2007/0229 (COD)

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU v skladu s členom 294(6) Pogodbe o delovanju Evropske unije v zvezi s

stališčem Sveta o sprejetju Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o enotnem postopku obravnavanja vlog za enotno dovoljenje za državljane tretjih držav, da lahko prebivajo in delajo na ozemlju države članice, ter o skupnih pravicah za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici

1. OZADJE

Datum predložitve Evropskemu parlamentu in Svetu (dokument COM(2007) 638 konč. – 2007/0229 (COD)) | 26. oktober 2007 |

Datum mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora | 9. julij 2008 |

Datum mnenja Odbora regij | 18. junij 2008 |

Datum stališča Evropskega parlamenta, prva obravnava | 24. marec 2011 |

Predvideni datum sprejetja stališča Sveta | 24. november 2011 |

2. CILJ PREDLOGA KOMISIJE

Cilj predloga Komisije je dvojen, saj naj bi po eni strani uvedel enotni postopek obravnavanja vlog državljanov tretjih držav, ki bi želeli prebivati na ozemlju države članice zaradi dela, skupaj z enotnim dovoljenjem (za prebivanje in delo), da bi se tako zmanjšala birokracija, po drugi strani pa naj bi zagotovil skupne pravice za delavce iz tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici. Skupne pravice za delavce iz tretjih držav se zagotavljajo z opredelitvijo seznama področij[1], na katerih se dovoli enako obravnavanje, kot velja za državljane EU.

3. PRIPOMBE NA STALIŠČE SVETA

Stališče Sveta je rezultat dolgega pogajalskega postopka. Po izdaji mnenja Evropskega parlamenta po prvi obravnavi 24. marca 2011 je bil dogovor o odprtih vprašanjih med sozakonodajalcema končno dosežen v trialogu 22. junija 2011. Odprto je ostalo edino vprašanje korelacijskih tabel, v zvezi s katerim je bila medtem sprejeta horizontalna rešitev[2].

Coreper je dogovor o besedilu potrdil 29. junija 2011. Predsednik odbora LIBE je 15. julija 2011 z dopisom predsedstvu Sveta potrdil dogovor poročevalcev (odborov LIBE in EMPL ter poročevalcev v senci) glede besedila, ki ga je potrdil Coreper, in glede priložene medinstitucionalne izjave ter navedel priporočilo, naj člani odbora LIBE in nato plenarne skupščine ta besedila, če se bodo uradno predložila Evropskemu parlamentu kot stališče Sveta, sprejmejo brez sprememb. Na podlagi tega je Coreper 20. julija 2011 dosegel politično soglasje.

Glavne razlike med skupnim stališčem in izvirnim predlogom Komisije so navedene v nadaljevanju.

– Natančnost in nekatere omejitve področja uporabe (člen 3)

Skupno stališče po eni strani podrobno določa, po drugi pa še bolj omejuje področje uporabe predloga.

Prvič, podrobno določa področje uporabe določb o enakem obravnavanju (člen 3(1)(b) in (ba) novi) s sklicevanjem na dve kategoriji možnih upravičencev: tiste državljane tretjih držav, ki so bili v državo sprejeti zaradi dela, in tiste, ki so bili sprejeti na podlagi drugega razloga, a jim je dovoljeno delati. Ta sprememba potrjuje namen Komisije glede širokega področja uporabe, ki vključuje tudi osebe, ki jim je dovoljeno delati, a so bile v EU sprejete na podlagi drugega razloga. Vendar pa te spremembe podrobneje določajo, da bi morale osebe iz zadnje navedene kategorije imeti dovoljenje za prebivanje[3].

Drugič, s področja uporabe izključuje pomorščake in tiste državljane tretjih držav, ki so upravičeni do mednarodne zaščite, začasne zaščite ali zaščite na podlagi nacionalnega prava, saj so njihove pravice določene v drugih pravnih aktih.

