[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 17.10.2008

COM(2008) 617 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Eno leto po Lizboni: uresničevanje partnerstva med Afriko in EU

{SEC(2008) 2603}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Eno leto po Lizboni: uresničevanje partnerstva med Afriko in EU

1. UVOD

Voditelji držav in vlad EU in Afrike so na svojem drugem vrhu v Lizboni decembra 2007 sprejeli skupno strategijo Afrike in EU – ambiciozen dolgoročni okvir politik, ki je potrdil njihovo pripravljenost poglobiti politični odnos in skupaj reševati svetovne izzive. Ta politični dokument, ki označuje temeljni prelom s preteklostjo in določa celovit okvir za odnose med Afriko in EU, je bil dopolnjen z akcijskim načrtom za obdobje 2008–2010, ki v politike, začrtane v skupni strategiji, vnaša konkretno vsebino. Akcijski načrt, ki ga sestavlja 8 sektorskih partnerstev, je glavni operativni program za sodelovanje med Afriko in EU do naslednjega vrha, ki bo leta 2010 v Afriki. Skupna strategija in z Afriko povezane dejavnosti evropske sosedske politike se bodo medsebojno dopolnjevale in krepile, kar bo prispevalo h krepitvi odnosov med Afriko in EU.

Voditelji so jasno napovedali, da mora biti leto 2008 leto izvajanja in vidnega napredka. Dogovorili so se, da bodo Evropska komisija, Sekretariat Sveta in Komisija Afriške unije (AUC) vsako leto predložili poročilo o napredku pri izvajanju skupne strategije in akcijskega načrta. Evropska komisija se je ob poudarjanju svoje politične zavezanosti procesu tudi odločila pripraviti to sporočilo o napredku in prihodnjih izzivih.

To sporočilo ima trojni namen: (1) oceniti napredek, dosežen v prvem letu izvajanja; (2) opisati glavne prihodnje izzive, kar bo podlaga za razpravo med vsemi zainteresiranimi stranmi – državami članicami in institucijami EU, afriškimi državami in institucijami, parlamenti, civilno družbo in mednarodnimi partnerji, ter (3) zagotoviti prispevek za skupno poročilo o napredku za srečanje ministrske trojke novembra 2008. Sporočilo vsebuje pregled začetnega napredka pri uresničevanju vseh političnih ciljev skupne strategije in izvajanja 8 partnerstev. V prihodnost usmerjen zaključni del opisuje ključna priporočila, kako bolje in hitreje napredovati.

2. SKUPNA STRATEGIJA – POLITIčNE USMERITVE IN INSTITUCIONALNA UREDITEV

Skupna strategija in akcijski načrt določata glavna načela, cilje in elemente novega strateškega partnerstva Afrike in EU ter postavljata odnos na bolj zrele in bolj enakopravne temelje, tako da dialog in sodelovanje obravnavata „več kot le razvoj“ ter segata „preko meja Afrike“ in „preko institucij“. Po skoraj enem letu je bil dosežen začetni napredek:

- „več kot le razvoj“: Afrika ostaja visoko na programu zunanje politike EU z dialogom, ki vedno bolj sega preko meja tradicionalnih razvojnih vprašanj, agencij in uradnikov. Utrjevanje stikov na visoki ravni, zlasti na področjih miru in varnosti, ki jih ponazarjajo srečanja trojk Političnega in varnostnega odbora EU (PVO) ter Mirovnega in varnostnega sveta AU (PSC) oktobra in srečanje obrambnih ministrov Afrike in EU novembra 2008, poudarja ta vedno širši interes. Vendar se o Afriki še vedno preveč pogosto razmišlja kot o „razvojnem vprašanju“ in se kot tako vprašanje tudi obravnava in storiti je treba več, da bi izkoristili politična prizadevanja in finančna sredstva zainteresiranih strani zunaj razvojne skupnosti.

- „Preko meja Afrike“: tudi tu so prvi rezultati spodbudni, vendar neuravnoteženi. Medtem ko EU in Afrika vse bolj razpravljata o svetovnih vprašanjih, kot so mir in varnost ali podnebne spremembe, varnost oskrbe z energijo in hrano, ter na teh področjih sodelujeta, žarišče razprav pogosto ostaja omejeno na Afriko – vpliv podnebnih sprememb na Afriko, varnost oskrbe z energijo in hrano v Afriki itd. Obe strani si morata tudi bolj prizadevati za krepitev sodelovanja v Združenih narodih, drugih mednarodnih forumih in v večstranskih pogajanjih o ključnih vprašanjih, kot so trgovina, človekove pravice ali podnebne spremembe. Prav tako morata opredeliti skupne temelje in skupaj obravnavati regionalna in svetovna politična vprašanja.

