POROČILO KOMISIJE SVETU Drugo poročilo Komisije Svetu o izvajanju Priporočila Sveta 2009/C 151/01 o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo /* COM/2014/0371 final */





Vsebina 1. Uvod. 3 2. Izvajanje na ravni držav članic. 3 Razvoj politik in programov o varnosti pacientov. 4 Krepitev vpliva in vloge pacientov. 4 Sistemi poročanja in učenja o varnostnih zapletih. 5 Izobraževanje in usposabljanje delavcev v zdravstvu. 5 Stanje izvajanja po državah. 5 3. Usklajevanje dela na ravni EU.. 7 Izmenjava znanja, izkušenj in dobre prakse. 7 Orodja za podporo izvajanju. 7 4. Raziskave in program Zdravje. 8 5. Vpliv Priporočila. 9 6. Interesna področja, ki so jih opredelile države članice in deležniki 10 7. Ukrepi EU glede okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo. 11 Zakonodajni ukrepi 11 Dejavnosti na področju spremljanja. 11 Smernice in poročila. 12 8. Sklepne ugotovitve. 12 Okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo. 12 Splošne zadeve v zvezi z varnostjo pacientov. 13 1. Uvod Priporočilo Sveta 2009/C 151/[1] (v nadaljnjem besedilu: Priporočilo) je uveljavilo vrsto ukrepov glede splošnih zadev v zvezi z varnostjo pacientov in okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ter pozvalo Komisijo, naj poroča, ali so ukrepi učinkoviti, in preuči potrebo po nadaljnjem ukrepanju. Prvo poročilo Komisije, ki je bilo objavljeno leta 2012,[2] je pokazalo zadovoljiv napredek pri razvoju nacionalnih politik in programov o varnosti pacientov. Opredelilo je tudi področja, ki zahtevajo nadaljnja prizadevanja: izobraževanje in usposabljanje delavcev v zdravstvu o varnosti pacientov, krepitev vpliva in vloge pacientov ter razvoj kulture učenja iz napak. Poročilo je pokazalo neenakomeren napredek po EU. Nekatere države članice so poročale, da je bilo izvajanje upočasnjeno zaradi finančnih omejitev, ki so posledica gospodarske krize. Zato je Komisija predlagala, da se njeno spremljanje izvajanja določb o splošnih zadevah v zvezi z varnostjo pacientov podaljša še za dve leti. Del tega poročila, ki se nanaša na splošne zadeve v zvezi z varnostjo pacientov, temelji na odzivih držav članic na vprašalnik Komisije, odgovorih na javno posvetovanje[3] in rezultatih raziskave Eurobarometer o tem, kako državljani doživljajo in zaznavajo varnost in kakovost zdravstvene oskrbe.[4] Predstavlja tudi dejavnosti na ravni EU, ki podpirajo izvajanje Priporočila na področju splošnih zadev v zvezi z varnostjo pacientov. Nedavne ugotovitve Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC) kažejo, da okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, še naprej ostajajo problem v Evropi. V poglavje o okužbah, povezanih z zdravstveno oskrbo, so opisane dejavnosti na ravni EU, ki podpirajo izvajanje Priporočila v državah članicah. 2. Izvajanje na ravni držav članic To poglavje povzema glavne ukrepe, sprejete na ravni držav članic, ter, kjer je mogoče, njihov učinek in napredek v primerjavi s stanjem leta 2012. Temelji na odgovorih, prejetih od vseh držav članic EU[5] ter Norveške in regije Južne Danske[6], ki sta odgovorili prostovoljno. Sklici na „države“ pomenijo države članice EU in Norveško. Naslovi odražajo strukturo Priporočila. Razvoj politik in programov o varnosti pacientov Države članice so od sprejetja Priporočila napredovale pri razvoju politik o varnosti pacientov. 26 držav je razvilo ali dokončuje strategije ali programe za varnost pacientov, ki so samostojni ali vključeni v druge nacionalne politike. Spremne dokumente je predložilo več držav kot leta 2012 (21 leta 2014 v primerjavi z 8 leta 2012). Večina je navedla primere kazalnikov za vrednotenje strategij. 23 držav je opredelilo pristojni organ, odgovoren za varnost pacientov (19 držav članic leta 2012), vendar jih je le 16 predložilo dokumente v podporo tej izjavi. Vsi organi razen enega sodelujejo z organi v drugih državah, tako v EU kot zunaj nje. Vse države so poročale o uveljavljenih ukrepih za varnost pacientov. Standardi varnosti pacientov so obvezni v 20 državah (11 leta 2012) in priporočeni v nadaljnjih štirih. 