SL Uradni list Evropske unije C 181/183

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva

(COM(2011) 416 final),

sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o reformi skupne ribiške politike

(COM(2011) 417 final),

sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o zunanji razsežnosti skupne ribiške politike

(COM(2011) 424 final)

in predlogu uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o skupni ribiški politiki

(COM(2011) 425 final)

2012/C 181/33

Poročevalec: Gabriel SARRÓ

Soporočevalec: Franco CHIRIACO

Svet in Evropski parlament sta 1. oziroma 13. septembra 2011 sklenila, da v skladu s členom 43 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosita za mnenje o dokumentih COM(2011) 416 final in COM(2011) 425 final in Evropska komisija ga je 5. oktobra 2011 v skladu s členom 304 PDEU sklenila zaprositi za mnenje o dokumentih COM(2011) 417 final in COM(2011) 424 final. S tem je bil Odbor zaprošen za mnenje o naslednjih dokumentih:

Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva

COM(2011) 416 final,

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o reformi skupne ribiške politike

COM(2011) 417 final,

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o zunanji razsežnosti skupne ribiške politike

COM(2011) 424 final in

Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o skupni ribiški politiki

COM(2011) 425 final.

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 14. marca 2012.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 479. plenarnem zasedanju 28. in 29. marca 2012 (seja dne 28. marca) s 152 glasovi za, 5 glasovi proti in 14 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepne ugotovitve

1.1 EESO se strinja s Komisijo, da je sočasni pregled skupne ribiške politike in skupne ureditve trga nujen, saj bo to okrepilo potrebno povezovanje in usklajevanje proizvodnje, predelave in trženja ribiških proizvodov, proizvodov iz ribogojstva in morskih sadežev.

1.2 EESO načeloma meni, da so splošni in posebni cilji predloga ustrezni, enako velja tudi za njegova načela dobrega upravljanja. Skupna ribiška politika mora zagotavljati, da ribolovne dejavnosti in dejavnosti ribogojstva dolgoročno ustvarjajo trajnostne okoljske, gospodarske in socialne pogoje ter prispevajo k zanesljivi preskrbi s hrano, pri tem pa uporabljajo previdnostno načelo in ekosistemski pristop.

1.3 Vendar Odbor ocenjuje, da predlagana uredba ne vsebuje konkretnih ukrepov za upravljanje ribištva, potrebnih za popolno obnovo in ohranjanje ribjih staležev nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos, zagotavljanje zdravih in visokokakovostnih ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva za državljane, za prispevanje k blaginji ribiških skupnosti in k donosnosti proizvodnih in predelovalnih podjetij ter za zagotavljanje privlačnih in varnejših delovnih mest.

1.4 Odbor odobrava že veljavne splošne določbe glede dostopa do voda Unije, ki so bolj koristne za lokalne ribolovne skupnosti.

1.5 Odbor se strinja s predlaganimi ohranitvenimi in tehničnimi ukrepi, ki jih je treba prilagoditi različnim ribištvom.

1.6 EESO podpira predlog o vzpostavitvi večletnih načrtov, s katerimi bi se vsi ribji staleži do leta 2015 kolikor je mogoče obnovili in ohranili nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos. Ta hvalevreden cilj pa je težko izvedljiv v primeru mešanega ribolova, zato EESO poziva Komisijo, naj najde praktične rešitve za probleme, ki se lahko pojavijo v tej vrsti ribolova.

1.7 EESO meni, da je prednostna naloga držav članic, da s podporo Komisije znanstvenim inštitutom namenijo potrebna sredstva, s katerimi se bodo lahko ustrezno odzvali na potrebe po uporabnih raziskavah in obravnavali vse morske vrste, ki se izkoriščajo v komercialne namene, ter povezane in odvisne vrste in njihovo okolje.

1.8 EESO pozitivno ocenjuje cilj glede politike prepovedi zavržkov, vendar se zavzema za bolj postopen in sorazmeren pristop, ki vključuje postopno zmanjševanje zavržkov, pri čemer je treba pospeševati in spodbujati uporabo bolj selektivnega ribolovnega orodja, izvajati ukrepe za spodbujanje ribolova, usmerjenega v proizvode, ki prinašajo dodano vrednost, iskati nove prodajne možnosti ter prilagoditi infrastrukturo plovil in ribiških pristanišč.

1.9 EESO meni, da predlog ne omogoča zadostne regionalizacije in ne predvideva nobenega ukrepa za decentralizacijo.

1.10 Kar zadeva relativno stabilnost in njeno vlogo pri dodelitvi ribolovnih možnosti državam članicam, Odbor vztraja, da je treba to merilo nujno posodobiti, saj je zastarelo in ne odraža sedanjih razmer ribiškega ladjevja in območij, ki so zelo odvisna od ribolova. Poleg tega Odbor predlaga, naj dodelitev ribolovnih možnosti temelji predvsem na nizu transparentnih okoljskih in socialnih meril.

1.11 Odbor meni, da je predlog o prenosljivih ribolovnih koncesijah nejasen in da bi Komisija morala pojasniti, kako je treba tolmačiti zadevne člene, še posebej tiste, ki se nanašajo na opredelitev „preglednih in objektivnih meril“ za dodelitev koncesij. Odbor nadalje zahteva, da se upošteva vpliv tega ukrepa na zaposlovanje in da se predvidijo posebni ukrepi za zaposlene ribiče.

1.12 Kar zadeva upravljanje ribolovnih zmogljivosti, EESO meni, da bi morala Komisija najpozneje leta 2014 izvesti podrobno oceno ribolovne zmogljivosti, ki vključuje moč motorjev in tonažo, vendar tudi vrsto ribolovnega orodja in druge značilnosti plovil, in da bi morale biti države članice na podlagi te ocene zavezane ribolovno zmogljivost prilagoditi razpoložljivim virom.

1.13 Odbor meni, da je za upravljanje ribištva na podlagi ekosistema ključnega pomena, da se pri zbiranju podatkov še poseben poudarek nameni pridobivanju okoljskih podatkov v skladu z okvirno direktivo o morski strategiji in merili za dobro okoljsko stanje.

1.14 EESO se na splošno strinja s predlogi Komisije o zunanji politiki. Vendar pa je zaskrbljen zaradi nekaterih predlogov, navedenih v točki 3.7.9 tega mnenja.

1.15 EESO pozdravlja dejstvo, da je Komisija priznala skupno evropsko razsežnost politike na področju ribogojstva, in poziva k okrepitvi nadzora nad okoljem ter k določitvi prilagodljivega upravnega okvira in enotnega pravnega prostora za razvoj trajnostnega ribogojstva, ki bo omogočilo ohranjanje prebivalstva in ustvarjanje bogastva na obrobnih neurbanih območjih, hkrati pa v celoti spoštovalo okolje in bo združljivo z okoljskimi vidiki.

1.16 Kar zadeva novi finančni instrument, EESO meni, da bi ta moral povečevati vlogo ribičev in ribiških skupnosti v trajnostnem razvoju obalnih območij in vključevati socialne ukrepe, namenjene predvsem podpornim ukrepom v primeru izgube zaposlitve ter pomoči pri izobraževanju in prekvalifikaciji delavcev, s poudarkom na mladih in ženskah.

1.17 EESO obžaluje, da socialna razsežnost, predvidena v vseh fazah ribištva in ribogojstva (proizvodnja, predelava, trženje), v predlogu ni podkrepljena s konkretnimi ukrepi za izboljšanje življenjskih in delovnih pogojev, ter ocenjuje, da bi bilo treba spodbujati udeležbo socialnih partnerjev na ustrezni ravni.

1.18 EESO poziva Komisijo, naj upošteva različne potrebe, ki so jih izrazili različni akterji sektorja. Reforma skupne ribiške politike bi morala obravnavati tako potrebe ladjarjev kot posadk.

1.19 EESO meni, da je opredelitev malega priobalnega ribolova, ki temelji izključno na merilu dolžine plovil, preveč enostavna in da enači velik del ladjevja za mali priobalni ribolov z industrijskim ribolovom.

