v zvezi z odstavkom 1 pojem 'pregleda' in vrste 'sprememb' partnerskih sporazumov in programov, ki jih lahko zahteva Komisija, pojasnjeno pa bo tudi, kaj vse je lahko „učinkovit ukrep“ v smislu odstavka 6;

drugega sklopa, ki se nanaša zlasti na odstavke od 9 do 11 člena 23, po katerih je Komisija obvezana predlagati začasno ustavitev financiranja iz strukturnih in investicijskih skladov, ko so dosežene določene faze v več postopkih gospodarskega upravljanja.

prvega sklopa, ki se nanaša zlasti na odstavke od 1 do 8 člena 23, po katerih lahko Komisija od države članice zahteva, da delno reprogramira svoje financiranje, če je to upravičeno z gospodarskimi in zaposlitvenimi izzivi, opredeljenimi v več postopkih gospodarskega upravljanja;

Ta povezava je zdaj precej tesnejša: zaradi gospodarske in finančne krize je bilo gospodarsko upravljanje okrepljeno in njegov obseg razširjen, povrhu tega pa naj bi se zaradi javnofinančnih omejitev učinkovitost porabe EU povečala. Člen 23 Uredbe (EU) št. 1303/2013 o petih evropskih strukturnih in investicijskih skladih, tj. uredbe o skupnih določbah, vsebuje določbe, ki uspešnost skladov povezujejo z dobrim gospodarskim upravljanjem.

Podpora iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov je v obdobju 2014–2020 tesno povezana z vprašanjem gospodarskega upravljanja EU. V preteklosti so se pogoji za pridobitev pomoči iz skladov uporabljali samo za en sklad, in sicer Kohezijski sklad (člen 4 Uredbe (ES) št. 1084/2006), in za en postopek gospodarskega upravljanja, namreč postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem.

v zvezi z odstavkom 6 navedba okoliščin, v katerih je mogoča začasna ustavitev plačil, vključno z merili, ki bi se lahko uporabljala pri določanju programov, za katere bi se lahko začasno ustavila plačila, ali stopnje začasne ustavitve plačil.“

To sporočilo izhaja iz zaveze, ki jo je dala Komisija, in vsebuje smernice za uporabo posebnih določb iz odstavkov od 1 do 6 člena 23 omenjene uredbe, zato je omejeno na prvi sklop. Smernice naj bi podrobneje pojasnile, kako se bodo nekatere posebne določbe iz člena 23 izvajale.

2.Ozadje pregleda partnerskih sporazumov in programov po členu 23

Države članice se v letu 2014 s Komisijo pogajajo o partnerskih sporazumih in programih, v katerih bo opredeljena večletna strategija za dodeljevanje sredstev državam članicam iz petih evropskih strukturnih in investicijskih skladov v sedemletnem programskem obdobju (2014–2020). Komisija pričakuje, da bo partnerske sporazume in večino programov potrdila med letom 2014, v skladu s členoma 16 in 29 uredbe o skupnih določbah.

Države članice in Komisija se morajo že v začetku programskega obdobja osredotočiti na opredelitev prednostnih nalog. Da bo to mogoče, bo treba izzive, opredeljene v ustreznih priporočilih za posamezne države, ustreznih priporočilih Sveta in v programih makroekonomskega prilagajanja, primerno obravnavati in predvideti zadostna finančna sredstva, upoštevaje finančne dodelitve za posamezne države. Komisija je zato med pogajanji še posebej pozorna na to, da se pri načrtovanju novih programov za vse države članice upoštevajo obstoječa priporočila za posamezne države in priporočila Sveta, če gre za programe makroekonomskega prilagajanja, pa tudi memorandum o soglasju.

