SL    SL 
 
 
 EVROPSKA  
KOMISIJA   
Bruselj, 22.6.2015  
COM(2015) 304 final  
2015/0135 (NLE)  
  
Predlog  
SKLEP SVETA  
o ratifikaciji in pristopu k Protokolu  iz leta 2010 k Mednarodni konvenciji o 
odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi s prevozom nevarnih in zdravju škodljivih 
snovi po morju s strani držav članic v imenu Unije z izjemo vidikov, povezanih s 
pravosodnim s odelovanjem v civilnih zadevah   
SL 2   SL OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM  
1. OZADJE PREDLOGA  
1.1. Uvod  
Odgovornost in nadomestilo za škodo iz posebnih vrst ladijskega prevoza je na 
mednarodni ravni urejena z nizom konvencij Mednarodne pomorske organizacije (v 
nadaljnjem besedilu: IMO), ki izhajajo iz istih osrednjih načel. Ta načela so: 
objektivna odgovornost lastnikov ladij, obvezno zavarovanje za kritj e škode, ki 
nastane tretjim osebam, pravica do neposrednega uveljavljanja pravic oseb, ki so 
utrpele škodo, zoper zavarovalnico, omejitev odgovornosti in, v primeru nafte ter 
nevarnih in zdravju škodljivih snovi (v nadaljnjem besedilu: HNS), poseben sklad za 
odškodnine, iz katerega se izplača odškodnina, če preseže odgovornost lastnika ladje.  
Mednarodna konvencija o odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi s prevozom 
nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju iz leta 1996 (v nadaljnjem besedilu: 
Konvenc ija HNS  iz leta 1996) je zadnja izmed konvencij IMO o odgovornosti, ki je 
države še niso ratificirale, da bi lahko začela veljati. Je pomemben del mednarodne 
ureditve odgovornosti v pomorstvu, zlasti ker je prevoz HNS, predvsem 
utekočinjenega zemeljskega p lina (LNG) in utekočinjenega naftnega plina (LPG), po 
morju trgovska dejavnost v vzponu, ki predstavlja znaten delež sektorja pomorskega 
prometa.  
Protokol iz leta  2010 h Konvenciji HNS  iz leta 1996 (v nadaljevanju: Protokol iz 
leta 2010) je zajemal spremem be, potrebne za obravnavo problemov, ki so bili 
ugotovljeni v Konvenciji HNS  iz leta 1996. Protokol iz leta  2010 in določbe 
Konvencije  HNS  iz leta 1996, kakor je bila spremenjena s Protokolom iz leta  2010, 
je treba brati, razlagati in izvajati skupaj kot e n sam instrument v skladu s členoma  2 
in 18 Protokola iz leta  2010. Konsolidirano besedilo Protokola iz leta  2010 je 
pripravil sekretariat IMO, IMO pa ga je podprla leta  2011 na 98.  seji svojega 
pravnega odbora. Navaja se kot „Konvencija HNS  iz leta 2010“.  Konvencija HNS iz 
leta 2010 bo kot enoten, konsolidiran instrument na podlagi konvencije začela veljati, 
ko bo stopil v veljavo Protokol iz leta 2010.  
Če država podpiše, ratificira ali sprejme protokol iz leta  2010, s tem preneha veljati 
predhodni podpis ali ratifikacija Konvencije HNS iz leta  1996 s strani te države v 
skladu s členom  20(8) protokola iz leta  2010 (člen 45(8) Konvencije HNS  iz leta 
2010).  
Niti Konvencija HNS iz leta  1996 niti Protokol iz leta  2010 h Konvenciji  HNS še 
nista začela veljati. P rotokola iz leta  2010 ni doslej podpisala še nobena država.  
Opozoriti je treba, da mora država, ki izrazi pripravljenost, da bi jo vezal Protokol iz 
leta 2010, v skladu s členom  20(4) Protokola (člen  45(4) Konvencije HNS iz 
leta 2010) hkrati predložiti po datke o skupni količini tovora, za katerega se plačuje 
prispevek, prevzetega v preteklem koledarskem letu. Ta zahteva je glavni razlog, da 
konvencije še ni podpisala nobena država.  
Po sprejetju Protokola iz leta  2010 h Konvenciji HNS na seji IMO je skupina  držav 
ob pomoči sekretariata mednarodnega sklada za povrnitev škode, nastale zaradi 
onesnaženja z nafto (v nadaljevanju: sklad IOPC) pripravila smernice za prijavo 
tovora, za katerega se plačujejo prispevki v sklad HNS. Smernice je pravni odbor 
SL 3   SL IMO podprl  na svoji 100. seji 19.  aprila  20131 in s tem odpravil glavno praktično 
oviro pri ratifikaciji konvencije.  
Na 101. seji pravnega odbora IMO je bila ustanovljena korespondenčna skupina za 
HNS, ki naj bi državam pomagala vzpostaviti postopke za izvajanje kon vencije, 
predvsem za prijavo tovora, za katerega se plačujejo prispevki v sklad HNS, da bi 
bila s tem olajšana ratifikacija. V tej skupini je več držav članic EU in Evropska 
komisija.  
1.2. Pristojnost EU in posledice  
V skladu s pravili o zunanji pristojnos ti Unije na podlagi člena  3(2) Pogodbe o 
delovanju Evropske unije (PDEU) sta Protokol iz leta  2010, v prihodnje pa tudi 
Konvencija HNS  iz leta 2010, v izključni pristojnosti Unije, saj vplivata na skupna 
pravila Unije in spreminjata njihovo področje uporab e.  
Kakor je natančneje pojasnjeno v oddelku  1.4 tega memoranduma, bi sklenitev 
Protokola iz leta  2010 h konvenciji vplivala na področje uporabe in pravila iz 
Direktive 2004/35/ES o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo 
okoljske škode2. Poleg tega bi iz razlogov, navedenih v oddelku  1.5 spodaj, sklenitev 
protokola iz leta  2010 vplivala na pravila, določena v Uredbi (EU) št.  1215/2012 o 
pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih 
zadevah (prenovlj ena uredba Bruselj I)3.  
