KRATICE IN OKRAJŠAVE

BDP : bruto domači proizvod

CP : "domnevni primer" (na podlagi pritožbe ali preiskave po uradni dolžnosti)

MSP : mala in srednja podjetja

PDEU : Pogodba o delovanju Evropske unije

PES : Pogodba o ustanovitvi Evropske skupnosti

PETRA : pilotna poskusna aplikacija za beleženje časa

Po uradni dolžnosti : iz naslova funkcije ali položaja: pri državni pomoči se uporablja za preiskave na lastno pobudo, ko GD za konkurenco sam prevzame pobudo ter preuči in/ali se odloči za preiskavo domnevno nezakonite pomoči.

R&R(&I) : raziskave, razvoj (in inovacije)

SAAP : akcijski načrt državnih pomoči

SANI : State Aid Notification Interactive (računalniški program, ki se uporablja za priglasitev državne pomoči)

PN : predpriglasitev

POVZETEK

I. Države članice EU morajo vse načrtovane ukrepe državne pomoči priglasiti Komisiji, ki jih mora odobriti, preden jih lahko začnejo izvajati. Za nadzor državne pomoči v vseh sektorjih, razen kmetijstva in ribištva, je pristojen Generalni direktorat Evropske komisije za konkurenco.

II. Sodišče je preučilo, ali postopki Komisije zagotavljajo uspešno upravljanje nadzora državne pomoči, pri čemer je zlasti ocenilo, ali:

(i) sistem priglasitev, pritožb in preiskav po uradni dolžnosti zagotavlja, da Komisija obravnava vse pomembne primere državne pomoči;

(ii) ima Komisija vzpostavljene ustrezne upravljavske strukture in postopke za uspešno obravnavanje primerov državnepomoči v predpisanih rokih;

(iii) Komisija spremlja učinek svojega nadzora državne pomoči.

III. Ugotovitve Sodišča se nanašajo na revizijo, opravljeno na Komisiji in v osmih državah članicah, izbranih za revizijo. Sodišče je ugotovilo, da:

- si je Komisija prizadevala zagotoviti, da so vsi pomembni primeri državne pomoči obravnavani, vendar njeni sistemi ne zagotavljajo, da je zajeta vsa pomoč;

- so postopki za priglasitev državne pomoči dolgotrajni;

- je reševanje pritožb še vedno dolgotrajno in postopek ni pregleden;

- se je Komisija hitro odzvala na finan- čno krizo;

- Komisija naknadnega učinka svojega nadzora državne pomoči ne ocenjuje izčrpno.

IV. Na podlagi teh opažanj Sodišče Komisiji priporoča:

- naj pregleda dodelitev virov, namenjenih nadzoru državne pomoči, da bi postala bolj proaktivna pri ozaveščanju držav članic o pravilih o državni pomoči, okrepi svoje dejavnosti spremljanja in organizira svoje preiskave po uradni dolžnosti bolj sistematično in usmerjeno v odkrivanje nezakonite pomoči;

- naj poveča preglednost svojih postopkov za obravnavanje primerov z bolj rednim obveščanjem udeleženih strani o napredovanju primera in zgodnejšim začenjanjem formalnih postopkov preiskave;

- naj skrajša postopke, npr. z omejitvijo števila zahtev po podatkih, poslanih državam članicam, ter hitrim obravnavanjem neutemeljenih pritožb;

- naj izvaja okrepljen sistem beleženja časa in upravljavskega poročanja zaradi optimizacije dodelitve virov;

- naj redno ocenjuje naknadni učinek nadzora državne pomoči na podjetja, trge in gospodarstvo kot celoto.

UVOD

1. Evropska komisija je odgovorna za zagotavljanje uspešnega nadzora državne pomoči. GD za konkurenco ima glavno odgovornost za upravljanje politike EU o konkurenci. GD za kmetijstvo in razvoj podeželja ter GD za pomorske zadeve in ribištvo sta odgovorna za nadzor državne pomoči na področjih kmetijstva in ribištva. GD za konkurenco je odgovoren za nadzor državne pomoči v vseh drugih gospodarskih sektorjih.

2. Pravna podlaga za nadzor državne pomoči, ki ga izvaja Komisija, je navedena v členih 107 in 108 PDEU (glej odstavka 3 in 8 ter Prilogo). V uredbi Sveta (postopkovna uredba [1]) in uredbi Komisije (izvedbena uredba [2]) je podrobno določeno, kako Komisija izvaja svoje odgovornosti. Komisija izdaja sporočila in smernice, ki vsebujejo nadaljnja pojasnila o uporabi pravil v praksi.

3. Po členu 107(1) PDEU je državna pomoč "vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, […] kolikor prizadene trgovino med državami članicami". Ukrep pomoči mora izpolnjevati naslednja štiri merila, da se šteje kot državna pomoč:

zajemati mora prenos državnih sredstev,

podjetjem mora omogočiti gospodarsko prednost;

izkrivljati ali ogrožati mora konkurenco s selektivnim dajanjem prednosti določenim upravičencem in

imeti mora potencial, da vpliva na trgovino znotraj Unije.

Zato subvencije, dodeljene posameznikom, ali splošni ukrepi, ki so na voljo vsem podjetjem, na splošno ne predstavljajo državne pomoči. Cilj pravil Komisije je zagotoviti, da je državna pomoč držav članic združljiva z notranjim trgom.

4. Državna pomoč se zagotavlja na različne načine. Najobičajnejši obliki sta donacije in davčne oprostitve. Drugi instrumenti so ugodna posojila, poroštva, odlogi plačila davkov in kapitalska udeležba. Državno pomoč lahko dodelijo nacionalna/zvezna, regionalna ali lokalna vlada ter organi v sestavi vlade.

5. Evropski svet v Lizboni je marca 2000 določil cilj "manjše in bolje usmerjene državne pomoči". Državna pomoč [3] industriji in storitvenemu sektorju (brez železnic, drugega prometa, kmetijstva in ribištva) se je do izbruha finančne krize v drugi polovici leta 2008 gibala okoli 0,5 % BDP EU-27, v letu 2009 pa je narasla na 3,5 % BDP oziroma 410 milijard EUR, kar je najvišja raven, odkar je Komisija leta 1990 začela izvajati svoje raziskave državne pomoči (glej diagram 1). Državna pomoč, dodeljena finančnemu sektorju v okviru finančne krize, je v letu 2009 znašala 351,7 milijarde EUR oziroma 2,98 % BDP EU-27, in je tako največ prispevala k povečanju državne pomoči v letih 2008–2009 [4].

DIAGRAM 1

DRŽAVNA POMOČ INDUSTRIJI IN STORITVENEMU SEKTORJU V EU (V % BDP EU-27)

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska Komisija.

6. Leta 2005 je Komisija predstavila akcijski načrt državnih pomoči (SAAP) [5], da bi pravila o državni pomoči bolje prispevala k trajnostni rasti, konkurenčnosti, socialni in regionalni koheziji ter varstvu okolja. SAAP je temeljil na naslednjih načelih: manjša in bolje usmerjena pomoč, nadgrajen gospodarski pristop, učinkovitejši postopki, boljše izvajanje, večja predvidljivost in povečana preglednost ter deljena odgovornost med Komisijo in državami članicami. SAAP se je postopoma uvajal med letoma 2005 in 2009.

7. SAAP je opozoril predvsem na potrebo po bolje usmerjenem izvrševanju in spremljanju državne pomoči, ki jo dodelijo države članice, ter poudaril, da bi lahko k doseganju tega cilja prispevale zasebne tožbe pred nacionalnimi sodišči z zagotavljanjem večje discipline na področju državne pomoči. Aprila 2009 je Komisija izdala novo obvestilo o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih, ki je vsebovalo podrobne smernice in informacije o možni uporabi takšnih postopkov kot alternative in dopolnila izvrševanju prek Evropske komisije. Vendar uporaba sodnih postopkov na nacionalni ravni še vedno ni splošno razširjena [6].

8. Člen 108 PDEU (glej Prilogo) zahteva, da morajo države članice EU Komisiji priglasiti vse načrtovane ukrepe državne pomoči, ki jih mora odobriti, preden jih lahko začnejo izvajati (razen ukrepov, ki jih je Komisija oprostila priglasitve) (glej odstavke 19 do 25). Komisija je edini organ, ki lahko razglasi ukrep državne pomoči za združljiv s Pogodbo in ima glede tega široka diskrecijska pooblastila.

9. Komisija lahko odloči, da ukrep ne predstavlja pomoči, se odloči za odobritev ali pa sproži formalno preiskavo. Vse odločitve morajo biti sprejete v dveh mesecih po prejetju popolne priglasitve [7]. Konkurenti ali druge zainteresirane strani, ki menijo, da določen ukrep predstavlja državno pomoč, se lahko pritožijo Komisiji. Komisija lahko tudi da pobudo za uvedbo preiskave (po uradni dolžnosti) o določenih domnevnih ukrepih državne pomoči.

10. Priglasitve in pritožbe se obravnavajo v dveh fazah (glej diagrama 2 in 3). Prvo fazo sestavlja predhodna preučitev, da se ugotovi, ali priglašen ukrep predstavlja državno pomoč, in če jo, ali je ta združljiva z notranjim trgom [8]. Če Komisija po predhodni preučitvi ugotovi, da obstaja dvom o združljivosti z notranjim trgom, se odloči za uvedbo formalnega postopka preiskave. Država članica priglasiteljica ima v celotnem postopku možnost spreminjanja priglašenega ukrepa (ali ukrepov), tako da ta postane združljiv.

11. Medtem ko postopek v prvi fazi v bistvu poteka med Komisijo in državo članico, je druga faza bolj pregledna, saj je odločitev o uvedbi preiskave objavljena in imajo vse zainteresirane strani (vključno z upravičenci do pomoči in konkurenti) pravico do podajanja pripomb.