1.20 EESO podpira cilje in načela, ki bodo urejala nova pravila skupne ureditve trga, in poziva Komisijo, naj upošteva stališča Odbora, navedena v tem mnenju.

1.21 Da bi se izognili nelojalni konkurenci na trgu EU, se EESO zavzema za to, da bi morali za uvožene proizvode veljati enaki higienski in sanitarni pogoji ter nadzorni ukrepi kot za proizvode EU, vključno s popolno sledljivostjo „od morja do krožnika“, in poudarja, da mora temeljit nadzor, tako na meji kot pri viru, zagotavljati pravilno izvajanje teh predpisov, ki prispevajo k varnosti hrane. V tem smislu Odbor meni, da bi morali različni generalni direktorati Evropske komisije opredeliti usklajen pristop.

1.22 EESO poudarja, da vsi ti predlogi veljajo tudi za sladkovodno ribištvo in ribogojstvo, ter Evropsko komisijo poziva, naj ustrezno pozornost nameni njunim posebnim značilnostim.

2. Ozadje

2.1 Okvir uredbe o skupni ribiški politiki („osnovna uredba“)

2.1.1 Skupna ribiška politika je bila uvedena leta 1983 in je bila z manjšimi popravki v veljavi dvajset let, dokler ni bila temeljito spremenjena z Uredbo (ES) št. 2371/2002. Leta 2009 je Komisija analizirala delovanje reformirane SRP in ugotovila, da kljub napredku cilji trajnostnega ribištva v vseh njegovih razsežnostih (okoljski, gospodarski in socialni) niso bili doseženi in da se številni staleži rib preveč izkoriščajo.

2.1.2 Ta sklepna ugotovitev je zapisana v zeleni knjigi (1) o reformi skupne ribiške politike. V ustreznem mnenju Odbora, ki je bilo odobreno z veliko večino, je zapisano priporočilo, „naj bodo sprejeti ukrepi namenjeni varovanju delovnih mest in teritorialne kohezije, strateški cilji pa naj omogočajo ohranjanje ekonomskega, socialnega in okoljskega ravnovesja ter hkrati zagotavljajo in spodbujajo odgovorno in trajnostno ravnanje v celotni ribiški verigi“. Pri prihodnji reformi bi bilo treba natančneje preučiti naslednja vprašanja:

— določitev različne ureditve za mali ribolov;

— uvedba poglavja o socialnih vprašanjih, ki bi omogočalo usklajevanje delovnih pogojev ribičev;

— izboljšanje pogojev na trgu in načinov trgovanja;

— usklajenost z morsko okoljsko politiko, kar pomeni tudi več boljših raziskav, uporabnih za ribiško politiko;

— polna vključitev skupne ribiške politike v delo mednarodnih organizacij (OZN, FAO). (2)

2.1.3 Mnenje Odbora o razvoju regionalnih območij za upravljanje s staleži rib in nadzor ribolova (3) potrjuje, da „Odbor pozdravlja namero o koreniti reformi SRP in še zlasti njen cilj uveljaviti decentralizirano politiko, ki je manj odvisna od podrobnih odločitev, sprejetih v Bruslju, in ki omogoča več priložnosti za lokalno in regionalno sodelovanje pri upravljanju ribištva. Vendar pa je za učinkovito delovanje takšne politike treba poskrbeti še za osnovne podrobnosti, jasnost in režim sankcij“. Poleg tega je v njem navedeno, da „trajnostno ribištvo ni mogoče brez bogatih staležev rib“ in da je priporočljivo, „da se okoljska trajnost kot podlaga za gospodarsko in socialno trajnost obravnava prednostno“.

2.1.4 V mnenju je prav tako zapisano, da je „za učinkovito okrepitev načrtov upravljanja na podlagi kvot, ki temeljijo na ‚največjem trajnostnem donosu‘, […] treba določiti višje ravni staležev, ki bodo dejansko omogočile, da bodo lahko uspevale vse nadzorovane vrste. To bi bilo treba storiti do leta 2015“.

2.2 Okvir uredbe o skupni ureditvi trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva

2.2.1 Začetki skupne ureditve trga na področjih ribištva in ribogojstva segajo v leto 1970. Njen pravni okvir je določen v Uredbi (ES) št. 104/2000. Komisija od leta 2008 izvaja obširne ocene in posvetovanja, in sicer z namenom, da se upoštevajo pomanjkljivosti, ki so se pokazale pri izvajanju trenutno veljavnih predpisov, nedavni razvoj na evropskem in svetovnem trgu ter trendi v ribištvu in ribogojstvu.

2.2.2 Novi predlog uredbe predlaga skupno ureditev trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva, ki zajema naslednje instrumente:

a) poklicne organizacije (organizacije proizvajalcev in medpanožne organizacije),

b) tržne standarde,

c) informacije za potrošnike,

d) pravila konkurence,

e) tržne informacije.

2.2.3 EESO meni, da je treba zgornjim točkam dodati še točko o trgovinskih odnosih s tretjimi državami, ki bi določala, da morajo biti vsi uvoženi izdelki v skladu s standardi Evropske unije, zanje pa velja učinkovit nadzor.

3. Analiza predlagane reforme SRP in pripombe Odbora

3.1 Področje uporabe in cilji

3.1.1 Skupna ribiška politika zajema ohranjanje, upravljanje in izkoriščanje morskih in sladkovodnih bioloških virov, ribogojstvo ter predelavo in trženje ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva, kadar se take dejavnosti izvajajo na ozemlju držav članic ali v vodah Unije, vključno z dejavnostmi, ki jih izvajajo ribiška plovila tretjih držav ali ribiška plovila Unije ali državljani držav članic v vodah izven Unije.

3.1.2 SRP mora zagotavljati, da bodo dejavnosti na področju ribištva in ribogojstva dolgoročno ustvarile trajnostne okoljske, gospodarske in socialne pogoje in s tem prispevale k zanesljivi preskrbi s hrano, ter pri upravljanju ribištva uporabljati previdnostni in ekosistemski pristop, z namenom zagotoviti izkoriščanje živih morskih bioloških virov na način, s katerim se bodo populacije izkoriščanih vrst do leta 2015 obnovile in ohranjale nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos, in ki bo upošteval zahteve okoljske zakonodaje Unije.

3.1.3 Za dosego teh ciljev bo morala SRP zlasti odpraviti nezaželen ulov komercialnih staležev in postopno zagotoviti iztovarjanje celotnega ulova teh staležev. Prav tako bo morala ustvariti pogoje za učinkovite ribiške dejavnosti, spodbujati razvoj dejavnosti ribogojstva v Uniji, prispevati k zagotavljanju primernega življenjskega standarda tistim, ki so odvisni od ribiških dejavnosti, ter pri tem upoštevati interese potrošnikov in zagotavljati sistematično in usklajeno zbiranje podatkov in njihovo upravljanje.

3.1.4 EESO načeloma podpira področje uporabe ter splošne in posebne cilje SRP, kot tudi načela dobrega upravljanja. Vendar pa obžaluje, da je premalo pozornosti namenjene ohranjanju, upravljanju in izkoriščanju sladkovodnih bioloških virov. Odbor poziva Komisijo, naj v predlogu upošteva posebne značilnosti sladkovodnega ribištva in ribogojstva ter njuno povezanost s skupno kmetijsko politiko. Poudarja, da je še vedno treba ustanoviti ustrezne delovne skupine po vzoru delovnih skupin za morsko ribištvo, ki bi zbrale izkušnje pri izvajanju sladkovodne skupne ribiške politike in pripravile predloge za njeno posodobitev.

3.1.5 Vendar pa EESO ocenjuje, da predlog uredbe ne določa konkretnih ukrepov za upravljanje, potrebnih za upravljanje ribištev za obnovo in ohranjanje ribjih staležev in uresničitev teh ciljev ter za postavitev temeljev za trajnostno ribištvo, ki spoštuje ekosistem ter državljanom zagotavlja visokokakovostne in zdrave ribiške proizvode, prispeva k blaginji obalnih skupnosti in donosnosti industrije za proizvodnjo in predelavo rib ter povečuje privlačnost in zanesljivost delovnih mest, pri čemer daje kar največji pomen sodelovanju socialnih partnerjev na vseh ravneh (4).

