SL Uradni list Evropske unije C 21/66

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu sklepa Sveta o smernicah za politike zaposlovanja držav članic – Del II integriranih smernic strategije Evropa 2020

(COM(2010) 193 konč.)

2011/C 21/12

Glavni poročevalec: g. GREIF

Svet je 5. maja 2010 sklenil, da v skladu s členom 307 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog sklepa Sveta o smernicah za politike zaposlovanja držav članic - Del II integriranih smernic strategije Evropa 2020

COM(2010) 193 konč.

Predsedstvo Odbora je strokovno skupino za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo 27. aprila 2010 zadolžilo za pripravo dela na tem področju.

Zaradi nujnosti dela je Odbor na 463. plenarnem zasedanju 26. in 27. maja 2010 (seja z dne 27. maja) g. GREIFA imenoval za glavnega poročevalca in s 134 glasovi za, 9 glasovi proti in 12 vzdržanimi glasovi sprejel mnenje.

1. Sklepne ugotovitve

EESO

— obžaluje, da sta Svet in Komisija zastavila tako kratek časovni načrt za sprejetje smernic, saj praktično ne dopušča nobene resnične razprave z organizirano civilno družbo;

— meni, da smernice pomanjkljivo odražajo dejstvo, da bi v času krize moral biti boj proti brezposelnosti glavni cilj politike v EU in državah članicah;

— pozdravlja prizadevanja za manj smernic, vendar meni, da so le-te preveč splošne in premalo konkretne, da bi lahko usmerjale ravnanje, zaradi česar je evropski pristop šibkejši;

— meni, da politična priporočila bistveno preveč poudarjajo ponudbo dela (izboljšanje zaposljivosti), in zahteva večje upoštevanje inteligentne politike povpraševanja, ki spodbuja prihodnjo rast in inovacije ter prispeva k ustvarjanju dodatnih delovnih mest;

— izraža zaskrbljenost zaradi cilja polne zaposlenosti (osrednja tema starih smernic), ki v novih smernicah ni več v ospredju;

— ugotavlja, da smernice ne vsebujejo konkretnih navedb o kakovosti dela, in predlaga, da se smernici 8 in 9 združita ter doda posebna smernica za spodbujanje kakovosti dela;

— pozdravlja osredotočanje na trikotnik znanja in nadgrajevanje znanja, vendar bi želel ambicioznejše cilje za boj proti brezposelnosti mladih ter spodbujanje izobraževanja in nadaljnjega usposabljanja invalidov;

— je kritičen do premajhne pozornosti, namenjene politiki enakosti med spoloma (npr. spodbujanju žensk);

— izrecno pozdravlja Spodbujanje socialne vključenosti in boj proti revščini kot samostojno smernico, pri čemer bi bilo treba močneje poudariti zmanjšanje tveganja, da bi otroke in mlade ogrožala revščina;

— meni, da je za zmanjšanje tveganja revščine potrebna vrsta stabilnih in zanesljivih kazalnikov za merjenje in nadzorovanje napredka, ki merijo npr. tudi razmerje med dohodkom in kupno močjo ter koncentracijo dohodka (Ginijev količnik), pri tem pa je treba stopnjo tveganja revščine nesporno uporabljati kot običajni relativni kazalnik revščine;

— meni, da bi bilo treba jasneje izraziti potrebo po vključevanju skupin, ki jih revščina prekomerno ogroža (npr. matere samohranilke, osebe priseljenskega porekla, starejše z nižjimi pokojninami, invalide).

2. Ozadje: kritika tesnega časovnega načrta Komisije in Sveta

2.1 Evropska komisija je 27. aprila 2010 predlagala nov sveženj smernic za politiko zaposlovanja v državah članicah. Skupaj s širšimi smernicami ekonomskih politik integrirane smernice predstavljajo smernice za izvajanje strategije Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast. Evropski svet je 25. in 26. marca 2010 dosegel sporazum o novi strategiji, ki naj bi bila junija uradno sprejeta.

2.2 EESO je večkrat potrdil integriran in večleten pristop k strategiji o prihodnosti EU in nenehno opozarjal, da je obsežna vključitev nacionalnih parlamentov, socialnih partnerjev in civilne družbe na evropski in nacionalni ravni nosilni steber uspešnega usklajevanja politike in je potrebna v vseh fazah (1).

