SL    SL  KOMISIJA EVROP SKIH SKUPNOSTI 
Bruselj, 23.12.2005 
COM(2005) 696 kon č. 
  
ZELENA KNJIGA 
o navzkrižju pristojnosti in na čelu ne bis in idem  v kazenskih postopkih 
(predložila Komisija)  
  
{SEC(2005) 1767} 
 
SL 2   SL ZELENA KNJIGA 
o navzkrižju pristojnosti in na čelu ne bis in idem v kazenskih postopkih 
Namen te zelene knjige je sprožiti obširno pos vetovanje zainteresiranih strank o vprašanjih 
navzkrižij pristojnosti v kazenskih zadevah, vklju čno z načelom ne bis in idem . Zelena knjiga 
opredeljuje probleme, ki bi se v dani situac iji lahko pojavili, in predlaga možne rešitve. 
Priloženi delovni dokument vsebuje podrobnejšo analizo. 
Komisija vabi zainteresirane stranke,  da predložijo pripombe do 31. marca 2006 na naslednji 
naslov: 
Evropska komisija 
Generalni direktorat za pr avosodje, svobodo in varnost 
Enota D3 – Kazensko pravosodje Pisarna LX46 3/20 B-1049 Bruselj 
E-naslov: JLS-criminaljustice@cec.eu.int
 
Telefaks: +32-2/296 76 34 Zainteresirane stranke mo rajo izrecno navesti, če ne želijo, da se njihove pripombe objavijo 
na spletnih straneh Komisije. 
 
SL 3   SL 1. OZADJE  
Ker kriminal dobiva vse bolj mednarodni obseg, se kazensko pravosodje EU vse 
večkrat srečuje s situacijo, ko ima ve č držav članic kazensko pris tojnost za pregon 
istega primera. Poleg tega danes obstaja še ve čja verjetnost za ve čkratni kazenski 
pregon v istih primerih ali „pozitivno“ na vzkrižje pristojnosti, saj se je obseg 
številnih nacionalnih kazenskih pristoj nosti v preteklih letih precej razširil.  
Večkratni kazenski pregon je škodljiv za pr avice in interese posameznikov in lahko 
vodi v podvajanje dejavnosti. Obdolžence, žrtve in pri če je morda treba pozvati na 
zaslišanja v ve č državah. Še zlasti zaradi ponavljajo čih se postopkov se množijo 
omejitve njihovih pravic in intere sov, npr. prostega gibanja. Pove čujejo se psihološka 
bremena ter stroški in zahtevnost pr avnega zastopanja. V razvitem obmo čju svobode, 
varnosti in pravice se zdi primerno izogibati takim škodljivim u činkom, kjer je to 
mogoče, z omejevanjem podvajanja kazensk ega pregona v istih primerih. 
Trenutno lahko nacionalni organi sprožijo s voje lastne vzporedne kazenske pregone 
za iste primere. Edina pravna ovira je na čelo ne bis in idem , določeno v členih 54–58 
Konvencije o izvajanju Schengenskega  sporazuma (CISA). Vendar to na čelo ne 
preprečuje navzkrižja pristojnosti, medtem ko potekajo ve čkratni kazenski pregoni v 
dveh ali ve č državah članicah; v poštev pride le tako, da prepre či drugi kazenski 
pregon za isti primer, če je z odlo čbo, ki prepre čuje nadaljnji kazenski pregon ( res 
judicata ), zaključen postopek v eni državi članici.  
Še pomembneje, brez sistema za dodeljevanj e primerov v ustrezno sodno pristojnost, 
ko postopek poteka, ne bis in idem  lahko vodi do naklju čnih ali celo samovoljnih 
rezultatov: z dajanjem prednos ti tisti pristojnosti, v okvi ru katere se lahko najprej 
sprejme odlo čba, se njegovi u činki strnejo v na čelo „kdor prej pride, prej dobi“. 
