Podatke in poročila o kakovosti je treba Komisiji (Eurostatu) predložiti vsaki dve leti, in sicer v 18 mesecih po koncu referenčnega leta.

Komisija (Eurostat) nadalje izboljšuje metodološke smernice, ki so na voljo na Eurostatovem spletnem mestu, ter še naprej izboljšuje in izpopolnjuje sistem nadzora kakovosti podatkov.

Komisija (Eurostat) je poleg teh dveh korakov predlagala še validacijo, ki bi jo morale države opraviti pred predložitvijo podatkov in ki vključuje standardna validacijska pravila. Skupni sklop standardnih validacijskih pravil za statistiko odpadkov je bil z državami članicami dogovorjen leta 2014. Enajst držav članic je že uporabilo ta pravila, preden so predložile podatke za referenčno leto 2012. To je pomemben korak k izboljšanju učinkovitosti validacijskega postopka.

Rezultati se preverijo glede na poročila o kakovosti, ki so jih predložile države, povratne informacije glede ocene v prvem koraku in kakršne koli druge razpoložljive dokumente (npr. dokumentacija o poročanju iz prejšnjih let) ter nato obravnavajo z državami članicami.

Drugi korak je poglobljena validacija. Pri tem se podrobneje analizirajo podatki (npr. po gospodarskih sektorjih in kategorijah odpadkov) ter primerjajo vzorci in spremembe v različnih državah. Preverjanje v okviru validacije zajema:

V prvem koraku po predložitvi podatkov se v dveh mesecih po roku za poročanje opravi hitra ocena podatkov in poročil o kakovosti. V tej fazi validacija podatkov zadeva zlasti notranjo skladnost novih podatkov in spremembe skozi čas. Analiza se izvede na visoko agregatni ravni, njen cilj pa je ugotoviti pomembne prekinitve v časovnih vrstah in preveriti, ali so podatki primerni za objavo. Državam članicam se pošlje poročilo o oceni, s katerim se lahko zahtevata pojasnilo in/ali revizija podatkov, odvisno od ugotovitev.

V skladu z Uredbo (oddelek 7 Priloge I) morajo države članice skupaj s podatki predložiti poročilo o kakovosti. Države članice se v teh poročilih sklicujejo na elemente kakovosti, ki se običajno uporabljajo v evropskem statističnem sistemu in so določeni v Uredbi (ES) št. 1445/2005 o kakovosti statistike odpadkov.

Z Uredbo so določeni podatki, ki jih je treba predložiti, in zahtevana kakovost, posebno metodo za pripravo statistike odpadkov pa izberejo države članice. To jim omogoča, da ohranijo svoje sisteme za zbiranje podatkov in zmanjšajo breme, povezano z upoštevanjem Uredbe.

Namen Uredbe (ES) št. 2150/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2002 o statistiki odpadkov (v nadaljnjem besedilu: Uredba) je priprava statistike o odpadkih, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2008/98/ES o odpadkih (okvirna direktiva o odpadkih). V skladu s členom 8(1) Uredbe mora Komisija vsaka tri leta (po prvem poročilu, ki ga je bilo treba predložiti v petih letih po začetku veljavnosti Uredbe) Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o izvajanju Uredbe. Prvo poročilo je bilo objavljeno leta 2008, drugo leta 2011 in tretje leta 2014.

Upoštevanje roka za poročanje za referenčno leto 2012 je podobno tistemu za referenčno leto 2010. Skupaj je 21 držav članic in držav EGP/Efte svoje podatkovne nize in poročila o kakovosti za leto 2012 predložilo pravočasno ali v enem mesecu po roku. Pet držav članic (Danska, Irska, Italija, Litva in Romunija) in ena država EGP/Efte (Islandija) so podatke in poročila o kakovosti predložile več kot tri mesece po roku. Tri države (Finska, Latvija in Združeno kraljestvo) so dele podatkovnih nizov ali poročil o kakovosti predložile več kot tri mesece po roku za poročanje.