3.2 Dostop do voda

3.2.1 Od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2022 bodo države članice pooblaščene, da v vodah do 12 navtičnih milj od temeljnih črt pod njihovo suverenostjo ali jurisdikcijo omejijo ribolov na ribiška plovila, ki tradicionalno ribarijo v navedenih vodah in prihajajo iz pristanišč na sosednji obali, in na ribiška plovila Unije, ki plujejo pod zastavo druge države članice in ribarijo v okviru obstoječih sosedskih odnosov med državami članicami, ki so omogočili takšno ribarjenje.

3.2.2 Prav tako bodo lahko zadevne države članice v istem obdobju v vodah do 100 navtičnih milj od temeljnih črt Azorov, Madeire in Kanarskih otokov omejile ribolov na plovila, registrirana v pristaniščih teh otokov. Te omejitve ne veljajo za plovila Unije, ki v teh vodah tradicionalno ribarijo, če ta plovila ne presežejo ribolovnega napora, ki se tradicionalno izvaja.

3.2.3 Odbor odobrava že veljavne ukrepe za dostop do voda, ki bi jih bilo treba dopolniti z ukrepi za zagotavljanje prednostnega dostopa tistim, ki ribarijo na socialno in okoljsko trajnosten način, in ki najbolj koristijo lokalnim ribiškim skupnostim.

3.3 Ukrepi za ohranjanje morskih bioloških virov

3.3.1 EESO meni, da so imeli večletni načrti, ki jih je uvedla veljavna SRP, v nekaterih primerih zelo pozitiven vpliv, zaradi česar bi bilo treba, kot to predlaga nov predlog, nadaljevati z njihovim izvajanjem. Poleg tega bi bilo treba analizirati primere, ko načrti niso bili uspešni, in se pri tem v vsakem primeru opreti na zanesljive znanstvene študije, ki jih izvedejo znanstvene ustanove EU. Prav tako Odbor meni, da bi bilo treba predvideti ustrezne korekcijske mehanizme, ki bi morali biti prožni in prilagodljivi.

3.3.2 Cilj večletnih načrtov je zagotoviti, da se do leta 2015 vsi staleži obnovijo in ohranijo nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos. EESO meni, da je to hvalevreden cilj, ki temelji na določbah Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu (UNCLOS), pravno zavezujočih za EU od leta 1998, in ki je bil ponovno potrjen v poročilu Svetovnega vrha o trajnostnem razvoju leta 2002, na katerega se je pri pripravi teh ukrepov oprla Komisija in ki se glasi: „Za dosego trajnostnega ribolova so na vseh ravneh potrebni naslednji ukrepi: ohranjati in obnavljati staleže do stopenj, ki omogočajo največji trajnostni donos, s čimer bi te cilje čim hitreje dosegli za izčrpane staleže, po možnosti najkasneje do leta 2015.“

3.3.3 Odbor meni, da cilj največjega trajnostnega donosa dopušča različne razlage o načinih izvajanja, in opozarja, da bo ta cilj težko doseči v nekaterih mešanih ribolovih, saj različne vrste rib medsebojno vplivajo ena na drugo, količine ulova, ki določajo stopnjo ribolovnega napora, pa ne ustrezajo največjemu trajnostnemu donosu vsake vrste posebej. EESO poziva Komisijo, naj najde praktične rešitve za probleme, ki se lahko pojavijo pri mešanih ribolovih.

3.3.4 EESO poziva Komisijo, naj upošteva, da ukrepi za izboljšanje stanja staležev na ribolovnih območjih Skupnosti ne bi smeli negativno vplivati na trajnost staležev na drugih območjih zaradi vse intenzivnejše mednarodne trgovine z ribiškimi proizvodi in selitve ribolovnih zmogljivosti EU.

3.3.5 Za zagotovitev, da večletni načrti temeljijo na najboljših znanstvenih ocenah staležev, je po mnenju EESO prednostna naloga držav članic, da s podporo Komisije prek Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo (EMFF) znanstvenim inštitutom namenijo potrebna sredstva, s katerimi se bodo lahko ustrezno odzvali na potrebe po uporabnih raziskavah in obravnavali vse vrste ulovljenih rib. Če primerne znanstvene ocene niso na voljo, je treba uporabiti previdnostno načelo, opredeljeno v sporazumu Združenih narodov iz leta 1995 o staležih rib. Odbor poleg tega meni, da je nujno treba podpirati dialog med znanstveniki in ribiči.

3.3.6 Odbor prav tako meni, da bodo ukrepi, s katerimi naj bi do leta 2015 obnovili in ohranjali staleže nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos, vplivali na ribolovne zmogljivosti ladjevij držav članic in bi morali zagotoviti, da bodo segmenti ladjevij, ki so z okoljskega in socialnega vidika najbolj škodljivi, prednostno izločeni. Zato bi morala Komisija predvideti ukrepe za njihovo prilagoditev in ribiškemu sektorju ponuditi socialne in z delom povezane alternative, ki naj preprečijo sedanjo izgubo delovnih mest zaradi slabega stanja staležev rib. V zvezi s tem EESO poziva, da se podrobno oceni kratkoročni, srednjeročni in dolgoročni socialno-ekonomski vpliv večletnih načrtov.

3.3.7 V večletnih načrtih in okviru tehničnih ukrepov bi moralo biti navedeno njihovo področje uporabe v smislu staležev, ribolova in morskega ekosistema, v njih opredeljeni cilji pa bi morali biti skladni s splošnimi in posebnimi cilji SRP, ki so opisani v točki 3.1.1. Okvir tehničnih ukrepov za vsak večletni načrt bi moral prispevati k ohranjanju in obnovitvi staležev rib nad ravnmi, ki omogočajo največji trajnostni donos, k zmanjševanju ulova podmernih rib iz staležev in neželenih morskih organizmov in k blaženju vpliva ribolovnega orodja na ekosistem.

3.3.8 EESO meni, da sta tako vsebina kot okvir tehničnih ukrepov, predvidenih v členu 14, skladna s cilji reforme SRP, zato se z njima strinja. Te tehnične ukrepe bi bilo treba uporabljati ob upoštevanju posebnosti različnih ribištev.

3.3.9 Kar zadeva obveznost iztovarjanja celotnega ulova, ki jo je uvedla Komisija (prepoved zavržkov), predlog reforme SRP določa obdobje od 1. januarja 2014 do 1. januarja 2016, v katerem se morajo po 1. januarju vsakega leta nekateri ribji staleži, za katere veljajo omejitve ulova, izvleči in obdržati na krovu ribiških plovil. Za vse te ribje staleže bo določena najmanjša referenčna velikost ohranjanja, prodaja pa bo omejena na ribjo moko ali hrano za hišne živali. Tržni standardi za ulov, ki presega določene ribolovne možnosti, se določijo v skladu s skupno ureditvijo trga.

3.3.10 Kar zadeva predlog o prepovedi zavržkov nekaterih vrst v natančno določenem obdobju, EESO meni, da je to zaželen cilj, ki pa ga je v nekaterih ribolovih trenutno težko doseči, predvsem v mešanih. Socialno-ekonomske posledice bi bile tako velike, da bi bilo treba veliko plovil umakniti iz obratovanja. Zato Odbor meni, da bi morali uvesti ukrepe, ki bi ublažili takšne posledice. EESO se zavzema za bolj postopen in sorazmeren pristop, ki bi temeljil na selektivnejšem ribolovnem orodju in postopnem zmanjšanju zavržkov, pri čemer je treba izvajati ukrepe za spodbujanje ribolova, usmerjenega na proizvode, ki prinašajo dodano vrednost, in prilagoditi infrastrukturo plovil in ribiških pristanišč.

