Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o izvrševanju pravic Unije za uporabo in uveljavljanje pravil mednarodne trgovine /* COM/2012/0773 final - 2012/0359 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA Razlogi in cilji Ta predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta izraža prednostno nalogo Unije, da učinkovito uveljavi svoje pravice trgovanja. Ta cilj je bil določen v Sporočilu Komisije o „Trgovini, rasti in svetovnih zadevah“[1] in potrjen v sklepih Sveta z dne 21. decembra 2010[2]. Unija trenutno nima skupnega zakonodajnega okvira[3] za uveljavljanje svojih pravic, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov. Cilj tega predloga je to stanje popraviti. Splošno ozadje Unija je lahko pozvana k enostranskim ukrepom, da bi uveljavila in zaščitila svoje pravice in interese, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov. To velja za pravila reševanja sporov Svetovne trgovinske organizacije (STO) in tudi za dvostranske ali regionalne mehanizme za reševanje sporov. Podobno stanje obstaja v smislu trgovinskih zaščitnih ukrepov in tako imenovanih izvajanj „ponovnih določitev zavez“ v okviru mednarodnih sporazumov. Vsak tak ukrep zahteva hiter odziv, da bi deloval kot učinkovito in verodostojno orodje, ki bi spodbudilo izpolnjevanje zahtev in zagotovilo doseganje rokov, določenih v ustreznih mednarodnih zavezah Unije. To zahteva hitro, učinkovito in prilagodljivo odločanje v okviru struktur, ki jih zagotavlja Lizbonska pogodba. Pred začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe je Unija k uveljavljanju pravic pristopala na ad hoc način, in sicer z uredbami, ki jih je Svet sprejel na podlagi predloga Komisije, ki je temeljil na nekdanjem členu 133. Po drugi strani sta po uveljavitvi Lizbonske pogodbe Svet in Evropski parlament postala sozakonodajalca v okviru rednega zakonodajnega postopka v zvezi z ukrepi, ki opredeljujejo okvir za izvajanje skupne trgovinske politike (člen 207 Pogodbe o delovanju Evropske unije, „PDEU“). Uveljavljanje pravic iz mednarodnih trgovinskih sporazumov je značilna izvršilna funkcija, ki lahko zahteva sprejemanje in izvajanje ukrepov ob izpolnjevanju strogih rokov. Primerno je, da Svet in Evropski parlament določita jasen in predvidljiv okvir za sprejemanje takih aktov. Praksa pred začetkom veljavnosti PDEU se uporablja za ponazoritev zaželenosti, da se deluje skladno s postopki, ki omogočajo hitro in učinkovito odločanje za uveljavljanje pravic Unije: – v zadevi ZDA-Foreign Sales Corporation za rešitev spora pred STO je bilo za sprejetje Uredbe Sveta (ES) št. 2193/2003 z dne 8. decembra 2003 o uvedbi dodatnih carin na uvoz določenih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike potrebnih osem mesecev od sprejetja predloga Komisije. Za sprejetje začasne opustitve navedenega ukrepa z Uredbo Sveta (ES) št. 728/2006 z dne 15. maja 2006 so bili potrebni trije dnevi od dneva sprejetja predloga Komisije; – v zadevi ZDA-Byrd za rešitev spora pred STO sta bila za sprejetje Uredbe Sveta (ES) št. 673/2005 z dne 25. aprila 2005 o vzpostavitvi dodatnih carin za uvoz nekaterih izdelkov s poreklom iz Združenih držav Amerike potrebna približno dva meseca od sprejetja predloga Komisije; – v zadevi ZDA-Wheat Gluten za rešitev spora pred STO je Uredba Sveta (ES) št. 1804/98 z dne 14. avgusta 1998 pridržala pravice EU, da izravna negativne učinke zaščitnih ukrepov ZDA v skladu s členom 8 Sporazuma STO o zaščitnih ukrepih. Za sprejetje je bil potreben en mesec od sprejetja predloga Komisije; – v zadevi ZDA-Steel sta bila za sprejetje Uredbe Sveta (ES) št. 1031/2002 z dne 13. junija 2002 o izravnalnih ukrepih v zvezi z zaščitnimi ukrepi potrebna dva meseca, za razveljavitev izravnave v isti zadevi pa so bili potrebni le štirje dnevi. Če ni ustreznega zakonodajnega okvira za izvajanje ukrepov trgovinske politike v okoliščinah, ki so podobne tistim v zgoraj navedenih primerih, bi bilo v nekaterih primerih za sprejetje ukrepov treba uporabiti redni zakonodajni postopek. V povprečju je za sprejetje zakonodajnega akta potrebnih od 15 do 31 mesecev, kar je tako dolgo, da bi lahko vplivalo na sposobnost Unije, da uspešno izvaja svoje pravice v časovnih okvirih, ki jih predvidevajo mednarodni trgovinski sporazumi. Ta osnutek uredbe temelji na predpostavki, da (a) je sprejetje ukrepov trgovinske politike za uveljavljanje pravic Unije, ki izhajajo iz mednarodnih sporazumov, značilna izvršilna funkcija, ki jo je treba izvajati v okviru skupnih pravil; (b) da je ob odsotnosti ustreznega zakonodajnega okvira sposobnost Unije, da učinkovito uveljavi svoje pravice, lahko ogrožena; (c) da obstaja možnost konflikta med razmeroma dolgotrajnimi časovnimi okviri procesa odločanja Unije in časovnimi okviri za uveljavljanje pravic, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov. V tem smislu ta osnutek uredbe predlaga oblikovanje skupnega zakonodajnega okvira za uveljavljanje pravic Unije, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov, v