POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o ustanovitvi evropskega sklada za manjše uporabe na področju fitofarmacevtskih sredstev /* COM/2014/082 final */





POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o ustanovitvi evropskega sklada za manjše uporabe na področju fitofarmacevtskih sredstev Povzetek Uredba (ES) št. 1107/2009 ureja dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet ter vsebuje posebne določbe o uporabi in registraciji tako imenovanih manjših uporab. Te uporabe fitofarmacevtskih sredstev niso trajnostne za fitofarmacevtsko industrijo, vendar so pomembne za gojitelje. V skladu z navedeno uredbo mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o ustanovitvi evropskega sklada za manjše uporabe in po potrebi podati zakonodajni predlog. Cilji navedenega poročila so: zagotoviti informacije o razmerah glede manjših uporab, kot jih sporočijo države članice in organizacije deležnikov, predstaviti strategijo o manjših uporabah, predlagano v Uredbi (ES) št. 1107/2009, predstaviti možnosti za ukrepe, obravnavane v predhodni študiji, ki jo je financirala Komisija, obvestiti Evropski parlament in Svet o zaključkih Komisije glede možnega zakonodajnega predloga o ustanovitvi evropskega sklada za manjše uporabe. Manjše uporabe se večinoma nanašajo na manj pomembne kulturne rastline, katerih skupna vrednost se ocenjuje na približno 70 milijard EUR na leto, kar predstavlja 22 % celotne vrednosti rastlinske pridelave EU. Vrednost neposrednih učinkov (tj. zmanjšanja pridelave kulturnih rastlin in vedno višjih dodatnih stroškov za kmete) na kmetijski sektor se ocenjuje na več kot 1 milijardo EUR na leto. Poleg tega so manjše uporabe večini držav članic tako pomembne, da za obravnavo tega vprašanja že zdaj namenjajo strukturna sredstva in delovno silo v vrednosti približno 8 milijonov EUR. Komisija ugotavlja, da so glavni vzroki za težavo v zvezi z manjšimi uporabami: odsotnost gospodarskih spodbud za vložitev zahtevka za registracijo fitofarmacevtskih sredstev, neenotna dostopnost fitofarmacevtskih sredstev za manjše uporabe zaradi različnih gospodarskih spodbud in potreb med državami članicami, otežen dostop do regulativnih poti za pridobitev razširitev uporabe s strani tretjih oseb in zapletena uporaba teh poti, pomanjkanje informacij o obstoječih pobudah v drugih državah članicah. Komisija je proučila štiri možnosti za ukrepe: (1) brez financiranja s strani Komisije; (2) ponovna ustanovitev strokovne skupine EU za manjše uporabe; (3) delno financiranje s strani Komisije za platformo za usklajevanje (tehnični sekretariat), ki ga tvori neodvisni osrednji sekretariat ter ki usklajuje delo držav članic in deležnikov; (4) delno financiranje s strani Komisije za platformo za usklajevanje (tehnični sekretariat) in posebne projekte. Iz zbranih mnenj držav članic in deležnikov je bila razvidna potreba po uvedbi usklajenih ukrepov na evropski ravni (96 % anketirancev v okviru splošne ankete, ki jo je opravil Konzorcij za vrednotenje prehranske verige (FCEC), je to podprlo, medtem ko je bilo 4 % brez mnenja). Za možnost 1 ali 2 ni bilo zanimanja. Medtem ko je večina oblikovalcev politike podprla možnost 3, so gojitelji in fitofarmacevtska industrija jasno izrazili podporo za možnost 4. Ob upoštevanju dejstva, da je usklajevanje na evropski ravni bistveno za odpravo težave v zvezi z manjšimi uporabami, da države članice že izvajajo ukrepe na nacionalni ravni in da potekajo številne dejavnosti lokalnih deležnikov, Komisija predlaga ustanovitev skupine za usklajevanje. Komisija meni, da kratko- in srednjeročno zadostuje, če se vzpostavi platforma za usklajevanje, in je pripravljena k temu tudi finančno prispevati na podlagi člena 76(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009. Ko bo platforma vzpostavljena in bo začela delovati, bo Komisija ocenila njeno delovanje in dosežene rezultate ter bo lahko predlagala nadaljnje ustrezne ukrepe. KAZALO 1. Uvod 5 1.1. Ozadje poročila in