1. Uvod

Ko se zgodi nesreča, je treba hitro zagotoviti pomoč. Pravočasno posredovanje mednarodne skupnosti lahko rešuje življenja. Evropska unija (EU) in njene države članice skupaj po vsem svetu zagotavljajo več kot polovico finančnih sredstev, potrebnih za nujno pomoč žrtvam naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek[1], ter aktivno spodbujajo spoštovanje mednarodnega humanitarnega prava.

To letno poročilo navaja glavne dosežke politike in dejavnosti Evropske komisije na področju humanitarne pomoči, ki so se leta 2012 izvajale predvsem prek Generalnega direktorata za humanitarno pomoč in civilno zaščito (ECHO). Čeprav ne vsebuje podrobnih podatkov o celotnem delu in izvedenih ukrepih, predstavlja poglavitne dejavnosti in razvoje dogodkov splošnega interesa.

Od leta 2010 pooblastila GD ECHO obsegajo humanitarno pomoč in civilno zaščito. To sta dva najpomembnejša mehanizma, s katerima lahko Evropska unija zagotavlja hitro in učinkovito nujno pomoč ljudem, ki se morajo spopasti z neposrednimi posledicami nesreč.

Humanitarna pomoč EU zagotavlja nujno pomoč ljudem zunaj meja EU, kadar jo ti potrebujejo. Pogosto pomeni rešilno bilko za ljudi, ki so soočeni z neposrednimi posledicami nesreč. V skladu z uredbo o humanitarni pomoči[2] EU v okviru svojih pooblastil rešuje in varuje življenja. Njena vloga je tudi preprečevanje ali zmanjšanje trpljenja ter ohranjanje integritete in dostojanstva posameznikov z zagotavljanjem pomoči in zaščite v času humanitarnih kriz. Komisija tudi spodbuja usklajevanje z državami članicami EU in med njimi glede humanitarnega ukrepanja in politike.

Splošna prednostna naloga je čim bolj učinkovito upravljanje pomoči, da lahko EU ljudem, ki potrebujejo pomoč, slednjo zagotovi z največjim možnim učinkom in ob spoštovanju načel mednarodnega prava. EU vedno podpira humanitarna načela nepristranskosti, nevtralnosti, človečnosti in neodvisnosti.

Drugo najpomembnejše orodje EU za zagotavljanje pomoči je civilna zaščita. Komisija si prek GD ECHO prizadeva spodbuditi in olajšati sodelovanje med 32 državami, ki sodelujejo pri mehanizmu na področju civilne zaščite[3], da bi se izboljšalo preprečevanje naravnih in tehnoloških nesreč ter nesreč, ki jih povzroči človek, in povečala zaščita pred njimi, tako v Evropi kot tudi zunaj nje.

EU je leta 2012 s temi instrumenti zagotovila znatno pomoč na podlagi potreb, pri čemer je celotno financiranje znašalo 1 344 milijonov EUR v zavezah[4], vključno z:

· ukrepi humanitarne pomoči, ki pomagajo približno 122 milijonom žrtvam[5] naravnih nesreč, kriz, ki jih povzroči človek, ali dolgotrajnih kriz. Pomoč je bila zagotovljena več kot 90 državam, ki niso članice EU,

· 38 zahtevki za uporabo mehanizma na področju civilne zaščite[6] leta 2012 (številka vključuje prošnje za pomoč, predhodna opozorila in spremljanje).

2. Dogodki po svetu

Leto 2012 je bilo zaznamovano z zelo visokim številom humanitarnih kriz in nesreč ter veliko ranljivostjo. Potrebe zdaj postajajo prevelike, da bi jih bilo mogoče zadovoljiti z razpoložljivimi viri. Prav tako je zagotavljanje humanitarne pomoči in civilne zaščite vse bolj zapleteno. Zaradi pogostnosti in intenzivnosti naravnih nesreč s hudimi posledicami se humanitarne krize pojavljajo bolj nenadno.

Statistični podatki, ki sta jih objavila Središče za raziskave epidemiologije nesreč (Centre for Research on the Epidemiology of Disasters – CRED)[7] in Urad ZN za zmanjšanje nesreč (UN Office for disaster reduction – UNISDR)[8], kažejo, da se je leta 2012 zgodilo 310 naravnih nesreč različnih velikosti. V njih je bilo ubitih skoraj 10 000 ljudi, prizadele pa so 106 milijonov prebivalcev po svetu. Najbolj prizadeta celina zaradi naravnih nesreč na svetu je bila Azija. O tem priča število nesreč, ki so se tam zgodile (42 % vseh nesreč na svetu), in število žrtev (64 %). Posledice nesreč za manj razvita gospodarstva so zlasti velike: na primer škoda, ki jo je povzročil tajfun Bopha na Filipinih, in poplave v Pakistanu. Afriko je bila močno prizadeta zaradi suše in poplav. Posledice velikih nesreč so uničujoče in raznovrstne. Izgubljena so življenja ter uničena stanovanja, pridelki in možnosti za preživljanje.

Načrt tveganja nesreč po svetu

Notranji oboroženi konflikti ostajajo glavni razlog za humanitarne nesreče, ki jih povzroči človek, pri čemer je civilno prebivalstvo vse bolj izpostavljeno nasilju in trpljenju. Tovrstne konflikte pogosto zaznamujeta neupoštevanje mednarodnega humanitarnega prava in njegovih načel s strani storilcev. Zato je prišlo do krčenja humanitarnega prostora, tj. območij, na katerih se lahko humanitarna pomoč zagotovi nevtralno in nepristransko ter brez ovir. V takih okoliščinah je vedno težavneje zagotoviti dostop do ljudi, ki potrebujejo pomoč, ter varnost in zaščito civilnega prebivalstva in humanitarnih delavcev. Splošne razmere in delovno okolje so se v vseh teh pogledih poslabšali, zlasti v Siriji, Nigru, Maliju in Srednjeafriški republiki. V drugih državah, zlasti v Somaliji, Demokratični republiki Kongo in Afganistanu, od lani ni bilo nobenega izboljšanja na področju varnosti.