19 držav uporablja smernice o varnosti pacientov, ki so bile v večini primerov razvite na nacionalni ravni, razvilo pa jih je ministrstvo za zdravje ali specializirana agencija. Vendar odgovori kažejo, da se razumevanje standardov in smernic po državah razlikuje. Nekatere države poročajo o posebnih standardih za vrsto varnostnega zapleta, druge o sistemih upravljanja kakovosti, nekatere pa navajajo sisteme poročanja in učenja. Zaradi tega je ocena in primerjava napredka po EU otežena. Priporočilo spodbuja države članice k uporabi informacijskega in komunikacijskega sistema, ki podpira razvoj nacionalnih politik in programov o varnosti pacientov. Odgovori kažejo, da se ta določba večinoma razume kot poziv k oblikovanju spletnih strani z informacijami o politikah. Le nekaj držav je poročalo o uporabi sistemov poročanja in učenja, metodah e-učenja ali elektronskih registrih pacientov. Krepitev vpliva in vloge pacientov Poročilo iz leta 2012 je ugotovilo, da ni bilo storjenega dovolj za krepitev vpliva in vloge pacientov niti v smislu vključevanja organizacij pacientov v oblikovanje politike niti glede obveščanja pacientov o ukrepih za varnost pacientov. 24 držav je navedlo, da so v razvoj politik za varnost pacientov vključile organizacije pacientov (20 leta 2012), vključno z 12 državami, ki so navedle primere posebnih upravnih in pravnih aktov, ki zahtevajo tako vključevanje. V večini držav lahko organizacije zagotovijo povratne informacije, najpogosteje na srečanjih, ki jih organizirajo pristojni organi, ali prek javnih posvetovanj. Glede posameznih pacientov se državam članicam priporoča, naj obveščajo o varnostnih standardih za paciente, varnostnih ukrepih za zmanjševanje in preprečevanje napak, pravicah do informirane privolitve v zdravljenje, pritožbenih postopkih in razpoložljivih pravnih sredstvih. Tu je bilo poročano o precejšnjem napredku: 18 držav zagotavlja pacientom informacije o vsem zgoraj navedenem (le 5 leta 2012) – najpogosteje se obvešča o pravici do informirane privolitve in pritožbenih postopkih. Med vsemi državami jih le 18 zbira povratne informacije od pacientov glede razpoložljivosti in točnosti zagotovljenih informacij, večinoma prek anket. Priporočilo je države pozvalo, naj za paciente razvijejo ključne kompetence v zvezi z varnostjo pacientov. Na tem področju od leta 2012 ni bilo doseženega nobenega napredka, saj v mnogih državah pojem ostaja nejasen. Zato bi bilo primerno nadalje pojasniti ta koncept, da bi pospešili splošno razumevanje in sprejetost v državah članicah. Sistemi poročanja in učenja o varnostnih zapletih Poročano je bilo o nadaljnjem napredku pri vzpostavljanju sistemov poročanja in učenja. Ti obstajajo v 27 državah (15 leta 2012), večinoma na nacionalni ravni (21) in ravni izvajalcev zdravstvenih storitev (13). Kjer je uveljavljenih več sistemov, pa so ti redko „interoperabilni“ (samo sedem od 26). Poleg tega samo sistemi šestih držav članic popolnoma ustrezajo zahtevam Priporočila, da naj bi: - zagotavljali izčrpne informacije o varnostnih zapletih; - bili ločeni od disciplinskih postopkov za delavce v zdravstvu; - omogočali pacientom, da poročajo, in - dopolnjevali druge sisteme poročanja o varnostnih zadevah, npr. o farmakovigilanci ali varstvom pred sevanji. Informacije iz sistemov poročanja se večinoma razširjajo prek biltenov, poročil ministrstev za zdravje in na konferencah. Več držav jih uporablja za odkrivanje opozoril, spremljanje trendov in/ali pripravo smernic ali priporočil. Polovica držav članic, ki imajo take sisteme poročanja, si izmenjuje informacije, da se lahko učijo druga od druge. Vendar je le nekaj držav poročalo, da se analizirajo napake na ravni izvajalcev zdravstvenih storitev in spoznanja uporabijo za izboljšanje kakovosti in varnosti. V 25 državah se je poročanje delavcev v zdravstvu v zadnjih štirih letih povečalo, le 15 držav pa enako poroča glede pacientov. Obe številki sta višji kot leta 2012. Izobraževanje in usposabljanje delavcev v zdravstvu To področje se nezadovoljivo izvaja. Večina držav je poročala, da spodbujajo multidisciplinarno usposabljanje o varnosti pacientov na področju zdravstvenega varstva, vendar jih tri četrtine ne navaja informacij o dejanskem izvajanju takega usposabljanja v bolnišnicah. Varnost pacientov ni široko vključena v dodiplomsko in podiplomsko izobraževanje delavcev v zdravstvu, usposabljanje na delovnem mestu in stalno strokovno izobraževanje zdravstvenih delavcev, razen v šestih državah članicah.