P6_TA(2004)0100

Enotni postopek evropskega azilnega sistema

Resolucija Evropskega parlamenta o postopku pridobivanja azila in zaščiti v regijah izvora (2004/2121(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o nadzorovanem vstopu oseb v EU, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in izboljšanju zmogljivosti zaščite v regijah izvora — "Izboljšanje dostopa do trajnih rešitev" (KOM(2004)0410),

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu "Učinkovitejši skupni evropski azilni sistem: enoten postopek kot naslednji korak" (KOM(2004)0503),

- ob upoštevanju Splošne deklaracije o človekovih pravicah, ki jo je sprejela generalna skupščina Združenih narodov dne 10. decembra 1948, zlasti člena 14 Deklaracije,

- ob upoštevanju Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane v Rimu 4. novembra 1950, ter njenih pripadajočih protokolov,

- ob upoštevanju Listine o temeljnih pravicah Evropske unije [1], slovesno razglašene dne 7. decembra 2000, zlasti členov 1, 18 in 19 Listine,

- ob upoštevanju Pogodbe o Ustavi za Evropo, ki jo je Evropska konvencija sprejela dne 13. junija in 10. julija 2003, predložene predsedniku Evropskega sveta v Rimu dne 18. julija 2003 ter odobrene na zasedanju Medvladne konference na ravni voditeljev držav in vlad med zasedanjem Evropskega sveta 17. in 18. junija 2004, zlasti členov II-61, II-78, II-79 in III-266,

- ob upoštevanju Ženevske konvencije o statusu beguncev z dne 28. julija 1951, dopolnjene s Protokolom iz New Yorka z dne 31. januarja 1967,

- ob upoštevanju Pogodbe o Evropski uniji v prečiščeni obliki [2], zlasti četrte alinee člena 2 in člena 6,

- ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti v prečiščeni obliki [3], zlasti člena 63,

- ob upoštevanju Akcijskega načrta Sveta in Komisije o načinu najboljšega izvajanja določb Amsterdamske pogodbe o območju svobode, varnosti in pravice [4], zlasti odstavkov 8, 32, 33, 34, 36 in 37 tega načrta,

- ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta v Tampereju dne 15. in 16. oktobra 1999, zlasti tistih, ki so opredeljeni v točkah 13, 14 in 15,

- ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta v Laeknu dne 14. in 15. decembra 2001, zlasti tistih, ki so opredeljeni v točkah 39 in 40,

- ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta v Sevilji dne 21. in 22. junija 2002, zlasti tistih, ki so opredeljeni v točkah 26, 27, 28, 29, 33 in 34,

- ob upoštevanju sklepov Evropskega sveta v Solunu dne 19. in 20. junija 2003, zlasti tistih, ki so opredeljeni v točkah 24, 25, 26 in 27,

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu "V smeri skupnega azilnega postopka in enotnega statusa, veljavnega v celotni Uniji, za osebe, ki jim je bil dodeljen azil" (KOM(2000)0755),

- ob upoštevanju Agende ali Programa za zaščito, ki ga je sprejel izvršilni odbor UNHCR in ki ga je podprla generalna skupščina Združenih narodov leta 2002 po svetovnih posvetovanjih o mednarodni zaščiti,

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o skupni azilni politiki in Agendi za zaščito (KOM(2003)0152),

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu "Na poti k dostopnejšim, nepristranskim in vodenim azilnim sistemom" (KOM(2003)0315),

- ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila Odbora za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve ter mnenja Odbora za zunanje zadeve (A6-0051/2004),

A. ker je Evropski svet v točki 26 sklepov iz Soluna pozval Komisijo, naj "preuči vse ukrepe, ki lahko zagotovijo bolj urejen in bolje voden vstop v EU oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, ter naj preuči možnosti in sredstva za okrepitev zmogljivosti zaščite v regijah izvora, da bi pred junijem 2004 Svetu predstavila izčrpno poročilo s predlogi ukrepov in njihovimi pravnimi posledicami",