Čeprav je omenjenih le nekaj nesreč, so njihove posledice v veliki meri izčrpale zmogljivosti ukrepanja mednarodne humanitarne skupnosti. Združeni narodi so leta 2012 predložili konsolidirano prošnjo za financiranje v višini 8,9 milijarde USD in prejeli sredstva v višini 5,6 milijarde USD za financiranje humanitarnih potreb v 21 državah. Prihaja do vse večjega neskladja med naraščajočimi svetovnimi humanitarnimi potrebami na eni strani in vse manjšimi finančnimi viri, ki so na voljo za odziv na te potrebe, na drugi strani. To je zlasti posledica gospodarske in finančne krize, ki je prizadela veliko zahodnih držav donatork. Kronično ranljivost v veliko delih sveta je še poslabšala svetovna gospodarska kriza.

To prav tako pomeni, da morajo donatorji povečati svoja prizadevanja, da bi se na nesreče odzvali učinkoviteje, kar lahko dosežejo s še boljšim izkoristkom svojih omejenih virov. Za Komisijo to pomeni, da mora proučiti, kako bi lahko izboljšala učinkovitost pri sodelovanju s partnerji. V zvezi s tem je GD ECHO začel „pregled postopka“, tj. notranjo pobudo za preoblikovanje poslovnih postopkov in sistemov podpore, da se doseže večja učinkovitost in višja kakovost/uspešnost. Cilj bi moral biti, da bi jih bolje pripravili na nesreče, s tem pa bi se omejile katastrofalne posledice za prizadeto prebivalstvo in njihove možnosti za preživljanje. Poleg tega ima EU, ki je del splošnega mednarodnega humanitarnega sistema, ključno vlogo pri spodbujanju drugih držav in območij, naj se bolj vključijo v humanitarna prizadevanja za pripravljenost na humanitarne krize in odziv nanje, da bi se učinkoviteje mobilizirala vse večja sredstva držav v vzponu za humanitarno ukrepanje in odziv na nesreče. Hkrati se razvijajo nadaljnje sinergije med humanitarno pomočjo in civilno zaščito. Leta 2012 so se nadaljevale priprave na odprtje središča za odzivanje v izrednih razmerah leta 2013, ki je namenjeno izboljšanju zmogljivosti „vozlišča“ civilne zaščite Komisije in boljšemu usklajevanju civilne zaščite in odzivanja na nesreče s humanitarno pomočjo.

Kako pomembno je povečanje pripravljenosti in odpornosti ranljivih skupnosti, se kaže v dolgoročnih posledicah za življenja in možnosti za preživljanje po večjih krizah, kot sta bila potres na Haitiju leta 2010 ter ponavljajoča se suša v Afriškem rogu in Sahelu. Te katastrofe kažejo, kako pomembno je, da se že v najzgodnejših fazah humanitarnega odziva ustrezno reši vprašanje dolgoročne obnove in razvojnih potreb. Samo s sodelovanjem humanitarnih delavcev in akterjev na področju razvoja bo mogoče zmanjšati uničujoče posledice ponavljajočih se nesreč in resnično izboljšati možnosti trajnostnega razvoja. Zato Komisija pripravlja akcijski načrt in smernice o odpornosti ter si prizadeva za povezovanje pomoči, obnove in razvoja. Komisija si aktivno prizadeva za izboljšanje tovrstnega povezovanja ter razvija tesnejše sodelovanje z drugimi službami Komisije in drugimi donatorji.

Leta 2012 so se humanitarne organizacije tudi soočale z vse večjimi težavami pri dostopu do ljudi, ki potrebujejo pomoč. Vlade in vojska ali oborožene skupine pogosto zožujejo humanitarni prostor in včasih ne upoštevajo niti najosnovnejše zaščite, ki jo zagotavlja mednarodno humanitarno pravo. Omejitve pri dostopu, s katerimi se soočajo humanitarne organizacije, so prevladovale predvsem na območjih konfliktov in/ali območjih, kjer je bila občutna odsotnost pravne države zaradi političnih ovir (npr. Sirija, Mali, Somalija ali Sudan/Južni Sudan). Na mnogih konfliktnih območjih (na primer v Demokratični republiki Kongo, Somaliji ali Sudanu) so bili humanitarni delavci priča posebno nasilnim metodam bojevanja. Te so vključevale pobijanje civilistov in uporabo spolnega nasilja kot vojnega orožja.

Pogostost napadov na humanitarne delavce, vključno z ugrabitvami, izgoni in uboji, se je leta 2012 povečala. Donatorji so morali obravnavati in ublažiti tveganja za varnost humanitarnega osebja, pa tudi za financiranje in infrastrukturo, ki ju zagotavljajo. Nekatere vlade zaplenjujejo oziroma „si sposojajo“ sredstva in lastnino donatorjev ter so izgnale nekatere organizacije humanitarne pomoči, potem ko so jim odvzele njihovo imetje. Takšno dogajanje je zaskrbljujoče.

2.1. Ukrepi humanitarne pomoči

Naravne nesreče so leta 2012 še vedno povzročale trpljenje ljudi in veliko škodo po vsem svetu. Komisija pri posredovanju pri tovrstnih nesrečah uporablja dvojno strategijo:

· hiter odziv, z dodelitvijo humanitarne pomoči ter spodbujanjem in usklajevanjem pomoči na področju civilne zaščite. Slednjo prostovoljno zagotovijo države članice EU drugim državam (v EU ali zunaj nje), ki sodelujejo pri mehanizmu na področju civilne zaščite,

· pripravljenost na nesreče, z opredelitvijo tistih geografskih območij in prebivalstva, ki so najbolj izpostavljeni naravnim nesrečam in za katere se vzpostavijo posebni programi za pripravljenost na nesreče. EU je leta 2012 še naprej podpirala programe DIPECHO[9] v južni Afriki, Kavkazu, Srednji Aziji, jugovzhodni Aziji in Srednji Ameriki.