[7] V osmih državah članicah se to uradno ne zahteva na nobeni ravni ali za nobene zdravstvene delavce. V državah z uradnimi zahtevami, da se varnost pacientov vključi v izobraževanje in usposabljanje, je varnost pacientov večinoma del usposabljanja na delovnem mestu za zdravnike, medicinske sestre in farmacevte. Stanje izvajanja po državah Graf 1 kaže napredek izvajanja po državah, ki temelji na samooceni držav, ali so uveljavljene naslednje postavke: - strategije za varnost pacientov; - pristojni organ; - posebni ukrepi za preprečevanje napak, povezanih z zdravili, okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in zapletov med kirurškimi posegi ali po njih; - orodja IKT v podporo varnosti pacientov; - ukrepi za vključevanje organizacij pacientov v oblikovanje politike; - ukrepi za obveščanje pacientov o varnosti pacientov; - ključne kompetence za paciente; - vzpostavljeni sistemi poročanja in učenja; - sistemi poročanja in učenja, ki izpolnjujejo merila, opredeljena v Priporočilu; - mehanizmi za spodbujanje poročanja zdravstvenih delavcev; - multidisciplinarno usposabljanje o varnosti pacientov v bolnišnicah; - varnost pacientov, vključena v izobraževanje in usposabljanje zdravstvenih delavcev, in - ukrepi za obveščanje zdravstvenih delavcev o varnostnih standardih za paciente, smernicah ali najboljših praksah. Graf 1: Izvajanje 13 ukrepov, analiziranih v tem poročilu, po državah[8] Kot kaže graf, ima večina držav uveljavljeno vsaj polovico ukrepov, analiziranih v tem poročilu, nekaj držav je blizu celovitemu izvajanju 13 ukrepov, 11 pa jih je izvedlo manj kot polovico ukrepov. 3. Usklajevanje dela na ravni EU Poleg ukrepov na ravni držav članic Priporočilo poziva tudi k ukrepom na ravni EU, da bi razvili skupne opredelitve pojmov, terminologijo in primerljive kazalnike ter izmenjevali najboljšo prakso. Komisija je v podporo tem ukrepom usklajevala naslednje dejavnosti: Izmenjava znanja, izkušenj in dobre prakse Izmenjava znanja o varnosti pacientov in kakovosti oskrbe se na ravni EU pospešuje na dveh glavnih forumih. Eden je delovna skupina Komisije o varnosti pacientov in kakovosti oskrbe[9], ki združuje predstavnike držav članic EU in držav Efte, mednarodnih organizacij (SZO in OECD) in deležnikov EU: paciente, zdravstvene delavce, poslovodne delavce v zdravstvu in strokovnjake za kakovost oskrbe. Delovna skupina pripravlja mnenja o tekočih in načrtovanih dejavnostih na področju varnosti pacientov in kakovosti oskrbe na ravni EU. Lahko tudi pripravlja poročila ali priporočila na pobudo Komisije ali na lastno pobudo. Poleg tega zagotavlja platformo, kjer si člani izmenjujejo znanje o pobudah na nacionalni ravni, dejavnostih deležnikov in rezultatih raziskovalnih projektov. Drugi forum za izmenjavo dobre prakse je triletni skupni ukrep, ki ga sofinancira EU, med državami članicami in deležniki za varnost pacientov in kakovost oskrbe (PaSQ).[10] Njegove glavne naloge so ugotoviti obstoječe varne klinične prakse in dobre organizacijske prakse v EU, urediti izmenjavo znanja o njih in preizkusiti prenosljivost praks v zvezi z varnostjo pacientov na področja zdravstvenega varstva v drugih državah. Dejavno sodelovanje vseh držav članic EU, Norveške in drugih deležnikov v tem skupnem ukrepu ter uspešnost mehanizma izmenjave v tem okviru potrjujejo jasno potrebo deležnikov po taki vrsti sodelovanja na ravni EU. Ker pa gre za časovno omejen mehanizem financiranja, se bo skupni ukrep končal marca 2015. Države članice in drugi partnerji so predlagali, da bi se vzpostavila trajna mreža, ki bi nadaljevala in razširila sedanje dejavnosti. Možne nove dejavnosti, ki bi jih taka mreža lahko razvila, vključujejo sistem medsebojnega pregleda za organizacije za izboljšanje kakovosti zdravstvene oskrbe in mehanizem za hitro izmenjavo informacij o varnostnih zapletih za paciente in rešitvah. Orodja za podporo izvajanju Delovna skupina je v podporo izvajanju Priporočila pripravila praktične smernice o: - izobraževanju in usposabljanju zdravstvenih delavcev o varnosti pacientov[11] – v obliki kataloga obstoječih modulov in programov, vključno z njihovo vsebino, ciljnim občinstvom, zmogljivostmi fakultet, učnimi rezultati in oceno. Ta vključuje tudi seznam dejavnikov uspeha pri vzpostavljanju modulov za varnost pacientov in usposabljanju za različne skupine zdravstvenih delavcev na različnih ravneh; ter - učinkovitem vzpostavljanju in delovanju sistemov poročanja in učenja[12] – te se nanašajo na obstoječe znanje in izkušnje, kako so države članice organizirale uveljavljene sisteme poročanja. To vključuje praktična priporočila, spodbuja kulturo poročanja in učenja ter izpostavlja tehnično infrastrukturo, ki se zahteva za vzpostavitev