Izbira pristojnosti je trenutno prepuš čena naklju čju in zdi se, da za uporabo na čela ne 
bis in idem  prav zato velja še veliko izjem.  
Ustrezen odziv na problem (pozitivnih) navzkrižij pristojnosti bi bilo oblikovanje 
mehanizma za dodelitev primerov v ustrezno pristojnost. Če bi bili kazenski pregoni 
strnjeni pod eno samo pr istojnostjo, se vprašanje ne bis in idem  ne bi več pojavilo. 
Poleg tega bi tak mehanizem dopolnil na čelo vzajemnega priznavanja, ki predvideva, 
da se sodna odlo čba, sprejeta v eni državi članici, prizna in po pot rebi izvrši v drugih 
državah članicah. 
V tej zeleni knjigi Komisija opisuje možnosti za oblikovanje mehanizma, ki bi 
omogočal izbiro najustreznejše pristojnosti v kazenskih postopkih, ter tudi za možno 
spremembo predpisov o ne bis in idem . Odgovarja na to čko 3.3 Haaškega programa 
in na Program vzajemnega priznavanja z dne 29. 11. 2000 (zlasti to čko 2.3 ter ukrepa 
1 in 11 Programa). Ustrezni ukrepi EU bi lahko bili sprejeti v obliki okvirnega sklepa na podlagi člena 31(1)(d) Pogodbe o Evropski uniji (PEU), po katerem skupni ukrepi 
vključujejo prepre čevanje sporov o pris tojnosti med državami članicami. Po potrebi 
lahko točka c člena 31(1) rabi kot dopolnilna podl aga za zagotavljanje skladnosti pri 
pravilih, ki se uporabljajo v državah članicah, kot utegne biti  potrebno za izboljšanje 
pravosodnega sodelovanja.  
 
SL 4   SL 2. OBLIKOVANJE MEHANIZMA ZA IZBIRO PRISTOJNOSTI  
2.1. Predpogoji 
Mehanizem, katerega cilj je dodelitev pr imerov ustrezni pristojnosti, se mora 
izogibati birokraciji in zagot avljati uravnotežen pristop ob ustreznem spoštovanju 
pravic zadevnih posameznikov. Za njegovo de lovanje morata biti izpolnjena dva 
temeljna predpogoja.  
Prvič, bi se morali pristojni organi sezn aniti s postopki in/ali povezanimi odlo čbami 
v pristojnostih drug drugega, moralo bi jim biti dovoljeno, ali bi morda morali biti 
celo dolžni izmenjavati ustrezne informacije. 
Drugič, potem ko so seznanjeni s postopki v drugih državah članicah, bi organi 
kazenskega pregona v državi članici morali biti sposobni vzdržati se sprožitve 
pregona ali ustaviti obstoje č pregon že iz razloga, da se isti primer kazensko preganja 
v drugi državi članici. 
Vzdržanje sprožitve pre gona (ali ustavitev obstoje čega pregona) bi lahko povzro čilo 
probleme glede pravnega reda držav članic, ki so zavezane na čelu zakonitosti, kjer 
imajo pristojni organi dolžnost pregan jati vsako kaznivo dejanje v njihovi 
pristojnosti. To  bi lahko povzro čilo probleme zlasti, če je načelo predvideno v 
nacionalni ustavi. Zato bi lahko bila izjema pri uporabi tega na čela predvidena v 
prihodnjem instrumentu. S tega vidika se  lahko veljavno argumentira, da je na 
skupnem obmo čju svobode, varnosti in pravice temu na čelu zadoš čeno, če druga 
država članica kazensko preganja tak primer. 
2.2. Postopek 
Ko sta zgornja predpogoja izpolnjena, bi bile lahko naslednje stopnje postopka del 
predlaganega mehanizma. 