EU je leta 2012 zagotovila humanitarno pomoč za odpravo posledic naslednjih nesreč:

· potresi v Kostariki, Gvatemali in na Filipinih,

· suše v Zahodni Afriki (Burkina Faso, Mavretanija, Mali, Niger, Čad), v Afriškem rogu (Džibuti, Etiopija, Kenija, Somalija) in Afganistanu,

· poplave v Pakistanu, Bangladešu, Indiji, Šrilanki, na Filipinih, v Mjanmaru, Fidžiju, Peruju, Ekvadorju, Paragvaju, Boliviji, Kostariki, Panami, Nigeriji, Nigru, Senegalu, Beninu, Gambiji in Južni Afriki,

· cikloni/hurikani/tropske nevihte v Indiji, jugovzhodni Aziji (Kambodža, Laos, Filipini, Tajska, Vietnam), na Karibih (Haiti, Kuba, Dominikanska republika) in Indijskem oceanu (Madagaskar, Mozambik),

· epidemije, zlasti v Zahodni Afriki, Demokratični republiki Kongo, Sudanu, Južnemu Sudanu, Slonokoščeni obali, na Haitiju, v Salvadorju, Laosu in Pakistanu.

Kar zadeva „krize, ki jih povzroči človek“, je bil zaradi dolgotrajnega konflikta in državljanske vojne v Siriji ter množične selitve sirijskih beguncev v sosednje države, vključno s Turčijo, Jordanijo in Libanonom, jasno potreben zelo velik humanitarni odziv EU. Do konca leta 2012 je financiranje Sirije v okviru humanitarne pomoči EU skupaj znašalo 149,3 milijona EUR, s čimer se je zagotovila življenjsko pomembna pomoč v Siriji in za begunce, ki so bili prisiljeni zbežati pred nasiljem v državi. Ta humanitarna pomoč je zajela:

· v Siriji — za sirijske notranje razseljene prebivalce in gostiteljske skupnosti: med drugim nujno medicinsko pomoč, zaščito, hrano in prehranjevanje, vodo, sanitarije, zavetje, pripravo na zimo in psihološko podporo. Prav tako je zajela potrebe najranljivejših palestinskih beguncev,

· zunaj Sirije — za ljudi, ki so zapustili domove, da bi poiskali zaščito v sosednjih državah in gostiteljskih skupnostih: med drugim zavetje, pripravo na zimo, hrano, vodo in sanitarije, nujno zdravstveno rehabilitacijo za preprečitev nadaljnje invalidnosti med ranjenci in pravno pomoč.

Organiziranih je bilo veliko usklajevalnih sestankov med različnimi službami Komisije[10], da bi se izognili podvajanju prizadevanj in dvojnemu financiranju ter da bi se zagotovilo medsebojno dopolnjevanje dejavnosti.

Primer krize, ki jo je povzročil človek, je tudi v Kolumbiji. Čeprav v tej državi poteka ključni mirovni proces, so humanitarne posledice še vedno prisotne: kršenje človekovih pravic, nekaznovanost, razseljevanje in pokoli civilistov ter „ujetost“ državljanov v konflikt. Kolumbija ima drugo največjo stopnjo notranje razseljenosti prebivalcev, takoj za Sirijo, pri čemer skupni letni podatek znaša med 200 000 in 300 000 (število pa se še povečuje). Po podatkih nevladnih organizacij je skupno število razseljenih oseb 5 milijonov, po podatkih kolumbijske vlade pa 3,5 milijona.

EU je pozvala k dodatnemu financiranju s strani drugih donatorjev in si prizadevala zagotoviti, da bi se dodatna pomoč namenila neposredno potrebam razseljenega prebivalstva v celotni Siriji in ne le v „žariščih“. EU si je tudi prizadevala za povečanje števila humanitarnih organizacij, pooblaščenih za zagotavljanje pomoči v Siriji, za reševanje vse večjih potreb, pri čemer je zahtevala ustrezno zaščito za civiliste (vključno s humanitarnimi delavci in zdravstvenim osebjem) ter objekte, in da se zagotovi neoviran dostop do konfliktnih območij po vsej državi.

Povolilna kriza v Slonokoščeni obali se je zaradi nenehne prisotnosti beguncev nadaljevala, pri čemer je prizadela tudi sosednje države, zlasti Liberijo in Gano. V Maliju je ranljivost prebivalstva še poslabšala vojna skupaj s prehransko krizo in lakoto. GD ECHO je v obeh državah dejavno podpiral begunce, in sicer tako, da jim je ponovno omogočil dostop do zdravstvenega varstva s poudarkom na prehranski pomoči in zagotavljanju pomoči v obliki zaščite.

V Indiji je nasilje znotraj skupnosti izbruhnilo v Asamu, zaradi katerega je prišlo do razselitve več sto tisoč ljudi, tako nasilje pa je izbruhnilo tudi v državi Rakhine. EU je zagotovila osnovne storitve, kot so varna pitna voda, sanitarije, zavetje, druge potrebščine razen hrane, zaščita, hranilne snovi in zdravstvena oskrba. 126 000 v Mjanmaru je bilo razseljenih in v tej državi je veliko agencij za pomoč začasno prekinilo svoje delovanje in evakuiralo svoje delavce zaradi sovražnega razpoloženja proti Združenim narodom/nevladnim organizacijam. V nekaterih primerih so bili humanitarni delavci tudi aretirani. V državi Kachin se je notranji konflikt nadaljeval z velikimi humanitarnimi posledicami za civilno prebivalstvo (75 000 ljudi je bilo razseljenih). Notranje razseljeni prebivalci so prejeli pomoč v obliki hrane, oskrbe z vodo, sanitarijami in higieno, zavetja/drugih potrebščin razen hrane ter zdravstvene oskrbe in zaščite. Zaradi zelo oviranega dostopa agencije za pomoč niso mogle doseči skoraj 40 000 notranje razseljenih ljudi.