in ohranjanje sistemov. Komisija je za dokončanje tega dela zaprosila Svetovno zdravstveno organizacijo, naj prilagodi Konceptualni okvir za mednarodno klasifikacijo za varnost pacientov (Conceptual Framework (CF) for the International Classification for Patient Safety)[13] za poročanje o varnostnih zapletih za paciente v EU. To vključuje razvoj „modela minimalnih informacij“ za poročanje o varnostnih zapletih za paciente, ki se bo v zdravstvenih zavodih uporabljal kot predloga za zbiranje, pregledovanje, primerjanje in analizo poročil o varnostnih zapletih. Model informacij bo spremljala skupna terminologija za poimenovanje in opredelitev glavnih vrst varnostnih zapletov za paciente. Komisija je tudi sofinancirala Projekt kazalnikov kakovosti zdravstvenega varstva (Health Care Quality Indicators Project)[14] pod vodstvom OECD, ki je razvil skupek kazalnikov kakovosti, vključno z varnostjo pacientov, na ravni zdravstvenih sistemov, s katerimi je mogoče oceniti učinek določenih dejavnikov na kakovost zdravstvenih storitev. V projektu trenutno sodelujejo 24 držav članic EU in Norveška. Leta 2010 je bila, čeprav ne v odziv na Priporočilo, revidirana farmacevtska zakonodaja EU[15] v zvezi z dejavnostmi farmakovigilance. Države članice morajo od julija 2012 zagotavljati, da so v primeru domnevnih neželenih učinkov zaradi napake, povezane z uporabo zdravila, poročila njihovim sistemom poročanja o farmakovigilanci na voljo tudi organom, ki so odgovorni za varnost pacientov. Nazadnje, Zelena knjiga Komisije o m-zdravju[16] poudarja koristi uporabe telemedicine in rešitev m-zdravja za zagotavljanje varnosti pacientov. 4. Raziskave in program Zdravje Komisija je varnost pacientov in okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, obravnavala tako, da je financirala več vseevropskih projektov v okviru prvega in drugega programa Zdravje ter šestega in sedmega okvirnega programa za raziskave in tehnološki razvoj. Tretji program Zdravje (2014–20)[17] in novi raziskovalni program Obzorje 2020 (2014–2020)[18] zagotavljata financiranje nadaljnjih projektov o varnosti pacientov in kakovosti zdravstvene oskrbe, vključno z okužbami, povezanimi z zdravstveno oskrbo. Na ravni držav članic je raziskovalne programe na področju varnosti pacientov razvila polovica držav članic. Pomanjkanje finančnih sredstev je navedeno kot glavna ovira za razvoj raziskav na nacionalni ravni. 5. Vpliv Priporočila To poglavje temelji na informacijah, prejetih od držav in dopolnjenih z rezultati javnega posvetovanja in raziskave Eurobarometer. Odgovori držav kažejo, da je Priporočilo povečalo ozaveščenost o varnosti pacientov na politični ravni (21 odgovorov). V 16 državah je sprožilo konkretne nacionalne/regionalne ukrepe, kot so razvoj strategij in programov za varnost pacientov, vključitev varnosti pacientov v zdravstveno zakonodajo ali oblikovanje sistemov poročanja in učenja. V nekaterih državah je okrepilo in podprlo obstoječe programe za varnost pacientov in potrdilo njihovo skladnost s politikami EU. Iz samoocen držav izhaja, da je Priporočilo povečalo ozaveščenost o varnosti pacientov na ravni zdravstvenega varstva (20 odgovorov). Le polovica držav je ocenila, da je vplivalo na krepitev vpliva in vloge organizacij pacientov in pacientov posameznikov. Po mnenju 65 % sodelujočih v javnem posvetovanju je Priporočilo prispevalo k večji varnosti pacientov. Odgovori potrjujejo, da je povečalo ozaveščenost na politični ravni, vendar opozarjajo na nizke ravni ozaveščenosti na ravni zdravstvenega varstva, predvsem glede krepitve vpliva in vloge pacientov. Raziskava Eurobarometer je pokazala, da Priporočilo ni spremenilo zaznavanja varnosti oskrbe pri državljanih EU. Tako kot leta 2009 je 50 % vprašanih menilo, da bi oskrba v bolnišnicah in zunaj njih lahko imela škodljive posledice na bolnika. Poleg tega je 25 % vprašanih odgovorilo, da so sami ali njihove družine doživeli varnostni zaplet. Pacienti zdaj poročajo o precej več varnostnih zapletih kot leta 2009 (46 % v primerjavi z 28 %). Večina vprašanih pa meni, da tako poročanje ne vodi v sprejetje posebnih ukrepov. Nazadnje, državljani EU pravijo, da kakovost neke bolnišnice običajno ocenjujejo na podlagi njenega splošnega slovesa ali mnenj drugih pacientov. To kaže, da objektivne informacije o kakovosti oskrbe v bolnišnicah pacientom niso zlahka dostopne. 