POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o izvajanju pobude za surovine

1. Ozadje

Komisija je v sporočilu „Pobuda za surovine – zagotavljanje preskrbe z nujno potrebnimi surovinami za rast in delovna mesta v Evropi“ (COM(2008) 699) z dne 4. novembra 2008 ter sporočilu „Reševanje izzivov na blagovnih borzah in na področju surovin“(COM(2011) 25; v nadaljnjem besedilu: sporočilo iz leta 2011) z dne 2. februarja 2011 priznala, da je zagotavljanje zanesljivega in neoviranega dostopa do surovin pomemben dejavnik konkurenčnosti EU. S sporočiloma je začela oziroma okrepila pobudo za surovine, tj. celovito strategijo kot odgovor na različne izzive v zvezi z dostopom do neenergetskih in nekmetijskih surovin. Pobuda za surovine temelji na treh stebrih: (1) zagotavljanju enakovrednih pogojev za dostop do virov v tretjih državah; (2) spodbujanju trajnostne oskrbe s surovinami iz evropskih virov; ter (3) povečanju gospodarnosti ravnanja z viri in spodbujanju recikliranja.

Svet je v svojih sklepih z dne 10. marca 2011 o reševanju izzivov na blagovnih borzah in na področju surovin podprl okrepljeno pobudo za surovine.

Evropski parlament je v svoji resoluciji z dne 13. septembra 2011 podprl tudi strategijo. V poročilu o učinkoviti strategiji o surovinah za Evropo (2011/2056(INI)) je zahteval, da ga je treba z letnim poročilom o napredku redno obveščati o razvoju neenergetskih surovin v okviru pobude za surovine in o izpolnjevanju njenih ciljev, pri čemer mora biti poudarek tudi na skladnosti politik na področju trgovine, razvoja in okolja ter socialnih učinkih in podatkih o nujno potrebnih surovinah.

Komisija je 7. decembra 2011 o tej resoluciji sprejela skupno stališče.

V skladu z navedenim je cilj tega poročila predstaviti trenutno stanje glede izvajanja pobude za surovine in zagotoviti pregled pobud v teku ter pri tem izpostaviti skupni interes EU in tretjih držav, bogatih s surovinami, za partnersko sodelovanje.

2. nujno potrebne surovine

Komisija je junija 2010 objavila strokovno poročilo, s katerim je vzpostavila metodologijo za opredelitev surovin, za katere velja, da so nujno potrebne za EU. Ocena je temeljila na kvantitativni metodologiji, pri kateri so bila uporabljena naslednja merila: gospodarski pomen, tveganje v zvezi z oskrbo in okoljsko tveganje držav. Pri tveganju v zvezi z oskrbo so se upoštevali elementi, kot so politična in gospodarska stabilnost, stopnja koncentracije proizvodnje, možnost za nadomestitev in stopnja recikliranja. Na podlagi te metodologije je bilo ocenjenih 41 surovin. Poročilo je vključevalo seznam, na katerem je bilo navedenih naslednjih 14 nujno potrebnih surovin: antimon, berilij, kobalt, fluorit, galij, germanij, grafit, indij, magnezij, niobij, platinske kovine, redki zemeljski elementi, tantal in volfram.

Seznam nujno potrebnih surovin se je izkazal kot uspešno orodje za pridobitev pozornosti oblikovalcev politike, spodbujanje usklajevanja nacionalnih politik v zvezi z oskrbo z minerali in nujno potrebnimi surovinami, reševanje ukrepov, ki izkrivljajo trgovino z nujno potrebnimi surovinami, analizo delovanja trgov in spodbujanje raziskav (raziskovanje, nadomestitev, recikliranje) ter spodbujanje dostopa do najdišč v EU, obravnavanje vprašanj nezakonitega izvoza izrabljenih proizvodov, ki vsebujejo nujno potrebne surovine, in izvajanje ukrepov v zvezi z določenimi surovinami.

Komisija je v svojem sporočilu iz leta 2011 ta seznam uradno sprejela in predlagala, da bo spremljala vprašanja v zvezi z nujno potrebnimi surovinami, da bi določila prednostne ukrepe, jih proučila skupaj z državami članicami in zainteresiranimi stranmi ter redno posodabljala seznam nujno potrebnih surovin najmanj vsaka tri leta.

Da bi službe Komisije spremenile seznam nujno potrebnih surovin do prve polovice leta 2014 ter upoštevale podatke in priporočila z javnega posvetovanja in iz poročila Evropskega parlamenta, so naročile študijo. Slednja bo namenjena zbiranju podatkov o navedenih surovinah, ki so potrebni za izračun nujnosti, zbiranju podatkov in analizi oskrbovalne verige (interakcija in s tem povezana tveganja) ter opredelitvi morebitnih ozkih grl z izrecnim poudarkom na posebnem položaju stranskih proizvodov, razvoju ponudbe in povpraševanja, proučevanju možnosti izpopolnjevanja dobro delujoče metodologije brez „spreminjanja“ in zbiranju s tem povezanih podatkov, proučevanju uporabe metodologije za les in naravni kavčuk, izračunavanju in določanju seznama nujno potrebnih surovin ter oblikovanju priporočil.

V okviru tega pregleda je treba proučiti naslednje surovine: trenutni seznam 14 nujno potrebnih surovin, izbrane „skoraj nujno potrebne surovine“, opredeljene zlasti med prvim pregledom, kot sta renij in telurij, izbrane dodatne surovine, kot so hafnij, selen in kositer (v skladu z novimi viri, kot je poročilo Skupnega raziskovalnega središča za leto 2011[1] z naslovom „Nujno potrebne kovine in strateške energetske tehnologije“) ter les in naravni kavčuk, ki ga je Komisija v sporočilu iz leta 2011 dodala v okvir pobude za surovine.