DIAGRAM 2

POENOSTAVLJEN PREGLED POSTOPKA ZA PRIGLAŠENO POMOČ

+++++ TIFF +++++

DIAGRAM 3

POENOSTAVLJEN PREGLED POSTOPKA PRI PRITOŽBI

+++++ TIFF +++++

OBSEG REVIZIJE IN REVIZIJSKI PRISTOP

12. Splošni cilj je bil oceniti, ali postopki Komisije zagotavljajo uspešno upravljanje nadzora državne pomoči. Glavno revizijsko vprašanje je bilo razčlenjeno na naslednja tri podvprašanja:

(a) Ali sistem priglasitev, pritožb in preiskav po uradni dolžnosti zagotavlja, da Komisija obravnava vse relevantne primere državne pomoči?

(b) Ali ima Komisija vzpostavljene ustrezne upravljavske strukture in postopke za uspešno obravnavanje primerov državne pomoči v predpisanih rokih?

(c) Ali Komisija spremlja učinek svojega nadzora državne pomoči?

13. Revizija je bila usmerjena na organizacijo ter postopke za odločanje in spremljanje na Komisiji v obdobju 2008–2010, ni pa se preverjala umestnost odločitev in sklepov Komisije. Obseg revizije je zajel področja nadzora državne pomoči, za katera je odgovoren GD za konkurenco. Ta področja so predstavljala 96 % vse državne pomoči, dodeljene v letu 2009 (brez železnic) [9], zaradi posebej obsežne pomoči finančnemu sektorju.

14. Revizijsko delo na ravni Komisije je zajemalo:

preučitev vzorca s 50 (pred)priglasitvami, 30 pritožbami, 40 primeri spremljanja in 10 primeri izterjave;

pogovore s skrbniki in vodji primerov v 10 različnih enotah GD za konkurenco, s ključnimi uslužbenci v horizontalnih enotah GD za konkurenco ter s pravno službo in generalnim sekretariatom Komisije;

pregled ključnih upravljavskih dokumentov;

analitične preizkuse.

15. Čeprav Sodišče ni revidiralo sistemov na ravni držav članic, je izvedlo informativne obiske pri 44 udeleženih straneh v zasebnem in javnem sektorju v osmih državah članicah [10]. Mnenja teh udeleženih strani so bila uporabljena le kot dodatni vir informacij, če so jih izrazile številne med njimi.

OPAŽANJA

UGOTAVLJANJE RELEVANTNIH PRIMEROV DRŽAVNE POMOČI

16. Pogodba države članice zavezuje, da morajo vse načrtovane ukrepe državne pomoči priglasiti Komisiji. Sodišče je preučilo, ali sedanji sistem priglasitev, pritožb in preiskav po uradni dolžnosti nudi zadostno zagotovilo, da Komisija obravnava vse relevantne primere državne pomoči. V odstavkih 17 do 33 je preučeno, ali Komisija stori dovolj, da bi preverila, ali države članice izpolnjujejo svoje dolžnosti v skladu s pravili o državni pomoči, in povečala ozaveščenost držav članic o njihovi obveznosti priglasitve državne pomoči.

NEZADOSTNI PREGLEDI KOMISIJE, DA BI ZAGOTOVILI, DA DRŽAVE ČLANICE IZPOLNJUJEJO SVOJO OBVEZNOST PRIGLASITVE DRŽAVNE POMOČI

KOMISIJA NI V CELOTI IZKORISTILA JAVNO DOSTOPNIH INFORMACIJ

17. Komisija nima posebne pravne podlage, da bi od držav članic zahtevala predložitev informacij, na podlagi katerih bi lahko opredelila glavne organe za dodeljevanje pomoči, notranjo organizacijo na ravni države članice ali priglasitvene in nadzorne postopke, ki se uporabljajo v državah članicah. Prav tako nima posebne pravne podlage za izvajanje poizvedb po sektorjih ali v državah članicah, da bi odkrila potencialno nezakonito državno pomoč. Vendar ni v celoti izkoristila javno dostopnih informacij, da bi ocenila tveganje nepriglasitve pomoči. Zato ni opredelila kategorij ukrepov pomoči, pri katerih je tveganje nepriglasitve še posebej visoko bodisi zaradi pripadajočega tveganja pri ukrepih bodisi zaradi slabosti v kontrolnih sistemih, ki so jih vzpostavile države članice.

18. Tveganje nepriglasitve je zlasti visoko pri pomoči za reševanje in obnovo, davčnih ukrepih in prodaji zemljišč pod tržno ceno, kar je povzročilo več pritožb. Tveganje je prav tako višje pri pomoči, ki jo dodelijo organi regionalne ali lokalne vlade, ki le občasno dodeljujejo državno pomoč, zaradi česar je njihovo poznavanje pravil o državni pomoči omejeno.

OMEJENO SPREMLJANJE UKREPOV NA PODLAGI SKUPINSKIH IZJEM

19. Svet je leta 1998 Komisiji omogočil, da pri državni pomoči sprejme tako imenovane uredbe o skupinskih izjemah [11]. Komisija lahko s temi uredbami razglasi specifične vrste državne pomoči za združljive s Pogodbo, če izpolnjujejo določene pogoje, in jih tako izvzame iz obveznosti predhodne priglasitve in odobritve Komisije.

20. Komisija je uvedla skupinske izjeme na več področjih, vključno z državno pomočjo za usposabljanje, zaposlovanje, R&R in varstvom okolja. Leta 2008 so bile te skupinske izjeme združene v eno uredbo o splošnih skupinskih izjemah [12]. V skladu s splošnimi načeli, določenimi v akcijskem načrtu državnih pomoči (SAAP) (glej odstavek 6), je uredba o splošnih skupinskih izjemah bistveno povečala obseg uredb o skupinskih izjemah, in sicer tako pri vrstah pomoči kot pri največjih dovoljenih zneskih. Število ukrepov na podlagi skupinskih izjem od leta 2007 presega število priglasitev (glej diagram 4).

DIAGRAM 4

GIBANJE ŠTEVILA PRIGLASITEV IN UKREPOV NA PODLAGI SKUPINSKIH IZJEM

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska Komisija.

21. Komisija je priznala naraščajočo pomembnost naknadnega spremljanja, saj je čedalje več ukrepov izvzetih iz predhodne priglasitve [13]. Vendar so njene dejavnosti spremljanja omejene na letni dokumentacijski pregled 15 odobrenih shem pomoči in 15 ukrepov na podlagi skupinskih izjem, ki jih izbere po lastni presoji. To lahko da le vtis o upoštevanju pogojev, določenih v uredbi o splošnih skupinskih izjemah in v sklepih Komisije o odobritvi shem pomoči [14].

22. Komisija je pri spremljanju, ki ga je izvajala v letu 2008, v 3 od 30 preučenih primerov ugotovila precejšnje težave. Poleg tega je bila koristnost tega spremljanja omejena, ker Komisija ni mogla preveriti posameznih donacij v okviru nekaterih izbranih shem, saj ni bila dodeljena še nobena pomoč. Prav tako je imela težave pri pridobivanju zahtevanih podatkov od držav članic.

KOMISIJA NE SPREMLJA, ALI JE ZGORNJA MEJA ZA POMOČ DE MINIMIS UPOŠTEVANA

23. Uredba o pomoči de minimis [15] je uvedla prag v višini 200000 EUR, kar pomeni, da se šteje, da pomoč do tega zneska ne vpliva na trgovino med državami članicami ali ne izkrivlja konkurence in se zato ne šteje kot državna pomoč. Države članice so pozdravile in postopno povečale uporabo pravil o pomoči de minimis, ki omogoča hitrejše izvajanje ukrepov pomoči.

24. Države članice bi morale pri dodeljevanju pomoči de minimis zadevno podjetje obvestiti, da gre pri ukrepu za pomoč de minimis, od njega pridobiti popolne podatke o ostalih pomočeh de minimis, prejetih v preteklih treh letih, in natančno preveriti, ali z zadnjo pomočjo de minimis prag ne bo presežen. Spoštovanje praga se lahko zagotavlja tudi s centralnim registrom, vendar ga ima le malo držav članic.

25. Čeprav morajo države članice evidentirati in združiti vse podatke o uporabi uredbe o pomoči de minimis ter jih na pisno zahtevo poslati Komisiji, slednja v praksi ne spremlja spoštovanja pogojev za dodeljevanje pomoči de minimis. Več organov, ki so dodelili pomoč, je izjavilo, da je zelo težko preverjati spoštovanje praga za pomoč de minimis in da ne vedo natančno, ali se prag na splošno spoštuje ali ne.

KOMISIJA NE POSKUŠA SISTEMATIČNO ODKRIVATI NEPRIGLAŠENIH UKREPOV POMOČI

26. Odkrivanje ukrepov državne pomoči, ki bi jih države članice morale priglasiti, a jih niso, v glavnem temelji na pritožbah in preiskavah po uradni dolžnosti (glej odstavek 9). Komisija je preiskave po uradni dolžnosti šele pred kratkim začela evidentirati ločeno od pritožb. Število preiskav po uradni dolžnosti (35 v letu 2009 in 18 v letu 2010) je veliko manjše od števila pritožb (okoli 400 v letu 2009).

27. Čeprav se nekateri potencialni novi primeri državne pomoči odkrijejo med pregledovanjem tiska, kar je privedlo do primerov po uradni dolžnosti, to ni postalo standardna praksa. Dejansko omejeno spremljanje shem pomoči in ukrepov na podlagi skupinskih izjem, ki ga izvaja Komisija (glej odstavke 19 do 22), predstavlja edino sistematično dejavnost po uradni dolžnosti, ki se trenutno izvaja na področju državne pomoči. Tudi Komisija je priznala, da je zanašanje na pritožbe in sodne postopke na nacionalni ravni premalo, da bi zagotovilo, da države članice v celoti izpolnjujejo svojo obveznost priglasitve državne pomoči, in da je treba vse nadaljnje ukrepe za zmanjšanje števila priglasitev nadomestiti z drugimi nadzornimi mehanizmi.