To prekrivanje pravil konvencije, kakor so bila spremenjena, in pravil Unije glede 
pravosodnega sodelovanja v civilnih in gospodarskih zadevah je bilo tudi pravna 
podlaga za Sklep Sveta 2002/971/ES o pooblastilu državam članicam, d a v interesu 
Skupnosti ratificirajo Konvencijo  HNS  iz leta 1996 ali pristopijo k njej4. Toda 
Konvencija HNS iz leta  1996 je bila, kot je navedeno v uvodu, spremenjena s 
Protokolom  iz leta 2010, Konvencija HNS  iz leta 2010 pa je konsolidirani akt, ki 
izvira  iz te spremembe. Zato je treba vpliv Konvencije HNS iz leta  2010 na pravila EU 
oceniti ob upoštevanju razvoja pravnega reda Unije v času, odkar je bil sprejet Sklep 
Sveta  2002/971/ES.  
Unija svoje izključne pristojnosti za sklenitev Protokola iz leta  2010 ne more 
uveljavljati sama kot ločena prava oseba, saj v besedilu konvencije in protokola ni 
klavzule o REIO (organizaciji za regionalno gospodarsko povezovanje). Zato 
obveznost sklenitve tega mednarodnega sporazuma v imenu Unije preide na države 
članice. K er se Protokol iz leta  2010 nanaša na vprašanja v izključni pristojnosti EU, 
države članice ne morejo samostojno odločati o podpisu in ratifikaciji tega protokola. 
To lahko v skladu s členom  218(6)(a) PDEU storijo samo v imenu Unije s 
pooblastilom Sveta in  odobritvijo Evropskega parlamenta na predlog Komisije.  
1.3. Podrobnosti o konvenciji  
                                                 
1 IMO LEG  100th Session, LEG  100/14, „Report of the Legal Committee on the work of its one 
hundredth session“, str. 5 –6; LEG 100/3, prispevek Kanade na temo „Monitoring the Implementation of 
the HNS Protocol, 2010“, Priloga 2 „Reporting guidelines on the submission of HN S contributing 
cargo“.  
2 UL L  143, 30.4.2004, str.  56. 
3 UL L  351, 20.12.2012, str.  1. 
4 Sklep Sveta  2002/971/ES z dne 18.  novembra  2002 o pooblastilu državam članicam, da v interesu 
Skupnosti ratificirajo ali pristopijo k Mednarodni konvenciji o odgovorno sti in nadomestilu škode v 
zvezi s prevozom nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju,  1996 (konvencija o HNS), UL  L 337, 
13.12.2002, str.  55. 
SL 4   SL Protokol iz leta  2010 in z njim konsolidirana Konvencija HNS iz leta  2010 bo začel 
veljati 18  mesecev od dne, ko ga bo ratificiralo najmanj 12 držav, med katerimi 
morajo imeti vsaj štiri države po več kot 2  milijona enot bruto tonaže, in ko bodo 
generalnemu sekretarju IMO predloženi ustrezni podatki o tovoru, za katerega se 
plačuje prispevek, iz katerih je razvidno, da je bilo v teh državah v preteklem 
koledarskem letu pre vzetih najmanj 40  milijonov ton tovora, za katerega se plačuje 
prispevek na splošni račun sklada HNS. Pogoji za začetek veljavnosti so bili v 
Konvenciji HNS iz leta  1996 enaki.  
Glavne spremembe v Konvenciji HNS iz leta  2010 glede na Konvencijo HNS iz 
leta 1996 so naslednje:  
(a) nevarne in zdravju škodljive snovi v pakirani obliki so bile izločene iz 
opredelitve tovora, za katerega se plačuje prispevek v sklad HNS, medtem ko 
škodo, ki so jo povzročile navedene snovi v pakirani obliki, še vedno krije 
dvostopenjsk i sistem nadomestila škode, vzpostavljen v konvenciji 
(člen  1(10)  Konvencije HNS iz leta 2010);  
(b) zvišanje omejitve odgovornosti lastnika ladje za ladje, ki prevažajo nevarne in 
zdravju škodljive snovi v pakirani obliki, da bi bila ustreznejša glede na 
izloč itev nevarnih in zdravju škodljivih snovi v pakirani obliki iz tovora, za 
katerega se plačuje prispevek v sklad HNS (člen  9(1)(b) Konvencije HNS iz 
leta 2010);  
(c) fizični prejemnik tekočega naravnega plina je odgovoren za plačilo ustreznih 
prispevkov v sklad HNS, razen če se lastnik tovora in prejemnik dogovorita 
drugače (člen  19(1a) Konvencije HNS iz leta 2010);  
(d) nadomestilo škode s strani sklada HNS v primeru nesreče, ki jo zajema kritje, 
se izplača pod pogojem, da je zadevna država izpolnila obveznost prijave 
tovorov, za katere se plačuje prispevek, za vsa predhodna leta (člen  21a(2) 
Konvencije HNS iz leta  2010).  
S temi spremembami so odstranjene glavne ovire, ki so zadrževale postopek 
ratifikacije Konvencije  HNS  iz leta 1996.  
Področje uporabe:  Konvenc ija HNS  iz leta 2010 se uporablja za odškodninske 
zahteve iz prevoza HNS po morju, razen zahtevkov iz pogodbe o prevozu blaga ali 
potnikov. Škoda, ki jo zajema konvencija, vključuje škodo na ozemlju države 
pogodbenice, vključno s teritorialnim morjem, okol jsko škodo v izključni ekonomski 
coni države pogodbenice in neokoljsko škodo, ki jo zunaj ozemlja in teritorialnega 
morja države pogodbenice povzroči ladja, registrirana v eni od držav pogodbenic, ter 
preventivne ukrepe za zmanjšanje navedenih vrst škode. Področje uporabe konvencije 
ne zajema vojnih ladij ali drugih ladij v lasti ali upravljanju države, ki se uporabljajo v 
negospodarske namene, razen če država določi drugače. Poleg tega lahko država iz 
področja uporabe te konvencije izključi ladje, katerih bruto tonaža ne presega 200  ton 
in ki prevažajo HNS izključno v pakirani obliki med pristanišči ali objekti te države. 
Slednje izvzetje iz področja uporabe lahko velja tudi med sosednjima državama, če se 
tako izrecno dogovorita. O takih izjemah, ki zadevaj o eno ali dve sosednji državi, je 
treba ustrezno obvestiti Mednarodno pomorsko organizacijo.  
Glavni vidiki odgovornosti in nadomestila škode: s Konvencijo HNS  iz leta 2010 se 
uvaja objektivna odgovornost lastnika ladje, ki prevaža HNS, za škodo, ki je posl edica 
incidenta, povezanega s prevozom HNS po morju na tej ladji. Konvencija vsebuje 
SL 5   SL nekaj omejenih izjem od objektivne odgovornosti lastnika, dokazno breme v takih 
primerih nosi lastnik ladje.  