Komisija se je odzvala na več dolgotrajnih in zapletenih kriznih razmer, vključno v naslednjih primerih:

· Sudan in Južni Sudan: od razdelitve Sudana na dve državi julija 2011 je obstajal nenehni konflikt v državah na sudanski meji, Južnem Kordofanu in Modrem Nilu. To je povzročilo, da je 173 000 beguncev pobegnilo v Južni Sudan in 35 000 v Etiopijo. Pogoji v begunskih taboriščih v bližini meje so bili leta 2012 zelo slabi. Do konca leta je veliko pomoči še vedno potrebovalo 1,7 milijona notranje razseljenih prebivalcev v Darfurju v Sudanu. Ponavljajoči se izbruhi medetničnega konflikta v Južnem Sudanu so povzročili razseljenost 183 000 ljudi. Komisija je posredovala predvsem z zagotavljanjem dostopa do hrane, pitne vode, sanitarij, prehranskih in zdravstvenih storitev. Izvedle so se tudi dejavnosti v zvezi s preprečevanjem/pripravljenostjo in kampanja o cepljenju.

· V Palestini je prebivalstvo še naprej živelo v izjemno težkem položaju in socialni stiski. Dolgotrajna družbeno-gospodarska kriza, zaznamovana s hudimi omejitvami gibanja in ponavljajočim se uničevanjem fizičnega premoženja, je povzročila nadaljevanje poglobljene revščine ter visoke brezposelnosti. Na Zahodnem bregu so se rast izraelskih naselbin, nasilje naseljencev nad Palestinci, rušenja, prisilne izselitve ter zaplembe sredstev in zemljišč (kar je povzročilo prisilne selitve prebivalstva) povečali in še naprej vplivali na vsakdanje življenje. Pri vstopu Palestincev v Izrael in vzhodni Jeruzalem se je še vedno izvajal strog nadzor, kmetje pa so imeli vedno večje težave pri dostopu do svoje zemlje blizu varnostne pregrade in naselbin. Poleg tega je osemdnevni konflikt v Gazi novembra dodatno povečal ranljivost tamkajšnjega prebivalstva. Komisija še vedno zagotavlja neposredno pomoč v sektorju vode in sanitarije ter prehranskem in zdravstvenem sektorju. Prav tako nadaljuje z izvajanjem strateškega premika s klasičnega humanitarnega programa na večjo osredotočenost na dejavnosti zaščite in zagovarjanja.

· V Demokratični republiki Kongo, kjer je od približno 60 milijonov vseh prebivalcev razseljenih 2,5 milijona ljudi, so bile humanitarne razmere še vedno negotove. To še zlasti velja na vzhodu države, kjer so se številne oborožene skupine in kongovska vojska bojevale za nadzor nad ozemljem in bogatimi viri v tej regiji. Prerazporeditev kongovskih vojaških bataljonov v Severni Kivu, kjer so se bojevali proti upornikom M23, je povzročila varnostne vrzeli v Severnem in Južnem Kivuju. Zaradi te negotovosti se je leta 2012 več deset tisoč Kongovcev zateklo v Ugando, Ruando in Burundi. Komisija je še naprej zagotavljala neposredno pomoč notranje razseljenim prebivalcem in beguncem, pri tem pa se je zavzemala tudi za boljšo pripravljenost in izboljšan dostop do ranljivih skupin.

· V Srednjeafriški republiki je kriza izbruhnila ob koncu leta, ko je uporniška koalicija Seleka začela pohod na glavno mesto Bangui, pri čemer je naletela na zelo malo odpora in je zavzemala mesto za mestom. Domove je moralo zapustiti več deset tisoč ljudi. Humanitarne delavce je bilo treba evakuirati in nekatere humanitarne baze so bile izropane, preden se je s premirjem in pogajanji dosegla ponovna vzpostavitev približno normalnih razmer. To je pozabljena kriza, v kateri je bila EU prisotna kot eden redkih humanitarnih donatorjev. Komisija je zagotovila podporo na več področjih, vključno z zaščito in dostopom do zdravstvene oskrbe ter zagotavljanjem osnovnih gospodinjskih potrebščin, čiste pitne vode, sanitarije ter pomoči v obliki hrane in živil.

Na splošno je izčrpen odziv EU na krize še naprej temeljil na potrebah, bil je različen in je zadeval več sektorjev. Vključeval je področja, kot so zdravje (vključno s psihološko podporo in financiranjem klinik), zaščito (vključno z dejavnostmi za obravnavanje spolnega nasilja), prehranske in ostale potrebščine, zavetje, pitna voda/sanitarije, rekonstrukcija in rehabilitacija. Preglednica prikazuje porazdelitev pomoči glede na področje posredovanja leta 2012[11]:

2.2. Operacije civilne zaščite

Mehanizem na področju civilne zaščite je bil uporabljen osemintridesetkrat med letom. 31 teh primerov se je nanašalo na naravne nesreče (snežni viharji, zelo mrzlo vreme, poplave, potresi, cunamiji, plazovi, nevihte, gozdni požari), sedem pa jih je vključevalo nesreče, ki jih povzroči človek (eksplozije, postavljanje begunskih taborišč, onesnaževanje morja). 16 zahtevkov za uporabo je zadevalo države znotraj okvira mehanizma EU na področju civilne zaščite, 22 pa države zunaj njegovega okvira. V zvezi z naravnimi nesrečami je bil mehanizem uporabljen za gozdne požare v Španiji, na Portugalskem, v Grčiji, Italiji, Sloveniji, na Hrvaškem, v Bolgariji, Romuniji in državah Zahodnega Balkana; poplave v Bolgariji, na Komorih, v Čadu in Nigeriji; in ostre vremenske razmere v Srednji in Vzhodni Evropi. Mehanizem EU na področju civilne zaščite se je odzval tudi na tropske ciklone v Franciji (Nova Kaledonija), Združenih državah Amerike, na Filipinih, Fidžiju in Haitiju, ter potrese v Italiji, Mehiki, Gvatemali in Indoneziji.