1. stopnja: dolo čitev in obveš čanje „zainteresiranih strank“ 
Najprej se zdi koristno dolo čiti in obvestiti države članice, ki bi bile  zainteresirane za 
sodelovanje v postopku izbire najb olj ustrezne pristojnosti za dolo čen primer. V ta 
namen bi lahko predpis EU zagotovil, da morajo nacionalni organi države članice, ki 
je sprožila ali ki namerava sprožiti kazenski pregon („država, ki prva sproži 
pregon“) za primer, ki kaže pomem bne povezave z drugo državo članico, 
pravočasno obvestiti pristojne organe te druge države članice. Taka obveznost bi 
lahko veljala za organe kazenskega pregona in/ali druge pravosodne/preiskovalne organe ali organe pregona, odvisno od posebnosti kazenskih pravosodnih sistemov držav članic. Obveš čeni organi pa bi lahko navedli svoj interes za kazenski pregon 
zadevnega primera. Predvidevamo lahko, da bi se to izražanje interesa moralo 
opraviti v dolo čenem časovnem obdobju. Vendar pa bi sistem izjemoma lahko 
omogočal tudi odzive zunaj roka. Če nobena država članica ne izrazi interesa, lahko 
država, ki prva sproži pregon, nadaljuje kazenski pregon primera brez nadaljnjega 
posvetovanja – razen če nova dejstva spremenijo okoliš čine.  
 
SL 5   SL 2. stopnja: posvetovanje/razprava 
Kadar sta za kazenski pregon istega primera zainteresirani dve ali ve č držav članic, bi 
morali njihovi pristojn i organi skupaj preu čiti vprašanje „najboljšega kraja“ za 
kazenski pregon primera. Ena možnost bi bila uvedba dolžnosti za četi razpravo, tako da se lahko upoštevajo 
mnenja vseh zainteresiranih držav članic. Na tej stopnji se zdi, da so neposredni stiki 
med njimi naju činkovitejše sredstvo razprave. Če bo treba, lahko zaprosijo za pomo č 
Eurojust in/ali druge mehanizme pomo či Unije.  
Druga stopnja bi lahko vodila do hitrega soglasja o izbiri na justreznejše pristojnosti 
za kazenski pregon primera, pri katerem pr ide do navzkrižja pristojnosti. Posledi čno 
bodo nekateri nacionalni organi prostovoljno končali ali ustavili svoje postopke (ali 
se bodo vzdržali sprožitve postopkov), medtem ko bo drug organ sprožil ali 
nadaljeval svoje postopke v zvezi s prim erom. Po takem scenariju bi pristojni 
nacionalni organi lahko preprosto nada ljevali v skladu s svojo nacionalno 
zakonodajo. Zato se zdi, da za ta ko ureditev ni potrebe po obvezujo čih predpisih na 
ravni EU. Po predlaganem mehani zmu bi se take nacionalne odlo čbe zadevne države 
članice lahko spremenile, če bi se zaradi novih odkritij položaj spremenil. Kljub 
temu bi lahko v nekaterih primerih doma či organi raje sklenili zavezujo č dogovor, da 
se zagotovi pravna varnost in da se  izognejo ponovnemu odprtju razprave. Če želijo, 
lahko uporabijo vzorčni sporazum EU , ki lahko med drugim dolo či splošna pravila 
za odstop od takih sporazumov.  
3. stopnja: reševanje sporov/mediacija 
Kjer se dogovora ne bo dalo lahko skleniti, bo potreben mehanizem za reševanje 
sporov. Ta stopnja bi morala omogo čiti strukturiran dialog  med zainteresiranimi 
strankami, ki bi omogo čal objektivno upoštevanje vpletenih interesov. V ta namen se 
zdi ustrezno, da se vklju či organ na ravni EU, ki bi deloval kot mediator, tako da bi 
pomagal zadevnim državam članicam dose či prostovoljen sporazum na podlagi 
spodaj navedenih meril. Za to nalogo se zd i primeren Eurojust. Možno bi bilo tudi 
ustanoviti nov organ za reše vanje sporov, na primer odbor ali svet, sestavljen iz 
višjih nacionalnih toži lcev in/ali sodnikov.  