6. Interesna področja, ki so jih opredelile države članice in deležniki Države članice so v svojih prispevkih za to poročilo opredelile naslednja področja nadaljnjega sodelovanja na ravni EU: politike in programi o varnosti pacientov (21 odgovorov); razvoj sistemov poročanja in učenja, ki ne temeljijo na obtoževanju, ter spodbujanje poročanja zdravstvenih delavcev in pacientov (21 odgovorov) in razvoj in pregled varnostnih standardov za paciente (20 odgovorov). Komisija je v okviru javnega posvetovanja prejela 181 odgovorov, največ pa so prispevale strokovne zdravstvene organizacije, organizacije pacientov in potrošnikov ter bolnišnice. Vprašani so ugotovili potrebo po izboljšanju na naslednjih področjih: varnost pacientov v zunajbolnišnični oskrbi; zagotavljanje izobraževanja in usposabljanja ne samo za zdravstvene delavce, temveč tudi za paciente, družine in nepoklicne negovalce; spodbujanje uporabe novih tehnologij v korist varnosti pacientov; podpora usklajenemu vseevropskemu spremljanju okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in smernice za celovito presojo na področju varnostnih standardov za paciente, dopolnjene s kontrolnimi seznami in kazalniki, ki se uporabljajo v državah, ter zagotavljanje enakih možnosti pravnih sredstev v primeru napak pri zdravljenju za vse državljane EU. 72 % vprašanih vidi dodano vrednost v tem, da bi se področje uporabe ukrepov EU z varnosti pacientov razširilo na širšo kakovost oskrbe. Varnost pacientov je obravnavana kot rezultat dobre kakovosti zdravstvene oskrbe. Predlagani posebni ukrepi na ravni EU so vključevali: oblikovanje skupne opredelitve „kakovosti oskrbe“; razvoj strategije EU o informacijah, povezanih z zdravjem, za paciente; zbiranje izkušenj pacientov kot element sistemov za izboljšanje kakovosti; vzpostavitev stalnega evropskega foruma za spodbujanje in izmenjavo najboljše prakse na področju varnosti pacientov in kakovosti oskrbe, ki temelji na skupnem ukrepanju, npr. delo na sistemu standardov kakovosti v zdravstvenih organizacijah, izdajanje smernic, določanje ciljev in primerjalna analiza ter upoštevanje učinkov pomanjkanja delovne sile in delovnih pogojev na kakovost oskrbe in spodbujanje boljšega usklajevanja oskrbe. Mnogi vprašani so menili, da bi predlagani ukrepi pomagali tudi pri izvajanju Direktive 2011/24/EU.[19] 7. Ukrepi EU glede okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo Priporočilo določa ukrepe v državah članicah in na ravni EU glede okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo. V spodnjih oddelkih so predstavljeni koraki, sprejeti na ravni EU, v podporo ukrepom držav članic. Zakonodajni ukrepi Priporočilo določa, da morajo države članice uporabljati opredelitve primerov, dogovorjene na ravni EU, da se omogoči dosledno poročanje o okužbah, povezanih z zdravstveno oskrbo. Sklep Komisije 2012/506/EU z dne 8. avgusta 2012 v prilogi vključuje splošne in specifične sistemske opredelitve primerov okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, vključno z navodili za poročanje za vsako stanje.[20] Te opredelitve primerov okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ne bodo le pomagale znatno izboljšati spremljanja po vsej EU, temveč bodo tudi omogočile oceno učinkov sprejetih preventivnih ukrepov na ravni EU. Okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, so obravnavane v novem Sklepu št. 1082/2013/EU o resnih čezmejnih nevarnostih za zdravje.[21] Sklep krepi okvir zdravstvene varnosti v EU glede načrtovanja pripravljenosti, ocene tveganj, obvladovanja tveganj in usklajevanja ukrepov, vključno z vidiki komuniciranja o tveganjih.[22] Njegove določbe se bodo uporabljale za okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo.[23] Dejavnosti na področju spremljanja Mreža ECDC za spremljanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo (HAI-Net) usklajuje različne module v podporo državam članicam pri vzpostavitvi ali krepitvi aktivnih sistemov spremljanja iz člena II.8.c Priporočila. Od objave priporočila so bile organizirane ena vseevropska raziskava o točkovni prevalenci v bolnišnicah za akutno oskrbo v obdobju 2011–12[24] in dve taki raziskavi v ustanovah za dolgotrajno oskrbo.