V nekaterih državah članicah je agencija za izvozne kredite vladna služba ali agencija. Kot je navedeno zgoraj, pa v drugih to funkcijo po javnem pooblastilu in pod vladnim nadzorom opravlja zavarovalnica. Pogosto imajo države članice, ki ponujajo različne kategorije podpore za izvozne kredite, več kot eno agencijo za izvozne kredite (npr. eno agencijo, ki zagotavlja uradno podporo v obliki jamstev ali zavarovanja za komercialna posojila, in drugo, ki na primer neposredno odobri posojila ali zagotavlja subvencioniranje obrestnih mer).

Veljavni regulativni okvir (Uredba (EU) št. 1233/2011) določa splošna pravila za transakcije in programe izvoznih kreditov. Čeprav je večina evropskih vlad vzpostavila agencije za izvozne kredite, se področje uporabe in vrsta programov izvoznih kreditov ter organizacijska struktura agencij med državami članicami razlikujejo.

Letna poročila o dejavnostih so poslale naslednje države članice: Avstrija, Belgija, Bolgarija, Češka, Danska, Finska, Francija, Hrvaška, Italija, Luksemburg, Madžarska, Nemčija, Nizozemska, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo.

Komisija se je seznanila z resolucijo, ki jo je Evropski parlament 2. julija 2013 sprejel glede prvega poročanja v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011 , in je države članice posebej opozorila na priporočila v tej resoluciji, na primer na priporočilo delovni skupini Sveta za izvozne kredite in Komisiji, naj se posvetujeta z Evropsko službo za zunanje delovanje glede nadaljnjega razvoja metodologije za poročanje. V času pisanja države članice pregledujejo posodobitev metodologije za poročanje.

Ta letni pregled se nanaša na koledarsko leto 2017. Zajema dejavnosti izvoznih kreditov v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, tj. „srednje- in dolgoročnih“ transakcij z obdobjem odplačevanja 2 leti ali več. Ne zajema pa niti kratkoročnih transakcij na področju izvoznih kreditov niti dejavnosti, ki jih izvajajo nekatere agencije za izvozne kredite in presegajo področje izvoznih kreditov (npr. zavarovanje naložb). Prav tako je treba opozoriti, da v nekaterih državah članicah funkcijo agencije za izvozne kredite opravlja zavarovalnica, ki deluje po javnem pooblastilu. V ta pregled so zajete samo dejavnosti takih družb, ki se nanašajo na javni sektor.

Uredba (EU) št. 1233/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o uporabi nekaterih smernic na področju uradno podprtih izvoznih kreditov in o razveljavitvi odločb Sveta 2001/76/ES in 2001/77/ES v Prilogi I določa, da države članice Komisiji predložijo letno poročilo o dejavnostih za povečanje preglednosti na ravni Unije. Komisija pa je zavezana, da na podlagi teh informacij pripravi letni pregled za Evropski parlament.

V odstavku 2 Priloge I se omenjajo tako okoljska kot „druga pomembna tveganja“. Države članice so na splošno enako kot v preteklih letih še naprej široko razlagale okoljska in povezana tveganja.

Agencije za izvozne kredite še naprej ocenjujejo okoljska tveganja, države članice pa so razvile notranje postopke za presojo obravnavanih tveganj. Če se šteje, da so povezana tveganja nesprejemljiva ali nesorazmerna, se kritje ne zagotovi . Če se šteje, da so tveganja sprejemljiva, se kot pogoj za podporo za izvozne kredite navadno določijo omilitveni ukrepi in skladnost z nekaterimi standardi . Zbliževanje praks je na primer razvidno z uporabo različnih postopkov ocenjevanja glede na vrsto in kategorijo transakcij, kot jih izrecno opisujejo nekatere države članice .

Podrobne informacije so na voljo v oddelkih II in IV obrazca za poročanje, ki se uporablja za letna poročila o dejavnostih, ter v splošnih letnih poročilih, na katera se izrecno sklicuje več držav članic.

