[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 10.1.2006

KOM(2006) 3 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU

o vzajemni odpravi vizumov z nekaterimi tretjimi državami

v skladu s členom 2 UREDBE SVETA (ES) šT. 851/2005 Z DNE 2. JUNIJA 2005 O SPREMEMBI UREDBE SVETA (ES) šT. 539/2001 O SEZNAMU TRETJIH DRžAV, KATERIH DRžAVLJANI MORAJO PRI PREHODU ZUNANJIH MEJA IMETI VIZUME, IN DRžAV, KATERIH DRžAVLJANI SO OPROščENI TE ZAHTEVE, GLEDE MEHANIZMA VZAJEMNOSTI

KAZALO

I. Uvod 3

II. Izvajanje novega mehanizma vzajemnosti 3

III. Rezultati novega mehanizma vzajemnosti 5

1. Z nekaterimi tretjimi državami je že dosežen ugoden rezultat 5

1.1. Kostarika 5

1.2. Nikaragva 5

1.3. Panama 6

1.4. Venezuela 6

1.5. Brazilija 6

2. Z več drugimi tretjimi državami je rešitev težav v zvezi z nevzajemnostjo že nakazana, vendar je potrebno nadaljnje izvajanje in/ali preverjanje 7

2.1. Brunej Darusalam 7

2.2. Malezija 8

2.3. Singapur 8

2.4. Urugvaj 8

3. S tremi tretjimi državami je rešitev vprašanja nevzajemnosti precej oddaljena 9

3.1. Avstralija 9

3.2. Združene države Amerike 11

3.3. Kanada 13

Priloga 1A 16

Priloga 1B 17

Priloga 2 19

I. UVOD

Uredba Sveta (ES) št. 539/2001 z dne 15. marca 2001 je v središču skupne vizumske politike EU in določa seznam tretjih držav, katerih državljani morajo pri prehodu zunanjih meja imeti vizume (Priloga I k Uredbi), in držav, katerih državljani so oproščeni te zahteve[1] (Priloga II k Uredbi).

Uredba Sveta (ES) št. 539/2001 ne zavezuje Združenega kraljestva in Irske. Mehanizem vzajemnosti in zato tudi to poročilo zajemata vse druge države članice, vključno s tistimi, ki so pristopile leta 2004, ter Islandijo in Norveško, ki ju Uredba (ES) št. 539/2001 zavezuje zaradi njune pridružitve k schengenskemu pravnemu redu.

UREDBA SVETA (ES) šT. 851/2005 Z DNE 2. JUNIJA 2005 O SPREMEMBI UREDBE (ES) šT. 539/2001 VKLJUčUJE NOV MEHANIZEM VZAJEMNOSTI [2], KI SI PRIZADEVA ZA VZPOSTAVITEV VZAJEMNOSTI Z USTREZNIMI UKREPI ZA TRETJE DRžAVE, KI ZA DRžAVLJANE DRžAV čLANIC šE VEDNO ZAHTEVAJO VIZUM ZA BIVANJE, KRAJšE OD 90 DNI, MEDTEM KO ZADEVNE DRžAVE čLANICE EU NE UPORABLJAJO TAKšNIH VIZUMSKIH OBVEZNOSTI ZA DRžAVLJANE TEH TRETJIH DRžAV. Novi mehanizem vzajemnosti se izvaja na naslednji način:

- države članice so morale do 24. julija 2005 poslati obvestila o vseh obstoječih stanjih nevzajemnosti, ta obvestila pa so bila objavljena 11. oktobra v Uradnem listu;

- po objavi je morala Komisija, ob posvetovanju z državami članicami, takoj ukrepati pri organih tretjih držav, ki ne uporabljajo vzajemnosti, z namenom ponovne vzpostavitve potovanja brez vizumov;

- v treh mesecih po objavi obvestil v Uradnem listu mora Komisija predložiti Svetu poročilo, ki mu je lahko priložen predlog začasne ponovne uvedbe vizumske obveznosti za državljane zadevnih tretjih držav. To poročilo je predmet tega sporočila.

Razen tega skupna izjava Sveta in Komisije (UL C 172, 12.7.2005, str. 1) obravnava možnost sprejetja drugih začasnih ukrepov za zadevne države, zlasti na političnem, ekonomskem in trgovinskem področju.

II. IZVAJANJE NOVEGA MEHANIZMA VZAJEMNOSTI

Obvestila o stanjih nevzajemnosti v času začetka veljavnosti nove Uredbe (24. junij 2005) je predložilo 18 držav članic, in sicer Avstrija, Ciper, Češka republika, Danska, Estonija, Finska, Nemčija, Grčija, Madžarska, Italija, Latvija, Litva, Malta, Poljska, Portugalska, Slovaška, Slovenija in Švedska. Obvestilo sta predložili tudi Islandija in Norveška[3].

Prva obvestila so bila objavljena v Uradnem listu 11. oktobra 2005[4]. S to objavo se je začelo 90-dnevno obdobje, v katerem je morala Komisija ukrepati pri organih zadevnih tretjih držav, da bi jih pripravila do odprave vizumske obveznosti, ki jo te države še vedno nalagajo državljanom nekaterih držav članic, in poročati Svetu. Vseeno nekaj držav članic ni predložilo obvestil do roka; zato so bila njihova obvestila objavljena pozneje (10. novembra 2005 obvestila Avstrije, Danske in Švedske[5] ter 8. decembra 2005[6] obvestili Norveške in Islandije[7]).

Glede na število primerov, o katerih so bila poslana obvestila, je treba priznati, da se je od obdobja neposredno po zadnji širitvi EU stanje v zvezi z vzajemnostjo precej izboljšalo. Na podlagi neuradnih informacij, ki jih je zbrala Komisija, je od 33 tretjih držav, navedenih v Prilogi II Uredbe Sveta 539/2001, vizume za eno ali več novih držav članic zahtevalo 22 držav. 1. maja 2004 je bilo ugotovljenih skupaj 112 primerov nevzajemnosti za nove države članice (glejte Prilogo 1A).

Sistem obveščanja, uveden v okviru novega mehanizma vzajemnosti, kaže, da se je število primerov nevzajemnosti od širitve znatno zmanjšalo (glejte Prilogo 1B). Obvestila so bila poslana le za 13 tretjih držav, obvestila za 5 držav med njimi pa so bila poslana zaradi razlogov, ki niso povezani z določitvijo vizumske obveznosti. V zvezi s temi 13 tretjimi državami so bila poslana obvestila za 75 primerov, od tega pa je bilo 18 primerov povezanih z omejitvijo obdobja bivanja brez vizuma (manj kot 90 dni), 4 primeri pa so bili povezani s posebnimi formalnostmi pri prehodu meje ali krajšim bivanjem.

Stanje se je izboljšalo zaradi diplomatskih prizadevanj Komisije in držav članic od 1. maja 2004, kar potrjuje učinkovitost metode, na kateri temelji nov mehanizem vzajemnosti, vključno z dialogom in diplomatskimi stiki z zadevnimi tretjimi državami.