Postopek bo spremljala začasna usmerjevalna skupina za opredelitev nujno potrebnih surovin, ki je bila znotraj skupine Komisije za dobavo surovin izbrana za prvo oceno nujno potrebnih surovin leta 2010.

Komisija namerava izdati poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu o pregledu seznama nujno potrebnih surovin do konca leta 2013.

3. Kopičenje surovin

Komisija je v svojem sporočilu iz leta 2011 napovedala, da bo „z državami članicami in industrijo [...] ovrednotila dodano vrednost in izvedljivost morebitnega programa kopičenja surovin“.

Da bi službe Komisije raziskale možnost kopičenja surovin in izvedle predhodno oceno, so naročile študijo, v kateri so bile analizirane različne politike in prakse kopičenja zalog, vključno z EU programom kopičenja nafte, ter proučeni trenutni sistemi kopičenja zalog, ki se uporabljajo po vsem svetu, in morebitni stroški in koristi programa kopičenja nujno potrebnih surovin. V neodvisni študiji je bila kot učinkovita morebitna možnost upoštevana organizacija prostovoljnega sistema kopičenja surovin v industriji z javno finančno podporo. Ugotovljeno je bilo tudi, da se s kopičenjem surovin lahko rešijo le kratkoročna vprašanja, medtem ko so v zvezi z dolgoročnim pomanjkanjem surovin potrebne strukturne rešitve glede oskrbe (nadomestitev, recikliranje, ekstrakcija domačih virov). Kopičenje surovin je hkrati instrument, ki je premalo prožen, saj količin ni mogoče hitro prilagoditi, stroški njegovega izvajanja pa so precejšnji. Poleg tega bi kopičenje surovin zahtevalo odlično poznavanje vrednostnih verig in uporabe posameznih surovin ter obstoj predelovalnih obratov (če sami obrati niso zagotovljeni, je kopičenje surovin nesmiselno). Tudi mnenja deležnikov o kopičenju surovin so precej deljena. O rezultatih študije je novembra 2012 potekala razprava s skupino Komisije za dobavo surovin, odzivi na morebiten program kopičenja surovin pa so bili negativni. Nobena država članica ni podprla sistema kopičenja surovin kot možnosti politike.

Komisija bo to vprašanje spremljala še naprej.

4. Evropsko partnerstvo za inovacije glede surovin

Inovacije na področju surovin so lahko ključna gonilna sila napredka znotraj vsakega od treh stebrov strategij za surovine in jih je treba uporabljati v celotni vrednostni verigi. Komisija je okviru vodilne pobude Evropa 2020 – Unija inovacij vzpostavila različna partnerstva, ki pokrivajo različne izzive, pomembne za našo družbo. V sporočilu iz leta 2011 je napovedala, da namerava oceniti, ali bi bilo treba v okviru vodilne pobude Evropa 2020 – Unija inovacij vzpostaviti partnerstvo za inovacije glede surovin. Evropski parlament je v svoji resoluciji z dne 13. septembra 2011 Komisijo pozval, naj vzpostavi evropsko partnerstvo za inovacije glede surovin.

Komisija je zato 29. februarja 2012 sprejela sporočilo o predlogu za evropsko partnerstvo za inovacije glede surovin[2] (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o evropskem partnerstvu za inovacije).

Svet za konkurenčnost je v svojih sklepih z dne 11. oktobra 2012 ta predlog podprl in Komisijo pozval, naj vzpostavi evropsko partnerstvo za inovacije glede surovin ter do konca leta 2013 razvije in dokonča strateški načrt izvajanja.

Cilj evropskega partnerstva za inovacije bo Evropi zagotoviti zadostno prožnost in nadomestne možnosti na področju oskrbe s pomembnimi surovinami ob upoštevanju pomena zmanjševanja negativnih vplivov nekaterih surovin v njihovem življenjskem ciklu na okolje. V okviru evropskega partnerstva za inovacije bodo obravnavane vse faze vrednostne verige, in sicer od raziskovanja, ekstrakcije in predelave do obnovitve in recikliranja, ter novosti na področju nadomestitve. Eden od njegovih konkretnih ciljev je dejansko podpreti do deset inovativnih pilotnih ukrepov/predstavitvenih objektov v različnih sektorjih vrednostne verige. Evropsko partnerstvo za inovacije ni finančni instrument, združil pa bo različne akterje pri iskanju ustreznih tehničnih in netehničnih rešitev, ki bodo s tem omogočili prihod inovacij na trg. Njegov cilj bo postaviti Evropo v ospredje na področju raziskav, ekstrakcije, predelave, recikliranja in nadomestitve do leta 2020. To evropsko partnerstvo za inovacije bo združilo države članice in druge deležnike. Komisija je predvidela pet delovnih sklopov, ki bodo vključevali tehnološka in tudi netehnološka delovna področja (npr. okvirne pogoje, standardizacijo, znanje in veščine ter javna naročila), in delovni sklop o mednarodnem sodelovanju.

