Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o splošnih določbah o Skladu za migracije in azil ter o instrumentu za finančno podporo na področju policijskega sodelovanja, preprečevanja kriminala in boja proti njemu ter kriznega upravljanja /* COM/2011/0752 konč. - 2011/0367 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA Politike na področju notranjih zadev so v zadnjih letih postajale vedno pomembnejše. Te politike so osrednja tema evropskega projekta za vzpostavitev območja brez notranjih meja, v katerega bodo lahko državljani EU in državljani tretjih držav vstopali, se v njem gibali, živeli in delali, prinašali vanj nove ideje, kapital, znanje in inovativnost ali zapolnjevali vrzeli na nacionalnih trgih dela, ne da bi jih moralo ob tem skrbeti, ali bodo njihove pravice v celoti upoštevane in ali jim bo zagotovljena varnost. Vse večjo pomembnost politik na področju notranjih zadev je potrdil stockholmski program. Poleg tega je to eno od področij, na katerih je Lizbonska pogodba prinesla pomembne spremembe. Komisija je 29. junija 2011 sprejela predlog naslednjega večletnega finančnega okvira za obdobje 2014–2020[1]: Proračun za izvajanje strategije Evropa 2020. Na področju politik notranjih zadev, ki zajema varnost, migracije in upravljanje zunanjih meja, je Komisija predlagala poenostavitev strukture instrumentov za upravljanje izdatkov, in sicer z zmanjšanjem števila programov na strukturo, sestavljeno iz dveh skladov: Sklada za migracije in azil ter Sklada za notranjo varnost. Poenostavitev je bila opredeljena kot ključni cilj v sporočilu Pregled proračuna EU[2], Programu za pametno pravno ureditev[3] in prej omenjenemu sporočilu o naslednjem večletnem finančnem okviru. Izkušnje kažejo, da se v sedanjem programskem obdobju pravila v zvezi s programi porabe zaradi njihove raznolikosti in razdrobljenost pogosto dojema kot nepotrebna ter težko izvedljiva in obvladljiva. To za upravičence, prav tako pa tudi za Komisijo in države članice, pomeni hudo upravno obremenitev, ki lahko potencialne kandidate povsem nehote odvrne od sodelovanja, poveča stopnjo napake in povzroča zamude pri izvajanju. To pomeni, da od programov Unije nimamo prave koristi. Ta uredba je del svežnja štirih uredb, ki skupaj vzpostavljajo okvir za financiranje notranjih zadev Unije na podlagi omenjenih dveh skladov. Ta uredba določa predpise o načrtovanju, upravljanju in nadzoru, finančnem poslovodenju, potrditvi obračuna, zaključku programov ter poročilih in ocenjevanju. Določa torej izvedbene mehanizme, medtem ko so namen in področje uporabe obeh skladov, sredstva in načini izvajanja opredeljeni v ustreznih uredbah. Ta horizontalni instrument bo zagotovil skupen pristop k izvajanju obeh skladov in enotno obravnavanje upravičencev v povezavi z vso podporo Unije na področju notranjih zadev. Celotna struktura štirih uredb je bila potrebna zaradi obveznosti iz Pogodbe. Zaradi različnih pravil glasovanja v Svetu, ki izhajajo iz načela neobveznega sodelovanja v skladu s protokoloma 19 (o schengenskem pravnem redu) in 21 (o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice), kljub usklajenosti ciljev politik, ki jih je treba obravnavati, ni pravno mogoče pripraviti enega samega celovitega zakonodajnega predloga za sklad za notranjo varnost. Poleg tega je bilo ocenjeno kot pomembno, da imata sklada (Sklad za notranjo varnost in Sklad za azil in migracije) glede na splošni cilj poenostavitve in uveljavljanja načela enakih možnosti čim bolj enake izvedbene mehanizme. Končno se z uvedbo horizontalne uredbe, v kateri so opredeljene skupne določbe, bistveno zmanjša tudi celotno število določb, ki bi se sicer ponavljale v posameznih aktih. Ta uredba določa le finančne in tehnične obveznosti, pri čemer se odločitve glede opredelitve ciljev politik, upravičenih ukrepov, razporejanja virov in obsega posredovanja za posamezna področja politik urejajo pri ustreznih pravnih podlagah (tj. v štirih posebnih uredbah). Cilj njenih mehanizmov je pokriti glavni vir financiranja Unije na področju notranjih zadev. Kot taka bo torej nadomestila množico določb z različnimi stopnjami podrobnosti in zapletenosti, ki trenutno sestavljajo pravne podlage obstoječih instrumentov za upravljanje izdatkov na področju notranjih zadev: štiri instrumente splošnega programa „Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov“, Sklad za zunanje meje, Evropski sklad za begunce, Evropski sklad za vključevanje državljanov tretjih držav, Evropski sklad za vračanje in oba posebna programa splošnega programa „Varnost in varstvo svoboščin“, ISEC (Preprečevanje kriminala in boj proti njemu) ter CIPS (Preprečevanje, pripravljenost in obvladovanje posledic v zvezi s terorizmom ter drugimi tveganji, povezanimi z varnostjo). 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UČINKA V skladu z večjim poudarkom, ki ga dajejo ocenjevanju kot orodju za oblikovanje politik, je ta predlog sestavljen na podlagi rezultatov ocenjevanja, posvetovanja interesnih skupin in ocene učinka. Delo glede priprave prihodnjih finančnih instrumentov za notranje zadeve se je začelo leta 2010 in se nadaljevalo v leto 2011. Kot del te priprave se je decembra 2010 v sodelovanju z zunanjim izvajalcem začela izvajati študija ocenjevanja/ocene učinka. Študija je bila končana julija 2011 in je združila razpoložljive rezultate ocenjevanja za obstoječe finančne instrumente ter osvetlila probleme, cilje in politične možnosti, vključno z njihovim mogočim vplivom, obravnavane v oceni učinka. Na podlagi te študije je Komisija sestavila poročilo o oceni učinka, na podlagi katerega je 9. septembra 2011 Odbor za ocenjevanje učinka podal svoje mnenje. Ocena učinka je opredelila probleme v povezavi z obsegom in prednostmi sedanjih programov porabe na področju notranjih zadev na eni strani in probleme v zvezi z dobavo sredstev na drugi. V povezavi s slednjim so bile pri oceni učinka preučene možnosti glede deljenega upravljanja, centraliziranega upravljanja in pravočasnega odziva na izredne razmere. · V povezavi z deljenim upravljanjem je bilo pri oceni učinka ugotovljeno, da je prednostna možnost večletni program, zasnovan na dialogu o politiki. V nasprotju z dosedanjo ureditvijo, kjer so letni programi združeni v večletni okvir, bi ta rešitev bistveno zmanjšala upravno delovno obremenitev. Toda čeprav bi z uvedbo zgolj večletnega programa zagotovili večjo prilagodljivost, ne bi rešili ničesar v zvezi z nenehno potrebo po odzivanju na spremembe v državah članicah in tretjih državah, značilne za področje notranjih zadev. Ustrezna rešitev bi bila kombinacija večletnega programa z rednim dialogom o politiki, saj bi poleg obravnavanja te potrebe omogočila tudi uporabo pristopa, ki bi bil bolj usmerjen k rezultatom. · Glede zagotavljanja sredstev po sistemu centraliziranega upravljanja je bilo nespremenjeno stanje ocenjeno kot nesprejemljivo, saj ne omogoča zadostne ali sploh nikakršne možnosti za poenostavitev ali zmanjšanje upravne delovne obremenitve. Uvedba pristopa, pri katerem bi se uporabljala izključno naročila, je bila prav tako zavrnjena, saj bi popolnoma onemogočila možnost pospeševanja politično osnovanih dejanj, spodbujanja mednarodnega sodelovanja in podpore civilne družbe s subvencijami. Bolje bi se bilo odločiti za uporabo bolj razvejanega centraliziranega upravljanja, ki bi bilo bolj usmerjeno v cilje kot v sredstva, saj bi kot tako lahko izboljšalo odnose s ključnimi zainteresiranimi stranmi in privedlo do zmanjšanja upravne delovne obremenitve. · V povezavi z mehanizmom za odzivanje ob izrednih dogodkih je bilo z oceno učinka ugotovljeno, da sedanji mehanizem očitno ne izpolnjuje potrebe po hitrejšem in učinkovitejšem odzivanju v kriznih razmerah na področjih migracije in varnosti. Prednostna možnost je izboljšanje mehanizma, ki bi bolj pokrival obravnavanje kriznih razmer tako na področju migracije kot tudi na področju varnosti. Pri oceni učinka so upoštevani rezultati spletnega javnega posvetovanja o prihodnosti financiranja na področju notranjih zadev. Posvetovanje je potekalo od 5. januarja do 20. marca 2011 in je bilo namenjeno vsem zainteresiranim stranem. Prispelo je 115 odgovorov od posameznikov in organizacij, med katerimi je bilo tudi osem dokumentov o stališčih. Pri posvetovanju so sodelovali udeleženci iz vseh držav članic in tudi iz nekaterih tretjih držav. Aprila 2011 je konferenca „The future of EU funding for Home Affairs: A fresh look“ k sodelovanju privabila ključne zainteresirane strani (države članice, mednarodne organizacije, organizacije civilne družbe itd.), ki so tako dobile priložnost za razpravo o prihodnosti financiranja, ki ga Unija izvaja na področju notranjih zadev. The conference was also an occasion to validate the outcome of the stock taking and the public consultation. O prihodnosti evropskega financiranja na področju notranjih zadev se je z institucionalnimi zainteresiranimi skupinami razpravljalo že večkrat, med drugim tudi 21. januarja 2011 na neuradnem kosilu med zborovanjem Sveta PNZ, 26. januarja 2011 na neuradnem zajtrku s političnimi koordinatorji Evropskega parlamenta, 10. marca 2011 na zaslišanju komisarke Malmström pred parlamentarnim odborom SURE in 17. marca 2011 med izmenjavo mnenj generalnega direktorja Generalnega direktorata za notranje zadeve in parlamentarnega odbora LIBE. Pridobljeni so bili tudi posebni strokovni nasveti, in sicer v posvetih z izvedenci iz držav članic pod okriljem odbora za splošni program solidarnosti in upravljanja migracijskih tokov. Ta posvetovanja, konference in strokovne razprave so potrdili, da se ključne zainteresirane skupine strinjajo, da je treba poenostaviti izvedbene mehanizme in zagotoviti večjo prilagodljivost, zlasti pri odzivanju na izredne razmere. Zainteresirane skupine so podprle zamisel o zmanjšanju števila finančnih instrumentov na strukturo, sestavljeno iz dveh skladov, če bo to dejansko privedlo do poenostavitve. Strinjali so se tudi o nujnosti prilagodljivega mehanizma za odzivanje na izredne dogodke, ki bi Uniji omogočal, da bi se hitro in učinkovito odzivala na krizne razmere na področju migracije in varnosti. Deljeno upravljanje z uvedbo večletnega programa z začrtanimi skupnimi cilji na ravni Unije je bilo na splošno sprejeto kot ustrezna metoda upravljanja izdatkov na področju notranjih zadev, vendar so nevladne organizacije menile, da bi bilo treba ohraniti tudi neposredno upravljanje. Prav tako so zainteresirane strani podprle okrepitev vloge agencij za notranje zadeve, s čimer bi spodbudili sodelovanje in povečali sinergije. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA Pravica do ukrepanja izhaja iz člena 3(2) Pogodbe o Evropski uniji, v katerem je navedeno, da „Unija nudi svojim državljanom območje svobode, varnosti in pravice brez notranjih meja, na katerem je v povezavi z ustreznimi ukrepi glede kontrole na zunanjih mejah, azila, priseljevanja ter glede preprečevanja kriminala in boja proti njemu zagotovljeno prosto gibanje oseb“. Ob hkratnem sledenju več ciljem, ki so med seboj neločljivo povezani in od katerih ni v povezavi z drugimi noben sekundaren ali posreden, je ta uredba utemeljena na številnih materialnopravnih podlagah iz naslova V Pogodbe na področju svobode, varnosti in pravice, in sicer na členih 78(2), 79(2) in (4), 82(1), 84 in členu 87(2). Tvorijo pravne podlage za ukrepanje Unije na področjih azila, priseljevanja, upravljanja migracijskih tokov, pravične obravnave državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državah članicah, boja proti nezakonitemu priseljevanju, odstranitve in vračanja oseb, ki prebivajo brez dovoljenja, trgovine z ljudmi, pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, preprečevanja kriminala, boja proti kriminalu, vključno s terorizmom, korupcijo, organiziranim kriminalom in policijskim sodelovanjem. Glede položaja Združenega kraljestva, Irske [in Danske] predstavljajo ustrezno pravno podlago glede področij, ki jih zajemajo, in tako omogočajo glasovanje o tem besedilu v Svetu. Ker za vsako velja redni zakonodajni postopek, kombinacija izbranih pravnih podlag v celoti spoštuje posebne pravice Evropskega parlamenta. Opozarjamo tudi na člen 80 PDEU, ki poudarja, da za nekatere izmed teh politik Unije in njihovo izvajanje velja načelo solidarnosti in pravične delitve odgovornosti med državami članicami, tudi na finančnem področju. Glede na zgoraj navedeni postopek odločanja določbe te uredbe določajo horizontalne skupne določbe za izvajanje Sklada za migracije in azil ter ene komponente Sklada za notranjo varnost, in sicer instrument finančne pomoči na področju policijskega sodelovanja, preprečevanja kriminala in boja proti njemu ter kriznega upravljanja. Za politike na področju notranjih zadev, ki jih zajema Sklad za notranjo varnost, za katere pravna podlaga ni skladna z zgoraj navedenim, se ta uredba uporablja na podlagi posebne klavzule v eni od posebnih uredb, in sicer o instrumentu finančne pomoči na področju upravljanja znanjih meja in vizumov, ki temelji na členu 77(2) PDEU, saj te politike pomenijo razvoj schengenskega pravnega reda, v katerem Združeno kraljestvo in Irska ne sodelujeta. Posledično se bodo po skupnem sprejetju te uredbe in štirih drugih posebnih uredb začele določbe te uredbe enako uporabljati za vse vrste evropskega financiranja na področju notranjih zadev. Na splošno je področje notranjih zadev eno od področij, na katerih je dodana vrednost uporabe proračuna Unije očitna. Ukrepanje Unije je upravičeno zaradi ciljev iz člena 67 Pogodbe o delovanju Unije (PDEU), ki določajo sredstva za vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice. Izvajanje finančne pomoči v sodelovanju z državami članicami prek deljenega upravljanja je pomemben vidik financiranja Unije na področju notranjih zadev. Metoda deljenega upravljanja je bila ocenjena kot primerna za vsa področja politik v okviru notranjih zadev, zato se bo po novem uporabljala tudi na področju notranje varnosti. Centralizirano upravljanje se bo še naprej uporabljalo pri dejavnostih, ki se izvajajo na podlagi politik. Pri deljenem upravljanju bo prehod z letnih programov na večletne programe, ki bo sledil dialogu o politiki znotraj strateškega okvira, določenega na ravni Unije, zagotovil, da bodo dejavnosti, financirane iz proračuna Unije, izpolnile potrebe posameznih držav članic, hkrati pa obravnavale prednostne naloge Unije. Ta predlog opredeljuje splošna pravila glede načrtovanja, poročanja, finančnega upravljanja, nadzora in ocenjevanja, ki so nujna za pravilno izvajanje pomoči Unije na področju notranjih zadev, vendar – kadar je le mogoče – državam članicam pušča proste roke pri odločanju, kako bodo ta pravila uveljavila na nacionalni ravni. Na primer, upravičenost izdatkov bo določena na podlagi nacionalnih pravil, skladnih z omejenim številom splošnih preprostih načel, ki so opredeljena v tej uredbi. Tako bodo ukrepi izvedeni na ustrezni ravni, pri čemer Unija ne bo posegala na področja, kjer to ni potrebno. Kot je poudarjeno v Pregledu proračuna, „bi bilo treba proračun EU uporabljati za financiranje javnih dobrin EU, ukrepov, ki jih države članice in regije ne morejo financirati same, ali kadar se na ta način lahko dosežejo boljši rezultati[4]“. Podrobne utemeljitve ukrepanja Unije v zvezi z različnimi področji politik, ki jih zajema ta uredba, so vključene v obrazložitveni memorandum k posebnim uredbam. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog Komisije o večletnem finančnem okviru vključuje predlog 3 869 milijonov EUR za Sklad za migracije in azil ter 4 648 milijonov EUR za Sklad za notranjo varnost (trenutna zneska). 5. GLAVNI ELEMENTI Kot nov splošni okvir za izvajanje financiranja Unije na področju politik notranjih zadev ta uredba določa splošna pravila o financiranju izdatkov, vključno s pravili o partnerstvu, načrtovanju, poročanju, spremljanju in ocenjevanju, upravljanju ter sistemih za nadzor, ki jih morajo uvesti države članice, in o potrditvi obračuna: – pravila o partnerstvu, načrtovanju, poročanju, spremljanju in ocenjevanju so bila oblikovana na podlagi izkušenj s sedanjimi štirimi skladi splošnega programa Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov; – pravila o sistemih upravljanja in nadzora, finančnem upravljanju, potrditvi obračuna za programe temeljijo na delu II predloga uredbe Komisije o skupnih določbah za sklade, zajete v splošnem strateškem okviru (v nadaljnjem besedilu: uredba SSO)[5] ter na predlogu uredbe Komisije o financiranju, upravljanju in spremljanju skupne kmetijske politike[6], hkrati pa, kjer je to koristno, zagotavljajo nadaljnjo uporabo pravil, ki se že uporabljajo za sedanje štiri sklade. Uredba si prizadeva določiti pogoje za: (1) financiranje, ki bo bolj temeljilo na politikah in bo bolj usmerjeno k rezultatom, kar naj bi med drugim dosegli tudi z okrepljenim strateškim načrtovanjem; (2) temeljito poenostavitev izvedbenih mehanizmov v primerjavi s trenutnim položajem; (3) večjo prilagodljivost v finančnem poslovodenju in izvajanju, in sicer v smislu potrebe po tem, da bi bilo mogoče obravnavati nove in nepredvidljive okoliščine, značilne za področje notranjih zadev; (4) izboljšan okvir skupnega spremljanja in ocenjevanja, ki bi zagotovil odgovornost, preglednost in stvaren premislek o prihodnji podpori na področju notranjih zadev. 5.1. Program, zasnovan na politikah in usmerjen k rezultatom Za deljeno upravljanje · Ob začetku naslednjega večletnega finančnega programa bo z vsako državo članico opravljen obsežen dialog o notranji politiki oziroma o njihovi uporabi skladov, tj. o tem, kako bo posamezna država članica s sredstvi proračuna Unije prispevala k doseganju ciljev na območju svobode, varnosti in pravice. Ti dialogi bodo sledili sporočilu Komisije o splošnih pričakovanjih in okviru dialoga. V tem sporočilu bodo predstavljeni tudi nameni Komisije v zvezi z ukrepi Unije ter okvir za njihovo izvajanje (npr. različne metode upravljanja, ki se bodo uporabile). · Ob upoštevanju rezultatov dialoga o politiki bo v programih, o katerih sta se dogovorili Komisija in država članica, opisano začetno stanje ter zastavljeni cilji, ki jih morajo države članice doseči na področju politik, in cilji, povezani s finančno podporo Unije. The national programme will identify targets and examples of actions per objective. Poleg tega bo v sedemletnem finančnem načrtu določeno, kako naj se znotraj razpoložljivega obsega dodeljena sredstva odobrijo in porabijo. Ukrepi, ki naj bi se izvedli v tretjih državah in v povezavi z njimi, ne bi smeli biti neposredno usmerjeni v razvoj, z dialogom o politiki pa naj bi se dosegla popolna skladnost z načeli in splošnimi cilji zunanjega delovanja in zunanje politike Unije v zvezi z zadevno državo ali regijo. · Kljub temu, da bodo vsa prizadevanja usmerjena v zagotovitev sprejetja nacionalnih programov v letu 2014, ni mogoče izključiti, da nekateri programi ne bodo sprejeti do leta 2015. Da bi se izognili izgubi povezanih odobritev za prevzem obveznosti za leto 2014, bo Komisija spremenila svoj predlog uredbe Sveta o večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020 [COM(2011) 398 z dne 29. 6. 2011], da se določbe iz člena 7 navedene uredbe razširijo na programe, ki se izvajajo pod deljenim upravljanjem v okviru Sklada za migracije in azil ter Sklada za notranjo varnost. · Države članice bodo letno poročale o finančnem poslovodenju in rezultatih, doseženih pri izvajanju programa. · V vsaki državi članici se bo leta 2017 izvedel vmesni pregled. Ob tej priložnosti bo mogoče dodeliti nova sredstva za obdobje 2018–2020. Za neposredno in posredno upravljanje · Cilje, ki naj bi se dosegli v okviru nacionalnih programov, bodo dopolnjevali „ukrepi Unije“ in mehanizem za hitro odzivanje v primeru kriznih razmer. Ukrepi Unije bodo podpirali izvajanje politik Unije s subvencijami in naročili. Vključeni bodo tudi ukrepi v tretjih državah in v povezavi z njimi, kot je navedeno v Sporočilu o večletnem finančnem okviru[7]. Taki ukrepi naj ne bodo neposredno usmerjeni k razvoju in naj, kolikor je potrebno, dopolnjujejo finančno pomoč, zagotovljeno prek zunanjih instrumentov pomoči EU, ki ostajajo glavni vir financiranja za pomoč tretjim državam pri vzpostavitvi njihovih relevantnih zmogljivosti. Pri izvajanju takšne podpore se bo sledilo popolni skladnosti z načeli in splošnimi cilji zunanjega delovanja EU in zunanji politiki, povezani z zadevno državo ali regijo. Dopolnilnost se bo zagotavljala z okrepljenim sodelovanjem z Evropsko službo za zunanje delovanje in relevantnimi službami Komisije. · Ukrepe Unije in ukrepe nujne pomoči lahko izvajajo tudi agencije Unije na področju notranjih zadev (Cepol, Europol, EASO, Frontex in Agencija IT), kadar je to v interesu Unije, kadar so ukrepi nenačrtovani in kadar je njihovo uspešno izvajanje odvisno od operativnega in tehničnega strokovnega znanja, ki ga ima zadevna agencija. Takšni ukrepi se bodo izvajali v okviru njihovih misij, v skladu z njihovimi pravnimi podlagami ter kot dopolnilo njihovim delovnim programom in ne glede na predvideno zmanjšanje števila zaposlenih. · Na pobudo Komisije bo zagotovljena tehnična pomoč, ki bo namenjena podpori držav članic in upravičencev, da se spodbudi vzajemno učenje ter izboljšanju komunikacije (vključno institucionalnim komuniciranjem) in ocenjevanja. Ta sredstva bodo podprla tudi ustrezne nadzorne ukrepe v Uniji in v tretjih državah, povezane s subvencioniranimi dejavnostmi, ter omogočila vodenje IT-sistema, namenjenega zagotavljanju komunikacije med državami članicami in Komisijo pri deljenem upravljanju. 5.2. Poenostavitev izvedbenih instrumentov Za deljeno upravljanje · Vsaka država članica bo morala imeti po en nacionalni program za posamezni sklad, pri čemer bodo torej združena različna politična področja in bodo tako sredstva iz proračuna Unije razdeljena med migracijsko politiko, vključno z integracijo, azilom in vračanjem, ki jo pokriva Sklad za migracije in azil, ter celovito strategijo notranje varnosti, vključno s policijskim sodelovanjem, zaščito meja, bojem proti resnejšim oblikam čezmejnega kriminala, poneverjanjem dokumentov itd., ki jo pokriva Sklad za notranjo varnost. · Novi okvir pomeni večjo poenostavitev in zmanjšanje upravnega bremena v primerjavi s sedanjimi štirimi skladi, ki delujejo na podlagi večletne strategije in letnih programov. Največje število programov bo 26 za Sklad za migracije in azil (razen Danske, če se za sodelovanje odločita Združeno kraljestvo in Irska) ter 27 za Sklad za notranjo varnost (vse države članice). V ISF bodo sodelovale tudi države, povezane s schengenskim območjem, in sicer na področju zunanjih meja, vizumov ter policijskega sodelovanja. · Za nacionalne programe se ne pričakuje veliko revizij: programi se bodo osredotočali na cilje, in ne na izčrpno opisovanje ukrepov. Cilj je doseči, kolikor je to mogoče in razen v novih ali nepredvidenih okoliščinah, da bo na državo članico in na sklad zadostoval en sklep za potrditev večletnega programa in, če bi bilo treba, en sklep za revizijo programa pri vmesnem pregledu. · Odbor za spremljanje bi moral tako kot pri skladih SSO poskrbeti za izvajanje načela partnerstva. · Vsaka država članica bo pripravila po en sistem upravljanja in nadzora za posamezni sklad, lahko pa tudi en sam sistem za oba sklada. Da zagotovijo upoštevanje nacionalnih institucionalnih posebnosti, lahko države članice ustvarijo pooblaščene organe, ki jim lahko odgovorni organi dodelijo posamične naloge (s področja načrtovanja in izvajanja). · Upravičenost izdatkov se določi na podlagi nacionalnih pravil, skladnih z omejenim številom splošnih preprostih načel. Ta pristop naj bi bistveno prispeval k poenostavitvi vodenja projektov na ravni upravičencev. Možnosti poenostavljenih stroškov, kot so pavšalne stopnje in pavšalni zneski, državam članicam omogočajo, da na ravni upravičencev, uvedejo k rezultatom usmerjeno upravljanje. Za neposredno in posredno upravljanje · Finančna pomoč bo na voljo v izrednih razmerah, kot so opredeljene v ustreznih določbah posebnih uredb. Ta mehanizem bo sprožila Komisija, tudi na pobudo držav članic, odbora (COSI) iz člena 71, ki ga predstavlja predsedstvo Unije, ali drugih zainteresiranih strani, kot so mednarodne organizacije (UNHCR, IOM itd.) in agencije Unije za notranje zadeve. · Drobitvi se bomo skušali izogniti z vsemi mogočimi sredstvi, tako da bomo sredstva usmerili na omejeno število ciljev Unije in uporabili strokovno znanje ključnih zainteresiranih strani, kadar bo to ustrezno, na podlagi partnerskih in okvirnih sporazumov. · Pri finančni podpori za razvoj novih IT-sistemov („paket o pametnih mejah“) bo sedanje letne finančne odločitve, ki omogočajo Komisiji razvoj osrednjih delov, nadomestil večletni okvir. 