EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 23.5.2018 COM(2018) 313 final POROČILO KOMISIJE SVETU o oceni napredka pri izterjavi dolgovane dodatne dajatve proizvajalcev mleka za obdobja od 1995/1996 do 2001/2002, o katerem je Italija poročala Komisiji in Svetu (conformément à l'article 3 de la décision 2003/530/CE du Conseil)



POROČILO KOMISIJE SVETU o oceni napredka pri izterjavi dolgovane dodatne dajatve proizvajalcev mleka za obdobja od 1995/1996 do 2001/2002, o katerem je Italija poročala Komisiji in Svetu (Na podlagi člena 3 Odločbe Sveta 2003/530/ES) To poročilo o oceni je sestavljeno v skladu s členom 3 Odločbe Sveta 2003/530/CE z dne 16. julija 2003 o združljivosti pomoči, ki jo namerava Republika Italija dodeliti svojim proizvajalcem mleka, s skupnim trgom (v nadaljnjem besedilu: Odločba Sveta), ki od pristojnih italijanskih organov zahteva, da Svetu in Komisiji vsako leto poročajo o napredku pri izterjavi dolgovanega zneska od proizvajalcev za dodatno dajatev za obdobja od 1995/1996 do 2001/2002. Na podlagi člena 1 Odločbe Sveta pomoč, ki jo je Italijanska republika proizvajalcem mleka zagotovila tako, da je v proračun Evropske unije namesto njih plačala znesek dodatne dajatve na mleko za obdobje od 1995/1996 do 2001/2002, ki so ga ti dolgovali Evropski Uniji, in tem proizvajalcem omogočila, da dolg v obdobju več let odplačajo v obliki odloženega plačila brez obresti, izjemoma velja za združljivo s skupnim trgom pod pogojem, da: –proizvajalci odplačajo znesek v celoti v enako velikih letnih obrokih in –obdobje odplačevanja, ki se začne 1. januarja 2004, ni daljše od 14 let. Na podlagi člena 2 Odločbe Sveta mora Italija za namen dodelitve pomoči skupno dodatno dajatev za zadevna obdobja prijaviti Evropskemu kmetijskemu usmerjevalnemu in jamstvenemu skladu (EKUJS) ter neporavnani dolg v treh enako velikih letnih obrokih odbiti od izdatkov, ki jih je EKUJS financiral za november 2003, november 2004 oziroma november 2005. Italija je z dopisom z dne 26. avgusta 2003 ustrezno prijavila skupno dodatno dajatev za zadevna obdobja. Preostali znesek neporavnanega dolga je bil ustrezno odbit od izdatkov, ki jih je EKUJS financiral za november 2003, november 2004 in november 2005. Člen 3 Odločbe Sveta od pristojnih italijanskih organov zahteva, da vsako leto Svetu in Komisiji poročajo o napredku pri izterjavi dolgovane dodatne dajatve proizvajalcev za tržna leta od 1995/1996 do 2001/2002. Italijanski organi so svoje 12. poročilo na podlagi navedene določbe Komisiji predložili v dopisu agencije AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) z dne 7. novembra 2017 o plačilu obroka za leto 2016. To poročilo zadeva 13. obrok, saj je prva dva obroka (2004 in 2005) pokrivalo eno samo poročilo (dokument COM(2007) 34 final, 30. 1. 2007). Pričujoče poročilo vsebuje oceno Komisije glede napredka, o katerem so za leto 2016 poročali italijanski organi in ki zadeva izterjavo dodatne dajatve tako za sedem obdobij, na katera se nanaša Odločba Sveta, kot za ostala obdobja. Plačilo dajatve v okviru sheme obročnega odplačevanja iz leta 2003 Odločba Sveta, ki Italiji omogoča, da namesto italijanskih proizvajalcev mleka v proračun Evropske unije plača dodatno dajatev, je leta 2005, v katerem je bilo oblikovano prvo poročilo Sveta, zadevala 25 123 proizvajalcev dolžnikov. Za leto 2016 se je ta številka znižala na 21 123. Izmed vseh proizvajalcev, ki v skladu s poročilom zdaj dolgujejo dajatev za sedem obdobij iz Odločbe Sveta, se jih je na začetku 15 431 odločilo za shemo obročnega odplačevanja iz leta 2003. Leta 2004, preden je bil plačan prvi obrok, je 15 431 proizvajalcev, ki so se odločili za plačilo v okviru sheme obročnega odplačevanja, skupaj dolgovalo 345 milijonov EUR, kar je bila približno ena četrtina skupnega zneska dajatve, ki