SL Uradni list Evropske unije C 318/39

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o končnih uporabnikih ter izboljšanju politik in programov energetske učinkovitosti (mnenje na lastno pobudo)

2009/C 318/08

Poročevalec: g. CAPPELLINI

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 10. julija 2008 sklenil, da v skladu s členom 29 (2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

„Končni uporabniki ter izboljšanje politik in programov energetske učinkovitosti“ (mnenje na lastno pobudo).

Strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 8. septembra 2009. Poročevalec je bil g. CAPPELLINI.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 456. plenarnem zasedanju 30. septembra in 1. oktobra 2009 (seja z dne 1. oktobra 2009) s 126 glasovi za in 2 vzdržanima glasovoma.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) je v minulem mandatnem obdobju obravnaval različna vprašanja evropskih ukrepov za energetsko učinkovitost in njihove različne razsežnosti (zunanjo razsežnost, kratkoročne in dolgoročne energetske probleme, ukrepe na področjih oskrbe in varnosti) v okviru gospodarsko uspešne in trajnostne energetske politike. EESO poudarja pomembnost razširjanja in ovrednotenja rezultatov dnevov energetske učinkovitosti, ki jih organizira EESO, v sodelovanju z vsemi udeleženci, končnimi uporabniki in državami članicami. Na tej podlagi priporoča Evropski komisiji in novemu parlamentu, naj odločno ukrepajo ob upoštevanju priporočil, ki so bila že dana v prejšnjih mnenjih (1).

1.2 EESO tudi meni, da je izvajanje politike za spodbujanje energetske učinkovitosti ter novih „čistih“ tehnologij lahko rešitev ne samo za okoljski problem, temveč tudi za zmanjšanje odvisnosti od oskrbe z energijo ter za obvladovanje visokih stroškov surovin in njihovih posledic za končne uporabnike. EESO priporoča okrepitev prizadevanj za sistematično vključevanje končnih uporabnikov (predvsem potrošnikov in malih podjetij) v zvezi z novimi obveznostmi, ki jih je določil Evropski svet marca 2007, in prizadevanji za blažitev sedanje gospodarske krize.

1.3 Odbor meni, da bosta evropsko in nacionalno socialno partnerstvo lahko spodbujala večjo vključenost končnih porabnikov energije, zlasti malih podjetij in njihovih združenj, različna zasebna in javna partnerstva na lokalni ravni ter zadruge, da bi učinkoviteje prispevali k uresničevanju evropskih ciljev za energetsko učinkovitost in „zeleno gospodarstvo“. Ta zavzetost lahko – če je v najprimernejših oblikah umeščena npr. v agendo evropskega socialnega dialoga, vključno s sektorskim – konkretno prispeva k rasti zaposlovanja in ustvarjanju novih kvalificiranih poklicev, povezanih z energijo in ponujanjem novih storitev.

1.4 EESO meni, da bi morala odločitev, da se okrepi evropska razsežnost energetskih ukrepov, na notranjem trgu in domačih trgih tudi pospešiti krepitev strategije trajnostnega razvoja ter širše znanstveno in tehnično sodelovanje, ki bi lahko povečalo javne in zasebne naložbe, vključno z oblikami „okrepljenega sodelovanja“ med državami članicami EU.

1.5 EESO izraža svoje razočaranje in zaskrbljenost zaradi pomanjkanja enotnih podatkov in informacij ter podrobnosti v zvezi z energetsko učinkovitostjo končne rabe, kar posledično otežuje določanje statistično zanesljivih in usklajenih kazalcev, med katerimi je tudi pomanjkanje zgodovinskih podatkov, ki so na voljo na evropski ravni in dostopni končnim uporabnikom. EESO vnovič izraža zaskrbljenost glede držav članic ob ugotovitvi, da niso pravočasno pripravile nacionalnih akcijskih načrtov za energetsko učinkovitost (NANEU), kot določa obravnavana direktiva.

1.6 EESO meni, da je treba za spodbujanje celovitega, enotnega in učinkovitejšega izvajanja evropskih ukrepov za energetsko učinkovitost na nacionalni ravni – v sodelovanju z Evropsko komisijo, državami članicami in po sistematičnem posvetovanju s predstavniki končnih uporabnikov – sprejeti skupen evropski sistem za spremljanje, ki bo obenem pravičen in pregleden ter bo omogočal primerljivost računov za energijo.