5.3. Prilagodljivost Za deljeno upravljanje · Učinek vmesnega pregleda bo odvisen od stanja v državah članicah. Države članice, za katere se zdi, da imajo dodatna tveganja ali ki prejemajo dodatna sredstva za izvajanje posebnih prednostnih nalog Unije, bodo pozvane, naj pregledajo vsote v svojih finančnih načrtih in svojim programom po potrebi dodajo nove elemente. · Finančna prožnost je temeljni sestavni del veljavnega Medinstitucionalnega sporazuma o proračunski disciplini in predloga Komisije za uredbo o večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020. Odraža se tudi v predlogu za spremembo finančne uredbe in njenih izvedbenih pravil. Zato se bo izvajala zlasti prek različnih mehanizmov iz teh predlogov, pri čemer se bodo kot osrednje faze za njihovo izvajanje upoštevali večletni finančni načrt in njegove letne posodobitve, letne dodelitve proračunskih sredstev in letno izvrševanje proračuna. · Posebne uredbe določajo vsote, ki bodo dodeljene za nacionalne programe, ukrepe Unije in ostale dejavnosti. Vendar splošni sveženj, zajet v tej uredbi in posebnih uredbah, predvideva, da lahko Komisija z delegiranimi akti spremeni določene zneske in tako zagotovi optimalno uporabo proračuna Unije. Za neposredno in posredno upravljanje · Letna proračunska sredstva za ukrepe Unije, nujno pomoč in odvisno od letne zgornje meje tehnično pomoč na pobudo Komisije veljajo za „okvir“ in kot taka iz enega proračunskega leta v drugo omogočajo najvišjo stopnjo prilagodljivosti pri odločanju, kam naj se glede na posebne potrebe dodelijo sredstva. · Opredelitev ukrepov Unije je zelo široka in tako zagotavlja Komisiji vsa potrebna orodja za izvajanje nalog na področjih zakonodaje in usklajevanja politike. – Ukrepi se osredotočajo na transnacionalne vidike (sodelovanje, primerjalno analizo, omrežja), ki zahtevajo usklajeno delovanje v vseh državah članicah ter aktivno podpirajo kolektivne in medsebojno okrepljene ukrepe držav članic in drugih udeležencev, ki utrjujejo sodelovanje EU ter omogočajo vzajemno učenje in inovativnost. – Omogočajo tudi ukrepe, ki niso nadnacionalni, vendar so izredno pomembni za razvoj politik na teh območjih za Unijo kot celoto. – Zajemajo lahko ukrepe v tretjih državah in v povezavi z njimi. – Posebne uredbe določajo izvajanje v povezavi z vsemi politikami in cilji, ki jih podpirajo skladi ter celó financiranje vidikov delovanja skladov, povezanih s politiko. V zvezi z delom Sklada za notranjo varnost, ki zadeva meje in vizume, to lahko vključuje izvajanje schengenski mehanizem ocenjevanja in spremljanja. · V skladu s tem posebne uredbe predvidevajo podporo za razvoj civilne družbe in nadnacionalnih mrež (zlasti za Sklad za migracije in azil) ter testiranje in potrjevanje raziskav, npr. raziskovalnih projektov za premostitev vrzeli med Programom Obzorje 2020 in operativno uporabo (zlasti za Sklad za notranjo varnost). 5.4. Usklajen in učinkovit program poročanja, spremljanja in ocenjevanja Za deljeno upravljanje · Države članice bodo pri postopku potrditve obračuna enkrat letno poročale o izvajanju večletnega programa. Da bodo lahko podatki vključeni v proces vmesnega pregleda, bodo morale leta 2017 posredovati dodatne informacije o napredku pri doseganju ciljev. Podoben postopek bo izveden leta 2019, tako bo omogočal prilagoditve v zadnjem proračunskem letu (2020), če bo to potrebno. · S podpiranjem razvoja kulture na področju notranjih zadev, temelječe na rezultatih, bosta imela sklada skupni okvir ocenjevanja in spremljanja s širokim naborom kazalnikov, povezanih s politiko, ki poudarjajo ciljno naravnani pristop k skladoma in ključno vlogo, ki bi jo lahko sklada imela v mešanici politik pri doseganju ciljev na področju svobode, varnosti in pravice. Ti kazalniki se navezujejo na učinek, ki bi ga lahko imela sklada: razvoj skupne kulture obmejne varnosti, policijskega sodelovanja in kriznega upravljanja; učinkovitemu upravljanju migracijskih tokov v Unijo; pravičnemu in enakemu obravnavanju državljanov tretjih držav; solidarnost in sodelovanje med državami članicami pri reševanju vprašanj glede migracije in notranje varnosti ter skupni pristop Unije k migraciji in varnosti tretjih držav. · Da bi zagotovile ustrezno uporabo načel ocenjevanja in ob upoštevanju praktičnih izkušenj z ocenjevanjem v državah članicah pri sedanjem evropskem subvencioniranju na področju notranjih zadev, si bodo Komisija in države članice z izvajanjem ukrepov s skupnimi močmi prizadevale izoblikovati skupni okvir za ocenjevanje in spremljanje, med drugim tudi z opredelitvijo predlog ter kazalnikov rezultatov in skupne realizacije. · Vsi ukrepi se bodo določili na začetku programskega obdobja, tako da bodo lahko države članice uvedle svoje sisteme poročanja in ocenjevanja na podlagi dogovorjenih načel in zahtev. · Da se zmanjša upravna obremenitev in zagotovi sinergija med poročanjem in ocenjevanjem, bodo podatki, potrebni za poročila o oceni, temeljili na podatkih, ki jih bodo predložile države članice v letnih poročilih izvajanja nacionalnih programov, in jih dopolnjevali. · Leta 2018 je treba pripraviti vmesno poročilo o oceni, ki bi moralo biti podlaga za razmislek o nadaljnjem programskem obdobju. 2011/0367 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o splošnih določbah o Skladu za migracije in azil ter o instrumentu za finančno podporo na področju policijskega sodelovanja, preprečevanja kriminala in boja proti njemu ter kriznega upravljanja EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 78(2), 79(2), 79(4), 82(1), 84 in 87(2) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[8], ob upoštevanju mnenja Odbora regij[9], v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Politika notranjih zadev Evropske unije mora ustvariti območje svobode, varnosti in pravice: območje brez notranjih meja, v katerega bodo ljudje vstopali, se v njem gibali, živeli in neomejeno delali, ne da bi jih moralo ob tem skrbeti, ali bodo njihove pravice v celoti upoštevane in ali jim bo zagotovljena varnost, ob upoštevanju skupnih izzivov, kot so razvoj celovite politike priseljevanja v Unijo, ki bi okrepila konkurenčnost in socialno kohezijo Unije, vzpostavitev skupnega evropskega azilnega sistema ter preprečevanje nevarnosti resnega in organiziranega kriminala, kibernetske kriminalitete in terorizma ter boj proti njim. (2) Sredstva Unije, namenjena financiranju razvoja tega področja, so oprijemljiv znak solidarnosti in delitve odgovornosti, ki sta nujno potrebni pri odzivanju na skupne izzive. (3) Obstoj skupnega okvira zagotavlja potrebno celovitost, poenostavitev in usklajeno izvajanje tega financiranja na vseh zadevnih področjih politike. (4) Skupni okvir določa načela pomoči in opredeljuje odgovornosti držav članic in Komisije pri zagotavljanju uporabe teh načel. (5) Financiranje Unije bi bilo učinkovitejše in bolje usmerjeno, če bi sofinanciranje upravičenih ukrepov temeljilo na strateškem večletnem programu, ki bi ga pripravila vsaka država članica v dogovoru s Komisijo. (6) Ukrepe v tretjih državah in v povezavi z njimi, ki jih podpirajo posebne uredbe, je treba sprejeti v sinergiji in skladnosti z drugimi ukrepi zunaj Unije, ki se podpirajo prek zunanjih instrumentov pomoči Unije, geografskih in tematskih. Zlasti pri izvajanju takih ukrepov je treba slediti popolni skladnosti z načeli in splošnimi cilji zunanjega delovanja Unije in zunanji politiki, povezani z zadevno državo ali regijo. Ti ukrepi naj ne bodo neposredno usmerjeni k razvoju in naj, kolikor je potrebno, dopolnjujejo finančno pomoč, zagotovljeno prek zunanjih instrumentov pomoči Unije. Skladnost bo zagotovljena tudi s humanitarno politiko Unije, zlasti glede izvedbe ukrepov nujne pomoči. (7) Zunanje delovanje mora biti dosledno in skladno, kakor je določeno v členu 18(4) PEU. (8) Pred pripravo večletnih programov, namenjenih doseganju ciljev financiranja Unije, bodo države članice in Komisija z dialogom o politiki vzpostavile usklajeno strategijo za vsako posamezno državo članico. (9) Sledil bo vmesni pregled strategije, s čimer se želi zagotoviti ustrezno financiranje v obdobju 2018–2020. (10) Države članice morajo skleniti partnerstva z zadevnimi organi in telesi ter pripraviti, izvajati in spremljati svoje nacionalne programe skozi celotno večletno obdobje. Države članice morajo ustanoviti nadzorne odbore za spremljanje nacionalnih programov ter jim pomagati pri ocenjevanju izvajanja in napredka pri doseganju ciljev. (11) Upravičenost izdatkov v okviru nacionalnih programov se določi z nacionalno zakonodajo ob upoštevanju skupnih načel. Določiti je treba začetni in končni datum upravičenosti izdatkov za zagotavljanje enotnih in nepristranskih pravil za nacionalne programe. (12) Tehnična pomoč mora državam članicam omogočati, da podprejo izvedbo svojih nacionalnih programov in pomagajo upravičencem izvajati obveznosti ter upoštevati zakonodajo Unije. (13) Za zagotovitev primernega okvira za hitro zagotavljanje nujne pomoči ta uredba omogoča pomoč za ukrepe, za katere so odhodki nastali še pred vlogo za takšno pomoč, v skladu z določbo v finančni uredbi[10], ki omogoča takšno prožnost v ustrezno utemeljenih izjemnih primerih. (14) Finančne interese Unije je treba v celotnem ciklu odhodkov zaščititi s sorazmernimi ukrepi, ki vključujejo preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje nepravilnosti, povračilo izgubljenih, napačno plačanih ali nepravilno uporabljenih sredstev ter po potrebi kazni. (15) Države članice morajo sprejeti ustrezne ukrepe za zagotavljanje pravilnega delovanja sistema upravljanja in nadzora ter za kakovost izvajanja. V ta namen je treba oblikovati splošna načela in zahtevane naloge, ki jih morajo izpolnjevati ti sistemi. (16) Da se zagotovi učinkovito in pravilno izvajanje nacionalnih programov, je treba določiti obveznosti držav članic glede sistemov upravljanja in nadzora, preprečevanja, ugotavljanja in popravljanja nepravilnosti ter kršitev zakonodaje Unije. (17) V skladu z načeli subsidiarnosti in sorazmernosti bi morale biti države članice najbolj odgovorne za to, da bi prek sistemov upravljanja in nadzora nadzorovale nacionalne programe. (18) Samo pristojni organi, ki jih akreditirajo države članice, dajejo primerno zagotovilo, da so bili pred dodelitvijo pomoči upravičencem iz proračuna Unije opravljeni ustrezni pregledi. Zato bi bilo treba jasno določiti, da se iz proračuna Unije lahko krijejo samo izdatki, ki so jih izvedli akreditirani pristojni organi. (19) Določiti je treba pooblastila in pristojnosti Komisije za preverjanje učinkovitosti delovanja sistemov upravljanja in nadzora ter za napotitev držav članic k ukrepanju. (20) Proračunske obveznosti Unije je treba izvrševati na letni ravni. Za zagotavljanje učinkovitega upravljanja programov je treba določiti skupna pravila glede plačila letne razlike in končne razlike. (21) Plačilo vnaprejšnjega financiranja na začetku programov državam članicam zagotavlja sredstva, s katerimi upravičencem lahko pomagajo pri izvajanju progama, ko je ta odobren. Zato je treba sprejeti določbe v zvezi z zneski začetnega vnaprejšnjega financiranja. Začetno vnaprejšnje financiranje mora biti ob zaključku programa v celoti obračunano. (22) Revizija finančne uredbe vsake tri leta[11] uvaja spremembe pri načelih deljenega upravljanja, ki jih je treba upoštevati. (23) Zaradi povečanja odgovornosti za odhodke, ki so bili katerega koli leta sofinancirani iz proračuna Unije, je treba za letno potrditev obračuna ustvariti ustrezen okvir. Znotraj tega okvira mora pristojni organ na podlagi nacionalnega programa predložiti Komisiji izjavo o upravljanju skupaj z letnim računovodskim izkazom, zbirnim poročilom ter neodvisnim revizijskim mnenjem in poročilom o nadzoru. (24) Da se podpre zanesljivost letne potrditve obračuna po vsej Uniji, se sprejmejo skupne določbe o naravi in ravni pregledov, ki naj jih izvedejo države članice. (25) Zaradi zagotavljanja dobrega finančnega poslovodenja sredstev Unije bo morala Komisija morda izvesti finančne popravke. Za zagotovitev pravne varnosti za države članice je pomembno opredeliti razmere, v katerih kršitev veljavne zakonodaje Unije ali nacionalne zakonodaje lahko privede do finančnih popravkov Komisije. Za zagotovitev, da so finančni popravki, ki jih Komisija lahko naloži državam članicam, povezani z zaščito finančnih interesov Unije, morajo ti biti omejeni na primere, kjer kršitev zakonodaje unije ali nacionalne zakonodaje neposredno ali posredno zadeva