B. ker je treba obe sporočili Komisije, ki sta predmet te resolucije, obravnavati skupaj, saj predstavljata, kljub temu, da imata različen vzrok nastanka, odgovor Komisije na točki 26 in 27 sklepov Evropskega sveta v Solunu, določata izhodišča in temeljne cilje možnega novega pristopa do bolje vodenih, dostopnejših in pravičnih azilnih sistemov ter obravnavata nove možnosti za dosego progresivnega pristopa, opredeljenega v Tampereju,

C. ker mora še naprej veljati Ženevska konvencija in mednarodna obveznost sprejema katere koli osebe, ki na meji zaprosi za azil,

D. ker je treba skleniti sporazume med EU in tretjimi državami z namenom izboljšati dostop do trajnih rešitev za begunce ali ljudi, ki potrebujejo zaščito ali politični azil, temelječe na načelu deljene odgovornosti,

E. ker lahko dolgotrajne begunske razmere in počasno obravnavanje prošenj za azil ogrozijo osebno varnost beguncev, ki resnično potrebujejo azil, predvsem v kriznih razmerah, in jih prisilijo v nezakonite načine potovanja,

1. poziva EU in države članice, naj zagotovijo varen vstop v EU tistim, ki potrebujejo zaščito, ter zagotovijo primerno obravnavo njihovih zahtev ter strogo spoštovanje standardov mednarodnih človekovih pravic in begunskega prava, zlasti pa načela nevračanja (države morajo omogočiti vstop dobrovernim prosilcem za azil);

2. obžaluje dejstvo, da je bil napredek na področju sprejemanja zakonodajnega programa prve faze skupnega evropskega azilnega sistema, opredeljenega v sklepih Evropskega sveta v Tampereju, dosežen z zamudo; da se usklajevanje izvaja na podlagi najnižjega skupnega imenovalca držav članic in da Svet do 29. aprila 2004 ni mogel doseči političnega sporazuma o spremenjenem predlogu Direktive o minimalnih standardih za postopke dodeljevanja in preklica statusa begunca v državah članicah [5];

3. se zahvaljuje Komisiji za predložitev sporočila KOM(2004)0410, v katerem kot dopolnitev trenutne skupne evropske azilne politike predlaga tako ukrepe za razvoj bolje urejenega in organiziranega vstopa v EU oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, kakor tudi ukrepe za pospeševanje zmogljivosti zaščite v regijah izvora;

4. glede na to, da ustrezen pristop do azilnih sistemov zahteva natančno poznavanje njihovih značilnosti in obsega v različnih državah članicah, zahteva, da EU vzpostavi lastne vire podatkov o migracijskih tokovih, in meni, da je treba okrepiti Evropski observatorij migracij kot instrument za centralizacijo azilnih statističnih podatkov v EU;

5. verjame, da je potrebnega še veliko dela za zagotovitev, da EU postane enoten azilni prostor, in za zagotovitev zaupanja državljanov v sistem, ki deluje pošteno, učinkovito in hitro tako pri nudenju zaščite osebam, ki jo potrebujejo, kot pri ravnanju z osebami, ki je ne zahtevajo;

6. meni, da le delna vzpostavitev prve faze evropske skupne azilne politike predstavlja resne strukturne pomanjkljivosti, ki ogrožajo humanitarno tradicijo Evrope, in da je s postopno uporabo treba doseči naslednje cilje, določene v Tampereju, ki ne bodo nadomestili, ampak dopolnili skupno evropsko azilno politiko, da bi izboljšali upravljanje azila v okviru razširjene Evrope:

a) izboljšati kakovost sprejemanja odločitev o azilu v Evropski uniji,

b) biti ključni igralec pri zagotavljanju zmogljivosti in z uporabo mednarodnih standardov človekovih pravic kot merila državam pomagati zagotoviti učinkovito zaščito prosilcev za azil in beguncev,

c) obravnavati prošnje za zaščito na stopnji, ki je čim bližje potrebam in urediti varen dostop do EU s pomočjo urejenega in vodenega vstopa nekaterih oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito,

d) spoštovati načelo solidarnosti in zagotoviti pravično delitve odgovornosti,

e) razviti celosten pristop, da bi na področju azila in vračanja vzpostavili hiter in učinkovit postopek odločanja;