Evropsko partnerstvo za inovacije mora do leta 2020 doseči številne konkretne cilje, in sicer:

– vzpostavitev do 10 inovativnih pilotnih ukrepov, kot so npr. predstavitveni pilotni objekti za raziskovanje, rudarstvo, predelavo, zbiranje in recikliranje;

– iskanje nadomestnih rešitev za najmanj tri uporabe nujno potrebnih surovin;

– vzpostavitev mreže centrov za raziskave, izobraževanje in usposabljanje o upravljanju surovin;

– uporaba standardiziranih instrumentov EU za pregled sredstev in rezerv ter tridimenzionalne geološke karte;

– zagotavljanje dinamičnega modeliranja razvoja - povezovanje povpraševanja in ponudbe z rezervami in izdelava popolne analize življenjskega cikla;

– zagotavljanje proaktivne evropske strategije na dvostranski in večstranski ravni.

Glede strukture upravljanja bo usmerjevalna skupina na visoki ravni ob pomoči njene skupine „Sherpa“ in s tehnično podporo operativnih skupin začela razvijati strateški načrt izvajanja partnerstva. Cilj je razvoj strateškega načrta izvajanja do julija 2013 in čimprejšnji začetek njegovega izvajanja. Načrtu bo septembra 2013 sledilo sporočilo Komisije, v katerem bo med drugim izpostavljena podpora Komisije evropskemu partnerstvu za inovacije, in sicer v smislu prednostnega financiranja raziskav in inovacij ter regulativnega in političnega okvira.

5. Poštena in trajnostna oskrba s surovinami z globalnih trgov (steber 1)

5.1. Trgovinska strategija EU za surovine

Komisija se je v skladu z razvojem in cilji dobrega upravljanja v sporočilu iz leta 2011 zavezala h krepitvi svoje trgovinske strategije za surovine. Komisija je menila, da bi morala:

– nadaljevati z razvojem dvostranskega tematskega dialoga o surovinah z vsemi pomembnimi partnerji in okrepiti razprave, ki potekajo na večstranskih in mednarodnih forumih (vključno s skupino G-20, Konferenco ZN za trgovino in razvoj – UNCTAD, STO, OECD), opraviti dodatne študije, da se zagotovi boljše razumevanje vpliva izvoznih omejitev na trge surovin, in spodbujati dialog o njihovi uporabi kot orodja politike;

– nadalje vključevati vprašanja glede surovin, kot so omejitve izvoza in naložbeni vidiki, v sedanja in prihodnja trgovinska pogajanja EU v dvostranskih, mednarodnih in večstranskih okvirih;

– si prizadevati za vzpostavitev nadzornega mehanizma za izvozne omejitve, ki ovirajo trajnostno oskrbo s surovinami, in še naprej odpravljati ovire, ki izkrivljajo trge surovin ali trge v nadaljevanju prodajne verige, in sicer z dialogom kot prednostnim pristopom, vendar tudi z reševanjem sporov, kadar je to upravičeno;

– v okviru dejavnosti OECD spodbujati vključevanje ustreznih nečlanic OECD v delo v zvezi s surovinami ter preučiti dodatno multilateralno in plurilateralno delo, vključno z upoštevanjem najboljših praks;

– uporabljati instrumente politike konkurence za zagotovitev, da se prepreči izkrivljanje oskrbe s surovinami zaradi protikonkurenčnih sporazumov, združitev ali enostranskih ukrepov vpletenih družb;

– nadaljevati z navedenimi ukrepi in dodatno analizirati prednostne naloge glede surovin v povezavi s tretjimi državami prek samostojnih ukrepov, dvostranskih in večstranskih okvirov in dialoga ter si še naprej prizadevati za dosledno trgovinsko politiko EU v zvezi s temi prednostnimi nalogami;

– zaveze politike na področju trgovine s surovinami v okviru pobude za surovine so bile izvedene z vključitvijo pravil v sporazume, da bi se dosegla trajnostna oskrba s surovinami na večstranski in dvostranski ravni, vključno s pristopnimi pogajanji STO in sporazumi o prosti trgovini. V okviru drugih pomembnih ukrepov je bil poudarek na dejavnosti izvrševanja STO, zlasti v povezavi z uspešnimi dejavnostmi, ki so se izvajale v primeru reševanja spora STO o izvoznih omejitvah proti ukrepom v zvezi s surovinami, ki jih je uvedla Kitajska;

– izvedeni so bili učinkoviti ukrepi, ki so omogočili vključitev določb v veliko število sporazumov. Komisija je sprejela besedilo o področjih izvoznih dajatev ali se dogovorila o njem v sporazumih o prosti trgovini s Kolumbijo, Perujem in Ukrajino ter v pridružitvenem sporazumu s Srednjo Ameriko. EU je v okviru teh sporazumov uspelo doseči horizontalno prepoved obstoječih in prihodnjih izvoznih dajatev, hkrati pa omogočiti nekatera prehodna obdobja ali omejene izjeme. Dvostranska pogajanja so v teku s številnimi trgovinskimi partnerji, vključno s Kanado, Indijo, Malezijo, državami Mercosurja in Singapurjem. V okviru nekaterih pogajanj so bile predložene določbe o zaščiti naložb, ki so zlasti pomembne za ekstraktivno industrijo.

Poleg tega je bilo vprašanje surovin obravnavano s trgovinskimi določbami v okviru pogajanj o sporazumih o partnerstvu in sodelovanju, ki so se zaključila z Mongolijo leta 2010 ter začela z Avstralijo, Kazahstanom in Rusijo.