Ta tretja stopnja bi se lahko za čela na zahtevo katere koli države članice, ki je 
izrazila interes za kazenski pregon primer a. Veljal bi lahko t udi argument, da bi 
moral postopek reševanja sporov biti obvezen, pot em ko je pretekel rok na 2. stopnji, 
s čimer bi se zagotovilo, da se primeri ne strinjanja nemudoma prenesejo na raven 
EU. Kadar se soglasje doseže na 3. stopnji,  morajo imeti pristojni organi enake 
možnosti kot na 2. stopnji (prostovoljna ustavitev pos topkov v nekaterih državah 
članicah zaradi kazenskega  pregona v drugi državi članici ali sklenitev zavezujo čega 
dogovora). 
Smiselno upoštevanje pravil predlaganega  tristopenjskega mehanizma, skupaj z 
merili za izbiro pristojnosti, kakor je prikazano spodaj (to čka 2.5), bo verjetno vodilo 
do soglasja v veliko primerih, če ne v večini. Vzpostaviti se ga da v kratkem času in 
se lahko šteje za ustreznega, razen če bi nadaljnje izkušnje razkrile potrebo po 
nadaljnjih stopnjah. Če soglasja ne bi bilo, bi bilo spet v igri na čelo ne bis in idem . 
 
SL 6   SL Možna dodatna stopnja: zavezujo ča odločitev organa EU? 
Dolgoročno bi za primere, v katerih predlagano reševanje sporov ne bi bilo uspešno, 
lahko za nadaljnjo stopnjo razmislili glede tega, da bi bil za sprejemanje zavezujo čih 
odločitev glede najustreznej še pristojnosti pooblaš čen organ na ravni EU. Vendar bi 
bilo to dodatno stopnjo zelo težko uresni čiti v okviru sedanje Pogodbe s sedanjim 
okvirom, ki ga predstavlja Pogodba. Prvi č, treba bi bilo ustanoviti nov organ, saj se 
vlogi mediatorja in organa, ki sprejema zavezujo če odločitve, ne zdita združljivi. 
Drugič, pojavila bi se težka vprašan ja o reviziji postopka odlo čitve na ravni EU, kot 
je prikazano v nadaljevanju.  
2.3. Vloga posameznikov in revizija postopka 
V predkazenski fazi  se predlagani mehanizem osredoto ča na posvetovanja med 
pristojnimi organi kazenskega pregona. Obravnavanje vprašanj pristojnosti med 
zadevnimi posamezniki pogosto lahko razkri je dejstva, ki lahko škodujejo pregonu 
ali vplivajo na pravice in interese žrtev in pri č. Ali je taka nevarnost prisotna v 
določenem primeru, se lahko prepusti v presojo nacionalnim sodiš čem. Če se taka 
nevarnost ne odkrije, se od pristojnih or ganov lahko zahteva, da nemudoma obvestijo 
obrambo in zadevne žrtve o dolo čitvi najustreznejše pristojnosti. V vsakem primeru 
je zadevne posameznike treba obvesti ti o glavnih razlogih za izbiro dolo čene 
pristojnosti najkasne je, ko se na sodiš ču vloži obtožnica.  
V nasprotju s predkazensko fazo, v kateri  je navadno vloga zadevnih posameznikov 
omejena, v fazi sojenja (in/ali v vmesni fazi) nacionalno sodiš če, ki prejme 
obtožnico, ponavadi preveri, ali ima pristo jnost za sojenje v primeru. Možno je tudi, 
da bi dolo čba EU zahtevala od sodne pristojnosti, ki se izbere na podlagi 
predlaganega mehanizma, da preu či, ali je ustrezen forum za obravnavanje primera. 