upravičenost, regularnost, upravljanje ali nadzor ukrepov in z njimi povezanih izdatkov. Za zagotovitev sorazmernosti pa je pomembno, da Komisija pri določitvi finančnega popravka upošteva naravo in težo kršitve. Smiselno je torej določiti merila za izvajanje finančnih popravkov s strani Komisije in izbrati postopek, na podlagi katerega se sprejme odločitev za finančne popravke. (26) Da se vzpostavi finančno razmerje med pristojnimi organi in proračunom Unije, mora Komisija potrditi obračune teh organov vsako leto. Sklep o potrditvi obračunov bi moral zajemati popolnost, pravilnost in verodostojnost obračunov, ne pa skladnosti izdatkov z zakonodajo Unije. (27) Komisija, ki je pristojna za pravilno uporabo zakonodaje Unije v skladu s členom 17 Pogodbe o Evropski uniji, se mora odločiti, ali so izdatki, ki so jih ustvarile države članice, skladni z zakonodajo Unije. Države članice bi morale imeti pravico, da utemeljijo svoje odločitve za izplačila. Da bo državam članicam mogoče dati pravna in finančna zagotovila v zvezi z izdatki, nastalimi v preteklosti, je treba določiti najdaljše obdobje, v katerem se Komisija lahko odloči, kakšne so lahko finančne posledice, ki izhajajo iz neskladnosti. (28) Za spodbujanje finančne discipline je primerno opredeliti ureditve za sprostitev katerega koli dela proračunske obveznosti v nacionalnem programu, zlasti kadar je znesek lahko izvzet iz sprostitve, predvsem kadar zamude pri izvajanju izhajajo iz sodnih postopkov ali upravnih pritožb, ki povzročijo začasno ustavitev, ali zaradi višje sile. (29) Za zagotovitev ustrezne uporabe splošnih pravil o prenehanju, morajo vzpostavljena pravila podrobno določati, kako se določijo roki za prenehanje in kako se izračunajo ustrezni zneski. (30) Splošno javnost je treba seznaniti z dosežki financiranja Unije. Državljani imajo pravico vedeti, kako so bila porabljena finančna sredstva Unije. Za ustrezno obveščenost javnosti so najbolj odgovorni pristojni organi in upravičenci. Za zagotovitev večje učinkovitosti komuniciranja s širšo javnostjo in večje sinergije med dejavnostmi komuniciranja na pobudo Komisije, bodo proračunska sredstva, dodeljena za dejavnosti komuniciranja v okviru tega financiranja Unije prispevala tudi h kritju institucionalnega komuniciranja političnih prioritet Evropske unije, če so te povezane s splošnimi cilji tega financiranja Unije. (31) Zaradi zagotavljanja obsežnega razširjanja informacij o financiranju Unije in obveščanja potencialnih upravičencev o možnostih financiranja je treba na podlagi te uredbe opredeliti natančna pravila o ukrepih informiranja in obveščanja ter določene tehnične značilnosti teh ukrepov, pri čemer mora vsaka država članica vzpostaviti spletišče ali spletni portal s potrebnimi informacijami. (32) Učinkovitost podprtih ukrepov je prav tako odvisna od njihovega ocenjevanja in razširjanja njihovih rezultatov. S tem povezano odgovornost držav članic in Komisije ter rešitve za zagotavljanje zanesljivosti ocenjevanja in kakovosti s tem povezanih informacij bi bilo treba formalizirati. (33) Za spremembo določb iz te uredbe v zvezi s splošnimi načeli glede upravičenosti izdatkov, je treba Komisijo pooblastiti za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti hkratno, pravočasno in ustrezno posredovanje pomembnih dokumentov Evropskemu parlamentu in Svetu. (34) Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe je treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila je treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije[12]. (35) Preučitev postopka je treba uporabiti za izvedbene akte, ki določajo skupne obveznosti držav članic, zlasti v zvezi z zagotavljanjem informacij Komisiji, svetovalni postopek pa je treba uporabiti za sprejetje izvedbenih aktov, povezanih z vzorčnimi obrazci za zagotavljanje informacij Komisiji, glede na njihovo popolnoma tehnično naravo. (36) Ker cilja te uredbe, in sicer določitve splošnih določb, ne morejo zadostno doseči države članice in jih je mogoče bolje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kot je določeno v členu 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti, določenim v tem členu, ta uredba ne presega okvirov potrebnih za doseganje navedenega cilja. V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, in brez poseganja v člen 4 omenjenega protokola navedeni državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te uredbe in ta zato zanju ni zavezujoča niti je nista dolžni uporabljati. [ALI] [V skladu s členom 3 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske, ki je priložen k Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, sta Združeno kraljestvo in Irska podala uradno obvestilo, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe.] (37) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča in je ni dolžna uporabljati – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE I SPLOŠNE DOLOČBE Člen 1 Namen in področje uporabe V tej uredbi so določena splošna pravila za izvajanje posebnih uredb glede: (a) financiranja izdatkov; (b) partnerstva, načrtovanja, poročanja, spremljanja in ocenjevanja; (c) sistemov upravljanja in nadzora, ki jih morajo uvesti države članice; (d) potrditve obračuna. Člen 2 Opredelitev pojmov V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (a) „posebne uredbe“ pomeni – Uredba št. …/2012/EU [o Skladu za migracije in azil za obdobje 2014–2020]; – Uredba …/2012/EU [o vzpostavitvi instrumenta finančne podpore na področju policijskega sodelovanja, preprečevanja kriminala in boja proti njemu ter kriznega upravljanja v okviru Sklada za notranje zadeve ter – katera koli druga uredba, ki zahteva uporabo te uredbe. (b) „načrtovanje“ pomeni večstopenjski proces organiziranja, sprejemanja odločitev in financiranja, ki je namenjen večletnemu izvajanju skupnih ukrepov Unije in držav članic za doseganje ciljev posebnih uredb; (c) „ukrep“ pomeni projekt ali skupino projektov, ki jih izbere pristojni organ zadevnega nacionalnega programa ali ki so izbrani pod njegovo pristojnostjo, pri čemer s tem prispeva k uresničevanju splošnih ali posebnih ciljev, začrtanih v posebnih uredbah; (d) „ukrepanje Unije“ pomeni transnacionalni ukrep ali ukrep, ki je posebnega pomena za Unijo, kot je opredeljeno v posebnih uredbah; (e) „projekt“ pomeni posebna, praktična sredstva, uporabljena za izvajanje dela ali celotnega ukrepa upravičenca do prispevka Unije; (f) „nujna pomoč“ pomeni projekt ali skupino projektov, ki obravnavajo izredne razmere, kot je opredeljeno v posebnih uredbah; (g) „upravičenec“ pomeni prejemnika prispevka Unije k projektu, ki je lahko javni ali zasebni organ, mednarodna organizacija ali Rdeči križ (ICRC), Mednarodna federacija nacionalnih društev Rdečega križa in Rdečega polmeseca. POGLAVJE II NAČELA POMOČI Člen 3 Splošna načela 1. Posebne uredbe zagotavljajo podporo prek nacionalnih programov, ukrepov Unije in nujne pomoči, s katero se dopolnjuje nacionalno, regionalno in lokalno posredovanje in s tem izpolnjujejo cilji, za katere si prizadeva Unija. 2. Komisija in države članice bodo poskrbele, da bo podpora, zagotovljena v skladu s posebnimi uredbami in s strani držav članic, usklajena z ukrepi, politikami in prednostnimi nalogami Evropske unije ter bo dopolnjevala druge instrumente Evropske unije. 3. Podpora, zagotovljena v skladu s posebnimi uredbami, se izvaja ob tesnem sodelovanju med Komisijo in državami članicami. 4. V skladu z njihovimi odgovornostmi Komisija in države članice, v zvezi z ukrepi in v povezavi s tretjimi državami pa tudi EEAS, zagotavljajo usklajenost med to uredbo in posebnimi uredbami ter z drugimi politikami in instrumenti Unije, vključno s tistimi, ki spadajo v okvir zunanjega delovanja Unije. 5. Komisija in države članice se bodo ravnale po načelu dobrega finančnega poslovodenja v skladu s členom [26] finančne uredbe. 6. Komisija in države članice bodo zagotovile učinkovitost podpore, opredeljene v posebnih uredbah, zlasti s spremljanjem, poročanjem in ocenjevanjem. 7. Komisija in države članice bodo izvedle svoje naloge v zvezi s to uredbo in posebnimi uredbami s ciljem zmanjšanja upravnega bremena za upravičence. Člen 4 Skladnost z zakonodajo Unije in nacionalno zakonodajo Ukrepi, ki se financirajo v skladu s posebnimi uredbami, so skladni z veljavno zakonodajo Unije ali nacionalno zakonodajo. Člen 5 Zaščita finančnih interesov Evropske unije 1. Komisija sprejme ustrezne ukrepe, s katerimi zagotovi, da so pri izvajanju ukrepov, ki se financirajo na podlagi posebnih uredb, finančni interesi Evropske unije zaščiteni z izvajanjem preventivnih ukrepov proti goljufijam, korupciji in drugemu protipravnemu ravnanju ter z učinkovitim preverjanjem, ob odkritju nepravilnosti pa z izterjavo neupravičeno izplačanih zneskov ter po potrebi z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi kaznimi. 2. Države članice preprečijo, ugotavljajo in odpravijo nepravilnosti ter izterjajo neupravičeno izplačane zneske skupaj z vsemi zamudnimi obrestmi. O teh poročajo Komisiji in jo obveščajo o napredku ter upravnih in pravnih postopkih. 3. Kadar zneskov, ki so bili upravičencu neupravičeno izplačani, ni mogoče izterjati zaradi napake ali malomarnosti države članice, je država članica odgovorna za povračilo zadevnih zneskov v splošni proračun Unije. 4. Države članice zagotavljajo učinkovito preprečevanje goljufij, zlasti v zvezi s področji z višjo stopnjo tveganja, ki bo imelo odvračilni učinek, ob upoštevanju koristi in sorazmernosti ukrepov. 5. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 54 v zvezi z obveznostmi držav članic, ki so podrobneje določene v odstavku 4. 6. Komisija ali njeni predstavniki in Računsko sodišče lahko opravijo revizije na podlagi dokumentacije in na kraju samem pri vseh prejemnikih donacij, izvajalcih in podizvajalcih, ki so prejeli sredstva Unije. Evropski urad za boj proti goljufijam (urad OLAF) lahko opravi preglede in inšpekcije na kraju samem pri gospodarskih subjektih, ki jih neposredno ali posredno zadeva takšno financiranje, v skladu s postopki iz Uredbe Sveta (Euratom, ES) št. 2185/96, da bi ugotovil, ali je v povezavi s sporazumom ali sklepom o donaciji ali pogodb o financiranju s strani Unije prišlo do goljufije, korupcije ali katerega koli drugega protipravnega ravnanja, ki škodi finančnim interesom Evropske unije. Ne glede na prvi in drugi pododstavek se v sporazumih o sodelovanju s tretjimi državami in mednarodnimi organizacijami, v sporazumih o donacijah, v sklepih o donacijah in v pogodbah, ki izhajajo iz izvajanja te uredbe in posebnih uredb, Komisija, Računsko sodišče in urad OLAF izrecno pooblastijo za opravljanje takšnih revizij ter pregledov in inšpekcij na kraju samem. Člen 6 Načrtovanje Cilji posebnih uredb se dosegajo v okviru večletnega programskega obdobja 2014–2020 in so predmet vmesnega pregleda v skladu s členom 15. POGLAVJE III FINANČNI OKVIR ZA UKREPANJE UNIJE TER ZA NUJNO IN TEHNIČNO POMOČ Člen 7 Izvedbeni okvir 1. Komisija določi skupni znesek, ki bo na voljo za ukrepanje Unije, nujno pomoč in tehnično pomoč na pobudo Komisije v okviru letnih dodeljenih sredstev iz proračuna Unije. 2. Komisija z izvedbenim aktom sprejme delovni program za ukrepe Unije in nujno pomoč. Navedeni izvedbeni akt se sprejme v skladu s postopkom preverjanja iz člena 55(3). 3. Za zagotovitev pravočasne razpoložljivosti sredstev lahko Komisija ločeno sprejme delovni program za nujno pomoč. 4. Ukrepi Unije, nujna pomoč in tehnična pomoč na pobudo Komisije se lahko izvedejo: – neposredno, s strani Komisije ali prek izvajalskih agencij; – posredno, s strani subjektov in oseb, razen držav članic, v skladu s členom 57 finančne uredbe. Člen 8 Nujna pomoč 1. Komisija se lahko pri odzivu na izredne razmere iz posebnih uredb odloči za zagotovitev nujne pomoči. 2. V okviru razpoložljivih sredstev lahko nujna pomoč predstavlja 100 % upravičenih izdatkov. 3. Lahko je sestavljena iz pomoči v državah članicah in tretjih državah v skladu s cilji in ukrepi, opredeljenimi v posebnih uredbah. 4. Nujna pomoč se lahko nameni za izdatke, ki so nastali pred datumom predložitve vloge za donacijo ali zahtevka za pomoč, kadar je to potrebno za izvedbo ukrepa. Člen 9 Ukrepi Unije in nujna pomoč v tretjih državah ali v povezavi z njimi 1. Komisija se lahko odloči, da financira ukrepe Unije in nujno pomoč v tretjih državah ali v povezavi z njimi v skladu s cilji in ukrepi, opredeljenimi v posebnih uredbah. 