SKUPNO SPOROČILO EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Izboljšanje vojaške mobilnosti v Evropski uniji

1. Uvod

Varnost evropskih državljanov je prednostna naloga Unije in vprašanje, v zvezi s katerim državljani pričakujejo, da ga bo EU obravnavala. EU je sprejela vrsto pobud, da bi Evropejcem omogočila, da prevzamejo večjo odgovornost za svojo varnost. V globalni strategiji za zunanjo in varnostno politiko EU iz leta 2016 je bilo pozvano k vzpostavitvi učinkovitejše, odzivne in povezane Unije, ki je sposobna izpolnjevati skupne interese in prednostne naloge EU pri zavzemanju za mir in zagotavljanju varnosti svojih državljanov in ozemlja. Za dodatno pomoč pri izpolnjevanju sedanjih in prihodnjih potreb Evrope se je Komisija v evropskem obrambnem akcijskem načrtu zavezala k sodelovanju z drugimi zadevnimi akterji EU, da bi se povečale skladnost in sinergije med obrambnimi zadevami in drugimi politikami Unije, pri katerih obstaja dodana vrednost EU. Evropski svet je priznal, da je bil na področju varnosti in obrambe dosežen pomemben napredek. V dokumentu z razmislekom o prihodnosti evropske obrambe iz junija 2017 je bila predstavljena gonilna sila ukrepanja EU na področju obrambe. Predsednik Juncker je v govoru o stanju v Uniji 13. septembra 2017 poudaril, da je treba do leta 2025 povsem razviti evropsko obrambno unijo. Namen vseh teh pobud je en sam: oblikovati Unijo, ki varuje.

EU bo za zaščito Unije in njenih državljanov v današnjih negotovih varnostnih razmerah sprejela potrebne ukrepe, da bi zagotovila svojo sposobnost za učinkovit in pravočasen odziv na notranje in zunanje krizne razmere, tudi z okrepitvijo svoje pripravljenosti in odpornosti. Države članice si v teh okoliščinah tudi prizadevajo za poglobitev svojega obrambnega sodelovanja, tudi na podlagi stalnega strukturnega sodelovanja, kot je določeno v Pogodbah. Obstajata priložnost in strateška potreba, da se v celoti izkoristijo civilno-vojaške sinergije za pospešitev vojaške mobilnosti znotraj naših meja in s ciljem hitrega začetka vojaških operacij v tujini.

Države članice popolnoma suvereno odločijo o tem, ali lahko enote iz druge države vstopijo na njihovo ozemlje. Da pa bi bile pripravljene na krize, tudi z vojaškimi vajami, in bi se odzvale nanje, je treba zagotoviti, da se lahko navedene odločitve sprejmejo hitro ter da se lahko enote in oprema, kadar so take odločitve sprejete, premaknejo hitro in nemoteno. Poleg tega ima varnostna in obrambna politika določenih držav članic posebne značilnosti, ki jih je treba upoštevati.

V tem okviru hitre in nemotene premike vojaškega osebja in opreme po EU trenutno preprečujejo številne fizične, pravne in regulativne ovire, kot so infrastruktura, ki ne more nositi mase vojaškega vozila, ali okorni carinski in drugi postopki. Kot se je pokazalo med nedavnimi velikimi vojaškimi vajami, lahko take ovire povzročijo zamude, motnje, višje stroške in večjo ranljivost. Zaradi posebnega statusa oboroženih sil in opreme so za vojaško mobilnost pravno zavezujoče najrazličnejše nacionalne odločbe in pravila EU, ki določajo, ali so nacionalni in mednarodni premiki mogoči. Pomembnih je lahko več različnih področij politike (notranje zadeve, pravosodje, gospodarstvo in finance, delo, promet, obramba, carina, okolje, zdravje). Standarde in postopke na tem področju za svoje člane določa tudi zveza NATO. Vprašanja segajo od carinskih zadev do zahtev za varen prevoz oseb in vojaške opreme, vključno s prevozom nevarnega blaga, vidikov odgovornosti, vključno z okoljsko zakonodajo, od fizičnega in pravnega varstva osebja do razpoložljivosti in ustreznosti zadevne prometne infrastrukture. Zaradi zakonodajnega in fizičnega okvira se vojska pogosto ne more odzvati tako hitro, kot bi bilo potrebno. Zato je treba preučiti ukrepe, ki bi jih bilo treba sprejeti za izboljšanje postopkov, pri tem pa v celoti spoštovati suverenost držav članic ter ravnati v skladu s Pogodbama in zakonodajo EU.