3.3.11 Odbor meni, da bi bilo zelo primerno in koristno podrobno preučiti vzroke za zavržke v vsakem posameznem ribištvu, da bi uporabljali orodja za njihovo zmanjšanje, ki so za posamezno ribištvo najprimernejša.

3.3.12 Odbor meni, da prepovedi zavržkov ni mogoče učinkovito izvajati brez ustreznega usposabljanja delavcev. Zanj bi moral zagotoviti ustrezno podporo EMFF.

3.3.13 Kar zadeva regionalizacijo, lahko Komisija državam članicam izda dovoljenje, na podlagi katerega lahko države v okviru večletnega načrta za plovila, ki plujejo pod njihovo zastavo, določijo ukrepe za ohranjanje in tehnične ukrepe v zvezi s staleži v vodah Unije, za katere so jim bile dodeljene ribolovne možnosti, če so ti ukrepi v skladu s cilji SRP in področjem uporabe večletnega načrta, hkrati pa so vsaj tako strogi kot ukrepi iz veljavne zakonodaje Unije. O teh ukrepih poročajo Komisiji, ki jih lahko kadar koli oceni, zainteresiranim državam članicam in ustreznim svetovalnim svetom.

3.3.14 Kar zadeva nacionalne ukrepe, ki jih država članica lahko sprejme za ohranitev ribjih staležev v vodah Unije, se ti lahko sprejmejo, če se nanašajo samo na tista plovila, ki plujejo pod njeno zastavo, ali na ribolovne dejavnosti oseb, ki imajo stalno prebivališče na ozemlju te države članice, ter če so v skladu s cilji SRP in vsaj tako strogi kot ukrepi iz veljavne zakonodaje Unije.

3.3.15 Država članica lahko znotraj 12 navtičnih milj od svojih temeljnih črt sprejme nediskriminatorne ukrepe za ohranjanje in upravljanje staležev rib ter za zmanjšanje vpliva ribolova na ohranjanje morskega ekosistema, če Unija ne sprejme ukrepov za ohranjanje in upravljanje posebej za to območje. Če bi lahko ti ukrepi vplivali na ribiška plovila drugih držav članic, se je treba pred njihovim sprejetjem o osnutku ukrepov, ki mu je priložen obrazložitveni memorandum, posvetovati s Komisijo, zadevnimi državami članicami in ustreznimi svetovalnimi sveti.

3.3.16 EESO meni, da so predlagani ukrepi morda sicer ustrezni, vendar predlog uredbe ne vsebuje jasnih mehanizmov za decentralizacijo odločanja, in ocenjuje, da je treba upoštevati njegove navedbe v nedavnem mnenju o razvoju regionalnih območij za upravljanje s staleži rib in nadzoru ribolova.

3.4 Dostop do virov

3.4.1 Ribolovne možnosti, dodeljene državam članicam, se tudi v tem novem predlogu zagotavljajo na podlagi sistema celotnega dovoljenega ulova (TAC) in kvot, pri čemer se uporablja načelo relativne stabilnosti med državami članicami.

3.4.2 Kar zadeva relativno stabilnost, EESO ponavlja že zapisano v mnenju o zeleni knjigi in vztraja, da je treba to merilo posodobiti in upoštevati spremembe, do katerih je prišlo od njegove določitve leta 1976. Potrebo po posodobitvi potrjuje dejstvo, da Komisija znova predlaga, da se državam članicam omogoči medsebojna izmenjava vseh ali le dela ribolovnih pravic, ki so jim bile dodeljene, kar je jasen znak, da je relativna stabilnost, ki je bila vzpostavljena pred več kot 35 leti, zastarela in ne odraža več dejanskega stanja ribiških ladjevij in območij, ki so zelo odvisna od ribolova. EESO poleg tega meni, da dodelitev ribolovnih kvot po posodobitvi načela relativne stabilnosti ne bi smela temeljiti le na zgodovinskih ulovih, temveč tudi na nizu transparentnih okoljskih, ekonomskih in socialnih meril.

3.4.3 Predlog določa, da mora vsaka država članica najpozneje do 31. decembra 2013 vzpostaviti sistem prenosljivih ribolovnih koncesij za vsa ribiška plovila dolžine 12 metrov ali več in za vsa ribiška plovila skupne dolžine manj kot 12 metrov, ki lovijo z vlečnim orodjem. Države članice lahko sistem prenosljivih ribolovnih koncesij uporabljajo tudi za ribiška plovila skupne dolžine manj kot 12 metrov, ki namesto vlečnega orodja uporabljajo druge vrste orodij, in o tem obvestijo Komisijo.

3.4.4 Odbor meni, da je besedilo predloga nejasno in da bi Komisija morala pojasniti, kako ga je treba tolmačiti, predvsem v zvezi z opredelitvijo „preglednih in objektivnih meril“ za dodelitev koncesij. Pri tem EESO meni, da tisti subjekti, ki ne spoštujejo pravic zaposlenih, ne bi smeli biti upravičeni do koncesij. Uvedba sistema prenosljivih ribolovnih koncesij je lahko priložnost za zagotavljanje spoštovanja socialnih standardov v sektorju, kar zagotavlja kakovost in varnost pri delu v ribiškem sektorju v Evropi, hkrati pa preprečuje nelojalno konkurenco, ki temelji na manjših stroških poslovanja.

3.4.5 EESO nasprotuje privatizaciji morskih virov. Zato meni, da je predlog Komisije, ki predvideva trg za prenos ribolovnih pravic med zasebnimi podjetji, nesprejemljiv, saj bi se z olajševanjem njihovega izhoda iz sektorja povečala zaposlitvena negotovost delavcev. Ribolovne pravice morajo upravljati izključno države članice.

3.4.6 Prenosljive ribolovne koncesije lahko imajo za posledico količinsko zmanjšanje zmogljivosti, ne pa kvalitativno zmanjšanje in izločitev elementov ladjevij, ki so z okoljskega vidika najbolj škodljivi, z energetskega neučinkoviti in s socialnega vidika neugodni. Poleg tega so bile ribolovne pravice pogosto prenesene v roke nekaj posameznih subjektov, med katerimi nekateri niso iz samega sektorja, ki so nato oddali ribiško dejavnost v podizvajanje, in to pogosto tistim, ki so že prej ribarili v teh vodah.

3.4.7 Odbor bi podprl predlog o uvedbi sistemov prenosljivih ribolovnih koncesij, če ti sistemi ne bi bili obvezni in bi bilo prepuščeno odločitvi držav članic, da jih uporabljajo v svojih vodah, če se ne bi uporabljali zunaj voda EU in če bi bil njihov glavni cilj dolgoročno ohranjanje ribjih staležev na temelju dolgoročno trajnostnih okoljskih, ekonomskih in socialnih meril.

3.4.8 EESO ima zadržke glede uporabe tega sistema za ladjevje, ki lovi v Sredozemlju, saj Komisija v predlogu ni konkretno pojasnila, kako bo to uresničila.

3.4.9 EESO meni, da je treba zagotoviti, da se prenosi ribolovnih koncesij med državami članicami izvajajo pod istimi pogoji kot med državljani posamezne države članice. Pri oceni učinkov tega sistema na konkurenčnost in donosnost ladjevij različnih držav članic je treba posebno pozornost nameniti tistim državam članicam, ki imajo visok delež uvoza ribiških proizvodov.

3.5 Upravljanje ribolovne zmogljivosti

3.5.1 V obrazložitvenem memorandumu predloga je navedeno, da je ena glavnih težav SRP presežna zmogljivost ladjevja. V poročilu Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o obveznostih poročanja na podlagi Uredbe (ES) št. 2371/2002 je zapisano: „Vse države članice so upoštevale pravne omejitve ribolovnih zmogljivosti“. Poleg tega je navedeno, da „ima danes večina držav članic ladjevja z zmogljivostjo pod zadevnimi zgornjimi mejami. Razlika v povprečju znaša 10 % tonaže in 8 % moči“.

3.5.2 Komisija je te omejitve ohranila tudi v novem predlogu; v členu 35 so določene zgornje meje ribolovne zmogljivosti ladjevja držav članic, ki bodo veljavne od 1. januarja 2013 dalje.