regulativni okvir EU 5 1.2. Cilj poročila 6 2. Fitofarmacevtska sredstva in manjše uporabe 6 2.1. Težava 6 2.2. Gospodarski pomen manjših uporab 8 2.3. Obstoječe pobude na ravni EU in v državah članicah 9 2.4. Manjše uporabe v državah, ki niso članice EU 10 3. Strategija za manjše uporabe na podlagi Uredbe (ES) št. 1107/2009 10 3.1. Usklajena dostopnost fitofarmacevtskih sredstev 10 3.2. Spodbude za industrijo 11 3.3. Razširitve registracij 12 3.4. Večja jasnost 12 3.5. Evropski sklad za manjše uporabe 12 4. Obravnavane možnosti politike 12 5. Zaključki 14 1. Uvod 1.1. Ozadje poročila in regulativni okvir EU Dajanje fitofarmacevtskih sredstev v promet v Evropski uniji ureja Uredba (ES) št. 1107/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009. Ta uredba, s katero je bila 14. junija 2011 razveljavljena Direktiva Sveta 91/414/EGS, določa obsežno oceno tveganja in postopek registracije za aktivne snovi in proizvode, ki te snovi vsebujejo. Aktivne snovi, ki se uporabljajo kot fitofarmacevtska sredstva, se ocenjujejo in odobrijo na ravni EU, medtem ko posamezna fitofarmacevtska sredstva, ki vsebujejo te snovi, ocenijo in registrirajo države članice za posebne kulturne rastline in škodljive organizme na podlagi usklajenih pravil. Uredba (ES) št. 1107/2009 poudarja tako imenovane „manjše uporabe“, tj. uporabe fitofarmacevtskih sredstev na površinah, ki so premajhne, da bi industrijo spodbudile k naložbi v zahtevek za dobičkonosno registracijo sredstva. Manjše uporabe se večinoma nanašajo na manj pomembne ali nepomembne kulturne rastline (vključno z večino zelenjave, sadja, trsnic in cvetja), pri čemer se njihova skupna vrednost ocenjuje na 70 milijard EUR na leto, kar predstavlja 22 % celotne vrednosti rastlinske pridelave EU. V členu 3(26) Uredbe (ES) št. 1107/2009 je manjša uporaba opredeljena na naslednji način: „manjša uporaba“ je uporaba fitofarmacevtskega sredstva v določeni državi članici na rastlinah ali rastlinskih proizvodih: – ki v tej državi članici niso splošno razširjeni, ali – za rešitev izjemne potrebe po varstvu rastlin na splošno razširjenih rastlinah ali rastlinskih proizvodih.“ Če industrija ne vloži nobenega zahtevka za posebno uporabo sredstva, se ocena in registracija ne izvedeta, kar v številnih primerih prispeva k pomanjkanju možnosti za varstvo rastlin. To pomanjkanje registriranih fitofarmacevtskih sredstev vpliva predvsem na manj pomembne kulturne rastline, vendar je pomembno tudi za bolj pomembne kulturne rastline, kar zadeva manj pogoste škodljive organizme ali bolezni. Težava v zvezi z manjšimi uporabami vpliva tudi na ekološko pridelavo, saj ni nobeno fitofarmacevtsko sredstvo, vključno s tistimi, ki se lahko uporabljajo pri ekološkem kmetovanju, izvzeto iz ocene in registracije. Vprašanja v zvezi z manjšimi uporabami vplivajo na večino držav članic, pri čemer so med razpravami pred sprejetjem Uredbe (ES) št. 1107/2009 številne države članice in nekateri deležniki pozvali k spodbudam v obliki evropskega sklada, da bi se uskladili evropski ukrepi in obravnavalo vprašanje v zvezi z manjšimi uporabami. Evropska komisija je leta 2011 za to poročilo financirala predhodno študijo[1], ki je na voljo na njenem spletnem mestu[2]. 1.2. Cilj poročila Cilj poročila je: zagotoviti informacije o razmerah glede manjših uporab, kot jih sporočijo države članice in organizacije deležnikov, predstaviti strategijo o manjših uporabah, predlagano v Uredbi (ES) št. 1107/2009, predstaviti možnosti za ukrepe, obravnavane v predhodni študiji, ki jo je financirala Komisija, obvestiti Evropski parlament in Svet o zaključkih Komisije glede možnega zakonodajnega predloga o ustanovitvi evropskega sklada za manjše uporabe. 