Objektivna odgovornost je povezana z obveznostjo lastnika, da za kritje svoje 
odškodninske odgovornosti v skladu s konvencijo sklene zavarovanje ali pridobi 
drugo finančno jamstvo. Države pogodbenice morajo predložiti potrdilo o navedenem 
zavarovanju ali finančnem jamstvu v skladu s konvencijo.  
Da bi bile zahteve za objektivno odgovornost in obvezno zavarovanje deležne podpore 
v zadevni gospodarski panogi, določa konvencija tudi pravico do omejitve 
odgovornosti lastnika do 100  milijonov obračunskih enot HNS, ki se prevažajo v 
razsutem stanju, oziroma do 115  milijonov obračunskih enot za HNS v pakirani obliki. 
Poleg tega konvencija, podobno kot vse konvencije o odgovornosti v pomorstvu, 
vsebuje klavzulo o prepovedi uveljavljanja nadomestila proti lastniku ladje za škodo, 
ki jo zajema Konvencija HNS  iz leta 2010, „drugač e kakor v skladu s to konvencijo“.  
Največji prispevek te konvencije k mednarodni ureditvi odgovornosti in nadomestila 
škode za nesreče zaradi ladijskega prevoza, zlasti pa zaradi trgovanja z nevarnimi in 
zdravju škodljivimi snovmi po morju, je oblikovanje posebnega sklada za odškodnine. 
Sklad HNS je namenjen za izplačilo odškodnine osebi, ki je utrpela škodo v zvezi s 
prevozom HNS po morju, in sicer v tolikšni meri, da ni mogla dobiti celotnega in 
ustreznega nadomestila za škodo od lastnika ladje in njegove  zavarovalnice. Navedeno 
neizplačilo odškodnine je lahko posledica različnih okoliščin, in sicer: če lastnik ladje 
ni odgovoren, če lastnik ladje in njegova zavarovalnica nista finančno sposobna v 
celoti poravnati zahtevanega zneska ali če škoda presega om ejitev odgovornosti 
lastnika ladje.  
Skupni znesek nadomestila škode v skladu s tem dvostopenjskim sistemom je 
250 milijonov obračunskih enot (po sedanjih menjalniških tečajih približno 
310 milijonov EUR). Da bi bil ta znesek na razpolago, se s Konvencijo H NS iz leta 
2010 vzpostavlja izdelan sistem prispevkov, ki jih v sklad HNS plačujejo osebe, ki v 
vsaki državi pogodbenici prevzemajo HNS. Države pogodbenice pa so odgovorne za 
natančno, pravočasno in redno prijavljanje tovora, za katerega se plačuje prispev ek v 
sklad HNS; vendar se lahko država odloči, da bo vplačala prispevke v sklad namesto 
prejemnika HNS.  
Zahtevki in tožbe pred sodišči države pogodbenice: Konvencija HNS iz leta  2010 
vsebuje pravila o pristojnosti sodišč držav pogodbenic za zahtevke oseb, ki so utrpele 
škodo, zajeto v konvenciji, proti lastniku, njegovi zavarovalnici ali skladu HNS. 
Konvencija zajema tudi priznavanje in izvrševanje sodnih odločb s strani sodišč držav 
pogodbenic. Cilj teh elementov, ki ostajajo enaki kot v Konvenciji HNS iz leta 1996, 
je zagotoviti, da bi žrtve nesreč, ki jih zajema konvencija, lahko imele korist od jasnih 
postopkovnih pravil in pravne varnosti ter z njihovo pomočjo dosegle večjo 
učinkovitost svojih zahtevkov.  
1.4. Posledice za Direktivo  2004/35/ES  
Od leta  2004 je Direktiva  2004/35/ES veljavno pravo EU glede odgovornosti 
izvajalcev poklicnih dejavnosti, vključno z ladijskim prevozom, v zvezi s 
preprečevanjem in sanacijo okoljske škode na ozemlju in vodah pod pristojnostjo 
držav članic.  
Tako Konvencija HNS iz leta 1996 kot Konvencija HNS  iz leta 2010 se glede 
področja uporabe prekrivata z navedeno direktivo v delu, ki se nanaša na (i) okoljsko 
škodo, povzročeno na ozemlju države pogodbenice, vključno s teritorialnim morjem, 
SL 6   SL (člen 3(a) Konvencije HNS iz leta  2010), (ii) škodo zaradi onesnaženja okolja, 
povzročeno v izključni ekonomski coni ali na enakovrednem območju (do 
200 morskih milj od temeljnih črt) države pogodbenice (člen 3(b) Konvencije HNS  iz 
leta 2010) in (iii) „preventivne ukrepe za preprečitev ali zm anjšanje take škode, kjer 
koli se ti ukrepi sprejmejo“ (člen 3(d) Konvencije HNS iz leta  2010). Ustrezni določbi 
navedene direktive sta člen 2(1) glede opredelitve pojma „okoljska škoda“ in 
člen 2(10) glede opredelitve pojma „preventivni ukrepi“ v povezavi  s členom  3(1)(a) 
Direktive  2008/56/ES o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju politike 
morskega okolja5, členom  1(1) direktive o pticah (Direktiva št.  79/409/EGS6) in 
členom  2(1) direktive o habitatih (Direktiva  92/43/EGS7), kot sta navedena v 
smernicah Komisije z naslovom Smernice za vzpostavitev omrežja Natura  2000 v 
morskem okolju – uporaba direktiv o habitatih in pticah8. Opredelitvi pojma „okoljska 
škoda“ se v konvenciji in Direktivi  2004/35/ES sicer v veliki meri prekrivata, a nista 
popoln oma enaki. Vendar pa je v praksi pričakovati, da bo cilj konvencije doseči 
enako visoke standarde za sanacijo okoljske škode kakor v Direktivi.  
Zaradi prekrivanja v področju uporabe Direktive  2004/35/ES in Konvencije HNS iz 
leta 2010 je jasno, da sklenitev  Protokola iz leta  2010 o spremembi 
Konvencije  HNS  iz leta 1996, ki ima za posledico nastanek novega pravnega akta (tj. 
Konvencije HNS iz leta  2010), vpliva na obstoječe predpise Unije.  
