SL Uradni list Evropske unije C 68/28

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Enotni trg na področju varstva pravic intelektualne lastnine – Spodbujanje ustvarjalnosti in inovacij za zagotavljanje ekonomske rasti, kakovostnih delovnih mest in vrhunskih proizvodov in storitev v Evropi

(COM(2011) 287 konč.)

2012/C 68/05

Poročevalec: Denis MEYNENT

Evropska komisija je 24. maja 2011 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Enotni trg na področju varstva pravic intelektualne lastnine – Spodbujanje ustvarjalnosti in inovacij za zagotavljanje ekonomske rasti, kakovostnih delovnih mest in vrhunskih proizvodov in storitev v Evropi

COM(2011) 287 konč.

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 19. decembra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 477. plenarnem zasedanju 18. in 19. januarja 2012 (seja z dne 18. januarja) s 160 glasovi za, 3 glasovi proti in 7 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Pravice intelektualne lastnine morajo obdržati svojo tradicionalno vlogo spodbujanja inovacij in gospodarske rasti. Treba je ohraniti ta konvencionalni vidik v sistemu varstva, ki ga želi Komisija razviti, in se pri tem v čim večji meri izogniti uporabi zgolj premoženjskega in finančnega pristopa, čeprav ni mogoče prezreti dejstva, da tržna kapitalizacija največjih večnacionalnih podjetij sedaj v veliki meri temelji na njihovem „portfelju“ nematerialnih pravic in licenc, katerih vrednost je treba v skladu z računovodskimi standardi IFRS (International Financial Reporting Standards – mednarodni standardi računovodskega poročanja) vnesti v bilanco stanja.

1.2 Strategija glede pravic intelektualne lastnine na enotnem trgu, ki jo je pripravila Komisija, je zelo pomembna, hkrati pa dopolnjuje strategijo Evropa 2020, Akt za enotni trg in digitalno agendo za Evropo. Strategija na tem področju je nujno potrebna zaradi vse večjega nematerialnega deleža in „financializacije“ gospodarstva, vendar pa ne smemo pozabiti, da sedanji razvoj dogodkov temelji na vse večjem pomenu usposabljanja, sposobnosti in znanja ljudi za rast nove ekonomije. Človeška razsežnost in javni interes morata biti sestavna dela strategije, kar po mnenju Odbora ni jasno razvidno iz predstavljenih predlogov in analiz.

1.3 Kot je Odbor poudarjal že v prejšnjih mnenjih, mora biti prednostna naloga, da se MSP zagotovijo možnosti za zaščito njihovih izumov in stvaritev, hkrati pa tudi dostop do potenciala znanja v obliki patentov ter trgovinskih in oglaševalnih strategij, ki se v družbi znanja in informacijski družbi med seboj zelo razlikujejo.

1.4 Odbor že dolgo pričakuje enotni evropski patent in možnost poenotenja sodnih praks nacionalnih sodišč v okviru enotnega trga ter upa, da bo v interesu evropskih podjetij in gospodarstva, ki so v primerjavi z zunanjo konkurenco v neugodnem položaju, ta proces čim prej dokončan. Odbor pričakuje, da se bodo s pobudami Komisije občutno zmanjšali stroški transakcij, zlasti v primeru patentov za izume.

1.5 Komisija bo v letu 2012 predstavila zakonodajni predlog o zaračunavanju avtorskih honorarjev za spletno uporabo glasbenih del. Odbor poudarja, da se je treba pred tem neformalno posvetovati z organizacijami, ki se zavzemajo za pravice in interese na tem področju, tudi za pravice in interese uporabnikov in zaposlenih. Poudarja tudi pomen preglednosti in nadzora organov za upravljanje z avtorskimi in sorodnimi pravicami, ki morajo biti osrednjega pomena v sistemu pobiranja prihodkov, ki bo predlagan. Odbor meni, da so dajatve za zasebno kopiranje nepravične, saj je tako kopiranje sestavni del pravične uporabe (fair use). Vsekakor se ta dajatev ne bi smela uporabljati za trde diske, ki jih podjetja uporabljajo pri svojih industrijskih in trgovinskih dejavnostih.

1.6 Poleg tega ni dovolj, da se pravice intelektualne lastnine obravnavajo kot načeloma prenosljivi vrednostni papirji na posebni evropski borzi, saj evropska mala, mikro in srednje velika podjetja ter velike večnacionalne skupine ne bodo imele enakih možnosti dostopa, kar bi lahko pospešilo selitev evropskih inovacij na druge celine. Odbor z zanimanjem pričakuje konkretne predloge Komisije v zvezi s tem.