Kot odgovor na obvestila je Komisija poslala pisma državam članicam, Islandiji in Norveški, s katerimi jih je povabila, da predložijo nadaljnje informacije o primerih nevzajemnosti, ob posebnem upoštevanju možnih razlogov, zaradi katerih velja zanje vizumska obveznost, in dvostranskih ukrepov, ki so bili sprejeti za izboljšanje stanja. Na podlagi prejetih informacij se je Komisija, če je bilo to primerno, dodatno posvetovala z državami članicami, da bi pojasnila neskladnosti. Komisija je o stanju redno obveščala Svet.

Po teh obvestilih in na podlagi informacij, ki jih je Komisija prejela od držav članic, Islandije in Norveške, je Komisija poslala zadevnim tretjim državam verbalne note in se sestala z njihovimi organi na več dvostranskih srečanjih.

III. REZULTATI NOVEGA MEHANIZMA VZAJEMNOSTI

Na podlagi zgoraj navedenih stikov z organi tretjih držav razlikuje Komisija tri skupine tretjih držav glede na doseženo stopnjo napredka[8]:

Z NEKATERIMI TRETJIMI DRžAVAMI JE žE DOSEžEN UGODEN REZULTAT

Kostarika

Obvestila : Slovaška in Estonija (odprava vizumov omejena na obiske za 30 dni).

Komisija je od organov Kostarike dobila „Splošna pravila o vizumih za nerezidente“ z dne 22. novembra 2005, v skladu s katerimi je za Slovaško in Estonijo odpravljena vizumska obveznost za bivanje v Kostariki do 90 dni. Pri preverjanju teh splošnih pravil je Komisija opazila, da je Islandija edina schengenska država, ki ni vključena na seznam držav, za katere velja odprava vizumov za bivanje do 90 dni. Komisija je na to opozorila organe Kostarike in dobila odgovor, da bo Islandija kmalu dobila podoben status. Obveščena je bila o spremembi zgoraj navedenih splošnih pravil v ta namen.

Ocena

Komisija meni, da so v skladu z informacijami, ki so jih zagotovili organi Kostarike, državljani vseh držav članic in pridruženih držav – vključno z Islandijo v bližnji prihodnosti – zdaj oproščeni vizumske obveznosti.

Nikaragva

Obvestila : Latvija (obveznost pridobitve turistične karte pri vstopu v državo), Avstrija (odprava vizumov za bivanje do enega meseca) in Islandija (vizumska obveznost).

Organi Nikaragve so Komisiji zagotovili informacije o nacionalni zakonodaji („ Decreto Presidencial n°57-2005 “), ki je začela veljati 5. septembra 2005 in ki določa, da so med drugim državljani vseh držav članic in pridruženih držav oproščeni vizumske obveznosti za bivanje do 90 dni. Državljani vseh držav, za katere ne velja vizumska obveznost, morajo plačati davek in dobijo turistično karto ob vstopu v državo.

Ocena

V skladu z informacijami, ki so jih zagotovili organi Nikaragve, so državljani vseh držav članic in pridruženih držav zdaj oproščeni vizumske obveznosti.

Panama

Obvestila : Estonija, Malta, Slovaška republika, Islandija in Norveška (vizumska obveznost). Estonija, Slovaška republika in Malta so pozneje obvestile Komisijo, da je Panama njihove državljane oprostila vizumske obveznosti.

Organi Paname so potrdili, da državljani Estonije, Malte in Slovaške ne potrebujejo vizuma za vstop na ozemlje Paname. Komisija je prejela dodatne informacije o seznamu držav („ clasificación migratoria “) z dne 10. junija 2005, ki določa, da so državljani vseh držav članic ter Islandije in Norveške oproščeni vizumske obveznosti.

Ocena

Komisija meni, da so v skladu z informacijami, ki so jih zagotovili organi Paname, državljani vseh držav članic in pridruženih držav zdaj oproščeni vizumske obveznosti.

Venezuela

Obvestila : Avstrija (odprava vizumov le za bivanje do 60 dni), Nemčija (vizumska obveznost pri vstopu v Venezuelo po kopnem ali morju), Latvija in Švedska (obveznost za turistično karto).

Komisija je od organov Venezuele prejela dokument, ki ga je pripravilo Ministrstvo za zunanje zadeve (Generalni direktorat za konzularne odnose) in je na voljo za javni vpogled na spletni strani Ministrstva, vključuje pa seznam držav, katerih državljani ne potrebujejo vizuma za obdobje, krajše od 90 dni. Na seznamu so navedene vse države članice ter Islandija in Norveška.

Državljani vseh držav na seznamu morajo pred vstopno kontrolo ali med njo izpolniti turistično karto DEX-2. Karta je sestavljena iz dveh delov: enega obdrži uradnik za priseljevanje, drugega pa vrne osebi. Organi Venezuele ohranjajo ta ukrep zaradi statističnih razlogov. Komisija je dobila potrditev, da v skladu s sedanjim vizumskim sistemom in sistemom za nadzor meje ni več razlike med vstopom v državo po zraku, kopnem in morju.

Ocena

Komisija meni, da so v skladu z informacijami, ki so jih zagotovili organi Venezuele, državljani vseh držav članic ter Islandije in Norveške zdaj oproščeni vizumske obveznosti. Turistična karta DEX-2, ki jo je treba izpolniti ob vstopu v Venezuelo, ne ustreza vizumski obveznosti. Enotno se uporablja za vse državljane držav, za katere ne velja vizumska obveznost in ki potujejo v Venezuelo; ustreza dokazilu o izkrcanju ali prijavi vstopa in je brezplačna.

Brazilija

Obvestilo : Avstrija, Ciper, Češka republika, Estonija, Latvija, Litva in Malta (vizumska obveznost).

Organi Brazilije so že izrazili in uradno potrdili svojo politično pripravljenost, da se oprostijo od vizumske obveznosti državljani tistih držav članic, za katere še vedno velja takšna obveznost. V zvezi s tem je julija 2005 Brazilija poslala Komisiji osnutek sporazuma z Evropsko skupnostjo za oprostitev državljanov tistih držav članic, ki še vedno potrebujejo vizum za vstop v Brazilijo, od te obveznosti, pri čemer ta sporazum ne vpliva na obstoječe dvostranske sporazume z drugimi državami članicami.

Organi Brazilije so obvestili Komisijo, da je v skladu z Ustavo Brazilije potrebna potrditev parlamenta Brazilije, ker je z oprostitvijo od vizumske obveznosti povezan izpad davčnih prihodkov. Zato je treba mednarodni sporazum skleniti s pogajanji. Brazilija je Komisijo obvestila tudi o težavah s političnega stališča, povezanih z nadomestitvijo ali spremembo obstoječih dvostranskih sporazumov z drugimi državami članicami.

Ocena

Glede na izključno zunanjo pristojnost Skupnosti na tem področju sporazuma med ES in Brazilijo o odpravi vizumov, ki bi ga bilo mogoče uporabiti le za omejeno število držav članic, ni mogoče skleniti. Skupnost izvaja svojo zunanjo pristojnost za celotno Skupnost, pri čemer veljajo le zavrnitvene določbe v zvezi z Irsko in Združenim kraljestvom.