1.7 Odbor meni tudi, da je za boljše izvajanje evropskih ukrepov za energetsko učinkovitost treba okrepiti njihov sektorski vidik, da se jim omogoči boljše spremljanje in analiza vpliva. Energetski ukrepi imajo namreč na posamezne vrste gospodarskih dejavnosti različen vpliv, tako v primeru podjetij, porabnikov energije (katerih vprašanja se razlikujejo glede na raven porabe, vrsto postopkov itd.), kot tudi v primeru podjetij, ki poslujejo v različnih sektorjih energetske verige (npr. proizvajalci in monterji naprav, ponudniki energije, gradbena podjetja itd.), kjer so velikanske, še neizkoriščene možnosti za varčevanje z energijo.

1.8 EESO je tudi prepričan, da je treba evropske programe (okvirni program za konkurenčnost in inovativnost (CIP), program Inteligentna energija za Evropo (IEE) in druge) nujno poenostaviti, kar je neodložljivo; vanje je treba bolj vključiti končne uporabnike ter ukrepi morajo biti bolj skladni in povezani (tako kot na primer v programu ECAP). Zato se predlaga nov celostni program, ki omogoča boljšo uskladitev teh dejavnosti v korist končnih uporabnikov. EESO poziva EU, države članice in podjetja, naj vlagajo dovolj sredstev v uporabne raziskave in v njihov prenos do končnih uporabnikov, v ustvarjanje prihrankov iz uporabe novih informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT) v tehničnih in naprednih poklicih ter v razvoj in inovacije na področju energije. Priporoča bolj vključujoče globalno sodelovanje na tem področju.

1.9 EESO meni, da mora EU nujno sprejeti orodja in politike za davčno področje in za dostop do posojil. Ta orodja in politike bi morale biti primernejše za podporo varčevanju z energijo in tako omogočati olajšave za vse končne uporabnike, zlasti za MSP in javno-zasebna partnerstva, ki – samostojno ali povezano – uporabljajo bolj učinkovite in bolj trajnostne vzorce proizvodnje. EESO se zaveda odločilne vloge izobraževanja in usposabljanja za širjenje kulture energetske učinkovitosti na evropski ravni, in predlaga, naj se sproži izredno posvetovanje s socialnimi partnerji in vsemi zainteresiranimi skupinami na nacionalni in evropski ravni, da bi preusmerili obstoječe finančne vire EU, utrdili poklicna znanja in profile, povezane z energetsko učinkovitostjo, ter spodbudili obveščenost in ozaveščenost širše javnosti.

2. Cilji Direktive 2006/32/ES

2.1 Cilj Direktive 2006/32/ES je — „spodbujanje izboljšanja energetske učinkovitosti končne rabe“, da bi prispevali k izboljšanju varnosti oskrbe z energijo, — zmanjšanje emisij CO2 in drugih toplogrednih plinov za boj proti podnebnim spremembam, izkoriščanje stroškovno učinkovitih možnosti za varčevanje z energijo v smislu stroškov, tudi s spodbujanjem inovativnosti in konkurenčnosti. Da bi ta namen dosegli, direktiva določa nekaj splošnih ciljev, med njimi — zagotoviti državam članicam okvirne cilje za varčevanje in primerne mehanizme za njihovo uresničevanje, — opredeliti institucionalni, finančni in pravni okvir za odpravo ovir in tržnih pomanjkljivosti, ki preprečujejo učinkovito končno rabo energije, — ustvariti pogoje za razvoj trga energetskih storitev, zlasti za MSP, — doseči splošen nacionalni okvirni cilj varčevanja z energijo, ki za deveto leto uporabe te direktive znaša 9 %, doseže pa se prek energetskih storitev in drugih ukrepov za izboljšanje energetske učinkovitosti.