Nacionalna sodiš ča se zdijo ustrezna za opravlja nje take presoje. Širša preu čitev 
vsakega vidika, ki bi lahko igral vlogo pri dodelitvi, ne bi bila ne mogo ča ne 
potrebna. Zato bi revizija pos topka lahko vsebovala presojo,  ali so bila spoštovana 
načela razumnosti in predpisanega postopka . Izbiro pristojnosti bi tako pristojno 
sodišče lahko razveljavilo, če bi ugotovilo, da je izbira naklju čna. Taka revizija bi se 
lahko opravila na podlagi doktrin, ki jih pozna nacionalni pravni red držav članic, 
denimo „zloraba postopka“ . V skladu s členom 35 PEU se lahko  vprašanja glede 
razlaganja predpisov na ravni celotne Unije o mehanizmih postopkov in merilih za 
izbiro pristojnosti predložijo Evropskemu sodiš ču (SES) v predhodno obravnavo. 
Na zahtevo zadevnih posameznikov se zdi, da  je potrebna revizija postopka dodelitve 
pristojnosti, vsaj kadar je primer dodeljen v dolo čeno pristojnost prek zavezujo čega 
dogovora. To je zato, ker bi tak zavezujo č dogovor prepre čil zmožnost zadevnih 
držav članic, da pozneje prekli čejo dodelitev pristojnosti. Vprašanje, ali bi morala 
biti revizija postopka na voljo  tudi takrat, ko ni zavezujo čega dogovora, bi bilo lahko 
prepuščeno presoji držav članic in njihovih nacionalnih  zakonodaj. (Npr. kjer so v 
nekaterih državah članicah organi preprosto opustili kazenski pregon  ali ga niso 
sprožili z namenom, da druga država članica kazensko preganja primer.)  
Bolj zahtevna vprašanja bi se pojavila, če bi bila, kot dodatn a stopnja, pristojnost 
odločanja podeljena organu EU. V tem prim eru bi bila revizija postopka 
nepogrešljiva. Vendar je nacionalnim sodiš čem neprimerno in trenutno pravno 
nemogoče podeliti nalogo, da revidirajo odlo čitve organa EU. Po drugi strani sedanje 
 
SL 7   SL pogodbe ne vsebujejo pravne podlage za pod elitev take pristojnosti za revizijo 
Evropskemu sodiš ču. Ustavna pogodba za Evropo v členu III-359 predvideva pravno 
podlago za tako revizijo. V okviru sedanje Pogo dbe bi se dalo raziskati možnost za 
primerljivo spremembo Pogodbe. 
2.4. Prednost za kazenski pregon v „vodilni“ državi članici 
Poleg mehanizmov dodeljevanja bi lahko dolo čba EU zavezala države članice, da 
strnijo postopke za isti primer pod e no „vodilno“ pristojnost. Od dolo čene stopnje 
postopka naprej bi lahko bile druge države članice zavezane, da ustavijo svoje 
kazenske pregone in se vzdržijo sprožitve novih. Uporaba takega pravila prednosti 
bi morala potekati vzporedno z zgor aj prikazanimi mehanizmi; druga če bi bili 
rezultati odvisni od naklju čja.  
Ker se zaradi novih odkritij pogosto spremeni kraj, ki se najprej zdi „najboljši kraj“ 
kazenskega pregona, morda ni pametno siliti pristojne organe, da se že v zgodnji fazi 
odločijo o dokon čni izbiri pristojnosti. Kaže, da je najbolj primerna faza za pravilo, 
po katerem se vsi vzporedni pregoni strnijo pod eno samo pristojnostjo, trenutek 
vložitve obtožbe ali obtožnice na nacionalnem sodiš ču, saj so v tej fazi pristojnim 
organom na voljo informacije, potrebne za temeljito presojo vprašanj pristojnosti. 
Poleg tega najve čja bremena za zadevne posameznike pogosto sledijo po obtožbi, in 
tako bi se pomnoževanju teh bremen ve činoma še dalo izogniti, če bi pravilo veljalo 
od te faze naprej.  