Zato je treba, ob upoštevanju politične zavezanosti organov Brazilije za zagotovitev popolne vzajemnosti z vsemi državami članicami v zvezi z oprostitvijo od vizumske obveznosti, dodatno preučiti, kako bi bilo mogoče premagati te pravne in politične ovire. Komisija namerava predložiti Svetu priporočilo, s katerim bi dobila pogajalske smernice za sporazum med Evropsko skupnostjo in Brazilijo o odpravi vizumov, ki zajema vse države članice in bo nadomestil obstoječe dvostranske sporazume o odpravi vizumov z državami članicami.

Z VEč DRUGIMI TRETJIMI DRžAVAMI JE REšITEV TEžAV V ZVEZI Z NEVZAJEMNOSTJO žE NAKAZANA, VENDAR JE POTREBNO NADALJNJE IZVAJANJE IN/ALI PREVERJANJE

Brunej Darusalam

Obvestilo : Češka republika, Estonija, Latvija, Litva, Malta, Portugalska, Slovenija, Finska in Islandija (vizumska obveznost); Italija, Ciper, Madžarska, Slovaška, Švedska in Norveška (bivanje brez vizuma omejeno na 14 dni); Nemčija, Grčija in Avstrija (bivanje brez vizuma omejeno na 30 dni).

Organi Bruneja so na tehnični ravni priznali razlike pri obravnavi držav članic in objavili, da bodo pristojni organi razmislili o možnih rešitvah za enako obravnavo vseh držav članic. Čeprav so upoštevali, da imajo državljani Bruneja pravico do bivanja brez vizuma do 90 dni na ozemlju držav članic, so poudarili, da je Brunej majhna država, ki ne odobri bivanja brez vizuma nad 30 dni niti svojim azijskim sosednjim državam (v skladu z informacijami, ki so bile Komisiji na voljo, predvideva Brunej oprostitev od vizumske obveznosti za 90 dni le za eno tretjo državo, in sicer Združene države).

Ocena

Čeprav bivanja brez vizuma, krajšega od 90 dni, za državljane držav članic (in enako obdobje bivanja za državljane vseh držav članic) ni mogoče obravnavati kot odobritve popolne vzajemnosti, je Brunej predlagal uporabo tako ugodnih pogojev za vse državljane EU, kot jih uporablja za svoje najbližje azijske partnerje. Enaka obravnava držav članic bi bila tako zagotovljena. Ob upoštevanju velikosti Bruneja Darusalama, majhnega števila zadevnih državljanov EU in njegovega pristopa do državljanov sosednjih držav je treba začeti razpravo z državami članicami, ali omejeno obdobje za bivanje brez vizuma – do 30 dni – ne bi zadoščalo za poklicne in zasebne potrebe državljanov EU. V vsakem primeru morajo bivanje brez vizuma za vse države članice in pridružene države, čeprav je časovno omejeno na manj kot 90 dni, še vedno potrditi organi Bruneja Darusalama.

Malezija

Obvestila : Grčija, Latvija in Estonija (odprava vizumov omejena na obiske, krajše od 30 dni).

Komisija je prejela zagotovila malezijske strani, da po njenem mnenju ni večjih težav za razširitev odprave vizumov za obiske do 90 dni za te tri države članice in Portugalsko, ki je očitno v enakem položaju. Organi Malezije so sporočili, da preučujejo to vprašanje in da bodo poslali uradni odgovor, ki pa ga Komisija še ni prejela.

Ocena

Komisija meni, da je treba po spodbudnih stikih z organi Malezije to zadevo še naprej obravnavati, da se zagotovi popolna vzajemnost v zvezi z režimom odprave vizumov za državljane vseh držav članic in pridruženih članic.

Singapur

Obvestilo : Estonija (vizumska obveznost za obiske, daljše od 30 dni).

Organi Singapurja so obvestili Komisijo, da Singapur ob vstopu na svoje ozemlje zagotovi zaznamek v potnem listu državljanov držav članic, v katerem je določena njihova pravica, v skladu s katero lahko ostanejo 30 dni. Državljan države članice lahko potem dvakrat zaprosi za podaljšanje po 30 dni. Takšna prošnja je preprosta in brezplačna. Ta postopek se uporablja za državljane vseh držav, za katere velja režim oprave vizumov. Singapurska stran je ta postopek utemeljila z legitimnim interesom Singapurja, da je seznanjen z razlogi osebe, ki želi ostati v Singapurju več kot en mesec, glede na relativno majhnost države.

Ocena

Komisija meni, da ob upoštevanju okoliščin, v katerih je začetno bivanje brez vizuma omejeno na 30 dni (zlasti: enaka obravnava vseh državljanov, oproščenih vizumske obveznosti; preprost postopek za podaljšanje bivanja brez vizuma; velikost države), in načela sorazmernosti ni razloga za nadaljnje obravnavanje te zadeve.

Urugvaj

Obvestilo : Estonija (vizumska obveznost).

Organi Urugvaja so Komisijo ustno obvestili, da ni pravnega ugovora zoper odpravo vizumske obveznosti za državljane Estonije ter da je zato že pripravljena uredba o vzpostavitvi vzajemnosti in bo kmalu potrjena.

Ocena

Komisija meni, da bo v skladu z informacijami, ki so jih zagotovili organi Urugvaja, kmalu začela veljati vzajemnost za vse države članice. Komisija bo obveščala Svet o začetku veljavnosti uredbe, o kateri so Komisijo obvestili organi Urugvaja.

S TREMI TRETJIMI DRžAVAMI JE REšITEV VPRAšANJA NEVZAJEMNOSTI PRECEJ ODDALJENA

Avstralija, Kanada in Združene države pregledujejo vse države članice, za katere zdaj ne velja vizumska vzajemnost, na podlagi posameznega primera v skladu s svojo veljavno zakonodajo in drugimi merili, ki niso zakonsko določena. Čeprav je priznano, da morajo zadevne države članice sprejeti ukrepe za izpolnjevanje teh meril, je nujno, da je za vsako državo zagotovljen niz razumljivih, določenih in izmerljivih meril, ki jih je treba izpolniti, kar za te države pomeni usmeritev za doseganje vizumske vzajemnosti.

Avstralija

Vsi nedržavljani[9] morajo imeti vizum pred potovanjem v Avstralijo. Glede na državljanstvo zadevne osebe je treba vlogo za izdajo vizuma vložiti v elektronski obliki – dovoljenje ETA (Electronic Travel Authority) ali eVisa (za podrobnosti glejte Prilogo 2) – ali pri diplomatskem predstavništvu. Razen tega državljani več držav potrebujejo tranzitni vizum za tranzit prek Avstralije, ko potujejo v drugo državo.