1.7 Pri prihodnji usklajeni politiki na področju pravic intelektualne lastnine je treba upoštevati tudi splošni interes in pravice potrošnikov ter dejansko udeležbo vseh delov družbe pri posvetovanju in pripravi globalne in uravnotežene strategije na tem področju. Tako zaščitene inovacije in ustvarjalnost je treba vključiti v skupno bazo znanja družbe, prispevati pa morajo k spodbujanju kulture, obveščanja, izobraževanja in usposabljanja ter splošneje temeljnih kolektivnih pravic v državah članicah.

1.8 Na enotnem trgu je potrebna uskladitev nacionalnih zakonodaj na področju varstva nematerialnih pravic in boja proti ponarejanju, da se olajša upravno in carinsko sodelovanje ter po potrebi policijsko in pravosodno sodelovanje pri preiskovanju in pregonu najhujših kršitev zaščitenih pravic, tj. v primeru kršitev trgovinske narave in zlasti, ko sta ogrožena zdravje in varstvo potrošnikov.

1.9 Množično ponarejanje in nedovoljeno kopiranje v komercialne namene sta dejansko pogosto tesno povezana z organiziranim kriminalom, možnosti za preprečevanje takih kriminalnih dejavnosti in naložene kazni pa nimajo pravega odvračilnega učinka.

1.10 Odbor zato podpira strategijo Komisije za spodbujanje usklajenih politik in ukrepov ter pravega upravnega sodelovanja, ki so bistveni elementi te strategije, tako v interesu podjetij kot v splošnem interesu.

1.11 Danes so možnosti spletne, plačljive distribucije, ki so jih na primer razvili Apple, Amazon, Google ali Deezer, dokaz, da je valorizacija avtorskih pravic možna tudi brez kriminalizacije mladih: če so cene zmerne in dostopne, nezakonito zasebno kopiranje izgubi veliko svojega čara.

1.12 Civilna sodišča imajo pristojnost v večini primerov kršitve omenjenih nematerialnih pravic, vendar je za MSP poleg običajno dolgotrajnih postopkov dokazno breme pogosto preveliko, zlasti v primeru kršitev zunaj njihovih držav, zato bi bilo treba predvideti posebne postopke v okviru enotnega trga na področju preiskav, zasegov, vzajemnega priznavanja upravnih in sodnih listin ter obrnjenega dokaznega bremena.

1.13 Tudi izplačilo odškodninskih zahtevkov tožnikom je lahko v mednarodnem kontekstu problematično, zato morajo zadevne države pri tem sodelovati, da se imetnikom pravic izplača odškodnina, ki je čim bolj v skladu z dejansko nastalo škodo ne glede na denarne ali druge kazni, ki jih prisodijo sodišča.

1.14 Potreben je jasen zakonodajni okvir glede zasebnih „rešitev“ (kodeksi itd.), predvsem pa je treba namesto takih pobud uvesti sodni nadzor in jamstva v postopkih ter spoštovanje osebnih pravic: pravice do obveščenosti, spoštovanja zasebnosti, svobodnega izražanja in komunikacije ter zagotavljanja nevtralnosti interneta.

1.15 Poleg tega je treba učinkovito uporabljati splošno načelo sorazmernosti med kaznivimi dejanji in sankcijami. V skladu s tem bi bilo treba preveriti tudi nekatere zelo invazivne in represivne nacionalne zakonodaje na področju nezakonitega kopiranja avdiovizualnih produktov, ki ga v manjšem obsegu izvajajo posamezniki prek spleta in ni namenjeno komercialni uporabi. Ne bi smeli dajati vtisa, da se zakonodaja oblikuje pod pritiskom lobijev in v neskladju s temeljnim načelom kazenskega prava.

1.16 Odbor prav tako z zanimanjem pričakuje predloge Komisije glede prenovitve predpisov o blagovnih znamkah ter njihove uskladitve in prenovitve v okviru enotnega trga. Meni, da sta taka prenovitev in izboljšanje varstva potrebna glede na pomen teh dejavnikov pri ocenjevanju vrednosti družb.