skladu z Lizbonsko pogodbo. Uredba predlaga, da se Komisijo pooblasti, da sprejme izvedbene akte v skladu s členom 291 PDEU, in sicer za področje uporabe, ki ga določa ta osnutek uredbe, ter v mejah in v skladu z merili, ki so izrecno določena. Področje uporabe Uredbe zajema sprejetje, začasno opustitev, spremembo in odpravo izvedbenih aktov v zvezi z: (a) uveljavljanjem pravic Unije, ki izhajajo iz zavezujočih več- in dvostranskih pravil za reševanje sporov; (b) izravnalnimi ukrepi iz več- in dvostranskih pravil o zaščitnih ukrepih; (c) izravnalnimi ukrepi v primerih sprememb, ki jih izvedejo tretje države v zvezi s svojimi koncesijami v skladu s členom XXVIII GATT 1994. V skladu s tem osnutkom uredbe lahko Komisija sprejme naslednje vrste ukrepov trgovinske politike: carinske dajatve, količinske omejitve na uvoz ali izvoz blaga ter ukrepe pri javnem naročanju. Ta pristop je rezultat izkušenj, pridobljenih v letih prakse sprejemanja ukrepov trgovinske politike, izraža pa dejstvo, da je ukrepanje na izbranih področjih izvedljivo in na splošno učinkovito. Na trenutni stopnji razvoja prava Unije in zlasti ob upoštevanju nacionalnih predpisov, ki urejajo storitve in intelektualno lastnino, ter omejitev za učinkovito ukrepanje, ki so povezane z naravo teh sektorjev, se je pri cilju povečanja pooblastil Komisije primerno osredotočiti na druga področja trgovinske politike. Treba je opozoriti, da je tako imenovano „navzkrižno povračilno ukrepanje“ (tj. začasna opustitev koncesij ali drugih obveznosti v sektorju, ki ni sektor, v katerem je bila kršitev obravnavana) na splošno mogoče po pravilih STO ter da tudi v sporazumih Unije o prosti trgovini ni omejitev za „navzkrižno povračilno ukrepanje“. Če se izkaže, da je potrebno, da se Unija zateče k ukrepom trgovinske politike, ki niso zajeti v osnutku uredbe, vključno z ukrepi glede trgovine s storitvami ali trgovinskih vidikov pravic intelektualne lastnine, bi lahko Komisija predlagala zakonodajni akt na podlagi člena 207 PDEU oziroma uporabila druge veljavne postopke. Klavzula o pregledu določa, da mora Komisija oceniti delovanje te uredbe v treh letih po prvem primeru izvajanja osnutka uredbe. Komisija mora pripraviti poročilo in, če tako zahtevajo okoliščine, lahko predlaga ustrezne ukrepe za izboljšanje učinkovitosti Uredbe. V tem smislu se lahko obravnava vrsta ukrepov trgovinske politike iz Uredbe, ki poleg blaga vključujejo tudi ukrepe v zvezi s trgovino s storitvami in pravicami intelektualne lastnine. Glede javnega naročanja lahko v primeru, da ena pogodbena stranka Sporazuma STO o javnih naročilih ne izpolnjuje svojih zavez, in pod pogoji Sporazuma STO o javnih naročilih, kar vključuje trenutno veljavno različico in spremenjeno različico, nasprotna pogodbena stranka Sporazuma STO o javnih naročilih začasno opusti le tiste koncesije ali druge obveznosti, ki so povezane s trgi javnih naročil. Glede na to je pomembno v predlaganem osnutku uredbe predvideti morebitno sprejetje ukrepov trgovinske politike v zvezi z javnim naročanjem, da bi Uniji omogočili učinkovito uveljavljanje zakonskih pravic glede javnega naročanja, ki so zajete v mednarodnih obveznostih Unije. Poleg sistema STO za reševanje sporov, ki je bil večkrat uporabljen za reševanje praks, ki so v nasprotju s Sporazumom STO o javnih naročilih, lahko verjetno pride do ukrepov za uveljavljanje zavez iz javnih naročil v okviru dvostranskih odnosov, saj nedavni dvostranski trgovinski sporazumi, ki jih je sklenila Unija, vključujejo v celoti razvite mehanizme za reševanje sporov. Unija ima izkušnje z izvajanjem ukrepov trgovinske politike, ki po potrebi omejujejo dostop tretjih držav do trgov javnih naročil Unije[4]. Zaradi posebnosti javnih naročil, zlasti obstoja upravnega postopka, ki ureja in določa dostop do določenih razpisov, je mogoče ukrepe predvideti pri naročanju blaga in tudi storitev. Poleg tega bi ukrepi trgovinske politike iz tega osnutka uredbe imeli enako področje uporabe kot zaveze iz javnih naročil, ki so začasno opuščene – tj. veljali bi za določene subjekte in le nad določenimi pragovi. Nazadnje je treba opozoriti na odnos med tem predlogom in predlogom Komisije za Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o dostopu blaga in storitev tretje države do notranjega trga javnih naročil Unije (COM(2012) 124 z dne 21. marca 2012). Slednji je namenjen povečanju vpliva Unije v pogajanjih o pogojih dostopa blaga, storitev in dobaviteljev Unije do trgov javnih naročil tretjih držav; zato se osredotoča na dostop tistega blaga in storitev iz tretjih držav do trga javnih naročil Unije, za katere v okviru obstoječih mednarodnih sporazumov, ki zajemajo javna naročila, obveznosti glede dostopa do trga ne veljajo. Sedanji predlog pa obravnava uveljavljanje takih sporazumov na horizontalen način; tako zaključuje ureditev mednarodnih vidikov javnega naročanja, saj zagotavlja okvir pravil, ki bo omogočil uveljavljanje določb o naročanju v mednarodnih trgovinskih sporazumih. 