150 milijonov EUR dodane vrednosti na leto in dolgoročno 1 200 delovnih mest, poleg tega pa prihranilo 600 000 ton ogljikovega dioksida letno. Za 50 največjih evropskih mest, v katerih živi 11 % prebivalstva EU, bi bili skupni učinki vsaj petdesetkrat večji.

Podpiranje zdravih ekosistemov je evropska prednostna naloga. Biogospodarstvo lahko prispeva k obnovi ekosistemov, na primer k doseganju morij in oceanov brez plastike. Evropska agencija za okolje že svetuje nadomeščanje plastike z materiali na biološki osnovi, ki so biološko razgradljivi, pri proizvodih z visokim tveganjem širjenja v ekosistem, kot so maziva, obrabljivi materiali in proizvodi za enkratno uporabo. Poleg tega bo trajnostno biogospodarstvo prispevalo k cilju trajnostnega razvoja glede nevtralnosti degradacije tal do leta 2030 ter cilju, da se do leta 2020 obnovi vsaj 15 % degradiranih ekosistemov.

Vendar se ta potencial ne bo izkoristil sam od sebe. Potrebne bodo naložbe, inovacije, razvoj strategij in izvedba sistemskih sprememb, ki zajemajo različne sektorje (kmetijstvo, gozdarstvo, ribištvo, akvakulturo, živilski sektor in industrijo s pretežno rabo biomase). Prav tako je treba krepiti naše zmožnosti za preoblikovanje priložnosti iz vseh vrst inovacij v nove proizvode in storitve na trgu ter ustvarjati nova delovna mesta na lokalni ravni. Vse to je treba storiti na evropski način – z zagotavljanjem gospodarske vzdržnosti, ki jo poganjata trajnostnost in krožnost.

V zvezi s tem je ključno zagotavljanje čim večjega učinka raziskav in inovacij v EU. Da bi Evropa lahko postala vodilna sila na področju inovacij, ki oblikujejo trg, morajo biti predpisi in financiranje naklonjeni inovacijam. To je poudaril nedavni obnovljeni evropski načrt za raziskave in inovacije. Program Obzorje 2020 in Evropski sklad za regionalni razvoj bosta na dopolnjujoč način še naprej zagotavljala pomembne rezultate na področju raziskav in inovacij, ki lahko obravnavajo medsektorske izzive in priložnosti v biogospodarstvu. Cilj predlogov Komisije za naslednji večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027 je znatno spodbuditi sistemske raziskave in inovacije na področjih in v sektorjih, ki jih zajema biogospodarstvo, zlasti z 10 milijardami EUR, predvidenimi za sklop pobude Obzorje Evropa v zvezi s hrano in naravnimi viri. Ta želja se odraža tudi v številnih strategijah pametne specializacije, v katerih so bile opredeljene prednostne naloge v zvezi z biogospodarstvom, ter povezovanju regij v okviru platform pametne specializacije in partnerstev, povezanih z biogospodarstvom, z namenom spodbujanja vključevanja regij EU. Raziskave in inovacije v biogospodarstvu so pomembne tudi za sodelovanje na svetovni ravni.

Vendar raziskave in inovacije same po sebi niso dovolj, saj je treba vzpostaviti strateški in sistematičen pristop k uporabi inovacij, da bi se v celoti zagotovile gospodarske, socialne in okoljske koristi biogospodarstva. Tovrsten pristop bi moral povezati vse akterje na vseh območjih in v vseh vrednostnih verigah, da bi se opredelile potrebe in ukrepi, ki jih je treba sprejeti. V tem okviru bo treba obravnavati sistemske izzive, ki zajemajo različne sektorje, vključno s sinergijami in kompromisi, da bi se omogočila in pospešila uporaba modelov krožnega gospodarstva. Ta pristop bo moral kar najbolje izkoristiti vsa razpoložljiva orodja in politike z izkoriščanjem sinergij z drugimi skladi in instrumenti na ravni EU in nacionalni ravni, zlasti skupno kmetijsko politiko in skupno ribiško politiko pa tudi kohezijsko politiko in finančnimi instrumenti v okviru programa InvestEU.

3. Izkoriščanje potenciala biogospodarstva

Cilj strategije za biogospodarstvo iz leta 2012, tj. „utreti pot k inovativnejši in konkurenčnejši družbi, ki bolje izkorišča vire in v kateri je varnost hrane usklajena s trajnostno rabo obnovljivih virov za industrijo ter je hkrati poskrbljeno za varstvo okolja“, ostaja veljaven tudi danes. Pregled te strategije priznava uspeh, zlasti pri mobiliziranju raziskav in inovacij, spodbujanju zasebnih naložb, razvijanju novih vrednostnih verig, spodbujanju uporabe nacionalnih strategij za biogospodarstvo in vključevanju zainteresiranih strani. Sklep po izvedbi tega pregleda je, da je vseh pet ciljev strategije za biogospodarstvo iz leta 2012 še vedno veljavnih.

Po tem pregledu je sicer mogoče priznati prispevek strategije za biogospodarstvo h krožnemu gospodarstvu in energetski uniji, vendar je treba poudariti potrebo po prilagoditvi območja uporabe njenih ciljev v skladu s splošnimi evropskimi prednostnimi nalogami. Zato bi bilo treba ukrepe preoblikovati, tako da bi se povečal njihov učinek na navedene prednostne naloge, zlasti kot so določene v prenovljeni industrijski politiki , akcijskem načrtu EU za krožno gospodarstvo ter svežnju Čista energija za vse Evropejce .

Prvi cilj, zagotavljanje prehranske in hranilne varnosti, ostaja ključnega pomena. Prehranski in kmetijski sistemi zagotavljajo približno tri četrtine delovnih mest v biogospodarstvu in približno dve tretjini prometa te panoge. Vendar je njihova trajnostnost postavljena na preizkušnjo zaradi naraščanja svetovnega prebivalstva, sprememb na področju potrošniških praks in prehrane, netrajnostne uporabe biomase in odpadkov ter tveganj podnebnih sprememb. Treba je pospešiti preoblikovanje v trajnostne, zdrave, odporne, krožne ter vključujoče prehranske in kmetijske sisteme, ki so usmerjeni v prehrano in gospodarno izkoriščajo vire. To vključuje preoblikovanje organskih odpadkov, ostankov in živilskih odpadkov v dragocene in varne proizvode na biološki osnovi, na primer z izkoriščanjem majhnih biorafinerij ter zagotavljanjem pomoči kmetom, gozdarjem in ribičem, da diverzificirajo vire prihodkov in bolje upravljajo tržna tveganja, pri čemer se uresničujejo cilji krožnega gospodarstva.

Drugi cilj, trajnostno upravljanje naravnih virov, je v trenutnih okoliščinah, ki jih zaznamujeta vse večje obremenjevanje okolja in izguba biotske raznovrstnosti, pomembnejši kot kdaj koli doslej. Treba je pravočasno ukrepati, da bi se preprečila degradacija ekosistemov ter obnovilo in okrepilo njihovo delovanje, kar lahko izboljša preskrbo z vodo in hrano ter znatno prispeva k blažitvi podnebnih sprememb ter prilagajanju nanje, in sicer z „negativnimi emisijami“ in ponori ogljika. Ohranjanje in produktivnost zdravih ekosistemov v morjih, oceanih, gozdovih in tleh sta odvisna od biotske raznovrstnosti. Treba je tudi izboljšati naše zmogljivosti spremljanja in napovedovanja stanja in razvoja naših naravnih virov.