Avstralija zahteva le dovoljenje ETA za državljane 14 držav članic (Belgije, Danske, Nemčije, Grčije, Španije, Francije, Italije, Luksemburga, Malte, Nizozemske, Avstrije, Portugalske, Finske, Švedske) ter pridruženih držav Islandije in Norveške. Dovoljenje eVisa morajo imeti državljani 9 držav članic (Češke republike, Estonije, Cipra, Latvije, Litve, Madžarske, Poljske, Slovenije in Slovaške). Od 1. novembra 2005 so vse obveznosti za tranzitni vizum, ki so ga morali imeti državljani teh 9 držav članic, za katere je potrebna eVisa, ukinjene.

Obvestila v zvezi z nevzajemnostjo za Avstralijo so bila povezana z dvema razlogoma: sedem držav članic ter pridruženi državi Norveška in Islandija so poslale obvestila v zvezi s sistemom ETA (Electronic Travel Authority), devet držav članic pa je poslalo obvestilo o tem, da se zanje uporablja vizumska obveznost, ki presega obveznost ETA.

eVisa je od 1. julija 2004 na voljo za devet držav članic (za bivanje do treh mesecev, od 1. julija 2005 za bivanje do dvanajst mesecev za vse države članice), za tri države članice med njimi (Estonijo, Latvijo in Slovenijo) pa je na voljo možnost „samodejne izdaje“.

Organi Avstralije poudarjajo, da v primerjavi z Evropsko unijo njihova „vizumska“ politika ni usmerjena na kratko bivanje treh mesecev, ampak omogoča širši pristop za bivanje do dvanajst mesecev, vključno s širokimi in lažjimi pogoji za vstop in bivanje. Mednje spadajo spletne vloge za izdajo vizuma z veljavnostjo do dvanajst mesecev, ki so na voljo od julija 2005 (za vse države članice), delovni počitniški režim (11 držav članic in Norveška), na podlagi katerega so sredstvom za potovanje lahko dodana sredstva naključne zaposlitve, lažja pridobitev vizuma za študente ter poenostavitev z izdajo dovoljenj za bivanje in delo.

Pri več neuradnih in uradnih stikih med službami Komisije in organi Avstralije so slednji poudarili, da je avstralski splošni vizumski režim sorazmeren in stroškovno učinkovit odziv na geografski položaj in varnostna vprašanja Avstralije. Po mnenju Avstralije je preverjanje potnikov pred odhodom vsaj z uporabo sistema ETA potrebno, da bi se izognili na eni strani morebitnim tveganjem za varnost (tudi zaradi sopotnikov), na drugi strani pa velikim neprijetnostim, ki bi jih lahko imeli potniki, če bi organi zavrnili njihov vstop v državo po dolgem potovanju.

Avstralija je poudarila, da je bil njen odziv na pristop desetih novih držav članic maja 2004 pozitiven in da je od takrat naprej zagotovila lažjo izdajo vizumov.

V zvezi z razlikami pri obravnavi držav članic Avstralija utemeljuje potrebo po ohranitvi sedanjega sistema eVisa za kratko bivanje za devet držav članic na naslednji način: pri treh državah članicah se je od uvedbe dovoljenja eVisa julija 2004 povečala stopnja primerov bivanja po izteku vizuma; tri nove države članice nimajo sistema, ki omogoča spletno razlikovanje med potnimi listinami, ki so izdane državljanom EU, in tistimi, ki jih izdajo države članice EU nedržavljanom; za šest držav članic je pogosta uporaba lažnih dokazil; razen tega je Avstralija omenila tudi primere razveljavitve vizumov in zavrnitve vizumov za več držav članic.

Vseeno je Avstralija v svojem zelo obširnem odgovoru na verbalno noto Komisije poudarila tudi zavezanost, da bo nadaljevala s pregledom svojih postopkov za posamezne države v prvem polletju leta 2006: „Avstralija še naprej dejavno preučuje vprašanja, ki jih je postavila Komisija, vključno z vprašanjem vizumske takse (Visa Application Charge – VAC), nadaljnjega zmanjšanja zahtev v zvezi z dokumenti in drugih izboljšav možnosti elektronskih vizumov, ki bodo še krepila pretok ljudi med Avstralijo in EU. Nadaljevali bomo s postopnimi prilagoditvami naših sistemov za doseganje tega cilja in zagotovili redno obveščanje Komisije in držav članic o razvoju dogodkov.“ Organi Avstralije so na srečanjih s službami Komisije omenili, da bodo pripravili časovni razpored za uvedbo teh poenostavitvenih ukrepov.

„Vlada Avstralije je predana uresničevanju tega postopka stalnih izboljšav in kakršno koli možnost razširitve ETA na preostalih 9 držav članic EU, ki sedaj nimajo dostopa do ETA, bo treba obravnavati kot del tega postopka, pri čemer bo treba upoštevati sedanje varnostno okolje.“

Organi Avstralije so omenili, da bo v zvezi z vprašanjem vizumske vzajemnosti potreben širok pristop različnih organov vlade in da bo ta tema obravnavana v prvi polovici leta 2006.

Ocena

Treba je priznati, da Avstralija, čeprav ohranja sedanji vizumski sistem, kaže pripravljenost in odprtost za olajšanje vstopa v Avstralijo za državljane tistih držav članic, ki še nimajo dostopa do sistema ETA, ter omilitev pogojev vstopa in bivanja na splošno, tudi za bivanje, ki presega tri mesece. Sprejetih je bilo več ukrepov za olajšanje vstopa, kot sta odprava preostalih obveznosti za tranzitni vizum (devet držav članic) in uporaba sistema eVisa, tudi s sistemom samodejne izdaje. V tem smislu je treba od organov Avstralije zahtevati večjo jasnost in preglednost v zvezi z merili, ki se uporabljajo, natančnim zaporedjem poenostavitvenih ukrepov ter ukrepi, ki bi jih morale sprejeti zadevne stranke za doseganje napredka.

Komisija namerava z Avstralijo nadaljevati dialog, usmerjen k doseganju rezultatov.

V sodelovanju z organi Avstralije je treba dodatno pojasniti nekaj vprašanj, kot sta razlikovanje v elektronskem sistemu med različnimi vrstami potnih listov, ki jih izda država članica, in učinkovitost, ki jo kritizirajo nekatere države članice in je povezana z nekaterimi možnostmi v sistemu eVisa. Prva prednostna naloga za Komisijo je doseganje enake obravnave državljanov vseh držav članic, tako da se tiste države članice, za katere sedaj velja eVisa, vključijo na področje uporabe sistema ETA. Vprašanje sistema ETA – pri čemer je ETA vizum, tj. dovoljenje, ki ga je treba dobiti pred potovanjem, vendar to ne vključuje vložitve vloge za izdajo vizuma – se lahko obravnava pozneje. Priznati je treba, da so zlasti pogoji in postopki, ki jih določa Avstralija za vstop in bivanje nad tri mesece, ugodni za potnike in manj zapleteni kot ustrezna pravila v EU.

Združene države Amerike

Deset držav članic (Češka republika, Grčija, Estonija, Ciper, Latvija, Litva, Madžarska, Malta, Poljska in Slovaška) je poslalo obvestilo, da Združene države določajo vizumsko obveznost za njihove državljane.

