To poročilo je bilo pripravljeno v skladu s členom 19(2) Direktive in vključuje informacije o:

Evropska komisija mora na podlagi člena 19 Direktive Svetu in Parlamentu vsake tri leta po prenosu predložiti poročilo o izvajanju Direktive. Prvo poročilo o izvajanju je bilo objavljeno leta 2009. Komisija je še naprej spremljala izvajanje Direktive v državah članicah in svoje ugotovitve predstavila v poročilu o oceni učinka, ki je bilo priloženo svežnju ukrepov za varnost proizvodov in nadzor trga iz leta 2013. Poročilo o oceni učinka, ki je vključevalo rezultate zbiranja podatkov o težavah z izvajanjem, se je štelo za enakovredno poročilu o izvajanju. Glede na postopek za revizijo Direktive so se ugotovitve tega tretjega poročila o izvajanju obravnavale pri ocenjevanju in nato pri oceni učinka revidirane direktive.

Trenutna zdravstvena kriza je poudarila pomen Direktive pri zagotavljanju varnostne mreže za potrošnike, ker je bila eden od glavnih zakonodajnih aktov, ki pomaga odstranjevati nevarne proizvode (zlasti proizvode, kot so pokrivala za obraz, razkužila za roke in zaščitne rokavice). Sistem Safety Gate/RAPEX, ki je bil vzpostavljen z Direktivo, tudi omogoča organom, da hitro ukrepajo in tako zaščitijo zdravje in varnost potrošnikov v EU.

Direktiva se uporablja za vse neživilske potrošniške proizvode, če v drugi zakonodaji EU ne obstajajo posebne določbe z istim ciljem glede varnosti, kot je harmonizacijska zakonodaja EU (v nadaljnjem besedilu: harmonizacijska zakonodaja) za posebne proizvode. Z Direktivo je vzpostavljen tudi sistem hitrega obveščanja EU (Safety Gate/RAPEX), ki omogoča hitro izmenjavo informacij med državami članicami EU/EGP in Evropsko komisijo o ukrepih, sprejetih v zvezi z nevarnimi neživilskimi proizvodi, ki pomenijo tveganje za potrošnike in druge uporabnike.

• standardizaciji;

• ukrepih, sprejetih na podlagi člena 13 Direktive.

Geografski obseg tega poročila zajema vse države članice EU in države Evropskega gospodarskega prostora (EGP): Islandijo, Lihtenštajn in Norveško. Zajema obdobje 2013–2018 in podatke iz let 2019 in 2020, kadar so razpoložljivi.

1.2Pregled

1.2.1Cilji in področje uporabe Direktive

Direktiva zahteva, da so vsi potrošniški izdelki, dani na trg EU, varni. Uporablja se za neživilske potrošniške proizvode, za katere ne velja posebna zakonodaja EU, ki ureja varnost zadevnih proizvodov. Uporablja se tudi za varnostne vidike ali tveganja proizvodov, za katere veljajo posebne varnostne zahteve, ki jih nalaga pravo Unije, če posebna harmonizacijska zakonodaja EU ne vsebuje nobenih posebnih določb z istim ciljem glede varnosti. Direktiva torej pomeni varnostno mrežo, ki zagotavlja, da so vsi proizvodi ter tveganja za zdravje in varnost potrošnikov zajeti v varnostni zahtevi, ki jo določa Direktiva, tudi če niso zajeti z nobeno posebno zakonodajo EU.

Direktiva se uporablja za vse prodajne poti, zunaj spleta in na spletu.

1.2.2Obveznosti gospodarskih subjektov in organov držav članic

Direktiva uvaja splošno obveznost za proizvajalce, da na trg dajejo samo proizvode, ki so varni, ter da zagotovijo informacije potrošnikom in organom držav članic. Proizvajalci morajo vzpostaviti minimalni sistem sledljivosti in sprejeti ustrezne korektivne ukrepe, če se na trgu pojavijo nevarni proizvodi, kot je umik ali odpoklic proizvoda. Za distributerje velja dolžnost skrbnega ravnanja, da zagotovijo skladnost z veljavnimi varnostnimi zahtevami.

Organi držav članic morajo zagotoviti, da so proizvodi, dani na trg, varni, in spremljati, ali proizvajalci in distributerji izpolnjujejo obveznosti, določene z Direktivo.

