SL Uradni list Evropske unije C 228/40

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o beli knjigi o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES

COM(2008)165 konč.

2009/C 228/06

Komisija je 2. aprila 2008 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

„Bela knjiga o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES“

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 11. marca 2009. Poročevalec je bil g. ROBYNS DE SCHNEIDAUER.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 452. plenarnem zasedanju 24. in 25. marca 2009 (seja z dne 25. marca) s 54 glasovi za, 4 glasovi proti in 3 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Dostop do učinkovitega pravnega sredstva je temeljna pravica, zapisana v Listini o temeljnih pravicah Evropske unije. Zato se EESO zavzema za to, da bi državljanom ta dostop olajšali predvsem pri odpravi kršitev protimonopolnih pravil, katerih žrtve niso le konkurenti, ki pravila spoštujejo, temveč tudi potrošniki, MSP ter delavci vpletenih podjetij, saj so ogrožena njihova delovna mesta in kupna moč. EESO pozitivno sprejema belo knjigo Evropske komisije in jo pri tem vidiku podpira. Poudarja potrebo po učinkovitejših sredstvih, ki bi žrtvam kršitev protimonopolnih pravil v skladu s sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti omogočila, da za škodo, ki jim je bila povzročena, prejmejo polno odškodnino. Uravnotežen sistem, ki namenja pozornost interesom vseh, je bistvenega pomena za družbo kot celoto.

1.2 Vodilno načelo politike konkurence mora biti, da Komisija in oblasti, pristojne za področje konkurence v državah članicah, v javnem okviru še naprej odločno uporabljajo člena 81 in 82 PES. Odbor se zaveda raznih ovir, ki žrtvam, ki zahtevajo celotno odškodnino, preprečujejo zasebno uveljavljanje individualnih in kolektivnih pravic, ter močno odobrava prizadevanja Komisije za reševanje teh težav. Odškodninski zahtevki so element, ki je potreben za učinkovito izvajanje členov 81 in 82 PES in lahko dopolnjuje javno uporabo, ne sme pa je nadomestiti ali ogroziti. Poleg tega bo v prihodnosti izboljšanje pogojev za uveljavitev zasebne odškodnine ugodno vplivalo na odvračanje od kršitev.

1.3 EESO meni, da je potreben pravni okvir, ki bi izboljšal pravne pogoje za uveljavljanje s Pogodbo določene pravice žrtev do povračila celotne škode, nastale zaradi kršitve pravil Skupnosti o konkurenci. Zato je treba na ravni Skupnosti in na ravni držav članic sprejeti potrebne zavezujoče in nezavezujoče ukrepe za izboljšanje sodnih postopkov v Evropski uniji in dosego minimalne zadovoljive zaščite pravic žrtev. Izvensodne poravnave lahko le dopolnjujejo sodne postopke. Lahko so zanimiva nadomestna možnost, ker zagotavljajo manj formalne in cenejše postopke, če sta obe udeleženi strani resnično pripravljeni sodelovati in le če so dejansko na voljo sodna pravna sredstva.

1.4 V zvezi s skupinskimi tožbami EESO meni, da je treba vzpostaviti ustrezne mehanizme za njihovo učinkovito uporabo na podlagi evropskega pristopa ter ukrepov, ki imajo korenine v evropski pravni kulturi in pravnih tradicijah, s katerimi bi zakonsko opredeljenim entitetam in kolektivom oškodovancev olajšali dostop do sodstva. Nadaljnji ukrepi morajo zagotavljati primerna varovala pred uvajanjem značilnosti, za katere se je v drugih zakonodajah izkazalo, da so pogosteje zlorabljene. EESO poziva Komisijo, naj si prizadeva za uskladitev z drugimi pobudami za olajševanje plačevanja odškodnin, še posebej z aktualno pobudo GD SANCO.

1.5 Predlogi v beli knjigi se nanašajo na zapleten pravni okvir, ki vpliva na nacionalne postopkovne sisteme ter med drugim pravila o pravni podlagi, razkritju, krivdi in porazdelitvi stroškov.