2.3 Zato je EESO v mnenju o strategiji EU po letu 2010 tudi zahteval, da se pri ponovnem usklajevanju strategije odpravijo strukturne ovire, ki preprečujejo učinkovito vključevanje nacionalnih parlamentov v resničen dialog s socialnimi partnerji in organizacijami civilne družbe (2). Razlog za to je bil potek posvetovanj, ki je bil pri oblikovanju in obnovi smernic že leta nezadovoljiv.

2.3.1 EESO je zaradi tega v več mnenjih izrazil obžalovanje glede smernic ter Komisijo in Svet izrecno pozval, naj spremenita časovni načrt, zlasti v tistih letih, ko se bodo v okviru usklajevanja pripravljale strateške smernice. Zagotoviti je treba učinkovito vključitev vseh zadevnih socialnih in političnih akterjev nacionalne in evropske ravni v proces oblikovanja politične volje.

2.4 Zato je EESO toliko bolj razočaran, da tudi letos, ko se bo v okviru strategije EU 2020 sklepalo o novih prednostnih nalogah agende za rast in zaposlovanje za deset let, Svet in Komisija sprejetju smernic namenjata tako malo časa. Časovni načrt praktično ne dopušča razprave z organizirano civilno družbo in nacionalnimi parlamenti.

2.5 Zato Odbor ugotavlja, da zaradi izredno kratkega roka med objavo predloga sklepa Sveta in rokom za sklep sam ne more na običajen način opraviti posvetovanja s skupinami, katerih interese zastopa Odbor. EESO mora zato sprejeti mnenje po hitrem postopku.

2.6 EESO zato razume vse, ki se zavzemajo, da se sprejetje sklepa o integriranih smernicah ustrezno preloži, zlasti v situaciji, ko EU pripravlja splošno razvojno strategijo za naslednjih deset let.

2.6.1 V primeru preložitve za nekaj mesecev, ki bi jo Odbor izrecno pozdravil, si ne glede na ugotovitve in priporočila v tem mnenju pridržuje pravico, da pripravi obsežno mnenje na lastno pobudo, ki bo temeljilo na predvidenih širokih posvetovanjih o predlaganih smernicah.

3. Splošne ugotovitve o predlaganih smernicah

3.1 V Evropi bo po krizi v gospodarstvu in na finančnih trgih v prihodnjih letih položaj pri zaposlovanju zelo napet. Aktualne raziskave predvidevajo, da bo za pridobitev deset milijonov delovnih mest, izgubljenih v letih sedanje krize, potrebno celo desetletje (3). Zato mora biti boj proti brezposelnosti glavno prizadevanje politike EU in držav članic. EESO zagovarja, da mora biti to v smernicah bistveno bolj poudarjeno.

3.1.1 Število predlaganih smernic se je z dosedanjih osem zmanjšalo na štiri, ki naj bi po načrtih Komisije do leta 2014 ostale nespremenjene. EESO načeloma pozdravlja to zgoščenje in večletni cikel, vendar ugotavlja, da je besedilo na več mestih zelo splošno in nenatančno. Izraža zaskrbljenost, da bodo smernice le pogojno usmerjale ravnanje držav članic. EESO je jasno, da so zaradi manjšega števila smernic toliko bolj potrebni jasni in zanesljivi kazalniki, s katerimi je mogoče meriti in nadzorovati napredek. To ne velja le za posebne ukrepe za ciljne skupine, temveč tudi za obvladovanje tveganja revščine.

3.2 Poleg tega predložene smernice za zaposlovanje komaj navajajo količinske cilje, razen opozoril na naslednje tri ključne cilje EU, ki naj bi državam članicam služili kot podlaga za opredelitev lastnih nacionalnih ciljev:

— povečanje stopnje zaposlenosti 20- do 64-letnih žensk in moških na skupaj 75 odstotkov,

— zmanjšanje stopnje osipa na 10 odstotkov in povečanje deleža prebivalstva med 30. in 34. letom, ki je končalo terciarno ali enakovredno izobraževanje na vsaj 40 odstotkov,

— 25-odstotno zmanjšanje števila evropskih državljanov, ki živijo pod nacionalno mejo revščine, s čimer bi iz revščine rešili več kot 20 milijonov ljudi.