2. REZULTATI POSVETOVANJA Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UČINKA Med pripravo tega predloga sta bila Odboru za trgovinsko politiko Sveta in Odboru za mednarodno trgovino Evropskega parlamenta 19. septembra 2011 oziroma 11. novembra 2011 poslana dva neuradna dokumenta. Z državami članicami je bilo opravljeno posvetovanje na dveh tehničnih sestankih 27. septembra 2011 oziroma 28. novembra 2011. Namen učinkovitega in uspešnega uveljavljanja pravic Unije ima široko podporo. Za ta predlog ni bila izvedena nobena ocena učinka, saj ta pobuda nima neposrednega gospodarskega, družbenega ali okoljskega učinka, narava spornih ukrepov (za vsak posamezni primer) pa v nobenem primeru ne dovoljuje predhodne ocene. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA Povzetek Unija nima skupnega zakonodajnega okvira za uveljavljanje svojih pravic, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov. Namen trenutne pobude je popraviti to stanje s tem, da se predlaga ustanovitev zakonodajnega instrumenta, ki bo Uniji omogočal, da uveljavlja in brani svoje pravice v skladu s svojimi mednarodnimi obveznostmi. Njen cilj je učinkovito in hitro izvajanje zaradi ščitenja interesov Unije. Skladno s tem na podlagi člena 207 PDEU predlaga, da se Komisijo pooblasti, da začasno opusti, spremeni ali razveljavi izvedbene akte, da bi uveljavila pravice Unije v okviru Lizbonske pogodbe, tj. v skladu s členom 291 PDEU. V skladu s pravili STO in dvostranskimi pravili za reševanje sporov ter tudi z več- in dvostranskimi zaščitnimi ukrepi se lahko od Unije zahteva, da izvede enostranske ukrepe, da zaščiti svoje pravice in interese. Ukrepanje za uveljavljanje pravic v skladu z določbami za reševanje sporov ali izravnalnimi ukrepi zahteva razmeroma hitro ukrepanje v skladu z ustreznimi trgovinskimi pravili, da bi delovalo kot učinkovito orodje za spodbujanje izpolnjevanja zahtev. Ureditev mora biti sprejeta na ravni Unije. Skupna trgovinska politika je v izključni pristojnosti Unije. Pravna podlaga Člen 207 PDEU. Struktura Uredbe Cilj osnutka uredbe je določiti pravila in postopke, da se zagotovi sposobnost Unije, da učinkovito izvršuje svoje pravice, da začasno opusti ali prekliče koncesije kot odgovor na kršitve pravil mednarodne trgovine s strani tretjih držav, in sicer zato da bi zagotovila zadovoljive rešitve; in da izravna koncesije ali druge obveznosti v trgovinskih odnosih s tretjimi državami, ko se spremeni obravnava uvoza, ki je priznana blagu iz Unije. Področje uporabe osnutka uredbe, kot je določeno v členu 3, vključuje naslednje primere: (a) Po obravnavi trgovinskih sporov v skladu z Dogovorom o reševanju sporov (DRS) STO, ko je Unija pooblaščena, da začasno opusti koncesije ali izvajanje drugih obveznosti iz mnogo- in večstranskih sporazumov, zajetih v Dogovoru o reševanju sporov. Po pravilih STO začasno opustitev koncesij ali drugih obveznosti ureja tretji odstavek člena 22 DRS; pri prepovedanih subvencijah se uporablja člen 4.10 Sporazuma STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih[5], za tako imenovane sporne subvencije pa velja člen 7.9 Sporazuma STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih. (b) Po obravnavi trgovinskih sporov iz drugih mednarodnih trgovinskih sporazumov, vključno z regionalnimi ali dvostranskimi sporazumi, ko ima Unija pravico, da začasno opusti koncesije ali druge obveznosti iz takih sporazumov. Taki mednarodni trgovinski sporazumi, ki jih je sklenila Unija, določajo pravila za reševanje sporov, ki dajejo pogodbenicam pravico, da uveljavljajo svoje pravice skladno s pravili, določenimi v ustreznih sporazumih. (c) Za izravnavo koncesij ali drugih obveznosti, kar je pravica, ki lahko izhaja iz uporabe zaščitnega ukrepa s strani tretje države bodisi v skladu s členom 8 Sporazuma STO o zaščitnih ukrepih (SoZU) bodisi z določbami o pravilih za zaščitne ukrepe v regionalnih ali dvostranskih sporazumih Unije. Člen 8 SoZU, ki se nanaša le na blago[6], določa, da morajo članice, ki uporabljajo zaščitne ukrepe, na splošno ponuditi trgovinsko kompenzacijo državam, na katere zaščita vpliva škodljivo, in sicer po posvetovanju pred uporabo ali podaljšanjem uporabe zaščitnih ukrepov in v skladu s tretjim odstavkom člena 12 SoZU. Če se dogovor ne doseže, lahko prizadete članice izvoznice posamično najpozneje v 90 dneh od uporabe ukrepa sprejmejo izravnalne ukrepe. Pravica do uvedbe izravnalnih ukrepov proti članici, ki uporabi zaščitni ukrep, se lahko izvršuje a) bodisi v treh letih po uveljavitvi ukrepa bodisi b) takoj, ko Organ STO za reševanje sporov (ORS) ugotovi, da ukrep ni skladen s pravili STO (triletno obdobje odloga, določeno v členu 8 SoZU, ne velja, če ukrep temelji na relativnem povečanju uvoza). Podobno lahko pride do uvedbe izravnalnih ukrepov zaradi uporabe pravil zaščite, ki so vgrajena v dvostranske ali regionalne sporazume o prosti trgovini[7]. Obstoječa zakonodaja Unije, v skladu s katero se izvajajo več- in dvostranski zaščitni