2. Fitofarmacevtska sredstva in manjše uporabe 2.1. Težava Dejstvo, da primanjkuje možnosti za varstvo rastlin za manjše uporabe, je bilo znano že pred letom 1991, ko je bil z Direktivo 91/414/EGS določen prvi regulativni okvir EU za fitofarmacevtska sredstva. S to direktivo sta bili že takrat vzpostavljeni glavni določbi, in sicer za povečanje dostopa kmetov do fitofarmacevtskih sredstev in izboljšanje usklajevanja v celotni EU. Navedeni določbi sta se nanašali na možnost, a) da se v določeni državi članici vzajemno priznavajo registracije, odobrene v drugi državi članici, in b) da se lahko obstoječe registracije na podlagi skrajšane dokumentacije razširijo na manjše uporabe. Vendar se kljub določbam Direktive 91/414/EGS razmere v zvezi z manjšimi uporabami niso izboljšale. To je bila zlasti posledica: znatnega zmanjšanja števila aktivnih snovi, odobrenih na ravni EU, npr. zaradi programa pregleda obstoječih aktivnih snovi, ki se je izvajal med letoma 1993 in 2009. Zaradi tega programa je bilo umaknjenih približno 70 % aktivnih snovi, ki so bile v prometu pred letom 1993, zelo omejene uporabe orodij za poenostavitev manjših uporab, določenih z Direktivo 91/414/EGS (tj. vzajemnega priznavanja in razširitve manjših uporab), pomanjkanja spodbud za industrijo k predložitvi dokumentacije za registracijo manjših uporab[3]. Ker so države članice tiste, ki odobrijo registracije, in ker ni nobenega pregleda nad manjšimi uporabami v celotni EU, je težko določiti skupno število uporab, pri katerih so potrebne rešitve za varstvo rastlin. FCEC je ugotovil več kot 1 400 primerov (kulturne rastline x škodljivi organizmi) brez kakršnega koli registriranega fitofarmacevtskega sredstva, pri čemer seznam ni popoln. Poleg tega je Komisija zbrala podatke o štirih kulturnih rastlinah iz štirih držav članic, iz njihove analize pa je razvidno znatno zmanjšanje števila razpoložljivih učinkovitih registracij fitofarmacevtskih sredstev za manj pomembne kulturne rastline v obdobju 1990–2010, kot je prikazano v grafu 1. Pri 30 od 209 škodljivih organizmov in bolezni, ugotovljenih pri štirih kulturnih rastlinah, ki so bile uporabljene za to študijo, ni bilo na voljo nobenih fitofarmacevtskih sredstev za zatiranje teh škodljivih organizmov in bolezni. Poleg tega za 161 škodljivih organizmov ni bilo na voljo nobenih registriranih fitofarmacevtskih sredstev v vsaj eni od proučenih štirih držav članic. Ti statistični podatki kažejo na težavo v zvezi z manjšimi uporabami in potrebo po rešitvi. Poleg tega potrjujejo, da države članice niso vedno v celoti izkoristile možnosti, ki jih ponuja Direktiva 91/414/EGS, kadar so bile rešitve na voljo v drugih državah članicah ali kadar so bile na voljo za druge kulturne rastline. Nezadostno varstvo kulturnih rastlin pred škodljivimi organizmi lahko ima posledice na različnih ravneh. Med drugim ogroža trajnostno pridelavo visokokakovostnih in zelo raznovrstnih kulturnih rastlin visoke vrednosti, namenjenih za prehrano, v EU. Pomanjkanje rešitev za varstvo rastlin lahko zaradi morebitne nezakonite uporabe fitofarmacevtskih sredstev tudi negativno vpliva na zdravje ljudi in okolje. Poleg tega lahko pomanjkanje uporab fitofarmacevtskih sredstev med drugim vpliva tudi na konkurenčnost kmetijstva EU. Kljub majhni količini gospodarskih podatkov, ki so na voljo na ravni deležnikov, so iz študije, ki jo je izvedel FCEC, razvidne gospodarske posledice pomanjkanja rešitev za varstvo rastlin za manjše uporabe. Vrednost neposrednih učinkov (tj. zmanjšanja pridelave kulturnih rastlih in vedno višjih dodatnih stroškov na kmete) se ocenjuje na več kot 1 milijardo EUR. Vrednost posrednih socialno-gospodarskih učinkov in vplivov na okolje se ocenjuje na približno 100 milijonov EUR. Navedeni učinki in vplivi vključujejo brezposelnost na lokalni ravni in izgube biotske raznovrstnosti (npr. na območjih, kot je južna Evropa, kjer pridelava nekaterih tradicionalnih kulturnih rastlin, kot so aromatične rastline, ne bi bila več mogoča). Navedene vrednosti se nanašajo na skupno površino več kot 9 milijonov hektarjev. 