[25] Ciljno spremljanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, se je neprekinjeno izvajalo prek spremljanja okužb kirurških ran in okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, na oddelkih intenzivne nege. Na splošno je raven sodelovanja v evropskih modulih za spremljanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, veljala za visoko v devetih državah ali regijah (AT, DE, ES, FR, IT, LT, MT, PT in UK‑Škotska), srednjo v trinajstih (BE, CZ, EE, FI, HU, LU, NL, NO, RO, SK, UK-Anglija, UK-Severna Irska in UK-Wales) in nizko v enajstih (BG, CY, DK, EL, HR, Islandija, IE, LV, PL, SE in SI). Smernice in poročila ECDC je pripravil več smernic in poročil v podporo državam članicam. Na področju ustrezne uporabe antibiotikov so bili objavljeni sistematičen pregled in smernice na osnovi dokazov za zdravstvene delavce glede ustrezne aplikacije, časovnega razporejanja, doziranja in trajanja perioperativne antibiotične profilakse zaradi preprečevanja okužb kirurških ran[26], ki naj bi izboljšale komplianco pri zdravstvenih delavcih. Na področju programov za nadzor bolnišničnih okužb je bil s sistematičnim pregledom organizacije bolnišnic, upravljanja in vzpostavljenih struktur v zvezi s preprečevanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, opredeljen obvladljiv skupek desetih ključnih elementov programov za nadzor bolnišničnih okužb.[27] Za domove za nego in druge ustanove za dolgotrajno oskrbo so bili razviti in ocenjeni nacionalni kazalniki uspešnosti glede preprečevanja in obvladovanja okužb ter navodila za predpisovanje protimikrobnih sredstev, ki bodo uporabljeni kot osnova za izboljšave spremljanja držav članic na tem področju. Nazadnje, razvite so bile ključne kompetence strokovnjakov za obvladovanje okužb in bolnišnično higieno in te se v državah članicah že uporabljajo.[28] 8. Sklepne ugotovitve Okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo Ukrepi na ravni EU so s tem, ko so pripeljali do sprejetja splošnih in specifičnih opredelitev primerov okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ter z zagotovitvijo standardizirane metodologije in okvira za nacionalno spremljanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, prispevali h krepitvi sistemov spremljanja okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, v EU. K izboljšanemu zbiranju podatkov o okužbah, povezanih z zdravstveno oskrbo, je zlasti prispevala raziskava ECDC o vseevropski točkovni prevalenci okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in uporabi protimikrobnih sredstev za obdobje 2011–12, celo v državah članicah, ki te dejavnosti pred tem niso začele. Poročilo o točkovni prevalenci[29] in prvo poročilo Komisije o izvajanju[30] kažeta, da bi morale države članice usmeriti svoja prizadevanja v zagotavljanje ciljnega spremljanja okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, v povezavi z okužbo kirurških ran, oddelki intenzivne nege ter domovi za nego in drugimi ustanovami za dolgotrajno oskrbo. Potrebni so nadaljnji ukrepi držav članic za izboljšanje rutinskega potrjevanja primerov okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, prek razvoja nacionalnih diagnostičnih smernic, stalnega usposabljanja delavcev v zdravstvu za uporabo opredelitve primerov okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, ter krepitve laboratorijskih in drugih diagnostičnih zmogljivosti v zdravstvenih zavodih. Natančneje, vseevropska raziskava točkovne prevalence je pokazala potrebo po zagotovitvi: ustreznega števila specializiranega osebja za obvladovanje okužb v bolnišnicah in drugih zdravstvenih zavodih; zadostnih zmogljivosti za izolacijo pacientov, okuženih s klinično relevantnimi mikroorganizmi v bolnišnicah za akutno oskrbo; standardiziranega spremljanja uporabe alkoholnih razkužil za roke. Komisija in ECDC sta obravnavanje okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, opredelila kot prednostno nalogo, da bi nadalje podprla države članice pri preprečevanju in obvladovanju okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in izvajanju Priporočila.