Da se ne bi izognili postopkovnemu mehani zmu, ne bi smelo biti dovoljeno vložiti 
obtožnice na sodiš ču, medtem ko še traja postope k posvetovanja in/ali reševanja 
sporov. Z drugimi besedami, preden naciona lni organi vložijo obtožbo/obtožnico, 
morajo izpolniti svoje obveznosti glede obveš čanja in posvetovanja. Kadar tega ne bi 
storili, bi morali ustaviti sodni  postopek na zahtevo druge države članice. 
V nobenem primeru pa pravilo pr ioritete ne bi smelo prepre čiti drugim državam 
članicam kakršne koli možne oblike podpore vodilni državi,  ob pomo či sedanje 
ureditve EU in mednarodne ureditve . Nasprotno bi morali zagotoviti pomo č celo 
proaktivno. 
2.5. Ustrezna merila 
Skupaj s postopkovnim mehanizmom in prav ilom prednosti bi tretja sestavina 
popolne strategije za prepre čevanje in reševanje navzkrižij pristojnosti moral biti 
seznam meril, ki bi jih uporabljale države članice pri izbiri vodilne pristojnosti. 
Možno je opredeliti seznam ustreznih meril, ki bi se uporabljala in vrednotila s precej 
prožnim pristopom na osnovi posameznega primera, to je pristojni organi bi morali imeti precejšnjo diskrecijo. 
Navedena merila ali ustrezni dejavni ki, ki bodo vplivali na postopek dolo čanja 
ustrezne pristojnosti, morajo biti objektivni  in bi bili lahko navedeni v prihodnjem 
instrumentu EU. Zlasti bi seznam lahko vseboval teritorialnost, merila, povezana z 
osumljencem ali obdolžencem, interese žrtev,  merila, povezana z in teresi države, ter 
nekatera druga merila, povezana z u činkovitostjo in hitrostjo postopkov . Morda bi se 
lahko opredelili tudi nekateri dejavniki, ki ne bi smeli biti pomembni.  
 
SL 8   SL Na nadaljnji stopnji se bi države članice lahko dogovorile o nekaterih osnovnih 
načelih za prednostna merila ali njihovo zaporedje na seznamu, če se to izkaže za 
potrebno. Po drugi strani pa bi bil lahko zaže len bolj prožen pristop. Ne glede na to 
ali bi bila prednostna merila  ali njihovo zaporedje dolo čeni v instrumentu EU, se zdi 
možno in potrebno, da se vsaj dogovori o splošnem vodilnem na čelu za dodeljevanje 
pristojnosti. Tako na čelo bi se na primer  lahko nanašalo na razumnost in/ali 
predpisani postopek . Z drugimi besedami, pristojni organi bi lahko bili dolžni 
upoštevati interese zadevnih posameznikov. Me rilo kakor tudi vodilno vprašanje za 
morebitno revizijo postopka  bi moralo biti pravi čno delovanje sodnega sistema na 
podlagi celovitega upoštevanja ustreznih  dejstev ter uravnoteženo vrednotenje 
ustreznih meril. 
3. NAČELO NE BIS IN IDEM  
Členi 54 do 58 CISA o na čelu ne bis in idem  so trenutno zavezujo či na celotnem 
schengenskem obmo čju, v desetih državah članicah EU, ki so pr istopile leta 2004, v 
Islandiji in na Norveškem ter v Združenem kraljestvu; kmalu bo sledila razširitev na 
Irsko. Program vzajemnega priznavanja iz decembra 2000 je pozval k ponovnemu 
premisleku glede navedenih dolo čb, zlasti glede izjem na čela. Svet se ni mogel 
dogovoriti o sorodni pobudi Gr čije za okvirni sklep,1 poudaril pa je, da je delo treba 
nadaljevati  „glede na objavo Sporo čila Komisije o navzkrižjih pristojnosti, zaradi 
zagotovitve, da je možno dose či preverjeno dodano vrednost“.  
Če se da vzpostaviti mehanizem, ki bi vod il k uravnoteženim iz biram pristojnosti 
namesto podelitve izklju čne izvedbe „najhitrejšemu“ kazenskemu pregonu („kdor 
prej pride, prej dobi“), bi se lahko ponovno sprožile razprave o ne bis in idem  z 
večjimi možnostmi uspeha. V tem smislu bi se lahko obravnavala naslednja 
vprašanja. 