1.6 Pri dostopu do dokazov in razkritju inter partes se je treba opirati na ugotavljanje dejstev ter strog sodni nadzor pravilnosti odškodninskega zahtevka in sorazmernosti zahtevka za razkritje.

1.7 Odbor zahteva, da Komisija zagotovi spremljanje bele knjige in predlaga ustrezne ukrepe za doseganje njenih ciljev ob spoštovanju načela subsidiarnosti ter hkrati poskrbi, da uporaba tega načela ne bo preprečevala odprave obstoječih ovir za dostop žrtev kršitev protimonopolnih pravil do učinkovitih mehanizmov za povračilo škode, ki so jo utrpele.

2. Uvod

2.1 EESO poudarja, da morajo imeti posamezniki ali podjetja, ki so žrtve kršitev konkurenčnega prava, možnost zahtevati odškodnino od strani, ki je škodo povzročila. V zvezi s tem Odbor ugotavlja, da zavarovatelji ne zagotavljajo kritja za posledice (zlasti odškodnine) namernega kršenja protimonopolnih pravil. Prepričan je, da to prispeva k odvračajočemu učinku na podjetja, saj bodo morala podjetja, ki kršijo protimonopolna pravila, nositi vse stroške odškodnine za škodo, ki so jo povzročila, in plačati izrečene kazni.

2.2 Kot je Odbor že ugotovil (1), je politika konkurence tesno povezana z drugimi politikami, kot sta politika notranjega trga in potrošniška politika. Zato si je treba čim bolj prizadevati za uskladitev pobud za olajševanje plačevanja odškodnin.

2.3 Sodišče Evropskih skupnosti je žrtvam, tako posameznikom kot podjetjem, zagotovilo pravico do povračila škode, nastale zaradi kršenja protimonopolnih pravil Skupnosti. (2)

2.4 Na podlagi javne razprave, ki jo je leta sprožila objava zelene knjige Komisije Odškodninske tožbe zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES (3), sta tako EESO (4) kot Evropski parlament (5) podprla stališče Komisije in jo pozvala k sprejetju konkretnih ukrepov. EESO je posebej pozitivno sprejel pobudo Komisije ter opozoril na ovire, na katere naletijo žrtve, ko skušajo priti do odškodnine, in na načelo subsidiarnosti.

2.5 Aprila 2008 je Komisija predstavila posamezne predloge v svoji beli knjigi (6), ki proučuje vprašanja, povezana z odškodninskimi tožbami zaradi kršitve protimonopolnih pravil, in določa ukrepe za olajševanje takšnih tožb. Predlagani ukrepi in politične odločitve se nanašajo na naslednjih devet tem: pravno podlago, dostop do dokazov, zavezujoči učinek odločitev nacionalnih organov za konkurenco (NOK), dokazovanje krivde, odškodnine (vrste škod), prenos povečanih stroškov, zastaranje, stroške odškodninskih tožb ter medsebojno delovanje programov prizanesljivosti in odškodninskih tožb.

2.6 Pri pripravi bele knjige se je Komisija obširno posvetovala s predstavniki vlad držav članic, sodniki nacionalnih sodišč, predstavniki gospodarstva, združenji potrošnikov, pravniki in mnogimi drugimi zainteresiranimi stranmi.

2.6.1 Neizkrivljena konkurenca je sestavni del notranjega trga, ki je pomemben za uresničitev lizbonske strategije. Glavni cilj bele knjige je izboljšanje pravnih pogojev za uveljavljanje pravice žrtev do povračila celotne škode, nastale zaradi kršitve pravil o konkurenci, ki jo določa Pogodba. To pomeni, da je glavno vodilo doseči povračilo celotne škode.

2.6.2 Bela knjiga zajema naslednje vidike:

— pravica tožbe: posredni kupci in kolektivna pravna sredstva;

— dostop do dokazov: razkritje inter partes;

— zavezujoči učinek odločitev NOK;

— zahtevo po dokazovanju krivde;

— odškodnino in obresti;

— prenos povečanih stroškov;

— zastaranje;

— stroške odškodninskih tožb;

— medsebojno delovanje programov prizanesljivosti in odškodninskih tožb.

