Opis in analiza v tem poročilu temeljita predvsem na informacijah, ki so jih države članice Komisiji predložile v okviru priglasitve nacionalnih ukrepov, s katerimi je Direktiva prenesena v nacionalno pravo. Poročilo je osredotočeno na ukrepe, ki so jih države članice sprejele za prenos Direktive v svoje nacionalno pravo. V njem je ocenjeno, ali so države članice prenesle Direktivo v določenem roku ter ali njihova nacionalna zakonodaja dosega cilje in izpolnjuje zahteve iz Direktive.

V tem poročilu se ocenjuje izvajanje Direktive v skladu s členom 12 Direktive, ki določa, da mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu poročati o delovanju Direktive (oddelka 2 in 3 v nadaljevanju) in, če je to potrebno, o potrebi po njeni spremembi (oddelek 4 v nadaljevanju).

·določijo odgovornost pravnih oseb in sankcije zanje za kršitve v zvezi z zlorabo trga (člena 8 in 9);

·določijo minimalna pravila o kazenskih sankcijah za fizične osebe, zlasti najvišjo sankcijo najmanj štirih let za trgovanje z notranjimi informacijami in tržno manipulacijo ter najvišjo sankcijo najmanj dveh let za protipravno razkritje notranjih informacij (člen 7);

·kot kaznivo dejanje določijo pozivanje h kršitvam v zvezi z zlorabo trga, pomoč pri njih in napeljevanje k njim ter poskus storitve katere koli take kršitve (člen 6);

V skladu s Protokolom št. 22 oziroma 21 k Pogodbi o Evropski uniji Danska in Združeno kraljestvo nista sodelovala pri sprejetju Direktive, zato ta zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja. Irska pa je na drugi strani izkoristila pravico do sodelovanja pri sprejetju in uporabi Direktive.

Direktiva določa minimalna pravila za kazenske sankcije za trgovanje z notranjimi informacijami, protipravno razkritje notranjih informacij in tržno manipulacijo (v nadaljnjem besedilu: kršitve v zvezi z zlorabo trga). Zagotavlja učinkovito izvajanje Uredbe, pri čemer od držav članic zahteva, naj uvedejo kazniva dejanja in kazenske sankcije vsaj za resne primere teh kršitev v zvezi z zlorabo trga. Tako prispeva k zagotavljanju celovitosti finančnih trgov ter povečanju zaščite vlagateljev in zaupanja v navedene trge.

Direktiva je bila sprejeta na podlagi člena 83(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije, v skladu s katerim „se lahko z direktivami določijo minimalna pravila glede opredelitve kaznivih dejanj in sankcij“, če „se izkaže, da je približevanje določb kazenske zakonodaje in drugih predpisov držav članic nujno zaradi zagotovitve učinkovitega izvajanja politike Unije na področju, za katero veljajo harmonizacijski ukrepi“.

Direktiva in Uredba posodabljata in krepita pravila Unije o zaščiti celovitosti trga in vlagateljev, ki so bila pred tem določena v Direktivi 2003/6/ES Evropskega parlamenta in Sveta o trgovanju z notranjimi informacijami in tržni manipulaciji (zloraba trga) ter direktivah Komisije 2003/124/ES, 2003/125/ES in 2004/72/ES.

Direktiva 2014/57/EU Evropskega parlamenta in Sveta o kazenskih sankcijah za zlorabo trga (direktiva o zlorabi trga) (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je bila sprejeta 16. aprila 2014. Države članice so morale nacionalne ukrepe, potrebne za uskladitev z Direktivo, sprejeti in objaviti do 3. julija 2016 ter jih morajo od tega datuma tudi uporabljati, ob upoštevanju začetka veljavnosti Uredbe (EU) št. 596/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o zlorabi trga (uredba o zlorabi trga) (v nadaljnjem besedilu: Uredba).

