SL Uradni list Evropske unije C 325/46

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o prostovoljnem delu — Vlogi in vplivu v evropski družbi

(2006/C 325/13)

Komisija je 6. aprila 2006 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu: Prostovoljne dejavnosti — vloga in vpliv v evropski družbi

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela na tem področju, je mnenje sprejela 7. novembra 2006. Poročevalka je bila ga. KOLLER, soporočevalka ga. zu EULENBURG.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 431. plenarnem zasedanju 13. in 14. decembra 2006 (seja dne 13. decembra 2006) s 127 glasovi za, 9 glasovi proti in 17 vzdržanimi glasovi.

1. Priporočila in sklepi

1.1 EESO poziva Komisijo, da razglasi leto prostovoljcev, in nato čimprej objavi belo knjigo o prostovoljnih dejavnostih in aktivnem državljanstvu v Evropi; tako bi lahko poudarili vzajemno učinkovanje obeh pojavov in opozorili na njun pomen. Ker prostovoljna dejavnost v glavnem poteka na lokalni ravni, bi morala bela knjiga s tega področja voditi k strategiji za krepitev evropske razsežnosti prostovoljnih dejavnosti in spodbujanje aktivnega evropskega državljanstva ter poistovetenja z Evropo.

1.2 Vlade držav članic bi bilo treba spodbuditi k oblikovanju nacionalne politike prostovoljnih dejavnosti in strategije za neposredno krepitev in priznanje takšnega dela. Te nacionalne politike bi morale imeti tudi vlogo infrastrukture prostovoljnih dejavnosti. EU lahko določi okvir in spodbuja večjo izmenjavo dobrih praks med državami članicami.

1.3 Vse države članice si morajo prizadevati za pripravo zakonodajnega okvira, ki zagotavlja pravico do prostovoljnih dejavnosti ne glede na pravni ali družbeni status. Vsem posameznikom, ki izvajajo prostovoljne dejavnosti, tudi invalidnim osebam, je treba zagotoviti enake možnosti. V nekaterih državah članicah zakonodajni predpisi še vedno ovirajo razvoj prostovoljnih dejavnosti in onemogočajo močnejšo družbeno podporo. Včasih obstajajo zakonodajni predpisi, ki celo prepovedujejo ali omejujejo zaposlovanje. Te omejitve je treba preveriti in prostovoljne dejavnosti spodbujati z zakonodajnim okvirom, ki ureja na primer predpise s področja zavarovanja in povračila stroškov.

1.4 Po mnenju Odbora morajo pomen prostovoljnih dejavnosti priznati tudi drugi udeleženi akterji, ne le vlade: parlamenti, regionalni in lokalni organi ter organizacije civilne družbe, ki morajo tudi aktivno sodelovati pri spodbujanju teh dejavnosti. Tako bodo poudarili vlogo prostovoljnih dejavnosti in izboljšali njegov ugled v družbi. Poleg tega želi EESO Komisijo izrecno opozoriti na dejstvo, da organizacije civilne družbe pri izvajanju prostovoljnih dejavnosti igrajo odločilno vlogo.

1.5 Hkrati je po mnenju Odbora koristno opozoriti na odnos med civilno družbo in šolami, da bi tako podprli pripravo posameznikov na prostovoljne dejavnosti. Zato je treba v okviru osnovnošolskega izobraževanja posvetiti večjo pozornost pedagoškemu delu za razvoj družbene zavesti in sodelovanja pri reševanju socialnih vprašanj splošnega pomena. Tako bi lahko v okviru „leta družbenih in okoljskih vprašanj“ mladim pod 15 letom kot eno izmed možnosti ponudili praktične dejavnosti, s čimer bi jih vzpodbudili k pomembnim in koristnim prostovoljnim dejavnostim. Posebno pozornost je treba nameniti nevladnim organizacijam, v katerih otroci opravljajo prve prostovoljne dejavnosti.

1.6 V okviru prizadevanj za priznavanje priložnostnega in neformalnega usposabljanja, predvsem na podlagi dokumentov EUROPASS in priporočil o ključnih sposobnostih, bi morala EU posebej poudariti priznavanje sposobnosti, pridobljenih s prostovoljnimi dejavnostmi. Oblikovanje izkaznice EUROPASS za mlade bi pripomoglo k izboljšanju priznavanja prostovoljnih dejavnosti za mlade.

1.7 EESO poziva vse države članice, pa tudi EU samo, da pripravijo politike v zvezi s prostovoljnimi dejavnostmi, ki vključujejo strategijo in konkretne programe za spodbujanje teh dejavnosti, predloge za posebno pomoč in ozaveščanje javnosti, spodbujajo partnerstva med civilno družbo in podjetji ter javno priznavanje dosežkov prostovoljcev. Za to je predvsem potreben ustrezen pravni okvir, ki spodbuja prostovoljne dejavnosti. EU lahko v ta namen oblikuje okvir, predlaga izhodišča za razpravo in podpira izmenjave dobrih praks med državami članicami.