3. Splošne ugotovitve

3.1 Izkazalo se je, da je faza izvajanja Direktive 2006/32/ES neprimerna glede na začetne cilje, ki jih je določila EK, in sicer zaradi

— ukrepov, ki so bili v nekaterih primerih preveč neučinkoviti in se jim je bilo pri prenosu direktive v nacionalno zakonodajo mogoče zlahka izogniti,

— nacionalnih akcijskih načrtov in nacionalnih ukrepov za prenos v zakonodajo, ki so bili manj skladni in učinkoviti, kot je zahtevala direktiva,

— slabo usklajenih in razdrobljenih programov in spremljajočih ukrepov,

— pomanjkanja enotnih podatkov in informacij, nepogrešljivih za izvajanje spremljanja in analize o vplivu direktive na končne uporabnike, ter neustreznosti in nesposobnosti, da bi zagotovili koristne elemente za skladen in trajnosten razvoj energetske učinkovitosti v EU.

Izkušnje kažejo, da so le nekatere izmed 27 držav članic EU na področju energetske politike uvedle trdne, strukturirane ukrepe za spodbujanje energetske učinkovitosti in razvoj obnovljivih virov, ter sprožile proces razvoja novih sektorjev, povezanih s temi tehnologijami, hkrati pa prispevale k zmanjševanju stroškov energije za majhna podjetja in družine.

Komisija se v Zeleni knjigi k Varnemu, trajnostnemu in konkurenčnemu evropskemu energetskemu omrežju naproti (2), zavzema za evropskega upravljavca energetskih omrežij.

EESO je v treh nedavnih mnenjih (3) ugotovil, da je treba izvesti študije o izvedljivosti evropskih storitev splošnega pomena na področju energetike, ki bi jih lahko uporabili pri izvajanju skupne energetske politike. V teh mnenjih je v bistvu izraženo mnenje, da je treba o tem razmišljati predhodno, saj bodo take storitve izraz evropske solidarnosti pri obvladovanju izzivov, s katerimi se sooča Unija na najpomembnejših področjih, večnacionalnih ali transnacionalnih, kot so varnost oskrbe z energijo, upravljanje z vodnimi viri, ohranjanje biotske raznovrstnosti, ohranjanje kakovosti zraka, notranja in zunanja varnost itd. Takšne storitve v Skupnosti bi prispevale k temu, da bi se svoje odgovornosti zavedali vsi končni uporabniki.

3.2 Končni uporabniki in evropska vizija energetske politike

Precejšnje zamude nekaterih držav članic pri uresničevanju ciljev energetske učinkovitosti in nadaljevanje hude gospodarske krize potrjujejo potrebo in nujnost bolj usklajenih, načrtovanih in razčlenjenih ukrepov za razporeditev sredstev EU in držav članic ter za spodbujanje oživitve javnih in zasebnih naložb. Strategija in vizija trajnostnega razvoja, ki temeljita na načelih učinkovitosti, porazdeljene proizvodnje in novih virov „čiste energije“ (vključno z energijo iz biomase), ter skupna uporaba rezultatov na evropski ravni med državami članicami in predstavniki uporabnikov bi lahko prispevale k temu, da bi se izognili drobljenju raziskovalnih dejavnosti, potrebnih skupaj s prizadevanji na mednarodni ravni.

Pomemben vidik pri obvladovanju gospodarske krize in oživljanju ukrepov za energetsko učinkovitost ter s tem povezanih naložbenih politik je, da se ponovno razmisli tudi o evropski davčni in posojilni politiki v odnosu do evropskih končnih uporabnikov, kreditnega sektorja ter ponudnikov energije in zadevnih uprav na lokalni ravni, s spodbujanjem razvoja sistema Energy Service Companies na evropski ravni.

3.3 Kultura in nova znanja, povezana z energetsko učinkovitostjo, z vidika končnih uporabnikov

Očitno je pomanjkanje splošnih in sektorskih informacij, ocene priznanih učinkov ukrepov Evropske unije za energetsko učinkovitost z vidika končnih uporabnikov (zlasti MSP in drugih udeležencev) ter metodologije, po kateri bi lahko preverjali skladnost med mednarodnimi in evropskimi cilji, manjka pa tudi proces spremljanja rezultatov, ki bi jih dosegli ti uporabniki.

Na podlagi začetnega preverjanja, izvedenega v nekaterih državah članicah, je bilo ugotovljeno, da je razpoložljivost podatkov o industrijski proizvodnji in porabi energije zelo omejena zaradi odsotnosti podrobnih informacij.

Zato je treba začeti z izvajanjem vzorčnih raziskav za zbiranje in urejanje podatkov in kazalcev, potrebnih za spremljanje in ocenjevanje učinkovitosti končne rabe energije in storitev, da bi lahko izmerili učinek direktive na strategije in intervencijske ukrepe, izvedene v posameznih državah članicah.