3. Splošne ugotovitve

3.1 EESO podpira vzpostavitev učinkovitejšega sistema, ki bo žrtvam kršitev protimonopolnih pravil ES omogočil, da za škodo, ki jim je bila povzročena, prejmejo pravično odškodnino. Zdaj lahko žrtve kršitev protimonopolnih pravil zahtevajo odškodnino v skladu s splošno zakonodajo o odgovornosti in procesnim pravom svoje države članice. Vendar takšni postopki pogosto ne zadoščajo za zagotovitev učinkovitega nadomestila škode, še posebej v primerih, v katerih je bila več žrtvam povzročena enaka škoda.

3.2 Odbor priznava pomen vprašanj, ki jih je odprla bela knjiga. Naslednje ugotovitve se osredotočajo na teme, ki so po mnenju EESO v sedanji razpravi najbolj občutljive. Odbor poziva Komisijo, da zagotovi razpoložljivost učinkovitega nadomestila škode žrtvam kršitev konkurenčnega prava v vseh državah članicah, zato jo poziva tudi, da na ravni EU predlaga potrebne nadaljnje ukrepe v zvezi z belo knjigo. Poudarja, da je pri obravnavanju posebnih predlogov na ravni EU treba upoštevati načelo subsidiarnosti, in opozarja, da morajo biti ti predlogi združljivi s pravnimi in postopkovnimi sistemi držav članic.

3.3 EESO meni, da bi morale žrtve prejeti celotno odškodnino za dejansko vrednost škode, ki so jo utrpele, kamor ne spadata zgolj materialna in moralna škoda, temveč tudi izguba zaslužka in pravica do poplačila obresti.

3.3.1 EESO meni, da bi posredovanje Skupnosti, ki ga je predlagala Komisija, moralo upoštevati dve vrsti dopolnilnih instrumentov:

— po eni strani bi bilo treba v zakonodajni instrument kodificirati pravni red Skupnosti, ki se nanaša na obseg škode, za katero lahko žrtve kršitev pravil o konkurenci dobijo povračilo;

— po drugi strani pa začrtati okvir z neobvezujočimi smernicami za ocenjevanje škode in obresti, ki bi lahko vključevale metode zaokroževanja ali poenostavljena pravila za oceno nastale škode.

3.4 EESO meni, da bi morala biti do odškodnine upravičena vsaka oškodovana oseba, ki lahko zadostno dokaže zadostno vzročno povezavo s kršitvijo. Vsekakor se je treba izogibati situacijam, v katerih bi lahko prišlo do okoriščanja, na primer kadar se prenesejo povečani stroški na kupce. EESO meni, da bi po tej predpostavki, ne glede na to ali se ukrep sprejme na nacionalni ravni ali na ravni Skupnosti, morali toženci imeti pravico do sklicevanja na tovrstno prenašanje (passing on), kadar bi se branili pred zahtevo za povračilo povečanih stroškov. Pri dokaznem bremenu raven zahtevanega dokaza za to vrsto obrambe ne bi smela biti nižja od ravni, ki se zahteva od tožnika pri dokazovanju škode, ki jo je utrpel.

3.5 Glede na sedanja razhajanja pri izračunavanju obdobja zastaranja, bi bilo s stališča pravne varnosti pomembno uskladiti merila, ki se pri tem uporabljajo. EESO glede tega meni:

— da se obdobje zastaranja v primeru neprekinjene ali ponavljajoče se kršitve ne sme začeti pred dnem, ko se je kršitev prenehala, ali pred trenutkom, ko se za žrtev lahko šteje, da se je zavedla kršitve in škode, ki ji jo ta povzroča;

— da se mora v vsakem primeru začeti novo, vsaj dveletno obdobje zastaranja, takoj ko postane dokončno veljaven sklep o ugotovitvi kršitve, za katero namerava oškodovanec vložiti tožbo.