so ga še dolgovali proizvajalci, ki se niso želeli vključiti v sheme obročnega odplačevanja. Zaradi tega se zdi, da so se za shemo obročnega odplačevanja odločili večinoma proizvajalci z najmanjšimi proizvodnimi presežki. Po drugi strani pa se proizvajalci z večjimi proizvodnimi presežki (približno 8 000 proizvajalcev, ki so za sedem obdobij zavezani k plačilu dolgovane dajatve v višini približno 1 milijarde EUR) niso odločili za vključitev v shemo obročnega plačevanja. Vendar je treba opozoriti, da italijanski organi vsako leto prejmejo nove vloge za obročno odplačevanje. Leta 2016 je bilo predloženih 39 novih vlog, kar skupaj ustreza znesku v višini 4,2 milijona EUR. Na dan 31. decembra 2016 skupni znesek iz sheme obročnega odplačevanja iz leta 2003 znaša 372,361 milijona EUR. Trinajsti obrok v skupnem znesku 25 574 104,06 EUR naj bi do 31. decembra 2016 plačalo 10 395 proizvajalcev. Preverjanja, ki so jih izvedli italijanski organi, kažejo, da je 10 186 proizvajalcev v letu 2016 pravočasno plačalo zneske v skupni višini 24 968 791,58 EUR, kar pomeni, da je 97,9 % proizvajalcev pravočasno plačalo 97,63 % dolgovanega zneska v okviru 13. obroka. Pred tem je bilo pravočasno plačilo 12 predhodnih obrokov zabeleženo v obsegu 99,6 %, 97,9 %, 99,5 %, 99,7 %, 96,4 %, 96,2 %, 90,5 %, 98,3 %, 96,9 %, 98,2 %, 95,9 % oziroma 95,7 % dolgovanih zneskov. Pobrane dajatve v okviru 13 obrokov skupaj znašajo 358,326 milijona EUR, tj. približno 96 % celotnega dolgovanega zneska iz naslova navedenih obrokov. Čeprav te ravni zagotovo kažejo, da so proizvajalci iz sheme obročnega odplačevanja predani izpolnjevanju svojih obveznosti, Komisija meni, da je nadaljnje spremljanje primerov, pri katerih plačilo ni bilo zabeleženo v določenem roku, glavni pokazatelj, v kolikšni meri so italijanski organi zavezani zagotavljanju ustreznega spoštovanja pogojev sheme in nenazadnje tudi izterjavi zneska dolgovane dajatve v celoti. V zvezi s 13. obrokom še ni nobenih informacij glede preostalih 209 proizvajalcev, ki dolgujejo 563 317,82 EUR. (Ta podatek bo vključen v naslednje poročilo.)

V prejšnjem poročilu je navedeno, da za 12. obrok 258 proizvajalcev do 31. decembra 2015 ni izvedlo plačila, kar ustreza znesku v višini 1 089 857 EUR. V skladu z informacijami, prejetimi od italijanskih organov, so osrednji organi o vseh teh primerih obvestili ustrezne regionalne organe, da bi izterjali plačilo celotnega dolgovanega zneska z obrestno mero izven sheme obročnega odplačevanja. Pozneje se je izkazalo, da je od 258 proizvajalcev, za katere se je prvotno menilo, da niso plačali, 124 proizvajalcev plačilo dejansko izvedlo. 134 proizvajalcev, ki niso plačali 12. obroka, je izgubilo možnost obročnega odplačevanja, proti njim pa so bili sproženi postopki za prisilno izterjavo. Na podlagi podatkov, ki so jih italijanski organi sporočili za leto 2016, se zdi, da so bili pogoji uporabe sheme obročnega odplačevanja, potrjene z Odločbo Sveta 2003/530/ES, upoštevani in da napredek pri izterjavi zneska, ki ga dolgujejo proizvajalci, vključeni v shemo obročnega odplačevanja za obdobja od 1995/1996 do 2001/2002, dokazuje zadovoljivo upravljanje. Kmetijska gospodarstva, za katera je bila možnost za obročno odplačevanje preklicana Neplačilo katerega koli izmed letnih obrokov pomeni izključitev zadevnega proizvajalca iz sheme obročnega odplačevanja, kar lahko povzroči, da se proizvajalcu zaseže celotni še dolgovani znesek in obračunane obresti. Trinajst let po začetku sheme obročnega odplačevanja iz leta 2003 je bila pravica za obročno odplačevanje preklicana za 991 kmetijskih gospodarstev, in sicer za skupni dolg, razdeljen na obroke, v višini 33 954 483,57 EUR. Od tega zneska je bilo 15 608 713,05 EUR plačanih pred preklicem te pravice, 5 042 636,22 EUR pa je bilo izterjanih po preklicu, od