3.5.3 Po mnenju Odbora bi morala Komisija te zgornje meje ribolovne zmogljivosti – tudi če jih države članice upoštevajo – prilagoditi na podlagi natančnejše ocene ribolovne zmogljivosti, ki vključuje moč motorjev in tonažo ter vrsto ribolovne opreme in druge značilnosti plovil, da bi jih prilagodili razpoložljivim virom. Po mnenju Odbora bi morala Komisija te zgornje meje ribolovne zmogljivosti – tudi če jih države članice upoštevajo – prilagoditi na podlagi natančnejše meritve ribolovne zmogljivosti, ki vključuje moč motorjev in tonažo ter vrsto ribolovne opreme in druge značilnosti plovil, da bi jih uravnovesili z razpoložljivimi viri.

3.5.4 EESO poleg tega meni, da bi bilo ustrezno, če bi se v člen 36 o „registrih ribiškega ladjevja“ vključile informacije o tem, kakšne so ribolovne zmogljivosti glede na razpoložljive vire.

3.6 Znanstvena podlaga za upravljanje ribištva

3.6.1 Za znanstveno podlago za upravljanje ribištva so v celoti odgovorne države članice, ki morajo zbirati biološke, tehnične, okoljske in socialno-ekonomske podatke, ki so potrebni za upravljanje ribištva na podlagi ekosistema.

3.6.2 Odbor meni, da je za upravljanje ribištva na podlagi ekosistema ključnega pomena, da se pri zbiranju podatkov še posebna pozornost nameni pridobivanju okoljskih podatkov in da bi bilo treba v sistemu dodeljevanja kvot upoštevati pravočasno zagotavljanje zanesljivih podatkov. Neizpolnjevanje te zahteve bi bilo treba kaznovati.

3.6.3 Od leta 2014 se podatki zbirajo, upravljajo in uporabljajo v okviru večletnega programa. Do tedaj se še naprej uporablja Uredba (ES) št. 199/2008 o programih za zbiranje in upravljanje podatkov.

3.6.4 Države članice sprejmejo nacionalne programe za zbiranje znanstvenih podatkov, raziskave in inovacije na področju ribištva. Za usklajevanje zbiranja in upravljanja znanstvenih podatkov za upravljanje ribištva bodo morale države članice imenovati nacionalnega dopisnika.

3.6.5 Odbor podpira to krepitev znanstvene razsežnosti in meni, da se je treba v raziskovalnih programih osredotočiti na iskanje informacij o vseh vrstah, o katerih trenutno ni znanstvenih podatkov, in da je treba v ta prizadevanja vključiti tudi svetovalne svete ali druge decentralizirane organe zainteresiranih strani.

3.7 Zunanja politika

3.7.1 EU je ena redkih ribiških velesil, ki je močno prisotna na vseh svetovnih morjih in oceanih, in to po zaslugi svojega ladjevja, naložb, dvostranskih sporazumov s tretjimi državami in sodelovanja v glavnih regionalnih organizacijah za upravljanje ribištva. Poleg tega ima močno internacionaliziran sektor predelave in trženja.

3.7.2 EU je tudi eden največjih trgov za ribiške proizvode z vidika potrošnje in uvoza, zaradi česar nosi veliko odgovornost pri zagotavljanju trajnostnega upravljanja ribolovnih dejavnosti in ohranjanja svetovnih ribolovnih virov.

3.7.3 EESO se strinja s Komisijo, da mora EU v okviru mednarodnih in večstranskih organizacij spodbujati trajnostno ribištvo po vsem svetu, pri čemer mora zagovarjati načelo odgovornega ribištva, predvsem v okoljskem smislu, vendar tudi ob upoštevanju socialnih in ekonomskih vidikov. EU mora prav tako spodbujati transparentne in nepristranske trgovinske ukrepe, saj mora biti njena trgovinska politika usklajena z načeli odgovornega in trajnostnega ribištva.

3.7.4 EESO se strinja s splošnimi načeli o mednarodnih organizacijah za ribištvo in sporazumih o trajnostnem ribolovu, zapisanimi v predlogu. Vključiti bi bilo treba tudi ribolovna podjetja EU z naložbami v tujini, ki bi morala biti izrecno zajeta v pravni red EU. Prav tako bi bilo treba zahtevati, da države članice obveščajo Komisijo o vseh dogovorih med svojimi državljani in tretjo državo, ki plovilom pod zastavo posamezne države članice omogočajo ribolov v vodah pod jurisdikcijo ali suverenostjo tretje države. Reforma zunanje razsežnosti SRP poteka v zapletenih razmerah, tako za ribiški sektor EU kot za ribiški sektor številnih držav v razvoju, in sicer zaradi zmanjševanja ribolovnih virov, vedno večje prisotnosti drugih odprtomorskih ladjevij in posledic podnebnih sprememb. EU bi morala ustvariti ugodno okolje za zasebne evropske naložbe v dejavnosti trajnostnega ribolova v državah AKP ter v teh državah ustvarjati visoko dodano vrednost in dostojna delovna mesta z zagotavljanjem visokih standardov upravljanja.

3.7.5 Po mnenju EESO si mora EU s svojo prisotnostjo v mednarodnih organih, še posebej v regionalnih organizacijah za upravljanje ribištva, prizadevati za boljše ohranjanje staležev rib in za zagotovitev, da vse udeležene strani v čim večji meri izvajajo ukrepe za upravljanje ribištva.

3.7.6 Cilj veljavnih sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju je plovilom EU v zakonsko urejenem in pravno varnem okolju omogočiti ribolov presežnih virov v izključnih ekonomskih conah več tretjih držav. Komisija meni, da bi bilo treba dosedanje sporazume o partnerstvu v ribiškem sektorju nadomestiti s sporazumi o trajnostnem ribištvu, ki bi se osredotočali na ohranjanje virov, okoljsko trajnost, boljše upravljanje in učinkovito podporo sektorju.

3.7.7 EESO meni, da je ta nova usmeritev nujna. V ta namen bi morala EU razvijati sporazume o trajnostnem ribištvu, namenjene ustvarjanju ugodnih razmer v zadevni tretji državi v razvoju za dejavnosti, ki so okoljsko, socialno in gospodarsko trajnostne, temeljijo na mehanizmu za participativen in transparenten dialog z vsemi zainteresiranimi stranmi, da se izpolnijo prednostne naloge države v razvoju na področju trajnostnega razvoja njenega ribištva. Sporazumi o trajnostnem ribištvu bi morali temeljiti na trdnih in preglednih znanstvenih mnenjih, ocenah socialnih, ekonomskih in okoljskih posledic vsakega sporazuma, večjem prispevku lastnikov ladij k stroškom pravic do dostopa in na spoštovanju človekovih pravic. EESO meni, da je merilom, ki jih morajo izpolnjevati podjetja, ki delujejo na podlagi sporazumov o trajnostnem ribištvu, nujno dodati spoštovanje pravic delavcev. Prav tako bi bilo treba podpreti države v razvoju, da bi izboljšale svojo zmožnost izvajanja raziskav in ocen morskih virov v svojih vodah. Sporazumi o trajnostnem ribištvu s tretjimi državami morajo – poleg tega, da ladjevju EU omogočajo dostop do voda tretjih držav – prispevati k razvoju ribištva zadevne tretje države, tako da v njenem ribiškem sektorju ustvarjajo nova industrijska podjetja, ki morajo spodbujati varnost preskrbe s hrano in večjo uravnoteženost, krepijo njene pristaniške dejavnosti ter s spodbujanjem novih trajnostnih delovnih mest za njene državljane izboljšujejo socialni standard. Odbor poziva Komisijo, naj izboljša upravljanje z uporabo socialnih in okoljskih meril ter vzpostavitvijo potrebnih instrumentov, s katerimi se zagotovi stalno spremljanje izvajanja in spoštovanja sporazumov o trajnostnem ribištvu. Pripravljene morajo biti ocene ekonomskih, socialnih in okoljskih učinkov na razvoj ribištva v zadevni tretji državi zaradi sporazumov o ribištvu. Te ocene morajo biti javno dostopne vsem zainteresiranim stranem, da se omogoči informirano sodelovanje ter dialog udeleženih strani v EU in v zadevnih državah AKP.