Direktiva  2004/35/EGS se celo izrecno sklicuje na Konvencijo  HNS iz l eta 1996, ko iz 
področja uporabe izključuje škodo, ki bi nastala zaradi izrednega dogodka, zajetega v 
navedeni konvenciji, vključno z njenimi morebitnimi prihodnjimi spremembami, pod 
pogojem, da konvencija velja v zadevni državi članici (člen  4(2) in Prilo ga IV 
Direktive  2004/35/EGS). S tem naj bi bilo omogočeno, da posebne mednarodne 
ureditve, ki zajemajo civilno odgovornost iz posebnih poklicnih dejavnosti, prevladajo 
nad Direktivo, saj se šteje, da so učinkovitejše pri zagotavljanju hitrega in ustreznega  
nadomestila okoljske škode in bolje prilagojene naravi takih poklicnih dejavnosti. V 
tem izvzetju iz področja uporabe Direktive 2004/35/ES je zajet Protokol iz leta  2010 
kot sprememba  Konvencije  HNS  iz leta 1996, zaradi česar je jasno, da bo ratifikacija 
konvencije ali pristop k njej vplivala na področje uporabe obstoječih pravil EU.  
Poleg znatnega prekrivanja med pravili konvencije in Direktive pa obstaja tudi 
bistveno neskladje, ki je ključnega pomena za učinek določb konvencije na pravila 
Unije. V členu  7(4) Konvencije  HNS (tako v besedilu iz leta  1996 kot iz leta  2010) so 
izključeni odškodninski zahtevki proti lastniku ladje na način, ki ni določen v 
konvenciji, oziroma pred sodiščem, ki ni določeno v konvenciji. To pomeni, da se 
Direktiva v delu, ki se  nanaša na odgovornost lastnika ladje za škodo zaradi HNS, ne 
more uporabljati poleg konvencije; konvencija torej omejuje področje uporabe 
Direktive, to pa je pomembno za sklenitev Protokola iz leta  2010 s strani držav članic.  
1.5. Posledice za Uredbo (EU)  št. 1215/2012 (prenovljena Uredba (ES) št.  44/2001 – 
„uredba Bruselj  I“) 
Poglavje  IV Konvencije HNS  iz leta 2010 določa postopek za vlaganje zahtevkov in 
tožb v skladu s konvencijo pred sodišči držav pogodbenic. Predvsem členi 38, 39 in 40 
konvencije dolo čajo pravila glede pristojnosti sodišč ter priznavanja in izvrševanja 
                                                 
5 UL L  164, 25.6.2008, str.  19. 
6 Direktiva Sveta  79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic, UL L  103, 25.4 .1979, str.  1. 
7 Direktiva Sveta  92/43/EGS o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih 
vrst, UL  L 206, 22.7.1992, str.  7. 
8 http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf . 
SL 7   SL sodnih odločb. Ti členi so popolnoma enaki členom 38, 39 in 40 v Konvenciji HNS iz 
leta 1996, ki so bili pravna podlaga za izključno pristojnost Komisije, s katero je 
utemeljen Sklep Sve ta 2002/971/ES.  
Uredba (EU) št.  1215/2012 določa pravila o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju 
sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah med državami članicami EU, zgoraj 
navedene določbe konvencije – če bi ta začela veljati – pa bi vplival e na pravila iz 
Uredbe. Predlog sklepa Sveta o pooblastitvi držav članic, da v interesu Evropske 
skupnosti ratificirajo Mednarodno konvencijo o odgovornosti in nadomestilu škode v 
zvezi s prevozom nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju iz leta 1996 
(Konvencija  HNS), COM  (2001)  674 final9, vsebuje podroben pregled in razlage 
prekrivanja med poglavjem  IV Konvencije in uredbo Bruselj  I (Uredba (ES) 
št. 44/200110). 
Poleg tega so členi 37, 41 in 42 v poglavju  IV Konvencije HNS  iz leta 2010 pomožne 
narave i n kot taki ne morejo veljati sami zase oziroma jih ni mogoče uporabljati 
ločeno od drugih določb konvencije. Izključna pristojnost Unije torej zajema celotno 
poglavje  IV Konvencije.  
Posebno stališče Danske glede poglavja  IV Konvencije je treba obravnavati ločeno v 
skladu s Protokolom št.  2211 o posebnem stališču Danske, ki je priložen Pogodbama. 
Danska je izvzeta iz uporabe naslova V tretjega dela PDEU, zato ne sodeluje pri 
sprejemanju predlaganega sklepa Sveta o ratifikaciji in pristopu k Protokolu  iz leta 
2010 Mednarodne konvencije o odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi s 
prevozom nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju s strani držav članic v imenu 
Unije glede vidikov, povezanih s pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah.  
1.6. Sklepne ugotovitve  
Sprejetje in začetek veljavnosti mednarodnih pravil o odgovornosti za nepogodbeno 
škodo zaradi prevoza nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju sta ključnega 
pomena, saj prevoz tovora nevarnih in zdravju škodljivih snovi predstavlja pomembe n 
delež mednarodnega pomorskega tovornega prometa.  
Mednarodna pomorska organizacija je na podlagi izkušenj s podobnimi mednarodnimi 
ureditvami odgovornosti za škodo zaradi drugih dejavnosti ladijskega prevoza, npr. 
prevoza nafte s tankerji, sprejela ta med narodni sporazum, kakor je bil spremenjen s 
Protokolom  HNS  iz leta 2010, da bi sistem konvencij o odgovornosti v pomorstvu 
dopolnila s posebnim instrumentom, s katerim bi bil vzpostavljen tudi nov sklad za 
odškodnine, namenjene za škodo zaradi nevarnih in zdravju škodljivih snovi.  
Države članice so na podlagi Sklepa Sveta  2002/971/ES dobile pooblastilo, da 
nadaljujejo z ratifikacijo Konvencije HNS iz leta  1996. V skladu s Pogodbama in ob 
upoštevanju razvoja v pravu Unije od leta  2002 mora biti tudi Protokol  iz leta  2010 o 
spremembi konvencije predmet novega sklepa Sveta. Protokol iz leta  2010 ima za 
posledico nastanek novega mednarodnega dogovora (gl. zlasti člen  45(8) 
konsolidiranega besedila Konvencije HNS iz leta  2010). Zato Unija pooblašča države 
članice , da z ratifikacijo Protokola iz leta  2010 ali pristopom k njemu uporabljajo 
Konvencijo HNS  iz leta 2010, in sicer ne le v zvezi z zadevami, ki so zajete v 
protokolu, temveč tudi v zvezi z vsemi drugimi zadevami, ki so zajete v 
spremenjenem besedilu Konven cije HNS iz leta  2010.  