2. Predlogi Komisije

2.1 Koncept „nematerialnega“ se pogosto najprej povezuje z raziskavami, patenti in splošneje tehnološkimi inovacijami. Čeprav ti elementi dejansko ključno prispevajo h konkurenčnosti, pa obstaja še ena kategorija nematerialnega premoženja, tj. področje nematerialnega, povezanega z idejami. Sem sodi cela vrsta dejavnosti, konceptov in sektorjev, povezanih s kulturnim in umetniškim ustvarjanjem v širšem smislu, kot so oblikovanje, oglaševanje, blagovne znamke itd., s skupno značilnostjo, da temeljijo na pojmih ustvarjanja in ustvarjalnosti.

2.2 Najnovejših dogodkov, kot so ratifikacije „internetnih pogodb“ Svetovne organizacije za intelektualno vsebino (WIPO), tj. pogodbe WIPO o avtorski pravici (WCT) in pogodbe WIPO o izvedbah in fonogramih (WPPT) v Uniji in državah članicah, v predlogih Komisije iz leta 2009 ni bilo mogoče upoštevati. V tem sporočilu se ta nova realnost upošteva, upošteva pa se tudi sporazum ACTA (mednarodni sporazum za boj proti ponarejanju).

2.3 Razlikujemo med dvema oblikama nematerialne (ali intelektualne) lastninske pravice: pravica industrijske lastnine ter pravica književne in umetniške lastnine.

2.4 Na področju varstva pravic izumiteljev in ustvarjalcev tradicionalno obstajata dve vrsti patentov: patentne pravice za izume z možnostjo uporabe v industriji in avtorske pravice (ali bolj omejene pravice, kot je copyright v anglosaškem commonlaw) za publikacije in druga književna, avdiovizualna ali umetniška dela v širšem smislu.

2.5 Namen tega sporočila je predstaviti splošno strateško vizijo Komisije za vzpostavitev resničnega enotnega trga za pravice intelektualne lastnine, ki trenutno v Evropi ne obstaja – enotnega trga za pravice intelektualne lastnine, ki je nared za ekonomijo prihodnosti, nagrajuje ustvarjalna in izumiteljska prizadevanja, ustvarja spodbude za inovacije v EU ter omogoča uspevanje kulturne različnosti z zagotavljanjem več načinov posredovanja vsebin na odprtem in konkurenčnem trgu.

2.6 Sporočilo vsebuje vrsto predlogov. Nekateri predlogi se nanašajo na že dolgo uveljavljene politike, ki bi jih bilo treba uskladiti in prilagoditi, nekateri predlogi pa so novi, na primer predlog za vključitev pravic intelektualne lastnine v enotni evropski trg.

2.7 Nekateri predlogi še nimajo konkretne oblike, konkretni predlogi o obliki organiziranja evropskega trga pravic intelektualne lastnine in potrebnih spremembah glede uskladitve na področju zaščite blagovnih znamk pa bodo pripravljeni v naslednjih mesecih. Komisija bo leta 2012 predstavila predlog o upravljanju pravic v zvezi z glasbenimi deli na spletu.

2.8 Drugi predlogi so bili predloženi že pred časom, na primer enotni patent, ki naj bi bil po treh desetletjih prizadevanj kmalu dokončan, ali uskladitev zakonodaje in konkretnih ukrepov na področju boja proti ponarejanju ter piratskim izdelkom in kopijam blagovnih znamk, vendar so ti predlogi zdaj vključeni v usklajen in pregleden okvir, da bi v kombinaciji z drugimi predlogi prispevali k učinkovitosti predlagane strategije.

3. Splošne ugotovitve Odbora

3.1 Po mnenju Odbora bo sodoben in povezan evropski sistem za pravice intelektualne lastnine bistveno prispeval k rasti, ustvarjanju trajnih delovnih mest in konkurenčnosti evropskega gospodarstva, ki so glavni cilji strategije Evropa 2020. Odbor je v preteklosti pripravil več mnenj in pogosto podal predloge glede industrijske lastnine ter književne in umetniške lastnine na enotnem trgu (1).

3.2 Med pravice intelektualne lastnine spadajo pravice do industrijske in komercialne uporabe, kot so patenti in uporabni modeli, blagovne znamke, rastlinske sorte, pravice do podatkovnih baz ali elektronskih vezij, vzorci in modeli, geografske označbe, avtorske in podobne pravice, poslovne skrivnosti itd.

3.3 Samo na znanju temelječe industrije predstavljajo 1,4 milijona MSP v Evropi in 8,5 milijona delovnih mest. Število teh sektorjev v primerjavi z drugimi gospodarskimi sektorji hitro in stalno narašča ter tako prispeva k oživitvi gospodarstva.