EU je v skladu s ciljem Sporazuma iz Cotonouja za podporo okrepitve regionalnega povezovanja ter modernizacijo gospodarskega sodelovanja in uporabe trgovine za spodbujanje gospodarske rasti, kot je navedeno v nedavno sprejetem sporočilu „Trgovina, rast in razvoj – Prilagoditev trgovinskih in naložbenih politik državam, ki najbolj potrebujejo pomoč“[3], leta 2002 začela pogajanja z afriškimi, karibskimi in pacifiškimi državami za sklenitev sporazumov o gospodarskem partnerstvu. Pogajanja, vključno z določbami o surovinah, se nadaljujejo z vsemi regijami, pri čemer se ustrezno upoštevajo cilji razvojnih partnerjev.

Glede pogajanj STO je Komisija v okviru pristopnih pogajanj z Rusijo (zaključenih konec leta 2011) poleg zavez v zvezi z obstoječimi izvoznimi dajatvami kot del pristopnega protokola dosegla dodaten dogovor o neuvedbi izvoznih dajatev za številne surovine. Pristopna pogajanja STO s Kazahstanom še potekajo.

Uspešno se je začel in zaključil primer reševanja spora STO proti izvoznim omejevalnim ukrepom, ki jih je Kitajska v nasprotju z zavezami STO uvedla v zvezi z devetimi surovinami. Pritožbeni organ je januarja 2012 potrdil sodbo senata, pri čemer je podal jasno in končno razlago zavez Kitajske v okviru STO. EU je 13. marca 2012 začela vnovično izpodbijati izvozne omejitve, ki jih je Kitajska uvedla v zvezi s surovinami, vključno s 17 redkimi zemeljskimi elementi, volframom in molibdenom.

V okviru mednarodnih forumov, kot sta G-20 in OECD, so potekale številne dejavnosti ozaveščanja, katerih cilj je bil spodbujati svetovni dialog o tem, kako doseči okvir za zagotovitev trajnostne oskrbe s surovinami.

V drugem poročilu o dejavnostih[4] v okviru trgovinske politike EU za surovine iz aprila 2012 so navedene podrobne informacije o izvajanju pobude za surovine na področju trgovinske politike.

Komisija bo za zagotovitev upoštevanja in vključitve vprašanja o surovinah, kadar je to primerno, še naprej spremljala tekoča in prihodnja pogajanja o sporazumih o prosti trgovini in drugih dvostranskih okvirih.

5.2. Dialogi o surovinah in diplomacija surovin

Komisija je v sporočilu iz leta 2011 navedla, da bo EU dejavno izvajala „diplomacijo surovin“, da se s strateškimi partnerstvi in dialogom o politikah zagotovi dostop do surovin, zlasti tistih, ki so nujno potrebne.

Cilj diplomacije surovin je sodelovanje s partnerji v okviru strateških partnerstev in dialogov o politikah, da bi si izmenjali informacije in sodelovali pri obravnavi izzivov na trgih surovin. Ta cilj se poskuša doseči z Združenimi državami, Japonsko, Rusijo, Argentino, Brazilijo, Kolumbijo, Mehiko, Urugvajem, Grenlandijo, Kitajsko in državami Unije za Sredozemlje, pri čemer se pripravljajo nadaljnji dialogi.

5.2.1. Združene države

Čezatlantski ekonomski svet je 29. novembra 2011 dosegel dogovor o delovnem načrtu za surovine, ki vključuje pripravo skupne evidence podatkov in analiz o mineralnih surovinah, ki bi jo vodili obe strani. V okviru tega prizadevanja je bilo obema stranema naročeno, naj upoštevata rezultate tekoče študije Evropske komisije in vlade Združenih držav o dostopnosti do virov surovin, trgovinskih tokovih in nujnosti ter druge analize ponudbe in povpraševanja, kot sta poročilo Evropske komisije o nujno potrebnih surovinah iz leta 2010, ki ga je izdelala ad-hoc strokovna skupina[5], in strategija ameriškega ministrstva za energijo o nujno potrebnih surovinah. Akcijski načrt za inovacije[6], ki ga je pripravil čezatlantski ekonomski svet, se je začel izvajati na področju surovin in zajema različne vidike politike, vključno s trgovino in nadomestitvijo.

Septembra 2012 je v Bruslju potekala strokovna delavnica EU-ZDA o tokovih mineralnih surovin in podatkih o njih. V okviru delavnice so sodelujoči primerjali informacije o primarnih in sekundarnih surovinah, ki so na voljo v obeh državah, in metodologije za pregledovanje seznama nujno potrebnih surovin ter razpravljali o področjih, na katerih je pretok informacij nezadosten. Evropska unija in Združene države bodo še naprej proučevale ukrepe za oblikovanje skupne evidence podatkov o surovinah ter druge načine izmenjave podatkov o surovinah v okviru sedanjih politik na obeh straneh, da bi omogočile zanesljivo in raznoliko oskrbo s surovinami.

Evropska unija in Združene države si prizadevajo opredeliti področja, na katerih je mogoče izboljšati recikliranje izrabljenih elektronskih naprav, zlasti kadar je mogoče z recikliranjem reševati vprašanja pomanjkanja virov nujno potrebnih surovin in zmanjšati vpliv elektronskih naprav na okolje v njihovem celotnem življenjskem ciklu. Na konferenci z naslovom „Najboljše prakse upravljanja in ohranjanja izrabljenih elektronskih naprav“, ki je potekala oktobra 2012 v Washingtonu, so se zbrali predstavniki ameriške vlade in Evropske komisije, evropskih in ameriških družb ter trgovinskih združenj, da bi proučili nove možnosti za čezatlantsko sodelovanje na področju upravljanja elektronskih odpadkov.