28. Zaradi zapletenosti koncepta državne pomoči države članice težko presodijo, ali ukrep predstavlja državno pomoč in ga je treba priglasiti Komisiji. Ugotavljanje, ali so določeni davčni ukrepi državna pomoč ali ne, ni posebej težko. To pojasnjuje, zakaj okoli 5 % primerov predstavlja priglasitve samo zaradi pravne varnosti [16]. Ker Sodišče Evropske unije koncept državne pomoči razlaga široko, Komisija meni, da ima malo manevrskega prostora za odločitev, da ukrep ne predstavlja državne pomoči.

29. Če Komisija po pritožbi ali preiskavi po uradni dolžnosti odloči, da ukrep predstavlja združljivo pomoč, nepriglasitev (ali prepozna priglasitev) nima posledic za državo članico ali za upravičence. Če pa Komisija odloči, da je bila dodeljena nezdružljiva pomoč, morajo upravičenci pomoč vrniti z obrestmi, kot če bi prejeli posojilo (glej odstavek 68).

30. Komisija ne preverja, ali so bili ukrepi pomoči, za katere je bila priglasitev umaknjena, vendar se je že na prvi pogled zdelo, da predstavljajo državno pomoč, opuščeni ali izvedeni brez odobritve Komisije. V slednjem primeru bi ukrep pomenil nezakonito državno pomoč, za katero bi Komisija odprla primer po uradni dolžnosti. Podobno je pri priglašenih ukrepih pomoči, za katere je Komisija izdala negativen sklep.

KOMISIJA NI DOVOLJ PROAKTIVNA PRI OZAVEŠČANJU DRŽAV ČLANIC O NJIHOVIH OBVEZNOSTIH GLEDE PRIGLASITVE DRŽAVNE POMOČI

MREŽA KONTAKTNIH TOČK ZA DRŽAVE, KI JO JE VZPOSTAVILA KOMISIJA, NI IMELA VELIKO USPEHA

31. GD za konkurenco se je leta 2006 odločil, da na Komisiji ustanovi kontaktne točke za države. Ti uradniki (po eden za vsako državo) so prva "vstopna točka" v GD za konkurenco. Njihova naloga je omejena na zagotavljanje neuradnih nezavezujočih praktičnih navodil državam članicam zunaj okvira nerešenih primerov. Vendar večina organov držav članic, ki dodeljujejo pomoč, ni nikoli stopila v stik s kontaktno točko za njihovo državo, ker niso vedeli, da obstajajo ali pa se jim to ni zdelo potrebno.

VEČINA UDELEŽENIH STRANI BI POZDRAVILA BOLJ PROAKTIVNO VLOGO KOMISIJE

32. Udeležene strani v sedmih od osmih obiskanih držav članic so navedle, da bi pozdravile bolj proaktivno vlogo Komisije na enem ali več naslednjih področjih, ki bi jim morala Komisija nameniti več pozornosti:

ozaveščanje potencialnih organov za dodeljevanje pomoči o dolžnosti priglasitve;

spodbujanje najboljših praks pri načrtovanju uspešnih ukrepov pomoči, tako da so skladni s pravili EU o konkurenci;

več smernic o tem, katere podatke je treba zagotoviti pri različnih vrstah priglasitve, da bo Komisija lahko prišla do zaključka, da je priglasitev popolna. Standardizacija priglasitvenega obrazca v elektronskem sistemu SANI je le delno rešila ta problem;

objava ločenega, redno posodobljenega oddelka s pogosto zastavljenimi vprašanji na spletni strani Komisije o konkurenci;

služba za pomoč uporabnikom, ki bi nudila informacije o razlaganju smernic.

PO MNENJU NEKATERIH UDELEŽENIH STRANI SO SMERNICE KOMISIJE PREVEČ ZAPLETENE

33. Udeležene strani so na splošno zadovoljne, ko Komisija izda smernice. Čeprav so te smernice povečale predvidljivost sklepov Komisije o državni pomoči, pa so po mnenju nekaterih udeleženih strani preveč zapletene, premalo jasne in jih je mogoče razlagati preveč različno, kar povzroča pravno negotovost.

OBRAVNAVANJE PRIMEROV

34. Pravila o obravnavanju primerov priglasitev, pritožb in izterjav so določena v postopkovni uredbi, kodeksu najboljših praks (glej okvir 1) in notranjem priročniku GD za konkurenco o postopkih. Sodišče je preučilo, ali ima Komisija vzpostavljene ustrezne upravljavske strukture in postopke za uspešno obravnavanje primerov državne pomoči v predpisanih rokih.

OKVIR 1

KLJUČNE ZNAČILNOSTI KODEKSA NAJBOLJŠIH PRAKS, SPREJETEGA LETA 2009

Službe Komisije bodo pri zlasti nenavadnih, tehnično zapletenih ali sicer občutljivih zadevah državi članici priglasiteljici ponudile sporazumno načrtovanje.

Komisija si bo zahteve po podatkih v fazi predhodne preučitve prizadevala razvrstiti v skupine. Načeloma bo zato podana ena sama skupna zahteva po podatkih, ki se bo običajno poslala v 4 do 6 tednih po datumu priglasitve.

Objava odločitve o uvedbi formalnega postopka preiskave v dveh mesecih.

Strožje upoštevanje rokov, v katerih lahko države članice in zainteresirane strani podajo svoje pripombe.

Komisija si bo kar najbolj prizadevala pritožbo obravnavati v okvirnem roku dvanajstih mesecev od njenega prejetja.

Države članice in pritožniki bodo sistematično obveščani o zaključku ali drugačni obravnavi pritožbe.

KOMISIJO OVIRAJO POMANJKANJE ZANESLJIVIH UPRAVLJAVSKIH INFORMACIJ IN ORGANIZACIJSKE TEŽAVE

POSTOPKI GD ZA KONKURENCO V ZVEZI Z DRŽAVNO POMOČJO SO NA SPLOŠNO JASNI IN UPOŠTEVANI

35. Priročnik o postopkih je glavni referenčni dokument za postopke pri obravnavanju primerov in je na voljo na interni spletni strani GD za konkurenco. Redno se posodablja in uslužbenci so o posodobitvah obveščeni po elektronski pošti. Zajema večino glavnih dejavnosti ter zagotavlja jasna navodila in standardne modele obrazcev. Skrbniki primerov na splošno zelo upoštevajo priročnik, z nekaj izjemami pri upoštevanju postopkovnih rokov (glej odstavek 48) in vnašanju dokumentov v ISIS (glej odstavek 41).

TEŽAVE POVZROČAJO ŠTEVILO PRIMEROV, NJIHOVA ZAPLETENOST IN DOLOČANJE PREDNOSTNEGA VRSTNEGA REDA

36. Primeri državne pomoči zahtevajo skrbno in podrobno analizo predlogov za pomoč, ki so lahko zapleteni in gospodarsko precej pomembni. V nekaterih primerih se lahko nanašajo na tako zapletene zadeve, kot so veliki aeronavtični projekti ali prestrukturiranje bank. V povprečju je vsak uradnik skrbnik 7 primerov in pomočnik pri 7 drugih primerih. Viri, ki so na voljo za druge dejavnosti, kot so preiskave po uradni dolžnosti, dejavnosti spremljanja, pobude za okrepitev izmenjave najboljših praks med državami članicami itn., so zato omejeni.

37. Eden od ciljev reorganizacije GD za konkurenco leta 2007 je bil povečati njegovo zmožnost učinkovitejše uporabe virov s prožnejšim razporejanjem kadrovskih virov med enotami in direktorati, kar bi omogočilo, da se v ekipo, ki obravnava primer, vključi skrbnik primera ali pomočnik iz druge enote. Vendar je ostal čas, ki so ga skrbniki primerov porabili za primere, ki so jih vodile druge enote, omejen na nekaj odstotkov njihovega skupnega delovnega časa, razen v začetnem obdobju finančne krize.

38. Od decembra 2009 so novi primeri državne pomoči razdeljeni na dve prednostni kategoriji na podlagi dveh glavnih meril, in sicer predhodne vrednosti in prednosti pri izvrševanju:

v prvo prednostno kategorijo sodijo primeri, ki se štejejo kot bistveni za zagotavljanje uspešnega nadzora državne pomoči;

v drugo prednostno kategorijo sodijo vsi primeri, ki ne sodijo v prvo prednostno kategorijo.

39. Čeprav se primerom iz prve prednostne kategorije dodeli več virov in upravljavske pozornosti, pa niso nujno hitro rešeni, saj so verjetno najbolj zapleteni. Ker se skrbniki primerov ukvarjajo z več primeri hkrati in morajo upoštevati predpisane roke za vse priglasitve, morajo včasih začasno odložiti primer iz prve prednostne kategorije in se namesto tega posvetiti priglasitvi, ki je prednostno uvrščena nižje. Skrbniki primerov menijo, da potrebujejo dodatne smernice o razporejanju svojega delovnega časa na primere iz druge prednostne kategorije, ki predstavljajo glavnino delovne obremenitve [17].

40. Če želi vodstvo zagotoviti optimalno razporeditev virov, mora imeti točne informacije o razpoložljivih virih in tekoči delovni obremenitvi v celotni organizaciji. V skladu s tem je GD za konkurenco leta 2009 uvedel pilotni projekt beleženja časa, imenovan PETRA. To orodje skrbnikom primerov omogoča, da si rezervirajo čas za različne primere, na katerih delajo. Sodelovanje je prostovoljno in delno, kar pomeni, da so trenutno poročila, ki temeljijo na PETRA, le okvirna in GD za konkurenco še vedno nima orodja, iz katerega bi bila razvidna celotna slika.