3.2.1 EESO v tem vidi opazno šibko točko evropskega pristopa in dvomi, da bo s tem skoraj izključnim prenosom oblikovanja konkretnih ciljev politike zaposlovanja na raven držav članic izpolnjevanje skupnih ciljnih obveznosti postalo bolj obvezujoče.

3.3 EESO zadržanosti pri oblikovanju evropskih ciljev ne razume najbolj, saj je v razpravah o strategiji po letu 2010 zahteval, da se skupnih ciljev tekoče strategije ne opusti, hkrati pa tudi – ob upoštevanju izhodišč posameznih držav EU – oblikuje še bolj ambiciozne cilje (4).

3.3.1 EESO je v tem smislu v številnih mnenjih tudi predlagal dopolnitev merljivih ciljev v okviru smernic za zaposlovanje: za izenačitev obeh spolov, pri zaposlovanju mladih, boju proti pogojem dela s pomanjkljivo socialno varnostjo, boju proti revščini (tudi ljudi v delovnem razmerju), pri zaposlovanju invalidov ipd. (5).

3.4 Jasni cilji kot npr. vrnitev dolgoročno brezposelnih na trg dela, možnost mladim v kratkem času ponuditi delovno mesto oz. prostor v izobraževalnem sistemu, ustanovitev primernih ustanov za varstvo, da bi bilo mogoče združiti poklic in družino, zmanjšanje značilnih razlik med spoloma pri dohodku ipd. so bili doslej osrednja os evropske strategije zaposlovanja in jih je treba z vidika EESO ohraniti in po potrebi okrepiti.

3.5 EESO kritično ocenjuje, da se v okviru predlaganih smernic za zaposlovanje na splošno posveča premalo pozornosti politiki enakosti med spoloma oz. spodbujanju žensk. Če želimo tveganje revščine v Evropi resno zmanjšati, si moramo zastaviti ambiciozne cilje in pobude, da bi odpravili stereotipe glede razlik med spoloma, obstoječo diskriminacijo na trgu dela in strukturne vzroke značilnih razlik med spoloma pri dohodku ter ovire, ki ženske izključujejo iz določenih poklicnih področij in omejujejo njihove podjetniške pobude (6). Sedanje smernice vsekakor malo prispevajo k temu.

4. Konkretne ugotovitve in predlogi dopolnitve k štirim smernicam za zaposlovanje

4.1 Smernica 7: povečanje udeležbe na trgu dela in zmanjšanje strukturne brezposelnosti

4.1.1 EESO načeloma podpira cilj EU, da bi povečala stopnjo zaposlenosti 20- do 64-letnih žensk in moških na skupaj 75 odstotkov. Pri tem ne gre le za izredno ambiciozen cilj, saj ne gre le za povišanje celotne stopnje, temveč je bila hkrati (v primerjavi z dosedanjim ciljem) izvzeta tudi starostna skupina 15- do 19-letnikov. EESO želi vedeti razlog za to izvzetje mladih delojemalcev iz skupnega števila zaposlenih.

4.1.2 EESO v tem smislu prav tako ugotavlja, da pri sedanji rekordni stopnji brezposelnosti, ki znaša skoraj 24 milijonov brezposelnih, problem na trgih dela ni splošno pomanjkanje delovne sile, temveč premalo kvalificiranih delavcev ter obsežno pomanjkanje razpoložljivih delovnih mest. Zato je treba za povečanje deleža zaposlenih in ustvarjanje delovnih mest sprejeti tudi smiselne ukrepe in modele zaposlovanja za boljšo razporeditev dela.

4.1.3 Prav spričo dramatično visoke stopnje brezposelnosti v EU se politika ne sme omejiti na izboljšanje „zaposljivosti“ delojemalcev. V prihodnje je treba naložbe močneje osredotočiti na področja R&R, izobraževanja, infrastrukture, zdravja in socialnih storitev, da bo mogoče ustvariti delovna mesta in učinkovito izkoristiti možnosti zaposlovanja.

4.1.4 EESO v tem pogledu izraža zaskrbljenost zaradi cilja polne zaposlenosti (osrednja tema starih smernic), ki v novih smernicah ni več v ospredju. Gre le za odpravo strukturne brezposelnosti in zmanjšanje „nezaposlenosti“. EESO meni, da bi bilo treba to smernico vsekakor spremeniti, tako da bo spet obravnavala polno zaposlitev.