3.6 Medsebojno delovanje javnega izvrševanja in odškodninskih tožb

3.6.1 Ker gre za zadevo javnega pomena, morajo biti za reguliranje trgov in izvrševanje pravil o konkurenci v EU še naprej najbolj odgovorni organi oblasti. Zato EESO meni, da mora vsaka prihodnja tožba podpirati učinkovito javno izvrševanje, žrtvam kršitev protimonopolnih pravil pa pomagati, da se jim izplača odškodnina za povzročeno škodo. Javno izvrševanje ima temeljno vlogo v boju proti protikonkurenčnemu delovanju, zlasti ker imajo Komisija in nacionalni organi za konkurenco (NOK) edinstvena pooblastila za preiskovanje in poravnavo.

3.6.2 Medtem ko se javno izvrševanje osredotoča na spoštovanje predpisov in odvračanje, je cilj odškodninskih tožb zagotoviti polne odškodnine. Te polne odškodnine vključujejo dejansko izgubo, izgubo dobičkov in obresti.

3.6.3 Pri vrednotenju ukrepov, povezanih z dejanskimi in polnimi odškodninami, EESO pričakuje, da bo predvideni okvir o smernicah za ovrednotenje škode oblikoval pragmatične standarde, ki se bodo uporabljali na sodiščih držav članic, kakor je opisano v beli knjigi.

3.7 Izvensodne poravnave

3.7.1 Čeprav je učinkovitejši okvir nadomestila škode žrtvam kršitev konkurenčnega prava nujno potreben, EESO podpira Komisijo pri spodbujanju držav članic, da oblikujejo postopkovna pravila, ki bi pospeševala poravnave. Kot alternativa sodnim pravnim sredstvom imajo lahko izvensodne poravnave pomembno dopolnilno vlogo pri zagotavljanju odškodnin žrtvam, pri čemer dostop do sodišča ne sme biti omejen. Omogočale bi lahko hitrejše in cenejše doseganje pravičnih rešitev v manj konfliktnem ozračju med obema stranema, hkrati pa razbremenile sodišča. Zato EESO poziva Komisijo, naj spodbuja uporabo izvensodnih poravnav ter izboljša njihovo kakovost. Vendar EESO ugotavlja, da so lahko mehanizmi alternativnega reševanja sporov verodostojna alternativa za zagotavljanje odškodnin žrtvam samo, če so na voljo učinkoviti mehanizmi sodnih pravnih sredstev, ki jih zagotavljajo sodišča, vključno s skupinskimi mehanizmi. Če učinkovitih instrumentov sodnih pravnih sredstev ni, so spodbude za poštene in smotrne poravnave nezadostne.

4. Posebne ugotovitve v zvezi z belo knjigo

4.1 Zaradi sedanjega velikega obsega pravnega prometa je treba v pravnih sistemih vzpostaviti mehanizme, ki bi omogočili združevanje ali povezovanje individualnih tožb žrtev kršenja pravil o konkurenci.

4.1.1 EESO se strinja s Komisijo, da je treba za zagotovitev dejanskega kolektivnega povračila škode žrtvam kombinirati naslednja dopolnjujoča se mehanizma:

— tožbe zastopnikov, ki jih vlagajo pooblaščeni organi (združenja potrošnikov, okoljevarstvenikov, podjetnikov, oškodovancev), o katerih upravičenosti je EESO (7) v glavnem že izrazil svoje mnenje;

— skupinske tožbe po sistemu opt-in, v katerih se žrtve odločijo združiti individualne odškodninske tožbe v skupinsko tožbo.