NA SPLOŠNO SISTEMI IT ZA OBRAVNAVANJE PRIMEROV IZPOLNJUJEJO ZAHTEVE UPORABNIKOV

41. Za upravljanje in spremljanje vseh primerov državne pomoči se uporablja ISIS. To je koristno orodje za shranjevanje informacij, potrebnih za odločanje, ter za spremljanje rokov in načrtovanje dela. Na podlagi sistema je mogoče pripraviti več poročil, na primer o nerešenih primerih, statističnih podatkih o trajanju itn. Vendar obstajajo nekatere slabosti:

Do novembra 2010 je bila preiskava ene priglasitve ali pritožbe pogosto razdeljena v več postopkov (glej diagrama 2 in 3), pri čemer je imel vsak drugačno identifikacijsko številko, zaradi česar je bilo nemogoče oceniti skupno trajanje obravnave priglasitve ali pritožbe.

S tem povezani postopki v ISIS niso bili vedno jasno navedeni, zato je bilo težko in časovno zamudno dobiti jasen pregled nad celotnim primerom.

Poleg tega pri 30 % primerov, ki jih je pregledalo Sodišče, nekaterih dokumentov, kot so zapisniki sestankov, elektronski dopisi, evidenca telefonskih ali konferenčnih klicev, ni bilo v ISIS in/ali niso bili pravočasno vneseni.

NOVI POSTOPKI ZA UPRAVLJANJE PRIGLASITEV NISO REŠILI PROBLEMA PRAVOČASNOSTI IN OKORNOSTI

42. Komisija je za izvajanje postopkov nadzora državne pomoči leta 2009 izdala "sveženj za poenostavitev", ki sta ga sestavljala poenostavljen postopek [18] (glej odstavka 59 in 60) in kodeks najboljših praks (glej odstavek 34 in okvir 1). Glavni cilj tega kodeksa je bil "zagotoviti vodstvo pri vsakodnevnem izvajanju postopkov državne pomoči ter s tem spodbujati duh sodelovanja in medsebojnega razumevanja med Komisijo, organi držav članic, pravno in poslovno skupnostjo".

43. Kot je predvideno v kodeksu, je Komisija tudi spodbujala države članice, naj čimprej vzpostavijo stike pred priglasitvijo zunaj poenostavljenega postopka. Cilj stikov pred priglasitvijo je izboljšati kakovost priglasitev z razjasnitvijo preostalih vprašanj ali podatkov, ki jih potrebuje Komisija za sprejetje odločitve. Kljub temu, da nekateri organi, ki dodeljujejo pomoč, dvomijo v njihovo koristnost, se je število primerov predpriglasitev v obdobju 2009–2010 močno povečalo (glej diagram 5).

PRI ŠTEVILNIH PRIGLASITVAH JE PREDHODNA PREUČITEV DOLGOTRAJNA

44. Podatki, ki jih države članice zagotovijo v priglasitvi, bi morali biti dovolj izčrpni, da bi lahko Komisija sprejela sklep, ne da bi potrebovala dodatne podatke. Če je priglasitev nepopolna, pošlje GD za konkurenco zahtevo po dodatnih podatkih, pri čemer državo članico zaprosi, da odgovori v 20 delovnih dneh. Država članica ima pravico, da zaprosi za podaljšanje tega roka.

DIAGRAM 5

GIBANJE ŠTEVILA PREDPRIGLASITEV IN PRIGLASITEV

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska Komisija.

45. Povprečen čas, potreben za sprejetje sklepa, se je med letoma 2005 in 2008 podaljšal [19]. V letih 2007–2008 je bilo pri 40 % priglasitev za sprejetje sklepa potrebnih šest mesecev ali več. Ta odstotek je v letu 2009 močno upadel, kar delno pojasnjujejo primeri, ki so posledica finančne krize in so bili zaradi nujnosti obravnavani še posebej hitro.

46. Trajanje predhodne preučitve v glavnem določajo trije elementi:

število zahtev po podatkih, ki jih Komisija pošlje državi članici;

čas, ki ga potrebuje država članica, da odgovori na te zahteve;

čas, ki ga potrebuje Komisija, da sprejme sklep ali pošlje novo zahtevo po podatkih (največ dva meseca).

Pri tretjini priglasitev v vzorcu Komisija pošlje dve ali več zahtev po podatkih

47. Kot je navedeno v priročniku o postopkih, bi si morala ekipa, ki se ukvarja s primerom, prizadevati, da v fazi predhodne preučitve zahteve po podatkih razvrsti v skupine. Načeloma bi zato morala biti v fazi predhodne preučitve podana ena sama skupna zahteva po podatkih, ki naj bi se običajno poslala v 4 do 6 tednih po datumu priglasitve. V izrednih upravičenih primerih se lahko poda še ena dodatna zahteva. Vendar so bile v 28 % primerov iz vzorca, ko je Komisija uradno zaprosila za dodatne podatke, poslane vsaj tri zahteve po podatkih.

Zahteve po podatkih so pogosto poslane tik pred zakonskim rokom

48. Komisija je zahteve po podatkih v povprečju poslala 50 dni po priglasitvi ali datumu prejetja zadnjih podatkov iz države članice. Ker je treba številne zahteve po podatkih prevesti in morajo skrbniki primerov paziti na roke pri več primerih naenkrat, so nekatere zahteve poslane tik pred iztekom dvomesečnega roka. V 4 od 43 pregledanih primerih priglasitve je bil prekoračen zakonsko določen dvomesečni rok, v katerem mora Komisija poslati zahtevo po podatkih ali sprejeti sklep (o odobritvi pomoči) ali odločitev (o uvedbi formalne preiskave).

Države članice pogosto ne odgovorijo v roku, ki ga določi Komisija

49. Zaradi velikega števila zapletenih in podrobnih vprašanj, ki jih pošlje Komisija, je za države članice izziv odgovoriti v 20 delovnih dneh. Vzrok za dodatne zamude pri odgovarjanju Komisiji je lahko tudi upravna struktura države članice. Države članice z decentralizirano upravo, na primer, imajo strukturo poročanja, ki zajema več ravni oblasti, prek katerih morajo potovati odgovori.

50. Na podlagi vzorca priglasitev, ki ga je pregledalo Sodišče, so države članice za zagotovitev podatkov povprečno potrebovale 33 delovnih dni. Pri 40 % primerov priglasitev v vzorcu države članice niso pravočasno zagotovile zahtevanih informacij niti v 20 delovnih dneh niti v spremenjenem roku, za katerega so se dogovorile s Komisijo.

TUDI FORMALNI POSTOPEK PREISKAVE JE DOLGOTRAJEN

51. Komisija mora uvesti formalni postopek preiskave vedno, ko ima resne težave ali dvome pri ugotavljanju združljivosti pomoči z notranjim trgom in/ali težave postopkovne narave pri pridobivanju potrebnih podatkov. Pri več kot polovici primerov priglasitev v obdobju 2005–2008 je trajalo več kot šest mesecev, da je bila sprejeta odločitev o uvedbi formalnega postopka preiskave [20].

52. Komisija bi se morala čim bolj truditi, da sprejme sklep o priglašenem primeru v roku 18 mesecev od uvedbe formalnega postopka preiskave [21]. Število primerov, pri katerih je bil presežen priporočeni rok 18 mesecev, znaša 38 % (9/24) pri primerih s formalnim postopkom preiskave, začetih leta 2005, 13 % (4/31) pri tistih, začetih leta 2006, 33 % (9/27) pri tistih, začetih leta 2007 in 18 % (3/17) pri tistih, začetih leta 2008. Če se upošteva tudi faza predhodne preučitve, sta pri teh primerih med priglasitvijo in sklepom Komisije skupno pretekli več kot 2 leti.

53. Udeležene strani v vseh obiskanih državah članicah so izjavile, da postopki obravnavanja primerov trajajo predolgo. Najbolj težavni so posamezni projekti pomoči, zlasti tisti, pri katerih Komisija opravi podrobno gospodarsko oceno (glej odstavka 55 in 56). To lahko ima negativne učinke za državo članico, kot sta odlog sprejetja nacionalne zakonodaje ali tveganje izgube potencialnih vlagateljev. Pogosto prihaja do sprememb v sestavi ekip, ki obravnavajo primer na Komisiji, kar lahko še podaljša postopke.

UPORABA SPORAZUMNEGA NAČRTOVANJA JE BILA DOSLEJ OMEJENA

54. Septembra 2009 je bilo v kodeksu najboljših praks uvedeno sporazumno načrtovanje. Država članica in Komisija se lahko sporazumno dogovorita o prednostni obravnavi primera, o podatkih, ki jih mora zagotoviti država članica, o verjetni obliki ocene in o času, ki ga Komisija potrebuje za njeno pripravo. V zameno za prizadevanja države članice, da pravočasno zagotovi vse potrebne podatke, si Komisija pri preučitvi primera prizadeva spoštovati sporazumno dogovorjen časovni okvir. Pri nobenem od primerov, pregledanih med revizijo, ni bilo sporazumno načrtovanje nikjer omenjeno.

NOV NADGRAJEN GOSPODARSKI PRISTOP UDELEŽENIM STRANEM NI DOVOLJ JASEN

55. Nova struktura, določena v akcijskem načrtu državnih pomoči iz leta 2005 (glej odstavek 6), temelji na "tristopenjskem sistemu": skupinske izjeme, standardna ocena in podrobna ocena. Načeloma morajo biti ukrepi državne pomoči, priglašeni Komisiji, preučeni z uporabo standardne ocene. Podrobna ocena se nanaša samo na majhno število posebnih primerov (npr. nekateri veliki naložbeni projekti).

56. Takšna podrobna ocena lahko vključuje nadgrajeno gospodarsko analizo [22], zasnovano tako, da Komisiji zagotovi robustno analizo verjetnega gospodarskega učinka državne pomoči. Ta je osredotočena na "test tehtanja": "Bistvo ocene združljivosti pomoči je predvsem tehtanje negativnih učinkov pomoči na trgovino in konkurenco na skupnem trgu ter njenih pozitivnih učinkov v smislu prispevanja k doseganju natančno opredeljenih ciljev skupnega interesa" [23].