4.1.5 Da bi se prav v času krize čim bolje izognili nadaljnjemu povišanju deleža brezposelnih in da se brezposelnost ne bi strukturno ustalila, morajo nove integrirane smernice v celoti vsebovati uravnovešeno makroekonomsko mešanico, ki v gospodarski politiki povezuje ponudbo in povpraševanje.

4.1.5.1 EESO meni, da predložene smernice kot celota, zlasti pričujoča smernica, tega ne zagotavlja. Glede političnih priporočil v zvezi s trgom dela je ponudba dela bistveno preveč poudarjena (izboljšanje zaposljivosti). To je treba uravnovesiti z večjim upoštevanjem inteligentne politike povpraševanja, ki spodbuja prihodnjo rast in inovacije ter prispeva k ustvarjanju dodatnih delovnih mest.

4.1.6 Manjka tudi opozorilo, da je ponovno rast za stabilizacijo trga dela mogoče zagotoviti predvsem s krepitvijo domačega povpraševanja (zasebne in javne naložbe). Tako manjka tudi pojasnitev, da ukrepi za podporo konjunkture in naložbe v zagotovitev zaposlenosti ne smejo prehitro poteči, da ne bi prišlo do nadaljnjega povečanja brezposelnosti. EESO meni, da lahko v tem smislu „strategijo izhoda“ (exit strategy) oz. načrte za konsolidacijo – kot so predvideni v gopodarskopolitičnih smernicah – potrdi le ob upoštevanju razmer v gospodarstvu in na področju zaposlovanja.

4.1.7 V zvezi s priporočili državam članicam, naj v svoje politike trga dela vključijo načela prožne varnosti, ki jih je potrdil Svet, ugotavljamo, da smernica ne vsebuje opozorila, da je kakovost dela načelo, enakovredno načelu prožne varnosti, kar je EESO že večkrat zahteval (7).

4.1.8 EESO zahteva nadaljnjo pojasnitev, da spodbudo k iskanju dela predstavljajo predvsem učinkovite storitve zavodov za zaposlovanje, t. i. spodbude pri podpori za brezposelne pa manj. Zato predlaga, da se v zadnjem stavku prvega odstavka črta naslednji del: „… urejeni z jasnimi pravicami in odgovornostmi za nezaposlene pri dejavnem iskanju zaposlitve“. EESO meni, da prav v času krize priporočila za poostritev pogojev za socialno varnost v času brezposelnosti niso primerna.

4.2 Smernica 8: razvijanje usposobljene delovne sile, ki ustreza potrebam trga dela, ter spodbujanje kakovostnih delovnih mest in vseživljenjskega učenja

4.2.1 Čeprav Odbor pozdravlja navedbo kakovosti delovnih mest vsaj v naslovu smernice, je vsekakor presenečen, da niso navedene konkretne podrobnosti (npr. o spodbujanju zdravja na delovnem mestu, o dohodkih, ki zadostujejo za preživetje, oblikovanju delovnega časa in skrajšanju predolgega delovnega časa, združljivosti poklica in družine). Pričakoval bi tudi, da bo zahteva po kakovosti delovnega mesta močneje povezana s strategijo prožne varnosti, s čimer bi bil bolj poudarjen pomen notranje in zunanje prožne varnosti, saj so se prožni notranji trgi dela prav v času krize najbolje obnesli.

4.2.2 Ker se tukaj predlagana smernica vsebinsko zelo prekriva z naslednjo smernico 9, bi bilo treba zaradi izogibanja podvojitvam resno razmisliti o združenju obeh smernic. V nasprotju s tem pa bi bilo treba dodati posebno smernico za spodbujanje kakovosti delovnega mesta.

4.2.2.1 EESO je že večkrat ugotovil, da je prav kadar se za povečanje deleža zaposlenosti določi količinski cilj, zelo pomembna kakovost povečanega deleža zaposlenosti, kajti zaposlenost za vsako ceno (neugodni pogoji dela, revni delavci itd.) ne more biti rešitev.

4.2.3 Odbor v tem smislu ponavlja svojo zahtevo, da se ponovno dodajo kakovostni cilji zaposlovanja, ki so se v zadnjih letih pri prenovi lizbonske strategije večinoma izgubili (laekenski kazalniki za merjenje ustvarjanja kakovostnih delovnih mest) (8).