- „Preko institucij“: ena izmed glavnih inovacij tega na ljudi osredotočenega partnerstva je udeležba širokega spektra netradicionalnih akterjev iz civilne družbe, zasebnega sektorja in akademskega sveta. Medtem ko obstaja pristno zanimanje za resno sodelovanje, morata obe strani okrepiti prizadevanja za iskanje finančnih sredstev in razvoj praktičnih delovnih dogovorov, da bi omogočili dejavno udeležbo in vzajemno delovanje neinstitucionalnih akterjev.

Ministrska trojka je 16. septembra 2008 sprejela prvo poročilo o izvajanju skupne strategije in akcijskega načrta, pozdravila doseženi napredek in potrdila vrsto konkretnih priporočil na poti naprej. Kar zadeva EU, so bili delovni dogovori, dogovorjeni v Lizboni, okrepljeni z vrsto dodatnih ukrepov. Naloga izvajanja tematskih partnerstev Afrike in EU je bila poverjena 8 enotam za izvajanje (IT) EU, ki jih sestavljajo posebej predane države članice, Komisija in Sekretariat Sveta usklajuje delovna skupina za Afriko pri Svetu. Kar zadeva finančne vidike, so države članice EU pozvane, da prispevajo k financiranju predvidenih dejavnosti, medtem ko bo Evropska komisija prenesla svoje finančne obveznosti ter tako z optimalno uporabo finančnih virov in instrumentov, ki so na voljo v proračunu ES v okviru veljavnega večletnega finančnega okvira in evropskega razvojnega sklada podprla skupno strategijo in akcijski načrt.

Kar zadeva Afriko, ostaja osrednja točka Komisija AU. Medtem ko je več afriških držav in organizacij izrazilo svoj interes v procesu, pa je treba hitro vključiti dodatne akterje in partnerje enot za izvajanje EU, ki bodo izvajali in usklajevali partnerstva – te „lokomotive“ bi lahko poleg Komisije AU vključevale tudi regionalne gospodarske skupnosti (REC) in Afriško razvojno banko (AfDB) ter tudi posamezne države.

Vložena so bila tudi začetna prizadevanja za odprtje procesa mednarodnim partnerjem, vključno s Svetovno banko, sistemom Združenih narodov in državami G8. Ta prizadevanja morajo zdaj preseči politični dialog in preiti na konkretno sodelovanje na ravni vsakega partnerstva.

Poleg tega so bili leta 2008 stiki med institucijami EU in njihovimi partnerji v AU znatno okrepljeni. Lep primer tega so oblikovanje nove delegacije EU z dvojno funkcijo pri AU v Adis Abebi, vse bolj okrepljena dialog in program sodelovanja med obema komisijama, pa tudi obetavno partnerstvo med Evropskim in vseafriškim parlamentom.

Komunikacija in jezik sta temeljna sestavna dela procesa demokracije in sodelovanja državljanov, za katerega so bistvena dobro delujoče sodelovanje in službe EU in AU na področju obveščanja, sporočanja in prevajanja.

To prispeva k naslednjemu poglavitnemu cilju, in sicer podpori afriškemu političnemu in gospodarskemu povezovanju ter krepitvi Afriške unije in njene Komisije kot učinkovitih partnerskih institucij v Afriki.

3. PARTNERSTVA

Kar zadeva Evropsko unijo, je bilo dejavno udejstvovanje držav članic, Komisije in drugih evropskih institucij ter zainteresiranih strani bistveno za doseganje zgodnjega napredka v 8 partnerstvih v skladu z mednarodnimi zavezami o večji učinkovitosti pomoči, usklajenosti razvojne politike in delitvi dela ter integraciji vprašanj, kot je enakost spolov. V naslednjih delih sta opisana do zdaj doseženi napredek in pot naprej v smislu prednostnih ukrepov. Delovni dokument služb Komisije, priložen temu sporočilu, zagotavlja bolj izčrpen pregled dosežkov in prednostnih konkretnih rezultatov 8 tematskih partnerstev.

3.1. Partnerstvo med Afriko in EU na področju miru in varnosti

Mir in varnost ostajata med glavnimi prednostnimi nalogami sodelovanja med Afriko in EU. To partnerstvo se osredotoča na medsebojno povezanost politike, operativnih ciljev in financiranja. Okrepljeni dialog o izzivih na področju miru in varnosti v Afriki, Evropi in po svetu mora spremljati politična volja afriških voditeljev, podprta s sposobnostjo reševanja izzivov na celini in drugod. Poleg tega skupna strategija priznava, da Afrika ne more sama nositi bremen operacij v podporo miru (PSO).

Letos so se na političnih in strokovnih razpravah obravnavale večje politične krize v Afriki, kot so kriza v Keniji, Zimbabveju in Mavretaniji, dialoge v podporo miru in ukrepe za Somalijo, kriza v Darfurju, operacija v podporo miru v Srednjeafriški republiki, ki jo je vodila AU, in vojaško misijo evropske varnostne in obrambne politike Evropske unije v Čadu. Posebna prizadevanja so bila vložena v izboljšanje finančne in tehnične podpore zmogljivosti AU za načrtovanje, vodenje in upravljanje operacij v podporo miru, ki zahtevajo nadaljnjo krepitev. V tej zvezi dobro napreduje priprava druge mirovne pomoči za Afriko, ki so ji za obdobje 2008–2010 dodeljena sredstva v višini 300 milijonov EUR, z bolj celostnim pristopom, ki presega operacije v podporo miru in krepitev zmogljivosti ter vključuje preprečevanje konfliktov in stabilizacijo po rešitvi konfliktov.