Države, ki sodelujejo pri mehanizmu EU na področju civilne zaščite, so ponudile pomoč Turčiji in Jordaniji za podporo prizadevanj nacionalnih vlad za gradnjo begunskih taborišč po krizi v Siriji. Dopolnjevanje med humanitarno pomočjo in pomočjo civilne zaščite je bila na primer zagotovljena z dodatno podporo v obliki drugih potrebščin razen hrane za begunce v taborišču Zaatari v Jordaniji. Mehanizem se je uporabil tudi za eksplozije v Bolgariji in Republiki Kongo ter za onesnaženje morja v Italiji. Vse te nesreče spremlja Center za spremljanje in informiranje v GD ECHO. Prav tako deluje kot informacijsko vozlišče in vstopna točka za prošnje za pomoč ter usklajuje pomoč iz držav, ki sodelujejo pri mehanizmu EU na področju civilne zaščite. Leta 2012 so se nadaljevale priprave za posodobitev Centra za spremljanje in informiranje ter njegovo prenovo v središče za odzivanje v izrednih razmerah z izboljšano zmogljivostjo za usklajevanje odzivov civilne zaščite na nesreče in ki bo imelo tudi vlogo usklajevalne platforme za odzivanje civilne zaščite na nesreče in humanitarno pomoč GD ECHO. Središče za odzivanje v izrednih razmerah bo od leta 2013 imelo tudi pomembno vlogo pri spodbujanju ozaveščenosti glede situacij, v katerih je potreben odziv na nesreče s strani Komisije, drugih institucij in držav članic, pri čemer bo imelo zmogljivost za posredovanje v več kriznih razmerah naenkrat in v različnih časovnih pasovih, v realnem času zbiralo in analiziralo informacije o nesrečah, spremljalo nevarnosti, pripravljalo načrte za odpošiljanje strokovnjakov, ekip in opreme ter sodelovalo z državami članicami za opredelitev razpoložljivih sredstev in usklajevanje prizadevanj EU za odzivanje na nesreče s povezovanjem ponudb pomoči s potrebami države, ki jo je prizadela nesreča.

Kot del politike civilne zaščite in v sodelovanju z državami članicami Komisija tudi podpira dejavnosti pripravljanja na nesreče in preprečevanja v EU. To med drugim zajema usposabljanje osebja na področju civilne zaščite in obsežne simulacijske vaje, izmenjave strokovnjakov in projekte sodelovanja na področju preprečevanja in pripravljenosti, ki vključujejo akterje iz dveh ali več držav članic.

Leta 2012 je Komisija za pomoč operacijam na terenu državam članicam EU in povezanim uporabnikom zagotovila storitve satelitskih posnetkov z uporabo storitve GMES za ravnanje v izrednih razmerah (GIO EMS). To je začelo delovati 1. aprila 2012, pri čemer sta bila Center za spremljanje in informiranje ter GD ECHO enotna vstopna točka za aktivacijo. Do konca leta 2012 je bila storitev uporabljena triindvajsetkrat in proizvedenih je bilo več kot 170 satelitskih slik za različne vrste nesreč ali kriz.

2.3. Finančna sredstva in človeški viri

Prvotni proračun EU v višini 874 milijonov EUR za humanitarno pomoč se je večkrat povišal, da se je omogočilo odzivanje na nove krize in naravne nesreče med letom. Primeri tega so izbruh konflikta v Siriji, konflikti v Maliju, še večja suša v Sahelu, poslabšanje konflikta in tokovi beguncev v Sudanu in Južnem Sudanu, stopnjevanje konflikta na vzhodu Demokratične republike Kongo, izbruh nasilja znotraj skupnosti v Mjanmaru in hurikan Sandy.

Dodatna denarna sredstva so se pridobila predvsem s prerazporeditvijo sredstev iz Rezerve EU za nujno pomoč in nekaterih dodatnih prerazporeditev iz 10. Evropskega razvojnega sklada, del katerega se lahko uporabi za humanitarno pomoč v afriških, karibskih in pacifiških državah. Dopolnilna denarna sredstva so se zagotovila tudi prek prispevkov Efte in prerazporeditev iz drugih proračunskih vrstic v okviru postavke proračuna za zunanjo pomoč (razdelek 4), kar je prispevalo h končnemu proračunu za leto 2012 v višini 1 344 milijonov EUR v odobritvah za prevzem obveznosti[12], kar predstavlja rekorden letni proračun za humanitarno pomoč in civilno zaščito EU.

To financiranje je bilo zagotovljeno naslednjim regijam (zaokrožene številke, v milijonih EUR odobritev za prevzem obveznosti)[13]:

Regija/država || || Znesek || || %

|| || || ||

Afrika || || 681 || || 51%

|| || || ||

Sudan in Čad || || 207 || ||

|| || || ||

Srednjeafriška republika || || 92 || ||

|| || || ||

Afriški rog || || 162 || ||

|| || || ||

Južna Afrika, Indijski ocean || || 32 || ||

|| || || ||

Zahodna Afrika || || 188 || ||

|| || || ||

Bližnji vzhod, Sredozemlje || || 265 || || 20 %

|| || || ||

Bližnji vzhod || || 255 || ||

|| || || ||

Sredozemlje || || 10 || ||

|| || || ||

Azija, Pacifik || || 198 || || 15 %

|| || || ||

Srednja in jugozahodna Azija || || 110 || ||

|| || || ||

Srednja južna Azija || || 32 || ||

|| || || ||

Jugovzhodna Azija in Pacifik || || 56 || ||

|| || || ||

Latinska Amerika, Karibi || || 68 || || 5 %

|| || || ||

Latinska Amerika || || 30 || ||

|| || || ||

Karibi || || 38 || ||

|| || || ||

Vse nesreče na svetu || || 19 || || 1 %

|| || || ||

Civilna zaščita || || 27 || || 2 %

|| || || ||

Znotraj EU || || 21 || ||

|| || || ||

Zunaj EU || || 6 || ||

|| || || ||

Pomoč in podpora po vsem svetu || || 86 || || 6 %

|| || || ||

SKUPAJ || || 1 344 || || 100 %

Večina finančnih sredstev EU leta 2012 se je, kakor v prejšnjih letih, namenila Afriki (51 %). Znatna pomoč je bila zagotovljena tudi na Bližnjem Vzhodu (Sirija in sosednje države), za krizo v Mjanmaru/Burmi ter za naravne nesreče v jugovzhodni Aziji in na Karibih.

Leta 2012 sta bila na sedežu GD ECHO v Bruslju zaposlena 302 uslužbenca Komisije. Da bi se Komisija lahko odzivala na nesreče v državah, ki niso članice EU, vzdržuje svojo edinstveno mrežo strokovnjakov na kraju samem v okviru GD ECHO po vsem svetu, pri čemer zaposluje 145 strokovnjakov na kraju samem in 293 lokalnih uslužbencev. Komisija od 31. decembra 2012 torej zaposluje skupaj 438 ljudi v področnih uradih v okviru GD ECHO. Locirani so bili v 38 državah. Strokovnjaki za humanitarno pomoč so poslani na teren takoj po nastanku nesreče, da bi ocenili potrebe, pri tem pa so odgovorni tudi za spremljanje izvajanja humanitarnih projektov, ki jih financira EU.

Komisija sama ne izvaja programov pomoči[14]. Svojo nalogo donatorja humanitarne pomoči izpolnjuje s financiranjem humanitarnih ukrepov EU prek partnerskih organizacij, ki so podpisale okvirni sporazum o partnerstvu GD ECHO. Partnerji Komisije vključujejo veliko različnih strokovnih organov – evropske nevladne organizacije in mednarodne organizacije, kot so Rdeči križ in različne agencije Združenih narodov, s katerimi je Komisija podpisala okvirni finančni in upravni sporazum. Kot partnerice se štejejo tudi specializirane agencije držav članic.

To veliko število izvedbenih partnerjev omogoča EU, da lahko pokrije vedno daljši seznam potreb v različnih delih sveta in pogosto v vedno zapletenejših razmerah. Komisija svoje donacije in prispevke dodeljuje tako, da med prejetimi predlogi izbere najboljše. Razčlenitev za leto 2012 za podpisane humanitarne sporazume je bila naslednja: 47 % ukrepov, ki so jih izvedle nevladne organizacije (118 partnerjev), 44 % s strani agencij ZN (15 partnerjev) in 9 % s strani mednarodnih organizacij (3 partnerji).

Z vidika varnosti je Komisija sprejela dodatne ukrepe za krepitev svojega sistema upravljanja varnosti. To je bilo doseženo tako na sedežu kot tudi na terenu, in sicer z izboljšanim usklajevanjem in sodelovanjem s humanitarnimi partnerji, spremljanjem in obiskovanjem projektov ter izvajanjem predhodnega nadzora, revizij in ocen.

3. Politika humanitarne pomoči in pomoči na področju civilne zaščite

Na ravni politike je Komisija namenila čas in prizadevanje več pobudam strateškega pomena:

· Komisija je nadaljevala pogajanja s Svetom in Evropskim parlamentom o zakonodaji za nov mehanizem EU na področju civilne zaščite[15], da bi se podprli, usklajevali in dopolnjevali ukrepi držav članic na področju civilne zaščite za izboljšanje učinkovitosti sistemov za preprečevanje naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, ter pripravo in odzivanje nanje. V povezavi s tem je Komisija predlagala več inovativnih pobud, med katerimi so bile najpomembnejše naslednje:

o vzpostavitev prostovoljne skupine predhodno zavezanih zmogljivosti odzivanja (od ekip za iskanje in reševanje do terenskih bolnišnic in zalog pomoči). Te vire bi dale na razpolago zadevne države članice za misije EU na področju civilne zaščite, poleg tega pa bi se razvila merila kakovosti in postopek potrjevanja,

o postopek opredelitve vrzeli z možnostjo financiranja posebnih vrst zmogljivosti odzivanja na ravni EU,

o mreža usposabljanja,

o nov pristop za podporo držav članic na področju upravljanja tveganja nesreč.

· Pripravljalno delo za ustanovitev prostovoljske enote[16]. Priprave za začetek zakonodajne pobude za prostovoljce EU za pomoč so leta 2012 znatno napredovale, predlog za vzpostavitev programa pa je bil sprejet septembra. Predlog je zagotovil finančno podporo za usposabljanje in napotitev prostovoljcev za dopolnitev ukrepov humanitarne pomoči v državah zunaj EU in za krepitev zmogljivosti za prostovoljstvo v državah zunaj EU. Hkrati je Komisija še naprej izvajala pripravljalno delo, ki ga je začela leta 2011 in 2012. Sklenjeno je bilo, da se finančna podpora s poudarkom na krepitvi odpornosti in zmogljivosti civilne zaščite nameni petim dodatnim pilotnim projektom s približno 150 prostovoljci.