7. poudarja potrebo po sodelovanju med tretjimi državami in EU za celovito in uravnoteženo azilno in migracijsko politiko EU; meni, da se sodelovanje s tretjimi državami lahko izvaja s pomočjo obstoječih instrumentov kot je evropska sosedska politika in z njo povezani bodoči akcijski načrti posameznih držav, oblikovani na prilagodljiv način in z ozirom na poseben položaj, kakor tudi z drugimi programi Skupnosti: pomoč osebam, ki so prisiljene zapustiti svoje domove v Aziji in Latinski Ameriki [6], MEDA [7], CARDS [8], ERS [9] in program Aeneas [10];

8. v prepričanju, da je eden od instrumentov za zagotavljanje bolj urejenega in bolje vodenega vstopa oseb v EU, ki potrebujejo mednarodno zaščito, sistem za preseljevanje na ravni Skupnosti, temelječ na spoštovanju želja posameznikov in prostovoljnem sodelovanju vseh držav članic v sistemu, pri tem pa bi bile take osebe preseljene iz prve države gostiteljice v državo članico, kjer bi jim zagotovili zaščito, imele bi možnost integracije in samostojnosti, pri tem pa bi UNHCR sodeloval pri izbiri in posredovanju posebnih primerov; v ta namen poziva EU, naj oblikuje ustrezen pravni instrument, ki bi zagotavljal hitro uporabo takšnega sistema;

9. zavrača "oddajo v zunanje izvajanje'postopka odločanja o prošnjah, pri katerem so prosilci za status begunca poslani v tretjo državo, saj to oteži ustrezno zastopanje prosilca in postopek oddalji od demokratičnega pregleda;"

10. meni, da mehanizem preselitve predstavlja način za omogočanje hitrega dostopa do zaščite, da ne bi begunci postali žrtve nezakonitega priseljevanja in omrežij trgovine z ljudmi ali da bi jim na priznanje statusa ne bilo treba čakati več let;

11. meni, da je program preselitve instrument, namenjen posebnim potrebam zaščite beguncev, katerih življenje, svoboda, zdravje in temeljne pravice so v državah, kamor so se zatekli, ogroženi;

12. meni, da je treba v okviru shem preselitev posebno pozornost nameniti osebam, ki so najbolj ranljive in v teh okoliščinah najbolj potrebujejo pomoč: na primer žrtve posilstva in spolne zlorabe, noseče ženske, mladoletniki brez spremstva, invalidne osebe, aktivisti za človekove pravice ali osebe, preganjane iz političnih razlogov; pri preiskovanju razmer posameznikov sta potrebna prilagodljivost in posebna obravnava, tak pristop pa bi pomenil resnično dodano vrednost na ravni EU;

13. meni, da centri za zadrževanje morebitnih migrantov v državi zadnjega prehoda ne sodijo niti v okvir iskanja trajnih rešitev v regijah izvora niti v okvir nudenja zatočišča osebam, ki potrebujejo mednarodno zaščito; vsekakor verjame, da se za take centre sicer zdi, da nudijo kratkoročno rešitev za nekatere migracijske pritiske, vendar vzbujajo veliko dvomov o izpolnjevanju mednarodnih obveznosti glede človekovih pravic, nenazadnje zaradi poročil o zelo slabem spoštovanju človekovih pravic v režimih veliko prehodnih držav;

14. verjame, da lahko taki programi preselitve, če so ustrezno vodeni in podprti z zadostnimi sredstvi, pripomorejo k razvoju javnega razumevanja beguncev in njihovih razlogov za iskanje zaščite v državah, ki te begunce sprejmejo, ter drugih, ki potrebujejo mednarodno zaščito, in k izboljševanju učinkovitosti EU v boju proti trgovini z ljudmi;

15. meni, da je aktiven razvoj takega razumevanja bistven v boju proti vsem oblikam diskriminacije, rasizma in ksenofobije znotraj EU;

16. poziva EU, naj na jasen in dosleden način dokaže svojo pripravljenost pomagati tretjim državam v regijah izvora pri izboljšanju njihove zmogljivosti zaščite v skladu s pobudo UNHCR Konvencija plus in drugimi priporočili ter naj izključi možnost financiranja taborišč zadrževanja ali katerega koli drugega centra, ki omejuje osebno svobodo prosilcev za azil;