1.8 Na evropski ravni potrebujemo zanesljive in primerljive statistične podatke o obsegu, pomenu in družbeno-gospodarski vrednosti prostovoljnih dejavnosti. Raziskave bi morale temeljiti na enotni opredelitvi prostovoljnih dejavnosti in proučiti potrebe ter motive prostovoljcev, zlasti pa motive tistih, ki se nočejo vključiti v prostovoljne dejavnosti. Na evropski ravni je treba najti možnosti, da se opozori na prispevek prostovoljnih dejavnosti k nacionalnemu dohodku in vplivu takšnih dejavnosti na družbo. Tukaj lahko Eurostat prevzame vlogo usklajevalca in pobudnika: vsi statistični uradi držav članic EU bi morali imeti na voljo podatke s tega področja.

1.9 EESO priporoča, da Evropska unija v okviru sistemov financiranja, politik in programov močneje spodbuja prostovoljne dejavnosti. V ta namen je zlasti potrebna vseevropska infrastruktura za podporo teh dejavnosti. Evropska prostovoljna služba (European Voluntary Service Programme, EVS), ustanovljena leta 1996, je trenutno eden od instrumentov spodbujanja prostovoljnih dejavnosti v Evropski uniji. V okviru tega programa je približno 40 000 mladih med 18 in 25 letom od 6 mesecev do enega leta prebivalo v 31 evropskih državah in državah partnericah. S sredstvi razvojne pomoči se hkrati financira tudi delo drugih prostovoljcev v državah v razvoju. EESO meni, da ta instrument spodbujanja ni dovolj, in si želi, da bi si Evropska unija začela prizadevati za dejavnejši, doslednejši in bolj povezan pristop k prostovoljnim dejavnostim ter da bi zlasti omogočila, da bi bili ti programi v vsej Evropi dostopni vsem skupinam prebivalstva in se ne bi omejevali zgolj na dolgoročno prostovoljno službo mladih.

1.10 EESO bi želel tudi, da se objavi priporočilo, namenjeno izključno prostovoljnim dejavnostim starejših oseb, ki bi vključevale na primer pilotne dejavnosti za partnerstva in izmenjave izkušenj ter bi bile del izvedenih pobud na tem področju.

1.11 Poleg tega bi morale biti prostovoljne dejavnosti načeloma enako priznane kot sofinanciranje. Prijavnice za evropske projekte je treba na splošno oblikovati bolj enostavno in nebirokratsko, tako da bodo organizacije prostovoljnih dejavnosti sploh lahko sodelovale pri evropskih razpisih projektov.

1.12 Okrepiti in razširiti je treba obveščanje: preveč pogosto se zgodi, da informacije ne pridejo do zainteresiranih krogov. V ta namen je treba izkoristiti vse možne poti obveščanja; na primer oblikovanje spletne strani z informacijami s tega področja, ki bi bila z enim klikom dostopna z vseh sedanjih spletnih strani o prostovoljnih dejavnostih. Evropske mreže organizacij prostovoljnih dejavnosti imajo tukaj poseben pomen, saj zagotavljajo izmenjavo informacij in najboljših praks, pri tem pa institucije EU seznanjajo s potrebami in zahtevami prostovoljcev na osnovni ravni. Ker so del infrastrukture za spodbujanje prostovoljnih dejavnosti, jih je treba usmerjeno spodbujati.

1.13 Evropska unija lahko pomembno prispeva k spodbujanju in javnemu priznanju prostovoljnih dejavnosti, s tem da podpre 5. december, ki so ga Združeni narodi razglasili za mednarodni dan prostovoljcev, in na ta dan izreče priznanje njihovemu delu. Mednarodno leto prostovoljcev 2001 je opozorilo na pomen učinkovitih javnih programov, ki jih podpre država. Če bi — kot predlaga EESO — na evropski ravni razglasili leto prostovoljcev, bi to prispevalo tudi k priznavanju in nadaljnjemu spodbujanju lokalnega dela neštetih prostovoljcev na evropski ravni, kar bi pri njih obudilo občutek evropske pripadnosti.

1.14 Da bi dosegli večje priznanje pomena prostovoljnega dela za razvoj držav članic, EESO priporoča, da se na evropski ravni sprejme listina, v kateri bi določili vlogo organizacij prostovoljnega dela skupaj z njihovi pravicami in obveznostmi. EESO priporoča, da se za izboljšanje gospodarskega položaja organizacij prostovoljnega dela v državah članicah v pravu Skupnosti zagotovi pravno podlago, v skladu s katero bodo te organizacije oproščene plačevanja davka na dodano vrednost. Namen predlagane opredelitve vloge, pravic in obveznosti organizacij prostovoljnega dela v evropski listini je predvsem priprava enotnih smernic za tiste organizacije, ki bi lahko glede gospodarskih in drugih privilegijev dobile posebni pravni status.

2. Uvod

2.1 Prostovoljne dejavnosti so za družbo neprecenljive vrednosti. Več kot 100 milijonov prostovoljcev se v Evropi v prostem času posveča številnim dejavnostim, ki koristijo tretjim osebam in služijo splošnemu interesu. Podjetja, državni akterji in zlasti državljani sami vedno bolj priznavajo delo organizacij civilne družbe, ki ga pogosto opravljajo izključno ali večinoma prostovoljci (1).