Komisija je pozornost še naprej namenjala zavezam iz „Evropskega soglasja o humanitarni pomoči“ in zbranim horizontalnim političnim prednostnim nalogam. Leta 2012 se je v zvezi z izvajanjem Evropskega soglasja o humanitarni pomoči dosegal nenehen napredek. Države članice EU in Komisija so si še naprej prizadevale vzpostaviti ključne elemente akcijskega načrta navedenega soglasja s pomočjo notranjih in zunanjih pobud. V okviru nadaljnjega ukrepanja v skladu s sklepi Sveta je Komisija pripravila prvo letno poročilo o izvajanju soglasja v predhodnem letu, ki je vsebovalo pregled ukrepov, ki jih je izvedla EU, vključno z usklajenim in združenim pristopom držav članic EU in Komisije.

Izboljšanje skladnosti in usklajevanja med EU in njenimi državami članicami v odziv na nesrečo ali dolgotrajno krizo je ključno vprašanje za izboljšanje učinkovitosti splošnega prispevka pomoči EU. Od leta 2009 je sodelovanje z državami članicami potekalo predvsem v Delovni skupini za humanitarno pomoč in pomoč v hrani (COHAFA).

Na strateški ravni je COHAFA omogočila, da je lahko EU povečala skladnost in dopolnjevanje dejavnosti humanitarne pomoči Komisije in držav članic, pri čemer poteka letna izmenjava politik/strategij, države članice uporabljajo informacije in analize, ki jih je pripravila Komisija, posamezne donatorske dejavnosti EU v posebnih krizah pa so bolje usklajene. Komisija je tudi povečala svoja prizadevanja za upoštevanje dela odborov EP in prispevanja k njemu. Evropski parlament je bil obveščen o pobudah in prednostnih nalogah politike, pa tudi o odzivu Komisije na posebne krize.

Krepitev odpornosti prizadetega prebivalstva v zvezi s prihodnjimi krizami je bila v letu še naprej ključna prednostna naloga. S sporočilom Komisije naj bi se pospešila prizadevanja za krepitev odpornosti v zunanjem ukrepanju EU. Izkušnje z nedavnimi prehranskimi krizami v Afriškem rogu in Sahelu so prispevale k oblikovanju okvira politike. V sporočilu je bila poudarjena zaveza EU k močnejšim povezavam med humanitarnimi in razvojnimi vidiki, da bi se obravnavali simptomi in osnovni vzroki kriz. Začela se je priprava skupnega akcijskega načrta, da se spodbudi pobuda.

Komisija je začela javno posvetovanje, da bi pridobila mnenja deležnikov o izzivih, ciljih in možnostih za nadaljnje izboljšanje učinkovitosti in učinka humanitarne pomoči EU. Upoštevala je spreminjajoči se svetovni okvir na začetku 21. stoletja. Rezultati posvetovanja z naslovom „The Union’s humanitarian aid: Fit for purpose“ (Ustreznost humanitarne pomoči Unije) bodo uporabljeni v prihodnjih pobudah Komisije leta 2013 in 2014 za nadaljnje povečanje učinka humanitarne pomoči EU.

Komisija je tudi celo leto vzdrževala redne stike z ustreznimi mednarodnimi organizacijami glede razvoja politike in operativnih vprašanj, zlasti z ZN in Rdečim križem. S ključnimi partnerji so potekala redna srečanja. Poseben poudarek je bil namenjen tesnemu sodelovanju s koordinatorjem ZN za nujno pomoč, zlasti prizadevanjem za bolj vključujoč humanitarni sistem z vzpostavljanjem stikov z novimi partnerji in transformativno agendo, ki jo je Medagencijski stalni odbor (IASC)[17] sprejel leta 2011. Transformativna agenda si prizadeva za krepitev mednarodnega humanitarnega sistema na področjih vodenja (zlasti vloge humanitarnih koordinatorjev), usklajevanja (učinkovitejši sistemi grozda) in odgovornosti (vključno z bolj usklajenimi ocenami potreb).

Komisija je še naprej dejavna v pogajanjih za novo Konvencijo o pomoči v hrani v imenu EU, ki je bila ratificirana novembra 2012. Konvencija o pomoči v hrani je mednarodni instrument, ki ponovno potrjuje zavezanost donatorjev k obravnavanju potreb najranljivejših skupin po hrani in prehranjevanju.

Prizadevanja so potekala tudi za razširitev politike na področju humanitarne pomoči v hrani. Skupaj z GD za razvoj in sodelovanje – EuropAid so se izvedle priprave za sporočilo za izboljšanje prehrane mater in otrok. Začelo se je tudi delo na delovnem dokumentu služb Komisije „Addressing Under-nutrition in Emergencies“ (Obravnavanje pomanjkanja prehrane v kriznih razmerah), ki bo priložen sporočilu in ga bo spremenil v operativne smernice.

Komisija je pripravila delovni dokument služb o humanitarni pomoči v vodi, sanitarijah in higieni, ki zajema najboljšo prakso v tem pomembnem humanitarnem sektorju in zagotavlja operativne smernice.

Komisija je prav tako ostala še naprej zavezana k podpiranju razvoja in krepitve skupne svetovne humanitarne pripravljenosti in zmogljivosti odzivanja. Leta 2012 se je 23 milijonov EUR namenilo programom za izboljšano zmogljivost humanitarnega odzivanja. Ti so se izvedli v okviru agencij ZN, nevladnih organizacij in Mednarodne zveze združenj Rdečega križa in Rdečega polmeseca. Programi se osredotočajo na:

· povečanje učinkovitosti in krepitev zmogljivosti mednarodnih humanitarnih organizacij in nevladnih organizacij. To vključuje sposobnost usklajeno in vključujoče oceniti in analizirati humanitarne potrebe ter se nanje pripraviti in odzivati v primeru nesreč, ki jih je povzročil človek, in/ali naravnih nesreč, takoj ko se zgodijo, ter

· krepitev zmogljivosti mednarodnih humanitarnih organizacij in nevladnih organizacij, da bi zagotovile bolj raznolike in ustrezne oblike pomoči v hrani v kriznih razmerah in takoj ko se zgodijo.