ukrepi, ne ureja teh vidikov iz člena 8 SoZU niti ustreznih pravil iz sporazumov o prosti trgovini, ampak določa postopke za uporabo zaščitnih ukrepov s strani Unije. Kakršen koli izravnalni ukrep bi bil načeloma podvržen rednemu zakonodajnemu postopku, če ne bi bil zajet v obstoječem enotnem zakonodajnem okviru. (d) Če koncesije spremeni članica STO v skladu s členom XXVIII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT) 1994, ko niso dogovorjene nobene kompenzacijske prilagoditve. Če koncesije spremeni druga članica STO v skladu s členom XXVIII GATT 1994 in ni dosežen dogovor s članicami, ki imajo pravico do pogajanj ali dobave, ima pogodbenica, ki predlaga spremembo koncesije, to tudi pravico izvesti. V tem primeru lahko članice[8], ki imajo omenjeno pravico, izvedejo izravnalne ukrepe najpozneje v šestih mesecih od uvedbe take spremembe koncesije. Tak izravnalni ukrep bi pomenil, da bo po izteku 30 dni od dneva, ko pogodbenice prejmejo obvestilo o preklicu koncesije, prišlo do preklica koncesij, enakovrednih tistim, ki so bile prvotno dogovorjene v pogajanjih s pogodbenico, ki koncesijo spreminja ali preklicuje. Do zdaj Unija še ni preklicala koncesij v skladu s členom XXVIII GATT 1994. Če pa se za to pojavi možnost, bi lahko prišlo do izravnalnih trgovinskih ukrepov, ki izhajajo iz spremembe koncesij s strani drugih članic STO v skladu s členom XXVIII GATT, in sicer v razmeroma kratkem času (najpozneje v šestih mesecih od trenutka, ko članica spremeni ali prekliče koncesijo). Učinkoviti postopki odločanja za izvajanje izravnalnih ukrepov bi Uniji omogočili, da verodostojno nastopi proti pogajalskemu partnerju v pogajanjih za ponovno določitev zavez, in bi lahko vplivali na potek pogajanj o kompenzacijski prilagoditvi v korist Unije. Uredba ne posega v sprejemanje ukrepov trgovinske politike v skladu z drugimi postopki, na primer v zvezi z ukrepi trgovinske politike v sektorju storitev in pravic intelektualne lastnine po obravnavi reševanja večstranskih in regionalnih ali dvostranskih sporov. V skladu s členom 291 PDEU, ko je potrebno ukrepanje za uveljavitev pravic EU v zgoraj navedenih okoliščinah, Komisija sprejme izvedbene akte v skladu s postopkom pregleda (člen 4 „Izvrševanje pravic Unije“). Izvedbeni akti upoštevajo pravilo, da obseg protiukrepa ne sme preseči obsega razveljavitev ali omejitev, katerih splošni namen je neugoden vpliv na Unijo, ki je posledica ukrepa tretje države, kot je določeno v ustreznem sporazumu (člen 2 „Opredelitev pojmov“). Pri določanju področja uporabe izvedbenega akta, ki ga je treba sprejeti, Komisija upošteva različna merila poleg interesov, izraženih v javnih razpravah, ter splošnih interesov Unije, tj. učinkovitost ukrepov, da spodbudijo tretje države, da upoštevajo pravila mednarodne trgovine; potencial ukrepov, da zagotovijo pomoč nosilcem gospodarske dejavnosti v Uniji, ki so jih prizadeli ukrepi tretjih držav; razpoložljivost alternativnih virov dobave za zadevne izdelke, da se izogne oziroma kar najbolj zmanjša morebiten negativen učinek na panoge na koncu proizvodne verige ali končne potrošnike v Uniji; morebitna specifična merila, ki se lahko določijo v mednarodnih trgovinskih sporazumih v zvezi z okoliščinami, predvidenimi v členu 3. Vrste trgovinskih ukrepov, ki se lahko uzakonijo z izvedbenimi akti, so ukrepi v zvezi z uvozom ali izvozom blaga ter ukrepi na področju javnih naročil. Uvozni ali izvozni ukrepi vključujejo začasno opustitev tarifnih koncesij in uvedbo novih ali višjih carinskih dajatev; uvedbo ali zvišanje količinskih omejitev na uvoz ali izvoz, ki se bodisi uveljavijo s kvotami, uvoznimi ali izvoznimi dovoljenji bodisi z drugimi ukrepi. Sporazum STO o javnih naročilih določa, da spori, ki izhajajo iz tega sporazuma, ne vodijo do začasne opustitve koncesij ali drugih obveznosti iz katerih koli drugih zajetih sporazumov v okviru STO. Glede na to je pomembno, da se v predlagani uredbi predvidi možnost sprejetja ukrepov trgovinske politike v zvezi z javnimi naročili, zato da se Uniji omogoči, da učinkovito uveljavlja svoje zakonite pravice. Zaradi posebnosti javnih naročil, zlasti obstoja upravnega postopka, ki ureja in določa dostop do določenih javnih razpisov, je pri javnem naročanju blaga in tudi storitev ukrepe mogoče predvideti. V tem smislu vrsta ukrepov trgovinske politike, ki se lahko uzakonijo, zadeva izključitev iz razpisnih postopkov za javna naročila, katerih skupna vrednost vsebuje več kot 50 % blaga ali storitev, ki izvirajo iz zadevnih tretjih držav; in/ali uvedbo obveznega pribitka na ceno za navedeno ponujeno blago ali storitve, ki izvirajo iz zadevne tretje države (člen 5 „Ukrepi trgovinske politike“). Postopek pregleda se izvede za sprejetje, začasno opustitev, spremembo in odpravo izvedbenih aktov, ki določajo ustrezne ukrepe trgovinske politike za izvrševanje pravic Unije (člen 4 „Izvrševanje pravic Unije“ in člen 7 „Začasna opustitev, sprememba in odprava ukrepov“). Pri sprejemanju izvedbenih aktov in zaradi izogibanja širitvi dodatnih struktur bi moral Komisiji pomagati obstoječi Odbor za urejanje trgovinskih ovir, ki je bil ustanovljen z Uredbo (ES) št. 3286/94. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Jih ni. Predlagana uredba določa mehanizem za uveljavljanje pravic Unije in porazdelitev odgovornosti med vsemi institucijami. 2012/0359 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o izvrševanju pravic Unije za uporabo in uveljavljanje pravil mednarodne trgovine EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 207 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju rednega zakonodajnega postopka, ob upoštevanju naslednjega: (1) Unija je sklenila več večstranskih, regionalnih in dvostranskih mednarodnih trgovinskih sporazumov, ki so ustvarili pravice in obveznosti za obojestransko korist pogodbenic. (2) Nujno je, da ima Unija ustrezne instrumente, da zagotovi učinkovito izvrševanje pravic Unije iz mednarodnih trgovinskih sporazumov in tako ščiti svoje gospodarske interese. Tak primer so zlasti okoliščine, v katerih tretje države uzakonijo ukrepe, ki omejujejo trgovino in zmanjšujejo koristi, ki pripadajo nosilcem gospodarske dejavnosti Unije po mednarodnih trgovinskih sporazumih. Unija mora biti sposobna, da se odzove hitro in prožno v zvezi s postopki in roki, določenimi v mednarodnih trgovinskih sporazumih, ki jih je sklenila. Unija mora zato sprejeti zakonodajo, ki opredeljuje okvir za izvrševanje pravic Unije v določenih posebnih primerih. (3) Namen mehanizmov STO za reševanje sporov in drugih takih mehanizmov, vključno z regionalnimi ali dvostranskimi, je poiskati pozitivno rešitev za vse spore, ki nastanejo med Unijo in drugo pogodbenico ali pogodbenicami po navedenih sporazumih. Unija bi morala ne glede na to začasno opustiti koncesije ali druge obveznosti v skladu z navedenimi pravili za reševanje sporov, če se druge možnosti za iskanje pozitivne rešitve spora izkažejo za neuspešne. Namen ukrepanja Unije v takih primerih je spodbujanje tretjih držav k upoštevanju ustreznih mednarodnih trgovinskih pravil, da se znova vzpostavi stanje vzajemnih koristi. (4) V skladu s Sporazumom STO o zaščitnih ukrepih bi si morala članica STO, ki predlaga uvedbo zaščitnega ukrepa ali zahteva podaljšanje uporabe zaščitnega ukrepa, prizadevati, da obdrži enakovredno raven koncesij in drugih obveznosti med seboj in članicami izvoznicami, na katere bi tak zaščitni ukrep neugodno vplival. Podobna pravila veljajo v okviru drugih mednarodnih trgovinskih sporazumov, ki jih je sklenila Unija, vključno z regionalnimi ali dvostranskimi. Unija bi morala uvesti izravnalne ukrepe, s katerimi bi začasno opustila koncesije ali druge obveznosti v primerih, ko zadevna tretja država ne izvede zadovoljivih prilagoditev. Namen ukrepanja Unije v takih primerih je spodbujanje tretjih držav, da uvedejo ukrepe za krepitev trgovine, zato da bi se znova vzpostavilo stanje vzajemnih koristi. (5) Člen XXVIII GATT 1994 in povezani Dogovor urejata spremembo ali preklic koncesij, določenih v tarifnih seznamih članic STO. Članice STO, ki so zaradi kakršnih koli takih prilagoditev prizadete, imajo pod določenimi pogoji pravico preklicati enakovredne koncesije. Unija bi morala v takih primerih sprejeti izravnalne ukrepe, razen če je dosežen dogovor o kompenzacijskih prilagoditvah. Cilj ukrepanja Unije bi bil spodbuditi tretje države, da izvedejo ukrepe za krepitev trgovine. (6) Unija bi morala imeti možnost uveljavljanja svojih pravic pri javnem naročanju, saj Sporazum STO o javnih naročilih navaja, da kakršen koli spor, ki izhaja iz tega sporazuma, ne povzroči začasne opustitve koncesij ali drugih obveznosti iz katerega koli drugega zajetega sporazuma v okviru STO. (7) Ta uredba se mora osredotočiti na tiste ukrepe, pri katerih ima Unija izkušnje pri njihovem oblikovanju in uporabi; možnost razširitve področja uporabe te uredbe na sektorje storitev in pravic intelektualne lastnine je treba preučiti pravočasno glede na posebnosti vsakega področja. (8) Pri uveljavljanju pravic Unije je treba določiti poreklo blaga v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti[9]; pri uveljavljanju pravic Unije po reševanju sporov na področju javnih naročil je treba poreklo blaga določiti na podlagi porekla fizične ali pravne osebe, ki to blago zagotavlja. (9) Komisija bi morala ovrednotiti delovanje te uredbe najpozneje v treh letih po prvem primeru njenega izvajanja, zato da bi ocenila in po potrebi izboljšala njeno učinkovitost. (10) Izvedbeni akti v skladu s to uredbo bi morali biti sprejeti pod določenimi pogoji ustreznosti, ki bi jih določila Uredba. (11) Uredbo Sveta (ES) št. 3286/94 z dne 22. decembra 1994 o določitvi postopkov Skupnosti na področju skupne trgovinske politike za zagotovitev izvrševanja pravic Skupnosti, ki izhajajo iz mednarodnih pravil trgovanja, zlasti tistih, ki so dogovorjena v okviru Svetovne trgovinske organizacije (znana tudi kot „uredba o trgovinskih ovirah“ (UTO)), bi bilo treba