Bruselj, 2.09.2004

KOM(2004) 579 končno

Predlog

ODLOČBA SVETA

o dovoljenju Nemčiji, da uporabi ukrep z odstopanjem od člena 17 Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih

(predložena s strani Komisije)

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

V pismu, ki ga je Generalni sekretariat Komisije registriral dne 22.03.2004, so nemški vladni organi v skladu s členom 27 Direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero[1] (v nadaljnjem besedilu Šesta direktiva), zaprosili za odobritev nadaljnje uporabe posebnega ukrepa, ki ga je Svet prvotno odobril s členom 1 Odločbe Sveta 2000/186/ES z dne 28. februarja 2000[2].

V skladu s členom 27(2) Šeste direktive je Komisija ostale države članice obvestila s pismom z dne 06.08.2004 o zahtevi nemške vlade in s pismom z dne 10.08.2004 je Komisija Nemčijo uradno obvestila, da ima vse podatke, potrebne za presojo zahteve.

Člen 1 Odločbe 2000/186/ES odobrava ukrep, s katerim se izdatki za blago in storitve v celoti izvzamejo iz pravic do odbitka DDV, če se manj kot 10 % tega blaga in storitev uporablja za poslovne namene.

V skladu s členom 3 odločbe je odobritev potekla 31. decembra 2002. Navedeni člen tudi določa retroaktivno uporabo odločbe. Z vidika nedokončanega postopka pred Evropskim sodiščem je bila odobritev podaljšana samo do 30. junija 2004 z Odločbo Sveta 2003/554/ES z dne 13. maja 2003[3], da bi lahko upoštevali zaključke Sodišča pri prihodnjem podaljšanju.

Dejansko je bila veljavnost Odločbe 2000/186/ES z dne 28. februarja 2000 do neke mere spodbijana v predhodnem sodnem postopku C-17/01, ko je nemški "Bundesfinanzhof" zaprosil za predhodno odločanje o veljavnosti postopka za sprejetje te odločbe in o veljavnosti retroaktivnega učinka člena 3 Odločbe 2000/186/ES. V svoji nedavni sodbi z dne 29. aprila 2004 je Sodišče odločilo, da upoštevanje postopka pred sprejetjem Odločbe Sveta 2000/186/ES z dne 28. februarja 2000 ni razkrilo nobene nepravilnosti, ki bi vplivala na veljavnost navedene odločbe. Sodišče je tudi odločilo, da je člen 3 Odločbe 2000/186/ES neveljaven samo v tem, ker za odobritev, ki jo Svet Evropske unije podeli Zvezni republiki Nemčiji, določa retroaktivni učinek od 1. aprila 1999.

Nemčija zdaj prosi za odobritev nadaljnje uporabe ukrepa iz člena 1 Odločbe. Komisija je v svojem predlogu[4] pred Odločbo 2000/186/EGS že navedla, da šteje zadevni ukrep skladen s členom 27 Šeste direktive o DDV in zlasti, da je odstopanje upravičeno zaradi potrebe po poenostavitvi postopka za obračunavanje DDV; ukrep le v zanemarljivem obsegu vpliva na znesek dolgovanega davka v fazi končne potrošnje. V zgoraj navedeni odločitvi za Sodišče člen 1 Odločbe 2000/186/EGS ni bil sporen. Zato je treba odstopanje odobriti.

Vprašanje veljavnosti retroaktivnega učinka iz člena 3 Odločbe nima vpliva na podaljšanje ukrepa iz člena 1.

Veljavnost odobritve je zato treba podaljšati do 31. decembra 2009.

Predlog

ODLOČBA SVETA

o dovoljenju Nemčiji, da uporabi ukrep z odstopanjem od člena 17 Šeste direktive 77/388/EGS o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih

SVET EVROPSKE UNIJE JE -

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,

ob upoštevanju Šeste direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost: enotna osnova za odmero (1), in zlasti člena 27(1) Direktive,

ob upoštevanju predloga Komisije[5],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) V pismu, ki ga je Generalni sekretariat Komisije registriral dne 22.03.2004, so nemški vladni organi zaprosili za dovoljenje za nadaljevanje uporabe odstopanja, ki je bilo odobreno s členom 1 Odločbe Sveta 2000/186/ES(3).

(2) Druge države članice so bile obveščene o zahtevi dne 06.08.2004,

(3) Z ukrepom odstopanja se izdatki za blago in storitve v celoti izvzamejo od pravice do odbitka DDV, kadar se le-ti uporabljajo več kakor 90 % za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih uslužbencev ali na splošno za neposlovne namene.Ta ukrep predstavlja odstopanje od člena 17 Direktive 77/388/EGS, kakor je bil spremenjen s členom 28f navedene Direktive, in je upravičen zaradi potrebe po poenostavitvi postopka za obračunavanje DDV; ukrep le v zanemarljivem obsegu vpliva na znesek dolgovanega davka v fazi končne potrošnje.

(4) Odobritev je potekla 30. junija 2004[6], čeprav se pravni položaj in dejstva, ki so upravičili uporabo zadevnega poenostavljenega ukrepa, niso spremenili in še obstajajo.

(5) V svoji nedavni sodbi z dne 29. aprila 2004 v zadevi C-17/01 je Sodišče odločilo, da upoštevanje postopka pred sprejetjem Odločbe Sveta 2000/186/ES z dne 28. februarja 2000 ni razkrilo nobene nepravilnosti, ki bi vplivala na veljavnost navedene odločbe; veljavnost nove odobritve je zato treba podaljšati do 31. decembra 2009.

(6) Odstopanje ne bo prizadelo lastnih sredstev Skupnosti iz DDV -

SPREJEL NASLEDNJO ODLOČBO:

Člen 1

Z odstopanjem od člena 17(2) Direktive 77/388/EGS je Nemčiji dovoljeno, da se izdatki za blago in storitve izvzamejo od pravice do odbitka DDV, kadar se le-ti uporabljajo več kakor 90 % za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih uslužbencev ali na splošno za neposlovne namene.

Člen 2

Ta odločba se uporablja do 31. decembra 2009.

Člen 3

Ta odločba je naslovljena na Zvezno republiko Nemčijo.

V Bruslju,

Za Svet

Predsednik

-----------------------[1] UL L 145, 13.6.1977, str. 1. Direktiva, nazadnje spremenjena z Direktivo 2004/7/ES (UL L 27, 30.1.2004, str. 44).

[2] UL L 59, 4.3.2000, str. 12.

[3] Odločba Sveta 2003/354/ES z dne 13. maja 2003, UL [L 123], [17.5.2003, str. [47].

[4] COM(1999)690 konč.

[5] UL C [...], [...], str. [...].

[6] Odločba Sveta 2003/354/ES z dne 13. maja 2003, UL [L 123], [17.5.2003, str. [47].