Enote za izvajanje EU so začele opredeljevati posebne konkretne rezultate, o katerih bo treba čim prej razpravljati z afriškimi partnerji. Ti med drugim vključujejo okrepitev afriških rezervnih enot z usposabljanjem vojakov in civilistov, povečanje zmogljivosti zgodnjega opozarjanja ter okrepitev sodelovanja za boj proti terorizmu in nedovoljenemu trgovanju s strelnim orožjem. Finančna in tehnična podpora sta namenjeni nujni krepitvi zmogljivosti AU za načrtovanje, vodenje in upravljanje operacij v podporo miru. Razprave o trajnostnem in predvidljivem financiranju operacij v podporo miru, ki jih vodi Afrika, se bodo kmalu začele v okviru Združenih narodov. Za skupno vodenje treh prednostnih področij partnerstva je bilo določenih šest „glavnih akterjev“.

3.2. Partnerstvo med Afriko in EU na področju demokratičnega upravljanja in človekovih pravic

Cilj tega partnerstva je razvijanje skupnega razumevanja demokratičnega upravljanja ter spodbujanje in utrjevanje skupnega programa človekovih pravic v potrditev zavezanosti sodelovanju pri varstvu in spodbujanju človekovih pravic vseh ljudi v Afriki in Evropi. Partnerstvo vključuje tudi okrepitev sodelovanja na področju kulture.

Dialog med Afriko in EU o demokratičnem upravljanju in človekovih pravicah poteka že mnogo let v okviru zunanjepolitične dejavnosti EU, razvojnih in sosedskih politik ter instrumentov. Krepitev sinergij s ključnimi tekočimi procesi bo omogočilo podporo reformam upravljanja in zagotavljanje učinkovitega varstva ter spodbujanja človekovih pravic in svoboščin.

Utrjevanje demokratičnega upravljanja v afriških, karibskih in pacifiških (AKP) državah z dialogom in spodbudami je glavni cilj procesa motivacijskega deleža za upravljanje, ki namenja 2,7 milijarde EUR tistim državam, ki predložijo akcijske načrte upravljanja. EU in AU bosta skupaj podprli prizadevanja afriških držav za izgradnjo njihovih lastnih demokratičnih sistemov in izvedbo nacionalnih načrtov reform, pa tudi za spodbujanje politične volje, kjer so bili demokratični procesi prekinjeni ali odloženi.

AU in EU sta sprožili razprave o lokalnem upravljanju, ki nudijo nadaljnje priložnosti za sodelovanje. EU bo povabila AU k skupnemu nadaljevanju teh posvetovanj, zlasti po evropskih razvojnih dnevih v Strasbourgu novembra 2008, na katerih bodo ta vprašanja v središču. Prav tako je predvideno sodelovanje na področju vloge in pluralnosti medijev.

To partnerstvo mora tudi olajšati izvajanje sklepov dialoga AU in EU o človekovih pravicah. Evropska unija bo povabila Afriško unijo, da skupaj določita vprašanja za sodelovanje v mednarodnih forumih ter pretehtata skupne pobude. Organizacije civilne družbe iz Afrike in EU bodo povabljene k udeležbi v vzporednih razpravah in prispevanju k temu dialogu.

To partnerstvo bo prispevalo k utrjevanju vseafriške strukture upravljanja in ustroja področja človekovih pravic. Komisiji AU in EU bosta ocenili rezultate tekoče podpore razvoju zmogljivosti, da se skupaj določijo prednostne naloge za okrepljeno sodelovanje na tem področju. Posebna pozornost bo posvečena utrjevanju zmogljivosti Afrike za pomoč pri volitvah in opazovanje volitev ter reševanju povolilnih kriz.

Popis dejavnosti na področju kulturnih dobrin se bo začel leta 2009 in bo služil kot osnova za oblikovanje prednostnih nalog na tem področju.

Za vključitev najširšega možnega kroga akterjev in zainteresiranih strani bosta AU in EU leta 2009 vzpostavili „platformo za dialog o demokratičnem upravljanju in človekovih pravicah“.