spremeniti, da bi izražala sprejetje te uredbe v smislu izvajanja ukrepov trgovinske politike. (12) Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje te uredbe, je treba Komisiji podeliti izvedbena pooblastila. Navedena pooblastila bi se morala izvrševati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011[10]o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije. (13) Da bi Komisija zaščitila interese Unije, bi morala sprejeti izvedbene akte, ki se začnejo uporabljati takoj, če bi bilo to zaradi nujnih razlogov potrebno v ustrezno utemeljenih primerih, ki bi se nanašali na potrebo po prilagoditvi ukrepov trgovinske politike ravnanju zadevnih tretjih oseb – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 Cilj Ta uredba določa pravila in postopke za zagotovitev učinkovitega izvrševanja pravic Unije, da začasno opusti ali prekliče koncesije ali druge obveznosti iz mednarodnih trgovinskih sporazumov s ciljem: (a) odgovoriti na kršitve mednarodnih trgovinskih pravil s strani tretjih držav, ki vplivajo na interese Unije, in sicer s ciljem iskanja zadovoljive rešitve; (b) izravnati koncesije ali druge obveznosti v trgovinskih odnosih s tretjimi državami, ko se spremeni obravnava uvoza, ki je priznana blagu iz Unije. Člen 2 Opredelitev pojmov Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve: (a) „država“ pomeni katero koli državo ali ločeno carinsko območje; (b) „koncesije ali druge obveznosti“ pomeni tarifne koncesije ali katere koli druge ugodnosti, ki se jih je Unija zavezala uporabiti v svoji trgovini s tretjimi državami v mednarodnih trgovinskih sporazumih, v katerih je pogodbenica; (c) „obseg razveljavitev ali omejitev“ pomeni stopnjo prizadetosti interesov Unije, ki izhajajo iz mednarodnih trgovinskih sporazumov. Če ni drugače opredeljeno v ustreznem sporazumu, izraz vključuje kakršne koli neugodne gospodarske učinke ukrepa tretje države; (d) „obvezni pribitek na ceno“ pomeni obveznost naročnika ali subjektov, ki izvajajo postopke javnega naročanja, da zvišajo – z določenimi izjemami – ceno storitev in/ali blaga s poreklom iz določenih tretjih držav, ki so bili ponujeni v postopkih za oddajo naročila. Člen 3 Področje uporabe 1. Ta uredba se uporablja: (a) po obravnavi trgovinskih sporov v skladu z Dogovorom o reševanju sporov STO, ko je Unija pooblaščena, da začasno opusti koncesije ali izvajanje drugih obveznosti iz mnogo- ali večstranskih sporazumov, zajetih v Dogovoru o reševanju sporov STO; (b) po obravnavi trgovinskih sporov iz drugih mednarodnih trgovinskih sporazumov, vključno z regionalnimi ali dvostranskimi sporazumi, ko ima Unija pravico, da začasno opusti koncesije ali druge obveznosti iz takih sporazumov; (c) za izravnavo koncesij ali drugih obveznosti, kar je pravica, ki lahko izhaja iz uporabe zaščitnega ukrepa s strani tretje države bodisi v skladu s členom 8 Sporazuma STO o zaščitnih ukrepih bodisi določbami o zaščitnih ukrepih v drugih mednarodnih trgovinskih sporazumih, vključno z regionalnimi ali dvostranskimi sporazumi; (d) v primerih, da koncesije spremeni članica STO v skladu s členom XXVIII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini (GATT) 1994, ko niso dogovorjene nobene kompenzacijske prilagoditve. 2. Ta uredba ne posega v sprejemanje ukrepov trgovinske politike v skladu z ustreznimi postopki v primerih, ko ukrepi, določeni v členu 5, niso na voljo oziroma bi predstavljali neustrezen ali neučinkovit odgovor na stanja, navedena v prvem odstavku. Člen 4 Izvrševanje pravic Unije 1. Če je potrebno ukrepanje, da se zaščitijo interesi Unije v primerih, navedenih v členu 3(1), Komisija sprejme izvedbeni akt, ki določa ustrezne ukrepe trgovinske politike. Tak izvedbeni akt se sprejme v skladu s postopkom pregleda, navedenim v členu 8(2). 2. Izvedbeni akti, sprejeti v skladu s prvim odstavkom, izpolnjujejo naslednje pogoje: (a) Če se koncesije ali druge obveznosti začasno opustijo po obravnavi trgovinskega spora v skladu z Dogovorom o reševanju sporov STO, njihova raven ne sme preseči ravni, ki jo odobri Organ STO za reševanje sporov. (b) Če se koncesije ali druge obveznosti začasno opustijo po zaključku postopka za reševanje mednarodnega spora iz dvostranskega ali regionalnega sporazuma, njihova raven ne sme preseči obsega razveljavitev ali omejitev, ki so posledica zadevnega ukrepa tretje države, kot določi Komisija ali je določeno v okviru arbitraže, odvisno od primera. (c) Pri izravnavi koncesij ali drugih obveznosti v skladu z določbami o zaščitnih ukrepih iz mednarodnih trgovinskih sporazumov je ukrepanje Unije bistveno enakovredno ravni koncesij ali drugih obveznosti, na katere zaščitni ukrep vpliva, in sicer v skladu s pogoji iz Sporazuma STO o zaščitnih ukrepih ali z določbami o zaščitnih ukrepih v regionalnih ali dvostranskih trgovinskih sporazumih, v skladu s katerimi je zaščitni ukrep uporabljen. (d) Koncesije, ki so preklicane v trgovini s tretjo državo v povezavi s členom XXVIII GATT 1994 in povezanim Dogovorom, so v skladu s pogoji iz člena XXVIII GATT 1994 in povezanega Dogovora bistveno enakovredne koncesijam, ki jih je spremenila ali preklicala navedena tretja država. 