Program Združenih držav za odpravo vizumov[10] (Visa Waiver Program – VWP) omogoča državljanom 27 sodelujočih držav, da v Združene države vstopijo kot osebe na začasnem poslovnem obisku ali obisku za prosti čas, ne da bi prej dobili vizum pri konzulatu Združenih držav v tujini.

Države, ki sodelujejo v programu, določi minister za domovinsko varnost ob posvetovanju z zunanjim ministrom. Pogoji za sodelovanje v programu za odpravo vizumov so določeni z zakonodajo Združenih držav[11] in so povzeti v Prilogi 2.

Združene države poudarjajo, „da je zahteve za vključitev države v program Združenih držav za odpravo vizumov (VWP) pravno določil kongres ... Vsaka država, ki želi sodelovati v programu za odpravo vizumov, mora izpolnjevati vsa ta merila. Za kakršne koli spremembe sedanjih meril bi moral kongres sprejeti zakon.“ Države članice EU, ki še ne sodelujejo v programu, ne izpolnjujejo vseh meril, zato jih kratkoročno ni mogoče vključiti v program za odpravo vizumov. Združene države menijo, da članstvo v Evropski uniji kot tako ni zadosten razlog za upravičenost do sodelovanja v programu za odpravo vizumov.

Uradniki Združenih držav so dosledno omenjali, da po terorističnih napadih 11. septembra 2001 kongres ni pokazal pripravljenosti za omilitev meril upravičenosti do sodelovanja v programu za odpravo vizumov. Kljub temu so organi Združenih držav javno potrdili, da je vključitev novih držav članic in Grčije v program za odpravo vizumov zaželena, če bodo te države izpolnjevale merila. Ob upoštevanju tega je februarja 2005 predsednik Bush predlagal okvir „načrtov“ za usmeritev teh skupnih prizadevanj k cilju morebitnega prihodnjega sodelovanja v programu za odpravo vizumov. Takšne načrte ima zdaj devet od 10 zadevnih evropskih držav članic (razen Cipra). V vseh novih državah članicah EU so bile vzpostavljene skupne konzularne delovne skupine, ki se redno sestajajo, zato da bi razvile načrte in zagotovile napredek tega programa.

Načrti so pripravljeni glede na stanje v posamezni državi, vendar imajo skupne prvine, ki vključujejo:

- sporazum Združenih držav o spremljanju postopka za pregled vlog za izdajo vizuma;

- izključitev vseh primerov pred letom 1989 iz izračunov za bivanja po izteku vizuma;

- potrebno izpolnjevanje ustaljenih tehničnih zahtev zakonodaje Združenih držav s strani zadevne vlade (npr. stopnja bivanja po izteku vizuma in stopnja zavrnitve vizumov za osebe, ki niso priseljenci, biometrija, poročanje o izgubljenih in ukradenih potnih listih itd.);

- potrebno spodbujanje kampanj za ozaveščenost javnosti s strani vlad, s katerimi se poveča ozaveščenost o zahtevah in obveznostih, povezanih s potovanjem v Združene države.

Združene države so priznale, da sedanji načrti niso izčrpni (tj. da ne zajemajo vseh meril, ki se uporabljajo pri odločitvi o upravičenosti države do sodelovanja v programu za odpravo vizumov) in da so merila v nekaterih primerih precej subjektivna. Razen tega so nekateri statistični podatki, na podlagi katerih so merila ocenjena (npr. bivanje po izteku vizuma), nepopolni.

Vprašanje vizumske vzajemnosti je EU uvrstila na dnevni red srečanj med EU in Združenimi državami na vseh ravneh, vključno z vrhovnim srečanjem. Razprava o tem vprašanju je potekala tudi na srečanju predsednika Barrosa in predsednika Busha 18. oktobra 2005 v Washingtonu. Organi Združenih držav so v pisnem odgovoru na verbalno noto Komisije potrdili pomen tega vprašanja za odnose med EU in Združenimi državami, priznali vidike Skupnosti o tem vprašanju in se strinjali s tem, da bodo Komisiji zagotovili četrtletne posodobljene informacije o napredku v zvezi z načrti programa za odpravo vizumov. Vseeno Združene države še naprej poudarjajo, „da bodo še naprej posamično vrednotile napredek držav v zvezi s članstvom v programu za odpravo vizumov, kot to zahteva zakon“.

Kot nadaljnje uradno ukrepanje na podlagi verbalne note se je Komisija srečala z višjimi uradniki Združenih držav novembra v Washingtonu, da bi dodatno razložila naravo spremenjenega mehanizma vzajemnosti in vztrajala pri napredku v zvezi s težavo o nevzajemnosti. Uradniki Komisije so izmenjali uporabna mnenja s predstavniki 10 držav članic, ki niso vključene v program za odpravo vizumov, v Washingtonu. S tem so prispevali k odkrivanju možnosti za skladnejši in doslednejši pristop k doseganju skupnega cilja.

Ocena

Komisija priznava zavezanost Združenih držav na najvišji politični ravni k postopku za uresničevanje načrtov programa za odpravo vizumov.

Ob upoštevanju odziva držav članic in dejstev, povezanih z vizumsko politiko Združenih držav, Komisija meni, da bi postopek za uresničevanje načrtov programa za odpravo vizumov lahko bil primerno sredstvo za srednjeročno zagotovitev oprostitve od vizumske obveznosti za vse državljane EU, ter je pripravljena potrditi ta pristop. Vseeno je za polno učinkovitost tega pristopa treba natančneje in dosledneje določiti cilje in merila v teh načrtih. Ta vidik je sprejela ameriška administracija v okviru Skupnega delovnega programa EU in Združenih držav iz novembra 2005 glede na izvajanje gospodarske pobude z vrha med EU in Združenimi državami junija 2005: eden od ciljev je „vzpostaviti jasne in izčrpne postopke za uresničevanje načrtov za vse države članice EU, ki niso vključene v program za odpravo vizumov (VWP), ki bodo za te države članice EU pomenili usmeritev k izpolnjevanju zahtev in vključitvi v program Združenih držav za odpravo vizumov.“

Posebne dejavnosti vključujejo: prizadevanja za „razvoj ter izvajanje izčrpnih in posebnih načrtov za vse države članice EU, ki niso vključene v program za odpravo vizumov, pri čemer ti načrti zajemajo zakonske vidike in vidike, ki niso zakonsko določeni, skupaj z ustreznimi merili“, ter za „sodelovanje za spodbujanje statusa za odpravo vizumov ter uporabo konzularnih odborov v vseh državah članicah EU, ki želijo vstopiti v program za odpravo vizumov, da bi dodatno izpopolnili načrte posameznih držav, vključno z mehanizmi za merjenje napredka.“

Združene države do sedaj niso pokazale pripravljenosti za preučitev začasnih ukrepov za olajšanje vstopa, kot je oprostitev od vizumske takse. Vseeno je treba še naprej vztrajati, da Združene države vsaj poenostavijo nekatere vidike postopka za izdajo vizuma.