Reprogramiranje v skladu s členom 23 bo mogoče od leta 2015 do leta 2019. Uporabljalo naj bi se samo v primerih, ko bi lahko pri izvajanju priporočil za posamezne države, priporočil Sveta in programov makroekonomskega prilagajanja imelo večji učinek kot prvotno dodeljena sredstva. Sredstva evropskih strukturnih in investicijskih skladov se navadno uporabljajo za večletne naložbene strategije, ki zahtevajo določeno mero gotovosti in stalnosti. Prepogostemu reprogramiranju se je treba izogniti, saj zmanjšuje predvidljivost upravljanja skladov in bi lahko škodilo verodostojnosti sprejetih partnerskih sporazumov in programov. Priporočila za posamezne države se sicer vsako leto posodabljajo, vendar so izzivi, s katerimi se soočajo države članice, dolgoročne narave in se iz leta v leto ne spreminjajo veliko. Zato bo Komisija pristojnosti za reprogramiranje, ki so bile prenesene nanjo, uporabljala previdno, pri čemer bo prednost dajala stabilnosti, in ne prepogostemu reprogramiranju.

Komisija lahko v skladu s členom 23(1) reprogramiranje zahteva v naslednjih primerih:

da bi pomagala pri izvajanju priporočil za posamezne države (tudi tistih, povezanih s preventivnimi ukrepi postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem) in priporočil Sveta, pod pogojem, da se nanašajo na evropske strukturne in investicijske sklade;

da bi pomagala pri izvajanju ustreznih priporočil Sveta posamezni državi članici v sklopu popravnih ukrepov postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem, pod pogojem, da je reprogramiranje ocenjeno kot potrebno za odpravo makroekonomskih neravnotežij;

da bi povečala učinek evropskih strukturnih in investicijskih skladov na rast v državah članicah, ki so deležne finančne pomoči iz evropskega mehanizma za finančno stabilizacijo, mehanizma za plačilne bilance, evropskega instrumenta za finančno stabilnost ali evropskega mehanizma za stabilnost.

V zadnjih dveh primerih mora biti finančna pomoč pospremljena s programom za makroekonomsko prilagoditev. Zahtevo za reprogramiranje je mogoče podati v okviru posameznih evropskih strukturnih in investicijskih skladov ali pa prek strukturnih skladov (tj. ESRR in ESS). V obeh primerih je treba upoštevati pomembne pravne omejitve zneskov, ki jih je mogoče reprogramirati.

Prvič, reprogramiranje ne sme vplivati na letne zgornje meje, določene z večletnim finančnim okvirom, oziroma na letne obroke sredstev, dodeljenih programov, za katera so bile obveznosti prevzete v letih pred odločitvijo o reprogramiranju. Drugič, sredstva strukturnih in investicijskih skladov je dovoljeno prerazporejati samo med ESRR in ESS, pri čemer je treba upoštevati minimalni delež ESS (člen 92(4) uredbe o skupnih določbah). Tretjič, pri reprogramiranju sredstev med skladi in znotraj njih je treba spoštovati zahtevane deleže za tematsko osredotočenost pri posameznih strukturnih in investicijskih skladih. Pri reprogramiranju bi bilo treba upoštevati tudi prizadevanje, da se vsaj 20 % proračuna Unije nameni za cilje na področju podnebnih sprememb. Četrtič, pri prerazporejanju sredstev znotraj strukturnih skladov ali med njima je treba spoštovati finančne dodelitve po kategorijah regij. Petič, člen 23 se ne uporablja za programe evropskega teritorialnega sodelovanja.

3.Pregled partnerskih sporazumov in programov v skladu s členom 23 ter vrste sprememb

Uredba ne določa roka, v katerem bi morala Komisija zahtevati reprogramiranje. V primerih, ko bo reprogramiranje potrebno v sklopu evropskega semestra, bodo zahteve vložene čim prej po sprejetju ustreznih priporočil za posamezne države s strani Sveta, vsekakor pa najpozneje štiri mesece po sprejetju. To bo storjeno v skladu s predvidenimi roki za reprogramiranje, da ne bi prišlo do motenj v naslednjem sklopu priporočil za posamezne države. Pri zahtevah za reprogramiranje, ki temeljijo na priporočilih Sveta v primeru čezmernega makroekonomskega neravnotežja, se bo Komisija poskusila držati podobnih rokov. Zahteve za reprogramiranje, ki naj bi povečalo učinek programov za makroekonomsko prilagajanje na rast in konkurenčnost, bo Komisija sprejela čim prej po podpisu memoranduma o soglasju ali dopolnilnega memoranduma o soglasju.