3. Ukrepi trgovinske politike v skladu z odstavkom 1 se določijo na podlagi naslednjih meril glede na razpoložljive informacije in splošni interes Unije: (a) učinkovitost ukrepov pri spodbujanju tretjih držav, da upoštevajo pravila mednarodne trgovine; (b) potencial ukrepov, da zagotovijo pomoč nosilcem gospodarske dejavnosti v Uniji, ki so jih prizadeli ukrepi tretjih držav; (c) razpoložljivost alternativnih virov dobave za zadevne izdelke, da se izogne oziroma čim bolj zmanjša morebiten negativen učinek na panoge na koncu proizvodne verige oziroma končne potrošnike v Uniji; (d) morebitna specifična merila, ki se lahko določijo v mednarodnih trgovinskih sporazumih v zvezi z okoliščinami, ki so predvidene v členu 3. Člen 5 Ukrepi trgovinske politike Brez poseganja v kateri koli mednarodni sporazum, v katerem je Unija pogodbenica, so ukrepi trgovinske politike, ki se lahko uzakonijo z izvedbenim aktom v skladu s členom 4(1), naslednji: (a) začasna opustitev tarifnih koncesij in uvedba novih ali višjih carinskih dajatev, vključno s ponovno uvedbo carinskih dajatev, na ravni, ki se uporablja za državo z največjimi ugodnostmi, ali uvedbo carinskih dajatev, ki presegajo raven, ki se uporablja za državo z največjimi ugodnostmi, oziroma uvedbo morebitnih dodatnih dajatev na uvoz ali izvoz blaga; (b) uvedba ali zvišanje količinskih omejitev na uvoz ali izvoz blaga, ki se bodisi uveljavijo s kvotami, uvoznimi ali izvoznimi dovoljenji bodisi z drugimi ukrepi; (c) začasna opustitev koncesij na področju javnih naročil z: (i) izključitvijo iz razpisnih postopkov za javna naročila, katerih skupna vrednost vsebuje več kot 50 % blaga ali storitev, ki izvirajo iz zadevne tretje države; in/ali (ii) uvedbo obveznega pribitka na ceno za tisto ponujeno blago ali storitve, ki izvirajo iz zadevne tretje države. Člen 6 Pravila o poreklu 1. Poreklo blaga se določi v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti[11]. 2. Poreklo storitve se določi na podlagi porekla fizične ali pravne osebe, ki jo opravlja. Za poreklo ponudnika storitev se šteje, da je: (a) v primeru fizične osebe, država, katere državljan je oseba ali v kateri ima pravico do stalnega prebivališča; (b) v primeru pravne osebe kar koli od naslednjega: (i) če se storitev opravlja drugače kakor prek poslovne navzočnosti v Uniji, država, v kateri ima pravna oseba sedež ali se drugače organizira v skladu z zakoni navedene države in na ozemlju katere pravna oseba opravlja bistvene poslovne dejavnosti; (ii) če se storitev opravlja s poslovno navzočnostjo v Uniji, država članica, v kateri ima pravna oseba sedež in na ozemlju katere opravlja bistvene poslovne dejavnosti tako, da ima neposredno in dejansko povezavo z gospodarstvom zadevne države članice. Za namene točke (ii), če pravna oseba ne opravlja bistvenih poslovnih dejavnosti, ki so take, da so neposredno in dejansko povezane z gospodarstvom zadevne države članice, poreklo fizičnih ali pravnih oseb, ki imajo v lasti ali nadzorujejo pravno osebo, ki opravlja te storitve. Pravna oseba, ki opravlja te storitve, se šteje, da je „v lasti“ oseb iz določene države, če več kot 50 % lastniškega deleža pripada osebam navedene države, in „pod nadzorom“ oseb iz določene države, če imajo te osebe moč imenovati večino svojih direktorjev ali drugače zakonito usmerjati njeno delovanje. Člen 7 Začasna opustitev, sprememba in odprava ukrepov 1. Če po sprejetju izvedbenega akta v skladu s členom 4(1) zadevna tretja država Uniji prizna zadovoljivo kompenzacijo v primerih, navedenih v členu 3(1)(a) in (b), lahko Komisija začasno opusti uporabo navedenega izvedbenega akta za čas trajanja kompenzacije. O začasni opustitvi se odloči v skladu s postopkom pregleda, navedenim v členu 8(2). 2. Komisija odpravi izvedbeni akt, sprejet v skladu s členom 4(1), v kateri koli izmed naslednjih okoliščin: (a) ko tretja država, katere ukrepi so bili ugotovljeni za neskladne s pravili mednarodne trgovine v okviru postopka za reševanje sporov, začne izpolnjevati pravila oziroma ko je drugače dosežena vzajemno zadovoljiva rešitev; (b) v primerih izravnave koncesij ali drugih obveznosti po tem, ko tretja država sprejme zaščitni ukrep, če je zaščitni ukrep preklican oziroma poteče ali če zadevna tretja država Uniji prizna zadovoljivo kompenzacijo po sprejetju izvedbenega akta v skladu s členom 4(1); (c) v primerih spremembe koncesij s strani članice STO v skladu s členom XXVIII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994, če zadevna tretja država Uniji prizna zadovoljivo kompenzacijo po sprejetju izvedbenega akta v skladu s členom 4(1). O odpravi se odloči skladno s postopkom pregleda, navedenim v členu 8(2). 3. Če je treba izvesti prilagoditve ukrepov trgovinske politike, sprejetih v skladu s to uredbo in ob upoštevanju pogojev in meril, določenih v členu 4(2) in členu 4(3), lahko Komisija uvede kakršne koli ustrezne spremembe v skladu s postopkom pregleda, določenim v členu 8(2). 