·člen 1(2) o uporabi Direktive za različne vrste finančnih instrumentov ni bil v celoti prenesen v dveh državah članicah, saj je zakonodaja omejena na trgovanje v okviru večstranskih sistemov trgovanja (MTF) (točka (b)) in organiziranih sistemov trgovanja (OTF) (točka (c)) in/ali ne vključuje vseh finančnih instrumentov;

Člen 1 Direktive določa predmet urejanja in področje uporabe Direktive. V zvezi s tem v njem niso samo navedeni finančni instrumenti, za katere se Direktiva uporablja (pozitivno področje uporabe, odstavek 2), temveč je v njem določeno tudi, za katera področja se Direktiva ne uporablja (odstavek 3). Člen 1(4) razširja področje uporabe člena 5 (tržna manipulacija) na nekatere blagovne promptne pogodbe, nekatere vrste finančnih instrumentov, ki se nanašajo na blagovne promptne pogodbe, in ravnanje v zvezi z referenčnimi merili. V odstavku 5 je pojasnjeno, da se Direktiva uporablja za vse posle, naročila ali ravnanje v zvezi z vsemi finančnimi instrumenti iz odstavkov 2 in 4, ne glede na to, ali taki posli, naročila ali ravnanje potekajo na mestu trgovanja.

Glede na to, da navedene težave s skladnostjo, ki so podrobno proučene v oddelku 3, še niso odpravljene, je Komisija sprejela vse ustrezne ukrepe, med drugim je v skladu s členom 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije začela postopek za ugotavljanje kršitev, da bi zagotovila skladnost z Direktivo v vsej Evropski uniji.

·v več državah članicah člen 1 (predmet urejanja in področje uporabe) ni bil pravilno in v celoti prenesen;

V podrobni oceni priglašenih ukrepov za prenos je bilo potrjeno, da je večina držav članic v celoti in pravilno prenesla Direktivo v vseh njenih vidikih. Poleg tega je mogoče trditi, da so se ugotovitve o neskladnosti pogosto nanašale na razmeroma majhne težave. Na primer, ugotovljene niso bile nobene težave s prenosom v zvezi z določbami o pozivanju, pomoči in napeljevanju ter poskusu (člen 6); o sankcijah za pravne osebe (člen 9); o jurisdikciji (člen 10) in o usposabljanju (člen 11). V zvezi s prenosom kazenskih sankcij za fizične osebe (člen 7) oziroma odgovornosti pravnih oseb (člen 8) sta pomisleke izrazili le dve državi članici. Velika večina držav članic je pravilno prenesla določitev kršitev v zvezi z zlorabo trga, kot so trgovanje z notranjimi informacijami (člen 3), protipravno razkritje notranjih informacij (člen 4) in tržna manipulacija (člen 5), kot kaznivih dejanj.

V času priprave tega poročila so popoln prenos Direktive priglasile vse sodelujoče države članice. Komisija je začela ocenjevati skladnost nacionalnih ukrepov z Direktivo takoj, ko so jih države članice sporočile. Posledično so se v 14 primerih začeli postopki za ugotavljanje kršitev zaradi neskladnosti. Med neformalnimi stiki z državami članicami je bilo mogoče v sodelovanju z zadevno državo članico rešiti več težav s prenosom, v petih primerih pa so se povezani postopki za ugotavljanje kršitev zaradi neskladnosti že končali. Te težave v to poročilo niso vključene. Postopki za ugotavljanje kršitev še potekajo v devetih primerih. V šestih od teh je bil izdan uradni opomin.

3.2.Opredelitev pojmov (člen 2)

V členu 2 je opredeljenih 14 tehničnih izrazov, ki so osrednjega pomena za uporabo Direktive. Razen ene so vse države članice pravilno prenesle opredelitev teh pojmov.

V eni državi članici še vedno manjka opredelitev pojma „referenčno merilo“ (št. 6).

3.3.Kršitve

Členi 3, 4 in 5 države članice zavezujejo k zagotavljanju, da se kot kazniva dejanja določijo tri vrste kršitev v zvezi z zlorabo trga, vsaj v resnih primerih in kadar so storjene naklepno:

·trgovanje z notranjimi informacijami, priporočanje ali napeljevanje druge osebe k sodelovanju pri trgovanju z notranjimi informacijami (člen 3);

·protipravno razkritje notranjih informacij (člen 4) in

·tržna manipulacija (člen 5).