2.2. Gospodarski pomen manjših uporab Pojem „manjša uporaba“ lahko daje vtis, da je njena gospodarska razsežnost prav tako majhna, vendar velja ravno nasprotno. Manjše uporabe se v resnici nanašajo na posebne kulturne rastline visoke vrednosti, kot so sadje in zelenjava, okrasne rastline, sadike in aromatične rastline. V tem poročilu so vse te kulturne rastline obravnavane kot manj pomembne, čeprav so nekatere v določenih državah članicah bolj pomembne. Vrednost teh posebnih kulturnih rastlin se ocenjuje na približno 70 milijard EUR na leto, kar predstavlja 22 % celotne proizvodne vrednosti kmetijskega sektorja[4]. Že samo vrednost sektorja sadja in zelenjave v EU-27 znaša približno 45 milijard EUR[5], pri čemer skupna proizvodnja zelenjave znaša 70 milijonov ton na leto, skupna proizvodnja sadja pa 40 milijonov ton. Tržna vrednost okrasnih rastlin se ocenjuje na 27 milijard EUR na leto. Gospodarska količinska opredelitev manjših uporab v EU je prikazana v grafu 2. Površine v EU-27, na katerih se pridelujeta sadje oziroma zelenjava in katerih razdelitev po conah je prikazana v grafu 3, merijo približno 4,6 milijona ha oziroma 1,8 milijona ha, skupaj pa predstavljajo približno 17 % celotnega proizvodnega obsega EU. 2.3. Obstoječe pobude na ravni EU in v državah članicah Vprašanja v zvezi z manjšimi uporabami vplivajo na večino držav članic, ki si že več let prizadevajo za rešitve, in sicer tako na nacionalni ravni kot tudi v okviru strokovnih skupin EU za manjše uporabe. 2.3.1. Nacionalna sredstva Nacionalna sredstva so pogosto na voljo za podporo razširitve manjših uporab ter financiranje preskusov za ugotavljanje učinkovitosti in ostankov pri manjših uporabah. Letni proračun, ki ga namenijo države članice, se giblje med 40 000 EUR in 1 000 000 EUR, odvisno od javnega, zasebnega ali mešanega financiranja ter brez prikritih prispevkov v obliki osebja in storitev. Kar zadeva skupna letna finančna sredstva, ki so na voljo v vseh državah članicah, je mogoče oceniti, da je za raziskovalne projekte namenjenih približno 8 milijonov EUR. Ta finančna sredstva se namenjajo posameznim nacionalnim projektom brez kakršnega koli usklajevanja različnih ukrepov, ki se izvajajo v EU. V anketi, ki jo je opravil FCEC, je 15 držav članic navedlo, da so jim manjše uporabe tako pomembne, da za obravnavo tega vprašanja namenjajo strukturna sredstva in delovno silo. Vendar nobena ne meni, da razpoložljiva sredstva zadostujejo za odpravo težave na nacionalni ravni. Poleg tega deset držav članic nima nobenih razpoložljivih sredstev. 2.3.2. Strokovne skupine EU Strokovna skupina EU za manjše uporabe, ki jo je Komisija organizirala v obdobju 2002–2009, je bila sestavljena iz: 1) usmerjevalnega odbora, ki so ga sestavljali politični predstavniki izbranih držav članic, dva koordinatorja in Komisija. Usmerjevalni odbor je bil odgovoren za splošne politike in vodenje dela tehničnih skupin; 2) dveh tehničnih skupin za južno in severno Evropo, ki sta ju vodila koordinatorja (eden iz Francije, drugi pa z Nizozemske) in so ju sestavljali predstavniki vseh držav članic. Na seje tehničnih skupin so bili povabljeni tudi deležniki (zastopniki proizvajalcev, kmetov, nevladnih organizacij in industrije pesticidov). Naloga teh skupin je bila poiskati tehnične rešitve za manjše uporabe z ugotavljanjem težav, izmenjevanjem informacij, določanjem skupnih prednostnih nalog in organizacijo delitve dela. Te dejavnosti so prispevale k razvoju projektov v zvezi z izmenjavo podatkov, prostovoljnim vzajemnim priznavanjem in ustvarjanjem podatkov. Države članice so prek pobude v zvezi s strokovnimi skupinami razvile dvo- in večstransko sodelovanje. Čeprav so strokovne skupine veljale za dobro platformo za izmenjavo zamisli in delitev dela, niso dosegle zadostne stopnje izvajanja rešitev za manjše uporabe. Komisija se je iz tega razloga in zaradi zelo omejene vloge, ki jo ima pri nacionalnih registracijah, leta 2009 odločila pobudo opustiti. Nekatere države članice so pozneje še naprej razvijale nacionalne ali regionalne pobude, kot so tehnične delovne skupine za usklajevanje med nacionalnimi organi in deležniki, kot so gojitelji, industrija, raziskovalne postaje in svetovalne službe. 