4. Na podlagi ustrezno utemeljenih nujnih razlogov, ki se nanašajo na odpravo ali spremembo zadevnih ukrepov tretje države, Komisija v skladu s postopkom, navedenim v členu 8(3), sprejme izvedbene akte, ki se začnejo uporabljati takoj in s katerimi se začasno opustijo, spremenijo ali odpravijo izvedbeni akti, sprejeti v skladu s členom 4(1), kot je določeno v tem členu. Člen 8 Postopek odbora 1. Komisiji pomaga odbor, ki je bil ustanovljen z Uredbo Sveta (ES) št. 3286/94. Navedeni odbor je odbor v smislu člena 3 Uredbe (EU) št. 182/2011. 2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011. 3. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 8 Uredbe (EU) št. 182/2011 v povezavi s členom 5 Uredbe. Člen 9 Zbiranje informacij 1. Komisija pri uporabi te uredbe zbira informacije in mnenja o gospodarskih interesih Unije v zvezi z določenimi izdelki ali sektorji, in sicer prek obvestil v Uradnem listu Evropske unije ali drugih ustreznih javnih sredstvih komuniciranja. 2. Informacije, prejete v skladu s to uredbo, se uporabijo le za namen, za katerega so bile zaprošene. 3. Komisija, Svet, Evropski parlament in države članice ter njihovi uradniki ne razkrivajo nobenih informacij zaupne narave, prejetih na podlagi te uredbe, brez izrecnega dovoljenja osebe, ki je te informacije predložila. 4. Oseba, ki je informacije predložila, lahko zahteva, da se te obravnavajo kot zaupne. V takih primerih se informacijam priloži nezaupen povzetek ali utemeljitev, zakaj se informacije ne smejo povzemati. 5. Če se zdi, da zahteva po zaupnosti ni utemeljena, in če oseba, ki je informacije predložila, teh informacij ni pripravljena razkriti ali privoliti v razkritje v splošni ali povzeti obliki, zadevnih informacij ni treba upoštevati. 6. Odstavki od 2 do 5 organom Unije ne preprečujejo razkritja splošnih informacij. Tako razkritje mora upoštevati upravičen interes zadevnih strani po varovanju njihovih poslovnih skrivnosti. Člen 10 Pregled Komisija najpozneje v treh letih od prvega sprejetja izvedbenega akta v skladu s to uredbo pregleda njeno izvajanje ter poroča Evropskemu parlamentu in Svetu. Člen 11 Spremembe drugih aktov Člen 13(3) Uredbe Sveta (ES) št. 3286/94 [UTO] se nadomesti z naslednjim: „Kadar mora Skupnost, po ravnanju v skladu s členom 12(2), odločiti o ukrepih trgovinske politike, ki jih je treba sprejeti v skladu s členom 11(2)(c) ali členom 12, takoj ravna v skladu s členom 207 Pogodbe in po potrebi Uredbo št. XX/XX ali vsemi drugimi veljavnimi postopki.“ Člen 12 Ta uredba začne veljati na […] dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. Uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, Za Evropski parlament Za Svet Predsednik Predsednik [1] Glej COM(2010) 612 final z dne 9. novembra 2010, oddelek 4. [2] Glej sklepe Sveta o trgovinski politiki EU z dne 21.12.2010, odstavek 8. [3] EU je v preteklosti vedno delovala glede na posamezen primer (Uredba Sveta o predlogu Komisije na podlagi navedene uredbe – člen 133). [4] V zvezi s tem glej Uredbo Sveta (EGS) št. 1461/93 o dostopu do javnih naročil za ponudnike iz Združenih držav Amerike ter Uredbo Sveta (ES) št. 1836/95 o dopolnitvi priloge k Uredbi (EGS) št. 1461/93 o dostopu do javnih naročil ponudnikov iz Združenih držav Amerike. [5] V določenih okoliščinah člen 4.10 Sporazuma STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih daje pritožniku pooblastilo, da izvede „ustrezne protiukrepe“. [6] Sporazum STO o zaščitnih ukrepih in pravila zaščite iz sporazumov o prosti trgovini se nanašajo le na blagovno trgovino. Članice STO se še niso dogovorile o nujnih zaščitnih ukrepih za storitve, za katere večstranska pogajanja zahteva člen X Splošnega sporazuma o trgovini s storitvami (GATS). [7] Na primer člen 3.4 Sporazuma o prosti trgovini med EU in Korejo: „1. Pogodbenica, ki uporablja dvostranski zaščitni ukrep, se mora posvetovati z drugo pogodbenico, da se dogovorita o ustreznem nadomestilu za liberalizacijo trgovine v obliki koncesij z enakovrednimi učinki na trgovino ali enakovredno vrednostjo dodatnih dajatev, ki se pričakujejo kot rezultat zaščitnega ukrepa. Pogodbenica mora zagotoviti možnost za taka posvetovanja najpozneje 30 dni po uporabi dvostranskega zaščitnega ukrepa. 2. Če v 30 dneh od začetka posvetovanja iz odstavka 1 ni dosežen dogovor o nadomestilu za liberalizacijo trgovine, lahko pogodbenica, katere blago je predmet zaščitnega ukrepa, začasno opusti uporabo enakovrednih koncesij za pogodbenico, ki izvaja zaščitni ukrep. 3. Pravica do začasne opustitve iz odstavka 2 se ne izvrši v prvih 24 mesecih veljavnosti dvostranskega zaščitnega ukrepa, pod pogojem da je zaščitni ukrep v skladu z določbami tega sporazuma.“ [8] Če imajo „prednostno pogajalsko pravico“, „glavni dobaviteljski interes“ ali „bistveni interes“. [9] UL L 302, 19.10.1992, str. 1. [10] UL L 55, 28.2.2011, str. 13. [11] UL L 302, 19.10.1992, str. 1.