3.3. Partnerstvo med Afriko in EU na področju trgovine in regionalnega povezovanja

Glavni cilj tega partnerstva je podpreti družbenogospodarsko in politično povezovanje Afrike, pospešiti oblikovanje večjih in regionalno povezanih trgov ter izboljšati in ohranjati afriško infrastrukturo in storitve. Odstranitev notranjih carinskih ovir znotraj Afrike ter okrepljena zmogljivost uprav, proizvajalcev in izvoznikov na vseh ravneh, da bi izpolnili regulativne zahteve svojih izvoznih trgov, sta pri tem odločilni. Nedavno sporočilo o regionalnem povezovanju za razvoj v afriških, karibskih in pacifiških državah[1] je prispevek Evropske komisije k tej razpravi. Sporazumi o gospodarskem partnerstvu (EPA) ostajajo visoko na dnevnem redu in bodo, ko bodo sklenjeni na celostni regionalni podlagi, temelj podpore EU afriškemu regionalnemu povezovanju.

Usklajevanje zakonov, drugih predpisov, postopkov, norm in standardov po vsej Afriki bi bilo koristno obravnavati na vseafriški ravni kot dopolnitev regionalnih prizadevanj. Eden izmed možnih ključnih konkretnih rezultatov zadeva sanitarne in fitosanitarne standarde (SPS), zlasti glede krepitve človeških zmogljivosti in izmenjave informacij na celini. V začetku leta 2009 je predvidena misija Evropske komisije na visoki ravni v Afriko.

Partnerstvo med Afriko in EU na področju infrastrukture je bilo vzpostavljeno leta 2007 pred sprejetjem skupne strategije in njegovo izvajanje se je začelo leta 2008. Cilj partnerstva je bistveno povečati vlaganja Evropske unije v afriško infrastrukturo in s tem prispevati k notranji povezanosti Afrike. Partnerstvo uporablja različne finančne instrumente: nacionalni okvirni program (NIP) / regionalne okvirne programe (RIP) (10. evropski razvojni sklad), ki bodo podpirali regionalne koridorje za promet, energijo in komunikacije, sklad za energijo, sklad za preskrbo z vodo in skrbniški sklad za infrastrukturo, ki omogoča mešanje nepovratnih sredstev in posojil. Skrbniški sklad je že prejel 108 milijonov EUR iz 9. evropskega razvojnega sklada – več sredstev se pričakuje v okviru 10. evropskega razvojnega sklada – in 38 milijonov EUR od enajstih držav članic EU. Evropska investicijska banka in drugi donatorji so prav tako napovedali posojila jamstvenemu skladu, ki presegajo 250 milijonov EUR. Poleg tega bo podporni program v vrednosti 10 milijonov EUR pomagal Komisiji AU oblikovati in spodbujati politike in ukrepe, ki bodo reševale afriške infrastrukturne izzive.

3.4. Partnerstvo med Afriko in EU za uresničevanje razvojnih ciljev novega tisočletja (MDG)

To partnerstvo mora služiti kot forum za okrepljen politični dialog med celinama, sodelovanje in skupne ukrepe z namenom doseganja vseh razvojnih ciljev novega tisočletja v vseh afriških državah do leta 2015. Partnerstvo določa štiri prednostne ukrepe:

- zagotavljanje finančne in politične podlage za doseganje razvojnih ciljev novega tisočletja;

- pospeševanje doseganja razvojnih ciljev novega tisočletja na področju varne preskrbe s hrano;

- pospeševanje doseganja razvojnih ciljev novega tisočletja na področju zdravja;

- pospeševanje doseganja razvojnih ciljev novega tisočletja na področju izobraževanja.

Junija 2008 so voditelji držav in vlad EU potrdili svojo zavezanost glede ciljev povečane uradne razvojne pomoči (ODA) za leti 2010 in 2015 ter sprejeli program ukrepanj glede razvojnih ciljev novega tisočletja. Ta določa povečano sektorsko pomoč EU in primere ukrepov EU, ki bodo izvedeni kot del obstoječe obljubljene uradne razvojne pomoči. Program pomeni skupno evropsko ponudbo partnerjem v razvoju in mednarodni skupnosti. Svetovni program določa Afriko kot jasno prednostno nalogo in je skladen z delom usmerjevalne skupine afriških razvojnih ciljev novega tisočletja, ki jo je ustanovil generalni sekretar Združenih narodov (UNSG).

Nujno je treba določiti, v katerih primerih delo na medcelinski ravni prinaša dodano vrednost obstoječim pobudam ob upoštevanju potrebe po povezavi dela na ravni Afrike in EU z dejavnostmi na nacionalnih, podregionalnih in večstranskih ravneh. Na ravni celine bi program ukrepanj Evropske unije lahko uporabili kot orodje politike za (1) osveščanje o razvojnih ciljih novega tisočletja in spodbujanje Afrike pri določanju njenih lastnih potreb in prednostnih nalog, (2) spodbujanje boljšega spremljanja napredka pri uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja na ravni celine in (3) razvoj skupnih stališč Afrike in EU o razvojnih ciljih novega tisočletja za pomembnejša mednarodna srečanja. Na državni ravni bi program lahko uporabili kot orodje za politični dialog, da bi: (1) kadar to še ni na voljo, določili „nacionalizirane“ mejnike razvojnih ciljev novega tisočletja, prilagojene potrebam države, ter izboljšali nacionalne podatkovne in nadzorne sisteme, (2) spodbudili boljše vključevanje razvojnih ciljev novega tisočletja v nacionalne razvojne strategije in (3) določili konkretne ukrepe in uspešne prakse za pospešitev napredka pri uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja.