2.4. Manjše uporabe v državah, ki niso članice EU Manjše uporabe so mednarodno priznane kot prednostna tema, ki zahteva rešitve. V okviru programa OECD za pesticide je bila leta 2007 ustanovljena strokovna skupina za manjše uporabe, pri čemer njeni člani[6] poskušajo razviti mednarodno sodelovanje in tehnična navodila, da bi spodbudili registracijo pesticidov za manjše uporabe. Nekatere države so začele izvajati nacionalne pobude za manjše uporabe, zlasti ZDA, Avstralija in Kanada. V Združenih državah je leta 1963 državna služba za sodelovanje pri raziskavah, izobraževanju in širjenju (Cooperative State Research, Education and Extension Service) ameriškega ministrstva za kmetijstvo (USDA) ob usklajevanju z Agencijo za varstvo okolja vzpostavila tako imenovani program IR-4 (medregionalni raziskovalni projekt št. 4), ki naj bi pomagal pri zbiranju podatkov o ostankih in učinkovitosti[7] v podporo registraciji in ponovni registraciji pesticidov za manjšo uporabo ter pri določanju toleranc za ostanke kemikalij za manjšo uporabo v ali na surovih kmetijskih proizvodih. Program IR-4 je prizadevanje vlade in industrije za sodelovanje, pri čemer zvezni proračun za program znaša približno 8 milijonov EUR na leto. Temu je treba dodati še finančna sredstva in prispevek deležnikov, tako da se ocenjuje, da je ta proračun dvakrat večji. V okviru programa IR-4 je bilo med letom 2008 in sredino leta 2011 sporočenih več kot 550 izvedenih registracij. 3. Strategija za manjše uporabe na podlagi Uredbe (ES) št. 1107/2009 Uredba (ES) št. 1107/2009 o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet določa več določb za zagotovitev, da manjša dostopnost fitofarmacevtskih sredstev ne ogroža raznovrstnosti kmetijstva ter sadjarstva in vrtnarstva. Na splošno te določbe tvorijo povezano strategijo, katere pravilna in celovita uporaba naj bi postopno zmanjšala težavo v zvezi z manjšimi uporabami. 3.1. Usklajena dostopnost fitofarmacevtskih sredstev Da bi se poenostavili postopki, uskladila dostopnost fitofarmacevtskih sredstev in zmanjšala delovna obremenitev držav članic zaradi ocenjevanja fitofarmacevtskih sredstev ter da bi se na ta način pospešil postopek registracije, je bil z Uredbo (ES) št. 1107/2009 uveden sistem conskega ocenjevanja fitofarmacevtskih sredstev, ki temelji na razdelitvi Evropske unije na tri cone (severno, osrednjo in južno cono) in v skladu s katerim morajo države članice vzajemno priznavati oceno in registracijo fitofarmacevtskega sredstva, ki jo izda ena od držav članic znotraj iste cone. Za nekatere uporabe, vključno z nekaterimi zelo pomembnimi manjšimi uporabami v rastlinjakih, za tretiranje semen ali tretiranje po spravilu, se registracija, ki jo izda določena država članica, lahko uporablja v kateri koli drugi državi članici ne glede na cono, v katero spada. Če so kmetijske prakse primerljive, je vzajemno priznavanje registracij obvezno v kratkih določenih rokih, da bi se zagotovila hitrejši dostop do trga in bolj usklajena dostopnost fitofarmacevtskih sredstev, zlasti za manjše uporabe. Ta sistem, ki se imenuje tudi „conski sistem“ (člen 40), bo znatno spodbudil usklajevanje, ker od držav članic zahteva, da izvedejo eno samo oceno znotraj ene cone (ali celotne EU v primeru uporab v rastlinjakih, za tretiranje semen ali tretiranje po spravilu). Edino odstopanje, ki je predvideno pri vzajemnem priznavanju, je možnost, da lahko države članice zavrnejo registracijo fitofarmacevtskega sredstva, če zaradi posebnih okoljskih ali kmetijskih razmer upravičeno menijo, da zadevno sredstvo predstavlja nesprejemljivo nevarnost za zdravje ljudi ali živali ali za okolje. Usklajevalne dejavnosti znotraj con in na ravni EU se že izvajajo, poleg tega pa se načrtujejo tudi nove dejavnosti, da bi se zagotovilo celovito izvajanje novih določb. Pričakuje se, da bo celovito in pravilno izvajanje conskega sistema znatno in pozitivno vplivalo na manjše uporabe. V okviru teh dejavnosti je bistvena izmenjava informacij o registracijah fitofarmacevtskih sredstev, ki se ocenjujejo ali so bile že odobrene. Zato Komisija razvija bazo podatkov EU, ki bo izboljšala izmenjavo informacij med Komisijo, državami članicami in tretjimi osebami ter pomagala Komisiji, državam članicam in vložnikom iz sektorja industrije pri izpolnjevanju pravnih obveznosti in obveščanju splošne javnosti. 