3.4 Komisija meni, da so pravice intelektualne lastnine lastninske pravice. Obravnavajo se kot lastninske pravice, vendar so v resnici nematerialne pravice, ki imetnike varujejo pred kopiranjem in konkurenco. Na področju svobodne konkurence so to izjeme v obliki začasnih monopolov, zaščitene z listino ali certifikatom, ki ga izda ustrezen državni organ (patenti itd.) ali ki ga priznava vladna zakonodaja (avtorske in podobne pravice).

3.5 Imetniki teh pravic lahko pravice prenesejo ali svojo izključno pravico reproduciranja prodajo v obliki licence. V tem primeru so te pravice podobne pravicam nematerialne lastnine, vendar je njihovo varstvo v praksi bolj negotovo kot v primeru pravic materialne lastnine, ker se obe vrsti pravic v osnovi razlikujeta. Začasni monopoli se dejansko priznavajo in ščitijo samo, če so v splošnem interesu, da se poveča potencial znanj in tehnologij ter s tem spodbudi industrijski ali kulturni razvoj.

3.6 Ta vidik splošnega interesa pa ne obstaja na področju programske opreme, kjer objava virov ni obvezna, kadar se patenti izdajo za njihovo varstvo. Evropska zakonodaja izključuje možnost patentnega varstva programske opreme (münchenska konvencija) in uporablja pravico, ki izhaja iz avtorskih pravic, samo za varstvo učinkov, ki jih ima t. i. lastniška programska oprema, in ne virov. To kljub temu ustvarja težave, saj imajo lahko različni programi enake učinke. Poleg tega so z varstvom avtorskih pravic za programsko opremo povezane specifične obveznosti glede interoperabilnosti različnih programov, da se zagotovi možnost dekompiliranja. Običajno trajanje varstva (petdeset let) pa se zdi predlogo za področje, kjer izredno hitro prihaja do prenov in inovacij in kjer na trgu stalno razvijajočih se ali spreminjajočih se tehnologij in programov „zmagovalec dobi vse“ (winner takes all).

3.7 V nasprotju s tem pa nekatera gibanja nasprotujejo tradicionalnim oblikam varstva in oblikujejo proste javne licence, kot so General Public Licence (splošna javna licenca) za programsko opremo in Creative Commons na književnem in umetniškem področju. Nasprotujejo namreč konvencionalnemu varstvu, ki naj bi učinkovalo kot ovira za družbo znanja in informacijsko družbo. Te proste licence, ki so pomemben del globalnega trga, bi morale biti priznane in zaščitene enako kot druge licence za lastninske pravice.

3.8 Začasno varstvo v splošnem interesu včasih omejujejo posebne ureditve (obvezne licence, ko imetniki pravic ne dovolijo uporabe licenc v posameznih državah, ali na področju zdravil v primeru epidemij človeških ali živalskih bolezni). Preden je bil v sporazumih TRIPS in v najnovejših pogodbah Svetovne organizacije za intelektualno lastnino (WIPS) predviden širši ali celo splošen vidik nematerialnih pravic, povezanih z mednarodno trgovino, številne države niso zagotavljale pravega ali zadostnega varstva ali pa so dopuščale kršitve pravic industrijske in književne lastnine, da bi lahko vzpostavile svojo industrijsko bazo in razvile svoja znanja (Japonska, nekatere evropske države itd.). Take prakse so vse redkejše, vendar pa so lahko države v praksi bolj ali manj represivne ali tolerantne pri obravnavi ponarejanja (Kitajska, Indija itd.).

3.9 Z razvojem nematerialnega premoženja (blagovne znamke) lahko podjetje postane opaznejše od svojih konkurentov, na trg da nove proizvode in nove koncepte ter splošneje pridobi konkurenčno prednost, ki se ne meri v cenah, ter tako pridobi nove stranke in ustvari dodaten dobiček, pa tudi nova delovna mesta. Ponarejanje in piratstvo sta vse pogostejša in ogrožata tako delovna mesta kot naložbe, pa tudi zdravje in varstvo potrošnikov, omajata njihovo zaupanje v blagovne znamke, ki so bile ponarejene ali kopirane, s tem pa se zmanjšuje možnost za prodajo patentov v obliki licenc, pa tudi pričakovani dobiček in dohodek od davkov.