Kratkoročni konkretni rezultati v zvezi s finančnimi in političnimi vidiki morajo vključevati skupno opredelitev prednostnih mejnikov in ukrepov na podlagi programa ukrepanj Evropske unije ter pred kratkim sprejetih priporočil usmerjevalne skupine afriških razvojnih ciljev novega tisočletja generalnega sekretarja Združenih narodov. Ena prvih nalog na področju varne preskrbe s hrano bi lahko bilo sodelovanje pri krepitvi povezave med tematskim programom EU za varnost živil, predlaganim skladom EU za preskrbo s hrano in afriškim okvirom za varno preskrbo s hrano, začrtanim v obširnem programu za razvoj afriškega kmetijstva (3. steber), zlasti na področju kmetijskih raziskav, informacijskih sistemov za varnost preskrbe s hrano, izboljšanega obvladovanja tveganja na področju varnosti preskrbe s hrano in podpore regionalnim in celinskim organizacijam kmetov. Obstajajo možnosti za usklajenost s programom ukrepanj EU glede krepitve financiranja zdravstva in šolstva, reševanja krize delovne sile v zdravstvu ter znatnega primanjkljaja števila usposobljenih učiteljev in kakovosti izobraževanja.

3.5. Partnerstvo med Afriko in EU na področju energetike

Energetika je področje, na katerem imata Afrika in Evropa pomembne skupne interese in se soočata s podobnimi izzivi. To partnerstvo ima trojni cilj: okrepljen dialog med Afriko in EU o dostopu do energije in energetski varnosti, izboljšan dostop do energetskih storitev, povečano vlaganje v infrastrukturo ter spodbujanje uporabe obnovljivih virov energije in energetske učinkovitosti.

Septembra 2008 sta evropska komisarja za energetiko in razvoj opravila skupno misijo v Afriki, osredotočeno na energetska vprašanja. Obisk Komisije Afriške unije in treh držav – Etiopije, Nigerije in Burkine Faso – izraža tako energetsko različnost kot potencial v Afriki. Pomembno mesto na dnevnem redu obiska je bilo dodeljeno tudi regionalnim vidikom, ker bodo medsebojne povezave ključne z energetskega vidika, pa tudi kot dejavnik stabilizacije med državami različnih regionalnih gospodarskih skupnosti.

Med tem obiskom je bil med Evropsko komisijo in Komisijo AU dosežen sporazum o glavnih prednostnih nalogah in sistemu upravljanja za izvajanje energetskega partnerstva med Afriko in EU ter podpisana „Skupna izjava o izvajanju energetskega partnerstva med Afriko in EU“. Ta izjava je prvi formalni sektorski sporazum po lizbonskem vrhu in je bila potrjena na srečanju komisarjev Evropske komisije in Komisije AU 1. oktobra 2008 v Bruslju.

Vzpostavitev sistema upravljanja partnerstva je dokončana: enota za izvajanje EU se je večkrat sestala, ustanovljena je bila afriška ožja skupina, 15. in 16. oktobra 2008 pa bo v Adis Abebi potekalo prvo srečanje neformalne skupne strokovne skupine. Poleg tega je zdaj dogovorjeno, da bo prvo srečanje na področju energetike med Afriko in EU na visoki ravni potekalo leta 2009 vzporedno s forumom energetskega partnerstva, ki bo vključeval civilno družbo in zasebni sektor.

Prednostne naloge, dogovorjene v Skupni izjavi, so: regionalno povezovanje in posodabljanje energetske infrastrukture, spodbujanje okolja, ki omogoča vlaganja v zasebnem sektorju, izboljšanje dostopa do energetskih storitev, raziskovanje potenciala afriških trajnostnih obnovljivih virov energije, izboljšanje energetske učinkovitosti in zmanjševanje izgub. Na tej podlagi bo neformalna skupna strokovna skupina za energetiko pripravila časovni načrt za izvajanje zgoraj navedenih prednostnih nalog. Dvostranski energetski dialog s posamičnimi afriškimi državami ali regijami že poteka.

Leta 2008 je bilo ali bo v podporo izvajanju tega partnerstva sklenjenih več pogodb za energetske projekte v okviru obstoječih finančnih instrumentov in tematskih programov, vključno s skladom za energijo, partnerstvom med Afriko in Evropsko unijo na področju infrastrukture in njegovim skrbniškim skladom, dvostranskimi in regionalnimi programi evropskega razvojnega sklada ter programom o okolju, in trajnostnem upravljanju naravnih virov, vključno z energijo (ENRTP).