3.2. Spodbude za industrijo Uredba (ES) št. 1107/2009 vsebuje tudi glavni določbi, ki spodbujata industrijo k razvoju rešitev za manjše uporabe. Poenostavljeni postopek za določanje mejnih vrednosti ostankov Industrija se v okviru postopka odobritve spodbuja k vložitvi zahtevka za vse predvidene mejne vrednosti ostankov, in sicer ne le za večje uporabe, ampak tudi za manjše (člena 11(2) in 12(6) Uredbe (ES) št. 1107/2009). Da bi se na vseh ravneh prihranilo na času in sredstvih, se bodo zahtevki za mejne vrednosti ostankov ocenjevali vzporedno z odobritvijo aktivne snovi. Cilj je, da se ob odobritvi aktivne snovi določi čim več mejnih vrednosti ostankov, da bi se olajšal in pospešil postopek registracije ustreznih uporab na ravni držav članic. Podaljšano obdobje varstva podatkov Varstvo podatkov (člen 59) se podaljša za 3 mesece za vsako razširitev registracije za manjše uporabe, in sicer na največ tri dodatna leta, razen če razširitev registracije ne pomeni, da je treba predložiti nove podatke o ostankih. Ta določba bi morala pozitivno vplivati na število manjših uporab. 3.3. Razširitve registracij V členu 51 so opredeljena poenostavljena pravila za tretje osebe, imetnike registracij, uradne ali znanstvene organe, profesionalne kmetijske organizacije ali uporabnike, v skladu s katerimi lahko zaprosijo za razširitev obstoječih registracij na manjše uporabe, ki jih navedene registracije še ne vključujejo. Podobne določbe so veljale že na podlagi Direktive 91/414/EGS. Poleg tega ta člen omogoča državam članicam, da sprejmejo ukrepe za olajševanje ali spodbujanje vložitve takih zahtevkov. Vendar v zadevni uredbi ni natančneje določeno, kakšni so lahko ti ukrepi, zato imajo države članice precejšnjo svobodo, da ukrepajo na lastno pobudo. Z Uredbo (ES) št. 1107/2009 so bila ohranjena pravila o poenostavitvi iz Direktive 91/414/EGS, državam članicam pa je bila zagotovljena večja prožnost, da bi lahko čim bolje in učinkoviteje izkoristile pravila o razširitvi. Navedena večja prožnost zdaj državam članicam omogoča, da sprejmejo ukrepe za olajševanje ali spodbujanje vložitve zahtevkov za razširitev obstoječih registracij na manjše uporabe. To se lahko na primer nanaša na sistem nižjih pristojbin, pospešene postopke za ocenjevanje zahtevkov, sheme ozaveščanja za zainteresirane strani, odvračanje od uporabe drugih ukrepov in zlasti na izredne ukrepe iz člena 53 Uredbe (ES) št. 1107/2009. 3.4. Večja jasnost Ena od glavnih ovir pri določanju obsega težave v zvezi z manjšimi uporabami je odsotnost dogovorjenega seznama manjših uporab, ki bi ga bilo mogoče uporabiti pri iskanju skupnih rešitev. V zvezi s tem Uredba (ES) št. 1107/2009 zagotavlja večjo preglednost, in sicer tako, da določa, da morajo države članice pripraviti seznam manjših uporab na nacionalni ravni. 3.5. Evropski sklad za manjše uporabe Komisija v skladu s členom 51(9) Uredbe (ES) št. 1107/2009 prouči potrebo po ustanovitvi sklada in možnosti za njegovo ustanovitev (glej oddelek 4 v nadaljevanju). 4. Obravnavane možnosti politike V študiji, ki jo je izvedel FCEC, so bile na podlagi prispevkov držav članic in deležnikov opredeljene štiri možnosti. Slednje obsegajo vse od možnosti brez financiranja s strani Komisije do znatnega financiranja prek strukturiranega in priznanega evropskega sklada. (1) Brez financiranja s strani Komisije Pri tej možnosti Komisija ne sodeluje neposredno v dejavnostih v zvezi z manjšimi uporabami. Za določbe Uredbe (ES) št. 1107/2009 iz oddelka 3 tega poročila se pričakuje, da bodo imele pozitivne učinke, zato jih je treba pred kakršnim koli nadaljnjim ukrepom