Čeprav o večini ukrepov odločajo in bodo odločale države članice, lahko EU pomaga na različne načine. Namen tega skupnega sporočila je torej predstaviti, kako si bo EU, vključno s svojimi obstoječimi politikami, prizadevala olajšati in pomagati pospešiti vojaško mobilnost, ki sega od vsakodnevnih potreb do strateške predhodne napotitve vojaških sil in virov, v sinergiji z nevojaškimi dejavnostmi in brez motenja civilne uporabe infrastrukture ali z izogibanjem nepotrebnim nevšečnostim.

2. Sedanji projekti, dejavnosti in pobude v zvezi z vojaško mobilnostjo

K izboljšanju vojaške mobilnosti v EU že prispeva več pobud. Prometna infrastruktura je že od nekdaj nujni sestavni del vsakega obrambnega sistema, saj zagotavlja zlasti poti za premike vojaške opreme in enot. EU je z leti razvila ambiciozno politiko prometne infrastrukture. To področje ponuja jasno priložnost za povečanje skladnosti in sinergij med obrambnimi zadevami in obstoječimi politikami Unije, s čimer bi se izkoristila dodana vrednost EU, odpravila nepotrebna podvajanja in spodbudila učinkovitejša poraba javnega denarja ter dolgoročneje preprečile neoptimalne naložbe.

Izvajajo se tudi pobude za spodbujanje civilno-vojaških sinergij na podlagi politik EU na področjih, kot so raziskave, kibernetska varnost, letalstvo, nadzor meja in pomorski nadzor ter vesolje. Mehanizem, o katerem so se dogovorile Komisija, Evropska obrambna agencija in države članice, da se začne razvoj obrambnih in hibridnih standardov za izdelke z dvojno rabo, je dober primer bolj horizontalnih pobud. Take dejavnosti bi lahko imele pozitivne učinke tudi v zvezi z olajšanjem vojaške mobilnosti.

Države članice poleg tega izvajajo več projektov v okviru Evropske obrambne agencije:

-leta 2014 se je 14 držav članic odločilo začeti poseben projekt v okviru Evropske obrambne agencije, namenjen večmodalnemu prometnemu vozlišču EU. Navedene države članice so prepoznale potrebo po boljšem usklajevanju vojaških premikov. Razvija se omrežje večmodalnih prometnih vozlišč (M2TH), da bi se na podlagi usklajenih predpisov, postopkov in procesov ter združevanja in skupne rabe sredstev in infrastrukture v Evropi olajšali hitri premiki enot. V središču tega projekta je centralno usklajevanje premikov z opredelitvijo fizičnega omrežja lokacij in storitev, ki bodo zagotovljene. Vse to se izvaja z uporabo poenostavljenih in harmoniziranih postopkov v mejah zakonodaje EU in nacionalnih zakonov. Druge države članice so pokazale zanimanje za vključitev v ta projekt;

-pobuda za sporazum o diplomatskih dovoljenjih je še en program pod okriljem Evropske obrambne agencije, na podlagi katerega je bil leta 2012 sprejet tehnični sporazum o diplomatskih dovoljenjih. Število sodelujočih držav članic se je povečalo na 16. S tehničnim sporazumom so harmonizirani upravni postopki (obrazci in roki), ponuja pa tudi možnost podelitve preventivnih dovoljenj. Vse zadevne države članice so se odločile za podelitev dovoljenja, tako da je tehnični sporazum postal učinkovito sredstvo, ki omogoča vsakodnevne hitre vojaške zračne prevoze v večini rutinskih zadev.

Tudi zveza NATO razvija številne dejavnosti za olajšanje vojaške mobilnosti, kot so delo v zvezi s pravnimi instrumenti za olajšanje svobode gibanja, ozaveščanje o razmerah na področju infrastrukture, izboljšanje hitre mobilnosti po zraku ter delo na področju civilne pripravljenosti in odpornosti.