2.2 Sama vrednost prostovoljnih dejavnosti pa močno presega zgolj zagotavljanje storitev in zadovoljevanje socialnih potreb. Motivi, na katerih temelji prostovoljna dejavnost, namreč na lastno pobudo prispevati k splošnemu blagostanju in ga sooblikovati, spodbujajo vrednote, kot sta nesebičnost in solidarnost, ter tako ustvarjajo protiutež pojavoma izolacije in sebičnosti, ki sta vedno bolj značilna za moderno družbo.

2.3 Prostovoljno delo je neločljivo povezano z aktivnim državljanstvom, ki — tako na lokalni kot tudi na evropski ravni — predstavlja temelj demokracije. Državljani ne sodelujejo v življenju družbe le v okviru sodelovanja v političnih procesih, temveč tudi s ciljnim reševanjem družbenih problemov. Z družbenim delom lahko uresničijo svojo pripravljenost sooblikovati družbo. Posameznik v svojem prostem času ali v okviru prostovoljne službe dela za druge — pogosto s precejšnjim finančnim ali celo zdravstvenim tveganjem — in s tem za splošno dobro. Prav ta oblika aktivnega evropskega državljanstva pa v naši družbi pri državljanih ustvarja močan občutek pripadnosti. Prostovoljne dejavnosti lahko torej označimo za enega najboljših primerov sodelovanja in s tem bistveni del oz. celo predpogoj aktivnega državljanstva.

2.4 Prostovoljne dejavnosti tudi spodbujajo osebni razvoj: na eni strani razvijajo družbeno zavest, na drugi pa ključna znanja in spretnosti, kar izboljšuje možnosti prostovoljcev na trgu dela ter njihovo aktivno sodelovanje v družbi. Različne oblike prostovoljnih dejavnosti omogočajo priložnostno (2) in neformalno (3) učenje, ki tako — poleg formalnega učenja (4) — igrata osrednjo vlogo pri uresničevanju zasnove vseživljenjskega učenja.

2.5 Prostovoljne dejavnosti bistveno prispevajo k rezultatom naših nacionalnih gospodarstev; skoraj bi jih lahko označili kot četrti državni sektor. Ta prispevek pa nacionalne statistike zelo pogosto spregledajo, saj ne temelji vedno na izmenjavi blaga z denarno vrednostjo in ni enotne metode za oceno njegove ekonomske vrednosti. Kjer pa se učinki prostovoljnih dejavnosti ocenjujejo, je bilo ugotovljeno, da sta njihova ekonomska vrednost in njihov prispevek k socialnim tržnim gospodarstvom precejšnja (5). Tako se na primer ocenjuje, da ekonomska vrednost prostovoljnih dejavnosti znaša 7,9 % BDP in da pri teh dejavnostih sodeluje 38 % prebivalstva. Na Irskem in v Nemčiji več kot 33 %, na Poljskem pa 18 % prebivalstva opravlja neko vrsto prostovoljnega dela.

2.6 Čezmejne prostovoljne dejavnosti na evropski in mednarodni ravni lahko precej povečajo solidarnost in skupno razumevanje med narodi ter spodbujajo medkulturni dialog. V tem okviru EESO pozdravlja namen Komisije, da razširi evropske prostovoljne dejavnosti in okrepi njihovo prepoznavnost in učinkovitost.

2.7 Najpomembnejši motivi za prostovoljne dejavnosti so solidarnost, občutek odgovornosti za druge in potreba posameznika, da se počuti koristnega. Prostovoljne dejavnosti ustvarjajo družbene vezi, prispevajo k družbeni koheziji in spodbujajo kakovost življenja ter družbeni napredek v Evropi. Tako poosebljajo vrednote evropskega povezovanja, kot so opredeljene v členu 2 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in členu 2 Pogodbe o Evropski uniji. Prostovoljne dejavnosti so poleg tega pomemben izraz participativne demokracije, ki jo Pogodba o ustavi za Evropo priznava kot sestavni del demokratičnega življenja v EU. Prostovoljne dejavnosti so v interesu javnosti, prav tako kot prostovoljci sami. Prostovoljne dejavnosti bi morale biti v vseh državah članicah EU priznane na tej ravni.

2.8 EESO je to temo obravnaval že v informativnem poročilu o delu z umirajočimi in hudo bolnimi kot primeru prostovoljnih dejavnosti v Evropi, ki ga je sprejel leta 2002 (poročevalka: ga. zu EULENBURG). EESO je prostovoljne dejavnosti obravnaval tudi v drugih dokumentih z drugih vidikov, vendar doslej še ni pripravil mnenja posebej na to temo (6).

2.9 Tudi znotraj EU se vedno bolj priznava prispevek prostovoljnih dejavnosti na socialnem, kulturnem in okoljskem področju, organizacije prostovoljnega dela pa so bolje vključene v politične in druge procese odločanja, in sicer na področjih, kot so vseživljenjsko učenje, zdravje in varstvo potrošnikov, razvoj, trgovina itd. EESO pozdravlja te pobude, vendar meni, da dosedanji napredek še zdaleč ne zadošča.