2. Kadar se takšni ukrepi izvajajo neposredno, vloge lahko predložijo naslednji subjekti: (a) države članice, (b) tretje države, (c) skupni organi, ki jih ustanovijo tretje države in Unija ali države članice, (d) mednarodne organizacije, vključno z regionalnimi organizacijami, organi, oddelki in misije Združenih narodov, mednarodne finančne institucije in razvojne banke ter institucije z mednarodnimi pristojnosti, če prispevajo k ciljem zadevnih posebnih uredb; (e) Mednarodni odbor Rdečega križa (ICRC), Mednarodna federacija nacionalnih društev Rdečega križa in Rdečega polmeseca; (f) nevladne organizacije, ustanovljene in registrirane v Uniji in v državah, vključenih v izvajanje, uporabo in razvoj schengenskega pravnega reda. Člen 10 Tehnična pomoč na pobudo Komisije 1. Na pobudo ali v imenu Komisije posebne uredbe lahko podprejo ukrepe za pripravo, spremljanje, upravno in tehnično pomoč, ocenjevanje, revizije in nadzorne ukrepe, ki so potrebni za izvajanje te uredbe in posebnih uredb. 2. Navedeni ukrepi lahko vključujejo, niso pa omejeni na: (a) pomoč pri pripravi in oceni projektov; (b) pomoč za institucionalno okrepitev in povečanje upravne zmogljivosti za učinkovito upravljanje te uredbe in posebnih uredb; (c) ukrepe, povezane z analizo, upravljanjem spremljanjem, izmenjavo informacij in izvajanjem te uredbe in posebnih uredb, ter ukrepe, povezane z izvajanjem sistemov nadzora ter tehnično in upravno pomočjo; (d) ocene, strokovna poročila, statistike in študije, vključno s splošnimi študijami o delovanju posebnih uredb; (e) ukrepe za razširjanje informacij, podporo mreženju, izvajanje komunikacijskih dejavnosti, ozaveščanje ter spodbujanje sodelovanja in izmenjave izkušenj, tudi s tretjimi državami. Za vzpostavitev večje učinkovitosti komuniciranja s širšo javnostjo in večje sinergije med dejavnostmi komuniciranja na pobudo Komisije, proračunska sredstva, dodeljena za dejavnosti komuniciranja v skladu s to uredbo prispevajo tudi h kritju institucionalnega komuniciranja političnih prioritet Evropske unije, če so te povezane s splošnimi cilji te uredbe in posebnih uredb. (f) vzpostavitev, delovanje in medsebojno povezovanje računalniških sistemov za upravljanje, spremljanje, revizijo, nadzor in ocenjevanje; (g) oblikovanje skupnega okvira za ocenjevanje in spremljanje ter sistema kazalnikov, pri katerem se po potrebi upoštevajo nacionalni kazalniki; (h) ukrepe za izboljšanje metod ocenjevanja in izmenjave informacij o praksah ocenjevanja; (i) konference, seminarje, delavnice in druge splošne ukrepe za informiranje in usposabljanje v povezavi z izvajanjem te uredbe in posebnih uredb, namenjene imenovanim organom in upravičencem; (j) ukrepe v zvezi z revizijo. 3. Ukrepi lahko zadevajo pretekle in prihodnje finančne okvire. POGLAVJE IV NACIONALNI PROGRAMI Oddelek 1 Okvir za načrtovanje in izvajanje Člen 11 Subsidiarnost in sorazmernost ukrepov 1. Države članice in organi, ki jih imenujejo za ta namen („imenovani organi“), so odgovorni za izvajanje programov in uresničevanje njihovih nalog po tej uredbi in posebnih uredbah na ustrezni ravni, v skladu z institucionalnim, pravnim in finančnim okvirom držav članic ter ob upoštevanju te uredbe in posebnih uredb. 2. Ureditve za izvedbo in uporabo pomoči, zagotovljene s posebnimi uredbami, in zlasti finančnih in upravnih virov, potrebnih za poročanje, ocenjevanje, upravljanje in nadzor, upoštevajo načelo sorazmernosti ob upoštevanju stopnje dodeljene podpore. Člen 12 Partnerstvo 1. Vsaka država članica organizira, v skladu z nacionalnimi pravili in praksami, partnerstvo z organi in telesi, odgovornimi za razvoj in izvedbo nacionalnih programov. Taki organi in telesa so lahko pristojni regionalni, lokalni, mestni ali drugi javni organi, in kadar je to primerno, mednarodne organizacije ter telesa, ki predstavljajo civilno družbo, kot so nevladne organizacije ali socialni partnerji. 2. Partnerstvo se izvaja ob popolni usklajenosti z institucionalnimi, pravnimi oziroma finančnimi pristojnostmi vsake kategorije partnerjev. 3. Partnerji sodelujejo pri pripravi, izvajanju, spremljanju in ocenjevanju nacionalnih programov. 4. Vsaka država članica mora ustanoviti odbor za spremljanje, namenjen podpori izvajanja nacionalnih programov. 5. Komisija lahko svetuje odboru za spremljanje. Člen 13 Dialog o politiki 1. Pred začetkom pripravljanja programov bo Komisija v dialogu o politiki z vsako državo članico obravnavala nacionalne zahteve in prispevek, ki bi ga lahko omogočili iz proračuna Unije za izpolnjevanje teh zahtev, ob upoštevanju začetnega stanja v posamezni državi članici in ciljev posebnih uredb. Dialog o politiki se bo končal s podpisom potrjenega zapisnika ali izmenjavo pisem, v katerih bodo določene posebne potrebe in prednostne naloge posameznih držav članic ter s čimer bo začrtan okvir za pripravo nacionalnih programov. Ukrepi, ki naj bi se izvedli v tretjih državah in v povezavi z njimi, niso neposredno usmerjeni v razvoj, z dialogom o politiki pa se doseže popolna skladnost z načeli in splošnimi cilji zunanjega delovanja in zunanje politike Unije v povezavi z zadevno državo ali regijo. 2. Pri preučevanju zahtevka za plačilo iz člena 39 in poročila o izvajanju iz člena 49 bodo ustrezne države članice in Komisija preverile, kako napreduje izvajanje nacionalnega programa, in pri tem upoštevale sklepe dialoga o politiki. Člen 14 Priprava in odobritev nacionalnih programov 1. Vsaka država članica predlaga na podlagi sklepov dialoga o politiki iz člena 13(1) nacionalni program v skladu s posebnimi uredbami. 2. Vsak predlagani nacionalni program obsega proračunska leta v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2020 vsebuje naslednje elemente: (a) opis začetnega stanja v državi članici; (b) analizo zahtev v državi članici in nacionalne cilje, ki so zasnovani tako, da izpolnjujejo te zahteve v obdobju, ki ga zajema program; (c) ustrezno strategijo z opisom ciljev, ki naj bi se dosegli s pomočjo proračuna Unije, s cilji za njihovo doseganje, okvirnim časovnim razporedom in primeri ukrepov, predvidenih za dosego teh ciljev; (d) mehanizme, ki zagotavljajo usklajevanje med instrumenti iz posebnih uredb ter drugimi instrumenti Unije in nacionalnimi instrumenti; (e) informacije o okviru za spremljanje in ocenjevanje, ki ga je treba vzpostaviti, in kazalnike, namenjene merjenju napredka pri izvajanju zastavljenih ciljev v povezavi z začetnim stanjem v državi članici; (f) ureditve za zagotavljanje učinkovitega in smotrnega izvajanja pomoči iz proračuna Unije, vključno z načrtovano uporabo tehnične pomoči in pristopom, izbranim za izvajanje načela partnerstva iz člena 12; (g) osnutek finančnega načrta, razčlenjenega po posameznih proračunskih letih obdobja; (h) mehanizme in metode za oglaševanje nacionalnega programa; (i) izvedbene določbe za nacionalni program z navedbo imenovanih organov. 3. Države članice predložijo predlagane nacionalne programe Komisiji najpozneje tri mesece po zaključku dialoga o politiki iz člena 13(1). 4. Nacionalni programi se sestavijo v skladu z modelom, ki ga sprejme Komisija. Navedeni izvedbeni akt se sprejme v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 55(2). 5. Pred potrditvijo predlaganega programa Komisija preveri: (a) skladnost s cilji posebnih uredb in sklepi dialoga o politiki iz člena 13(1); (b) ustreznost ciljev, kazalnikov, časovnega razporeda in primerov ukrepov, predvidenih v predlaganem nacionalnem programu glede na strategijo, ki je predlagana; (c) ustreznost izvedbenih določb iz točke (i) odstavka 2 glede na predvidene ukrepe; (d) skladnost predlaganega programa z zakonodajo Unije; (e) dopolnjevanje s pomočjo iz drugih skladov Unije, vključno z Evropskim socialnim skladom; (f) kadar je primerno v skladu s posebno uredbo, za cilje in ukrepe v tretjih državah ali v povezavi z njimi, skladnost z načeli in cilji zunanjega delovanja Unije in zunanje politike v zvezi z zadevno državo ali regijo. 6. Komisija sporoči svoje pripombe v treh mesecih od dneva predložitve predlaganega nacionalnega programa. Če Komisija meni, da predlagani nacionalni program ni v skladu s cilji posebnih uredb, ni ustrezen glede strategije ali ni skladen z zakonodajo Unije, pozove zadevno državo članico, naj zagotovi vse potrebne dodatne informacije in spremeni predlagani nacionalni program, kadar je to primerno. Država članica predloži Komisiji vse potrebne dodatne informacije in spremeni predlagani nacionalni program, kadar je to primerno. 7. Komisija z izvedbenim aktom odobri vsak nacionalni program najpozneje šest mesecev po uradni predložitvi s strani države članice, če so bile vse pripombe Komisije zadovoljivo upoštevane. 8. V primeru novih ali nepredvidljivih okoliščin se lahko na pobudo Komisije ali zadevne države članice odobren nacionalni program ponovno pregleda in spremeni za preostanek programskega obdobja, če je potrebno. Člen 15 Vmesni pregled 1. Leta 2017 bodo Komisija in vsaka država članica ponovno pregledale položaj glede razvoja na področju politik Unije in v zadevni državi članici. 2. Po ponovnem pregledu lahko države članice svoje nacionalne programe spremenijo. Pregledani bodo nacionalni programi tistih držav članic, ki bodo prejele dodatna sredstva v skladu s posebnimi uredbami. 3. Pravila iz člena 14 o pripravi in odobritvi nacionalnih programov se smiselno uporabljajo za pripravo in odobritev revidiranih programov. 4. Komisija državi članici z izvedbenimi predpisi dodeli sredstva za nacionalne programe, ki so na voljo v okviru vmesnega pregleda v skladu s posebnimi uredbami. Po zaključku vmesnega pregleda Komisija Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij predloži poročilo o vmesnem pregledu, opravljenem v skladu z določbami te uredbe in posebnih uredb. Člen 16 Struktura financiranja 1. Finančni prispevek iz nacionalnih programov ima obliko donacij. 2. Ukrepi, ki jih podpirajo nacionalni programi, se sofinancirajo iz javnih ali zasebnih virov, so nepridobitne narave in niso upravičeni do financiranja iz drugih virov, ki jih zajema proračun Unije. 3. Prispevek iz proračuna Unije ne presega 75 % skupnih upravičenih izdatkov projekta. 4. Prispevek iz proračuna Unije je mogoče v skladu s posebnimi ukrepi ali strateškimi prednostnimi nalogami iz posebnih uredb povečati na 90 %. 5. Prispevek iz proračuna Unije se lahko poveča na največ 90 % v ustrezno utemeljenih razmerah, in zlasti če projektov sicer ne bi bilo mogoče izvesti in tako ne doseči ciljev nacionalnega programa. Člen 17 Splošna načela upravičenosti 1. Upravičenost izdatkov se določi na podlagi nacionalnih pravil, razen če so določena posebna pravila v tej uredbi ali v posebnih uredbah. 2. V skladu s posebnimi uredbami morajo izdatki, da so upravičeni: (a) biti zajeti v posebnih uredbah in njihovih ciljih; (b) biti potrebni za izvajanje ukrepov, zajetih v zadevnem projektu; (c) biti razumni in v skladu z načeli dobrega finančnega poslovodenja, zlasti gospodarnosti in stroškovne učinkovitosti. 3. Izdatki so upravičeni do podpore, opredeljene v posebnih uredbah, če – jih je upravičenec ustvaril in plačal med 1. januarjem 2014 in 31. decembrom 2022 ter – če jih je dejansko plačal akreditiran pristojni organ med 1. januarjem 2014 in 30. junijem 2023. 4. Izdatki, vključeni v zahtevke za plačilo, ki jih upravičenec predloži pristojnemu organu, morajo biti podprti z računi ali računovodskimi listinami enakovredne dokazne vrednosti, razen za oblike podpore iz člena 18(1)(b), (c) in (d). Za tovrstne oblike pomoči so z odstopanjem od odstavka 3 zneski v zahtevku za plačilo stroški, ki jih pristojni organ povrne upravičencu. 5. Neto prihodek, nastal neposredno zaradi projekta med njegovim izvajanjem, ki ni bil upoštevan v času odobritve projekta, se odšteje od upravičenih izdatkov projekta v končnem zahtevku za plačilo, ki ga predloži upravičenec. Člen 18 Upravičeni izdatki 1. Upravičeni izdatki se lahko povrnejo na naslednje načine: (a) povračilo dejansko nastalih in plačanih upravičenih stroškov skupaj z amortizacijo; (b) standardni stroški na enoto; (c) pavšalni zneski; (d) pavšalno financiranje, določeno z uporabo odstotka za eno ali več določenih kategorij stroškov. 2. Možnosti iz odstavka 1 se lahko kombinirajo, kadar vsaka zajema različne kategorije stroškov ali kadar so uporabljene za različne projekte v dejavnosti ali za zaporedne faze dejavnosti. 3. Ko se projekt izvaja izključno z naročili gradenj, blaga ali storitev, se uporabi samo odstavek 1(a). 