EU je leta 2012 zagotovila financiranje za projekt, da bi ugotovila, kako se humanitarna načela uporabljajo v praksi, in da bi okrepila njihovo izvajanje, ter nadaljnjo podporo za zagotovitev usposabljanja na področju mednarodnega humanitarnega prava in povezanih humanitarnih norm za oborožene nedržavne akterje. Pomoč se je namenila tudi povečanju ozaveščenosti o mednarodnem humanitarnem pravu in humanitarnih načelih med evropskimi humanitarnimi organizacijami in njihovimi izvedbenimi partnerji, ki delujejo v državah, ki so nagnjene h konfliktom ali v državah po koncu konfliktov.

4. Zaključek

Komisija se je leta 2012 učinkovito odzivala na vedno večjo potrebo po odzivanju v izrednih razmerah in pomoči po vsem svetu. Čeprav je bilo leta 2012 namenjene več pomoči kot v prejšnjih letih, EU ni mogla v celoti izpolniti potreb vseh žrtev zaradi povečanja števila vseh nesreč na svetu. Ker je globalno segrevanje že dejstvo, se bo ta trend še nadaljeval. V okviru finančne krize je bilo prizadevanje za pomembnost vsakega eura še bolj usklajeno. To ne pomeni le zagotavljanja, da prava pomoč ob pravem času doseže tiste, ki jo najbolj potrebujejo, temveč tudi iskanje načinov, kako storiti več z manjšimi sredstvi. Leta 2012 je bil velik poudarek na povečanju hitrosti in učinkovitosti ter ukinitvi podvajanja postopkov in ukrepov. Poleg tega je bil dosežen napredek glede obsežnih novih pobud, vključno s prizadevanjem za odprtje središča za odzivanje v izrednih razmerah, ki bo precej izboljšal našo zmožnost nadaljevanja dela, ki ga je do zdaj opravila Komisija, tudi v letu 2013 in naprej.

Finančne informacije o uspešnosti Komisije leta 2012 glede humanitarne pomoči in civilne zaščite najdete na:

http://ec.europa.eu/echo/funding/key_figures/echo_en.htm.

Operativne podatke najdete na:

http://ec.europa.eu/echo/about/annual_reports_en.htm.

[1] V skladu z najnovejšimi razpoložljivimi podatki (iz leta 2012) (Global Humanitarian Assistance: http://www.globalhumanitarianassistance.org).

[2] Uredba Sveta (ES) št. 1257/96 z dne 20. junija 1996 o humanitarni pomoči.

[3] Mehanizem EU na področju civilne zaščite sestavlja 32 držav (27 držav članic EU in Hrvaška, Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija, Islandija, Lihtenštajn in Norveška), ki sodelujejo na področju civilne zaščite. Pomoč je lahko različnih oblik, pomoč v naravi, v obliki skupin in v obliki opreme, ali pa so poslani strokovnjaki, ki opravijo ocene. Te oblike pomoči se zagotavljajo iz vladnih virov in če pomoč potrebujejo tretje države, se ta običajno izvaja hkrati s humanitarno pomočjo ali v njenem okviru. V središču mehanizma EU na področju civilne zaščite deluje evropsko središče za odzivanje v izrednih razmerah (prej Center za spremljanje in informiranje), ki je dostopno 24 ur na dan, sedem dni v tednu. Vsaka država v EU ali izven nje, ki jo je prizadela nesreča, katere posledic ne zmore rešiti sama, lahko zaprosi za pomoč prek središča za odzivanje v izrednih razmerah/Centra za spremljanje in informiranje.

[4] 1 317 milijonov EUR za humanitarno pomoč in 27 milijonov EUR za civilno zaščito.

[5] Od tega je bilo 108 milijonom ljudem zagotovljena humanitarna pomoč in pomoč v hrani, 14 milijonov ljudi pa je pomoč prejelo v okviru programov pripravljenosti na nesreče.

[6] Kot je podrobno navedeno v odstavku 2.2, je skupno 16 zahtevkov za uporabo zadevalo države znotraj okvira mehanizma EU na področju civilne zaščite, 22 pa države zunaj njegovega okvira.

[7] www.cred.be.

[8] www.unisdr.org.

[9] DIPECHO (Pripravljenost na nesreče v GD ECHO) je poseben program za pripravljenost na nesreče. Osredotoča se na ranljive skupnosti, ki živijo v regijah, najbolj nagnjenim k nesrečam na svetu.

[10] GD za humanitarno pomoč in civilno zaščito (ECHO), GD za razvoj in sodelovanje – EuropAid (DEVCO), Služba za instrumente zunanje politike (FPI), Evropska služba za zunanje delovanje (EEAS), GD za notranje zadeve (HOME), GD za širitev (ELARG), GD za gospodarske in finančne zadeve (ECFIN), GD za proračun (BUDG).

[11] Ta razčlenitev je poenostavljena, ker projekte povezuje z enim samim področjem. V praksi je večina projektov povezana z več kot enim področjem. Podatek v zvezi s pripravljenostjo na nesreče (5,49 %) se na primer nanaša na tiste projekte, financirane s strani EU, ki so primarno povezani s pripravljenostjo na nesreče. Kakor koli, če upoštevamo vse pogodbe, ki vključujejo znatne dele pripravljenosti na nesreče, vendar pri katerih glavno področje posredovanja ni pripravljenost na nesreče, dobimo podatek v višini 15 %.

[12] 1 109 milijonov EUR v odobritvah plačil (82 % odobritev za prevzem obveznosti).

[13] Za civilno zaščito številke v preglednici niso navedene po državi/regiji.

[14] Ena operacija se izvaja neposredno, in sicer je to letalski program GD ECHO v Demokratični republiki Kongo in Keniji za zagotavljanje logistične podpore v regiji, nagnjeni k težavam z dostopom.

[15] COM(2011) 934 final.

[16] Člen 214(5) lizbonske Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).

[17] Delovna skupina Medagencijskega stalnega odbora.