najprej izvesti v celoti. (2) Strokovna skupina EU za manjše uporabe Ta možnost predvideva ponovno ustanovitev nekdanjih strokovnih skupin EU, kot je opisano v oddelku 2.3.2 tega poročila. Komisija dvakrat na leto da na voljo sejno sobo, povrne potne stroške enega delegata na državo članico in plača dnevnice koordinatorjem. Neposredni stroški Komisije se ocenjujejo na približno 44 000 EUR na leto, vendar brez upoštevanja sredstev, ki jih Komisija potrebuje za udeležbo na sejah in njihovo nadaljnje spremljanje. (Dejavnosti: izmenjava informacij in izkušenj, pridobljenih na nacionalni ravni, ter izvajanje dvostranskih projektov med državami članicami) (3) Delno financiranje s strani Komisije za platformo za usklajevanje (tehnični sekretariat) Ta možnost je enaka možnosti 2, vendar predvideva dodatna ekvivalenta polnega delovnega časa v okviru tehničnega sekretariata zunaj Komisije. Slednja delno subvencionira sistem. Sekretariat ima pravno identiteto in poroča usmerjevalnemu odboru, ki ga sestavljajo države članice, deležniki, ki sodelujejo pri sofinanciranju, in Komisija. Proračun, potreben za izvajanje možnosti 3, je bil ocenjen na približno 0,5 milijona EUR do 0,7 milijona EUR na leto, pri čemer bi si ga delile Komisija in države članice. Sofinanciranje s strani Komisije na podlagi člena 76(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009 bi bilo mogoče izvajati v obliki nepovratnih sredstev v skladu z naslovom VI finančne uredbe (Uredba (EU, Euratom) št. 966/2012). (Dejavnosti: dejavnosti pod možnostjo (2) ter usklajevanje dela v zvezi z manjšimi uporabami med državami članicami in deležniki, vzpostavitev in ohranjanje baze podatkov o manjših uporabah ter spodbujanje usklajevanja (npr. opredelitev skupine kulturnih rastlin in skupine škodljivih organizmov, razvoj smernic)) (4) Delno financiranje s strani Komisije za platformo za usklajevanje (tehnični sekretariat) in posebne projekte Možnost 4 vključuje možnost 3, poleg tega pa zagotavlja omejeno finančno podporo EU za projekte v zvezi z ustvarjanjem podatkov za namene učinkovitosti, varnosti, ocenjevanja dokumentacije in registracije posameznih manjših uporab. Proračun, ki bi bil potreben, se ocenjuje na 1,2 milijona EUR do 6 milijonov EUR na leto, odvisno od števila financiranih projektov. Pri tej možnosti bi si morale stroške deliti vse tri skupine deležnikov (industrija, gojitelji in Komisija/države članice). (Dejavnosti: dejavnosti pod možnostjo (3) ter ustvarjanje podatkov o manjših uporabah zaradi predložitve dokumentacije na conski ravni, pri čemer se pričakuje, da bo to vplivalo na celotno EU) 5. Zaključki Iz zbranih mnenj držav članic in deležnikov je bila razvidna jasna potreba po uvedbi usklajenih ukrepov na evropski ravni (96 % anketirancev v okviru splošne ankete, ki jo je opravil FCEC, je to podprlo, medtem ko jih je bilo 4 % brez mnenja). Za možnost 1 ali 2 ni bilo zanimanja. Medtem ko je večina oblikovalcev politike podprla možnost 3, so gojitelji in fitofarmacevtska industrija jasno izrazili podporo za možnost 4, saj so dali prednost ustanovitvi sklada, ki bi zagotavljal dodatno finančno podporo poleg že znatne podpore, ki se zagotavlja na nacionalni ravni v celotni EU (približno 8 milijonov EUR). Poleg tega Komisija meni, da možnost 4 presega področje uporabe člena 76(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009 in bi zahtevala spremembo obstoječe pravne podlage, kar ni kratko- in srednjeročna možnost. Po mnenju držav članic sta najbolj potrebna usklajevanje in izmenjava informacij v okviru skupne platforme strokovnjakov EU za manjše uporabe. Deležniki so dali prednost dodatnemu financiranju poleg že obstoječih virov za ustvarjanje podatkov. Komisija priznava, da bi bila taka platforma za usklajevanje koristna za spodbujanje sinergij in preprečevanje podvajanja prizadevanj, poleg tega pa bi zagotovila učinkovito vlaganje nacionalnih sredstev. Komisija je pripravljena pomagati ter kratko- in srednjeročno finančno prispevati