4. Zneski iz odstavka 1(b), (c) in (d) se določijo vnaprej na podlagi ene od naslednjih možnosti: (a) poštene, pravične in preverljive metode izračuna, ki temelji na: (i) statističnih podatkih ali drugih objektivnih informacijah, ali (ii) preverjenih zgodovinskih podatkih posameznih upravičencev ali uporabi njihovih običajnih praks stroškovnega računovodstva, (b) metod in ustreznih lestvic stroškov na enoto, pavšalnih zneskov in pavšalnih stopenj, ki se uporabljajo v politikah Unije za podobno vrsto dejavnosti in upravičenca, (c) metod in ustreznih lestvic stroškov na enoto, pavšalnih zneskov in pavšalnih stopenj, ki se uporabljajo pri programih za nepovratna sredstva, ki jih v celoti financira država članica za podobno vrsto ukrepa/projekta in upravičenca. 5. Dokument, ki določa pogoje za podporo za vsak projekt/ukrep, določi metodo, ki se uporablja za določanje stroškov ukrepa in pogojev za plačilo nepovratnih sredstev. 6. Kadar izvedba projekta povzroči posredne stroške, se ti lahko izračunajo kot pavšalni znesek na enega izmed naslednjih načinov: (a) pavšalni znesek, ki se uporablja za 20 % upravičenih neposrednih stroškov, kadar se stopnja izračuna na podlagi poštene, pravične in preverljive metode izračuna ali metode, ki se uporablja v programih za nepovratna sredstva, ki jih v celoti financira država članica za podobno vrsto ukrepov/projektov ali upravičencev, (b) pavšalni znesek do 15 % upravičenih stroškov za osebje, ali (c) pavšalni znesek, ki se uporablja za upravičene neposredne stroške ter temelji na obstoječih metodah in ustreznih stopnjah, ki se uporabljajo v politikah Unije za podobne vrste ukrepov/projektov in upravičencev. 7. Subvencije, za katere pomoč iz proračuna Unije ne presega 50 000 EUR, so pavšalni zneski ali standardni stroški na enoto. 8. Pavšalno financiranje, standardni stroški na enoto in pavšalni zneski iz odstavka 4 se lahko izračunavajo za posamezne projekte na podlagi predloga proračuna, ki ga pristojni organ predhodno odobri za subvencije, za katere pomoč iz proračuna Unije ne presega 100 000 EUR. 9. Stroški amortizacije se lahko štejejo za upravičene, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) izdatki so upravičeni v skladu s pravili o upravičenosti, določenimi v nacionalnem programu; (b) znesek izdatkov je utemeljen z dokazili z enako dokazno vrednostjo, kot jo imajo računi, kadar se povrnejo v obliki iz točke(a) odstavka 1; (c) stroški se nanašajo izključno na obdobje podpore projekta; (d) podpora iz proračuna Unije ni prispevala k pridobitvi amortiziranih sredstev. Člen 19 Neupravičeni izdatki Naslednji izdatki niso upravičeni do prispevka iz proračuna Unije po posebnih uredbah: (a) obresti na dolgove; (b) nakup nezazidanih zemljišč; (c) nakup zazidanih zemljišč, kadar je zemljišče potrebno za izvajanje projekta, za znesek, ki presega 10 % skupnih upravičenih izdatkov za zadevni projekt; (d) davek na dodano vrednost. Vendar so zneski DDV upravičeni, kadar se jih ne povrne v skladu z nacionalno zakonodajo o DDV in jih plača upravičenec, ki ni oseba, ki ni davčni zavezanec, kakor je opredeljeno v prvem pododstavku člena 13(1) Direktive 2006/112/ES, pod pogojem, da takšni zneski DDV niso nastali v povezavi z zagotavljanjem infrastrukture. Člen 20 Tehnična pomoč na pobudo držav članic 1. Posebne uredbe lahko na pobudo držav članic za vsak nacionalni program podprejo ukrepe za pripravo, upravljanje, spremljanje, ocenjevanje, obveščanje in komuniciranje, mreženje, nadzor in revizijo ter ukrepe za okrepitev upravne usposobljenosti za izvajanje te uredbe in posebnih uredb. 2. Ti ukrepi lahko vključujejo: (a) izdatke, povezane s pripravo, izbiro, ocenjevanjem, upravljanjem in spremljanjem ukrepov ali projektov; (b) izdatke, povezane z revizijami in pregledi ukrepov ali projektov na kraju samem; (c) izdatke, povezane z ocenjevanjem ukrepov ali projektov; (d) izdatke, povezane z informacijami, razširjanjem in preglednostjo v zvezi z ukrepi ali projekti; (e) izdatke za pridobitev, namestitev in vzdrževanje računalniških sistemov za upravljanje, spremljanje in ocenjevanje te uredbe in posebnih uredb; (f) izdatke za seje nadzornih odborov in pododborov v zvezi z izvajanjem ukrepov; ti izdatki lahko vključujejo tudi stroške strokovnjakov in drugih udeležencev v teh odborih, vključno z udeleženci iz tretjih držav, kadar je njihova prisotnost bistvena za učinkovito izvajanje ukrepov ali projektov; (g) izdatke za okrepitev upravne usposobljenosti za izvajanje te uredbe in posebnih uredb. 3. Države članice lahko dodeljena sredstva uporabijo za podporo ukrepom za zmanjšanje upravnega bremena upravičencev, vključno s sistemi elektronske izmenjave podatkov, ter ukrepom za krepitev zmogljivosti organov držav članic in upravičencev za upravljanje in uporabo podpore, zagotovljene v skladu s posebnimi uredbami. 4. Ukrepi lahko zadevajo pretekle in prihodnje finančne okvire. Oddelek 2 Upravljanje in nadzor Člen 21 Splošna načela sistemov upravljanja in nadzora Sistemi upravljanja in nadzora določajo: (a) opis nalog posameznih organov, vključenih v upravljanje in nadzor, ter dodelitev nalog v vsakem organu; (b) upoštevanje načela ločevanja nalog med temi organi in v njih; (c) postopke za zagotavljanje pravilnosti in zakonitosti prijavljenih izdatkov; (d) računalniške sisteme za računovodstvo, shranjevanje in pošiljanje finančnih podatkov in podatkov o kazalnikih, za spremljanje in poročanje; (e) sisteme poročanja in spremljanja, če odgovorni organ zaupa izvajanje nalog drugemu organu; (f) ureditve za revizijo delovanja sistemov upravljanja in nadzora; (g) sisteme in postopke za zagotavljanje ustrezne revizijske sledi; (h) preprečevanje, odkrivanje in odpravo nepravilnosti, tudi goljufij, ter izterjavo neupravičeno plačanih zneskov z obrestmi. Člen 22 Odgovornosti držav članic 1. Države članice izpolnijo obveznosti upravljanja, nadzora in revizije ter prevzamejo s tem povezano odgovornost iz pravil o deljenem upravljanju iz finančne uredbe ter te uredbe. V skladu z načelom deljenega upravljanja so države članice odgovorne za upravljanje in nadzor nacionalnih programov. 2. Države članice zagotovijo, da so njihovi sistemi upravljanja in nadzora za programe vzpostavljeni v skladu z določbami te uredbe ter da uspešno delujejo. 3. Države članice vsakemu telesu dodelijo ustrezna sredstva za izvajanje nalog, ki so jim bile dodeljene v programskem obdobju. 4. Države članice določijo pravila in postopke za izbiro in izvajanje projektov v skladu s to uredbo. 5. Vse uradne izmenjave informacij med državo članico in Komisijo se izvedejo s sistemom elektronske izmenjave podatkov, ki ga vzpostavi Komisija. Člen 23 Pooblaščeni organi 1. Vsaka država članica za izvajanje svojega nacionalnega programa pooblasti naslednje organe: (a) akreditacijski organ, kakor je navedeno v členu [56] finančne uredbe; (b) akreditiran pristojni organ: organ iz javnega sektorja države članice, ki je edini pristojen za ustrezno upravljanje in nadzor nacionalnega programa ter za vso komunikacijo s Komisijo; (c) revizijski organ: nacionalni javni organ ali telo, ki je funkcionalno neodvisen od odgovornega organa in akreditacijskega organa in ki je pristojen za preverjanje učinkovitega delovanja sistema upravljanja in nadzora; (d) po potrebi imenovan organ: kateri koli javni ali zasebni organ, ki izvaja nekatere naloge pristojnega organa pod pristojnostjo navedenega organa. 2. Vsaka država članica določi pravila, ki urejajo njene odnose z organi iz odstavka 1 in odnose teh organov s Komisijo. Člen 24 Akreditacija pristojnih organov 1. V skladu s členom [56(3)] finančne uredbe se vsak organ, pristojen za upravljanje in nadzor izdatkov v skladu s to uredbo, akreditira z uradnim sklepom akreditacijskega organa na ministrski ravni. 2. Akreditacija se podeli, če organ izpolnjuje akreditacijska merila za notranje okolje, nadzorne dejavnosti, obveščanje in komuniciranje ter spremljanje, kakor so določeni v tej uredbi oziroma na podlagi te uredbe. 3. Akreditacija temelji na mnenju neodvisnega revizijskega organa, ki oceni, ali pristojni organ izpolnjuje akreditacijska merila. Neodvisni revizijski organ svoje delo opravlja v skladu z mednarodno sprejetimi revizijskimi standardi. 4. Akreditacijski organ nadzira akreditirani pristojni organ in z uradnim sklepom prekliče njegovo akreditacijo, če eno ali več akreditacijskih meril ni več izpolnjenih, razen če pristojni organ sprejme potrebne sanacijske ukrepe v poskusnem obdobju, ki ga glede na resnost problema določi akreditacijski organ. Akreditacijski organ Komisijo takoj obvesti o določitvi kakršne koli poskusne dobe za akreditirani pristojni organ ter o kakršni koli odločitvi o preklicu. 5. Da se zagotovi pravilno delovanje sistema, se Komisiji podelijo pooblastila za sprejetje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 54, ki zadevajo: (a) minimalne pogoje za akreditacijo pristojnih organov v zvezi z notranjim okoljem, nadzornimi dejavnostmi, obveščanjem, sporočanjem in spremljanjem ter pravila o postopku dodelitve in odvzema akreditacije; (b) pravila o nadzoru in postopku revizije akreditacije pristojnih organov; (c) obveznosti pristojnih organov glede javne intervencije in vsebino njihove odgovornosti glede upravljanja in nadzora. Člen 25 Splošna načela o nadzoru, ki ga izvajajo pristojni organi 1. Pristojni organi opravljajo sistematične upravne preglede vseh zahtevkov za plačilo, ki jih predložijo upravičenci, in jih dopolnijo s pregledi na kraju samem, s katerimi preverijo izdatke, povezane z zahtevki upravičencev za končno plačilo, ki so navedeni v letnem obračunu z namenom pridobitve zadostne ravni zanesljivosti. 2. Pri pregledih na kraju samem pristojni organi izberejo vzorec za pregled med vsemi upravičenci, ki po potrebi vključuje naključni del in del na podlagi tveganja, da dobijo podatke o reprezentativni stopnji napak, pri čemer so pozorni tudi na največje napake. 3. Pristojni organ o vsakem pregledu na kraju samem sestavi poročilo o preverjanju. 4. Kadar se ugotovljene težave zdijo sistematične in bi tako lahko pomenile tveganje za druge projekte, pristojni organ zagotovi nadaljnja preverjanja, po potrebi tudi z dodatnimi pregledi, da se določi obseg težav in ali je stopnja napake višja od ravni pomembnosti. Pristojni organ sprejme potrebne preventivne in popravne ukrepe ter o njih obvesti Komisijo v zbirnem poročilu iz člena 39(1)(c). 5. Komisija z izvedbenimi predpisi sprejme potrebna, s katerimi naj bi dosegla enotno uporabo tega člena. Ta pravila se lahko zlasti nanašajo na naslednje: (a) pravila v zvezi z upravnimi preverjanji in pregledi na kraju samem, ki jih morajo države članice izvesti v zvezi s spoštovanjem obveznosti, zavez in pravil o upravičenosti, ki izhajajo iz uporabe te uredbe in posebnih uredb; (b) pravila o najnižji ravni pregledov na kraju samem, ki so potrebna za uspešno upravljanje tveganj, ter pogojev, pod katerimi države članice takšen nadzor lahko povečajo ali zmanjšajo, kadar sistemi upravljanja in nadzora delujejo dobro, stopnja napake pa je na sprejemljivi ravni; (c) pravila in metode o poročanju o izvedenih pregledih in preverjanjih ter njihovih rezultatih. Komisija sprejme navedene izvedbene predpise v skladu s postopkom pregleda iz člena 55(3). Člen 26 Plačilo upravičencem Pristojni organi zagotovijo, da upravičenci čim prej in v celoti prejmejo celotni znesek javne podpore. Noben znesek se ne odšteje ali zadrži, prav tako se ne obračuna nobena posebna dajatev ali druga dajatev z enakovrednim učinkom, ki bi znižala zneske za upravičence. Člen 27 Naloge revizijskega organa 1. Revizijski organ zagotovi, da se revizije sistemov upravljanja in nadzora izvedejo na ustreznem vzorcu izdatkov, vključenih v letne računovodske izkaze. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 54, ki opredeljuje status revizijskih organov ter merila, ki jih morajo izpolnjevati njihove revizije. 2. Kadar revizijo izvede organ, ki ni revizijski organ, revizijski organ zagotovi, da takšen organ deluje neodvisno. 3. Revizijski organ zagotovi, da se pri reviziji upoštevajo mednarodno sprejeti računovodski standardi. Člen 28 Sodelovanje z revizijskimi organi 1. Komisija sodeluje z revizijskimi organi, da uskladi njihove revizijske načrte in metode, ter takoj izmenja rezultate izvedenih revizij v zvezi s sistemi upravljanja in nadzora. 