Prvič, treba je nadalje preu čiti, ali je potreba po razjas nitvi nekaterih elementov in 
opredelitev, na primer glede vrst odlo čb, ki imajo lahko u činek ne bis in idem , in/ali 
kaj se razume pod idem ali „ista dejstva“.  
Drugič, v primeru obsodbe na čelo trenutno velja le, če je naložena kazen „bila 
izvršena, se dejansko izvršu je, ali se je ne da ve č izvršiti …“. Ta pogoj je bil 
upravičen v tradicionalnem sistemu vzajemne pomo či, kjer je bila v časih izvršitev 
kazni v drugih državah članicah težavna. Vprašljivo je , ali je to še potrebno v 
območju svobode, varnosti in pravi ce, kjer se zdaj izvaja čezmejno izvrševanje prek 
instrumentov vzajemnega priznavanja EU. 
Tretjič, vprašljivo je, ali so trenut ne možnosti odstopanja od na čela ne bis in idem  še 
vedno potrebne. Trenutno člen 55 CISA omogo ča državam članicam, da zagotovijo 
izjeme, ki so povezane z interesi v kazenskem pregonu dolo čenih primerov v 
določeni pristojnosti (npr. teritorialnost, kršitve nacionalne varnosti ali dejanja 
funkcionarjev države članice). Navedene izjeme  bi lahko z oblikovanjem 
uravnoteženega mehanizma za izbi ro pristojnos ti zastarele.  
                                                 
1 UL C 100, 26.4.2003, str. 24. 
 
SL 9   SL 4. KREPITEV NA ČELA VZAJEMNEGA PRIZNAVANJA  
Predlagani ukrepi bi lahko tudi omogo čili Uniji, da zmanjša število razlogov za 
neizvajanje sodnih odlo čb iz drugih držav članic, ki so trenutno zastopani v 
instrumentih EU. Zaradi se danjih razmer na podro čju navzkrižja pristojnosti v 
kazenskih zadevah so lahko nekateri razl ogi za neizvajanje potrebni. Tako je na 
primer pri razlogih, ki temeljijo na dejstvu, da se je dejanje zgodilo na ozemlju države izvršitve,  kot npr. v členu 4(7)(a) Okvirnega sklepa o evropskem sodnem 
nalogu za prijetje.  
 
SL 10   SL Vprašanja 
(1) Ali je potrebna dolo čba EU, po kateri bi mora la nacionalna zakonodaja omogo čati, da 
se postopek opusti zaradi postopka v drugih državah članicah? 
(2) Ali bi morala veljati dolžnost obvest iti druge sodne pristojnosti o teko čih ali 
pričakovanih kazenskih pregonih, če obstajajo pomembne povezave z navedenimi 
drugimi pristojnostmi? Kako naj se izme njavajo informacije o postopkih v teku, 
pravnomo čnih odločbah in drugih povezanih odlo čbah?  
(3) Ali bi morala veljati dolžnost za četi dogovarjanja z državami članicami, ki imajo 
pomembne povezave s primerom? 
(4) Ali je potreben vzorec EU o zavezujo čih dogovorih med pristojnimi organi?  
(5) Ali naj bi tam, kjer v neposrednih dogova rjanjih ne pride do sporazuma, sledil 
postopek reševanja sporov/mediacije? Kateri or gan bi bil najprimernejši za mediacijo 
v sporih o pristojnosti?  
(6) Ali so poleg reševanja sporov/mediacije dolgoro čno potrebni nadaljnji koraki, kot je 
odločitev organa na ravni EU?  
(7) Kakšen mehanizem za sodni nadzor ali revizijo postopka bi bil potreben in ustrezen za 
dodelitev pristojnosti?  