Komisija (Eurostat) sprejema ukrepe, s katerimi države poziva, naj pregledajo svoje postopke za pripravo statistike in predložijo kakovostne podatke v predpisanih rokih.

Objava

Podatki o nastajanju in obdelavi odpadkov so bili v Eurostatovi zbirki podatkov za razširjanje objavljeni 1. oktobra 2014.

3.Popolnost

Za pripravo agregatov za EU je ključna predložitev popolnih nacionalnih podatkovnih nizov. Manjkajoči podatki omejujejo informativno vrednost statistike odpadkov. Podatki manjkajo, če države bodisi nimajo virov podatkov bodisi imajo nezadostne podatke za pripravo ocen.

Število manjkajočih vrednosti in število držav, ki so sporočile manjkajoče vrednosti, sta se za podatkovni niz o nastajanju odpadkov bistveno zmanjšali med referenčnima letoma 2010 in 2012. Leta 2010 je manjkajoče vrednosti sporočilo osem držav, to število pa se je v referenčnem letu 2012 zmanjšalo na tri. Skupno število manjkajočih vrednosti se je s 4,1 % v referenčnem letu 2010 zmanjšalo na 1,5 % v letu 2012. Težnja je enaka pri podatkih o obdelavi odpadkov, čeprav je manj izrazita. Delež manjkajočih vrednosti je s 3,5 % v referenčnem letu 2010 padel na 3,1 % v letu 2012, število držav, ki so sporočile manjkajoče vrednosti, pa se je z osem zmanjšalo na šest. Več kot polovica manjkajočih vrednosti v podatkovnih nizih o obdelavi odpadkov (55 %) se nanaša na kategorijo obdelave „zasip“. Podatki o zasipu so se prvič zbirali leta 2010 po spremembi Uredbe.

4.Točnost podatkov

4.1.Zajetje podatkov

Statistiko o nastajanju odpadkov je treba pripraviti za vse gospodarske sektorje in gospodinjstva, vključevati pa mora odpadke, ki nastajajo pri postopkih predelave in odstranjevanja (t. i. sekundarne odpadke). Statistika mora prav tako zajeti odpadke malih podjetij (< 10 zaposlenih), čeprav je treba taka podjetja izvzeti iz raziskav, kadar je to mogoče.

Statistika o obdelavi odpadkov zajema vse odpadke, ki so predelani ali odstranjeni v državi, ne glede na njihov izvor. Uredba temelji na zamisli, da se zberejo podatki o končnem namembnem kraju odpadkov. Postopki pripravljalne obdelave niso zajeti.

Napake pri zajetju in razlike pri zajetju podatkov

Ugotovljene napake pri zajetju so zlasti posledica:

razlik pri uporabi opredelitve odpadkov;

različnih metodoloških pristopov ter različnih prednostnih nalog nacionalnega upravljanja odpadkov in statistike odpadkov;

težav glede zajetja, ki so značilne za posamezne sektorje.

Največje razlike pri zajetju podatkov se pojavljajo na štirih področjih:

različno zajetje rudarskih odpadkov (odpadki iz dejavnosti rudarstva) ima zelo velik vpliv. Največje razlike med državami so posledica zajetja krovne plasti, tj. naravnih materialov, ki se odstranijo iz rudnikov, da se zagotovi dostop do rude brez obdelave, in rudarskih odpadkov, ki se obdelajo na rudarskem polju;

razlikovanje med odpadki in stranskimi proizvodi znatno vpliva na količine odpadkov v gospodarskih dejavnostih NACE A (kmetijstvo, gozdarstvo in ribištvo) in NACE C (predelovalne dejavnosti). To velja zlasti za kategorije odpadkov lesni odpadki, živalski in rastlinski odpadki ter žlindra, ki nastane pri proizvodnji kovin;

neskladnost nastajanja odpadkov v sektorju NACE F (gradbeništvo) kaže razlike v zajetju podatkov;