2.10 EESO z zadovoljstvom sprejema dejstvo, da so prostovoljne dejavnosti mladih obravnavane kot prednostna naloga v okviru političnega procesa, ki ga je Komisija začela leta 2001, in v okviru odprte metode za koordinacijo. Komisijo spodbuja, da na podlagi že doseženega napredka še naprej razvija prostovoljne dejavnosti, pri čemer naj obravnava horizontalne vidike na podlagi celostnega pristopa.

2.11 Mednarodno leto prostovoljcev, ki so ga ZN razglasili 2001, je bilo simbolično dejanje na mednarodni ravni. To leto je prostovoljnim dejavnostim naklonilo pozornost javnosti, ljudi je znova spodbudilo k prostovoljnim dejavnostim in jim pokazalo, kako jih je mogoče priznavati, podpirati in spodbujati tudi na politični ravni. Na pobudo ZN vsako leto 5. decembra praznujemo mednarodni dan prostovoljcev. Evropska unija bi morala evropske državljane opozoriti na ta pomemben dogodek.

2.12 Na splošno pa Odbor meni, da bi se morale Evropska komisija in države članice bolj posvetiti temi prostovoljnih dejavnosti. Tudi zato EESO pozdravlja prošnjo za pripravo mnenja o tej pomembni temi, ki jo je ga. WALLSTRÖM naslovila na Odbor.

3. Pojem prostovoljnih dejavnosti in značilnosti

3.1 V praksi in raziskavah se prostovoljne dejavnosti pogosto različno opredeljujejo, poleg tega je težko zajeti različne vidike teh dejavnosti v eni definiciji. Za različne opredelitve v državah Evropske unije so značilna tri skupna merila, ki morajo biti vedno izpolnjena: — prostovoljne dejavnosti temeljijo na svobodni odločitvi in lastni pobudi; nobena oblika prostovoljnih dejavnosti ne more biti obvezna. To zagotavlja zavezanost in identifikacijo prostovoljcev z njihovim delom; — prostovoljne dejavnosti niso plačane in se ne opravljajo zaradi finančnih koristi; lahko pa se prostovoljcem povrnejo nastali stroški; — cilj prostovoljnih dejavnosti je pomagati drugim ljudem zunaj lastne družine oz. drugim družbenim skupinam in s tem koristiti družbi kot celoti (čeprav prostovoljne dejavnosti nedvomno precej koristijo tudi osebnemu razvoju tistega, ki jih opravlja). Obstajajo nesoglasja o tem, ali ta opredelitev zajema le redne dejavnosti, ali sem sodi tudi sosedska pomoč in „banke časa“, ki se razvijajo v zadnjih letih, ali le prostovoljne dejavnosti v formalni in strukturirani obliki. Vsekakor pa morajo biti zgoraj navedeni osnovni pogoji nujno izpolnjeni, da določeno dejavnost lahko štejemo za prostovoljno, ne glede na to, ali gre za prostovoljne dejavnosti v korist lokalne skupnosti ali za strukturirano prostovoljno službo. Na splošno lahko rečemo, da je za različne vidike prostovoljnega dela najbolj ustrezna široka opredelitev.

3.2 Cilj prostovoljnih dejavnosti ni nadomestitev plačanega dela; celo jasno zaželeno je, da plačanega dela ne bi bilo mogoče nadomestiti s prostovoljnim. Posebna vrednost prostovoljnih dejavnosti je v njihovem prispevku k oblikovanju družbe. Takšno delo ni le socialna storitev in tudi ni namenjeno prevzemu osnovnih nalog države. Temeljna dodana vrednost prostovoljnih dejavnosti je v: — oblikovanju socialnih in družbenih vezi; večji identifikaciji z družbo in večjemu občutku solidarnosti, ki se razvije pri vseh, ki se vključujejo v prostovoljne dejavnosti; — udeležbi državljanov pri dejavnem oblikovanju skupnosti.

3.3 Ker obstaja veliko oblik prostovoljnih dejavnosti, jih je težko razvrstiti v posamezne kategorije. Prostovoljne dejavnosti opravljajo najrazličnejše družbene skupine, čeprav v posameznih državah članicah EU v različnem obsegu: delež prostovoljcev, ki delujejo na posameznem področju, in njihov profil (starost, poreklo, stopnja izobrazbe) se od države do države deloma močno razlikujeta.

3.4 Poleg formalnih dejavnosti, ki se opravljajo v določenih ustanovah, obstajajo tudi neformalne dejavnosti in dejavnosti, ki ostajajo prikrite (kar je na primer pogosto pri prostovoljnih dejavnostih migrantov).

3.4.1 K različnim oblikam prostovoljnih dejavnosti spadajo med drugim naslednje dejavnosti: — udeležba v javnem življenju in civilna angažiranost; — vključenost v zadeve splošnega interesa, organizacija kampanj ozaveščanja, pravna pomoč in varstvo potrošnikov; — dobrodelne dejavnosti, pomoč drugim v bližnji okolici, predvsem pomoč starejšim in invalidnim osebam v njihovem okolju, lahko pa tudi na področju razvojne pomoči; — delo za dobro bližnje skupnosti, med drugim v posebnih razmerah, na primer po naravnih katastrofah ipd.; — vzajemna pomoč in skupine za samopomoč; — sodelovanje v verskih društvih; — opravljanje različnih častnih funkcij, katerih nosilci se udejstvujejo na političnem in znanstvenem področju, sodelujejo pri vodenju ali upravljanju majhnih združenj ali športnih društev in igrajo pomembno vlogo v družbi.