4.2.4 Zato EESO predlaga, da se z merili kakovosti sistematično spremlja ustvarjanje novih delovnih mest, in priporoča omembo izzivov za evropski trg dela, ki bi jih skupaj opredelili evropski socialni partnerji (9). To pomeni, da mora delovno pravo spodbujati stabilne pogodbe in da se nihče od zaposlenih – ne glede na to, kakšno pogodbo je sklenil – ne sme izgubiti pravice do ustreznega varstva in varnosti zaposlitve.

4.3 Smernica 9: izboljšanje uspešnosti izobraževalnih sistemov in sistemov usposabljanja na vseh ravneh ter spodbujanje vključevanja v terciarno izobraževanje

4.3.1 Po mnenju EESO politika ustvarjanja „kakovostnega dela“, kamor sodijo tudi ambiciozni cilji na področju splošnega in poklicnega izobraževanja in nadaljnjega usposabljanja ter na področju vseživljenjskega učenja, bistveno prispeva k rasti in povečanju produktivnosti. Zato EESO pozdravlja, da je to jasno poudarjeno.

4.3.2 Kot v prejšnji smernici tudi tukaj najdemo opozorila glede kazalnika za mlade, ki jih ogroža izključitev iz trga dela. Da bi se število mladih, ki nimajo niti zaposlitve niti zaključene šolske ali poklicne izobrazbe, zmanjšalo, bi morale države članice sprejeti usmerjene ukrepe za preprečevanje osipa. Ta osrednja točka bi morala biti po mnenju EESO bolj izpostavljena, npr. ohranitev ambicioznih ciljev, kot sta:

— zmanjšanje brezposelnosti mladih za vsaj 50 odstotkov,

— 4 meseci kot najdaljši rok za spodbujanje mladih, da si začnejo iskati delo ali vajensko mesto.

4.3.3 EESO opozarja, da so pogoj za dosego cilja EU-2020, tj. 75-odstotna stopnja zaposlenosti, tudi ustrezni ukrepi politike zaposlovanja za invalide, ki predstavljajo 16 odstotkov aktivnega prebivalstva. Odbor v tem smislu pozdravlja izrecno vključitev te skupine prebivalstva v smernici 7 in 10. Pozdravil bi tudi vključitev izobraževanja in nadaljnjega usposabljanja za invalide v smernico 9.

4.4 Smernica 10: spodbujanje socialne vključenosti in boj proti revščini

4.4.1 EESO izrecno pozdravlja Spodbujanje socialne vključenosti in boj proti revščini kot samostojno smernico. V tem vidi potrditev svoje večkrat izražene zahteve, da so za vedno večje socialne razlike v Evropi potrebni skupni ukrepi za boj proti revščini in socialni izključenosti. Za to je potreben celoten sveženj ukrepov, usmerjenih v ciljne skupine. Po mnenju EESO bi moralo biti zlasti zmanjšanje tveganja revščine otrok in mladih v smernici močneje poudarjeno in podprto s konkretnimi cilji.

4.4.2 Tudi pri zmanjšanju tveganja revščine je potrebna vrsta stabilnih in zanesljivih kazalnikov, s katerimi je mogoče meriti in nadzorovati napredek. EESO se zavzema za to, da se stopnjo tveganja revščine nesporno uporablja kot običajen relativni kazalnik revščine. EESO se zdi smiselno, da bi dodatno razvili nadaljnje kazalnike, ki merijo npr. tudi razmerje med dohodkom in kupno močjo ter koncentracijo dohodka (Ginijev količnik). Nikakor pa zaradi tega ne sme priti do razvodenitve osrednjega cilja.

4.4.3 EESO pozdravlja priporočilo državam članicam, naj s spodbujanjem neomejene udeležbe v družbenem in gospodarskem življenju ter s širjenjem možnosti zaposlovanja dosežejo zmanjšanje revščine.

4.4.3.1 EESO se v tem smislu pridružuje sklepom aktualne raziskave Komisije, ki kažejo, da so za boj proti revščini in socialni izključenosti potrebni ukrepi proti „revščini zaposlenih“, ki morajo postati prednostni (10). Odbor predlaga zajamčene dohodke, ki zadostujejo za preživetje, da se prepreči rast sektorja s slabo plačanimi delovnimi mesti, in tudi:

— izkoreninjanje neugodnih pogojev dela v prid trajnih, socialno varnih pogojev dela;

— socialno varnost v prehodnem obdobju med izobraževanjem in začetkom delovne dobe;

— učinkovite koncepte aktivne politike trga dela za nadaljnje usposabljanje in ustvarjanje delovnih mest, zlasti za brezposelne, ki so zaradi pomanjkljive izobrazbe izključeni iz trga dela;

— izpostavitev boja proti brezposelnosti mladih in vključitev oseb, ki so izključene iz trga dela.