4.2 Ugotovitve v zvezi s kolektivnimi pravnimi sredstvi

4.2.1 Glavna skrb EESO so zadovoljive odškodnine za žrtve kršitev protimonopolnih pravil – konkurentov, ki spoštujejo pravila, potrošnikov, malih in srednje velikih podjetij ter zaposlenih v udeleženih podjetjih, ki so posredne žrtve praks, ki ogrožajo njihova delovna mesta in kupno moč. V svojem mnenju na lastno pobudo (8) je izrazil svoje stališče o opredelitvi sistema skupinskih tožb in njegove vloge na področju potrošniškega prava Skupnosti. V skladu s prejšnjimi mnenji navaja, da je priznanje potrebe po pravnih sredstvih povezano z ustreznimi postopki za priznanje in uveljavitev teh pravic. V razpravi, kako zagotoviti učinkovitost takšnih pravnih sredstev, je ena od odprtih možnosti oblikovanje evropske skupinske tožbe. EESO meni, da morajo biti nadaljnji ukrepi uravnoteženi in da morajo nuditi učinkovito varstvo pred zlorabami. Biti morajo v skladu z drugimi predlogi o kolektivnih pravnih sredstvih, še posebej s tistimi, ki jih trenutno obravnava GD SANCO, in obravnavati jih je treba skladno in dosledno, da se prepreči nesmiselno podvajanje pravnih instrumentov, ki v državah članicah povzročajo velike težave pri prenosu v nacionalno zakonodajo in izvajanju.

4.2.2 EESO podpira široko soglasje med evropskimi politiki in udeleženimi stranmi, da se mora EU izogniti nevarnosti zlorab, podobnih ameriškim. Nadaljnji ukrepi morajo odražati evropske kulturne in pravne tradicije; njihov edini cilj morajo biti odškodnine, med stranmi pa morajo vzpostaviti pošteno ravnotežje, kar vodi v sistem, ki varuje interese družbe kot celote. Preprečiti je treba honorarje v odstotku od dosežene odškodnine in ureditve, ki spodbujajo gospodarski interes tretjih strani v EU.

4.3 Ugotovitve v zvezi z dokazi

4.3.1 Glede dejanskega dostopa do dokazov, ki je del učinkovite pravne zaščite, EESO meni, da je prav, da se v celotni EU ohrani minimalna raven razkritja inter partes v primeru povračila škode, nastale zaradi kršenja pravil o konkurenci. Razširitev pristojnosti nacionalnih sodišč za razkrivanje določenih, natančno opredeljenih kategorij primernih dokazov bi lahko pripomoglo k uresničitvi tega cilja, če bi potekalo v mejah, ki jih določa sodna praksa Sodišča Evropskih skupnosti, zlasti glede primernosti, potrebe in sorazmernosti.

4.3.2 EESO priznava obstoječe ovire, s katerimi se srečujejo žrtve pri dokazovanju svoje tožbe, in pozdravlja prizadevanja Komisije za zagotovitev boljšega dostopa do dokazov. Odbor poudarja, da ne bi smeli zanemarjati razlik med postopkovnimi sistemi držav članic. Za obveznosti razkritja morajo biti določeni natančni zaščitni ukrepi, poleg tega morajo biti obveznosti sorazmerne s primerom.

4.3.3 V zvezi z določitvijo minimalne ravni razkritja, ki bi se lahko enotno in učinkovito uporabljala v celotni EU, EESO zahteva, naj Komisija za obveznosti razkritja določi natančne zaščitne ukrepe, saj je izziv v tem, da se ohrani sistem, ki vzdržuje ravnotežje med učinkovitim dostopom do dokazov in pravicami do obrambe. Odbor ugotavlja, da lahko pri tem pomaga strog nadzor sodnika.

4.3.4 Kadar se na ravni Skupnosti ugotovi kršitev členov 81 ali 82 Pogodbe, lahko žrtve kršitev na podlagi člena 16(1) Uredbe ES št. 1/2003 takšen sklep uporabijo kot neovrgljiv dokaz pri civilnih tožbah. EESO meni, da bi se morala na podlagi načela enakosti postopkovnih pravil uporabljati podobna določba za vse odločitve nacionalnih organov za konkurenco, ki ugotovijo kršitev člena 81 ali 82.