Tretjič, s področja uporabe izključuje tudi samozaposlene delavce. Vendar pa je ta izključitev le deklarativne narave, saj opredelitev delavcev iz tretjih držav v predlogu (člen 2(b)) jasno določa, da predlog velja le za delavce v delovnem razmerju, ki so za delo plačani.

Poleg tega predlog vsebuje možno izjemo – vendar le glede pravil o enotnem postopku/dovoljenju – za študente in tiste osebe, ki imajo dovoljenje za delo za obdobje, krajše od 6 mesecev. Za zadnji dve navedeni kategoriji še naprej veljajo določbe o enakem obravnavanju iz člena 12.

– Hkratni obstoj nacionalne sheme za vizum za dolgoročno prebivanje (člen 2(c) in člen 3(4))

Skupno stališče z nadomestitvijo sklicevanja na „kakršno koli dovoljenje“ s sklicevanjem na „dovoljenje za prebivanje“ v členu 2(c) državam članicam omogoča, da obdržijo svoje sisteme vizumov za dolgoročno prebivanje. Cilj Komisije je bil uvedba enotnega dovoljenja kot izključnega dovoljenja za delo, vendar pa lahko Komisija zaradi napredka na tem področju (člen 1(1)(2) Uredbe 265/2010 omejuje trajanje vizumov za dolgoročno prebivanje na eno leto in dovoljuje uporabo takšnih listin za namene potovanj na schengenskem območju v EU) državam članicam dovoli izdajo vizumov za dolgoročno prebivanje hkrati z enotnimi dovoljenji, če posledica obstoja vizumov za dolgoročno prebivanje niso različne pravice delavcev migrantov, ki so imetniki takšne listine.

Podrobnejše določbe v zvezi s postopkom vložitve vloge (členi 4, 5, 8 in 10)

Procesne določbe so podrobneje določene v Skupnem stališču. Na zahtevo Evropskega parlamenta vsebujejo sklic na možne vlagatelje (državljane tretjih držav, njihove prihodnje delodajalce ali oboje). Kar zadeva pravila o taksah, je ohranjeno načelo sorazmernosti, vendar pa so dodane določbe o možnem izračunu zneska taks na podlagi dejansko opravljenih storitev. Poleg tega je bil kot del končnega dogovora procesni rok na zahtevo Sveta podaljšan na štiri mesece v nasprotju z izvirnim procesnim rokom treh mesecev, ki ga je predlagala Komisija.

– Dovolitev hrambe dodatnih podatkov v elektronski ali papirni obliki (člena 6 in 7)

Kot del splošnega dogovora je na zahtevo Sveta državam članicam dana možnost, da podatke, ki nimajo usklajene oblike[4], hranijo v elektronski obliki ali na dodatni listini. Takšna možnost lahko služi namenu boljšega nadzora nad migracijami, vendar pa je tudi v interesu delavca migranta, saj so mu tako na voljo vsi podatki v zvezi z njegovo zaposlitvijo, s čimer se lahko prepreči njegovo izkoriščanje (npr.: podatki o delovnih urah). Vendar pa bi moralo biti zagotovljeno, da ta možnost ne bi vodila do ponovne uvedbe dovoljenj za delo.

– Pravica do enakega obravnavanja (člen 12)

Skupno stališče uvaja bolj omejevalen pristop glede dostopa do blaga in storitev, saj državam članicam omogoča, da uporabijo določbe o enakem obravnavanju le za tiste osebe, ki so dejansko zaposlene (člen 12(2)(d)). Kar zadeva dostop do izobraževanja, se enako obravnavanje zagotavlja tudi registriranim brezposelnim delavcem migrantom, vendar pa so možne druge omejitve glede taks in drugih pogojev, kot minimalno jamstvo pa mora biti zagotovljeno enako obravnavanje na področju poklicnega usposabljanja v zvezi s konkretnimi zaposlitvenimi dejavnostmi (člen 12(2)(a)).