3.10 Vendar pa se vrednost, ki jo ustvarja to premoženje, vse bolj upošteva pri določanju tržne vrednosti velikih podjetij v nematerialnemu gospodarstvu v okviru financializacije takega gospodarstva. 90 % tržne kapitalizacije podjetij, kot so Microsoft, Apple, IBM (40 000 patentov), Google ali Facebook, predstavlja njihovo nematerialno premoženje. Ta delež se med posameznimi gospodarskimi sektorji razlikuje, vendar je povsod precejšen, od 90 % do 40 % tržne kapitalizacije javnih družb, ki kotirajo na borzi. V skladu z novimi računovodskimi standardi je treba v bilanco stanja vnesti nematerialno premoženje, vendar pa se pri ocenjevanju vrednosti pojavljajo resne težave.

3.11 Tako obsežne spremembe neposredno vplivajo na dojemanje intelektualne lastnine, ki se je v primerjavi s konvencionalnim konceptom uporabe patentov in avtorskih pravic dejansko spremenilo, kar je razvidno iz najnovejših konvencij WIPO. Komisija je WIPO pozvala, da na dnevni red ene od naslednjih konferenc uvrsti varstvo podatkovnih baz z namenom sklenitve mednarodne pogodbe.

3.12 To pojasnjuje tudi sprejetje in pogoje sprejemanja (ki pa zato še niso upravičeni) sporazuma ACTA. Cilj tega sporazuma je čezmejno izvajanje ukrepov za varstvo lastninskih pravic v primeru patentov in avtorskih pravic, kot je zapisano v sporazumih Svetovne trgovinske organizacije TRIPS. Nekatere države, na primer Kitajska in Indija, blokirajo sprejetje ukrepov za izvajanje sporazumov TRIPS v Ženevi in s tem preprečujejo kakršno koli možnost učinkovitega varstva nematerialnih pravic v mednarodni trgovini.

3.13 Načeloma naj sporazum ACTA ne bi spreminjal pravnega reda Unije, vendar pa s svojo izključno naravnanostjo h krepitvi varstva pravic imetnikov s carinskimi in policijskimi ukrepi ter ukrepi na področju upravnega sodelovanja še naprej prednost daje specifični viziji lastništva pravic. Druge človekove in nedvomno bolj temeljne pravice, kot so pravica do obveščenosti, zdravja, zadostne preskrbe s hrano, pravica kmetov do izbire semen in pravica do kulture, niso dovolj upoštevane, to pa bo imelo posledice za prihodnjo evropsko zakonodajo, ki se bo osredotočala na uskladitev zakonodaj držav članic. Individualistično in izključujoče lastniško dojemanje začasnih izjem na področju svobodne konkurence bo zagotovo imelo posledice za prihodnost družbe znanja in informacijske družbe ter za človekove pravice tretje generacije, vključene v Listino Evropske unije o temeljnih pravicah.

3.14 Poudariti je treba, da se opredelitev izumov, ki jih je mogoče patentirati, od države do države razlikuje, zlasti na področju novih tehnologij. Programska oprema ima specifične značilnosti in je v nekaterih državah (ZDA) zaščitena s patenti, drugod (Evropa) pa s posebno obliko avtorskih pravic, vendar te različne ureditve predstavljajo velike ovire za inovacije in, na primer v Združenih državah, povzročajo nesorazmerno visoke stroške za pravno varstvo. Izdajanje patentov manjšega pomena ustvarja veliko pravno negotovost. ZDA so pred kratkim preoblikovale svoj urad za patente in blagovne znamke (USPTO) in izvedle pregled svojega sistema varstva za nove tehnologije, zlasti programsko opremo, da bi se izdajali kakovostni patenti ter spodbujale inovacije in pravna varnost.

3.15 Postopek preučitve predlogov za prihodnji enotni patent je bistvenega pomena in mora biti čim bolj kvaliteten in priznan, da se utemelji njegova vrednost in v čim večji meri preprečijo spori in sodni postopki. V Evropski patentni organizaciji (EPO) je zaposleno usposobljeno osebje, ki pa mu je treba dati dovolj časa za preučitev posameznega dosjeja, da se zagotovi kakovost, ki bi morala biti zaščitni znak evropskih inovacij. Prav tako mora biti kakovosten tudi prevod iz nacionalnih jezikov v uradne jezike, določene v Londonskem sporazumu, ki ga morajo opraviti specializirani tehnični prevajalci. Po mnenju Odbora namreč obstoječa programska oprema strojnega prevajanja še ni dovolj razvita, da bi zagotavljala potrebno kakovost zelo specializiranega tehnično-pravnega besedišča, ki se uporablja v patentih (2).