(8) Ali je potrebno pravilo ali na čelo, ki bi zahtevalo usta vitev/prenehanje vzporednih 
postopkov znotraj EU? Če je, od katere faze postopka naj bi se uporabljalo? 
(9) Ali so potrebna pravila o posvetovanju in/ali prenosu postopka v zvezi s tretjimi 
državami, zlasti pogodbenicami pri Svetu Evro pe? Kakšen pristop je primeren v zvezi 
s tem?  
(10) Ali naj prihodnji instrument o navzkrižjih pristojnosti vsebuje seznam meril za 
uporabo pri izbiri pristojnosti?  
(11) Katera druga merila naj bi bila navedena na takem seznamu poleg teritorialnosti? Naj 
bi bil tak seznam dokon čen?  
(12) Ali menite, da naj seznam vsebuje tudi dejavn ike, ki naj ne bi bili pomembni pri izbiri 
ustrezne pristojnosti? Če naj, katere dejavnike?  
(13) Ali je potrebno, mogo če in ustrezno „prioritizirati“ merila za dolo čanje pristojnosti? 
Če je, ali se strinjate, da bi imela prioriteto teritorialnost? 
(14) Ali je treba pravila EU o ne bis in idem popraviti?  
(15) Ali se strinjate z nasled njo opredelitvijo obsega ne bis in idem : „odločitev v kazenskih 
zadevah, ki jo je bodisi sprejel sodni organ ali ki je bila obravnavana kot pritožba 
pred takim organom“?   
 
SL 11   SL (16) Ali se strinjate z naslednj o opredelitvijo „pravnomo čne odločbe“: „… odločba, ki 
prepoveduje nov kazenski pregon v skladu z nacionalno zakonodajo države članice, 
kjer je bila sprejeta, razen če je ta nacionalna prepoved  v nasprotju s cilji PEU“ ?  
(17) Ali je primerneje, da bi  za opredelitev „pravnomo čne odločbe“ veljalo izražanje 
izjem? (npr. „odlo čba, ki prepoveduje nov kazenski pregon v skladu z zakonodajo 
države članice, kjer je bila sprejeta, razen če …“ )  
(18) Poleg elementov, navedenih v vprašanjih 16 in 17, ali naj bi bila predhodna ocena 
prednosti odlo čilna pri tem, ali ima odlo čba učinek ne bis in idem  po vsej EU?  
(19) Ali je možno in potrebno opredeliti koncept idem  ali naj se to prepusti preceden čnemu 
pravu Evropskega sodiš ča? 
(20) Ali vidite kakšne situacije, v katerih bi bilo še vedno treba ohra niti pogoj izvrševanja, 
in če jih, katere? Če jih, ali bi se pog oj lahko odstranil, če se vzpostavi mehanizem za 
določanje pristojnosti?  
(21) Do kod so odstopanja iz člena 55 CISA še upravi čena? Ali se jih da odpraviti, če se 
vzpostavi mehanizem za dolo čanje pristojnosti, ali se vam zdijo potrebni nadaljnji 
„nadomestitveni“ ukrepi za odpravo odstopanj v teh okoliš činah?  
(22) Ali naj bo ne bis in idem razlog  za obvezno zavrnitev vz ajemne pravne pomo či? Če je, 
katere dolo čbe zakonodaje EU je treba prilagoditi?  
(23) Ali je potreben bolj skladen pristop do na čela ne bis in idem v zvezi s tretjimi 
državami? Ali je treba razlikovati me d pogodbenicami Sveta Evrope in drugimi 
državami? 
(24) Ali se strinjate, da bi z uravnoteženim mehanizmom dolo čanja pristojnosti:  
(a) nekateri razlogi za neizvajanje v instrumentih vzajemnega priznavanja EU 
postali nepotrebni, vsaj deln o? Zlasti kateri razlogi? 
(b) bilo treba nekatere razl oge za neobvezno neizvajanje preoblikovati v razloge za 
obvezno neizvajanje ali obratno ? Zlasti katere razloge?