3.7.8 EESO pozdravlja predlog, da se v prihodnje sporazume o ribolovu vključi določba o transparentnosti, da se zagotovi, da je skupni ribolovni napor (lokalnega ladjevja in vseh tujih ladjevij, ki delujejo v ustrezni izključni ekonomski coni) znan. Taka določba, skupaj z izboljšanim zbiranjem podatkov in izboljšanimi raziskavami, bo olajšala oceno obsega razpoložljivih presežnih zalog. Odbor meni, da je potrebna večja transparentnost pri načinu delovanja sporazumov o trajnostnem ribištvu v zvezi z objavo predhodnih in naknadnih vrednotenj, ki vsebujejo pomembne informacije, kot so na primer vrednost ulova ladjevja EU v vodah držav AKP.

3.7.9 EESO pa izraža zaskrbljenost glede nekaterih predlogov, izpostavljenih v sporočilu o zunanji razsežnosti SRP. Zlasti obžaluje, da Komisija ne navaja, da bi morali biti sporazumi o trajnostnem ribištvu mehanizmi za zaščito dejavnosti ladjevij EU, ki delujejo v okviru teh sporazumov, in z njimi povezanih delovnih mest, glede na njihove posebne značilnosti in pomen za regije, ki so zelo odvisne od ribolova. Prav tako ne razume, zakaj je bila poostrena klavzula o izključnosti. EESO meni, da bi morala biti ta klavzula prožnejša, da bi lahko v izjemnih primerih ladjevju EU olajšala dostop do voda tretjih držav. Kar zadeva dajatve za dostop do voda tretjih držav, EESO meni, da bi morali lastniki ladij Uniji plačati razumno in sorazmerno vsoto, ki ne bi ogrožala konkurenčnosti podjetij, pri čemer bi se moral vsak primer preučiti posebej, saj pogoji za ribolov niso enaki v vseh tretjih državah. Nenazadnje, Komisija ne omenja, da je treba s pogajanji določiti primerne tehnične pogoje, ki bi omogočili največjo izrabo ribolovnih možnosti.

3.7.10 EESO potrjuje, da je treba nujno spodbujati ohranjanje staležev rib in da si je treba na svetovni ravni v vseh ustreznih mednarodnih organizacijah s skupnimi močmi prizadevati za izkoreninjenje nezakonitega ribolova (IUU).

3.7.11 Odbor meni, da je treba od ladjevij tretjih držav, ki svoje proizvode izvažajo v EU, zahtevati, da izpolnjujejo enake socialne in okoljske pogoje kot ladjevje EU.

3.7.12 EESO pozdravlja dejstvo, da je bil v predlog vključen odstavek o usklajenosti z drugimi politikami EU, vključno z okoljsko, trgovinsko, higiensko-sanitarno, socialno, delovno, razvojno in zunanjo politiko.

3.8 Ribogojstvo

3.8.1 EESO z zadovoljstvom ugotavlja, da je Komisija priznala skupno evropsko razsežnost politike na področju ribogojstva in pripravila nezavezujoče strateške smernice Unije o skupnih prednostnih nalogah in ciljih za razvoj dejavnosti ribogojstva; zlasti pozdravlja predlog, da bi morale države članice do leta 2014 pripraviti večletne nacionalne strateške načrte za svoje ozemlje.

3.8.2 EESO pripisuje velik pomen cilju, v skladu s katerim je treba jasno opredeliti kazalnike okoljske, gospodarske in socialne trajnosti, zlasti glede na potencial rasti ribogojstva v Uniji in njegov prispevek k zanesljivi preskrbi s hrano.

3.8.3 Po mnenju EESO je ključnega pomena, da se v reformo SRP vključijo sklepne ugotovitve sporočila Nova pobuda za Strategijo za trajnostni razvoj evropskega ribogojstva (5), predvsem kar zadeva spodbujanje konkurenčnosti podjetij, postavljanje temeljev za trajnostno rast ter izboljšanje upravljanja sektorja in njegove podobe.

3.8.4 V tem smislu Odbor poziva k določitvi prilagodljivega upravnega okvira in enotnega pravnega prostora za razvoj trajnostnega ribogojstva, ki prispeva k ohranjanju prebivalstva in ustvarjanju blaginje na obrobnih neurbanih območjih; obenem pa vztraja, da je treba spoštovati lokalno okolje, ga ohranjati in se vanj vključevati.

3.8.5 EESO predlaga, da se bodoča uredba imenuje uredba o skupni ribiški in ribogojski politiki.

3.9 Nadzor in izvrševanje

3.9.1 Skladnost s pravili skupne ribiške politike se zagotavlja prek učinkovitega sistema Unije za nadzor ribištva, vključno z bojem proti nezakonitemu, neprijavljenemu in nereguliranemu ribolovu (IUU).

3.9.2 EESO se strinja s predlogi Komisije v zvezi z nadzorom in izvrševanjem pravil SRP, čeprav meni, da je treba omogočiti zadostno pravno podlago za zagotovitev, da se kršitelji ne bodo mogli izogniti sankcijam.

3.9.3 Kar zadeva predlog, da lahko države članice od svojih ribiških plovil zahtevajo, da sorazmerno prispevajo k stroškom izvajanja sistema za nadzor. Odbor meni, da bi bilo takšno breme škodljivo za plovila, saj ta že zdaj nosijo visoke stroške v smislu človeških in materialnih virov pri izpolnjevanju zahtev iz Uredbe (ES) št. 1224/2009.

3.10 Finančni instrumenti

3.10.1 Unija lahko za doseganje ciljev SRP državam članicam in subjektom dodeli finančno pomoč.

3.10.2 Finančna pomoč državam članicam se lahko prekine (ustavitev izplačil) ali zmanjša s finančnim popravkom, če države ne izpolnjujejo ciljev SRP. Ti ukrepi morajo biti sorazmerni z naravo, obsegom, trajanjem in ponavljanjem kršitev.

3.10.3 Finančna pomoč subjektom se lahko v primeru hujših kršitev predpisov SRP začasno ali dokončno ukine in/ali zmanjša. Ti ukrepi so sorazmerni z naravo, obsegom, trajanjem in ponavljanjem hujših kršitev. Odbor pozdravlja to določbo in meni, da bi bilo treba njeno veljavnost razširiti na države članice, ki ne uporabljajo pravil SRP.

3.10.4 EESO meni, da mora novi finančni instrument povečati vlogo ribičev pri trajnostnem razvoju obalnih območij in vključevati ukrepe, namenjene varstvu pred izgubo zaposlitve in pomoči za izobraževanje ter preusmeritev v druge dejavnosti, kot so ribogojstvo, predelovalna industrija, dejavnosti ohranjanja ali pomorski promet.

3.10.5 EESO ugotavlja, da Komisija v sveženj reforme ni vključila svojih finančnih predlogov, zato jo poziva, naj to čim prej stori, da se omogoči celostna ocena prihodnje SRP. Čeprav v predlogu za večletni finančni okvir ostaja v glavnem nespremenjen znesek 6,7 milijarde EUR (6), ni razvidna njegova porazdelitev med poglavji ribištva in pomorskih zadev.

3.11 Svetovalni sveti

3.11.1 Da bi spodbudil uravnoteženo zastopanost vseh udeleženih strani in prispeval k doseganju ciljev SRP, predlog predlaga ustanovitev svetovalnih svetov za vsako od območij ribolovne pristojnosti, določenih v uredbi, ter svetovalnega sveta za ribogojstvo.