57. Vendar so te nove ureditve povzročile pomisleke pri udeleženih straneh, ki imajo različne poglede na uspešnost nadgrajenega gospodarskega pristopa Komisije. Nekateri menijo, da samo podaljšuje postopek odobritve in ustvarja več negotovosti, za druge pa predstavlja pozitiven način za preučitev dejanskega učinka predlaganega ukrepa in so bili razočarani, da ga Komisija ni bolj uporabljala.

58. Komisija je leta 2009 izvedla javno posvetovanje na to temo in rezultate objavila na začetku leta 2011. Vendar se še ni odzvala na pomisleke o nadgrajenem gospodarskem pristopu, ki so bili izraženi na tem posvetovanju. Uspešno izvajanje režima državne pomoči zahteva visoko stopnjo vzajemnega razumevanja med Komisijo in udeleženimi stranmi v državah članicah.

POENOSTAVLJEN POSTOPEK, UVEDEN LETA 2009, SE DOSLEJ NI VELIKO UPORABLJAL

59. Poenostavljen postopek je bil uveden, da bi se v pospešenem roku preučile določene vrste ukrepov državne pomoči, ki od Komisije zahtevajo samo to, da preveri, ali je ukrep skladen z obstoječimi pravili in praksami brez uporabe kakršnih koli diskrecijskih pooblastil. To se lahko izkaže za koristno pobudo, vendar je težko presojati o njeni uspešnosti, saj se je doslej le malo uporabljala.

60. V letu 2010 je bil poenostavljeni postopek uporabljen za 21 primerov. To je manj kot 4 % skupnega števila prejetih priglasitev. Njegovo omejeno uporabo je mogoče pripisati naslednjim dejavnikom:

Komisija si pridržuje pravico do uporabe običajnega postopka, če se uporablja kateri od zaščitnih ukrepov/izključitev, predviden v Obvestilu o poenostavljenem postopku;

države članice nerade uporabljajo poenostavljen postopek, ker je, za razliko od običajnih priglasitev, na spletni strani Komisije objavljen povzetek priglasitve, kar daje zainteresiranim stranem možnost, da podajo svoja opažanja;

strogi pogoji za uporabo poenostavljenega postopka;

poenostavljeni postopek se uporablja samo za enostavne primere priglasitev, ki so tudi pri običajnem postopku običajno odobreni v šestih mesecih;

pred poenostavljenim postopkom morajo biti obvezno vzpostavljeni stiki pred priglasitvijo.

REŠEVANJE PRITOŽB JE ŠE VEDNO DOLGOTRAJNO IN POSTOPEK NI PREGLEDEN

61. Konkurenti ali druge zainteresirane strani, ki menijo, da določen ukrep predstavlja državno pomoč, se lahko pritožijo Komisiji. Obrazec za pritožbo je na voljo na spletni strani Evropske komisije in ga je mogoče izpolniti na spletu ali poslati po pošti, zaradi česar je relativno preprosto vložiti pritožbo. Več pritožb je zunaj pristojnosti GD za konkurenco in se bodisi zaključijo po omejeni preučitvi pritožbe ali pa se prenesejo na drug generalni direktorat, kot je GD za obdavčitev in carinsko unijo. Pri nekaterih pritožbah, ki jih prejme in obravnava GD za konkurenco, razlogi zanje niso povezani s potencialnim izkrivljanjem konkurence, ampak na primer z okoljskimi pomisleki.

62. V obdobju 2006–2010 sta vztrajno naraščala tako število prejetih kot število nerešenih pritožb (glej diagram 6). Polovica jih je bila nerešenih več kot leto dni [24], skoraj četrtina več kot dve leti in nekaj celo več kot pet let. Zaostanek je zlasti precejšen na področju prometa. Te primere je GD za konkurenco prevzel od GD za energetiko in promet na začetku leta 2010 po reorganizaciji pristojnosti direktoratov Komisije.

63. Za obravnavanje pritožb ni nobenih pravno zavezujočih rokov, medtem ko veljajo strogi roki za priglasitve. Kljub temu člen 10 postopkovne uredbe Komisijo zavezuje, da jih preuči "brez odlašanja".

64. Pritožbe, ki niso prednostne narave, se pogosto obravnavajo takrat, ko odgovorni skrbnik primera nima bolj nujnega dela. Zato sta lahko tako predhodna preučitev kot formalna preiskava dolgotrajni. Deset [25] od 30 primerov pritožb, ki jih je pregledalo Sodišče, ni bilo odločenih ali zaključenih v dveh letih. V več primerih več kot eno leto ni bilo nobenega ukrepanja. Pri polovici domnevnih primerov sklep ni sprejet v enem letu [26], večina formalnih postopkov preiskave pa prav tako traja več kot eno leto. Pritožnik lahko na Sodišču Evropske unije vloži tožbo zaradi opustitve ukrepanja (člen 265 PDEU), vendar je bilo to storjeno v le nekaj primerih.

DIAGRAM 6

NARAŠČAJOČE ŠTEVILO PRITOŽB

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska Komisija.

65. V šestih primerih iz vzorca Sodišča s 30 pritožbami Komisija ni posredovala pritožbe državi članici z zahtevo po podatkih v 2 mesecih. V enajstih primerih država članica in/ali pritožnik več kot eno leto nista bila obveščena o napredku primera. V 6 primerih država članica in/ali pritožnik nista bila obveščena o zaključku primera, kar je povzročilo pravno negotovost, saj države članice ne vedo, ali smejo še naprej dodeljevati pomoč ali ne.

66. Preglednost postopka zmanjšuje tudi pozna uvedba ali neuvedba formalnega postopka preiskave, saj so tretje strani obveščene o primeru in lahko podajo pripombe šele potem, ko je v Uradnem listu EU objavljena odločitev o uvedbi formalnega postopka preiskave (2 do 6 mesecev po sprejetju odločitve). Objava pogosto zamuja zaradi zahteve po prevodu odločitve v vse uradne jezike EU in potrebe po pripravi različice odločitve, ki ni zaupne narave.

67. Komisija si prizadeva zaključiti primere neutemeljenih pritožb brez uradnega sklepa Komisije, ki ga sprejme kolegij. Če Komisija meni, da ni dovolj elementov v podporo obstoju nezakonite pomoči, se pritožniku pošlje pismo. Pritožnik se lahko na podlagi tega odloči, da ne nadaljuje s pritožbo, ki se nato šteje kot umaknjena. Samo pri manjšini pritožb je bilo takšno pismo poslano v 12 mesecih po vložitvi pritožbe.

IZVRŠEVANJE SKLEPOV O IZTERJAVI

68. "Izterjava nezakonite državne pomoči ni predvidena kot kazen, ampak kot sredstvo za ponovno vzpostavitev stanja pred dodelitvijo nezakonite pomoči" [27]. Ta cilj je dosežen, ko prejemnik, ki je užival prednost pred svojimi konkurenti na trgu, povrne pomoč (skupaj z obrestmi). Država članica mora sprejeti vse potrebne ukrepe za izterjavo prejete pomoči od upravičenca v skladu s svojimi nacionalnimi postopki.

69. Uspešno izvrševanje sklepov o izterjavi sredstev državne pomoči je bistveno za verodostojnost politike Komisije o državni pomoči, in je v akcijskem načrtu državnih pomoči (SAAP) navedeno kot prednostna naloga (glej odstavek 6).

KOMISIJA JE OD LETA 2005 PREPOLOVILA ŠTEVILO AKTIVNIH NEREŠENIH PRIMEROV IZTERJAVE

70. Sklepe o izterjavi od leta 2003 spremlja specializirana ekipa. Komisiji je uspelo zmanjšati število aktivnih nerešenih primerov izterjave s 94 konec leta 2005 na 41 konec leta 2010 (glej diagram 7).

71. Število nerešenih primerov izterjave je v obdobju 2008–2010 še vedno upadalo, čeprav počasneje. To je posledica "začasnega zaprtja" trinajstih primerov izterjave [28].

DIAGRAM 7

GIBANJE ŠTEVILA NEREŠENIH PRIMEROV IZTERJAVE

+++++ TIFF +++++

Vir: Evropska Komisija.

IZVRŠITEV ŠTEVILNIH SKLEPOV O IZTERJAVI TRAJA PREDOLGO

72. Malo sklepov Komisije o izterjavi je izvršenih v roku štirih mesecev, ki ga je določila Komisija. Večina sklepov o izterjavi se predloži Sodišču Evropske unije, bodisi jih predloži država članica in/ali upravičenec (ničnostna tožba) in/ali Komisija (tožba zaradi neupoštevanja sklepa Komisije). Komisija je od leta 2005 sprožila tožbe na Sodišču Evropske unije proti več državam članicam, ki niso izvršile sklepov o izterjavi. Od leta 2009 je prav tako sprožila šest postopkov zaradi kršitev [29] proti državam članicam, ki niso sprejele ustreznih ukrepov za izvršitev sodbe Sodišča Evropske unije, ki je zahtevala naložitev plačila globe ali kazni.

73. Nekateri stari primeri izterjave ostajajo nerešeni še po 10 do 20 letih zaradi dolgotrajnih postopkov pred nacionalnimi sodišči (država članica proti upravičencu) in Sodiščem Evropske unije (Komisija proti državi članici). Pri 41 primerih izterjave, ki so bili julija 2010 še nerešeni, je povprečen čas znašal skoraj pet let. Štirinajst od njih jih je nerešenih že vsaj deset let. Tudi več drugih začasno zaprtih primerov je starejših od deset let. Cilj Komisije pri izvrševanju, to je, da primere izterjave zapre ali predloži Sodišču Evropske unije v dveh letih, je bil v obdobju 2008–2010 dosežen pri samo približno polovici primerov. Trend se je v tem obdobju izboljšal (z 28 % v prvi polovici leta 2008 na 57 % v drugi polovici leta 2010).