3.4 Kazalci energetske učinkovitosti in potrebe končnih uporabnikov

Evropska komisija in države članice bi lahko – tudi z ustanovitvijo neodvisne delovne skupine izvedencev – podprle in spodbujale določitev usklajenih in zanesljivih kazalcev za količinsko določanje in ocenjevanje prihrankov energije, ki jih je mogoče doseči tudi z uporabo novih informacijskih in komunikacijskih tehnologij. Priprava takšnih, lahko razumljivih kazalcev, bi bila lahko jamstvo za končne uporabnike, ki bi jih tudi sami lahko ustrezno uporabljali. Ta pristop bi tudi pomagal zmanjšati vse pogostejše, zavajajoče ali konfuzno zatekanje h konceptom „zelene“ ali „čiste“ energije kot zgolj marketinške strategije brez stvarne utemeljitve, dokazljive in količinsko merljive v smislu varčevanja z energijo in zmanjšanja emisij, obenem pa bi tudi preprečeval nepoštene trgovinske prakse.

3.5 Združen in skupen sistem spremljanja in opazovanja za vse države članice bi Evropski uniji in državam članicam zlasti omogočil

— uveljaviti evropsko delovno skupino strokovnjakov in mreže neodvisnih organov za energetsko učinkovitost, namenjeno končnim uporabnikom, zlasti podjetjem in še posebej MSP in obrtnikom,

— pripravo rednih poročil o ukrepih EU in njihovem vplivu na končne uporabnike (zlasti MSP),

— informacijsko platformo v več jezikih, ki bi jo bilo enostavno uporabljati in bi bila lahko dostopna; utrditev in izboljšanje odnosov med predstavniškimi organizacijami na evropski in nacionalni ravni ter ključnimi udeleženci.

3.6 Premagovanje zamud in odpravljanje slabosti pri pripravi NANEU

Nacionalni akcijski načrti (NANEU) ne kažejo, da bi si države članice močno in resno prizadevale za doseganje ciljev, ki jih zahteva direktiva (pogosto so zelo splošni, brez podatkov in sklopa znanstvenih kazalcev za natančno oceno možnega vpliva predvidenih ukrepov, in niso primerni za doseganje ciljev direktive), zlasti glede zmanjševanja porabe v najpomembnejših sektorjih, torej prometu in stanovanjih. Zato so na področju energetske učinkovitosti potrebne bolj konkretne in izvedljive pobude ter potreba, da bi vsaj nekateri ukrepi morali postati bolj zavezujoči, z ugotavljanjem razhajanj med nacionalnimi načrti in rezultati, kot je veljalo za emisije motornih vozil, za zmanjšanje celotnega CO2, za emisije toplogrednih plinov in obnovljive vire energije.

Nedavno spletno javno posvetovanje o oceni in reviziji akcijskega načrta za energetsko učinkovitost [COM (2006) 545], ki ga je pripravila Komisija, kaže na slabost direktive, kar se tiče kakovosti posvetovanj za končne uporabnike. Letno poročilo, h kateremu bi lahko prispeval tudi EESO, bi bilo lahko z ustrezno metodologijo posvetovanja z vsemi končnimi uporabniki instrument za premagovanje dela slabosti, ugotovljenih pri pripravi NNEU.

3.7 Nova generacija programov EU, bolj prilagojenih končnemu uporabniku

Zato je potrebna poenostavitev postopkov za dostop do programov (CIP in zlasti IEE), da bi olajšali dostop tudi za najmanjša podjetja, njihovim predstavniškim združenjem in upravam najbolj prikrajšanih območij (gorskih in oddaljenih). Prav tako Odbor podpira spodbujanje javno-zasebnih partnerstev in podjetij za varčevanje z energijo (Energy Saving Companies, ESC) oziroma podjetij za energetske storitve (Energy Service Companies, ESC), zlasti na evropski, nacionalni in lokalni ravni, s spodbujanjem udeležbe MSP v dejanskem izvajanju evropske politike zelenih javnih naročil (Green Public Procurement). Tudi v procesu poenostavitve in boljše ureditve se Evropsko komisijo poziva, naj s predstavniki evropskih oziroma nacionalnih združenj končnih uporabnikov prouči najučinkovitejše postopke in prakso za spodbujanje končnih uporabnikov in akterjev, ki jih zadeva direktiva pri izvajanju ukrepov za energetsko učinkovitost.