3.4.2 Nadalje lahko prostovoljne dejavnosti razdelimo glede na področje delovanja (npr. šport, kultura, sociala, zdravje, izobraževanje, mladi, varstvo okolja, civilna zaščita, politika, varstvo potrošnikov, razvojno sodelovanje ipd.).

3.5 Prostovoljna služba je posebna oblika prostovoljnih dejavnosti, ki je že vnaprej časovno omejena in jo prostovoljci pogosto opravljajo kot izključno dejavnost, t. j. v nasprotju z večino prostovoljnih dejavnosti, ki se opravljajo poleg drugih dejavnosti, kot sta izobraževanje ali zaposlovanje. V nasprotju s prostovoljnimi dejavnostmi, ki jih posameznik vedno opravlja v svojem prostem času, prostovoljna služba večinoma temelji na skupno določenih pravilih in nalogah, pogosto v obliki dogovora med različnimi projektnimi partnerji, vključno s prostovoljci. Razlikujemo več oblik prostovoljnih služb: prostovoljne dejavnosti so vse vrste prostovoljnih dejavnosti in jih lahko opišemo na naslednji način: dostopne so vsem, niso plačane, opravljajo se na osnovi svobodne volje, imajo izobraževalni vidik (neformalno učenje) in ustvarjajo dodano socialno vrednost; prostovoljna služba je oblika prostovoljnih dejavnosti, zanjo je poleg tega značilno še naslednje: je časovno omejena; cilji, vsebina, naloge, struktura in okvir so jasno določeni; na voljo je ustrezna podpora in pravno ter socialno varstvo; prostovoljna služba, ki jo organizira država, je služba, ki jo upravlja država ali nekdo v imenu države, na primer na socialnem področju ali področju civilne zaščite; civilna služba je prostovoljna alternativa k obveznemu služenju vojaškega roka, ki je mogoča v nekaterih državah (7).

3.6 Obe obliki prostovoljnega dela se jasno razlikujeta po tem, da gre v prvem primeru v smislu opredelitev OZN in ILO za prostovoljno delo, opravljeno v neprofitni organizaciji, za katero se prejme plačilo, ki je pogosto nižje od tržnega, v drugem primeru pa se ne prejme plačila, lahko pa so povrnjeni stroški, nastali pri opravljanju naloge. To razlikovanje bi bilo treba upoštevati pri natančnejši opredelitvi pravnega statusa teh dejavnosti, da bi olajšali položaj prostovoljcev in študentov, ki v NVO opravljajo obvezno „prakso“. Evropska prostovoljna služba, ki se jo večkrat navaja in poudarja kot primer, ki ga je treba razširiti in uveljaviti, je v resnici služba, ki mladim posreduje delo v društvih ali nevladnih organizacijah (NVO) v zameno za plačilo nadomestila in stroškov (stanovanje, hrana). Zajema delno plačilo kot v primeru plačila za opravljanje prakse. Na ta način so mladi na voljo društvom ali NVO v okviru visokošolskega izobraževanja (praksa v tujini je del skoraj vseh študijskih programov, ki imajo mednarodno ali evropsko razsežnost) Sodelovanje mladih pri dobrodelnih projektih ali projektih splošnega interesa v zameno za pavšalno nadomestilo je koristno za vse. Zahteva po razjasnitvi zakonskega statusa dodeljenega nadomestila je sicer utemeljena, vendar ne smemo enačiti pojmov „dobrodelnih“ in „prostovoljnih“ dejavnosti.

3.7 Plačano prostovoljno delo na osnovi opredelitev ILO in OZN, kot je na primer dejavnost Zdravnikov brez meja, ne spada v okvir tega mnenja.

3.8 V zadnjih letih so oblike in motivi prostovoljnih dejavnosti postali še bolj raznoliki, kar je posledica novih družbenih vrednot oz. razvoja. Interes in povpraševanje za prostovoljne dejavnosti naraščata, izboljšave glede finančnih in proračunskih sredstev, infrastrukture ter priznavanje tega dela pa temu povečanju ne sledijo dovolj.

3.8.1 Smiselno preživljanje prostega časa, razvoj socialnih spretnosti in znanja ter pridobivanje in posredovanje izkušenj so privlačne prednosti prostovoljnih dejavnosti. Pridobivanje znanja ali boljše poznavanje samega sebe in svojih sposobnosti so vedno pogosteje motivi za prostovoljne dejavnosti, tudi zato da bi bili kos zahtevam družbe znanja. Pri odločitvi za prostovoljno službo v tujini igrajo pomembno vlogo tudi medkulturni stiki in učenje tujega jezika. Z vidika evropskega združevanja to spodbuja razumevanje med kulturami. Čezmejni prostovoljni projekti, kot so borze prostovoljcev v evroregijah, so lahko zelo pomembni za razvoj evropskega državljanstva.