4.4 Ugotovitve v zvezi z udeležbo in zastopanjem žrtev

4.4.1 EESO opozarja na prednosti in pomanjkljivosti skupinskih tožb po sistemu opt-in in opt-out, kot jih je opisal v svojem mnenju z dne 14. februarja 2008 (9). V tem mnenju je EESO zlasti opozoril, da ima sistem opt-in sicer nekatere prednosti, vendar je težko izvedljiv in drag, zato povzroča postopkovne zamude in ni primeren za velik delež potrošnikov, ker nimajo ustreznih informacij o obstoju teh postopkov. EESO ugotavlja, da so nekatere države članice sprejele drugačne modele sodnih pravnih sredstev, ki obsegajo sistema opt-in in opt-out.

4.4.2 Te ugotovitve veljajo tudi za „reprezentativne tožbe“. Ker se v beli knjigi poleg ugotovljenih žrtev navajajo tudi določljive žrtve, se ne zdijo izključene tožbe v imenu skupine neugotovljenih žrtev. Medtem ko ugotavljanje posameznih žrtev lahko prispeva k določanju terjatev, lahko obstajajo okoliščine, v katerih bi bila razširitev zadeve na vse možne žrtve primerna, ko gre npr. za veliko število žrtev. EESO predlaga, naj Komisija pojasni ta predlog.

4.4.3 EESO opozarja na svoja priporočila o pomembni vlogi sodnika v svojih prejšnjih mnenjih. Sodnikom lahko pomagajo posebna usposabljanja, da bodo znali bolje preverjati merila dopustnosti ter vrednotenje dokazov in dostop do njih, ker se lahko skupinske tožbe sprejmejo le, če ni pričakovati, da bodo vložene posamezno. Sodnik mora zato imeti pomembno in aktivno vlogo pri zgodnjem ugotavljanju in dopuščanju upravičenih zahtevkov.

4.4.4 Kvalificirana potrošniška in trgovinska združenja so običajni kandidati za zastopnike žrtev v reprezentativnih tožbah. Bela knjiga Komisije izrecno dopušča, da pooblaščena trgovinska združenja lahko vlagajo reprezentativne tožbe tudi v imenu svojih članov. Ker bi lahko imele upravičene razloge za vložitev skupinske tožbe tudi druge priznane organizacije, ki izpolnjujejo določene standarde, je treba skrbno oceniti, ali bi se lahko zgodilo, da bi bilo za škodo, povzročeno zaradi iste kršitve, vloženih več hkratnih odškodninskih zahtevkov. Da bi bila tožba uspešna, je treba priporočiti, naj imajo žrtve eno samo skupno zastopstvo.

4.5 Pripombe v zvezi z zavezujočimi učinki končnih odločitev nacionalnih organov za konkurenco

4.5.1 Načeloma se EESO strinja s Komisijo, da se morajo končne odločitve v nadaljnjih odškodninskih tožbah upoštevati kot neizpodbitne domneve o kršitvi. Meni, da lahko nacionalna sodišča najbolje ovrednotijo vzročno zvezo med kršitvami in odškodninskimi zahtevki ter da morajo še naprej imeti izključno pravico do takšnega vrednotenja.

4.5.2 EESO prav tako ugotavlja, da vrednost končnih odločitev nacionalnih organov za konkurenco pomeni, da je treba namenjati pozornost ravni skladnosti medsebojnega nadzora (načela delitve oblasti) in postopkovnih jamstev v državah članicah.

4.6 Pripombe v zvezi z dokazovanjem krivde

4.6.1 V nekaterih državah članicah je vzročna zveza med krivdo in škodo sestavni del odškodninske odgovornosti in od tožnika se zahteva, da poleg krivde toženca dokaže tudi lastno pravico do odškodnine. EESO priporoča Komisiji, naj te razlike upošteva, saj izhajajo iz zgodovinskega razvoja nacionalnih pravnih sistemov. Poziva jo, naj zagotovi, da bo vsak prihodnji sistem zagotavljal pravičen postopek ter hitre in učinkovite odškodnine, podprte z ustreznimi dokazi.