Kanada

Sedem držav članic (Češka republika, Estonija, Latvija, Litva, Madžarska, Poljska in Slovaška) je poslalo obvestilo, da Kanada določa vizumsko obveznost za njihove državljane.

Pristop organov Kanade v zvezi z oprostitvijo od vizumske obveznosti za države članice EU je podoben pristopu Združenih držav. Kanada vrednoti oprostitev od vizumske obveznosti za posamezno državo in ne priznava skupne oprostitve na podlagi članstva v EU. V Kanadi jasna merila v zvezi s predpogoji za odpravo vizumov niso pravno opredeljena. Organi Kanade so v svojem odgovoru z dne 13. decembra 2005 na verbalno noto Komisije o tem izjavili naslednje: „Pregled vizumov s strani Kanade je upravni postopek, ki temelji na objektivni presoji tveganj in ugodnosti, povezanih s pretokom državljanov neke države.“ Merila za presojo so navedena v Prilogi 2.

Leta 2004 je Sektor za državljanstvo in priseljevanje (Citizenship and Immigration Canada – CIC) pregledal sistem odprave vizumov. Sedem zadevnih držav članic je prejelo vprašalnike, ki so se precej vsebinsko razlikovali. Organi Kanade so potrdili, da „je bil pregled opravljen glede na posamezno državo ter da so bile upoštevane obsežne reforme in hitre spremembe v novih državah članicah, ki so bile predmet pregleda“. Maja 2005 je objava, da na podlagi tega vrednotenja za nobeno od sedmih držav članic ni odpravljena vizumska obveznost, povzročila veliko razočaranje. Organi Kanade so navedli različne razloge za takšne odločitve, kot so varnost potnih listov in listin ter s tem povezane goljufije, visoka stopnja zavrnitev vlog za izdajo vizuma, organiziran kriminal, gospodarske migracije, vladna korupcija, liberalizacija trga delovne sile v EU[12], brezposelnost in višina plač, socialne razlike, zahtevki za status begunca in povezave s politiko Združenih držav[13].

EU je uvrstila vizumsko vzajemnost na dnevni red srečanj med EU in Kanado na vseh ravneh in zagotovljeno je bilo pojasnilo, da je to po mnenju EU vprašanje odnosov med EU in Kanado.

Voditelji EU in Kanade so se na vrhu v okviru video konference dne 24. novembra 2005 strinjali, da bodo „ nadaljevali pregleden postopek okrepljenega dialoga o vzpostavitvi potovanj brez vizuma za državljane vseh držav članic EU in Kanade“ .

Kanada je potrdila svojo zavezanost za nadaljevanje dialoga ter „nadaljevanje spremljanja doseženega napredka in začetek naslednjega izčrpnega pregleda vizumskega vprašanja leta 2007 za države, ki do takrat ne bodo dobile statusa za vstop in bivanje brez vizuma. … Časovno bo naslednji pregled Kanade sledil postopku vrednotenja v skladu s schengenskim pravnim redom, ko bodo po pričakovanjih nove države članice postale polnopravne članice schengenskega območja brez mej.“

V okviru tega dialoga so novembra 2005 organi Kanade opravili tehnične obiske baltskih držav in Poljske ter predlagali, da bodo januarja 2006 obiskali tudi Madžarsko, Slovaško in Češko republiko. Kanada je potrdila, da je sedem držav članic na drugačni ravni usklajenosti ter da „Kanada stalno spremlja razvoj dogodkov in je še naprej pripravljena sprejeti ukrepe za odpravo vizumov pred pregledom leta 2007, če bi to omogočal razvoj dogodkov v kateri koli novi državi članici. Nove države članice so povabljene, da Kanado kadar koli obveščajo o kakršnem koli razvoju dogodkov, za katerega bi želele, da je Kanada z njim seznanjena.“

Kanada navaja tudi skupne zaveze z Združenimi državami v zvezi z varnostnimi vprašanji in vprašanji upravljanja mej: „Kanada in Združene države so zavezane tesnemu usklajevanju svoje posebne vizumske politike. Medtem ko je vsaka od držav še naprej neodvisna pri razvoju lastne vizumske politike in obveznosti, sta se obe državi strinjali, da bosta upoštevali posledice pričakovanih sprememb svoje vizumske politike in/ali obveznosti za drugo državo. Zato med državama potekajo redna posvetovanja za zagotovitev, da usmeritev, za katero si prizadevata, še naprej dosega njune skupne cilje in interese.“

Ukinitev ali znatno zmanjšanje vizumskih taks, ki ga je predlagala Komisija kot prvi ukrep v postopku za doseganje oprostitve od vizumske obveznosti, je bilo zavrnjeno.

Ocena

Kanada je vključena v dialog o vzpostavitvi vzajemnega potovanja brez vizuma, vendar do sedaj še ni bil dosežen pravi napredek. Kanada je še naprej odprta za nadaljnji dialog in je potrdila svojo načelno pripravljenost za pravočasno odpravo vizumske obveznosti za državljane vseh držav članic EU.

Komisija meni, da je treba dialog, ki se je začel s Kanado, nadaljevati, vendar mora postati bolj ciljno usmerjen. Zato je treba vzpostaviti pregleden postopek z jasnimi merili, s katerim bo dosežena odprava vizumov za državljane vseh držav članic.

IV. Sklepi

Komisija meni, da se je že pokazala učinkovitost dialoga s tretjimi državami v skladu z novim mehanizmom vzajemnosti:

- za štiri tretje države – Kostariko (če bo dana potrditev v zvezi z Islandijo), Nikaragvo, Panamo in Venezuelo – je vzajemna odprava vizumov že dosežena; za Brazilijo je bila pravna rešitev že napovedana;

- za štiri tretje države – Brunej Darusalam, Malezijo, Singapur in Urugvaj – je rešitev težav v zvezi z nevzajemnostjo že nakazana, vendar je potrebno nadaljnje izvajanje in/ali preverjanje v naslednjih mesecih;

- za tri druge tretje države še ni sprememb v zvezi z razširitvijo odprave vizumov na državljane vseh držav članic EU, čeprav je bil dosežen manjši napredek o vprašanju preglednosti.

V zvezi z Avstralijo ni mogoče pričakovati bližnje uporabe sistema ETA za državljane vseh držav članic. Vseeno je Avstralija že uvedla nekatere olajšave v postopku za izdajo vizumov za državljane držav članic, ki ne uporabljajo sistema ETA, in izrazila pripravljenost za nadaljnjo poenostavitev postopkov za izdajo vizumov. To je mogoče označiti kot pozitivni ukrep, vendar se lahko obravnava le kot prehodni ukrep, naš prvi cilj pa ostaja sodelovanje vseh držav članic v sistemu ETA in s tem enaka obravnava vseh državljanov EU (brez vnaprejšnje določitve končnega stališča ES o sistemu ETA).