tega znesek v višini 2 678 653,30 EUR, ki je omogočil poravnavo bremen za 256 kmetijskih gospodarstev. To pomeni, da celotni neporavnani dolg preostalih 735 kmetijskih gospodarstev znaša 13 314 672,82 EUR. Te številke kažejo, da vestnost italijanske uprave pri pobiranju ustreznih dajatev pri proizvajalcih, ki so zaradi neplačila obroka izključeni iz sistema obročnega odplačevanja, še zdaleč ni ustrezna. Poleg tega so morali proizvajalci mleka umakniti vložena pravna sredstva pred italijanskimi sodišči, če so se želeti vključiti v shemo obročnega odplačevanja. Ob upoštevanju tega dejstva se zdi, da pomanjkljiva izterjava ni posledica morebitne dolžine sodnih postopkov, pač pa bi bila lahko posledica nezmožnosti italijanske uprave, da učinkovito izterja navedene zneske. Šestmesečni odlog plačila in posledice na področju državnih pomoči Na podlagi odstavka 12 duodecies člena 2 italijanskega zakonskega odloka št. 225 z dne 29. decembra 2010, ki je bil po spremembah preoblikovan v zakon št. 10 z dne 26. februarja 2011, je Italija odobrila, da se do 30. junija 2011 odloži plačilo obrokov za leto 2010, ki bi v skladu s shemo obročnega odplačevanja iz leta 2003, kot je bila odobrena s Odločbo Sveta 2003/530/ES, načeloma zapadli v plačilo 31. decembra 2010. S Sklepom C(2013) 4046 final z dne 17. julija 2013 je Komisija sklenila, da odlog plačila obroka dajatev na mleko z zapadlostjo 31. decembra 2010 pomeni pomoč, ki je nezdružljiva z notranjim trgom. Poleg tega meni, da je ta pomoč povzročila kršitev pogojev, določenih z Odločbo Sveta 2003/530/ES, in je za tiste, ki so bili do nje upravičeni in tako prestopili okvir, ki ga je določil Svet, ustvarila novo državno pomoč, ki je nezakonita v smislu člena 1(f) Uredbe (ES) št. 659/1999 in je prav tako nezdružljiva z notranjim trgom. S Sklepom št. C (2013) 4046 final je Komisija Italiji odredila, naj od upravičencev odloga plačila izterja zneske nezdružljive pomoči ter pripadajoče obresti. Italijanski organi so začeli potrebne upravne postopke za izterjavo pomoči. Vendar je Italija 8. novembra 2013 proti Sklepu Komisije vložila tožbo na Splošnem sodišču (zadeva T-527/13). To je 24. junija 2015 izdalo sodbo o razglasitvi delne ničnosti sklepa Komisije: potrdilo je pristop Komisije v zvezi s pomočjo, povezano z odlogom plačila obroka dajatev z zapadlostjo 31. decembra 2010, zavrnilo pa je sklepe Komisije v zvezi z novo pomočjo, ustvarjeno za tiste, ki so ta odlog koristili in tako prestopili okvir Odločbe Sveta. Komisija je sodbo Splošnega sodišča predložila Sodišču Evropske unije (zadeva C-467/15 P). Sodišče je 25. oktobra 2017 v sodbi o navedeni zadevi potrdilo veljavnost dokončnega Sklepa Komisije C (2013) 4046 final, ki ga je Splošno sodišče delno razveljavilo v sodbi z dne 24. junija 2015 (zadeva T-527/13). Italijanski organi so bili torej pozvani k sprejetju in izvajanju nacionalnih ukrepov, potrebnih za izvrševanje Sklepa C(2013) 4046 final, dokler se dodeljena pomoč iz sheme v celoti ne izterja. Dolgovana dodatna dajatev za obdobje 2002/2003 Za obdobja od leta 1995 do leta 2002 je Italija na podlagi Odločbe Sveta 2003/530/ES namesto proizvajalcev v proračun Evropske unije plačala dodatno dajatev. Od leta 2004 države članice na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1788/2003 z dne 29. septembra 2003 dodatno dajatev neposredno plačajo v proračun Unije. Obdobje 2002/2003 pa ni zajeto niti v Odločbo Sveta niti v novo shemo iz leta 2004. Ob upoštevanju prekoračitve nacionalne kvote, dodeljene Italiji, so italijanski proizvajalci mleka, odgovorni za to prekoračitev, proračunu Unije za obdobje 2002/2003 dolgovali 227,76 milijona EUR. Od tega zneska v proračunu Unije iz naslova dodatne dajatve proizvajalcev mleka, ki so zavezani k plačilu, ostaja dolg 118,4 milijona EUR dodatne dajatve.