                                                 
9 UL C  51 E, 26.2.2002, str.  370. 
10 UL L  12, 16.1.2001, str. 1.  
11 UL C  326, 26.10.2002, str.  299. 
SL 8   SL Komisija ob upoštevanju zgoraj navedenega predlaga sprejetje dveh ločenih sklepov 
Sveta o ratifikaciji Protokola  iz leta 2010 in pristopu k njemu s strani držav članic v 
imenu Unije, da bi bila zagotovljena uresničitev ciljev pogodb,  kot so opredeljeni v 
Direktivi  2004/35/ES in Uredbi (EU) št.  1215/2012, in upoštevanje določb 
Protokola  22. V zvezi z navedeno uredbo, predvsem pa glede na pravila o priznavanju 
in izvrševanju sodnih odločb sodišča države članice, morajo države članice ob  
ratifikaciji Protokola iz leta  2010 ali pristopu k njemu sprejeti ustrezno izjavo, kot je 
določena v Prilogi k Predlogu sklepa Sveta, s katero bodo zagotovile, da bodo v 
primerih priznavanja ali izvrševanja sodnih odločb sodišča države članice v drugi 
državi članici še naprej upoštevale pravila o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb 
iz Uredbe (EU) št.  1215/2012. V izjavi bi morala biti zajeta tudi druga upoštevana 
pravila Unije na tem področju, predvsem Luganska konvencija o pristojnosti in 
priznavanju  ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah z dne 
30. oktobra  200712. 
2. REZULTATI  POSVETOVANJ  Z ZAINTERESIRANIMI  STRANMI  IN OCEN  
UČINKA  
Na tej stopnji postopka je obseg ukrepov EU že omejen, ker so pogajanja o 
mednarodnem instrumentu končana, zato ni potrebna formalna ocena učinka.  
Vendar pa je bilo preučenih in pretehtanih več možnosti:  
(1) Brez ukrepanja  
Ker konvencija o HNS ni začela veljati, se za okoljsko odgovornost zaradi nesreče, ki 
jo povzroči ladja, ki prevaža nevarne in zdrav ju škodljive snovi po morju v Evropski 
uniji, trenutno uporablja Direktiva  2004/35/ES. To pomeni, da je v veljavi opredelitev 
okoljske škode iz Direktive, povezana s pravico lastnika ladje do omejitve 
odgovornosti v skladu z Mednarodno konvencijo o omejitv i odgovornosti za 
pomorske terjatve iz leta  1976, kakor je bila spremenjena (v nadaljevanju: LLMC), kot 
določa člen  4(3) Direktive. Za pravico lastnika ladje do omejitve odgovornosti s 
splošno mejo, določeno v LLMC, velja omejeno število izjem, in sicer na klepna 
povzročitev take škode ali malomarnost. Omejitev odgovornosti v skladu z LLMC je 
nižja od omejitve iz člena  9 Konvencije HNS iz leta  2010. Ker ne obstaja sklad za 
odškodnine, kakršen je vzpostavljen v poglavju  III Konvencije HNS  iz leta 2010, 
sedaj v skladu z Direktivo ne obstaja vir za izplačilo odškodnine žrtvam onesnaženja s 
HNS na morju (npr. ribiči, lokalne skupnosti), ki bi presegala omejeno odgovornost 
lastnika ladje. Poleg tega v obstoječem pravnem okviru ni zahteve za obvezno 
zavarovanje, me dtem ko člen  12 Konvencije  HNS iz leta  2010 to obveznost za 
lastnike ladij posebej določa skupaj s pravico vlagateljev zahtevka do vložitve 
neposredne tožbe proti zavarovalnici (člen  12(8)). V Direktivi  2004/35/ES pa sta se 
sozakonodajalca odločila omogoči ti odstopanje v korist mednarodne ureditve 
odgovornosti za dejavnosti ladijskega prevoza za vse upoštevne konvencije, vključno s 
konvencijo o  HNS, in iz področja uporabe Direktive izvzeti incidente, ki spadajo na 
področje mednarodnih konvencij. Če na ravni  EU ne bo sprejet noben ukrep, s katerim 
bi bilo državam članicam dovoljeno ratificirati Protokol  HNS iz leta  2010 ali pristopiti 
k njemu, da bi lahko začela veljati zadnja konvencija Mednarodne pomorske 
organizacije o odgovornosti, bo na mednarodni ravni – in na ravni EU – prišlo do 
izraženega neskladja v ureditvi odgovornosti za dejavnosti ladijskega prevoza na 
                                                 
12 UL L  339, 21.12.2007, str.  3. 
SL 9   SL škodo pravne varnosti in homogenosti norm, ki se med drugim uporabljajo za okoljsko 
škodo zaradi prevoza nevarnih in zdravju škodljivih snovi po m orju.  
(2) Uskladitev konvencije o HNS s pravnim redom Unije  
Direktiva  2004/35/ES se v delu, ki se nanaša na opredelitev okoljske škode, ne 
prekriva popolnoma s Konvencijo HNS iz leta  2010. Opredelitev v direktivi je namreč 
širša in zajema več vrst sanacije, vključno s primarno obnovitvijo poškodovanih 
naravnih virov v njihovo referenčno stanje, po potrebi vključno z dopolnilnimi in 
kompenzacijskimi ukrepi v primeru, da naravnih virov ni mogoče povrniti v njihovo 
referenčno stanje, ter ustreznim nadomestilom z a začasne izgube naravnih virov (pri 
teh ukrepih nikoli ne gre za denarno nadomestilo, temveč vselej za ukrepe za 
izboljšanje naravnih virov na poškodovanem območju ali območju v bližini). Zato bi 
bilo mogoče zagovarjati možnost spremembe konvencije v skla du z določbami 
Direktive.  
Vendar pa je zelo malo verjetno, da bi za tak predlog pridobili zadostno podporo med 
državami pogodbenicami Mednarodne pomorske organizacije, še zlasti glede na 
težave, ki jih je bilo treba rešiti, preden je bilo lahko doseženo s oglasje o sedanji 
različici konvencije. Poleg tega je bila opredelitev škode zaradi onesnaženja v skladu s 
konvencijo natančno določena v skladu z drugimi obstoječimi ureditvami 
odgovornosti za nesreče na morju iz različnih vrst dejavnosti ladijskega prevo za (npr. 
Mednarodna konvencija o civilni odgovornosti za škodo, povzročeno z onesnaženjem 
z nafto, iz leta  1992; Mednarodna konvencija o civilni odgovornosti za škodo, ki jo 
povzroči onesnaženje z gorivom, iz leta  2001). Sprememba te opredelitve v 
Konvenci ji HNS iz leta  2010 bi resno porušila ravnotežje med različnimi sektorji 
ladijskega prevoza in bi v Mednarodni pomorski organizaciji naletela na širok odpor.  