74. Drug razlog za dolgotrajnost postopkov izterjave so težave pri opredeljevanju vseh upravičencev do shem pomoči in točnega zneska pomoči, ki ga je treba izterjati. Komisija ni pravno zavezana, da določi točen znesek za izterjavo, vendar običajno določi metodo, ki jo morajo države članice uporabiti za izračun zneskov za izterjavo. Nekatere države članice bi si želele več pomoči Komisije pri določanju zneska za izterjavo.

HITER ODZIV KOMISIJE NA FINANČNO KRIZO

HITER POSTOPEK ODOBRITVE

75. Nujni primeri, povezani s krizo, so bili obravnavani veliko hitreje od tistih, ki niso povezani z njo, in sicer z opiranjem na manj uradno korespondenco z državami članicami in več neuradne izmenjave informacij po telefonu in elektronski pošti. Številne države članice so se prav tako strinjale, da prejmejo korespondenco in sklepe v angleščini (opustitev prevoda v materni jezik), da bi pospešile postopek, prav tako pa so v njem intenzivneje sodelovali upravičenci. Več primerov je bilo rešenih v nekaj dneh.

76. Medtem ko je bila dodatna delovna obremenitev prvotno rešena z nadurnim delom, je nato uspelo GD za konkurenco z ustanovitvijo delovne skupine za finančno krizo več kot podvojiti število skrbnikov primerov, ki so obravnavali pomoč finančnemu sektorju.

KOMISIJA JE IZDALA POSEBNE SMERNICE ZA UKREPE POMOČI, POVEZANE S FINANČNO KRIZO

77. V odgovor na nujnost stanja je Komisija hitro sprejela posebne smernice za državno pomoč finančnemu sektorju [30], s katerimi je dopolnila obstoječe smernice za reševanje in prestrukturiranje [31]. Države članice so pozdravile te smernice, vendar je bilo tudi nekaj kritike v zvezi z možnostjo različnih razlag določenih pogojev.

78. Hiter odziv in pragmatičen odnos Komisije sta prispevala k preprečitvi bankrota katere koli velike finančne institucije s sedežem v EU. Sistem začasne odobritve pomoči za šest mesecev je omogočil hitro zagotovitev zakonite pomoči ob ohranitvi možnosti, da se primer pozneje podrobneje preuči.

KOMISIJA SI JE PRIZADEVALA OHRANITI ENAKE POGOJE ZA VSE

79. Komisija je želela finančnim institucijam preprečiti, da bi pomoč izkoristile za krepitev svojega položaja na trgu v škodo konkurentom, zato je morala pregledati pogoje, pod katerimi je bila bankam odobrena pomoč. V nekaterih primerih je to privedlo do odsvojitve določenih dejavnosti in/ali ukinitve določenih praks (na primer prepoved cenovnega vodstva). Države članice in upravičenci do pomoči morajo predložiti redna (večinoma četrtletna ali polletna) poročila o izvajanju.

80. Delovna skupina za finančno krizo v GD za konkurenco skrbno spremlja sklepe v glavnih primerih reševanja in prestrukturiranja finančnih institucij. V nekaterih od teh primerov je bilo opaženo počasno ali neustrezno izpolnjevanje pogojev ali podanih zavez, vendar so bile države članice opozorjene na ta odstopanja, spremljajo pa jih tudi službe GD za konkurenco.

UPORABA ZAČASNEGA OKVIRA, NAMENJENEGA LAJŠANJU DODELJEVANJA POMOČI REALNEMU GOSPODARSTVU, JE BILA OMEJENA

81. Komisija je kot del evropskega načrta za oživitev gospodarstva 19. januarja 2009 odobrila začasni okvir [32] (glej okvir 2), da bi državam članicam zagotovila dodatne možnosti obvladovanja učinkov pomanjkanja posojil na realno gospodarstvo in ohranila stalen dostop podjetij do financiranja. Razen možnosti, da se odobrijo omejeni zneski združljive pomoči do 500000 EUR [33], ki jo je večina držav članic pozdravila, in pomoči v obliki poroštev, je bila uporaba začasnega okvira omejena.

82. Večino možnosti, ki jih je nudil začasni okvir, je izkoristila le manjšina držav članic, poleg tega pa so te v letu 2009 dodelile le 2,7 % odobrenega zneska iz shem začasnega okvira. Eden od razlogov je bil v tem, da je bil začasni okvir prekratek (manj kot dve leti, do konca decembra 2010), da bi lahko države članice pripravile, odobrile in izvedle ukrepe pomoči iz naslova začasnega okvira.

83. Komisija je 1. decembra 2010 začasni okvir podaljšala do 31. decembra 2011, vendar s strožjimi pogoji in postopnim ukinjanjem. Od 1. januarja 2011 mora vsaka banka, ki zaprosi za državno pomoč (v obliki kapitala ali ukrepov za oslabljena sredstva), Komisiji predložiti načrt prestrukturiranja.

OKVIR 2

ZAČASNI OKVIR

Komisija je v skladu z napovedmi iz svojega evropskega načrta za oživitev gospodarstva uvedla več začasnih ukrepov, da bi državam članicam omogočila, da se spoprimejo z izrednimi težavami podjetij pri financiranju. Začasni okvir državam članicam omogoča, da pod določenimi pogoji in do konca leta 2010 dodelijo:

(a) donacije v omejenem obsegu do 500000 EUR na podjetje v obdobju treh let;

(b) državna poroštva za posojila po znižani premiji;

(c) subvencionirana posojila, zlasti za proizvodnjo zelenih izdelkov;

(d) pomoč za tvegani kapital v višini 2,5 milijona EUR na MSP na leto.

SPREMLJANJE, KI GA IZVAJA KOMISIJA

84. Komisija vsako leto objavi statistični pregled državnih pomoči, v katerem oceni napredek pri doseganju lizbonskega cilja manjše in bolj usmerjene državne pomoči, posebej za ta namen pa oceni tudi učinek svojega nadzora državne pomoči. V odstavkih 85 do 95 je ocenjeno, ali so podatki, ki jih zbere Komisija, zanesljivi in izčrpni, ter ali Komisija izvaja zadostno oceno učinka.

PODATKI O DRŽAVNI POMOČI, KI JIH ZAGOTOVIJO DRŽAVE ČLANICE, SO NEPOPOLNI IN PREMALO ZANESLJIVI

TEŽAVE PRI PRIDOBIVANJU PODATKOV O DRŽAVNI POMOČI OD DRŽAV ČLANIC

85. Komisija državam članicam v prvi četrtini leta pošlje razpredelnico, ki jo morajo izpolniti s podatki o dejanskih odhodkih za državno pomoč za vsakega od naštetih ukrepov, odobrenih v prejšnjem letu. Podatki, prejeti iz držav članic, so različne kakovosti in ekipa za pripravo statističnega pregleda (glej odstavek 90) porabi veliko časa za njihovo preverjanje in dodajanje manjkajočih zneskov. Večina udeleženih strani meni, da sedanji postopek za pripravo statističnega pregleda zahteva zelo veliko virov.

86. Več udeleženih strani je poročalo o težavah pri pridobivanju podatkov od regionalnih in lokalnih javnih organov, saj v večini držav članic koordinacijski organ za državno pomoč v nacionalnem ali zveznem ministrstvu nima nobene kontrolne ali nadzorne pristojnosti nad regionalnimi ali lokalnimi vladami. Zaradi tega je verjetno, da so podatki o državni pomoči, ki jih zagotovijo države članice in uporablja Komisija, nepopolni, vendar statistični pregled državnih pomoči, ki ga pripravi Komisija, ne vsebuje nobenih pridržkov.

87. Veliko držav članic zamuja s pošiljanjem podatkov, vendar je bil doslej sprožen samo en postopek zaradi kršitve zaradi neupoštevanja roka [34]. Ena glavnih težav je v tem, da osrednja koordinacijska enota za državno pomoč (če obstaja) nima učinkovitega centraliziranega sistema, ki bi omogočal neposredno pripravo podatkov, ki jih zahteva Komisija, ampak mora te podatke zbrati pri številnih organih, ki dodeljujejo pomoč.

VEČ VRST POMOČI JE IZVZETIH IZ STATISTIČNIH PODATKOV O DRŽAVNI POMOČI

88. Statistični pregled zajema državno pomoč, kot je opredeljena po členu 107(1) PDEU, ki jo je država članica dodelila v letu, o katerem se poroča (glej odstavka 3 in 4). Ta opredelitev je ožja od opredelitve, ki jo večina držav članic uporablja v svojih nacionalnih poročilih.

89. Izključena je pomoč železniškemu sektorju, čeprav se liberalizira čedalje več nacionalnih železniških trgov. Ker je eden od najpomembnejših sektorjev, ki prejemajo pomoč, izključen, podatkov o državni pomoči, ki jih prejme in objavlja Komisija, ni mogoče šteti za popolne. V statističnem pregledu državnih pomoči za jesen 2010 je prvič omenjeno, da države članice poročajo, da pomoč železnicam znaša 33,1 milijarde EUR oziroma 0,3 % BDP EU-27 v letu 2009, vendar v statističnem pregledu pomoč železnicam ni zajeta v skupne številke zaradi pomanjkanja primerljivih podatkov [35].

PRI NEKATERIH VRSTAH POMOČI JE METODA IZRAČUNAVANJA VPRAŠLJIVA

90. Ko ekipa za pripravo statističnega pregleda v GD za konkurenco od držav članic prejme izpolnjene razpredelnice, izvede vrsto preverjanj, da bi odkrila morebitna odstopanja, vključno s primerjavo podatkov, ki so jih zagotovile države članice, z odobrenim proračunom in zneski iz prejšnjih let.