17. meni, da morajo biti dodatna sredstva, potrebna za izboljšanje podpore v regijah izvora, dodeljena in usklajena iz obstoječih proračunskih postavk in ne iz ponovne dodelitve obstoječega proračuna za pomoč in razvoj; meni, da bi to bilo potrebno upoštevati pri posvetovanjih za finančni načrt; dodatno in usklajeno dodeljevanje sredstev organizaciji UNHCR bo prav tako potrebno, glede na vlogo, ki naj bi jo igral v tem procesu;

18. poziva EU naj zagotovi potrebna proračunska sredstva (poleg tistih, ki so že namenjena za razvojno pomoč tretjim državam), ki bi bila na razpolago za izboljšanje finančne in institucionalne zmogljivosti zaščite beguncev v državah v razvoju, ki so pripravljene deliti odgovornost z EU na tem področju, pod pogojem, da se ta sredstva ne uporabijo za vzpostavitev taborišč zadrževanja ali katerega koli drugega centra, ki omejuje osebno svobodo prosilcev za azil;

19. meni, da mora biti delitev pristojnosti in odgovornosti med vpletenimi agencijami jasna;

20. meni, da je odločna skupna zunanja in varnostna politika, s katero se EU zaveže, da bo njena prednostna naloga reševanje dolgotrajnih sporov in njihovo preprečevanje, bistvenega pomena za pomoč osebam, ki iščejo zaščito; zato pozdravlja predlog Komisije za določitev programov EU za regionalno zaščito in prosi, da je vključen v njihov razvoj, potrebno ocenitev in spremljanje njihovega izvajanja;

21. meni, da morajo takšni programi zaščite vsebovati zagotovila proti prezgodnjemu vračanju beguncev na podlagi koncepta varne tretje države;

22. poziva Unijo, da, z namenom obravnavanja primerov, ko ljudje potrebujejo neposredno in nujno pomoč, raziščejo obstoječe težave v postopkih varovanega vstopa, v katerih so države članice prijavile zlorabo, ter da nadalje razišče možnost pravnega instrumenta, ki določa in vzpostavlja elemente sistema postopkov varovanega vstopa, del katerega bi bilo omogočanje državljanom tretjih držav, da oddajo prošnjo za azil ali drugo obliko mednarodne zaščite morebitni državi članici gostiteljici, vendar zunaj njenega ozemlja, in da lahko pridobijo začasno ali dokončno dovoljenje za vstop;

23. poudarja, da povečanje zmogljivosti zaščite v regijah izvora in oblikovanje postopkov varovanega vstopa vodi k zagotovitvi urejenega in predvidljivega načina vstopa v EU, hkrati pa naj se ohrani obstoječa pravica do prošnje za azil na podlagi spontanega prihoda v eno izmed držav članic EU;

24. poudarja, da je za EU pomembno, da deli odgovornost s tretjimi državami, zlasti z državami prvega azila, na področju obravnavanja beguncev ter da je potrebno učinkovitejše sodelovanje za pospeševanje zmogljivosti zaščite v držah, ki sprejemajo begunce, zato da bi jim omogočili trajno izvajanje učinkovite zaščite;

25. verjame, da bi morala biti Evropska unija bolje pripravljena na zagotavljanje nujne pomoči tistim državam, ki mejijo na države v krizi, da bi jim pomagali pri obvladovanju nenadnih in množičnih migracij, ki so posledica kriznih razmer, v skladu z mednarodnimi standardi;

26. prizna vrednost podpore držav, ki sprejmejo večino iskalcev zatočišča, in meni, da morajo pogoji v teh zatočiščih ustrezati vsaj merilom, ki jih je Komisija opisala v točkah (a) in (e) odstavka 45 sporočila KOM(2004)0410;

27. verjame, da taka podpora v regijah izvora prispeva k skupnemu azilnemu postopku v okviru EU, ki temelji na visokih standardih izvedbe, in je popolnoma skladna z našimi mednarodnimi obveznostmi, zato izjavlja, da taka podpora ne more nadomestiti tega postopka v okviru EU;