Kot je bilo že navedeno, so evropske agencije za izvozne kredite dejavne na številnih področjih, ki presegajo obveznost poročanja v skladu z Uredbo (EU) št. 1233/2011. Uredba pretežno zajema dejavnosti srednje- in dolgoročnih izvoznih kreditov (kot so opredeljeni v Sporazumu OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih). Vendar veliko evropskih agencij za izvozne kredite ponuja tudi produkte, kot so kratkoročni izvozni krediti, jamstva za akreditive, jamstva za proizvodno tveganje in naložbeni zavarovalni produkti. Opozoriti je treba tudi, da so številne države članice razvile izvoznokreditne produkte, značilne za posamezne sektorje, na primer za proizvodnjo zrakoplovov, ladjedelništvo in železniško infrastrukturo. To je dobro upoštevati pri ocenjevanju širše gospodarske vloge agencij za izvozne kredite.

Na splošno se je v zadnjih letih razvila višja stopnja skladnosti, saj Sporazum OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih zdaj zajema zelo raznovrstna vprašanja. Kljub temu bi bilo treba upoštevati naslednje razlike, zaradi katerih je težko narediti celovito primerjavo. Prvič, države članice so v okviru splošnih oblik podpore za izvozne kredite, navedenih v prejšnjem odstavku, razvile veliko različnih programov izvoznih kreditov. Poleg tega je določen produkt sicer morda skupen več agencijam za izvozne kredite, pogoji, povezani z njim, pa morda niso enaki. Drugič, učinek programa izvoznih kreditov je očitno odvisen tudi od značilnosti nacionalnega gospodarstva in zmogljivosti zasebnega finančnega sektorja.

Na splošno države članice razširjajo svoj nabor orodij v okviru programov izvoznih kreditov. Kar zadeva vrste podpore za izvozne kredite, je najpogostejša oblika, ki so jo ponujale evropske agencije za izvozne kredite, še naprej „čisto kritje“ (tj. zadevno izvozno transakcijo financira komercialna banka, za katero agencija za izvozne kredite zagotovi jamstvo ali zavarovalniško kritje). Vseh 21 držav članic, ki zagotavljajo izvozne kredite v smislu Uredbe (EU) št. 1233/2011, je v obdobju poročanja ponujalo to vrsto podpore. Velika večina držav članic je ponujala tudi druge oblike podpore, ki so zajete z Uredbo (EU) št. 1233/2011 in spadajo na področje uporabe Sporazuma OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih , kot so neposredna posojila ali financiranje (pri katerem financiranje neposredno zagotovi agencija za izvozne kredite in ne komercialna banka) ali refinanciranje . V več letnih poročilih o dejavnostih so tudi izrecno navedeni projektno financiranje , vezana pomoč in/ali zagotavljanje posojil MSP .

Hkrati se skoraj vse države članice zlasti sklicujejo na postopke iz Priporočila OECD o skupnih pristopih na področju uradno podprtih izvoznih kreditov ter postopku skrbnega pregleda na področju okoljske in družbene odgovornosti (v nadaljnjem besedilu: skupni pristopi), ki so se uveljavili in dosegli normativni učinek tudi med nečlanicami OECD.

Številne države članice poročajo, da uporabljajo skupne pristope tudi zunaj priporočenega področja uporabe za podrobnejše preverjanje še večjega deleža transakcij . Države članice se ozirajo tudi onstran skupnih pristopov in kot referenčno merilo poleg slednjih uporabljajo še druge mednarodne standarde. Med njimi so zaščitne politike Svetovne banke , vodilna načela Združenih narodov o podjetništvu in človekovih pravicah , načela globalnega dogovora Združenih narodov , Deklaracija Mednarodne organizacije dela o temeljnih načelih in pravicah pri delu , načela Equator , standardi okoljske in socialne uspešnosti Mednarodne finančne korporacije in Smernice OECD za večnacionalne družbe . Še eden od nedavnih trendov je vključitev pobud s področja podnebnih sprememb, vključno s sklicevanjem na Okvirno konvencijo Združenih narodov o spremembi podnebja . Nekatere države članice pa so tudi navedle stalno zavezanost izboljšanju in razvijanju obstoječih področij. Finska je na primer navedla svojo udeležbo v skupnih delovnih skupinah več agencij za izvozne kredite pri iskanju skupnih pristopov k okoljskim in socialnim vprašanjem, ter širša mednarodna prizadevanja za oblikovanje skupnih pravil za zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev.

