Vplivi podnebnih sprememb se čutijo tukaj in zdaj. Podnebne spremembe že imajo razširjene učinke na ljudi, planet in blaginjo. Temperature v zadnjih letih stalno presegajo dolgoletne rekordne vrednosti. Zadnjih pet let je bilo najtoplejših, odkar se vodijo evidence, Evropa pa se srečuje z vročinskimi valovi, sušami in požari v naravi. Zaradi več zaporednih rekordnih vročinskih valov je bil julij 2019 najtoplejši mesec, evidentiran v evidencah, tesno pa mu sledi julij 2020.

Po nedavnih napovedih se bo globalno segrevanje v okviru sedanjih podnebnih politik povečalo za 4 °C oziroma za približno 3 °C, če bodo vse države izpolnile cilje nacionalno določenega prispevka, ki so bili v skladu s Pariškim sporazumom predloženi do konca leta 2020. Na svetovni ravni je emisij toplogrednih plinov preveč, da bi lahko dosegli cilje glede temperature, ki so bili določeni v Pariškem sporazumu. Vplivov podnebnih sprememb, ki se že pojavljajo in se bodo verjetno pojavljali še več desetletij, ne bi preprečila niti ustavitev vseh emisij toplogrednih plinov. Ti vplivi podnebnih sprememb, ki se pojavljajo čedalje hitreje, so eden od razlogov, zakaj je potrebna nova strategija EU za prilagajanje.

Evropska komisija je napovedala, da je nova strategija za prilagajanje glavna prednostna naloga v okviru evropskega zelenega dogovora, s čimer je potrdila, da je prilagajanje ključni del dolgoročnega odziva na podnebne spremembe na svetovni ravni. To je jasen poziv k ukrepanju, saj Evropa ni dovolj pripravljena na čedalje večjo intenzivnost in pogostost vplivov podnebnih sprememb. Poleg tega je prilagajanje močno uveljavljeno v predlogu evropskih podnebnih pravil, da bi se vzpostavil okvir za doseganje podnebne nevtralnosti EU do leta 2050, ter v upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepov. Čeprav se je pri nedavni oceni strategije EU za prilagajanje iz leta 2013 izkazalo, da je bil dosežen stalen napredek na vseh področjih, so bile ugotovljene nove in razvijajoče se težave, ki pomenijo resno grožnjo našemu načinu življenja s hudimi posledicami za zdravje in dobro počutje ljudi ter za možnosti preživljanja in sredstva. Mednarodni razvoj dogodkov potrjuje, da je nujno treba okrepiti ukrepe za prilagajanje, kot je navedeno v Pariškem sporazumu, ciljih trajnostnega razvoja do leta 2030 in Sendajskem okviru za zmanjševanje tveganja nesreč.

Cilj te nove strategije je vzpostaviti okvir za okrepitev ukrepov z obravnavanjem štirih ključnih opredeljenih težav:

1) vrzeli v podatkih in metodologijah, na katerih temelji odločanje, ki so nastale zaradi nezadostnega znanja in ozaveščenosti o prilagajanju podnebnim spremembam, tveganju in ranljivosti zanje ter odpornosti proti njim;

2) pomanjkljivosti pri načrtovanju, spremljanju in ocenjevanju prilagajanja podnebnim spremembam ter poročanju o njem, vključno s šibko prednostno vlogo in zavezanostjo v zvezi s prilagajanjem v nekaterih regijah, kar je privedlo do na splošno počasnega sprejemanja in izvajanja lokalnih strategij za prilagajanje;

3) počasno ukrepanje zaradi neustreznih naložb v javnem in zasebnem sektorju ter neozaveščenosti o stroškovno učinkovitih rešitvah ali njihovem neizvajanju, kar vse ovira ukrepanje, ter nazadnje

4) vplivi podnebnih sprememb, nastali zunaj EU, ki v strategiji za prilagajanje iz leta 2013 niso bili upoštevani ali obravnavani, z razvojem mednarodne politike in vse večjimi učinki prelivanja.