4. Posebne ugotovitve Odbora

4.1 Varstvo izumov z uporabo patentov

4.1.1 V skladu z münchensko konvencijo se lahko prijavijo patenti za varstvo izumov, ki uvajajo novost in se lahko uporabijo v industrijske namene. Patentov ni možno prijaviti za programsko opremo, poslovne metode, algoritme, enačbe in znanstvena odkritja. Postavljanje teh načel pod vprašaj, vsaj kar zadeva programsko opremo (ki temelji na algoritmih) in genetska odkritja (človeški genom, vloga genov), se je izkazalo za zelo kontroverzno. Združene države patente izdajajo na področju, kjer v Evropi obstajajo izjeme (v skladu s sodno prakso Vrhovnega sodišča), kar danes povzroča velike težave in nesorazmerno visoke stroške varstva v primeru sporov.

4.2 Varstvo programske opreme

4.2.1 Direktiva Sveta 91/250/EGS zagotavlja varstvo avtorskih pravic za računalniške programe in književna dela v smislu Bernske konvencije za varstvo književnih in umetniških del (Pariz, 1971). Vprašanje avtorstva je v veliki meri prepuščeno država članicam EU. Delodajalci so upravičeni do uveljavljanja ekonomskih pravic do programov, ki jih ustvarijo njihovi zaposleni. Moralne pravice so izključene iz področja uporabe direktive (3). Ta direktiva ne ureja vprašanja pravic zaposlenih ustvarjalcev na področju avtorskih pravic ali patentov.

4.2.2 Odbor Komisiji predlaga, da preuči možnost specifičnega varstva za programsko opremo v zelo kratkem obdobju. Zaradi hitrega razvoja na področju inovacij in prenove programov pomembnejših založnikov bi Direktivo 91/250/EGS (4) lahko pregledali, da se bistveno skrajša trajanje varstva, na primer na pet let, in uvede obveznost objave virov.

4.3 Varstvo podatkovnih baz

4.3.1 To je varstvo sui generis, podobno kot za književno in umetniško lastnino, vendar za obdobje petnajstih let, medtem ko se za dela z referenco ali sklicem v nekaterih podatkovnih bazah uporablja varstvo v obliki avtorskih pravic. Evropska zakonodaja je ena od redkih zakonodaj, ki predvideva varstvo za ustvarjalce podatkovnih baz, ki jih v preostalih delih sveta v glavnem prezrejo.

4.4 Varstvo računalniških vezij

4.4.1 Za elektronske kartice in računalniške procesorje se uporablja univerzalno ad hoc varstvo pred kopiranjem, predvideno v Marakeškem sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije.

4.5 Varstvo književne in umetniške lastnine

4.5.1 Splošno varstvo se v Evropi uporablja tudi za avtorske pravice (ki so po strukturi copyright in moralne pravice avtorja) in sledne pravice v korist umetnikov.

4.5.2 Varstvo del, zlasti knjig, filmov in glasbe, ogrožajo sodobna sredstva digitalne reprodukcije in prenašanje po spletu. S temi sredstvi se lahko olajšata ustvarjanje kopij enake kakovosti, kot je original, in trgovanje z njimi. Te prakse so v Evropi nezakonite, vendar se nacionalne zakonodaje razlikujejo. Odbor podpira resnično uskladitev zakonodaj z vidika sorazmernosti in uravnoteženosti nadzora in kazni.

4.5.3 Na tem področju se je oblikovala evropska zakonodaja, ki zelo ščiti avtorske in podobne pravice. Enako je tudi v primeru Združenih držav, kar je dobro razvidno iz sporazuma ACTA, njegovega „konspirativnega“ postopka priprave, omejenega na zgolj nekaj držav, in zlasti ciljev njegovega izvajanja, ker STO zaradi zahtevanega soglasja in blokade nekaterih držav, na primer Kitajske in Indije, ni želela sprejeti praktičnih postopkov in obveznosti.

4.5.4 Po mnenju Odbora pa je pristop sporazuma ACTA usmerjen v nadaljnjo krepitev položaja imetnikov pravic v primerjavi z javnostjo, saj so zaradi zakonodaj, ki so zelo naklonjene distributerjem vsebin, posamezne temeljne pravice (spoštovanje zasebnosti, svoboda obveščanja, tajnost dopisovanja, domneva nedolžnosti) vse manjše.