Direktiva ne določa nobenih neposrednih obveznosti za spletne tržnice. Opozoriti je treba, da v skladu s členom 14 Direktive 2000/31, ponudniki storitev gostovanja niso odgovorni za podatke, ki so jih shranili na zahtevo prejemnika storitve, pod pogojem, da takoj ko dejansko izvejo za nezakonito dejavnost ali podatke ali se jih zavejo, na primer na podlagi dovolj natančnega in ustrezno utemeljenega obvestila, nemudoma ukrepajo in odstranijo ali onemogočijo dostop do podatkov.

Glede na vse pomembnejšo vlogo, ki jo imajo spletne tržnice v trenutni dobavni verigi, je Komisija olajšala podpis zaveze o varnosti proizvodov (ki jo je do danes podpisalo 11 spletnih tržnic), ki je nabor prostovoljnih zavez za izboljšanje varnosti proizvodov, ki jih na teh spletnih tržnicah prodajajo tretji prodajalci.

1.2.3Institucionalni in izvršilni vidiki

Direktiva vzpostavlja sistem hitrega obveščanja za neživilske potrošniške proizvode (Safety Gate/RAPEX). Sistem Komisiji in organom držav članic omogoča širjenje informacij o ukrepih, ki so jih sprejeli organi držav članic in gospodarski subjekti, glede proizvodov, ki pomenijo resno tveganje za zdravje in varnost potrošnikov. V sistemu RAPEX se lahko razširjajo tudi informacije o nižji stopnji tveganja (čeprav to velja za manj kot 1 % vseh obvestil). Sistem RAPEX se lahko odpre za države, ki niso članice EU, na podlagi posebnega mednarodnega sporazuma, ki ga podpišeta EU in država kandidatka. Komisiji v skladu s členom 15 Direktive pri njenem izvajanju pomaga odbor, ki ga sestavljajo predstavniki iz držav članic (v nadaljnjem besedilu: odbor GPSD). Poleg tega člen 10 Direktive vzpostavlja mrežo organov držav članic s ciljem nadaljnjega izboljšanja upravnega sodelovanja (v nadaljnjem besedilu: mreža za varnost potrošnikov).

Ker je Direktiva sestavni del Sporazuma EGP, se enaka pravila in mehanizmi uporabljajo za države Efte, ki uporabljajo Sporazum EGP: Norveško, Islandijo in Lihtenštajn.

2Uporaba in regulativni razvoj

2.1Varnost potrošniških proizvodov

Z vse večjim deležem e-trgovanja in nastajajočimi novimi tehnologijami (kot je umetna inteligenca, internet stvari, medsebojno povezani proizvodi) je opredelitev varnosti, navedena v Direktivi, na več načinov postavljena pod vprašaj. Direktiva vsebuje opredelitev varnega proizvoda, ki je dovolj široka, da povzroča negotovosti glede njene razlage. Ne zajema izrecno tveganj, povezanih z nastajajočimi grožnjami, kot so tveganja z zvezi s kibernetsko varnostjo, nepravilno delovanje programske opreme ali tveganja, povezana s proizvodi z zmogljivostjo umetne inteligence ali strojnega učenja. Zato večini nacionalnih organov manjka razlaga in praksa v zvezi s proizvodi nove tehnologije, zaradi česar so pozvali k pripravi smernic na ravni EU.

Proizvodi, ki vsebujejo nove tehnologije, organom za nadzor trga predstavljajo posebne težave, na primer zaradi pomanjkljivega znanja o morebitnih tveganjih, ki jih ti proizvodi predstavljajo, ali potrebe po pojasnitvi odgovornosti različnih organov/gospodarskih subjektov.

V zvezi s spletno prodajo se v večini držav dejavnosti nadzora opravljajo večinoma pri trgovcih v njihovi državi. Postopek je lahko bodisi podoben tistemu, ki se uporablja za proizvode, ki se prodajajo v fizičnih trgovinah, bodisi se posebej osredotoča na spletna preverjanja spletnih tržnic. Organi, ki izvajajo izvršilne ukrepe v zvezi s trgovci, ki prodajajo nevarne proizvode in imajo sedež v državah, ki niso članice EU, so poročali, da uporabljajo mehanizem, ki ga zagotavlja zaveza o varnosti proizvodov.