5.2.2. Japonska

Oktobra 2011 je v Washingtonu potekala delavnica s poudarkom na raziskavah na področju surovin, zlasti glede nadomestitve, marca 2012 pa v Tokiu. Naslednje tristransko srečanje med EU, ZDA in Japonsko, na kateri so sodelovali predstavniki vlad, Evropska komisija in industrijske delegacije, bo potekalo 29. in 30. maja 2013 v Bruslju. Letos bo poudarek na razvoju in izvajanju novih modelov učinkovitega upravljanja nujno potrebnih surovin.

5.2.3. Rusija

Oktobra 2012 je v Sankt Peterburgu potekalo srečanje podskupine za dialog o industrijski politiki med rusko vlado, Evropsko komisijo in industrijskimi delegacijami. Komisija je podala pregled najnovejšega razvoja politike na področju surovin in najnovejšega stanja na področju industrijske politike.

5.2.4. Latinska Amerika

Podpredsednik Tajani je leta 2011 s Čilom in Urugvajem podpisal pismo o nameri za začetek dvostranskega sodelovanja na področju surovin ter v zvezi z Argentino izdal skupno sporočilo za javnost. Pismo o nameri je bilo maja 2012 podpisano tudi s Kolumbijo in Mehiko.

Septembra 2012 je potekala nadaljnja razprava o izvajanju memoranduma o soglasju z Urugvajem. Določene so bile lokalne kontaktne točke. Obe strani sta se dogovorili za izmenjavo najboljših praks in razvoj načrta konkretnih ukrepov za okrepitev medsebojnega sodelovanja, zlasti na področju geološkega znanja, zelenega gospodarstva in energijske učinkovitosti, recikliranja, preglednosti, usposabljanja, trajnosti, inovacij itd. Urugvaju je bilo ponujeno sodelovanje v evropskem partnerstvu za inovacije v vlogi opazovalca.

5.2.5. Evro-sredozemske države

Novembra 2012 sta bila podpisana memoranduma o soglasju med Komisijo in Marokom oziroma Tunizijo. Oktobra 2012 je v okviru evro-sredozemskega industrijskega sodelovanja z državami Unije za Sredozemlje potekala delavnica na področju surovin.

5.2.6. Kitajska

Komisija je s Kitajsko vključena v dva dialoga o surovinah, in sicer s komisijo za nacionalni razvoj in reforme v okviru delovne skupine za kovine ter ministrstvom za industrijo in informacijsko tehnologijo (MIIT). Dialog z navedenim ministrstvom poteka v okviru delovne skupine za surovine, ki je bila ustanovljena leta 2010.

Zadnje srečanje je potekalo marca 2012 v Pekingu, naslednje pa bo potekalo v Bruslju v drugi polovici leta 2013. V drugi polovici leta 2013 naj bi bila organizirana tudi delavnica o recikliranju za kitajske strokovnjake, predviden pa je tudi njihov študijski obisk v Evropi.

5.2.7. Grenlandija

Grenlandija, ki je najbližja sosednja država Evrope, bogata z viri, ima velike rezerve redkih zemeljskih elementov. Komisija je junija 2012 z grenlandsko vlado podpisala pismo o nameri za sodelovanje na področju surovin. Grenlandija in Evropska unija sta se dogovorili o skupnem delovanju, da bi vzpostavili uradno sodelovanje na področju surovin, s čimer se trenutno dobro sodelovanje v okviru sporazuma EU-Grenlandija tudi nadaljuje.

V pismu o nameri so predlagana naslednja področja sodelovanja: geološko znanje, analiza infrastrukture in naložbenih potreb v zvezi z izkoriščanjem mineralnih virov, krepitev sposobnosti ter okoljska vprašanja, povezana z rudarstvom in socialnimi vplivi rudarjenja.

V pismu je tudi priznan pomen poštenih konkurenčnih pogojev in dostopa na trg, da bi bilo sodelovanje za obe strani koristno.

Na podlagi dialoga, ki je bil vzpostavljen s tem pismom, je septembra 2012 potekala delavnica z evropsko industrijo, in sicer z rudarsko industrijo in končnimi uporabniki, na kateri so slednji razpravljali o možnosti sodelovanja z Grenlandijo. Istega dne je potekala tudi delavnica med Komisijo in grenlandsko vlado, na kateri so sodelujoči razpravljali o prihodnosti tega dialoga in se dogovorili o konkretnih projektih.

6. Razvojna politika

Trajnostno rudarstvo lahko prispeva in mora prispevati k trajnostnemu razvoju. Razvojna politika EU ima pomembno vlogo tudi pri diplomaciji surovin, pri čemer ustvarja situacije, v katerih imajo vse države v razvoju in EU koristi na področju surovin.

6.1. Skupna strategija EU-Afrika in okvir AKP

V okviru strateškega partnerstva med Afriko in EU sta se obe strani dogovorili, da bosta okrepili sodelovanje na področju surovin. Na kolegiju Komisije Afriške unije in Evropske komisije junija 2010 so bila opredeljena temeljna načela za sodelovanje, ki so bila novembra 2010 sprejeta na III. srečanju na vrhu EU-Afrika in vključena v akcijski načrt za obdobje 2011–2013.

Dvostransko sodelovanje med Komisijo Afriške unije in Evropsko komisijo na področju surovin in razvojnih vprašanj temelji na pobudi EU za surovine ter politiki Afriške unije o rudarstvu in mineralih, kar je zajeto v dokumentu „African Mining Vision“ (Vizija afriškega rudarstva) iz leta 2009[7]. Sodelovanje je usmerjeno v tri področja: upravljanje, naložbe ter geološka znanja in veščin. Komisija in države članice sodelujejo pri teh vprašanjih. EU je še naprej odprta za prošnje afriških držav v okviru programov razvojne politike. Glede regionalnih in nacionalnih programov v tej fazi ni bilo prejetih posebnih prošenj. Komisija poleg tega namerava spodbujati sodelovanje med EU in Afriko na tem pomembnem področju na podlagi novega vseafriškega programa v okviru instrumenta za razvojno sodelovanje, kot je predlagano v novem večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020.