3.6. Partnerstvo med Afriko in EU na področju podnebnih sprememb

To partnerstvo vključuje 2 medsebojno povezana prednostna ukrepa: (1) pripravo skupne agende o politikah in sodelovanju na področju podnebnih sprememb ter (2) reševanje degradacije tal in vse večje suše.

Prva prednostna naloga se osredotoča na afriške države, ki so ciljna skupina Globalnega zavezništva o podnebnih spremembah (GCCA)[2] kot okvira za krepitev političnega dialoga in sodelovanja med AU in EU. To omogoča privilegirano pot razvoja skupne vizije Afrike in EU o podnebnih spremembah in prilagajanju nanje. Afriški koncept podnebnih informacij za razvoj v Afriki (ClimDev Africa) je drugi krak tega prednostnega ukrepa[3]. ClimDev je tesno povezan z zmanjšanjem tveganja nesreč, ki je eno od prednostnih področij GCCA. Prvi konkretni rezultati morajo vključevati skupno politično deklaracijo Afrike in EU o podnebnih spremembah in GCCA[4] pri pripravi na konferenco o Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja decembra 2008 v Poznanu (kjer bodo potekale razprave o splošni deklaraciji med EU in najmanj razvitimi državami ter majhnimi otoškimi državami v razvoju) in na podlagi afriških „podnebnih“ prednostnih nalog[5].

Drug prednostni ukrep je boj proti degradaciji tal v Afriki. Na tem področju je pobuda Zelena stena za Saharo pomemben ukrep, ki bi lahko združil afriška prizadevanja na ravni celine ter na nacionalni in lokalni ravni in institucije, ki trajnostno gospodarijo z zemljišči. Partnerstvo bo podprlo dejavnosti, kot so krepitev zmogljivosti, poenotenje trajnostnega gospodarjenja z zemljišči in vodami, razvoj in krepitev lokalnih skupnosti ter upravljanje naravnih virov na lokalni ravni. Ena prvih nalog vključuje dokončanje začetne študije o ocenjevanju institucij v začetku leta 2009 in sprejetje akcijskega načrta Komisije AU januarja 2009.

Za oba ukrepa obstaja potreba po določitvi osrednje skupine zainteresiranih strani, sposobne usmerjanja procesa, k čemur bo bistveno pripomogel pregled, ki se je začel na ravni EU.

Dodatno si Evropska komisija in AU prizadevata za širši dialog o okolju, ki vključuje izvajanje večstranskih okoljskih sporazumov, zmanjševanje tveganja nesreč, povezovanje okolja v razvoju in usklajevanje z različnimi ustreznimi vseafriškimi partnerji (Komisija AU, NEPAD, AMCEN, UNEP).

3.7. Partnerstvo med Afriko in EU na področju migracij, mobilnosti in zaposlovanja

To partnerstvo gradi na izjavi Afrike in EU iz Tripolija, akcijskem načrtu med Afriko in Evropsko unijo o trgovini z ljudmi in izjavi iz Ouagadougouja ter akcijskem načrtu o zaposlovanju in zmanjševanju revščine. Partnerstvo bo zagotovilo celovite odzive, povezane z migracijo, mobilnostjo in zaposlovanjem tako znotraj obeh celin kot med njima, da se ustvarijo nova in boljša delovna mesta v Afriki, pospeši agenda za dostojno delo ter bolje upravljajo migracijski tokovi.

Afriška stran je z regionalnimi gospodarskimi skupnostmi začela svoja posvetovanja o migracijah. Evro-afriški dialog na visoki ravni o zahodnoafriški migracijski poti napreduje z organizacijo ministrske konference o migracijah in razvoju, ki bo novembra 2008 v Parizu.

Zanesljivi podatki in analize so odločilni za določitev in izvajanje ustreznih politik. Evropska komisija bo še naprej podpirala vzpostavitev mreže migracijskih observatorijev v podsaharski Afriki. Vzpostavitev strukturiranega dialoga z afriško diasporo in podpiranje njene vloge v razvoju Afrike je skupna prednostna naloga EU in AU, ki šteje afriško diasporo za svojo „šesto regijo“. Posledično bo kmalu organiziran prvi vrh afriške diaspore, evropska stran pa bo sprožila različne pobude za krepitev dialoga z afriško diasporo. Evropska komisija priznava vse večji pomen prilivov iz tujine v mnoge afriške države, zato bo podprla ustanovitev Afriškega inštituta za prilive iz tujine leta 2009 pod vodstvom Komisije AU in v sodelovanju s Svetovno banko.

Tekoče sodelovanje z afriškimi partnerji vključuje tudi spodbujanje regionalnega dialoga in sodelovanja v boju proti nezakonitemu priseljevanju, tihotapljenju migrantov in trgovini z ljudmi. Inovativni pristop, ki dejansko povezuje migracije, mobilnost, zaposlovanje in poklicno usposabljanje in temelji na prejšnjih pobudah v Maroku in Tuniziji, je podpora Evropske skupnosti Informacijskemu središču za upravljanje migracij v Maliju (CIGEM). Interes za ponovitev takšnih izkušenj v Afriki že obstaja. Programi Erasmus Mundus, Tempus in Nyerere zagotavljajo možnosti za večjo mobilnost usposobljenih afriških študentov v Afriki in Evropi. Poleg tega program Mladi v akciji podpira evro-afriško mobilnost med mladimi.