Na podlagi razprave na najvišjih ravneh je Komisija opazila politično zavezanost Združenih držav in Kanade za nadaljevanje dialoga ter večjo preglednost in natančnost v zvezi z zahtevami za zadevne države članice za pridobitev odprave vizumov. Komisija bo še naprej sodelovala s sogovorniki iz Združenih držav in Kanade, da zagotovi izpolnitev teh zavez in razišče konkretne zamisli za rešitev težave v zvezi z nevzajemnostjo. Še naprej moramo s tema dvema državama tudi raziskovati možnosti za olajšanje izdaje vizumov kot začasnega ukrepa.

Po tem prvem krogu, ki je bil delno uspešen, je pomembno, da so Komisija in države članice še naprej zavezane, zavzete in enotne, kar zadeva doseganje skupnih ciljev na tem področju. Polna podpora Komisije s strani držav članic, njihov prispevek na vseh stopnjah postopka in solidarnost med njimi ostajajo absolutno bistvene prvine pri doseganju pričakovanih rezultatov.

V skladu s členom 1(5) Uredbe 539/2001, kakor je bila spremenjena z Uredbo 851/2005, bo Komisija do julija 2006 pripravila drugo poročilo, s katerim spremlja, ali so se rešitve, ki so jih napovedale nekatere tretje države, medtem uresničile, in ali je nadaljnji dialog z drugimi pokazal perspektivo za vzajemno potovanje brez vizuma.

Komisija meni, da ob upoštevanju napredka, ki je bil dosežen s partnerji, čeprav je njegova stopnja spremenljiva, na tej stopnji ni treba poročilu priložiti osnutka ukrepov, kot so določeni v členu 1(4)(c) Uredbe 539/2001, kakor je bila spremenjena z Uredbo 851/2005, ali skupne izjave Sveta in Komisije, ki je bila pripravljena ob sprejetju Uredbe 851/2005.

Vseeno bo Komisija še naprej skrbno spremljala napredek, da zagotovi izpolnitev obstoječih zavez svojih partnerjev. V zvezi z državami, pri katerih je celovita rešitev vprašanj v zvezi z nevzajemnostjo še oddaljena, bo bistven napredek pri izvajanju meril. Čeprav se priznava, da bodo potrebna prizadevanja na obeh straneh, Komisija ponovno poudarja, da sta člen 4 Uredbe 539/2001 ter skupna izjava Sveta in Komisije v zvezi z Uredbo 851/2005 povezana s posebnimi ukrepi za lažje doseganje vzajemnega potovanja brez vizuma.

Annex 1A

Visa requirement imposed by third countries listed in Annex II to Regulation No 539/2001 upon nationals of the new Member States on 1 May 2004.

| CY |CZ |EE |HU |LT |LV |MT |PL |SI |SK | |Andorra | | | | | | | | | | | |Argentina | | | | | | | | | | | |Australia |V |V |V |V |V |V |* |V |V |V | |Bolivia | |V | |V | |V |V | | |V | |Brazil |V |V |V | |(V) |V |V | | |V | |Brunei |V |V |V |V |V |V | | |V |V | |Bulgaria | | | | | | | | | | | |Canada | |V |V |V |V |V | |V | |V | |Chile | | | | | | | | | | | |Costa Rica |V | | | |(V) | |V | |V |(V) | |Croatia | | | | | | | | | | | |Guatemala |V | |V |V |V |V |V |(V) |V |V | |Holy See | | | | | | | | | | | |Honduras |V | | |V | | | | | | | |Hong Kong SAR | | | | | | | | | | | |Israel | | | | | | | | | | | |Japan | | | | | | | | | | | |Macao SAR | | | | | |V | | | | | |Malaysia | | | | |V | | | | | | |Mexico | | |V | |V |V |V | | |V | |Monaco | | | | | | | | | | | |New Zealand |V | |V | |V |V | |V | |V | |Nicaragua |V | | | | | |V | | | | |Panama | |V |V | | |V |V | |V |V | |Paraguay |V |V |V | |V |V |V |(V) |V |V | |Romania | | |(V) | |(V) | | | | | | |Salvador | |V |V |V |V |V |V |(V) |V |V | |San Marino | | | | | |V | | | | | |Singapore | | | | |V | | | | | | |South Korea | | | | | | | | | | | |United States |V |V |V |V |V |V |V |V | |V | |Uruguay | | |V | | | | | | |V | |Venezuela |V | |V | | |V |V |(V) | |V | | * ETA required. (V) : visa exemption agreement not yet entered into force.

Annex 1B

Visa requirement imposed by third countries listed in Annex II to Regulation No 539/2001 upon EU citizens on 24 June 2005.

|CY |CZ |EE |EL |FI |HU |LT |LV |MT |PL |PT |SI |SK |DE |AT |IT |SW |DK | |Andorra | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Argentina | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Australia 1 |V |V |V |V | |V |V |V |V |V | |V |V |V |V |V |V |V | |Bolivia | | |(V) | | | | |(V) |V | | | | | | | | | | |Brazil |V |V |V | | | |V |V |V | | | | | |V4 | | | | |Brunei |(V) |V |V |(V) |V |(V) |V |V |V | |V |V |(V) |(V) |(V) |(V) |(V) | | |Bulgaria | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Canada | |V |V | | |V |V |V | |V | | |V | | | | | | |Chile | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Costa Rica | | |(V) | | | | | | | | | |(V) | | | | | | |Croatia | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Guatemala | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Holy See | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Honduras | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Hong Kong SAR | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Israel | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Japan | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Macao SAR | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Malaysia | | |(V) |(V) | | | |(V) | | | | | | | | | | | |Mexico | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Monaco | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |New Zealand | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Nicaragua | | | | | | | |V³ | | | | | | |(V) | | | | |Panama | | |V | | | | | |V | | | | | | | | | | |Paraguay | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Romania | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Salvador | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |San Marino | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |Singapore | | |(V) | | | | | | | | | | | | | | | | |South Korea | | | | | | | | | | | | | | | | | | | |United States |V |V |V |V | |V |V |V |V |V | | |V | | | | | | |Uruguay | | |V | | | | | | | | | | | | | | | | |Venezuela | | | | | | | |V3 | | | | | |V² |(V) | |V3 | | | V : visa requirement

(V) : visa exemption for a period of less than 90 days.

1. Australia : Electronic Travel Authority (ETA) is required from citizens of EL, FI, MT, PT, DE, AT, IT, SW, DK, IS, NO as well as from citizens of the other Member States not indicated in the table

2. in case of entry at land and sea borders

3. tourist card is required upon entry

4. visa is required from business travellers

IS notified the following cases of non-reciprocity: Australia, Brunei, Nicaragua, Panama and Paraguay

NO notified the following cases of non-reciprocity: Australia, Brunei (for stays exceeding 14 days), Panama (visa issued free of charge on arrival)

Annex 2

Australian visa procedures

The two visa procedures subject of the notifications can be summarised as follows:

The ETA: Before travelling and before an air ticket is issued, the traveller himself/herself, or the travel agent/airline on his/her behalf, sends an electronic application for an ETA to the relevant Australian authorities. This involves entering in the ETA system data identifying the traveller and details of his/her passport. The data are compared with an on-line file held by the relevant Australian authorities (Department of Immigration and Multicultural and Indigenous Affairs, DIMIA) on persons whose entry into Australia is undesirable (Movement Alert List, MAL).