k vzpostavitvi te neodvisne platforme za usklajevanje (možnost 3 izmed obravnavanih možnosti politike) na podlagi člena 76(1) Uredbe (ES) št. 1107/2009. Po prvi analizi bi za izvedbo potrebnih ukrepov, obravnavanih pod možnostjo 3, zadostovala finančna sredstva v višini 350 000 EUR na leto. Komisija zato meni, da poseben zakonodajni predlog Evropskemu parlamentu in Svetu za sklad za manjše uporabe na tej stopnji ni potreben. Vendar bo Komisija spremljala napredek, ki bo dosežen v prihodnjih letih, in bo lahko predlagala ustrezne ukrepe glede na izkušnje, ki bodo do takrat pridobljene pri izvajanju navedene platforme za usklajevanje. Komisija je prepričana, da bo vzpostavitev platforme za usklajevanje skupaj s celovitim in pravilnim izvajanjem novih določb Uredbe (ES) št. 1107/2009, opisanih v oddelku 3 tega poročila, znatno prispevala k ublažitvi težave v zvezi z manjšimi uporabami. Poleg predlagane platforme za usklajevanje za manjše uporabe bo Komisija na podlagi zadnjega razpisa za zbiranje predlogov v okviru delovnih programov 7. okvirnega programa za raziskave[8] podprla instrument ERANET v zvezi z integriranim varstvom rastlin pred škodljivimi organizmi, s posebnim poudarkom na manjših uporabah (IPM ERANET). Instrumenti ERANET so instrumenti za usklajevanje raziskav, v okviru katerih lahko države članice usklajujejo svoje nacionalne raziskovalne dejavnosti in financirajo skupne projekte. Ti instrumenti so pomembni, saj državam članicami in pridruženim državam omogočajo izmenjavo informacij, združevanje sredstev in dogovor o skupnih raziskovalnih pristopih na posameznih področjih. Instrument IPM ERANET se bo začel izvajati v prvih mesecih leta 2014, njegov cilj pa bo ustvarjati sinergije in zagotavljati višjo raven izvajanja integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi pri kulturnih rastlinah za manjše uporabe med evropskimi kmeti. Usklajevanje med tem instrumentom ERANET in predlagano platformo za usklajevanje bo ključnega pomena in bo prispevalo k reševanju prihodnjih vprašanj v zvezi z manjšimi uporabami. Komisija hkrati poziva zadevne deležnike k celovitemu sodelovanju, uspešnemu izvajanju Uredbe (ES) št. 1107/2009 in iskanju rešitev za težave v zvezi s škodljivimi organizmi pri manj pomembnih kulturnih rastlinah, ki bi bile izvedljive v celotni EU. Posebno pozornost bi bilo treba nameniti izvajanju praks integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi ter aktivnim snovem z nizko stopnjo tveganja, biopesticidom in osnovnim snovem v skladu z Direktivo 2009/128/ES o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti za doseganje trajnostne rabe pesticidov. [1] Študijo je izvedel FCEC. [2] http://ec.europa.eu/food/plant/protection/evaluation/study_establishment_eu_fund.pdf. [3] Stroški ustvarjanja in ocenjevanja podatkov o manjši uporabi lahko znašajo več kot 200 000 EUR. [4] Navedene vrednosti so ocene, pridobljene iz podatkov Eurostata, ki ne razlikujejo med manj pomembnimi in bolj pomembnimi kulturnimi rastlinami. Nekatera zelenjava ali sadje, kot so jabolka, je bolj pomembna kulturna rastlina v večini držav članic, medtem ko nekatere poljščine, kot je riž, veljajo za manj pomembne v večini držav članic, v katerih se tovrstne poljščine pridelujejo. [5] Študija je bila izvedena pred pristopom Hrvaške. [6] Avstralija (predsedujoča država), Avstrija, Belgija, Češka, Francija, Grčija, Irska, Italija, Japonska, Kanada, Madžarska, Nemčija, Nizozemska, Nova Zelandija, Slovaška, Slovenija, Združene države, Združeno kraljestvo, Evropska komisija, FAO, EPPO, IBMA, ameriški program IR-4 in industrija. [7] V okviru programa IR-4 je bilo v Združenih državah ustanovljenih 25 raziskovalnih centrov, ki sodelujejo v 100 študijah in na leto opravijo približno 650 terenskih poskusov. [8] Program Sodelovanje 7. OP: Prehrana, kmetijstvo in ribištvo ter biotehnologija, tema KBBE.2013.1.4-02: Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi (IPM) – ERANET, razpis: FP7-ERANET-2013-RTD).