4.5.5 „Profesionalni“ goljufi se znajo zelo dobro izogniti vsem oblikam nadzora pretoka podatkov na spletu, s kaznovanjem peščice mladoletnikov, ki naj bi služilo za zgled, pa se ne da prikriti dejstva, da so proizvajalci avdiovizualnih vsebin z oblikovanjem „poslovnega modela“, prilagojenega novim informacijsko-komunikacijskim tehnologijam, deset let v zaostanku. Za znižanje stroškov postopkov in skrajšanje rokov za poravnavo so bili ponekod oblikovani kodeksi ravnanja, katerih pripravo včasih spodbujajo vlade, ki ponudnike dostopa do interneta obvežejo, da ponudnikom avdio-vizualnih in glasbenih vsebin (sektor z visoko koncentracijo) zagotovijo imena in naslove oseb, ki so domnevno kopirale nezakonito pridobljene vsebine na spletu. Nevarnost napak pri tem ni nezanemarljiva. To obliko ovadb lahko še poslabša ukinitev dostopa do interneta za domnevne ponarejevalce. S tem se sicer zmanjša delovna obremenitev preobremenjenih sodišč, zakonodajalcu pa ni treba ukrepati ali uvajati uradnih institucij za boj proti ponarejanju v obdobju proračunskih omejitev, vendar pa lahko take zasebne prakse privedejo do nezaželenih posledic. Enako velja tudi v primeru zakonov, ki se sprejmejo na pritisk lobijev za distribucijo filmov in glasbe, ki v posameznih državah delujejo z zelo neprepričljivimi rezultati in za ceno kršitev pravic potrošnikov, ki v glavnem sploh niso upoštevani in so obravnavani kot potencialni ponarejevalci.

4.5.6 Če je samoumevno, da se spoštujejo predpisi proti ponarejanju, ki v večini primerov potrošnike ščitijo pred tveganji glede zdravja in varnosti, ščitijo pa tudi kvalificirana delovna mesta, kjer se spoštujejo delavske pravice, pa bi bilo priporočljivo pojasniti splošen koncept književne in umetniške lastnine, da se znova vzpostavi ravnovesje v zakonodaji, ki jo je treba uskladiti, ob hkratnem upoštevanju pravic potrošnikov in uporabnikov, pa tudi delavcev, z vključitvijo njihovih predstavniških organizacij v pripravo standardov na teh področjih.

4.5.7 Satelitsko radiofuzno oddajanje in kabelsko retransmisijo ureja direktiva (5). Obstajajo tudi drugi evropski standardi:

— direktiva o osirotelih delih (ki jo zakonodajalec trenutno preučuje) (6);

— direktiva o pravici dajanja v najem in pravici posojanja (7);

— izjeme pri avtorskih pravicah (8).

O teh predpisih se pripravljajo redna poročila. „Izjeme“ ali „dopustitve“ je treba znova preučiti, da se pravice uporabnikov nedvoumno potrdijo z zakonodajo, ki ščiti njihove temeljne pravice, in z uvedbo izjem v primeru ovir (9).

4.6 Predlog Komisije o enotnem trgu pravic intelektualne lastnine in ugotovitve Odbora

4.6.1 Začasne pravice za varstvo v obliki patenta, avtorskih pravic in drugih sistemov sui generis (elektronska vezja, vzorci in modeli, rastlinske vrste itd.) se poskuša stalno in v vse večjem obsegu obravnavati kot lastninske pravice, podobne pravicam do lastništva premičnega in nepremičnega premoženja. Ta trend, ki se bo morda nadaljeval ali pa ne, je razviden tudi na ravni Komisije in predlagano strategijo zelo močno zaznamuje.

4.6.2 Ta nejasnost med začasnimi izjemami in lastništvom na podlagi rimskega prava ne prinaša zgolj prednosti, razen za imetnike pravic. Z ukinitvijo pravice do konkurence in s tem uporabo sistema, v katerem imetniki pravic podelijo licence, se ne ustvarja dejanska lastninska pravica, vključno z vsem, kar sodi v to področje. Obstajajo omejitve v javnem interesu (obvezne licence), varstvo pa omejujejo geografski značaj patentov in razlike v nacionalnih zakonodajah, tudi v Evropi itd.