28. meni, da bo vlaganje truda v trajne rešitve zahtevalo precej usklajevanja med različnimi oddelki in agencijami Komisije, še posebej oddelkov za razvoj, pravosodje in notranje zadeve, trgovino in zunanje odnose; verjame, da mora Komisija svoje predloge za tako sodelovanje karseda hitro sporočiti Parlamentu in mu redno poročati o napredovanju sodelovanja;

29. pozdravlja predložitev sporočila Komisije KOM(2004)0503, katerega namen je razviti proces, ki bi odpravil vrzel na področju zaščite in pripeljati do učinkovite izvedbe prve faze skupne azilne politike;

30. pozdravlja predlog izboljšanja postopka ocenitve z zbiranjem vseh ustreznih podatkov vnaprej, a poudarja, da morajo biti vključeni popolni podatki o državi, pridobljeni iz različnih virov, kakovostno usposabljanje oseb, ki odločajo o prošnjah, polno pravno zastopanje prosilcev, podatki v prosilcu razumljivem jeziku in pravica do vložitve pritožbe v državi;

31. v pomoč kakovostnemu sprejemanju odločitev na področju azila v prihodnosti predlaga, da morajo biti vzpostavljeni sistemi za spremljanje posledic za osebe, ki so vrnjene v državo izvora, potem ko je bila njihova pritožba označena kot neutemeljena, da bi lahko ocenili, ali so bile sprejete pravilne odločitve;

32. poudarja potrebo po usklajenih pristopih, splošnih akcijskih načrtih in posebnih sporazumih, ki bi oblikovali in zagotavljali učinkovit odziv za zaščito beguncev in/ali dosegali trajne rešitve v državah izvora, strategije, ki bi vzela v obzir najboljše prakse vodenja upravnih aktov in dovoljevale izmenjavo podatkov o državah izvora in poreklu;

33. podpira predlog enotnega postopka za mednarodno zaščito, ker je prepričan, da se z enotnim postopkom, ki ga vodi en sam pristojni organ, prihrani gospodarske vire, predvsem pa omogoči hitrejši in učinkovitejši potek postopka ter omogoči večja zagotovila osebam, ki iščejo zaščito, saj bi en sam organ namreč ocenil potrebe prosilca po mednarodni zaščiti bodisi z namenom dodelitve statusa begunca bodisi pomožne zaščite ali pa bi, če je to primerno, zavrnil njegovo prošnjo;

34. prav tako zahteva, da EU vzpostavi pospešen postopek za odobritev azila, ki ne bi trajal več kot 6 mesecev, ki bi olajšal obravnavanje neupravičenih prošenj in tako omogočil hitrejšo in učinkovitejšo obravnavo tistih prošenj, ki dejansko izpolnjujejo zahteve za odobritev azila;

35. zahteva, da se v primerih zavrnitve katerega koli statusa mednarodne zaščite zaradi neizpolnjevanja pogojev negativno odločitev primerno utemelji in se pisno sporoči v overjenem dokumentu v prosilcu razumljivem jeziku;

36. poziva Komisijo in Svet, da popolnoma spremenita politiko vračanja in ponovnega sprejemanja, ki odpira pot za evropske čarterske polete, namenjene vračanju priseljencev v države izvora;

37. je prepričan, da enotni postopek ne bo negativno vplival na status beguncev, predviden v Ženevski konvenciji iz leta 1951, če vlogo obravnava isti organ po predhodno določenem postopku: zahteva bi bila najprej obravnavana na podlagi razlogov za zaščito, določenih v Ženevski konvenciji, in v primeru, da se ti ne morejo uporabiti, bi bilo odločeno, ali se uporabijo razlogi, ki opravičujejo dodelitev pomožne zaščite;

38. izraža globoko zaskrbljenost glede resnega položaja, ki bo neizogibno nastal v prihodnosti, če bodo morale države članice na eni strani izvajati Direktivo 2004/83/ES z dne 29. aprila 2004, o vzpostavitvi minimalnih pogojev za priznanje statusa begunca državljanom tretjih držav, osebam brez državljanstva ali osebam, ki potrebujejo drugačno obliko mednarodne zaščite, in vsebini dodeljene pomoči [11], katere področje uporabe pokriva dva tipa mednarodne zaščite (zaščita za begunce in pomožna zaščita), medtem ko je področje uporabe bodoče direktive o minimalnih standardih za postopek dodelitve in odvzema statusa begunca v državah članicah na drugi strani omejeno na obravnavo prošenj za mednarodno zaščito, ki temeljijo na razlogih, navedenih v Ženevski konvenciji iz leta 1951 in njenem Protokolu iz leta 1967, saj so prošnje za pomožno zaščito izven njenega področja uporabe;