The response is almost immediate. If the response is positive, i.e. if consultation of the file does not produce an alert with respect to the traveller or his/her passport, an ETA number is assigned electronically and the air ticket can be issued. If the response is negative, no ETA number can be assigned and the traveller is asked to contact the Australian consular authorities. On arrival in Australia, the immigration authorities check that the passport holder has an ETA.

The eVisa (e676 visa ): applicants or travel agents can apply for a visa on the internet. The applications are processed in Australia and, depending on the risk assessment level further supporting documents can be required from the applicant. If the risk is low, they can be granted more or less automatically (“autogrant” facility).

US Visa Waiver Programme

To qualify for the VWP, a country must: offer reciprocal privileges to United States citizens; have had a non-immigrant refusal rate of less than 3% for the previous year; certify that the country issues machine-readable passports; have a program to incorporate biometric identifiers into the passports; certify that it reports the theft of blank passports on a timely basis to the U.S. authorities.

In addition the Department of Homeland Security in consultation with the Secretary of State has to prepare an evaluation report on the effect that a country’s designation as a VWP participant would have on the law enforcement and security interests of the United States, including interests related to enforcement of immigration laws and the existence and effectiveness of extradition agreements and procedures. In order for a country to be designated as a VWP participant, a determination must be made that such interests would not be compromised by the designation of the country.

Furthermore there are specific factors that are considered but are not established in the legislation: security of a country’s passport application, production and issuing process; security of passports and other documents used to demonstrate identity and citizenship, and incidence of fraud or misuse involving such documents; nationality and citizenship laws, and their implementation; existence of security and law enforcement threats in the country (terrorist activities, organised crime, money laundering, human and drug trafficking, etc.), and efforts to address such threats; immigration controls and alien smuggling activities in the country, and efforts to address such threats; stability of the government politically and economically; degree of cooperation with the U.S. and other international partners on law enforcement issues, including extradition.

Canadian assessment criteria for visa exemption

The Canadian authorities take into consideration the complex push and pull factors that trigger migration movements, from broad socio-economic conditions to specific regional issues. The country assessment of risks and benefits includes many factors, such as (but not limited to):

- Immigration issues (i.e. non bona-fide refugee claimants and clandestine or undocumented migrants),

- public safety and security issues (i.e. organized crime and counter terrorism, the trafficking and smuggling of persons and goods, serious criminal activity, health risks and concerns),

- the stability of government and public institutions (level of public confidence in institutions, legal system, police and security agencies, immigration and asylum systems, protection of human rights),

- the health and stability of the economy, such as unemployment rates and regional disparities,

- the social and human rights environment,

- the trends and patterns related to incidences of application fraud, passport fraud and visa refusal rates.

Factors are reviewed to ensure that they are consistent with Canadian immigration program and the broader mandate, objectives and priorities of the Government of Canada. Decisions to change the visa status of a given country are well-informed and are made after a comprehensive review of key considerations and upon extensive internal consultation.

[1] UL L 81, 21.3.2001, str. 1.

[2] O prejšnjem mehanizmu vzajemnosti glejte delovni dokument služb Komisije o vzajemnosti na področju vizumov (Dokument JAI-B-1 (2004) 1372, 18.2.2004).

[3] Svet sta obvestili v skladu s členom (2a) Sporazuma, sklenjenega med Svetom Evropske unije in Republiko Islandijo ter Kraljevino Norveško, v zvezi s pridružitvijo teh dveh držav k izvajanju, uporabi in razvoju schengenskega pravnega reda, da sprejemata vsebino Uredbe Sveta (ES) št. 851/2005. Zato se za ti dve državi uporablja mehanizem vzajemnosti. Islandija je predložila obvestilo o nevzajemnosti 25. oktobra, Norveška pa 15. novembra 2005.

[4] UL C 251, 11.10.2005 [objava prvega obvestila Češke republike, UL C 163, 5.7.2005].

[5] UL C 277, 10.11.2005.

[6] UL C 310, 8.12.2005.

[7] Nadaljnje ukrepanje v zvezi z obvestili Islandije in Norveške je zagotovljeno v istem postopku, kot se uporablja za primere nevzajemnosti, o katerih so poslale obvestila države članice, vendar mora Komisija ustrezno upoštevati pravne omejitve o zunanjem zastopanju Norveške in Islandije.

[8] Islandija je poslala obvestilo v zvezi s Paragvajem (vizumska obveznost). Zaradi poznega prejema tega obvestila je bila verbalna nota poslana organom Paragvaja šele 5. decembra 2005. Komisija še ni prejela odgovora. Poseben primer Bolivije je treba dodatno razložiti. Obvestilo v zvezi z Bolivijo so poslale tri države članice (Malta, Estonija, Latvija). Vseeno Komisija ni vključila te države v demarše v skladu z novim mehanizmom vzajemnosti glede na svoj prihodnji predlog o prenosu Bolivije v Prilogo I k Uredbi (ES) št. 539/2001.

[9] Vizuma pred potovanjem v Avstralijo ne potrebujejo le državljani Nove Zelandije, ki imajo veljaven potni list Nove Zelandije, razen če obstajajo pomisleki v zvezi z zdravjem ali položajem osebe. Ob vstopu v Avstralijo je državljanom Nove Zelandije samodejno izdan vizum posebne vrste, ki je elektronsko evidentiran.

[10] Program za odpravo vizumov (Visa Waiver Program – VWP) je bil vzpostavljen kot začasen program z Zakonom o reformi in nadzoru priseljevanja iz leta 1986 (Immigration Reform and Control Act) (P. L. 99–603). Kongres je postopoma sprejemal zakonodajo za razširitev odobritve programa. 30. oktobra 2000 pa je program dobil stalni status s sprejetjem Zakona o stalnem programu za odpravo vizumov (Visa Waiver Permanent Program Act) (P. L. 106–396).

[11] Pogoje določajo Zakon o priseljevanju in državljanstvu (Immigration and Nationality Act) (U. S. C. 1187), Zakon o varnosti mej (Border Security Act) ter Zakon o okrepljeni varnosti mej in reformi vizumskega režima za vstop (Enhanced Border Security and Visa Entry Reform Act).

[12] Organi Kanade so izjavili, da „so programi registracije delavcev na Irskem, v Združenem kraljestvu in na Švedskem pokazali, da je populacija v novih državah članicah mobilna in išče možnosti za zaposlitev zunaj države“.

[13] Opozoriti je treba, da je Kanada odpravila vizumsko obveznost za Madžarsko leta 1994, za Češko republiko pa leta 1996. Vendar jo je leta 1997 ponovno uvedla za Češko republiko, za Madžarsko pa leta 2001 po množičnem prihodu prosilcev za azil iz teh držav. Organi Kanade so poudarili, da so pred ponovno odpravo vizumske obveznosti potrebne temeljite presoje, da bi se izognili ponovitvi takšnih okoliščin.