4.4.3.2 Vse te točke je treba vključiti v smernico oziroma jih močneje poudariti. EESO v tem smislu ponavlja pred kratkim predstavljen predlog k ciljem pri sistemih minimalnih in nadomestnih dohodkov.

4.4.4 Boj proti revščini zahteva zlasti tudi politične ukrepe na področju zaposlovanja in izobraževanja za skupine, ki jih revščina prekomerno ogroža (npr. matere samohranilke, osebe priseljenskega porekla, starejše z nižjimi pokojninami, invalide). Želimo, da bi bili v besedilu smernic cilji za vključevanje teh ljudi v družbo in trg dela jasneje opredeljeni.

4.4.5 EESO pa pozitivno ocenjuje, da je omenjena tudi dragocena vloga socialnega gospodarstva tako pri ustvarjanju in zagotovitvi delovnih mest kot tudi pri boju proti revščini, države članice pa so izrecno pozvane, naj ga aktivno spodbujajo. To se ujema z zahtevo EESO, naj se v celoti izkoristi potencial socialnega gospodarstva, zlasti pri ustvarjanju delovnih mest na področju socialnih storitev.

V Bruslju, 27. maja 2010 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Mnenje EESO o predlogu odločbe Sveta o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (na podlagi člena 128 Pogodbe ES), KOM(2005) 141 konč. - 2005/0057 (CNS), poročevalec: g. Malosse (UL C 286, 17.11.2005) in mnenje z dne 13.2.2008 o predlogu odločbe Sveta o smernicah za politike zaposlovanja držav članic (na podlagi člena 128 Pogodbe ES) COM(2007) 803 konč./2 (Del V) - 2007/0300 (CNS), poročevalec: g. Greif (UL C 162/92 z dne 25.6.2008).

(2) UL C 128, 18.5.2010, str. 3.

(3) Skills supply and demand in Europe: medium-term forecast up to 2020 (Cedefop, 2010), str. 35.

(4) UL C 128, 18.5.2010, str. 3.

(5) Mnenja EESO:

z dne 30.9.2009 o delu in revščini ter nujnosti globalnega pristopa, poročevalka: ga. Prud’homme (UL C 318/52, 23.12.2009);

z dne 1.10.2009 o povezavi med enakostjo spolov, gospodarsko rastjo in stopnjo zaposlenosti, poročevalka: ga. Ouin (UL C 318/15, 23.12.2009);

z dne 1.10.2009 o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Strategija EU za mlade – vlaganje v mlade in krepitev njihove vloge in položaja – Prenovljena odprta metoda koordinacije za obravnavo izzivov in priložnosti za mlade, COM(2009) 200 konč., poročevalec: g. Sibian (UL C 318/113, 23.12.2009).

(6) Mnenje EESO z dne 29.9.2005 o revščini med ženskami v Evropi, poročevalka: King (UL C 24, 31.1.2006); mnenje EESO z dne 12.7.2007 o zaposlovanju prednostnih kategorij (lizbonska strategija), poročevalec: g. Greif (UL C 256, 27.10.2007); prim. tudi poročilo Enakost žensk in moških, COM(2009) 694.

(7) Mnenje EESO z dne 22.4.2008 o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Oblikovanje skupnih načel prožne varnosti: nova in boljša delovna mesta v povezavi s prožnostjo in varnostjo, COM(2007) 359 konč., poročevalec: g. Janson, soporočevalec: g. Ardhe (UL C 211, 19.8.2008); mnenje EESO z dne 4.11.2009 o lizbonski strategiji po letu 2010, glavni poročevalec: g. Greif, CESE 1722/2009, točka 3.4.3.

(8) UL C 128, 18.5.2010, str. 3.

(9) Key challenges facing European labour markets: Joint analysis of European Social Partners (2007), str. 61.

(10) Working poor in Europe, Eurofound-Study 2010