Komisija priznava pomembno vlogo dobrega upravljanja za trajnostno rabo naravnih virov kot gonilno silo rasti Afrike in je zato decembra 2011 v Adis Abebi organizirala delavnico za krepitev zmogljivosti na tehnični ravni na področju obdavčitve rudarstva. Sklepne ugotovitve z delavnice so bile predstavljene na zasedanju ministrstva Afriške unije za rudarstvo decembra 2011. Komisija namerava leta 2013 v dogovoru z Afriško unijo organizirati še eno delavnico na področju obdavčitve rudarstva, če bodo to dopuščala proračunska sredstva Afriške unije. V okviru skupne konference je bila opredeljena tudi potreba po projektu krepitve zmogljivosti na področju pogodbenih pogajanj.

Na politični ravni je januarja 2012 v Bruslju potekala konferenca na visoki ravni o partnerstvu med EU in Afriko na področju surovin z naslovom „Pretvarjanje bogastva mineralnih virov v dejanski razvoj Afrike“. Konferenca je ustvarila politični zagon za izvajanje akcijskega načrta v okviru skupne strategije za obdobje 2011–2013 na področju surovin in v ta postopek vključila vse deležnike. Na konferenci so bila podana priporočila za izvajanje na vseh treh področjih sodelovanja.

Komisija se je v svoji pobudi za surovine zavezala, da bo skupaj z afriškimi državami še naprej ocenjevala izvedljivost podpore nadaljnjemu sodelovanju med geološkimi raziskavami obeh celin in spodbujala sodelovanje na tem področju na večstranskih forumih, kot je Unescov program za geoznanost. Na podlagi priporočila za krepitev sodelovanja med afriškimi in evropskimi geološkimi raziskavami, ki je bilo v zvezi s tem področjem podano na konferenci, je predvidena ocenjevalna študija o tej temi, ki naj bi se začela leta 2013. Njen cilj je oblikovanje skupnih projektov za izboljšanje znanja o afriških najdiščih in vzpostavitev mreže za zagotavljanje usposabljanja za afriške raziskave ter izmenjavo in digitalizacijo podatkov. Evropske geološke raziskave imajo v tem procesu pomembno vlogo.

Evropska investicijska banka je dejavna v rudarskem sektorju v okviru Sklada za spodbujanje naložb AKP. Vendar pa je banka zaradi nedavnega upada dejavnosti pridobivanja nekaterih mineralov in pritiska nevladnih organizacij bolj selektivna pri izbiri projektov, ki jih bo financirala, pri čemer skrbno ocenjuje utemeljenost vsakega od njih ob upoštevanju okoljskih in socialnih vidikov[8].

6.2. Spodbujanje finančne preglednosti

Komisija se je v sporočilu iz leta 2011 zavezala, da bo omogočila „spodbujanje večjega razkrivanja finančnih informacij za ekstraktivno industrijo, vključno z morebitnim sprejetjem zahteve za poročanje po posameznih državah“[9]. Komisija je 25. oktobra 2011 sprejela zakonodajni predlog, ki zahteva razkritje plačil vladam (npr. davkov na dohodek pravnih oseb, licenčnin, provizij, proizvodnih dajatev, bonusov in drugih materialnih koristi) po posameznih državah in projektih javnih in velikih nejavnih družb, dejavnih v ekstraktivni industriji (nafta, plin in rudarstvo) in sektorju izkoriščanja prvotnih gozdov. Po razpravah v Parlamentu in Svetu in številnih tristranskih pogovorih med slednjima in Komisijo je bil dosežen politični dogovor za sprejetje ustrezne zakonodaje.

Komisija je v svojem sporočilu o obdavčenju in razvoju iz leta 2010 in sporočilu iz leta 2011 predlagala tudi okrepitev evropske finančne in politične podpore pobudi za preglednost v ekstraktivni industriji (EITI) in pomoč državam v razvoju za njeno izvajanje.

EITI je svetovni standard, ki spodbuja preglednost prihodkov v državah, bogatih z viri, ter od družb zahteva, da objavijo plačila vladam, in obratno, s čimer izboljšuje preglednost in zmanjšuje izogibanje davkom in korupcijo v ekstraktivnih dejavnostih. To je še zlasti pomembno, ker države v razvoju pogosto financirajo pomemben delež svojega proračuna iz teh dejavnosti in je možnost za bodoče prihodke v času naraščajočega svetovnega pomanjkanja surovin še vedno visoka.

EITI na državni ravni združuje deležnike iz vlade, civilne družbe, naftnih, plinskih in rudarskih družb ter vlagatelje v nacionalne skupine deležnikov. Ta edinstvena ureditev je odličen primer izvajanja boljšega upravljanja[10].