Komisija bo zahteve za reprogramiranje primerno utemeljila. Pri tem se bo sklicevala na priporočilo za posamezno državo oziroma priporočilo Sveta (ali ukrep iz memoranduma o soglasju v primeru držav članic, vključenih v program makroekonomskega prilagajanja), ki je osnova za zahtevo in vsebuje razloge zanjo. Pojasnila bo, zakaj je potrebno posredovanje na ravni EU, kako lahko finančna sredstva EU prispevajo k spopadanju z ugotovljenimi strukturnimi izzivi in zakaj že dodeljena sredstva ne zadostujejo. Navedla bo tudi tematske cilje in prednostne naloge, ki jih predvidevajo uredba o skupnih določbah in posebne uredbe o posameznih skladih.

Komisija bo v vseh zahtevah za reprogramiranje državo članico pozvala, naj pregleda svoj partnerski sporazum in programe, da bi se lahko ustrezno in v skladu z vsebino zahteve za reprogramiranje odzvala na gospodarske in zaposlitvene izzive, opredeljene v ustreznem priporočilu zanjo, priporočilu Sveta ali memorandumu o soglasju (v primeru držav članic, ki prejemajo finančno pomoč). Vsebina zahteve za reprogramiranje je podrobno opredeljena v nadaljevanju.

Uredba ne določa, kako podrobna mora biti zahteva, npr. ali je treba navesti programe in prednostne naloge, na katere bo pozitivno in negativno vplivala.

Splošno pravilo je, da Komisija v primerih, ko je mogoče priporočilo za posamezno državo ali priporočilo Sveta, ki je osnova za reprogramiranje, najbolje uresničiti z nadaljnjo koncentracijo sredstev iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov, navede programe in prednostne naloge, ki jih je treba razširiti. Pri tem državam članicam prepusti odločitev, katere programe in prednostne naloge bodo temu primerno skrčile. Če se države članice ne odzovejo oziroma njihov odziv ni primeren, te programe določi Komisija. Poleg tega lahko Komisija v zahtevi opredeli programe in prednostne naloge, ki so ključnega pomena, zato jih ni dovoljeno krčiti. Včasih določi tudi programe in prednostne naloge, ki jih je treba skrčiti, pri čemer navede razloge za to.

V primerih, ko je mogoče priporočilo za posamezno državo ali priporočilo Sveta, ki je osnova za reprogramiranje, najbolje uresničiti z zmanjšanjem sredstev iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov v določenem sektorju, Komisija jasno navede programe in prednostne naloge, ki jih je treba skrčiti. Pri tem državam članicam prepusti odločitev, katerim programom in prednostnim nalogam bodo dodelile več sredstev. Države članice v skladu s členom 18 uredbe o skupnih določbah in posebnimi pravili za sklade podporo porabijo za ukrepe, ki bodo prinesli največjo dodano vrednost v smislu pametne, trajnostne in vključujoče rasti, pri čemer med drugim upoštevajo ustrezna priporočila za posamezne države in priporočila Sveta, sprejeta v skladu s členoma 121(2) in 148(4) Pogodbe o delovanju Evropske unije.

Če zahteva za reprogramiranje temelji na kombinaciji omenjenih scenarijev, Komisija v njej navede tako programe in prednostne naloge, na katere bo učinek pozitiven (torej bodo prejeli več sredstev), kot tiste, na katere bo učinek negativen (bodo skrčeni).