4.6.3 Vendar pa je trenutni trend, da se patenti in licence obravnavajo kot naložbena vrednost in jamstvo ali pa se spremenijo v vrednostne papirje z namenom finančnega špekuliranja. To je posledica financializacije gospodarstva hkrati z vzpostavitvijo ekonomije nematerialnega, povezane z novimi informacijskimi in komunikacijskimi tehnologijami ter novimi računovodskimi standardi IFRS. Komisija naj bi v kratkem uresničila strategijo na področju trga patentov v obliki instrumenta za valorizacijo pravic intelektualne lastnine (evropska borza?). Največja težava za „inovativna novoustanovljena podjetja“ v Evropi je nezadostna povezanost temeljnih in uporabnih raziskav ter univerz in podjetij ter občutno pomanjkanje rizičnega kapitala v inovativnih podjetjih. Odbor opozarja tudi na prakse večnacionalnih družb v sektorjih visoke tehnologije, ki kupujejo MSP in zaposlujejo inženirje, ki imajo portfelj patentov inovativnih podjetij, ne kupujejo pa licenc, ki jih lahko pridobi tudi konkurenca. Njihov cilj pri tem je patente in druge pravice intelektualne lastnine uporabiti za monopolne in protikonkurenčne strategije.

4.6.4 Drugi steber strategije potrjuje pomembno vlogo enotnega evropskega patenta in višjega evropskega sodišča za poenotenje sodne prakse in odpravo resnih težav, s katerimi se soočajo podjetja, zlasti zelo otežen dostop MSP do varstva njihove industrijske lastnine, in večjo ozaveščenost o tehnološkem napredku na enotnem trgu.

4.6.5 Odbor je vedno močno podpiral delo Komisije v zvezi z uvedbo takega enotnega patenta, hkrati pa izražal zadržke glede nekaterih praks EPO, ki niso popolnoma skladne z določbami münchenske konvencije v zvezi z izključnim izvzetjem programske opreme, čeprav so nacionalna sodišča v primeru vložitve pritožb razveljavile vse patente, povezane s programsko opremo ali poslovnimi metodami. Take prakse ogrožajo pravno varnost, ki mora biti povezana s pridobitvijo patenta, kar je za prosilce drag postopek (stroški preučitve, prevoda, letne pristojbine, zaposlitev patentnih odvetnikov). Take prakse ne smejo imeti posledic za prihodnji patent.

4.6.6 Odbor meni, da so predlogi Komisije o oblikovanju evropskega zakonika o avtorskih pravicah in oceni izvedljivosti izbirne „enotne“ avtorske pravice zelo ambiciozni v smislu uskladitve in uresničitve enotnega trga, hkrati pa meni, da je še prezgodaj za sprejetje stališča, ko gre zgolj za hipoteze. Komisijo poziva, naj to vprašanje nadalje preuči in predloži konkretne predloge, ki upoštevajo napredek na tem področju v različnih državah članicah.

4.6.7 Po mnenju Odbora davek na elektronske in magnetne medije vseh vrst za kritje stroškov zasebnega kopiranja temelji na domnevni krivdi. Odbor pa meni, da je zasebno kopiranje legitimna praksa, ki omogoča zamenjavo medijev ali strojne opreme in bi moralo biti priznano kot zakonita pravica imetnika licence do uporabe v okviru koncepta pravične uporabe (fair use) (10).

V Bruslju, 18. januarja 2012 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) UL C 18, 19.1.2011, str. 105.

UL C 116, 28.4.1999, str. 35.

UL C 32, 5.2.2004, str. 15.

UL C 77, 31.3.2009, str. 63.

(2) Evropska patentna organizacija (EPO) zagotavlja prevajalska orodja, vendar zgolj v treh uradnih jezikih.

(3) Glej COM(2000) 199 konč.

(4) UL L 122, 17.5.1991, str. 42.

(5) Direktiva Sveta 93/83/EGS, UL L 248, 6.10.1993, str. 15.

(6) Mnenje EESO: UL C 376, 22.12.2011, str. 66.

(7) Direktiva 2006/115/ES, UL L 376, 27.12.2006, str. 28.

(8) Direktiva 2001/29/ES, UL L 167, 22.6.2001, str. 10.

(9) Mnenje EESO: UL C 228, 22.9.2009, str. 52.

(10) Tako stališče je izrazilo tudi Sodišče Evropske unije v sodbi Padawan.