3.3.1.Horizontalna vprašanja

Ker Direktiva določa minimalna pravila, lahko države članice sprejmejo ali ohranijo tudi strožja kazenskopravna pravila za zlorabo trga.

Države članice lahko na primer kot kazniva dejanja določijo tudi primere zlorabe trga, ki se ne štejejo za „resne“. Dejansko je večina držav članic to možnost uporabila v zvezi s protipravnim razkritjem. V zvezi z drugima vrstama kršitev je samo manjšina držav članic ravnala tako. Vendar so celo tiste, ki so presegle minimalne zahteve, na splošno to storile brez sklicevanja na neizčrpne sezname meril iz uvodnih izjav 11 in 12. To je dodatno proučeno v oddelku 4.1 v nadaljevanju. Poleg tega se je možnost držav članic, da določitev kaznivih dejanj omejijo na resne primere, včasih uporabila za utemeljitev zmanjšanja števila elementov kaznivega dejanja. Na primer, druga možnost za manipulacijo trga s „katerim koli drugim ravnanjem“ iz člena 5(2)(a) ni bila prenesena, kar je povzročilo vrzel v določitvi navedene kršitve kot kaznivega dejanja.

Z Direktivo se od držav članic ne zahteva, da kot kaznivo dejanje določijo storitev kršitev iz malomarnosti, čeprav je v uvodni izjavi 21 izrecno navedeno, da lahko države članice določijo, da je tržna manipulacija, kadar je storjena nepremišljeno ali iz hude malomarnosti, kaznivo dejanje. Nekaj držav članic je izkoristilo to možnost in so kot kaznivo dejanje določile nekakšno obliko malomarnega ravnanja, kadar bi na primer oseba morala vedeti, da gre za notranje informacije. To je dodatno proučeno v oddelku 4.3 v nadaljevanju.

Nekatere države članice so k opredelitvi pojma kršitve dodale elemente, ki se v Direktivi ne zahtevajo, zlasti v zvezi z duševnim elementom (mens rea). Na primer, v skladu z nacionalno zakonodajo se je zahtevala konkretna namera za pridobitev nezakonite koristi ali povzročitev nezakonitega manj ugodnega položaja. Komisija je menila, da je to dopustno kot izraz „resnosti“ primera.

3.3.2.Trgovanje z notranjimi informacijami

Člen 3(1) določa, da države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se trgovanje z notranjimi informacijami, priporočanje ali napeljevanje druge osebe k sodelovanju v trgovanju z notranjimi informacijami štejejo za kazniva dejanja (odstavek 1). V Direktivi trgovanje z notranjimi informacijami pomeni, da oseba, ki ima notranje informacije, na podlagi uporabe teh informacij neposredno ali posredno za svoj račun ali za račun tretje osebe pridobi ali odtuji finančne instrumente, na katere se te informacije nanašajo (odstavek 2).

V prvem pododstavku odstavka 3 so navedene osebe, na katere se člen nanaša. Poleg tega drugi pododstavek določa, da se člen uporablja tudi za vsako osebo, ki je pridobila notranje informacije v okoliščinah, ki niso okoliščine iz prvega pododstavka, če ta oseba ve, da so to notranje informacije. Dve državi članici nista prenesli te zadnje obveznosti („druge okoliščine“).

Kršitveno dejanje priporočanja ali napeljevanja druge osebe k sodelovanju pri trgovanju z notranjimi informacijami je podrobneje opredeljeno v členu 3(6). Ena država članica tega kršitvenega dejanja ni prenesla v celoti, saj ni določeno kot kaznivo dejanje, če druga oseba ne upošteva priporočila.

3.3.3.Protipravno razkritje notranjih informacij

V skladu s členom 4(1) se protipravno razkritje notranjih informacij, kot je opredeljeno v odstavkih 2 do 5, šteje za kaznivo dejanje.

V času priprave tega poročila samo ena država članica dotlej še ni v celoti uskladila svoje zakonodaje s tem členom, saj posredovanja priporočila ali napeljevanja ni določila kot kaznivo dejanje, kot se zahteva v členu 4(4).