POVZETEK

Evropska unija je leta 1991 sprejela direktivo o čiščenju komunalne odpadne vode (v nadaljnjem besedilu: Direktiva). Cilj te direktive je „varstvo okolja pred škodljivimi vplivi izpustov odpadne vode iz mestnih virov in določenih industrij“. Države članice morajo zagotoviti, da se odpadne vode iz vseh aglomeracij z več kot 2 000 prebivalci zbirajo in čistijo v skladu z minimalnimi standardi EU. V skladu z merili iz Direktive morajo določiti tudi „občutljiva območja“, za katera veljajo strožji standardi.

Ocena Direktive iz leta 2019 v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov je potrdila, da je bilo z Direktivo doseženo znatno zmanjšanje izpustov onesnaževal iz gospodinjstev v okolje. Učinki na kakovost jezer, rek in morij v EU so vidni in oprijemljivi. Eden od ključnih razlogov za učinkovitost Direktive je preprostost njenih zahtev, ki omogoča enostavno izvrševanje. Raven izvajanja Direktive je visoka: 98 % odpadnih voda v EU se ustrezno zbira in 92 % ustrezno čisti, čeprav ima omejeno število držav članic še vedno težave pri doseganju popolne skladnosti. Tudi evropska sredstva so bila ključno gonilo za podporo naložbam v potrebno infrastrukturo (približno 2 milijardi EUR vsako leto za vodni sektor).

Upravljavci odpadnih voda so javna podjetja (60 %) ali zasebna podjetja, ki delujejo za javni organ, ali mešana podjetja. Delujejo na zaprtem trgu: državljani in podjetja, priključena na javno omrežje, ne morejo izbirati svojih upravljavcev. Približno 30 % stroškov, povezanih z oskrbo z vodo in sanitarno oskrbo , se krije iz javnih proračunov, 70 % pa iz tarif za vodo, pri čemer so med državami članicami velike razlike. Sektor se večinoma odziva na zakonske zahteve.

OPREDELITEV TEŽAVE

V oceni Direktive v okviru program ustreznosti in uspešnosti predpisov so bili ugotovljeni naslednji trije glavni sklopi težav:

1. Preostalo onesnaževanje iz mestnih virov: prvotna direktiva se je osredotočala na vire onesnaževanja iz gospodinjstev, ki se zbirajo in čistijo v centraliziranih napravah, za katere so zahteve jasne in natančne. Manj pozornosti je bilo namenjene drugim virom onesnaževanja v mestih (manjše aglomeracije, necentralizirane naprave ali obilno deževje), za katere so bile zahteve splošnejše. Emisije iz teh virov so postopoma postale ključni preostali viri onesnaževanja v mestih, kot je prikazano na sliki 1.

Del tega onesnaževanja je mogoče preprečiti, čeprav obstajajo omejitve glede tega, kaj je mogoče doseči s sedanjimi tehnikami čiščenja. Glede na onesnaževalo izpusti iz neskladnih aglomeracij še vedno predstavljajo od 1,9 % (dušik – N) do 7,78 % (fosfor – P) preostalega onesnaženja. Onesnaževanje zaradi močnega deževja (prelivanje padavinskih voda in odvajanje urbanih padavinskih voda) je še en velik preostali vir obremenitev, ki se prenašajo v okolje: od 7,2 % (N) do 29,77 % (E. coli). Necentralizirani sistemi čiščenja (individualni ali drugi primerni sistemi), ki so v skladu z Direktivo dovoljeni, če dosegajo „enako raven varstva okolja“, predstavljajo od 4,7 % (mikroonesnaževala) do 16,1 % (E. coli) preostalega onesnaženja.