91. Vendar imajo države članice težave pri zagotavljanju zanesljivih proračunskih ocen Komisiji v priglasitvi v SANI. V številnih primerih ni znano, kako uspešen bo ukrep. Nekateri organi za dodeljevanje pomoči sistematično vnašajo pričakovane odhodke samo za prvo leto, namesto proračuna za celotno obdobje, kot zahteva Komisija.

92. Metoda, ki jo uporablja Komisija za izračunavanje vrednosti nekaterih vrst pomoči, zlasti pomoči finančnemu sektorju, je nekoliko arbitrarna. Pri davčnih ukrepih države članice pogosto predložijo proračunske ocene, saj dejanskega zneska ni mogoče izračunati zaradi zapletenosti pravnega okvira in velikega števila upravičencev.

NEKATERE SPREMEMBE V OPREDELITVI DRŽAVNE POMOČI OVIRAJO PRIMERLJIVOST STATISTIČNIH PODATKOV V DALJŠEM ČASOVNEM OBDOBJU

93. Primerljivost podatkov med različnimi leti je otežena zaradi zakonodajnih sprememb in predstavitve podatkov. Na primer, zaradi naraščajoče pomembnosti pomoči de minimis in povečevanja njene zgornje meje [36] so se zneski državne pomoči v podatkih, ki jih sporočajo države članice, znižali, kar je otežilo primerjavo med zaporednimi leti.

ŠTEVILO PREDHODNIH VREDNOTENJ JE OMEJENO, KOMISIJA PA NIMA FUNKCIJE NAKNADNIH VREDNOTENJ

94. Smernice Komisije zahtevajo, da mora biti za najpomembnejše pobude Komisije in tiste z najbolj daljnosežnimi učinki izvedena predhodna ocena učinka. Do konca leta 2010 jih je bilo več v pripravi, dve pa sta bili dokončani [37].

95. Pri reorganizaciji GD za konkurenco leta 2007 je bila ustanovljena enota za vrednotenje, vendar je bila leto pozneje ukinjena, ne da bi opravila kakršno koli omembe vredno delo na področju državnih pomoči. GD za konkurenco je leta 2010 začel projekt za razvoj funkcije naknadne ocene za vrednotenje dejanskega učinka obstoječih politik GD za konkurenco na zadevne trge in za pridobivanje izkušenj iz preteklega delovanja. Funkcija naknadne ocene do konca leta 2010 še ni delovala.

ZAKLJUČKI IN PRIPOROČILA

KOMISIJA NIMA ZADOSTNEGA ZAGOTOVILA, DA OBRAVNAVA VSE POMEMBNE PRIMERE DRŽAVNE POMOČI

96. Večina sistemov držav članic ne nudi zadostnega zagotovila, da se dolžnost priglasitve državne pomoči izpolnjuje. Čeprav je Komisija sprejela nekatere ukrepe za okrepitev sodelovanja z državami članicami v zvezi z njihovo obveznostjo priglasitve, ti niso bili zadostni. Občasno se izvajajo preiskave po uradni dolžnosti, vendar Komisija ne stori dovolj, da bi odkrila primere, ki bi morali biti priglašeni, saj se večinoma zanaša na pritožbe tretjih strani. Nima pravne podlage za sistematično pregledovanje postopkov držav članic, da bi zagotovila njihovo zanesljivost, njene dejavnosti spremljanja pa so omejene. Zaradi tega obstaja tveganje, da državna pomoč ne bo odkrita.

PRIPOROČILO 1

Komisija bi morala pregledati dodelitev in uporabo virov, namenjenih svojemu upravljanju državnih pomoči, da bi:

(a) sprejela bolj proaktivno stališče v svojem odnosu z državami članicami in si bolj prizadevala za njihovo večjo ozaveščenost o pravilih o državni pomoči z razširjanjem najboljših praks in zagotavljanjem bolj praktičnih smernic;

(b) okrepila svoje dejavnosti spremljanja tako z vidika velikosti vzorca kot njegovega obsega;

(c) bolj sistematično in ciljno usmerjeno organizirala svoje preiskave po uradni dolžnosti zaradi odkrivanja nezakonite pomoči.

POSTOPKI V ZVEZI Z DRŽAVNO POMOČJO, ZLASTI V ZVEZI S PRITOŽBAMI, SO ŠE VEDNO DOLGOTRAJNI IN NISO PREGLEDNI

97. Čeprav so številni operativni vidiki obravnavanja primerov dobro upravljani in so bili primeri, povezani s finančno krizo, obravnavani hitro, je postopek odobritve za številne priglašene ukrepe državne pomoči še vedno dolgotrajen. Obravnavanje pritožb je še posebej problematično. Kombinacija naraščajočega števila pritožb, dolgotrajnih postopkov in nizke prednostne razvrstitve številnih pritožb povzroča čedalje več nerešenih primerov.

98. Dolgotrajnost preiskovalnih postopkov Komisije in neobveščanje udeleženih strani o napredku med potekom postopka povzročata pravno negotovost.

PRIPOROČILO 2

(a) Komisija bi se morala zaradi povečanja preglednosti in pospešitve procesa odločanja zavezati, da vse predhodne preučitve v enem letu po prejetju prvotne priglasitve zaključi s sprejetjem sklepa ali z uvedbo formalnega postopka preiskave;

(b) Komisija bi morala čim bolj zmanjšati število zahtev po podatkih, ki se pošljejo državam članicam, ter jih omejiti na tiste, ki so nujno potrebne za njeno odločanje;

(c) zaradi zagotovitve večje pravne gotovosti vsem ude- leženim stranem bi morala Komisija hitro obravnavati neutemeljene pritožbe;

(d) Komisija bi morala pri vsakem primeru redno obveščati pritožnika, državo članico in upravičenca o napredku (ali njegovem pomanjkanju) in o rezultatu preiskave;

(e) Komisija bi morala razmisliti, ali lahko iz svojega ukrepanja ob finančni krizi pridobi izkušnje, ki bi ji lahko pomagale izboljšati njene redne delovne metode;

(f) Komisija bi morala izvajati okrepljen sistem beleženja časa in upravljavskega poročanja, da bi uspešno spremljala, koliko časa se porabi za vsak primer in delovno obremenitev vsakega skrbnika primera, da bi lahko optimizirala uporabo svojih virov.

KOMISIJA NAKNADNEGA UČINKA SVOJEGA NADZORA DRŽAVNE POMOČI NE OCENJUJE IZČRPNO

99. Poskuse Komisije pri spremljanju nadzora državne pomoči ovirajo nezanesljivi podatki. Njeno glavno orodje poročanja, polletni statistični pregled državnih pomoči, ima več pomanjkljivosti: nepopolnost, premajhno zanesljivost in primerljivost ter pozno razpoložljivost podatkov.

Poleg tega Komisija, razen v nekaj priložnostnih študijah, še ni ocenila naknadnega učinka svojih dejavnosti nadzora državne pomoči na evropsko gospodarstvo.

PRIPOROČILO 3

(a) Komisija bi morala izboljšati učinkovitost in zanesljivost svojega postopka zbiranja podatkov;

(b) Komisija bi morala redno ocenjevati naknadni učinek državne pomoči in nadzora državne pomoči na podjetja, trge in gospodarstvo kot celoto.

To poročilo je sprejel senat IV, ki ga vodi g. Igors LUDBORŽS, član Evropskega računskega sodišča, v Luxembourgu na svojem zasedanju 25. oktobra 2011.

Za Računsko sodišče

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Predsednik

[1] Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (zdaj člena 108 PDEU) (UL L 83, 27.3.1999, str. 1).

[2] Uredba Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 140, 30.4.2004, str. 1).

[3] Kot je opredeljena v členu 107(1) PDEU; glej tudi odstavka 88 in 89 za vrste pomoči, ki se ne upoštevajo v statističnih podatkih Komisije.

[4] Vir: COM(2010) 701 konč. z dne 1. decembra 2010 – Statistični pregled državnih pomoči, Poročilo o državnih pomočeh, ki so jih dodelile države članice EU– Jesenska dopolnitev 2010.

[5] COM(2005) 107 konč. z dne 7. junija 2005 – Akcijski načrt državnih pomoči – Manjša in bolje usmerjena državna pomoč: časovni načrt za reformo državnih pomoči 2005–2009 (Dokument o posvetovanju).

[6] Več udeleženih strani je omenilo težave pri uporabi zasebnega izvrševanja pravil o državni pomoči, saj konkurenti težko zberejo podatke o domnevno nezdružljivi pomoči, ob tem pa je to tudi dražje od pritožbe Komisiji.

[7] Glej člen 4.5 postopkovne uredbe. Uradna priglasitev se šteje za popolno, če v dveh mesecih od prejetja ali od prejetja zahtevanih dodatnih podatkov Komisija ne zahteva nobenih dodatnih podatkov. Če Komisija zahteva dodatne podatke (tako da pošlje zahtevo po podatkih), začne teči nov dvomesečni rok, ko država članica predloži zahtevane podatke.

[8] Glej člen 4.2 do 4 postopkovne uredbe.

[9] COM(2010) 701 konč.

[10] Danska, Nemčija, Francija, Italija, Ciper, Madžarska, Slovenija in Združeno kraljestvo.

[11] Uredba Sveta (ES) št. 994/98 z dne 7. maja 1998 o uporabi členov 92 in 93 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za določene vrste horizontalne državne pomoči (UL L 142, 14.5.1998, str. 1).

[12] Uredba Komisije (ES) št. 800/2008 z dne 6. avgusta 2008 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive s skupnim trgom z uporabo členov 87 in 88 Pogodbe (uredba o splošnih skupinskih izjemah) (UL L 214, 9.8.2008, str. 3).

[13] Glej Evropska komisija, Poročilo o politiki konkurence za leto 2009 (http://ec.europa.eu/competition/publications/annual_report/2009/sl.pdf).