c) Druge informacije v letnih poročilih o dejavnostih

Poleg informacij, navedenih v oddelkih 3a) in b), 21. letno poročilo o dejavnostih kaže tudi, da so države članice razvile politike za izvozne kredite, ki so splošneje usmerjene na okolje, boj proti podkupovanju in trajnostne posojilne dejavnosti državam z nizkimi dohodki. Tri priporočila OECD imajo pomembno, ne pa izključne vloge. Te instrumente uporabljajo ali jih nameravajo uporabljati tudi države članice, ki niso članice OECD. Bolgarija na primer uporablja priporočilo OECD o podkupninah. Številne države članice zlasti navajajo, da se „skupni pristopi“ uporabljajo zunaj področja uporabe, ki ga je opredelila OECD . V politikah držav članic se poleg tega upoštevajo tudi mednarodni standardi in širši pravni red EU. Sklici na „cilje“, „standarde“ in „smernice“ EU kažejo, da se upoštevajo tako instrumenti mehkega kot tudi trdega prava in da je duh zakona ravno tako pomemben kot črka zakona.

Poleg tega države članice vedno pogosteje navajajo dodatne cilje ali vidike politike, ki dopolnjujejo tiste iz skupnih pristopov. Primera sta družbena trajnost in preprečevanje davčnih utaj . V več primerih so zadevne agencije za izvozne kredite same razvile ustrezne instrumente. Tak primer je politika družbene odgovornosti podjetij , ki navadno vključuje ne le notranja prizadevanja, temveč tudi tesen dialog s strankami agencij za izvozne kredite .

Kar zadeva varstvo okolja, novi trendi vključujejo poudarek na trajnosti in zmanjševanju emisij . Kot pri prejšnjih poročanjih veliko držav članic poudarja poseben pomen človekovih pravic. Skoraj vsa poročila še naprej odražajo podporo razvoju razsežnosti človekovih pravic v skladu z novimi skupnimi pristopi.

Na splošno so se politike držav članic glede agencij za izvozne kredite večinoma zbliževale. Tak primer so ukrepi proti podkupovanju. Številne države članice zahtevajo, da udeležene strani podpišejo izjavo o nepodkupovanju, in izrecno navajajo, da kritje v primeru podkupnine samodejno postane neveljavno . Vedno več držav članic omenja tudi pomen spremljanja ter banke in izvoznike dejavno spodbuja k razvoju lastnih ukrepov proti podkupovanju .

Nekatere države članice so poleg zagotavljanja skladnosti s skupnimi pristopi razvile lastna posebna orodja za boj proti podkupovanju in korupciji, kot so ukrepi za žvižgače . Med prednostnimi nalogami se še naprej navajajo ukrepi proti pranju denarja in ukrepi za preprečevanje financiranja terorizma .

Na zbliževanje podobno kaže dosledno spoštovanje zahtev Svetovne banke in Mednarodnega denarnega sklada, na katere se številne države članice sklicujejo v zvezi s trajnostnimi posojilnimi dejavnostmi državam z nizkimi dohodki .

Države članice si tudi prizadevajo zagotoviti, da agencije za izvozne kredite delujejo čim bolj pregledno, obenem pa spoštujejo zaupnost, ki je morda potrebna pri trgovinskih poslih. Številne države članice so temu vprašanju v letnih poročilih o dejavnostih za leto 2017 posvetile posebno pozornost .

Države članice so na podlagi svojih poročil očitno vključile skupne pristope OECD v svoje politike za izvozne kredite. Kot poleg tega dokazujejo različni zgoraj navedeni pomisleki, skupni pristopi pogosto veljajo za minimalni standard. Na številnih področjih države članice uporabljajo svoje dodatne ukrepe za zagotovitev, da je podpora za izvozne kredite na voljo samo za transakcije, ki izpolnjujejo strog nabor standardov, ki segajo od okoljskih do družbenih vidikov.

d) Skladnost agencij za izvozne kredite s cilji in obveznostmi Unije:

Za večjo preglednost na ravni EU so države članice na podlagi Uredbe (EU) št. 1233/2011 obvezane, da Komisiji predložijo letno poročilo o dejavnostih, v katerem v skladu s svojim nacionalnim zakonodajnim okvirom poročajo o nekaterih finančnih in operativnih informacijah v zvezi z dejavnostmi izvoznih kreditov, vključno z informacijami o obravnavanju okoljskih tveganj.

V skladu z odstavkom 3 Priloge I „Komisija na podlagi teh informacij pripravi letni pregled za Evropski parlament, vključno z oceno skladnosti agencij za izvozne kredite s cilji in obveznostmi Unije“.