[31] Splošne zadeve v zvezi z varnostjo pacientov Priporočilo je na politični ravni uspešno povečalo ozaveščenost o varnosti pacientov in sprožilo spremembe, kot sta razvoj nacionalnih strategij in programov za varnost pacientov ter razvoj sistemov poročanja in učenja v mnogih državah članicah EU. Ustvarilo je vzdušje, ki spodbuja k izboljšanju varnosti pacientov v EU. Manj pa je vplivalo na povečanje kulture varnosti pacientov na ravni zdravstvenega varstva, t.j. spodbujanje zdravstvenih delavcev, da se učijo iz napak v okolju, ki ne temelji na obtoževanju. Učinek na krepitev vpliva in vloge pacientov je le delen. Izobraževanje in usposabljanje zdravstvenih delavcev ostajata področje, na katerem so države članice in deležniki ugotovili potrebo po nadaljnjem prizadevanju. Izvajanje Priporočila tudi ni okrepilo zaupanja državljanov EU v varnost in kakovost zdravstvenega varstva v njihovi državi. Varnost pacientov pa medtem ostaja pomembno vprašanje v EU, kot je bilo potrjeno z več kot 90 % odgovorov sodelujočih na javnem posvetovanju in z zaznavanji državljanov EU. To je podprla tudi raziskava[32], ki je izpostavila pomembne vrzeli med znanjem in prakso v strategijah za varnost pacientov, in zatrdila, da je precejšen delež evropskih državljanov izpostavljen tveganju, da posledično ne bo deležen optimalne oskrbe. Komisija v zvezi s tem meni, da si je treba na ravni EU še naprej prizadevati, da se državam članicam zagotovi podpora pri izboljševanju varnosti pacientov in kakovosti oskrbe. Za nadaljnje delo EU, ob tesnem sodelovanju z državami članicami in deležniki, bi bili lahko posebej pomembni naslednji ukrepi: skupna opredelitev kakovosti oskrbe in nadaljnja podpora razvoju skupne terminologije, skupnih kazalnikov in raziskav o varnosti pacientov; sodelovanje EU za izmenjavo dobrih praks in učinkovitih rešitev glede varnosti pacientov in kakovosti oskrbe. To bi lahko temeljilo na sedanjem skupnem ukrepu in se razširilo na druge teme, ki so jih opredelile države članice in deležniki; razvoj smernic o tem, kako pacientom zagotoviti informacije o kakovosti oskrbe; razvoj, skupaj z državami članicami, predloge EU o varnosti pacientov in standardih kakovosti oskrbe, da bi dosegli splošno razumevanje tega koncepta v EU; razmislek z državami članicami o vprašanju pravnih sredstev, kot jih določa Direktiva 2011/24/EU; spodbujanje razvoja usposabljanja za paciente, družine in nepoklicne negovalce tudi z uporabo orodij IKT; redno posodabljanje in razširjanje smernic za zdravstvene delavce za izobraževanje in usposabljanje o varnosti pacientov in spodbujanje poročanja kot orodja za širjenje kulture varnosti pacientov; redno posodabljanje in razširjanje smernic za vzpostavitev in delovanje sistemov poročanja in učenja. Ti ukrepi bi lahko podprli optimalno izvajanje Direktive 2011/24/EU. [1] Priporočilo Sveta (2009 C 151/01) z dne 9. junija 2009 o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo (UL C 151, 3.7.2009, str. 6). [2] Poročilo Komisije Svetu na podlagi poročil držav članic o izvajanju Priporočila Sveta (2009/C 151/01) o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo (COM(2012) 658 final). [3] Poročilo o javnem posvetovanju o varnosti pacientov in kakovosti zdravljenja, junij 2014; http://ec.europa.eu/health/patient_safety/policy/index_en.htm. [4] Eurobarometer B80.2 Varnost pacientov in kakovost oskrbe, objavljeno junija 2014; http://ec.europa.eu/health/patient_safety/policy/index_en.htm. [5] Nemčija je poslala delni odgovor v neelektronski obliki, ki je vključen v analizo. [6] Kadar so danski odgovori z regionalne in nacionalne ravni enaki, se o njih poroča kot o odgovorih Danske. [7] Nobenih informacij iz Nemčije. [8] Upoštevani so bili samo celoviti odgovori na vprašanja, t.j. vključno s spremnimi dokumenti ali predstavljenimi primeri. [9] Glej http://ec.europa.eu/health/patient_safety/events/index_en.htm. [10] Glej http://www.pasq.eu/. [11] Ključne ugotovitve in priporočila glede izobraževanja in usposabljanja o varnosti pacientov po vsej Evropi. Poročilo delovne skupine Komisije za varnost pacientov in kakovost zdravljenja. April 2014; http://ec.europa.eu/health/patient_safety/policy/index_en.htm. [12] Ključne ugotovitve in priporočila glede sistemov poročanja in učenja o zapletih v zvezi z varnostjo pacientov po vsej Evropi. Poročilo delovne skupine Komisije za varnost pacientov in kakovost zdravljenja. April 2014; http://ec.europa.eu/health/patient_safety/policy/index_en.htm. [13] http://www.who.int/patientsafety/implementation/taxonomy/conceptual_framework/en/ [14] http://www.oecd.org/health/health-systems/healthcarequalityindicators.htm [15] Uredba (ES) št. 726/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o postopkih Skupnosti za pridobitev dovoljenja za promet in nadzor zdravil za humano in veterinarsko uporabo ter o ustanovitvi Evropske agencije za zdravila, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) št. 1235/2010 z dne 15. decembra 2010; Direktiva 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. novembra 