[14] Za primerjavo – leta 2009 je bilo skoraj 1000 ukrepov na podlagi skupinskih izjem Komisiji priglašenih naknadno, več kot 200 shem pa ji je bilo priglašenih predhodno.

[15] Uredba Komisije (ES) št. 1998/2006 z dne 15. decembra 2006 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe pri pomoči de minimis (UL L 379, 28.12.2006, str. 5).

[16] Če država članica meni, da načrtovani ukrep ne predstavlja državne pomoči, vendar ni prepričana o tem in želi, da o tem odloči Komisija.

[17] Po kazalnikih GD za konkurenco za državno pomoč je bilo v drugem četrtletju leta 2010 manj kot 6 % novih primerov državne pomoči uvrščenih v prvo prednostno kategorijo, 82 % pa v drugo.

[18] Obvestilo Komisije o poenostavljenem postopku obravnave nekaterih vrst državnih pomoči (UL C 136, 16.6.2009, str. 3).

[19] Vir: GD za konkurenco, Kazalniki državne pomoči, oddelek IV.10.b. Iz kazalnikov pravočasnosti, ki jih uporablja GD za konkurenco, je razviden čas, ki poteče od odprtja do zaprtja primerov, pri katerih je bila sprejet sklep, in sicer po letih odprtja, zaradi česar so pretirano laskavi za zadnja leta, saj niso zajeti primeri, pri katerih sklep še ni sprejet, ki so že po definiciji dolgotrajni.

[20] Za leti 2008 in 2009 številke niso dokončne, saj je še vedno več primerov, o katerih odločitev še ni sprejeta.

[21] Glej člen 7(6) postopkovne uredbe.

[22] V delovnem dokumentu z naslovom "Skupna načela za gospodarsko oceno združljivosti državne pomoči v skladu s členom 87(3) Pogodbe ES" z dne 6. maja 2009 je pojasnjena metodologija, ki jo Komisija uporablja pri preučevanju primerov, pri katerih se izvede nadgrajena gospodarska analiza (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/reform/reform.html).

[23] Odstavek 9 Skupnih načel za gospodarsko oceno združljivosti državne pomoči v skladu s členom 87(3) Pogodbe ES.

[24] V primerjavi s 192 na dan 1. 1. 2008, 233 na dan 1. 1. 2009 in 270 na dan 30. 10. 2010, kar kaže vztrajno naraščanje.

[25] To število se lahko še poveča, ker nekateri primeri še niso rešeni.

[26] Vir: Kazalniki Komisije za državno pomoč. Ti statistični podatki dejansko podcenjujejo čas, potreben za preučitev pritožbe, ker se nekateri domnevni primeri zaključijo s prenosom primera na drug generalni direktorat ali z uvedbo postopka formalne preiskave. V nobenem primeru zaključek domnevnega primera ne pomeni konca postopka z vidika vložnika pritožbe.

[27] COM(2010) 282 konč. z dne 3. junija 2010 – Poročilo Komisije – Poročilo o politiki konkurence za leto 2009 – SEC(2010) 666.

[28] Od julija 2008 Komisija začasno zapre primere izterjave, za katere je država članica sprejela vse potrebne ukrepe, ki so na voljo v njenem nacionalnem sistemu, vendar izterjave ni mogoče šteti za dokončno izvršeno. Začasno zaprte primere je mogoče ponovno odpreti, zlasti kadar je sodba, na kateri je temeljilo začasno zaprtje, zavrnjena.

[29] Nekateri od teh postopkov zajemajo več kot en sodni primer.

[30] Sporočila Komisije:

- Uporaba pravil o državni pomoči za ukrepe v zvezi s finančnimi institucijami v okviru trenutne svetovne finančne krize (UL C 270, 25.10.2008, str. 8);

- Dokapitalizacija finančnih institucij v trenutni finančni krizi: omejitev pomoči na najmanjšo potrebno in zaščitni ukrepi za preprečevanje neupravičenega izkrivljanja konkurence (UL C 10, 15.1.2009, str. 2);

- Obravnavanje oslabljenih sredstev v bančnem sektorju Skupnosti (UL C 72, 26.3.2009, str. 1);

- Ponovna vzpostavitev uspešnega poslovanja in oceni ukrepov prestrukturiranja v finančnem sektorju v sedanji krizi na podlagi pravil o državni pomoči (UL C 195, 19.8.2009, str. 9).

[31] Sporočilo Komisije - Smernice Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (UL C 244,1.10.2004, str. 2).

[32] Začasni okvir Skupnosti za ukrepe državnih pomoči v podporo dostopu do financiranja ob trenutni finančni in gospodarski krizi (UL C 83, 7.4.2009, str. 1), kakor je bil spremenjen z (UL C 261, 31.10.2009, str. 2) in (UL C 303, 15.12.2009, str. 6).

[33] Kar ni zajeto v statistične podatke, saj se pomoč de minimis ne šteje kot pomoč v skladu z opredelitvijo iz člena 107(1) PDEU.

[34] Določenega v izvedbeni uredbi št. 794/2004.

[35] COM(2010) 701 konč.

[36] Prvotno določena na 100000 EUR z Uredbo Komisije (ES) št. 69/2001 z dne 12. januarja 2001 o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe pri pomoči de minimis (UL L 10,13.1.2001, str. 30) se je od leta 2007 povečala na 200000 EUR (z Uredbo Komisije (ES) št. 1998/2006, glej zgoraj). Pomoč de minimis se ne šteje kot državna pomoč in večina držav članic ne zbira nobenih podatkov o njej.

[37] Delovni dokument Komisije – Ocena učinka, priložena Sporočilu o uporabi pravil o državni pomoči za storitve javne radiotelevizije, SEC(2009) 893 in Povzetek SEC(2009) 892.

--------------------------------------------------

PRILOGA

KLJUČNA PRAVILA O NADZORU DRŽAVNE POMOČI, KI GA IZVAJA KOMISIJA

ČLEN 107 PDEU (PREJŠNJI ČLEN 87 PES)

1. Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.

2. Z notranjim trgom je združljivo naslednje:

(a) pomoč socialnega značaja, dodeljena posameznim potrošnikom, pod pogojem, da je dodeljena brez diskriminacije glede na poreklo zadevnih izdelkov;

(b) pomoč za povrnitev škode, ki so jo povzročile naravne nesreče ali izjemni dogodki;

(c) pomoč, dodeljena gospodarstvu nekaterih območij Zvezne republike Nemčije, ki jih je prizadela delitev Nemčije, kolikor je takšna pomoč potrebna za nadomestilo gospodarske škode, ki jo je ta delitev povzročila. Pet let po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe lahko Svet na predlog Komisije sprejme sklep o razveljavitvi te točke.

3. Kot združljivo z notranjim trgom se lahko šteje naslednje:

(a) pomoč za pospeševanje gospodarskega razvoja območij, kjer je življenjska raven izjemno nizka ali kjer je podzaposlenost velika, in v regijah iz člena 349 glede na njihov strukturni, gospodarski in socialni položaj;

(b) pomoč za pospeševanje izvedbe pomembnega projekta skupnega evropskega interesa ali za odpravljanje resne motnje v gospodarstvu države članice;

(c) pomoč za pospeševanje razvoja določenih gospodarskih dejavnosti ali določenih gospodarskih območij, kadar takšna pomoč ne spreminja trgovinskih pogojev v obsegu, ki bi bil v nasprotju s skupnimi interesi;

(d) pomoč za pospeševanje kulture in ohranjanja kulturne dediščine, kadar takšna pomoč ne škoduje trgovinskim pogojem in konkurenci v Uniji v obsegu, ki je v nasprotju s skupnimi interesi;

(e) druge vrste pomoči, kakršne lahko Svet določi v sklepu, ki ga sprejme na predlog Komisije.

ČLEN 108 PDEU (PREJŠNJI ČLEN 88 PES)

1. Komisija v sodelovanju z državami članicami redno preverja vse sisteme pomoči, ki obstajajo v teh državah. Slednjim predlaga ustrezne ukrepe, ki so potrebni za postopen razvoj ali delovanje notranjega trga.

2. Če Komisija po tem, ko je pozvala zadevne stranke k predložitvi pripomb, ugotovi, da pomoč, ki jo je dodelila država članica, ali pomoč iz državnih sredstev ni združljiva z notranjim trgom glede na člen 107, ali če se takšna pomoč zlorablja, odloči, da mora zadevna država takšno pomoč odpraviti ali spremeniti v roku, ki ji ga določi.

Če zadevna država ne upošteva te odločitve v predpisanem roku, lahko Komisija ali katera koli zainteresirana država, z odstopanjem od določb členov 258 in 259, zadevo predloži neposredno Sodišču Evropske unije.

Na predlog države članice lahko Svet soglasno sklene, da se državna pomoč, ki jo ta država dodeli ali jo ima namen dodeliti, šteje kot združljiva z notranjim trgom, z odstopanjem od določb člena 107 ali uredb po členu 109, če takšen sklep upravičujejo izjemne okoliščine. Če je Komisija glede takšne pomoči že sprožila postopek iz prvega pododstavka tega odstavka, je posledica vložitve predloga zadevne države pri Svetu začasna prekinitev postopka do razglasitve stališča Sveta.

Če v treh mesecih po vložitvi omenjenega predloga Svet svojega stališča ne razglasi, odloča o primeru Komisija.

3. Komisija mora biti obveščena o vseh načrtih za dodelitev ali spremembo pomoči dovolj zgodaj, da lahko predloži pripombe. Če meni, da takšen načrt glede na člen 107 ni združljiv z notranjim trgom, nemudoma sproži postopek iz odstavka 2. Zadevna država članica ne sme izvajati svojih predlaganih ukrepov, dokler v tem postopku ni sprejet dokončen sklep.

4. Komisija lahko sprejme uredbe o skupinah državnih pomoči, za katere je Svet v skladu s členom 109 odločil, da so lahko izvzete iz postopka iz odstavka 3 tega člena.

--------------------------------------------------