(3) Vključitev „klavzule o neposeganju“ v konvencijo o HNS in posledična 
sprememba Direktive  2004/35/ES  
Preučila bi se lahko tudi možnost, da bi konvencijo spremenili z vključitvijo „klavzule 
o neposeganju“, s katero bi zagotovili, da bodo, potem ko države članice postanejo 
pogodbenice konvencije, za posebno razmerje med EU in njenimi dr žavami članicami 
še vedno veljala pravila prava Unije. V razmerju do tretjih držav bi obveznosti v 
skladu s konvencijo ostale nespremenjene.  
S sprejemom take „klavzule o neposeganju“ bi vse pogodbenice konvencije (vključno 
z državami, ki niso članice EU) s oglašale s tem, da EU in njene države članice v 
medsebojnih odnosih uporabljajo pravo EU v delu, v katerem je s pravom EU urejen 
tudi predmet konvencije. Vendar tudi za to možnost velja enaka utemeljitev kot za 
prejšnjo, namreč, da ni realno pričakovati, d a bi države članice v imenu Unije to lahko 
dosegle v Mednarodni pomorski organizaciji.  
Poleg tega bi bila za tak ukrep potrebna sprememba Direktive  2004/35/ES, da bi 
olajšali odstopanje od uporabe te direktive v primeru škode zaradi incidentov, ki 
spadajo na področje uporabe konvencije o HNS. Vendar pa so v Direktivi vse 
konvencije o odgovornosti v pomorstvu, navedene v Prilogi  IV, obravnavane enako. 
Zato bi bila uvedba drugačne ureditve za eno izmed konvencij v nasprotju z duhom 
direktive, zlasti v delu, v  katerem se vse konvencije Mednarodne pomorske 
organizacije o odgovornosti razlagajo na podlagi enakih načel, da bi se vzpostavil 
okvir objektivne odgovornosti lastnika ladje skupaj z obveznim zavarovanjem in 
razpolaganjem z zadostnimi sredstvi za nadomest ilo škode zaradi onesnaženja, ki bi 
bilo posledica ladijskega incidenta.  
SL 10   SL (4) Ratifikacija Protokola HNS iz leta  2010  
S sklenitvijo Protokola iz leta  2010 h konvenciji o HNS bo zagotovljena enotna 
uporaba pravil o odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi z ne srečami, ki jih na 
morju v vsej Evropski uniji povzročijo ladje, ki prevažajo nevarne in zdravju škodljive 
snovi. Poleg tega bodo z njo zagotovljena zadostna razpoložljiva sredstva za 
nadomestilo škode žrtvam takih nesreč. Uporaba mednarodne ureditve names to 
regionalnih rešitev za te namene je bolje prilagojena naravi ladijskega prevoza kot 
globalne gospodarske dejavnosti in čezmejnim učinkom, ki so verjetni pri takih 
nesrečah.  
Zato je bilo sklenjeno, da je najboljša rešitev ta osnutek sklepa, s katerim se države 
članice pooblasti, da ratificirajo Protokol HNS iz leta  2010 in s tem sprejmejo 
konsolidirano besedilo Konvencije HNS  iz leta 2010 kot zavezujoče.  
3. PRAVNI  ELEMENTI  PREDLOGA  
Kot je bilo omenjeno že v uvodu, če država podpiše, ratificira ali sprejm e Protokol iz 
leta 2010, s tem preneha veljati predhodni podpis ali ratifikacija Konvencije HNS  iz 
leta 1996 s strani te države. Države z ratifikacijo protokola soglašajo, da je 
konsolidirano besedilo Konvencije HNS iz leta  2010 zanje zavezujoče kot en sam  
konsolidiran instrument za konvencijo, ki bo stopil v veljavo, ko bo začel veljati 
Protokol iz leta  2010.  
Zato bodo države članice s predlaganima sklepoma Sveta dobile pooblastilo, da v 
imenu Unije ratificirajo Protokol HNS iz leta  2010 ali pristopijo k n jemu in posledično 
priznajo pravila Konvencije HNS iz leta  2010 kot zavezujoča.  
Podlaga za predlagana sklepa Sveta je člen  218(6) PDEU v povezavi s členom  81 
PDEU, ki zagotavlja glavno pravno podlago za zakonodajo EU o pravosodnem 
sodelovanju v civilnih za devah, pomembno za postopkovna pravila za vlaganje 
zahtevkov in tožb v skladu s poglavjem  IV Konvencije HNS iz leta  2010, in v 
povezavi s členom  192 PDEU, ki zagotavlja glavno pravno podlago za zakonodajo EU 
o varstvu okolja.  
Cilji Konvencije HNS iz leta  2010 so med seboj neločljivo povezani, ne da bi bil eden 
v odnosu do drugega drugoten ali posreden. Na dvojni pravni podlagi ni mogoče 
sprejeti le enega sklepa, če so postopki, določeni z eno ali drugo od teh podlag, 
medsebojno nezdružljivi13. Tako je tudi v  tem primeru, saj zadeve, ki se nanašajo na 
pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah, ne zavezujejo Danske, kar vodi do 
različnih glasovalnih pravic v Svetu. Zato je treba sprejeti dva ločena sklepa Sveta.  
Sklepa sta sestavljena na podoben način. V členu  1 se državam članicam daje 
pooblastilo, da v imenu Unije ratificirajo Protokol iz leta  2010 h konvenciji o HNS, saj 
Evropska unija ne more postati pogodbenica take konvencije.  
Skupni člen  2 vsebuje zahtevo, da države članice priznajo Protokol iz leta  2010  kot 
zavezujoč najkasneje v dveh letih od začetka veljavnosti tega sklepa. Če bodo vse 
države članice EU hitro pristopile k Protokolu iz leta  2010, bodo s tem omogočile, da 
bo spodnja meja, ki zadeva število držav članic Mednarodne pomorske organizacije in  
zahtevanega skupnega ladjevja (12 držav, med katerimi imajo vsaj 4 po več kot 
2 milijona enot bruto tonaže), hitreje dosežena. Še pomembneje je, da bo ratifikacija v 
določenem roku preprečila, da bi države članice, ki bi odlašale s pristopom k 
                                                 
13 Glej nedavno sodbo Sodišča Evropske unije z dne  11. junija  2014 v zadevi  C-377/12, točka  34. 
SL 11   SL Protokolu i z leta  2010 in s tem h Konvenciji HNS iz leta  2010, s tem pridobile 
konkurenčno prednost, stranke, ki utrpijo škodo zaradi incidentov z nevarnimi in 
zdravju škodljivimi sredstvi, pa zato ne bi imele na voljo enakih pravnih sredstev. 