3.8. Partnerstvo med Afriko in EU na področju znanosti, informacijske družbe in vesolja

To partnerstvo bo prispevalo k premostitvi digitalnih in znanstvenih vrzeli, okrepitvi afriških zmogljivosti na področjih znanosti, informacijsko-komunikacijskih in vesoljskih tehnologij ter aplikacij in okrepitvi njihove uporabe kot ključnih elementov za zmanjševanje revščine, rast in družbenogospodarski razvoj. Partnerstvo bo zagotavljalo podporo konsolidiranemu afriškemu akcijskemu načrtu za znanost in tehnologijo (CPA) ter afriškemu regionalnemu akcijskemu načrtu za ekonomijo znanja (ARAPKE).

Partnerstvo pomeni odlično priložnost za spodbujanje znanosti in tehnologije ter informacijske družbe v okviru razvojne pomoči EU ter širšega partnerstva Afrike in EU. Zdaj se kaže potreba po zgodnjih političnih konkretnih rezultatih in skupnih dolgoročnih načrtih.

Komisija AU je v okviru tega partnerstva predlagala izvajanje 19 vodilnih projektov: 12 na področju znanosti in tehnologije, 5 na področju informacijske družbe in 2 na področju vesolja. Šest – po dva za vsak prednostni ukrep – jih velja za nujne in zrele za zgodnje izvajanje. Pristojni komisarji Komisije AU in Evropske komisije so v skupni izjavi 1. oktobra 2008 določili, da morajo biti ti projekti podlaga za nadaljnje izvajanje tega partnerstva.

Glede razsežnosti „vesolje“ sta se EU in AU dogovorili, da bosta sodelovali pri pobudi EU Globalno nadzorovanje okolja in varnosti, sedaj imenovani KOPERNIKUS, kot delu partnerstva med EU in AU. Osnutek skupnega akcijskega načrta se pripravlja. Cilj je predložiti akcijski načrt na naslednjem vrhu med Afriko in EU leta 2010 v Libiji. Ta proces je bil sprožen med neformalnim srečanjem Komisije Afriške unije in Evropske komisije o GMES v Afriki, ki je od 4. do 6. oktobra 2008 potekalo v Accri (Gana). Vzporedno s tem Komisija AU in Evropska komisija proučujeta načine za čim boljšo uporabo geoprostorske znanosti za trajnostni razvoj ob osredotočanju na naravne vire, varnost preskrbe s hrano, krizno upravljanje in obnovljive vire energije, in sicer z vzpostavitvijo ad hoc sistema v Adis Abebi, ki temelji na trenutno veljavnih praksah Skupnega raziskovalnega središča ES.

4. SKLEPNE UGOTOVITVE IN POT NAPREJ

Na lizbonskem vrhu decembra 2007 so voditelji EU in Afrike poudarili pomen zgodnjega napredka in konkretnih rezultatov pri izvajanju skupne strategije in njenega akcijskega načrta. Leto 2008 je pomembno leto za odnose med Afriko in EU: dolgotrajno sodelovanje je bilo dodatno okrepljeno in sprožene so bile pomembne nove politične pobude. Podlaga za dolgoročni uspeh strategije – inovativni politični pristop in učinkoviti delovni dogovori – obstaja. Obe strani sta že začeli izvajati ambiciozen operativni program tematskih partnerstev. Začetni napredek je treba pospešiti, razširiti in utrditi. Trojka je 16. septembra 2008 pravilno poudarila, da bosta morali obe strani zdaj okrepiti prizadevanja, da bo to partnerstvo dalo vse pričakovane rezultate.

Pomemben naslednji korak je ustanovitev skupnih strokovnih skupin, ki bodo izvajale in usklajevale 8 partnerstev. To zahteva učinkovite delovne dogovore na afriški strani, vključno z jasno določitvijo zadevnih prispevkov, vlog in odgovornosti afriških držav, Komisije AU in drugih vseafriških organov, regionalnih gospodarskih skupnosti in drugih zadevnih zainteresiranih strani. Parlamenti, civilne družbe, zasebni sektor, večstranske organizacije in predani mednarodni partnerji se morajo vključiti v proces izvajanja. Nenazadnje morata obe strani spodbujati večjo skladnost in dopolnjevanje politike med tematskimi partnerstvi ter pospešiti svoja prizadevanja za sporazumevanje in izmenjavo podatkov, tako da lahko zainteresirane strani in državljani, novinarji in raziskovalci spremljajo napredek in rezultate tega partnerstva.