Slika 1: Preostale obremenitve iz mestnih virov (PE/leto) – sedanje razmere – vir: Skupno raziskovalno središče

Majhne aglomeracije s PE pod 2 000 predstavljajo še eno pomembno obremenitev vodnih teles EU – od 9,7 % (mikroonesnaževala) do 26,2 % (E. coli) preostalega onesnaženja. Kljub zmanjšanju emisij, doseženemu z obstoječo direktivo, čistilne naprave ostajajo vir dušika/fosforja za okolje, in sicer v višini 134 oziroma 94 milijonov PE na leto. Tudi nova onesnaževala, kot so mikroplastika in mikroonesnaževala, so bila v oceni opredeljena kot vir zaskrbljenosti. Mikroplastika se razmeroma dobro zajame v čistilnih napravah, kar pa ne velja za mikroonesnaževala: vsako leto jih je v vodna telesa v EU poslanih približno 254 milijonov PE, kar je zaskrbljujoče za okolje in javno zdravje. Čistilne naprave sprejemajo tudi slabo nadzorovane negospodinjske vode, vključno z industrijskimi odpadnimi vodami (predvsem iz MSP), ki so priključene na javno omrežje.

2. Nezadostna uskladitev Direktive s cilji politike EU v okviru zelenega dogovora (razen zmanjšanja onesnaževanja): sektor predstavlja 0,8 % celotne rabe energije v EU in je bil leta 2018 odgovoren za 0,86 % vseh emisij toplogrednih plinov v EU. Skoraj tretjino teh emisij bi lahko preprečili z izboljšanjem postopka čiščenja, boljšo uporabo blata ter povečanjem uporabe tehnologij energijske učinkovitosti in obnovljivih virov energije, ki je še vedno zelo nizka. Sektor je treba tudi bolje vključiti v krožno gospodarstvo: ravnanje z blatom in ponovna uporaba vode nista optimalna, saj se še vedno izgublja preveč dragocenih virov. Odpadne vode so hiter in zanesljiv vir koristnih informacij za javno zdravje. To se je pokazalo pri nadzoru bolezni COVID-19 in njenih različic kot dopolnilo za obvladovanje nedavnih pandemij. Nezadostno usklajevanje med organi za javno zdravje in organi za odpadne vode ovira optimalno uporabo teh informacij.

3. Nezadostna in neenakomerna raven upravljanja: v oceni in nedavnih študijah OECD je bilo poudarjeno, da se raven uspešnosti upravljavca med posameznimi upravljavci močno razlikuje. To velja tudi za preglednost in dostop do ključnih informacij. Kot je navedeno v nedavnem poročilu Računskega sodišča, se načelo „onesnaževalec plača“ ne uporablja dovolj, kar je v nasprotju z načeli Pogodbe EU. Metode spremljanja in poročanja niso prilagojene potrebam in možnostim, ki jih ponuja digitalizacija. Dostop do sanitarne oskrbe ostaja vprašanje, ki EU preprečuje, da bi v celoti izvajala cilj trajnostnega razvoja št. 6.

CILJI

Ukrepanje EU ima dva glavna splošna cilja: (1) zaščititi državljane in ekosisteme EU pred preostalimi viri nezadostno očiščenih odpadnih voda; (2) izboljšati preglednost in upravljanje sektorja; in dva dopolnilna cilja: (3) bolje prilagoditi sektor ciljem zelenega dogovora, zlasti z usmerjanjem sektorja v energijsko nevtralnost kot prispevek k podnebni nevtralnosti in s podporo potrebnemu prehodu na krožno gospodarstvo, ničelno onesnaževanje in okrepljeno zaščito biotske raznovrstnosti; (4) pametnejša uporaba parametrov odpadnih voda kot podpora ukrepom na področju javnega zdravja. V ta namen je treba zagotoviti dolgoročno vizijo in pravno varnost, saj je za naložbe v tem sektorju potreben čas in jih je treba načrtovati dovolj zgodaj.

UTEMELJITEV UKREPANJA NA RAVNI EU

Ukrepi EU so še vedno bistvenega pomena za zagotovitev, da lahko vsi državljani EU izkoristijo prednosti izboljšane kakovosti vode rek, jezer, podzemnih voda in morij. Ker je 60 % vodnih teles EU čezmejnih, je treba zagotoviti enako raven varstva povsod in časovno usklajeno, da bi se izognili tveganju, da bodo prizadevanja nekaterih držav članic ogrožena zaradi pomanjkanja napredka drugih. Ocena je pokazala, da je bila Direktiva v večini držav članic edinstveno gonilo za naložbe v zahtevane infrastrukture.

MOŽNOSTI POLITIKE