Postopek ratifikacije a li pristopa bo olajšala zlasti izmenjava informacij in primerov 
dobre prakse, predvsem glede prijave tovora, za katerega se plačuje prispevek, v 
skladu s konvencijo.  
V členu  3 Predloga sklepa Sveta, v katerem se izključujejo vidiki, povezani s 
pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah, se od držav članic zahteva, da ob 
deponiranju svoje listine o ratifikaciji Protokola iz leta  2010 ali pristopu k njemu pisno 
navedejo sklic na oba sklepa Sveta.  
Člen  3 Predloga sklepa Sveta o vidikih, povezanih s pravosodni m sodelovanjem v 
civilnih zadevah, se nanaša na izjavo o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb, ki jo 
morajo države članice podati ob priznanju Protokola iz leta  2010 kot zavezujočega, saj 
ima Unija v teh zadevah izključno pristojnost. Ta izjava je podo bna izjavi, ki je 
vključena v člen  2 Sklepa Sveta  2002/971/ES.  
V skupnem členu  4 je določen datum začetka veljavnosti predlaganih sklepov Sveta.  
V skupnem členu  5 je pojasnjeno da sta sklepa naslovljena na članice v skladu s 
Pogodbama, saj sta sprejeta z namenom pooblastiti države članice, da v imenu Unije 
priznajo Protokol iz leta  2010 kot zavezujoč.  
4. PRORAČUNSKE  POSLEDICE   
Jih ni.  
SL 12   SL 2015/0135 (NLE)  
Predl og 
SKLEP SVETA  
o ratifikaciji in pristopu k Protokolu  iz leta 2010 k Mednarodni konvenciji o 
odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi s prevozom nevarnih in zdravju škodljivih 
snovi po morju s strani držav članic v imenu Unije z izjemo vidikov, povezanih s 
pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah  
SVET EVROPSKE UNIJE JE – 
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), zlasti člena  192 v povezavi s 
členom  218(6)(a)(v) Pogodbe,  
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,  
ob upoštevanju odobritve Evropskega parlamenta14,  
ob upoštevanju naslednjega:  
(1) Cilj Mednarodne konvencije o odgovornosti in nadomestilu škode v zvezi s prevozom 
nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju iz leta  1996 (v nadaljnjem besedilu: 
Konvencija HNS iz leta  1996) je bil zagotoviti primerno, hitro in učinkovito 
nadomestilo škode osebam, ki so utrpele škodo, povzročeno z razlitjem nevarnih in 
zdravju škodljivih snovi med prevozom po morju. Konvencija HNS iz leta  1996 je 
zapolnila pomembno vrzel v mednarodni ureditvi odg ovornosti pri onesnaženju morja.  
(2) Svet je leta  2002 sprejel Sklep Sveta  2002/971/ES15, s katerim je pooblastil države 
članice, da v interesu Skupnosti ratificirajo Konvencijo HNS  iz leta 1996 ali pristopijo 
k njej. S Sklepom  2002/971/ES so bile države čl anice zavezane, da do 30.  junija  2006 
sprejmejo potrebne ukrepe za ratifikacijo Konvencije HNS iz leta  1996 ali pristop k 
njej. Navedeno konvencijo so nato ratificirale štiri države članice. Konvencija HNS iz 
leta 1996 ni nikoli začela veljati.  
(3) Konvenc ija HNS iz leta  1996 je bila spremenjena s Protokolom iz leta  2010. V skladu 
s členom  2 in členom  18(1) Protokola iz leta 2010 morajo njegove pogodbenice ta 
protokol in Konvencijo HNS iz leta  1996 brati, razlagati in izvajati skupaj kot en sam 
instrument.  
(4) Konsolidirano besedilo Protokola iz leta  2010 in Konvencije HNS iz leta  1996 je 
pripravil sekretariat Mednarodne pomorske organizacije (IMO), odobril pa ga je 
pravni odbor IMO na svoji 98.  seji (v nadaljnjem besedilu: Konvencija HNS iz 
leta 2010). Kon vencija HNS iz leta  2010 ni listina, ki bi bila na voljo za podpis ali 
ratifikacijo. Začela bo učinkovati, ko bo v državah članicah začel veljati Protokol iz 
leta 2010.  
                                                 
14 UL C  326, 26.10.2012, str.  47. 
15 Sklep Sveta  2002/971/ES z dne 18.  novembra  2002 o pooblastilu državam članicam, da v interesu 
Skupnosti ratificirajo ali pristopijo k Mednarodni konvenciji o odgovo rnosti in nadomestilu škode v 
zvezi s prevozom nevarnih in zdravju škodljivih snovi po morju,  1996 (Konvencija HNS), UL  L 337, 
13.12.2002, str.  55. 
SL 13   SL (5) Če država sprejme Protokol iz leta  2010 kot zavezujoč, v skladu s členom  20(8) 
Protokola (člen  45(8) Konvencije HNS  iz leta 2010) s tem preneha veljati sprejem 
Konvencije HNS iz leta  1996 s strani te države. Posledično bodo države članice, ki so 
pogodbenice Konvencije HNS iz leta  1996, prenehale biti pogodbenice v trenutku, ko 
priznajo P rotokol iz leta  2010 kot zavezujoč v skladu s členom  20 Protokola, zlasti 
odstavki (2), (3) in (4) navedenega člena.  
(6) Od sprejema Sklepa  2002/971/ES se je pravo Unije razvilo s sprejetjem nove 
sekundarne zakonodaje in spremembo Pogodb z Lizbonsko pogodb o. Konvencija 
HNS iz leta  2010 zdaj v celoti spada v izključno pristojnost Unije.  
(7) Direktiva  2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta16 je veljavno pravo EU glede 
odgovornosti izvajalcev poklicnih dejavnosti, vključno z ladijskim prevozom, v zvezi 
s pre prečevanjem in sanacijo okoljske škode na ozemlju in vodah pod pristojnostjo 
držav članic. Tako Konvencija HNS iz leta  1996 kot Konvencija HNS iz leta  2010 se 
glede področja uporabe prekrivata z Direktivo  2004/35/ES v delu, ki se nanaša na 
okoljsko škodo, povzročeno na ozemlju in vodah pod pristojnostjo države 
pogodbenice (člen  3(a) in (b) Konvencije HNS  iz leta 2010), in preventivne ukrepe za 
preprečitev ali zmanjšanje take škode, kjer koli se ti ukrepi sprejmejo (člen  3(d) 
Konvencije HNS iz leta  2010.  