3.11.2 Ti sveti nadomeščajo regionalne svetovalne svete, ustanovljene v okviru reforme iz leta 2003. Njihova naloga je, da Komisiji in zadevnim državam članicam predložijo priporočila in predloge v zvezi z upravljanjem ribištva in ribogojstvom in jih obveščajo o morebitnih s tem povezanih težavah, pomagajo pri zbiranju, posredovanju in analizi podatkov, potrebnih za pripravo ohranitvenih ukrepov, v tesnem sodelovanju z znanstveniki (ki bi morali po mnenju EESO sodelovati pri njihovem vzpostavljanju in delovanju), ter pripravljajo poročila in mnenja o predlaganih ukrepih za upravljanje, o katerih se je treba z njimi posvetovati.

3.11.3 Odbor meni, da bi moral predlog uredbe konkretneje opredeliti „uravnoteženo zastopanost vseh zainteresiranih strani“ z navedbo, da so vanje vključeni socialni partnerji na primernih ravneh in v skladu s prakso vsake države članice.

3.11.4 Finančna pomoč Unije in ukrepi držav članic bi morali bolj podpirati udeležene strani svetovalnih svetov, predvsem mali priobalni ribolov.

3.11.5 EESO je presenečen, da Komisija v svojem predlogu ne omenja vloge Svetovalnega odbora EU za ribištvo in ribogojstvo, in izraža zaskrbljenost zaradi morebitne razpustitve medsektorskih delovnih skupin, ki obravnavajo zadeve, povezane s trgom, trgovinsko politiko in splošnimi vprašanji. Svetovalni sveti, vključno s svetom za ribogojstvo, ne nudijo večsektorskih forumov, kjer bi bila obravnavana skupna vprašanja ribištva, ribogojstva in predelovalne industrije.

3.12 Socialna razsežnost in mali priobalni ribolov

3.12.1 EESO meni, da so v predlogu Komisije vrzeli, ki bi jih bilo treba zapolniti; manjkata predvsem socialna razsežnost in primerna opredelitev malega priobalnega ribolova in sektorja morskih sadežev.

3.12.2 Med letoma 2001 in 2010 se je po podatkih Eurostata število ribičev zmanjšalo za 20 % na 203 200, od katerih jih je samo 40 % samozaposlenih. Celotni sektor je leta 2005 zaposloval pet milijonov oseb. Po mnenju EESO socialno-ekonomska razsežnost trajnostnega pristopa zasluži prav toliko pozornosti kot okoljska.

3.12.3 Kot je zapisano v mnenju o zeleni knjigi, EESO meni, da Komisija ne upošteva dovolj socialnih vidikov SRP. Zato ponavlja opozorila iz navedenega mnenja – predvsem v zvezi s pomanjkanjem sistematičnega priznavanja poklicnih kvalifikacij med državami članicami – da je treba zbrati usklajene statistične podatke o nesrečah in njihovih vzrokih, ki jih trenutno ni na evropski ravni, in sektor nujno prevrednotiti z zagotovitvijo dostojnega plačila.

3.12.4 EESO ne verjame, da bo sedanja reforma rešila probleme zaposlovanja, s katerimi se soočajo delavci v tem sektorju, zato predlaga sprejetje spremljevalnih ukrepov socialno-ekonomskega značaja (diverzifikacijo dejavnosti, poklicno prekvalifikacijo, izobraževanje in varnost delavcev v sektorju), s katerimi bi olajšali proces reforme, pri čemer bi morali v čim večji meri sodelovati institucionalni, gospodarski in družbeni akterji.

3.12.5 Socialne vidike bi bilo treba upoštevati v vseh fazah ribištva in ribogojstva (v proizvodnji, predelavi in trženju) ter oblikovati konkretne predloge za izboljšanje življenjskih in delovnih pogojev.

3.12.6 Kar zadeva ladjevje za mali priobalni ribolov, želi Komisija obdržati sedanjo opredelitev plovil s skupno dolžino manj kot 12 metrov, z izjemo ribiških plovil, opremljenih z vlečnim orodjem. Odbor meni, da ni upoštevano dejansko stanje ladjevja za mali priobalni ribolov v različnih državah članicah in da je določeno eno samo samovoljno merilo, ki lahko povzroči diskriminacijo. Zato se EESO zavzema za dodatna merila poleg merila velikosti, ki bi se lahko uporabila za opredelitev tega zelo raznovrstnega ribolova, kot na primer čas, porabljen na odprtem morju, oddaljenost od obale ali vezi z lokalnimi skupnostmi. Po mnenju Odbora bi bila opredelitev tega pojma na lokalni, regionalni ali nacionalni ravni primernejša kot vsiljevanje enotnega merila na ravni Unije, ki velik del ladjevja za mali priobalni ribolov enači z industrijskim ribolovom.

3.12.7 EESO poleg tega meni, da bi opredelitev malega obalnega ribolova morala zajemati ribolov s pastmi, za katerega bi morale veljati iste pravice in obveznosti, kot jih ima drugo ladjevje za mali priobalni ribolov.

3.13 EESO ugotavlja, da daje predlog uredbe Komisiji široka pooblastila za sprejemanje delegiranih aktov. Vendar glede na dejstvo, da mora Komisija o sprejetju delegiranega akta istočasno obvestiti Evropski parlament in Svet in da ga lahko katera koli od teh institucij prekliče, EESO ocenjuje, da obstajajo zagotovila za pravilno uporabo teh pooblastil.

4. Analiza predlagane reforme skupne ureditve trga in pripombe Odbora

4.1 Uvod

4.1.1 Skupna ureditev trga v sektorju ribiških proizvodov in ribogojstva velja za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva, ki so našteti v prilogi k uredbi in se tržijo v EU. Ureditev prispeva k doseganju ciljev SRP, zanjo pa veljajo v njej določena načela dobrega upravljanja.

4.1.2 Kot je navedeno v točki 2.2.2, zajema naslednje instrumente: poklicne organizacije, tržne standarde, informacije za potrošnike, pravila konkurence in tržne informacije.

4.1.3 EESO podpira cilje in načela nove uredbe o skupni ureditvi trga.

4.2 Poklicne organizacije

4.2.1 Organizacije proizvajalcev v ribiškem sektorju se lahko ustanovijo kot združenja na lastno pobudo proizvajalcev ribiških proizvodov v eni ali več državah članicah in so priznana skladno s predlogom uredbe.

4.2.2 Kljub odločilni vlogi, ki jo imajo organizacije proizvajalcev pri izvajanju SRP, so njihov razvoj ovirali kompleksnost same skupne ureditve trga in predvsem težave pri trženju, ki so posledica predpisov o varstvu konkurence, ki onemogočajo zoperstavljanje velikim distributerjem, in dovoljenega uvoza rib in morskih sadežev po nizki ceni, pri čemer ti ne izpolnjujejo osnovnih zahtev za zdravstveno varnost, kot je celovita sledljivost „od morja do krožnika“.

4.2.3 EESO poziva k zmanjšanju birokracije in poenostavitvi upravnih pravil, še zlasti, če se morajo organizacije proizvajalcev ukvarjati z nezaželenim ulovom, ki je posledica prepovedi zavržkov. Hkrati priporoča ponoven pregled politike konkurence, ki naj organizacijam proizvajalcev omogoča koncentracijo ponudbe, ki je trenutno preveč razdrobljena, na operativno učinkovit in pravno nesporen način. Okrepiti je treba predvsem povezovanje malih ribičev.

4.2.4 Organizacije proizvajalcev v sektorju ribogojstva se lahko ustanovijo kot združenja na lastno pobudo proizvajalcev proizvodov iz ribogojstva v eni ali več državah članicah in se priznajo skladno s predlogom uredbe.

4.2.5 Odbor kljub omenjenim težavam podpira ustanavljanje organizacij proizvajalcev s področij ribištva in ribogojstva, ker so doslej skupni ribiški politiki dajale velik zagon.

4.2.6 Tudi medpanožne organizacije se lahko ustanovijo kot združenja na pobudo proizvajalcev iz sektorja za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva v eni ali več državah članicah in se priznajo skladno s predlogom uredbe.