3.8.2 Organizacije civilne družbe in centri za prostovoljno delo lažje pridobivajo prostovoljce, če upoštevajo nove razmere v naši družbi, na primer spremembe v kulturi mladih, razširjenost spleta in možnosti za prostovoljne dejavnosti preko spleta; nove oblike nagovarjanja mladih, na primer preko kratkih sporočil SMS; ponudbo kratkoročnega dela kot prvega koraka za mlade; nove oblike preživljanja prostega časa in čas, ki je zainteresiranim državljanom na voljo; usmerjeno upoštevanje novih ciljnih skupin, kot so migranti, tistih, ki so dlje časa brezposelni, ali vedno večje število upokojencev, ki želijo sodelovati.

3.9 Če povzamemo, lahko rečemo, da so prostovoljne dejavnosti horizontalen pojav, ki zadeva veliko različnih področij družbe in vse sloje prebivalstva. Kljub temu je treba omeniti, da so manj prisotne med prikrajšanimi ali socialno izključenimi osebami.

4. Splošna družbeno-gospodarska vloga prostovoljnih dejavnosti v evropski družbi

4.1 V mednarodni strokovni literaturi se vloga prostovoljnih dejavnosti večinoma analizira na osnovi njihove družbene in gospodarske funkcije. Kot že omenjeno, je vrednost prostovoljnih dejavnosti v njihovem prispevku k aktivnemu državljanstvu, njihovi vplivi pa so pogosto težko merljivi: družbeno angažiranost, občutek pripadnosti, identifikacijo z družbo, solidarnost, občutek odgovornosti za družbo in spodbujanje socialne kohezije je težko neposredno izmeriti.

4.2 Primeren pristop za obravnavo tega vprašanja, opisan v raziskovalnem delu o civilni družbi (na primer Putnam, 2000 (8)), je t. i. socialni kapital, h kateremu prostovoljne dejavnosti bistveno prispevajo. Socialne mreže, stiki, vrednote in stališča državljanov, pa tudi vzajemno zaupanje so bistvenega pomena za socialni (in gospodarski) razvoj regij. Če je na določenem območju veliko organizacij civilne družbe ali prostovoljcev, so tudi drugi gospodarski in socialni kazalniki na splošno pozitivnejši. Prostovoljne dejavnosti bistveno povečajo socialni kapital družbe, saj ustvarjajo socialne mreže in vezi.

4.3 Zato je treba kvantitativne kazalnike za razvoj neke države, ki se običajno uporabljajo (najpomembnejši gospodarski kazalniki, kot sta gospodarska rast in finančno ravnovesje) dopolniti z novimi in alternativnimi kazalniki, ki merijo socialni kapital, pa tudi socialno kohezijo, ter tako opozarjajo na prispevek prostovoljnih dejavnosti. Tudi gospodarsko vrednost prostovoljnih dejavnosti bi bilo treba izmeriti v številkah, kot to predlagajo Združeni narodi v priročniku za neprofitne organizacije v sistemu nacionalnih statistik.

4.4 To je tudi v skladu z usmerjenostjo v trajnostni razvoj, katerega cilj je globalen sistem, ki poleg gospodarstva spodbuja tudi okoljsko trajnost, solidarnost in demokracijo, pa tudi s cilji lizbonske strategije, ki tri področja — gospodarstvo, sociala in okolje — v skupnem okviru trajnostnega razvoja opredeljuje kot neločljiva in želi bolje izkoristiti njihove vzajemne sinergije. Prostovoljci bistveno prispevajo na vseh treh področjih, zato bi bilo treba oceniti spodbujanje socialne kohezije, dejavnosti na okoljskem področju in ponovno vključitev brezposelnih (oseb, ki so dlje časa brezposelne) na trg dela.

4.5 Evropski mladinski pakt za mlade, ki ga je Evropski svet sprejel spomladi 2005 in ki je del prenovljene lizbonske strategije, spodbuja mlade k izvajanju prostovoljnih dejavnosti (9).

4.6 V skladu z mednarodnimi raziskavami in izkušnjami je mogoče prostovoljne dejavnosti na različnih področjih spodbujati še bolje in bolj usmerjeno.

4.6.1 Tako si lahko že v okviru socializacije, izobraževanja in vzgoje otrok prizadevamo za to, da bodo otroci kasneje dejavni člani skupnosti. Organizacije, ki izvajajo socialne programe, pri katerih sodelujejo predvsem otroci in mladi, igrajo v tem procesu posebno vlogo.