4.7 Pripombe v zvezi s programom prizanesljivosti

4.7.1 Programi prizanesljivosti zelo močno vplivajo na število odkritih kartelov in imajo dejanski odvračajoč učinek,zato mora biti v interesu žrtev predvsem dobro delovanje teh programov. Tveganje, da se zaupne informacije objavijo, bi negativno vplivalo na razkrivanje kartelov in posledično na možnosti žrtev, da zahtevajo odškodnino. Zato se Odbor strinja z ukrepi za ohranjanje učinkovitosti programov prizanesljivosti. Vendar prošnje za prizanesljivost ne smejo – bolj kot je to nujno potrebno – ščititi udeležencev kartelov pred civilnopravnimi posledicami njihovega nezakonitega ravnanja na račun žrtev.

4.8 Pripombe v zvezi s stroški odškodninskih tožb

4.8.1 Bela knjiga določa različne pristope k zmanjšanju finančnega tveganja v pravdnih sporih za vlagatelje odškodninskih tožb. EESO se strinja s stališčem, da pravice do odškodnine ne smejo ovirati nerazumni stroški pravnih sporov. Do stroškov teh sporov se je opredelil v svojem mnenju o zeleni knjigi (10).

4.8.2 Bela knjiga države članice poziva, naj spremenijo pravila porazdelitve stroškov in nacionalnim sodiščem v izjemnih okoliščinah zagotovijo možnost odstopanja od načela „kdor izgubi, plača“, ki se zdaj uporablja v večini nacionalnih pravnih sistemov. EESO poziva Komisijo, naj resno preuči načine za zagotovitev pravičnega dostopa do sodišč in v tem oziru tudi veljavnost zahtevkov.

4.8.3 EESO meni, da bi se države članice morale posvetiti predpisom o sodnih stroških, Komisija pa bi morala preučiti vse predpise o tem v Evropski uniji. Prizadevati bi si bilo treba, da se omogoči vlaganje tožbe oškodovancem z upravičenimi zahtevami, ki bi jim stroški sicer to onemogočali, ne da bi to vplivalo na pripravo procesnih predpisov, ki bi spodbujali sporazumne rešitve s ciljem zmanjšati stroške.

4.8.4 EESO opozarja, da ni zaželeno uvesti sistema honorarjev v odstotku od dosežene odškodnine, ki bi bil v nasprotju z evropsko pravno tradicijo. Kot je EESO ugotovil v enem prejšnjih mnenj (11), je ta sistem prepovedan v večini držav članic Evropske unije, in sicer zakonsko ali pa s kodeksi ravnanja pravnikov.

4.8.5 Končno EESO meni, da bi bilo obveščanje in zbiranje domnevnih tožnikov mogoče izvajati učinkovito in cenovno ugodno z evropskim elektronskim registrom tožb, v katerega imajo lahko vpogled žrtve v vsej Evropski uniji.

V Bruslju, 25. marca 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) UL C 162, 25.6.2008, Franco Chiriaco, Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o poročilu Komisije – Poročilo o politiki konkurence za leto 2006, COM(2007) 358 konč., točka 7.1.1; Bruselj, 13.2.2008.

(2) V vseh sodbah Courage in Crehan (zadeva C-453/99) ter Manfredi (združene zadeve C-295/4 do C-298/04).

(3) COM(2005) 672, Zelena knjiga – Odškodninske tožbe zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES, Bruselj, 19.12.2005, str. 1–13.

(4) UL C 324 z dne 20.12.2006, María Sánchez Miguel, mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zeleni knjigi – odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES; Bruselj, 26.10.2006, str. 1-10.

(5) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 25. aprila 2007.

(6) COM(2008) 165 konč., Bela knjiga o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES; Bruselj, 2.4.2008.

(7) UL C 162 z dne 25.6.2008, Jorge Pegado Liz, mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o opredelitvi vloge in sistema skupinskih tožb na področju potrošniškega prava Skupnosti, Bruselj, 14.2.2008, str. 1-21..

(8) Glej opombo 7.

(9) Glej opombo 7.

(10) UL C 324 z dne 30.10.2006, tč. 5.4.5 (poročevalka: ga. Sánchez Miguel).

(11) Glej opombo 7.