(8) Poleg prekrivanja področja uporabe Konvencije HNS iz leta  2010 in 
Direktive  2004/35/ES obstaja tudi možno neskladje med instrumentoma, ki je bilo 
predvideno in obravnavano v členu  4(2) in Prilogi  IV navedene direktive. V skladu s 
členom  7(4) in (5) Konve ncije HNS iz leta  2010 se s konvencijo uvaja objektivna 
odgovornost lastnika ladje za škodo zaradi prevoza nevarnih in zdravju škodljivih 
snovi po morju, zajeto v konvenciji, ob predpostavki prenosa odgovornosti na lastnika 
ladje in prepovedi vlaganja drug ih zahtevkov proti lastniku ladje, ki niso v skladu z 
navedeno konvencijo. Zato se z odstopanjem od določil, ki veljajo za škodo, zajeto v 
konvenciji, v skladu s členom  4(2) in Prilogo  IV Direktive  2004/35/ES preprečuje 
neskladje med členom  7 Konvencije in  navedeno direktivo.  
(9) Zaradi prekrivanja področja uporabe Direktive  2004/35/ES in Konvencije HNS iz 
leta 2010 ter odstopanja od določil, ki velja za konvencijo v skladu z Direktivo, je 
jasno, da sklenitev Protokola iz leta  2010 vpliva na obstoječa pravila Unije in da bi 
morala biti za priznanje Protokola iz leta  2010 kot zavezujočega izključno pristojna 
Unija.  
(10) Konvencija HNS iz leta  2010 je, enako kot njena predhodnica, posebno pomembna za 
interese Unije in njenih držav članic, saj zagotavlja i zboljšanje zaščite okolja in žrtev 
škode zaradi onesnaženja z nevarnimi in zdravju škodljivimi snovmi na morju v 
skladu z mednarodnimi pravili o odgovornosti pri onesnaženju morja in s Konvencijo 
Združenih narodov o pomorskem pravu iz leta  1982.  
(11) Da bi  lahko države postale pogodbenice Protokola iz leta  2010 in s tem Konvencije 
HNS iz leta  2010, morajo generalnemu sekretarju Mednarodne pomorske organizacije 
skupaj z listino o soglasju v skladu s členom  20(4) konvencije predložiti ustrezne 
podatke o skupn ih količinah tovora, za katerega se plačuje prispevek v skladu s 
Konvencijo HNS iz leta  2010, za preteklo koledarsko leto. V ta namen morajo države, 
preden priznajo Protokol iz leta  2010 kot zavezujoč, vzpostaviti sistem za prijavo 
tovora, za katerega se p lačuje prispevek.  
                                                 
16 Direktiva  2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v 
zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode (UL L  143, 30.4.2004, str.  56). 
SL 14   SL (12) Državam članicam je lahko pri njihovem prizadevanju za vzpostavitev delujočega 
sistema za prijavo tovora, za katerega se v skladu s Konvencijo HNS iz leta  2010 
plačuje prispevek v sklad HNS, v pomoč izmenjava informacij in primerov d obre 
prakse o postopkih za ratifikacijo Protokola iz leta  2010 ali pristop k njemu.  
(13) Enako, kot je veljalo za Konvencijo HNS iz leta  1996, so lahko tudi pogodbenice 
Protokola iz leta  2010 samo suverene države, saj v besedilu ni klavzule o REIO 
(organiz aciji za regionalno gospodarsko povezovanje). Zato Unija za zdaj ne more 
ratificirati Protokola iz leta  2010 in z njim Konvencije HNS iz leta  2010 ali pristopiti k 
njemu oziroma njej. Vendar pa načelo lojalnega sodelovanja v skladu s Pogodbama 
zavezuje drž ave članice in Unijo za dosego ciljev Unije na področjih varstva okolja in 
pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah. V tem primeru zahteva od držav članic, 
da si po najboljših močeh prizadevajo zagotoviti pristop Unije k tej konvenciji.  
(14) Ratifikacij a Protokola iz leta  2010 s strani vseh držav članic v določenem roku naj bi 
zagotovila, da se z izvajanjem Konvencije HNS  iz leta 2010 vzpostavijo enaki pogoji 
za vse zadevne udeležence in da se prepreči pridobivanje konkurenčne prednosti 
zaradi odlašanja s pristopom h konvenciji.  
(15) Zato je treba države članice pooblastiti za ratifikacijo Protokola iz leta  2010 z izjemo 
vidikov, povezanih s pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah. Določbe 
konvencije, ki spadajo v pristojnost Unije v okviru pravosodne ga sodelovanja v 
civilnih zadevah, so predmet sklepa, ki bo sprejet vzporedno s tem sklepom – 
SPREJEL NASLEDNJI SKLEP:  
Člen 1  
Države članice so pooblaščene za ratifikacijo Protokola iz leta  2010 ali pristop k njemu v 
imenu Unije, z izjemo vidikov, povezan ih s pravosodnim sodelovanjem v civilnih zadevah, 
pod pogoji iz členov  2, 3 in 4 tega sklepa.  
Člen 2  
1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za deponiranje listin o ratifikaciji 
Protokola iz leta  2010 ali pristopu k njemu brez odlašanja, najkasneje p a v dveh letih 
od začetka veljavnosti tega sklepa.  
2. Države članice v enem letu od začetka veljavnosti tega sklepa obvestijo Svet in 
Komisijo o predvidenem datumu zaključka svojih postopkov ratifikacije ali pristopa.  
3. Države članice si prizadevajo za iz menjavo informacij o stanju njihovih postopkov 
ratifikacije ali pristopa, zlasti z vzpostavitvijo sistema za prijavo tovora, za katerega 
se plačuje prispevek v skladu s Protokolom iz leta  2010.  
Člen 3  
Ob ratifikaciji Protokola iz leta  2010 ali pristopu k n jemu države članice pisno obvestijo 
generalnega sekretarja Mednarodne pomorske organizacije, da je bila ratifikacija ali pristop 
izvedena v skladu s tem sklepom in sklepom, sprejetim vzporedno z njim, glede vidikov, ki 
spadajo v pristojnost Unije na področ ju pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah17. 
                                                 
17 UL L. 
SL 15   SL Člen 4  
Ta sklep začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije . 
Člen 5  
Ta sklep je naslovljen na države članice v skladu s Pogodbama.  
V Bruslju,  
 Za Svet  
 Predsednik