Ob upoštevanju razprav med srečanjem komisarjev Evropske komisije in Komisije AU 1. oktobra 2008 je Evropska komisija oblikovala priporočila za pot naprej, ki se osredotočajo na ključna vprašanja, ki jih je treba nujno obravnavati:

1. partnerstvo je odvisno od skupnih prizadevanj. Zato morajo člani enot za izvajanje na obeh straneh okrepiti svojo politično zavezanost procesu s konkretnimi prispevki , vključno s človeškimi in finančnimi viri ter strokovnim znanjem – v Bruslju, Adis Abebi in na nacionalni ravni.

2. Enote za izvajanje Evropske unije morajo dokončati celovit pregled pobud za sodelovanje in razpoložljivih sredstev ter razviti časovni načrt izvajanja , ki vključuje prednostne naloge in prve konkretne rezultate. Afriška stran mora spodbujati afriško odgovornost za skupno strategijo in dejavno udeležbo pri njenem izvajanju ter mora hitro oblikovati učinkovite notranje delovne dogovore. Strokovnjaki z obeh strani morajo potem pred naslednjo ministrsko trojko novembra 2008 skupaj začeti izvajati akcijski načrt, vključno z dogovorjenimi prednostnimi projekti .

3. Pred novembrom 2008 morajo biti opravljena prva posvetovanja s ključnimi neinstitucionalnimi akterji , vključno s civilno družbo, akademskim svetom in zasebnim sektorjem, ki bi jim bodo omogočila dejavno vlogo pri izvajanju in spremljanju skupne strategije.

4. Obe strani si morata prizadevati „za obravnavanje Afrike kot celote“ ter postopno prilagoditev ustreznih politik in pravnih ter finančnih okvirov potrebam in ciljem partnerstva z namenom spodbujanja projektov po vsej celini ter sodelovanja med severno in podsaharsko Afriko. Poleg tega je treba nadalje racionalizirati institucionalne okvire, kot so z Afriko povezani delovni dogovori Sveta, da bodo izražali to načelo.

5. Voditelji držav in vlad so sprejeli skupno strategijo in njen akcijski načrt, ki morata biti skupna odgovornost in v okviru obveznosti celotne vlade. Treba je izboljšati usklajevanje, da bi izražalo skupno strategijo kot medsektorsko prednostno nalogo za vsa ministrstva in oddelke, in sicer v političnem kot tudi finančnem smislu.

6. Evropski in afriški akterji morajo vključiti načela, cilje in prednostne naloge skupne strategije v načrtovanje finančnega in tehničnega sodelovanja ter v svoj politični dialog in srečanja s tretjimi stranmi.

7. Evropski in afriški akterji morajo izpolnjevati svoje zaveze krepitvi stikov, usklajevanju in sodelovanju v Združenih narodih in drugih mednarodnih organih ter večstranskih pogajanjih in vzpostaviti učinkovite svetovalne in usklajevalne strukture.

8. EU mora ponovno potrditi svoje politične in finančne obveznosti do Afrike . Kljub trenutnemu težkemu gospodarskemu položaju mora EU Afriki zagotoviti polovico svoje obljubljene dodatne uradne razvojne pomoči za leti 2010 in 2015.

9. Tudi afriška stran mora zagotoviti ustrezno vodstvo in odgovornost za učinkovito izpolnjevanje svojih obveznosti ter obljubljene prispevke k izvajanju strategije in akcijskega načrta.

10. Organizirati je treba strukturiran dialog z Evropskim parlamentom in vseafriškim parlamentom , vključno z rednimi obravnavami napredka strateških partnerstev.

Poleg tega je treba kot poglavitni skupni element, ki ga je treba vključiti v vseh 8 partnerstev, bolj poudariti komunikacijo – uspešno in na ljudi osredotočeno partnerstvo zahteva preglednost tako dosežkov kot izzivov procesa. Proces in napredek je treba predstaviti v preprostem in dostopnem jeziku v papirni obliki, na televiziji in radiu ter na spletu.

[1] COM(2008) xxx, 1.10.2008.

[2] Evropska komisija je septembra 2007 sprožila pobudo Globalno zavezništvo o podnebnih spremembah med Evropsko unijo in državami v razvoju, ki jih bo najbolj prizadel vpliv podnebnih sprememb, zlasti najmanj razvitimi državami (LDC) in majhnimi otoškimi državami v razvoju. COM(2007) 540, 18.9.2007; Sklepi Sveta 15103/07; SEC(2008) 2319, 15.7.2008.

[3] Skupna pobuda Globalnega sistema za opazovanje podnebja, ekonomske komisije ZN za Afriko in Komisije AU, katere namen je izboljšanje dostopnosti podatkov o podnebju v Afriki za nosilce odločanja.

[4] Če je to mogoče, na srečanju ministrske trojke Afrike in EU, predvidene novembra 2008.

[5] Glej med drugim rezultate konference afriških okoljskih ministrov (AMCEN) junija 2008.