4. Posebne ugotovitve

4.1 Direktiva namenja določeno vlogo ponudnikom energije v sektorju energetskih storitev (člen 6). Ta določba je še posebej kritična, ker se je na številnih trgih zgodilo, da so veliki ponudniki energije delovali na trgih na nižjih stopnjah energetske verige, kot so energetske storitve in dejavnosti „po števcu“ („post-metering“), kar jim je prinašalo koristi zaradi njihovega prevladujočega položaja na drugih stopnjah dobavne verige (v proizvodnji, distribuciji in prodaji) ter ustvarjalo močne ovire za razvoj sektorja energetskih storitev za mala podjetja.

4.1.1 V fazi prenosa direktive ostajajo glede končnih uporabnikov precejšnje težave in slabosti, in sicer — dostopnost in preglednost informacij, pomembnih za izvajanje energetskih storitev (te informacije so pogosto pridržane zgolj ponudnikom energije in pristojnim organom) – člen 7, in — pravilno merjenje in informativni obračun porabe energije. Zato morajo pristojni organi držav članic in EU okrepiti nadzor, preglede in kazni, energetski ponudniki pa zagotoviti učinkovitejše in strožje spremljanje (glej člena 11 in 13 direktive).

4.1.2 Učinkovitost dostopa do „finančnih instrumentov za varčevanje z energijo“ in delovanje ustreznih „mehanizmov“ bi bilo treba tehnično in politično okrepiti in poglobiti, v korist končnih uporabnikov, zlasti v zvezi z obdavčitvijo energije. Potrebno bi bilo posebno spremljanje teh instrumentov in njihovih rezultatov v tesnem sodelovanju z evropskimi in nacionalnimi združenji končnih uporabnikov in zlasti ob upoštevanju načinov za blaženje „povratnega učinka“. Povratni učinek (rebound effect), kot je izšlo iz posvetovanja EESO Ukrepi in programi za energetsko učinkovitosti na ravni končnih porabnikov, ki ga je pripravil italijanski nacionalni svet za gospodarstvo in delo (CNEL) 9. julija 2009, se nanaša na pojav, da imajo ukrepi za izboljšanje energetske učinkovitosti včasih za posledico povečanje porabe energije, ne pa njenega zmanjšanja.

4.1.3 Tudi energetski nadzor in bela potrdila (člen 12) so še posebno pomembni za razvoj energetskih storitev in zato bi jih morale države članice še bolj okrepiti. V tej zvezi je zaželeno, da bi tudi evropski socialni dialog, vključno s sektorskimi, lahko koristno prispeval k izvajanju ukrepov za energetsko učinkovitost, da bi spodbujali nova delovna mesta in povečali konkurenčnost proizvodnega sistema.

4.1.4 Določene so metode izračunavanja energetskih prihrankov. Te metode so za zdaj še slabo razvite in niso usklajene. Zato je torej treba bolje opredeliti in ugotoviti skupne metode izračunavanja za končne uporabnike, ki bi jih morali usklajeno uporabljati v vseh državah članicah. In končno velja ugotoviti, da je Evropska komisija sprožila postopek za številne postopke za ugotavljanje kršitev zaradi neizvršenega ali delnega prenosa direktive, z ustreznimi posledicami v smislu stroškov in upravnih bremen, ki padejo na končne uporabnike.

V Bruslju, 1. oktobra 2009. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) UL C 77, 31.3.2009, str. 54; UL C 175, 28.7.2009, str. 87; UL C 228, 22.9.2009, str. 84; UL C 182, 4.8.2009, str. 8.

(2) COM(2008) 782 konč./2.

(3) UL C 175, 28.7.2009, str.43, in mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zeleni knjigi Varnemu, trajnostnemu in konkurenčnemu evropskemu energetskemu omrežju naproti – CESE 1029/2009 (še ni objavljeno), in mnenje (v pripravi) Storitve splošnega gospodarskega pomena: delitev pristojnosti med EU in državami članicami, – CESE 966/2009 (še ni objavljen v Uradnem listu).