39. poziva Evropsko unijo, naj primerno ukrepa, da bi zagotovila, da se področje uporabe direktive o minimalnih standardih za postopek dodelitve ali odvzema statusa begunca v državah članicah razširi na primere pomožne zaščite, tako da bi med obravnavo prošenj za mednarodno zaščito vsi imeli enaka postopkovna zagotovila v vseh državah članicah ter enake možnosti, da se branijo in izvršujejo pravico do pritožbe proti odločitvam, za katere menijo, da so nezakonite, ter da imajo take pritožbe za posledico odlog odločitve;

40. je prepričan, da bi na področju zaščite nastala neopravičljiva pravna vrzel v primeru, da obseg direktive o minimalnih standardih za postopek dodelitve ali odvzema statusa begunca v državah članicah ne bo razširjen na primere, ki opravičujejo zahteve za pomožno zaščito; posledice le-tega bi še poslabšalo dejstvo, da države članice odobrijo mednarodno zaščito prej na podlagi razlogov za pomožno zaščito kot na podlagi razlogov, ki opravičujejo uporabo Ženevske konvencije o statusu beguncev;

41. zahteva, da Svet nujno objavi, kdaj se bo ponovno posvetoval s Parlamentom o direktivi o minimalnih standardih za postopke dodelitve ali odvzema statusa begunca v državah članicah in najmanjšem skupnem seznamu varnih držav izvora;

42. vztraja, da bi morala Evropska unija po pripravljalni fazi čim prej sprejeti zakonodajne ukrepe, potrebne za sprejem celotnega zakonodajnega svežnja, predvidenega v Amsterdamski pogodbi in na zasedanju Evropskega sveta v Tampereju, z namenom oblikovanja prve faze skupne evropske azilne politike, da bi zagotovili pošteno in učinkovito uporabo enotnega postopka mednarodne zaščite v vseh državah članicah;

43. ne vidi razloga za prenos odgovornosti za odločanje o prošnjah za azil z držav članic na osrednji organ EU ali na centre EU za obdelovanje azilov, saj bi zaradi tega prišlo do pravnih, praktičnih in političnih težav;

44. verjame, da je integracija temeljni del vsakega učinkovitega azilnega sistema in shem za preseljevanje na ravni EU, ter da je integracija dvosmerni postopek, ki vključuje prosilce za azil in/ali begunce ter družbo, ki jih sprejme;

45. Verjame, da mora učinkovita evropska azilna politika temeljiti na skupni analizi pojava migracij in da so zbiranje, izmenjava in uporaba posodobljenih podatkov ter podatkov o ustreznem razvoju migracij zelo pomembni;

46. pozdravlja vzpostavitev Evropskega sklada za begunce za obdobje 2005-2010 in poudarja, da je nujno potrebno, da države članice vzdržujejo azilne sisteme in prostore za sprejem v pripravah na vzpostavitev skupnega azilnega postopka;

47. verjame, da mora EU storiti več za spodbujanje razmer, v katerih se lahko prosilci za azil in begunci varno, dostojanstveno in trajno prostovoljno vrnejo;

48. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji.

[1] UL C 364, 18.12.2000.

[2] UL C 325, 24.12.2002, str. 5.

[3] UL C 325, 24.12.2002, str. 33.

[4] UL C 19, 23.1.1999, str. 1.

[5] UL C 291 E, 26.11.2002, str. 143.

[6] UL L 287, 31.10.2001, str. 3.

[7] UL L 189, 30.7.1996, str. 1.

[8] UL L 306, 7.12.2000, str. 1.

[9] UL L 83, 1.4.2003, str. 1.

[10] UL L 80, 18.3.2004, str. 1.

[11] UL L 304, 30.9.2004, str. 12.

--------------------------------------------------