EU politično in finančno podpira EITI. Komisija je članica sveta EITI in spodbuja države, bogate z naravnimi viri, da se pridružijo pobudi. EU je neposredno financirala nekatere dejavnosti za krepitev zmogljivosti EITI, kot so nacionalna srečanja koordinatorjev EITI, ki potekajo dvakrat na leto, kar omogoča medsebojni pregled in krepitev zmogljivosti nacionalnih koordinatorjev. Poleg tega EU prispeva k večdonatorskemu skrbniškemu skladu EITI, ki ga upravlja Svetovna banka, ki izpolnjuje dva pomembna cilja: (i) pomaga državam, da pristopijo k pobudi EITI ali ohranijo status držav, skladnih z EITI; (ii) pomaga organizacijam civilne družbe, da učinkoviteje prispevajo k prizadevanju za preglednost in koristnejši uporabi informacij, pridobljenih z razkritjem plačil davkov.

6.3. Spodbujanje preglednosti oskrbovalne verige

Komisija v sporočilu iz leta 2011 priznava, da je veliko surovin, ki se uvažajo v EU, proizvedenih v majhnem številu držav, od katerih so nekatere ekonomsko in politično nestabilne[11].

Komisija je v navedenem sporočilu predlagala tudi „proučitev načinov za izboljšanje preglednosti v celotni oskrbovalni verigi in reševanje primerov v sodelovanju s ključnimi trgovinskimi partnerji, ko se prihodki iz ekstraktivnih industrij uporabljajo za financiranje vojn in notranjih sporov“.

Komisija tesno sodeluje v mednarodnem prizadevanju za reševanje vprašanja konfliktnih mineralov in močno podpira smernice OECD o potrebni skrbnosti za odgovorne oskrbovalne verige z minerali z območij, prizadetih zaradi konfliktov, in območij z visokim tveganjem. Komisija sodeluje tudi na srečanjih skupine strokovnjakov ICGLR (mednarodna konferenca o območju Velikih jezer „International Conference on Great Lakes Region“)-OECD-ZN za skrbno ravnanje zaradi odgovornega oskrbovanja s kositrom, volframom in tantalom ter oskrbovalnih verig z zlatom, pri čemer k izvajanju smernic spodbuja tudi industrijo.

Maja 2012 je bila ponovno vzpostavljena mednarodna delovna skupina za nezakonito izkoriščanje naravnih virov in trgovino z njimi na območju Velikih jezer. Delovna skupina zagotavlja mednarodni skupnosti in sekretariatu OECD platformo za razpravo.

Komisija v zvezi s sledljivostjo mineralov proučuje načine za izboljšanje preglednosti v celotni oskrbovalni verigi, vključno z vidiki skrbnega ravnanja, s čimer gradi na izkušnjah že uveljavljenega procesa Kimberley, EITI, akcijskega načrta za izvrševanje zakonodaje, upravljanja in trgovanja na področju gozdov (FLEGT) ter uredbe o lesu. Komisija proučuje tudi načine, kako zagotoviti politično in finančno podporo za „regionalno pobudo o nezakonitem izkoriščanju naravnih virov“ v okviru mednarodne konference o območju Velikih jezer, ki vključuje vzpostavitev mehanizma, katerega namen je potrjevanje nekonfliktnih mineralov iz regije. Ta postopek je del širšega celovitega odziva za prispevanje k omejevanju povezave med financiranjem oboroženih skupin in izkoriščanjem naravnih virov v regiji Velikih jezer, ki vključuje tudi podporo EU glede uporabe smernic OECD o skrbnem ravnanju zaradi odgovornega upravljanja oskrbovalnih verig. Decembra 2012 je potekala raziskovalna delavnica za vprašanja o skrbnem pregledu in proučitvi morebitnega ukrepanja EU. Poleg tega je Komisija marca 2013 začela javno posvetovanje z deležniki, da bi se seznanila z njihovimi stališči glede morebitne pobude EU za odgovorno pridobivanje mineralov z območij, prizadetih zaradi konfliktov, in območij z visokim tveganjem, na primer vojnih območij, povojnih območij in območij, občutljivih zaradi politične nestabilnosti ali civilnih nemirov. Komisija bo uporabila rezultate javnega posvetovanja, da bi se odločila, ali naj na razumen in učinkovit način dopolni in/ali podpre tekoče pobude za skrbni ravnanje zaradi odgovornega pridobivanja mineralov. Pri vseh ukrepih EU na tem področju je treba upoštevati tudi obremenitev industrije zaradi administrativnih stroškov, da bi se preprečila prekinitev operacij v teh državah.

7. Spodbujanje trajnostne oskrbe v EU (steber 2)

7.1. Pospeševanje izmenjave najboljših praks

Komisija deluje predvsem kot posrednik za izmenjavo najboljših praks, saj so države članice pristojne za veliko področij, ki so povezana z ekstraktivno industrijo.

Komisija je v sporočilu iz leta 2011 menila, da so pri spodbujanju naložb v ekstraktivne industrije zlasti pomembne naslednje prakse:

– opredelitev nacionalnih politik o mineralih, da se zagotovi gospodarno izkoriščanje mineralnih virov, usklajenih z drugimi nacionalnimi politikami, ki temeljijo na načelih trajnostnega razvoja ter vključujejo zavezo glede zagotavljanja ustreznega pravnega in informacijskega okvira;

– vzpostavitev politike prostorskega načrtovanja za minerale, ki vključuje digitalno zbirko geološkega znanja, pregledno metodologijo za določitev mineralnih virov, dolgoročne ocene regionalnega in lokalnega povpraševanja ter odkrivanje in zaščito mineralnih virov (ob upoštevanju druge rabe zemljišč), vključno z njihovo zaščito pred posledicami naravnih nesreč;

– uvedba postopka za odobritev iskanja mineralov in njihovega pridobivanja, ki je jasen, razumljiv, zagotavlja varnost in omogoča racionalizacijo upravnega postopka (npr. uvedba časovne omejitve trajanja postopkov, dovoljevanje vzporednih vlog, reševanje zadev na enem mestu, kadar to dovoljuje sistem držav članic).