4.6.2 Prostovoljne dejavnosti lahko igrajo posebno vlogo v boju proti brezposelnosti mladine in dolgotrajni brezposelnosti, pa tudi na splošno pri vstopu v poklicno življenje. Prostovoljci lahko ciljno zbirajo pomembne izkušnje in znanje, po katerih na trgu dela obstaja povpraševanje, ter vzpostavljajo stike. Poleg dejavnosti na socialnem področju in področju zdravstvenega varstva, ki sta tradicionalni področji prostovoljnih dejavnosti, lahko prostovoljci med službo pridobivajo ključne spretnosti in znanja na področjih obveščanja javnosti, komunikacije, izražanja, znanja s socialnega področja, organizacije dela, poklicnega izobraževanja ipd. Preizkusijo lahko različne družbene vloge in se tako naučijo sprejemati pravilne odločitve, reševati težave, pridobijo delovne navade ter dokažejo svoj smisel za pravičnost in vodstvene sposobnosti. Prostovoljne dejavnosti so lahko pomemben del življenjepisa in poklicne poti in s tem pomemben dodaten instrument neformalnega in priložnostnega usposabljanja, ki dopolnjuje formalno usposabljanje, izobraževanje in poklicno usposabljanje. Poleg tega lahko pomagajo izboljšati možnosti teh oseb na trgu dela, predvsem mladih.

4.6.3 Na področju aktivnega staranja imajo prostovoljne dejavnosti dvojni pomen: prvič, starejši državljani lahko tako še naprej sodelujejo v družbenem življenju, izkoristijo svoje izkušnje in se še naprej počutijo koristne. To pozitivno vpliva na njihovo zdravje in kakovost življenja. Drugič, prostovoljne dejavnosti lahko spodbujajo razumevanje med generacijami, saj mladi in starejši delajo skupaj, si izmenjujejo izkušnje in podpirajo drug drugega.

4.6.4 Različnim obrobnim skupinam prebivalstva lahko omogoča vključitev in integracijo, naj bo to zato, ker se prostovoljci zavzemajo zanje, ali ker se sami preko svojega dela vrnejo v središče družbe. Takšno povečanje vpliva in moči, ki ga omogočijo prostovoljne dejavnosti, je zlasti pomembno za socialno izključene skupine prebivalstva in za migrante. V nekaterih državah članicah ta proces žal ovirajo zakonodajni predpisi; tako v nekaterih državah migranti ne morejo sodelovati pri prostovoljnih dejavnostih.

4.6.5 Opozoriti je treba tudi na pomen različnih skupin za samopomoč. Njihova najpomembnejša značilnost je, da združujejo ljudi s podobnimi težavami na najrazličnejših področjih, ki drug drugemu pomagajo tako, da si izmenjajo izkušnje.

4.6.6 Pri spodbujanju prostovoljnih dejavnosti je pomemben tudi prispevek delodajalcev in podjetij. Njihovi zaposleni lahko namreč s prostovoljnimi dejavnostmi zunaj podjetja pridobivajo socialne spretnosti in znanje, ki krepijo njihovo ustvarjalnost in motivacijo za delo. Tako občutijo večjo zavezanost podjetju. Tudi podjetja se vedno bolj zavedajo svoje socialne odgovornosti: partnerstva v obojestransko korist med organizacijami prostovoljnih dejavnosti, lokalnimi in nacionalnimi oblastmi ter podjetji prispevajo k združevanju moči in znanja ter skupnemu oblikovanju lokalne družbe. Dialog med socialnimi partnerji, vzajemno učenje in kolektivne pogodbe lahko prispevajo k večjemu priznanju in podpori prostovoljnih dejavnosti, ki je del socialne odgovornosti.

4.6.7 EESO z zaskrbljenostjo opaža, da organizacije prostovoljnih dejavnosti in prostovoljne dejavnosti pogosto niso javno priznane, vzrok za to pa je v odsotnosti pravne definicije oz. osnove za „prostovoljne dejavnosti“ v več državah članicah. To včasih povzroči celo, da potencial ostaja neizkoriščen, če na primer prostovoljne dejavnosti niso priznane v okviru ukrepov za vključevanje mladih, brezposelnih ali integracijo migrantov. Položaj prostovoljcev je poleg tega pogosto problematičen, zlasti z davčnega vidika, vidika socialne varnosti ali zavarovanja. Treba se je izrecno zavzemati za zakonodajne predpise, ki jasno opredeljujejo pravni status prostovoljcev in vsakemu prebivalcu države priznavajo pravico do prostovoljnih dejavnosti. Poleg tega EESO poziva države članice, da odstranijo pomanjkljivosti v delovnopravni zakonodaji, ki onemogočajo, da bi prostovoljci opravljali pomembno delo v javnem interesu, zlasti v primeru katastrof. Vse prepogosto so zaposleni še vedno odvisni od dobre volje delodajalca, na primer glede izrednega dopusta.

4.6.8 EESO priporoča, da se natančno pojasnijo odnosi in naloge posameznih akterjev — države, tržnega sektorja in organizacij prostovoljnega dela. Prostovoljne dejavnosti imajo sicer v naših družbah pomembno vlogo, vendar ne smejo predstavljati osnovne oskrbe na področju socialnih storitev ali nadomeščati ukrepanja države. Cilj političnih ukrepov mora biti spodbujanje prostovoljnih dejavnosti kot takih, ne njihova instrumentalizacija, saj bodo drugače izgubile svojo upravičenost in svojo posebno vrednost, ki temelji na svobodni volji posameznika.