2. Komisija in revizijski organi se sestajajo redno, vsekakor pa vsaj enkrat letno, razen če se ne dogovorijo drugače, da proučijo letno poročilo in mnenje o nadzoru ter izmenjajo stališča v zvezi z zadevami, povezanimi z izboljšanjem sistemov upravljanja in nadzora. Člen 29 Preverjanja in revizije s strani Komisije 1. Komisija se na podlagi razpoložljivih informacij, vključno z akreditacijskim postopkom, letnimi izjavami o upravljanju, letnimi poročili o nadzoru, letnimi revizijskimi mnenji in letnimi poročili o izvajanju ter revizijami s strani nacionalnih organov in organov Unije, prepriča, da so države članice vzpostavile sisteme upravljanja in nadzora, ki so skladni s to uredbo ter da ti sistemi med izvajanjem nacionalnih programov uspešno delujejo. 2. Ne glede na revizije, ki so jih opravile države članice, lahko uradniki Komisije ali pooblaščeni predstavniki Komisije po ustreznem predhodnem obvestilu opravijo revizije ali preglede na kraju samem. Uradniki ali pooblaščeni predstavniki države članice lahko sodelujejo pri takšnih revizijah ali pregledih. 3. Revizije ali pregledi lahko vključujejo zlasti: (a) preverjanje učinkovitosti delovanja sistemov upravljanja in nadzora v nacionalnem programu ali katerem njegovem delu; (b) skladnost upravnih praks s pravili Unije; (c) obstoj zahtevanih spremnih dokumentov in njihove povezave z ukrepi, ki jih podpirajo nacionalni programi; (d) pogoje, pod katerimi so bili ukrepi izvedeni in preverjeni; (e) oceno finančnega upravljanja ukrepov in/ali nacionalnega programa. 4. Uradniki Komisije ali njeni pooblaščeni predstavniki, ki so ustrezno pooblaščeni za izvajanje revizij na kraju samem, imajo dostop do vseh evidenc, dokumentov in metapodatkov, ne glede na vrsto nosilca, na katerem so shranjeni, v zvezi z odhodki ter sistemi upravljanja in nadzora. Države članice Komisiji na zahtevo zagotovijo kopije takih evidenc, dokumentov in metapodatkov. Pooblastila iz tega odstavka ne vplivajo na uporabo nacionalnih določb, na podlagi katerih določena dejanja izvajajo uradniki, posebej imenovani v nacionalni zakonodaji. Uradniki Komisije in pooblaščeni predstavniki med drugim ne sodelujejo pri preiskavah na domu ali uradnih zaslišanjih oseb v okviru nacionalne zakonodaje. Vendar imajo dostop do tako pridobljenih informacij. 5. Na zahtevo Komisije in s soglasjem države članice pristojni organi te države članice izvedejo dodatne preglede ali preiskave v zvezi z ukrepi iz te uredbe. Pri takšnih pregledih lahko sodelujejo zastopniki Komisije ali osebe, ki jih Komisija za to pooblasti. Za izboljšanje pregledov lahko Komisija s soglasjem zadevnih držav članic v nekatere preglede ali preiskave vključi organe teh držav članic. 6. Komisija lahko od države članice zahteva sprejetje potrebnih ukrepov za zagotovitev uspešnega delovanja njenih sistemov upravljanja in nadzora ali pravilnost izdatkov v skladu s pravili o upravičenosti. Oddelek 3 Finančno poslovodenje Člen 30 Proračunske obveznosti 1. Proračunske obveznosti Unije za posamezni nacionalni program se izvršijo v letnih obrokih v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2020. 2. Sklep Komisije o sprejetju posameznega nacionalnega programa predstavlja sklep o financiranju v smislu člena [81(2)] finančne uredbe in po uradnem obvestilu zadevni državi članici pravno obveznost v smislu navedene uredbe. 3. Proračunska obveznost za prvi obrok za vsak nacionalni program nastane, ko Komisija sprejme nacionalni program. 4. Proračunske obveznosti za naslednje obroke Komisija izvrši pred 1. majem vsako leto na podlagi sklepa iz drugega odstavka tega člena, razen kadar se uporablja člen [13] finančne uredbe. Člen 31 Splošna pravila za plačila 1. Komisija izplača prispevke iz proračuna Unije vsakemu nacionalnemu programu v skladu s proračunskimi odobritvami in glede na razpoložljiva sredstva. Vsako plačilo se knjiži na najstarejšo odprto proračunsko obveznost. 2. Plačila so v obliki začetnega vnaprejšnjega financiranja, plačila letne razlike in plačila končne razlike. 3. Uporablja se člen [87] finančne uredbe. Člen 32 Zbiranje začetnega vnaprejšnjega financiranja in plačila letne razlike 1. Skupni znesek plačil začetnega vnaprejšnjega financiranja in plačil letne razlike ne sme presegati 95 % prispevka nacionalnemu programu iz proračuna Unije. 2. Ko je dosežena zgornja meja 95 %, države članice nadaljujejo pošiljanje zahtevkov za plačilo Komisiji. Člen 33 Ureditev začetnega vnaprejšnjega financiranja 1. Po sklepu Komisije o sprejetju nacionalnega programa Komisija plača znesek začetnega vnaprejšnjega financiranja za celotno programsko obdobje. Znesek predstavlja 4 % prispevka zadevnemu nacionalnemu programu iz proračuna Unije. Razdeli se ga lahko na dva obroka, odvisno od razpoložljivosti proračunskih sredstev. 2. Če je nacionalni program sprejet leta 2015 ali pozneje, se obroka izplačata v letu sprejetja. 3. Vnaprejšnje financiranje se uporablja samo za plačila upravičencem pri izvajanju nacionalnega programa. Pristojnemu organu se da nemudoma na voljo za ta namen. 4. Komisiji se povrne celotni znesek, nakazan za vnaprejšnje financiranje, če v skladu s členom 39 v štiriindvajsetih mesecih od datuma nakazila prvega dela vnaprejšnjega financiranja ni bil poslan noben zahtevek za plačilo. 5. Obresti, ki nastanejo z vnaprejšnjim financiranjem, se porabijo za zadevni nacionalni program in se odštejejo od zneska javnih odhodkov, navedenega v zahtevku za končno plačilo. 6. Znesek, plačan kot začetno vnaprejšnje financiranje, Komisija v celoti obračuna v skladu s postopkom iz člena 36 najpozneje ob zaključku nacionalnega programa. Člen 34 Opredelitev proračunskega leta Za namene te uredbe proračunsko leto zajema izplačane izdatke in prejete prejemke, ki so bili knjiženi v računovodske evidence odgovornega organa v obdobju od 16. oktobra leta „N-1“ do 15. oktobra leta „N“. Člen 35 Plačilo letne razlike 1. Komisija glede na razpoložljivost sredstev plača letno razliko na podlagi veljavnega finančnega načrta, letnih računovodskih izkazov za ustrezno proračunsko leto nacionalnega programa in ustrezne odločitve o potrditvi obračuna. 2. Računovodski izkazi zajemajo plačila, ki jih opravijo pristojni organi med proračunskim letom in za katere so izpolnjene zahteve glede nadzora, navedene v členu 25. 3. Letna razlika se plača najpozneje šest mesecev po tem, ko Komisija sprejme informacije in dokumente iz člena 39(1) in člena 49 ter je obračunan zadnji letni računovodski izkaz. Člen 36 Zaključek programa 1. Države članice najpozneje do 31. decembra 2023 predložijo naslednje dokumente: (a) informacije, ki se zahtevajo za zadnji letni računovodski izkaz v skladu s členom 39(1), (b) zahtevek za plačilo končne razlike ter (c) končno poročilo o izvajanju nacionalnega programa, kot je navedeno v členu 49(1). 2. Zadnji letni računovodski izkaz vključuje tudi plačila, ki jih opravi pristojni organ v obdobju od 16. oktobra 2022 do 30. junija 2023. 3. Po prejemu dokumentov iz odstavka 1 Komisija glede na razpoložljivost sredstev plača končno razliko na podlagi veljavnega finančnega načrta, zadnjega letnega računovodskega izkaza in ustrezne odločitve o potrditvi obračuna. 4. Končna razlika se plača najpozneje tri mesece po dnevu potrditve obračuna za zadnje obračunsko leto ali en mesec po dnevu sprejetja končnega poročila o izvajanju, odvisno od tega, kaj je pozneje. Zneske, dodeljene po plačilu razlike, Komisija sprosti v šestih mesecih, ne glede na člen 47. Člen 37 Prekinitev obdobja za plačilo 1. Obdobje plačila na podlagi zahtevka za plačilo lahko odredbodajalec na podlagi prenosa prekine v smislu finančne uredbe za največ devet mesecev, če je izpolnjen vsaj eden od naslednjih pogojev: (a) po informacijah nacionalnega revizijskega organa ali revizijskega organa Unije obstajajo dokazi o znatnih pomanjkljivostih pri delovanju sistema upravljanja in nadzora; (b) odredbodajalec na podlagi prenosa mora izvesti dodatna preverjanja, potem ko je bil obveščen in opozorjen, da so izdatki iz zahtevka za plačilo povezani z nepravilnostjo z resnimi finančnimi posledicami; (c) eden ali več dokumentov, ki se zahtevajo v skladu s členom 39(1), ni bilo predloženih. 2. Odredbodajalec lahko s prenosom omeji prekinitev dela izdatkov, ki ga zajema zahtevek za plačilo, na katerega so vplivali elementi iz odstavka 1. Odredbodajalec na podlagi prenosa nemudoma obvesti državo članico in pristojni organ o razlogu za prekinitev in od njiju zahteva, da popravita stanje. Odredbodajalec prekliče prekinitev na podlagi prenosa, takoj ko so sprejeti potrebni ukrepi. Člen 37 a Odložitev plačila 1. Komisija lahko odloži plačilo celotne letne razlike ali njenega dela, kadar: (a) se v sistemu upravljanja in nadzora programa ugotovi resna pomanjkljivost, ki vpliva na zanesljivost postopka potrjevanja plačil in v zvezi s katero niso bili sprejeti popravni ukrepi, ali (b) so izdatki v potrjenem izkazu odhodkov povezani z resno nepravilnostjo, ki ni bila odpravljena, ali (c) država članica resno krši svoje obveznosti iz člena 22(1) in (2). 2. Komisija se lahko odloči in odloži izplačilo celotne ali dela letne razlike, potem ko je državi članici dala možnost, da v dveh mesecih predloži svoje pripombe. 3. Komisija prekliče odložitev izplačila celotne ali dela letne razlike, kadar država članica sprejme potrebne ukrepe, zaradi katerih je odložitev mogoče preklicati. Kadar država članica ne sprejme potrebnih ukrepov, Komisija lahko sprejme odločitev in ukine celotni prispevek Unije ali njegov del, ki je bil namenjen operativnemu programu v skladu s členom 42. Člen 38 Uporaba eura 1. Zneski iz programov, ki so jih poslale države članice, napovedi izdatkov, izkazov odhodkov, zahtevkov za plačilo, letnih računovodskih izkazov in izdatkov, navedenih v letnih in končnih poročilih o izvajanju, so izraženi v eurih. 2. Države članice, ki na dan zahtevka za plačilo eura še niso sprejele kot svoje valute, zneske izdatkov, ki so nastali v nacionalni valuti, preračunajo v eure. Ta znesek se v eure preračuna po mesečnem računovodskem menjalnem tečaju eura Komisije v mesecu, v katerem so bili izdatki zapisani v računovodskih izkazih pristojnega organa zadevnega nacionalnega programa. Ta menjalni tečaj Komisija vsak mesec objavi v elektronski obliki. 3. Ko euro postane valuta države članice, se postopek preračunavanja iz odstavka 2 še naprej uporablja za vse izdatke, ki jih je pristojni organ zapisal v računovodske izkaze pred dnem, ko začne veljati nepreklicno določeno menjalno razmerje med nacionalno valuto in eurom. Oddelek 4 Potrditev obračuna in finančni popravki Člen 39 Predložitev informacij 1. Do 1. februarja leta, ki sledi proračunskemu letu, vsaka država članica v skladu s členom [56] finančne uredbe Komisiji predloži naslednje dokumente in informacije: (a) letne računovodske izkaze pristojnega organa; (b) izjavo o zanesljivosti upravljanja glede popolnosti, točnosti in verodostojnosti letnih računovodskih izkazov, pravilnega delovanja sistemov notranjega nadzora ter glede zakonitosti in pravilnosti osnovnih transakcij ter spoštovanja načela dobrega finančnega poslovodenja; (c) zbirno poročilo o rezultatih vseh razpoložljivih opravljenih revizij in pregledov, vključno z analizo sistematskih ali ponavljajočih se pomanjkljivosti ter sprejetimi ali načrtovanimi popravnimi ukrepi; (d) revizijsko mnenje revizijskega organa o izjavi o zanesljivosti upravljanja, ki zajema vse njegove elemente, ter spremno poročilo o pregledu z ugotovitvami revizij, opravljenih v zvezi s proračunskim letom, ki ga obravnava mnenje. 2. Na zahtevo Komisije ji država članica zagotovi dodatne informacije. Če država članica zahtevanih informacij ne predloži v roku, ki ga določi Komisija, lahko Komisija sprejme odločitev o potrditvi obračuna na podlagi informacij, ki jih ima na voljo. 3. Dokumenti iz odstavka 1 se uporabijo ko zahtevek za plačilo letne razlike. 4. Dokumenti iz odstavka 1 se sestavijo v skladu s predlogami, ki jih je Komisija sprejela z izvedbenimi predpisi. Komisija sprejme te izvedbene predpise v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 55(2). Člen 40 Letna potrditev obračunov 1. Komisija najpozneje 30. aprila v letu, ki sledi obračunskemu letu, odloča o potrditvi letnih obračunov za vsak nacionalni program. Odločitev o potrditvi obračunov zajema celovitost, točnost in verodostojnost predloženih letnih računovodskih izkazov brez poseganja v kakršne koli naknadne finančne popravke. 