S ciljem pospešiti ukrepanje, da bi se okrepila odpornost proti podnebnim spremembam in prilagodilo neizogibnim vplivom podnebnih sprememb, si bo nova strategija prizadevala za uresničitev naslednjih ciljev: 1) okrepiti znanje o vplivih podnebnih sprememb in rešitvah; 2) izboljšati načrtovanje in ocenjevanje podnebnega tveganja; 3) pospešiti prilagoditvene ukrepe za prilagajanje ter 4) vzpostaviti odpornost proti podnebnim spremembam na svetovni ravni. EU se lahko splošnemu cilju družbe, odporne proti podnebnim spremembam, približa samo tako, da doseže napredek v zvezi z vsemi štirimi cilji.

Ocenjeni sta bili dve možnosti politike (sestavljeni iz reprezentativnega izbora najučinkovitejših ukrepov, zasnovanih za novo strategijo), in sicer glede na njun potencialni učinek in doseganje teh ciljev v primerjavi z izhodiščem za nadaljnje ukrepanje na podlagi strategije iz leta 2013:

·v okviru možnosti 1 (večje ambicije) se predlagajo ambiciozne spremembe oblike in narave osmih ukrepov iz strategije iz leta 2013. Predlagani so tudi zelo raznovrstni novi ukrepi, ki bi poglobili njihov učinek. To pomeni jasno okrepitev ambicij s sorazmernim povečanjem prepoznavnosti in učinkovitosti ukrepov na ravni EU, hkrati pa ostaja v okviru področja uporabe politike iz strategije iz leta 2013,

·možnost 2 (večje ambicije in sprememba) vključuje spremembe, predlagane v okviru možnosti 1, k strategiji pa je dodanih šest novih ukrepov, vsak od teh pa vključuje številne nove ukrepe. To pomeni višjo stopnjo političnih ambicij v okviru politike EU za prilagajanje, tudi v okviru njenih mednarodnih zavez. Razširja se na tematska področja, ki so poglavitna (npr. inovacije, ekosistemske storitve, zmanjševanje vrzeli na področju varstva podnebja), in zaradi prizadevanja za večjo skladnost politik pri ukrepih EU za prilagajanje, tudi na mednarodni ravni, pomeni jasen napredek glede na izhodišče.

Možnost 2 je najuspešnejša pri skoraj vseh ukrepih in je zato prednostna možnost. Ocena je bila izvedena v okviru različnih podnebnih (temperaturnih) scenarijev in kaže zanesljivost v zvezi s tem preverjanjem občutljivosti. Na podlagi ekonomskega modeliranja in kvalitativne analize se ocenjuje, da bo imela največje koristi za gospodarsko blaginjo, saj bi se v primerjavi z izhodiščem zmanjšale izgube na področju gospodarske blaginje in zaposlovanja. Poleg tega bi na splošno imela pozitivnejše posledice za gospodarske učinke konkurenčnosti, trgovine in naložb ter inovacij in raziskav kot možnost 1. Pri možnosti 2 so opredeljeni pozitivni socialni učinki v smislu porazdelitve dohodka, blaginje in socialne vključenosti ter pomembni pozitivni učinki na javno zdravje in varnost. Ocena možnosti 2 je bila pozitivna tudi v zvezi z vplivi na okolje, kar zadeva njen vpliv na odpornost proti podnebnim spremembam, kakovost in razpoložljivost naravnih virov, zmanjšanje onesnaževanja ter biotsko raznovrstnost in ekosistemske storitve. Nazadnje, ugotovljeno je bilo, da precej bolj pozitivno vpliva na tretje države in mednarodne odnose. Koristi obeh možnosti se povečajo pri višji temperaturi (kjer je škoda, nastala zaradi podnebnih sprememb, večja), vendar možnost 2 ostaja najboljša.

V okviru strategije so predlagani kazalniki spremljanja in ocenjevanja (za strategijo in prilagajanje na splošno), pri čemer se priznavata kompleksnost in negotovost, ki sta neločljivo povezani s spremljanjem prilagajanja in odpornosti proti podnebnim spremembam. V priporočilih o spremljanju in ocenjevanju so poudarjeni tudi nekateri naslednji koraki, potrebni za nadaljnji napredek in izboljšanje tega pristopa v okviru postopka izvajanja strategije.