4.6.9 Po mnenju EESO pa ima država vseeno nalogo, da za prostovoljne dejavnosti zagotovi potrebno infrastrukturo, kajti te dejavnosti sicer niso plačane, niso pa brezplačne, saj so povezane z določenimi stroški. Izkušnje v nekaterih evropskih državah kažejo, da infrastruktura, namenjena posebej prostovoljnim dejavnostim, bistveno poveča njihov obseg in kakovost. Podpora in svetovanje organizacijam prostovoljnih dejavnosti, pa tudi motivacija prostovoljcev, njihovo izobraževanje, zagotavljanje podpore in dejavnosti za spremljanje njihovega dela ter morebitno povračilo stroškov ni zastonj, vendar se te naložbe izplačajo. Tukaj lahko država prevzame dejavno vlogo z načrtovanjem nacionalnih strategij, ozaveščanjem javnosti in koordinacijo. Za boljšo prepoznavnost prostovoljnih dejavnosti mora država financirati študije in pri tem posebno pozornost posvetiti uvedbi načela oz. ideje prostovoljnih dejavnosti v izobraževanje.

4.6.10 Vsi udeleženi akterji (država, sindikati, podjetja in organizacije prostovoljnih dejavnosti) morajo tesno sodelovati, če želijo spodbujati in pospeševati prostovoljne dejavnosti ter povečati njihovo priznanje v družbi. Učinkovito povezovanje organizacij prostovoljnih dejavnosti v mreže za izmenjavo najboljših praks in združitev moči je tukaj ravno tako nujno potrebno kot dialog in sodelovanje med posameznimi sektorji.

V Bruslju, 13. decembra 2006. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Študija EUYOUPART 2003–2005 o socialni vključenosti mladih, ki jo je financirala Evropska komisija, je na primer pokazala, da mladi v vseh 8 državah, ki so sodelovale v študiji, bolj zaupajo organizacijam civilne družbe kot državnim ustanovam.

http://www.sora.at/images/doku/euyoupart_finalcomparativereport.pdf.

(2) Priložnostno učenje: znanje in spretnosti, ki jih pridobivamo v vsakdanjem življenju, na delovnem mestu, v krogu družine ali v prostem času. Takšno učenje (z vidika učnih ciljev, časa ali zahtev) ni strukturirano in zanj običajno ne prejmemo potrdil. Priložnostno učenje je lahko usmerjeno v določen cilj, vendar je večinoma nenamerno (ali nepričakovano/slučajno).

(3) Neformalno učenje: zanj običajno ni potrdil. Kljub temu je sistematično (z vidika učnih ciljev, trajanja učenja in učnih sredstev). Z vidika učencev je usmerjeno v cilje.

(4) Formalno učenje: učenje, ki običajno poteka v izobraževalni ustanovi ali ustanovi za usposabljanje, je (z vidika učnih ciljev, časa ali zahtev) strukturirano in zanj prejmemo potrdilo. Z vidika učencev je usmerjeno v cilj. Vir: COM(2001) 678 konč.

(5) To je bilo ugotovljeno s študijo, ki jo je objavil Evropski center prostovoljcev (CEV): Facts & Figures Research Project (raziskovalni projekt za zbiranje informacij in statističnih podatkov) (2004–2006)

( http://www.cev.be/facts&figures.htm).

(6) S prostovoljnim delom so povezani naslednji dokumenti EESO:

mnenje EESO o evropskih politikah, ki zadevajo mlade, poročevalka: ga. von TURNHOUT (UL C 28, 3. 2. 2006, str. 35–41);

mnenje EESO o izvajanju programa Mladina v akciji 2007–2013, poročevalec: g. RODRÍGUEZ GARCÍA-CARO (UL C 234, 22.9.2005, str. 46–51);

mnenje EESO o izboljšanju prepoznavnosti in učinkovitosti evropskega državljanstva, poročevalec: g. VEVER (še ni objavljeno v UL);

mnenje EESO o programu za spodbujanje aktivnega evropskega državljanstva, poročevalec: g. LE SCORNET (UL C 28, 3. 2. 2006, str. 29–34).

(7) COM(2004) 337 konč., str. 5. Ukrepi za spremljanje Bele knjige o novem zagonu za evropsko mladino. Predlog skupnih ciljev na področju prostovoljnih dejavnosti mladih v skladu z resolucijo Sveta z dne 27. junija 2002 o okviru za evropsko sodelovanje na področju mladih.

(8) Robert D. Putnam, Bowling Alone — The Collapse and Revival of American Community; New York, Simon and Schuster, 2000.

(9) Evropski svet je spomladi 2005 sprejel Evropski mladinski pakt za mlade v okviru prenovljene lizbonske strategije, ki je usmerjen v izboljšanje izobraževanja, usposabljanja, mobilnosti, poklicnega in družbenega vključevanja mladih s hkratnim omogočanjem lažjega usklajevanja poklicne dejavnosti in družinskega življenja. V tem okviru je Evropski svet pozval Unijo in države članice k spodbujanju mobilnosti mladih z odpravo ovir za praktikante, prostovoljce in delavce ter za njihove družine. Priloga 1 sklepov predsedstva Evropskega sveta, Bruselj, 22. in 23. marec 2005 (7619/05).