2. Komisija z izvedbenimi akti določi pravila o izvajanju postopka potrditve letnih obračunov, kar zadeva ukrepe, ki jih je treba izvesti v zvezi s sprejetjem sklepa in njegove izvedbe, vključno z izmenjavo informacij med Komisijo in državami članicami ter roki, ki jih je treba upoštevati. Komisija sprejme te izvedbene predpise v skladu s postopkom pregleda iz člena 55(3). Člen 41 Finančni popravki s strani držav članic Države članice opravijo finančne popravke v zvezi z nepravilnostmi in malomarnostjo, ugotovljenimi v nacionalnih programih, tako da v celoti ali delno odpravijo zadevno financiranje iz proračuna EU. Države članice upoštevajo naravo in resnost nepravilnosti ter finančno izgubo za proračun Unije ter izvedejo sorazmeren popravek. Črtani zneski in izterjani zneski ter pripadajoče obresti se prerazporedijo v zadevni nacionalni program, razen zneskov, ki izhajajo iz nepravilnosti, ki so jih ugotovili Evropsko računsko sodišče in službe Komisije, vključno z OLAF-om. Po zaključku nacionalnega programa država članica povrne izterjane zneske v proračun Unije. Člen 42 Potrditev skladnosti in finančni popravki Komisije 1. Komisija izvede finančne popravke s črtanjem dela ali celotnega prispevka iz proračuna Unije k nacionalnemu programu in z izterjavo od države članice, da se iz financiranja Unije izključijo izdatki, ki kršijo veljavno zakonodajo Unije in nacionalno zakonodajo, vključno v zvezi s pomanjkljivostmi sistemov upravljanja in nadzora držav članic, ki jih je ugotovila Komisija ali Evropsko računsko sodišče. 2. Kršitev veljavne zakonodaje Unije ali nacionalne zakonodaje vodi k finančnemu popravku samo, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev: (e) kršitev je ali bi lahko vplivala na izbiro projektov v nacionalnem programu; (f) obstaja tveganje, da je kršitev vplivala ali bi lahko vplivala na znesek izdatkov, prijavljenih za povračila iz proračuna Unije. 3. Pri določanju zneska finančnega popravka iz odstavka 1 Komisija upošteva vrsto in resnost kršitve veljavne zakonodaje Unije ali nacionalne zakonodaje ter njene finančne posledice za proračun Unije. 4. Pred sprejetjem vsakega sklepa o zavrnitvi financiranja se ugotovitve Komisije in odgovori zadevne države članice pisno sporočijo obema stranema, pri čemer ti nato na podlagi teh sporočil skušata skleniti dogovor o ukrepih, ki jih je treba sprejeti. 5. Financiranje se ne sme zavrniti za: (a) odhodke, ki jih ustvari pristojni organ več kot 36 mesecev prej, preden Komisija pisno obvesti državo članico o svojih ugotovitvah; (b) odhodke za večletne ukrepe v nacionalnih programih, kadar se zadnja obveznost upravičenca ustvari več kot 36 mesecev prej, preden Komisija pisno obvesti državo članico o svojih ugotovitvah; (c) odhodke za ukrepe, predvidene v nacionalnih programih, razen tistih iz točke (b) tega odstavka, za katere je bilo izplačilo, ali glede na primer, končno izplačilo s strani pristojnega organa izvedeno več kot šestintrideset mesecev prej, preden Komisija pisno obvesti državo članico o svojih ugotovitvah. 6. Komisija z izvedbenimi akti določi pravila o izvajanju postopka potrditve letnih obračunov, kar zadeva ukrepe, ki jih je treba izvesti v zvezi s sprejetjem sklepa in njegovo izvedbo, vključno z izmenjavo informacij med Komisijo in državami članicami ter roki, ki jih je treba upoštevati. Komisija sprejme te izvedbene predpise v skladu s postopkom pregleda iz člena 55(3). Člen 43 Obveznosti držav članic Finančni popravek Komisije ne vpliva na obveznost države članice, da izvrši terjatve v skladu s členom 21(h) te uredbe in da izterja državno pomoč v smislu člena 107(1) Pogodbe in v skladu s členom 14 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999[13]. Člen 44 Izplačilo 1. Vsako izplačilo v splošni proračun Unije se izvrši pred rokom, določenim v nalogu za izplačilo terjatev, sestavljenim v skladu s členom [77] finančne uredbe. Rok je zadnji dan drugega meseca, ki sledi izdaji naloga. 2. Za vsako zamudo pri izplačilu se plačajo zamudne obresti, ki se zaračunajo za obdobje od roka za izplačilo do datuma dejanskega izplačila. Obrestna mera je 1,5 odstotne točke višja od obrestne mere, ki jo uporablja Evropska centralna banka za svoje operacije glavnega refinanciranja prvi delovni dan meseca, v katerem je rok izplačila. Oddelek 5 Prenehanje obveznosti Člen 45 Načela 1. Nacionalni programi se predložijo v postopek prenehanja obveznosti, uveden na podlagi tega, da se zneski, povezani s prevzeto obveznostjo, ki niso zajeti v začetnem vnaprejšnjem financiranju iz člena 33 ali zahtevku za plačilo iz člena 39 do 31. decembra drugega leta, ki sledi letu prevzetja proračunske obveznosti, sprostijo. 2. Prevzeta obveznost v zvezi z zadnjim letom obdobja se sprosti v skladu s pravili, ki veljajo za zaključek programov. 3. Morebitne prevzete obveznosti, ki so še odprte na zadnji dan upravičenosti do odhodkov v skladu s členom 17(3), za katere pristojni organ ne predloži zahtevka za plačilo v šestih mesecih po omenjenem datumu, se samodejno sprostijo. Člen 46 Izjeme od prenehanja obveznosti 4. Znesek, na katerega se nanaša prenehanje obveznosti, se zmanjša za zneske, ki jih pristojni organ ni mogel prijaviti Komisiji: (a) ker so bili ukrepi začasno ustavljeni zaradi sodnih postopkov ali upravnih pritožb z odložilnim učinkom ali (b) zaradi višje sile, ki je resno vplivala na izvajanje celotnega nacionalnega programa ali njegovega dela. Pristojni organi, ki se sklicujejo na višjo silo, dokažejo njene neposredne posledice za izvajanje celotnega nacionalnega programa ali njegovega dela. Za zmanjšanje se lahko zaprosi enkrat, če je začasna ustavitev ali višja sila trajala do enega leta, ali večkrat glede na trajanje višje sile ali število let med datumom sodne ali upravne odločbe, s katero je bilo izvajanje ukrepov začasno ustavljeno, in datumom končne sodne ali upravne odločbe. 5. Država članica do 31. januarja pošlje Komisiji informacije o izjemah iz odstavka 1 za znesek, ki bi moral biti prijavljen do konca predhodnega leta. 6. Del proračunskih obveznosti, za katere je bil predložen zahtevek za plačilo, a je Komisija plačilo 31. decembra leta N + 2 zmanjšala ali odložila, se ne upošteva pri računanju prevzetih obveznosti, ki samodejno prenehajo. Člen 47 Postopek 1. Kadar koli obstaja tveganje glede uporabe prenehanja obveznosti iz člena 42, Komisija o tem pravočasno obvesti državo članico. 2. Komisija na podlagi informacij, ki so ji na voljo 31. januarja, obvesti pristojni organ o znesku, ki ga bo zaradi teh informacij zadevalo prenehanje obveznosti. 3. Država članica ima na voljo dva meseca, da privoli v znesek, za katerega se bo uporabilo prenehanje obveznosti, ali da predloži svoje pripombe. 4. Komisija izvede samodejno prenehanje prevzetih obveznosti najkasneje devet mesecev po zadnjem roku iz odstavkov 1 do 3. 5. V primeru samodejnega prenehanja prevzete obveznosti se prispevek iz proračuna Unije za zadevni nacionalni program za zadevno leto zmanjša za znesek samodejnega prenehanja prevzete obveznosti. Prispevek Unije v finančnem načrtu se sorazmerno zmanjša, razen če država predloži popravljen finančni načrt. POGLAVJE V OBVEŠČANJE, KOMUNIKACIJA, SPREMLJANJE, OCENJEVANJE IN POROČILA Člen 48 Obveščanje in oglaševanje 1. Države članice in pristojni organi so odgovorni za: (a) zagotovitev oblikovanja spletne strani ali spletnega portala z informacijami in dostopom do nacionalnih programov v državah članicah; (b) obveščanje potencialnih upravičencev o možnostih financiranja v okviru nacionalnih programov; (c) obveščanje državljanov Unije, prek informacijskih in komunikacijskih ukrepov, glede vloge in dosežkov posebnih uredb na podlagi rezultatov in učinka nacionalnih programov. 2. Države članice zagotovijo preglednost izvajanja nacionalnih programov in vodijo seznam ukrepov, podprtih s posameznimi nacionalnimi programi, ki je na voljo na spletni strani ali na spletnem portalu. 3. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 54, da se določijo pravila glede ukrepov informiranja in obveščanja v zvezi z upravičenci. 4. Komisija bo z izvedbenimi predpisi opredelila tehnične značilnosti ukrepov informiranja in obveščanja javnosti. Komisija navedene izvedbene predpise sprejme v skladu s postopkom pregleda iz člena 55(3). Člen 49 Poročila o izvajanju 1. Do 31. marca 2016 in do 31. marca vsakega naslednjega leta do vključno leta 2022 države članice Komisiji predlagajo letna poročila o izvajanju posameznega nacionalnega programa v preteklem finančnem letu. Poročilo, predloženo leta 2016, bo zajemalo finančni leti 2014 in 2015. Država članica bo predložila končno poročilo o izvajanju nacionalnih programov do 31. decembra 2023. 2. Letna poročila o izvajanju vsebujejo informacije o: (a) izvajanju nacionalnega programa s sklicevanjem na finančne podatke in kazalnike; (b) morebitna vprašanja, ki zadevajo uspešnost programa. 3. Zaradi vmesnega pregleda morajo biti v letnem poročilu o izvajanju, predloženem leta 2017, navedene in ocenjene informacije iz odstavka 2, vključno z: (a) napredkom pri doseganju ciljev, ki naj bi se dosegli s prispevkom iz proračuna Unije za nacionalni program; (b) vključitvijo partnerjev v izvajanje, spremljanje in ocenjevanje nacionalnega programa. 4. Letno poročilo o izvajanju, predloženo leta 2019, in končno poročilo o izvajanju morata poleg informacij in ocene iz odstavkov 2 in 3 vključevati tudi informacije in oceno o napredku pri doseganju ciljev nacionalnega programa. 5. Letna poročila o izvajanju iz odstavkov 1 do 4 so sprejemljiva, če vsebujejo vse informacije, zahtevane v navedenih odstavkih. Če poročilo ni sprejemljivo, Komisija v 15 delovnih dneh po prejemu letnega poročila o izvajanju o tem obvesti državo članico, sicer se šteje za sprejemljivo. 6. Komisija obvesti državo članico o svojih pripombah glede letnega poročila o izvajanju v dveh mesecih od dne, ko ga prejme. Če Komisija ne predloži pripomb v tem roku, se poročila štejejo za sprejeta. 7. Komisija lahko izda priporočila za obravnavanje vseh zadev, ki vplivajo na izvajanje nacionalnega programa. Če so bila taka priporočila izražena, pristojni organ v treh mesecih obvesti Komisijo o sprejetih popravnih ukrepih. 8. Letna poročila in končno poročilo se sestavijo v skladu z modelom, ki ga sprejme Komisija. Komisija sprejme te izvedbene predpise v skladu s svetovalnim postopkom iz člena 55(2). Člen 50 Skupni okvir za spremljanje in ocenjevanje 1. Komisija redno spremljanje te uredbe in posebnih uredb izvaja, kadar je primerno, v sodelovanju z državami članicami. 2. Izvajanje posebnih uredb Komisija oceni skupaj z državami članicami. 3. Vzpostavi se skupni okvir za spremljanje in ocenjevanje z namenom merjenja ustreznosti, uspešnosti, učinkovitosti, dodane vrednosti in vzdržnosti ukrepov ter poenostavitve in zmanjšanja upravnega bremena glede na cilje te uredbe in posebnih uredb ter uspešnost te uredbe in posebnih uredb kot instrumentov, ki prispevajo k razvoju območja svobode, varnosti in pravice. 4. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranih aktov v skladu s postopkom iz člena 54, da se nadalje razvije skupni okvir za spremljanje in ocenjevanje. 5. Države članice zagotovijo Komisiji vse informacije, ki omogočajo spremljanje in ocenjevanje te uredbe in posebnih uredb. 6. Komisija upošteva tudi dopolnjevanje med ukrepi, ki se izvajajo na podlagi posebnih uredb, in tistimi, ki potekajo na podlagi drugih ustreznih politik, instrumentov in pobud Unije. Člen 51 Ocenjevanje nacionalnih programov s strani držav članic 1. Države članice opravijo ocenjevanje za izboljšanje kakovosti zasnove in izvajanja nacionalnih programov v skladu s skupnim okvirom za spremljanje in ocenjevanje. 2. Države članice zagotovijo, da se uporabljajo postopki za pridobivanje in zbiranje podatkov, potrebnih za ocenjevanje, vključno s podatki, povezanimi s splošnimi kazalniki in kazalniki za posamezne programe. 3. Ocenjevanje izvajajo strokovnjaki s tega področja, ki so funkcionalno neodvisni od pristojnih organov, revizijskih organov in pooblaščenih organov. Komisija zagotovi navodila za izvajanje ocen. 4. Vse ocene se v celoti objavijo. Člen 52 Poročila o oceni držav članic in Komisije 1. Države članice v skladu s skupnim okvirom za spremljanje in ocenjevanje Komisiji predložijo: (a) vmesno poročilo o oceni izvajanja ukrepov v nacionalnih programih najpozneje do 31. decembra 2017; (b) poročilo o naknadni oceni učinkov ukrepov znotra