4.2.7 Odbor pozdravlja možnost ustanovitve medpanožnih organizacij, ki predstavljajo pomemben del najmanj dveh od naslednjih dejavnosti: proizvodnja, predelava ali trženje ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva. Čeprav medpanožne organizacije dejavnosti proizvodnje, predelave in trženja ne smejo izvajati neposredno, pa lahko poleg ukrepov, omenjenih v predlogu, prispevajo tudi k diverzifikaciji ribiških proizvodov na različnih trgih in večji donosnosti v vseh fazah verige v ribiškem sektorju in sektorju ribogojstva.

4.2.8 EESO podpira cilje medpanožnih organizacij in ukrepe, ki bi jih te lahko sprejele, vendar pogreša člen o financiranju tovrstnih organizacij.

4.3 Razširitev pravil

4.3.1 Države članice se lahko odločijo, da so pravila, dogovorjena v organizaciji proizvajalcev ali medpanožni organizaciji, pod določenimi pogoji zavezujoča za proizvajalce ali subjekte, ki ne pripadajo tej organizaciji, in da morajo ti proizvajalci in subjekti organizaciji proizvajalcev ali medpanožni organizaciji plačati znesek, ki je enak celoti ali delu stroškov, ki jih plačajo člani organizacije.

4.3.2 EESO meni, da bi lahko ta predlog izboljšal pogoje za predelavo in trženje ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva ter pripomogel k stabilizaciji trgov.

4.4 Stabilizacija trgov

4.4.1 Organizacije proizvajalcev lahko financirajo skladiščenje določenih ribiških izdelkov in s tem vzdržujejo stabilnost trgov, če izpolnjujejo vrsto pogojev.

4.4.2 EESO meni, da je ta mehanizem primeren. Kljub vsemu ocenjuje, da bi morale organizacije proizvajalcev imeti možnost samostojno odločati o tem, katere vrste bodo vključile. Poleg tega ocenjuje, da bi bilo treba za proizvode iz ribogojstva določiti referenčne cene, kakor se predlaga za ribiške proizvode. Referenčne cene bi bilo treba dopolniti z učinkovitimi intervencijskimi mehanizmi, ki morajo biti prilagojeni trgom za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva.

4.4.3 EESO poziva Komisijo, države članice in sektor, naj poiščejo prožnejše in učinkovitejše mehanizme, ki bodo uravnovesili ponudbo in povpraševanje po morskih izdelkih. Usklajevalni ukrepi in dogovor v medpanožnih organizacijah so lahko dobro izhodišče.

4.5 Informacije za potrošnike

4.5.1 Ribiški proizvodi in proizvodi iz ribogojstva, ki so našteti v prilogi predloga uredbe in se tržijo v EU, vključno z uvoženimi proizvodi, se lahko prodajajo na drobno končnim potrošnikom samo, če so na oznaki ali etiketi navedene vsaj naslednje minimalne zahtevane informacije: trgovsko ime, način proizvodnje, območje ulova ali gojenja proizvoda, datum ulova ali nabiranja ter podatek o tem, ali je proizvod svež ali odmrznjen. Pripravljene in konzervirane ribe, kaviar in njegovi nadomestki, raki, mehkužci in drugi pripravljeni ali konzervirani vodni nevretenčarji se lahko prodajajo le, če so na oznaki ali etiketi navedeni prvi trije pogoji, ki se zahtevajo za ostale ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva: trgovsko ime vrste, način proizvodnje in območje ulova ali gojenja.

4.5.2 Predlog o informacijah za potrošnike uvaja nove zahteve (tako za proizvode iz poglavja 3 kot za tiste iz poglavja 16, navedene v Prilogi II z opisom blaga), ki jih veljavna zakonodaja o skupni ureditvi trga ne vsebuje, in poleg tega te ukrepe razširja na uvožene proizvode.

4.5.3 EESO meni, da so nove zahteve glede informacij za potrošnike pozitivne, vendar jih je treba natančno preučiti, da bi upoštevali posebne značilnosti različnih oblik predstavitve ribiških proizvodov in proizvodov iz ribogojstva.

4.5.4 Te nove zahteve morajo ustrezati pozitivnim elementom, ki potrošniku prinašajo resnično dodano vrednost, ne smejo povzročati zmede med označevanjem in sledljivostjo, ne smejo predstavljati tehnične ovire za proizvajalce in morajo biti v skladu z nedavnimi spremembami Uredbe (EU) št. 1169/2011 o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom (7) in Uredbe (ES) št. 1224/2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike (8).

4.5.5 Zaradi vseh teh razlogov EESO meni, da bi morala Komisija pred uvedbo novih zahtev na področju označevanja izvesti oceno učinka, v kateri bi preučila njihovo izvedljivost, uporabnost in koristnost za potrošnike.

4.5.6 V odziv na zahteve po večji preglednosti je v predlogu predvidena možnost, da se na prostovoljni osnovi in brez poseganja v prostor, namenjen obveznim informacijam, navedejo tudi okoljske, etične ali socialne informacije, informacije o načinu proizvodnje in hranilni vrednosti proizvoda. EESO meni, da mora vsakršen predlog za prostovoljno informacijo temeljiti na dogovorjenih minimalnih standardih, s čimer bi preprečili povzročanje zmede pri potrošniku ali izkrivljanje konkurence.

4.5.7 Odbor vztraja, da je treba okrepiti nadzor nad pravili o sledljivosti morskih proizvodov, da bi izboljšali ugotavljanje izvora ulovljenih ali gojenih proizvodov, hkrati pa zagotovili izpolnjevanje zahtev glede varnosti živil v vseh fazah verige ribištva in ribogojstva: v proizvodnji, predelavi in trženju.

4.5.8 Da bi se izognili nelojalni konkurenci na trgu EU, EESO priporoča, da za uvožene proizvode veljajo enaki higienski in sanitarni pogoji ter da so ti proizvodi podvrženi enakemu nadzoru kot proizvodi EU, kar vključuje celovito sledljivost „od morja do krožnika“, ter poziva k izvajanju temeljitega nadzora, tako na meji kot na kraju izvora, da bi zagotovili izpolnjevanje teh pravil, ki prispevajo k varnosti živil. Odbor meni, da bi različni generalni direktorati Evropske komisije morali opredeliti usklajen pristop.

4.5.9 Odbor meni, da bi bilo treba preučiti možnost razširitve usklajevanja proizvodnih meril na socialno in delovno področje ter na varstvo okolja in okoljsko trajnost. V tem smislu predlaga, da se pred sklenitvijo trgovinskih sporazumov med EU in tretjimi državami izvedejo analize področja uporabe ter socialnih in okoljskih posledic teh sporazumov, in da se pozorno in redno spremljajo njihovi rezultati, da bi preprečili zmanjševanje konkurenčnosti evropskega ribištva, sektorja morskih sadežev, ribogojstva ter njihovih tržnih in predelovalnih verig.

4.6 Tržne informacije

4.6.1 Komisija predlaga, da se izvede vrsta ukrepov za obveščanje različnih akterjev ribištva in ribogojstva o stanju in razvoju dogodkov v teh sektorjih, pri čemer je treba upoštevati mednarodni okvir, spremljati dobavno verigo, analizirati trende na trgu in izvajati priložnostne študije o oblikovanju cen. EESO pozdravlja ta predlog.

4.7 Izvajanje pooblastil

4.7.1 EESO soglaša s prenosom pooblastil na Komisijo, saj se vsa nanašajo na učinkovito izvajanje in nadzor predlagane uredbe o skupni ureditvi trga.

V Bruslju, 28. marca 2012 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) COM(2009) 163.

(2) CESE, UL C 18, 19.1.2011, str. 53–58.

(3) CESE, UL C 24, 28.1.2012, str. 48.

(4) COM(2011) 417.

(5) COM(2009) 162, mnenje CESE 646/2010, 28.4.2010 (UL C 18, 19.1.2011, str. 59–63).

(6) COM(2011) 500, 29.6.2011, A Budget for Europe 2020 – Part II, str. 88.

(7) UL L 304, 22.11.2011, str. 18–63.

(8) UL L 343, 22.12.2009, str. 1.