2001 o zakoniku Skupnosti o zdravilih za uporabo v humani medicini, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2010/84/EU z dne 15. decembra 2010. [16] Zelena knjiga o mobilnem zdravju („m–zdravju“) COM(2014) 219 final. [17] Uredba (EU) št. 282/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2014 o vzpostavitvi tretjega programa za ukrepe Unije na področju zdravja (2014–2020) in razveljavitvi Sklepa št. 1350/2007/ES (UL L 86, 21.3.2014, str. 1). [18] Uredba (EU) št. 1291/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o vzpostavitvi okvirnega programa za raziskave in inovacije (2014–2020) – Obzorje 2020 in razveljavitvi Sklepa št. 1982/2006/ES. [19] Direktiva 2011/24/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o uveljavljanju pravic pacientov pri čezmejnem zdravstvenem varstvu (UL L 88, 4.4.2011, str. 45). [20] Izvedbeni sklep Komisije 2012/506/EU o spremembi Odločbe 2002/253/ES o opredelitvi primerov nalezljivih bolezni za poročanje mreži Skupnosti v skladu z Odločbo št. 2119/98/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 262, 27.9.2012, str. 40). [21] Sklep št. 1082/2013/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o resnih čezmejnih nevarnostih za zdravje in o razveljavitvi Odločbe št. 2119/98/ES (UL L 293, 5.11.2013, str. 1). [22] Sklep št. 1082/2013/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. oktobra 2013 o resnih čezmejnih nevarnostih za zdravje in o razveljavitvi Odločbe št. 2119/98/ES (UL L 293, 5.11.2013, str. 1). [23] Okužbe, povezane z zdravstveno oskrbo, so bile obravnavane z Odločbo št. 2119/98/ES. [24] Raziskava o točkovni prevalenci okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in uporabi protimikrobnih sredstev v evropskih bolnišnicah za akutno oskrbo, 2011–2012. Stockholm: ECDC; 2013. [25] Raziskava o točkovni prevalenci okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in uporabi protimikrobnih sredstev v evropskih ustanovah za dolgotrajno oskrbo. April–maj 2013. Stockholm: ECDC, 2014; Raziskava o točkovni prevalenci okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in uporabi protimikrobnih sredstev v evropskih ustanovah za dolgotrajno oskrbo. Maj–september 2010. Stockholm: ECDC; 2014 (obe v tisku). [26] Sistematičen pregled in smernice na osnovi dokazov glede perioperativne antibiotične profilakse. Stockholm: ECDC; 2013. [27] Ti ključni elementi vključujejo: 1) organizacijo obvladovanja okužb na bolnišnični ravni; 2) zasedenost bolnišnic, kadrovsko zasedbo, delovno obremenitev in medicinske sestre iz združenj/agencij; 3) ergonomske vidike; 4) ustrezno uporabo smernic; 5) izobraževanje in usposabljanje; 6) revidiranje; 7) nadzor in povratne informacije; 8) multimodalne in multidisciplinarne programe preprečevanja ob upoštevanju načel spremembe vedenja; 9) vključevanje najbolj uspešnih v programe preprečevanja in 10) vlogo pozitivne organizacijske kulture. Zingg W, Holmes A, Dettenkofer M, et al. Hospital organisation, management, and structure in the context of healthcare-associated infection prevention: a systematic review. Lancet Infect Dis 2014: v tisku. [28] Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni; Ključne pristojnosti strokovnjakov za obvladovanje okužb in bolnišnično higieno v Evropski uniji. Stockholm: ECDC; 2013. [29] Evropski center za preprečevanje in obvladovanje bolezni (ECDC); Raziskava o točkovni prevalenci okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo, in uporabi protimikrobnih sredstev v evropskih bolnišnicah za akutno oskrbo: 2011–12. Stockholm: ECDC: 2013. [30] Poročilo Komisije Svetu na podlagi poročil držav članic o izvajanju Priporočila Sveta (2009/C 151/01) o varnosti pacientov, vključno s preprečevanjem in obvladovanjem okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo (COM(2012) 658 final). [31] Na primer, ECDC bo razvil repozitorij obstoječih smernic in drugih dokumentov, da bi pospešil izmenjavo najboljših praks in razvoj takih dokumentov, kjer še ne obstajajo. ECDC bo poleg tega razvil sistem spremljanja in vrednotenja s skupkom kazalnikov za oceno izvajanja nacionalnih strategij/akcijskega načrta in njihove uspešnosti pri izboljševanju preprečevanja in obvladovanja okužb, povezanih z zdravstveno oskrbo. [32] Sunol, R. et al. 2014, Evidence-based organisation and patient safety strategies in European hospitals. International Journal for Quality in Health Care 2014; str. 1–9.