Obenem so določbe o enakem obravnavanju na zahtevo Evropskega parlamenta postale ambicioznejše od določb o socialnem varstvu iz predloga Komisije, saj vključujejo ne le osebe, ki so trenutno zaposlene, ampak tudi osebe, ki so bile zaposlene najmanj 6 mesecev in so registrirane kot brezposelne osebe. Poleg tega sta sozakonodajalca soglašala s širitvijo pravic enakega obravnavanja na pogoje dela in svobodo združevanja (člen 12(1)(a) in (b)) tudi na osebe, ki trenutno niso zaposlene. Pravico do prenosa doseženih pokojninskih pravic pod enakimi pogoji in po enakih stopnjah sta sozakonodajalca ohranila, in sicer z nekaj upravičenimi podrobnejšimi tehničnimi določbami (člen 12(4)).

Na področju socialnega varstva obstaja posebna omejitev; družinskih dodatkov ni treba odobriti tistim osebam, ki delajo na podlagi vizuma ali jim je bilo dovoljeno delo v obdobju šest mesecev ali manj ali so bili v državo članico sprejeti kot študenti (člen 12(2)(e)). Komisija poudarja, da je bolj naklonjena uporabi enakega obravnavanja ne glede na obliko listin (vizum ali enotno dovoljenje), katerih imetniki so delavci migranti. Vendar pa ob upoštevanju dejstva, da bodo delavci, ki so imetniki vizuma za dolgoročno prebivanje, upravičeni do enakega obravnavanja v zvezi z vsemi pravicami, razen s tem posebnim upravičenjem, in da bodo upravičeni do popolnoma enakega obravnavanja v zvezi z družinskimi dodatki v čezmejnih situacijah[5], Komisija tej novi določbi ne nasprotuje.

– Prenos v nacionalno zakonodajo (uvodna določba 32 in člen 16)

V skladu z zgoraj navedenim je edino odprto vprašanje po zadnjem trialogu med sozakonodajalcema vprašanje korelacijskih tabel, v zvezi s katerim je bila medtem sprejeta horizontalna rešitev. Zato – na podlagi upravičene zahteve Komisije – uvodna določba 32 Skupnega stališča določa, da si bodo države članice prizadevale uradnemu obvestilu o ukrepih prenosa priložiti enega ali več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med določbami te direktive in ustreznimi določbami nacionalnih pravnih aktov prenosa.

4. SKLEPNA UGOTOVITEV

Skupno stališče izpolnjuje izvirni cilj Komisije o poenostavitvi postopkov in obstoju enotnega dovoljenja ter o varstvu delavcev migrantov, da se jim zagotovi vrsta z delom povezanih socialno-ekonomskih pravic na podlagi – kolikor je to mogoče – enakega obravnavanja z delavci iz EU, s čimer bi bili ustvarjeni enaki pogoji po vsej EU. Vsebina stališča Sveta je tako v veliki meri v skladu s predlogom Komisije, zato ga lahko ta v celoti podpre.

[1] Delovni pogoji; svoboda združevanja, izobraževanje in poklicno usposabljanje, priznavanje diplom; socialno varstvo, prenos doseženih pokojninskih pravic; davčne olajšave, dostop do blaga in storitev vključno s postopkom za pridobitev stanovanja in svetovanjem uradov za zaposlovanje.

[2] Horizontalna rešitev je vključena v skupno politično izjavo Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije.

[3] Uredba Sveta (ES) št. 1030/2002 z dne 13. junija 2002 o enotni obliki dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav.

[4] Uredba Sveta (ES) št. 1030/2002 z dne 13. junija 2002 o enotni obliki dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav.

[5] Uredba (EU) št. 1231/2010 z dne 24. novembra 2010 o razširitvi uporabe uredb (ES) št. 883/2004 in (ES) št. 987/2009 na državljane tretjih držav, za katere se navedeni uredbi ne uporabljata le na podlagi njihovega državljanstva.