Na podlagi pobude Komisije za surovine iz leta 2008 je vedno več držav članic (kot so Francija, Nemčija, Finska, Grčija, Nizozemska in nedavno Portugalska) začelo razvijati nacionalne strategije, ki se lahko štejejo kot dopolnilne k strategiji EU za surovine.

Komisija je leta 2010 pripravila tudi smernice o tem, kako lahko potekata ekstrakcija in varstvo občutljivih ekosistemov, in sicer z izdajo smernic za neenergetske ekstraktivne industrije (NEEI) in Natura 2000[12]. Glede spremljanja napredka v okviru smernic NEEI in Natura 2000 so bili v predlagan nabor indikatorjev vključeni ustrezni indikatorji.

Leta 2009 je bila ustanovljena delovna skupina za izmenjavo najboljših praks za prostorsko načrtovanje, izdajanje dovoljenj in izmenjavo geološkega znanja, da bi spodbudila izboljšave trenutnega okvira v zvezi z dejavnostmi ekstraktivnih industrij. Delovna skupina je junija 2010 pripravila poročilo o izmenjavi najboljših praks za politiko o mineralih, prostorsko načrtovanje, izdajanje dovoljenj in geološko povezovanje.

Komisija je predlagala, „da se ob celovitem spoštovanju načela subsidiarnosti skupaj z državami članicami oceni izvedljivost vzpostavitve mehanizma za spremljanje ukrepov s strani držav članic na teh področjih, vključno z razvojem indikatorjev“.

Komisija je predlagala naslednje indikatorje:

– indikatorje v zvezi z nacionalnimi politikami o mineralih (indikatorji zakonodajnega okvira in indikatorji informacijskega okvira),

– indikatorje prostorskega načrtovanja,

– indikatorje v zvezi z odobritvijo in dovoljenji, vključno z uporabo smernic za NEEI in Naturo 2000.

Indikatorji bodo Komisiji in državam članicam omogočili, da ocenijo trenutno stanje in opredelijo področja, na katerih bi bilo primerno prostovoljno izvesti izboljšave. Komisija bo na podlagi odgovorov, prejetih od držav članic glede predlaganih indikatorjev, predlagala nabor tistih, ki jih je treba redno spremljati. Državam članicam so bili poslani vprašalniki z indikatorji, o predhodnih rezultatih pa so na srečanju novembra 2012 razpravljale delovne skupine za dobavo surovin. Odgovore so podale tako večina držav članic kot tudi druge države, regije in industrija. Trenutno potekata poglobljena analiza in vrednotenje. Rezultati bodo predstavljeni sredi leta 2013 in bodo pomenili prispevek k evropskemu partnerstvu za inovacije.

7.2. Povečanje baze znanja EU

Komisija je predlagala, da se z državami članicami ocenijo možnosti za večje sodelovanje med nacionalnimi geološkimi raziskavami, ki bi omogočile ekonomije obsega, znižale stroške in povečale možnost sodelovanja pri skupnih projektih (npr. usklajene baze podatkov o mineralih, Evropski letopis o surovinah). Srednjeročno bi morale vse sinergije usklajeno prispevati k izboljšanju evropske baze znanja o surovinah, zlasti ob upoštevanju časovnega načrta in izvajanja evropske infrastrukture prostorskih podatkov (kot je opredeljena v Direktivi 2007/2/ES – INSPIRE) s strani vseh držav članic EU ter tudi prihodnjih možnostih v okviru programa Copernicus.

Komisija je za izpolnitev svoje zaveze, „da se poveča baza znanja, potrebna za učinkovito strategijo za surovine“, začela več študij in raziskovalnih projektov.

7.2.1. Dostopnost podatkov o virih in rezervah

Ker so podatki o mineralnih virih vključeni v obseg podatkov direktive INSPIRE, bi se morali dostopnost, razpoložljivost in primerljivost podatkov/informacij o zalogah mineralov, virih in dotacijah v državah članicah EU do leta 2020 izboljšati.

Medtem je Komisija zaradi nedostopnosti podatkov o virih in zalogah primarnih surovin v pristojnosti Eurostata ter potrebe, da zbere te podatke neposredno v okviru nacionalnih geoloških raziskavah držav članic, začela študijo o strukturiranih statističnih informacijah glede kakovosti in števila nahajališč surovin v EU. V študiji bodo opredeljene vrzeli in ukrepi, ki jih je treba sprejeti za dosego dogovora med nacionalnimi organi ter interoperabilnih, skladnih in doslednih podatkov. Poskušala se bo doseči sinergija med rezultati študije in koristmi ustreznih delov direktive INSPIRE za izboljšanje dostopnosti informacij o nujno pomembnih surovinah za oblikovalce politike in nosilce odločanja na ravni držav članic in EU v korist konkurenčnosti ekstraktivne industrije EU. S študijo bodo zagotovljeni tudi podatki za objavo v okviru podatkovnega centra o naravnih virih, ki ga upravlja Eurostat.

7.2.2. Inovativne tehnologije in možni pilotni objekti

V sporočilu o evropskem partnerstvu za inovacije je med srednjeročnimi cilji (2014–2020) predvidena vzpostavitev do 10 inovativnih pilotnih objektov za pridobivanje in obdelavo surovin, zasnovo proizvodov in recikliranje. V študiji „Surovine: študija o inovativnih tehnologijah in možnih pilotnih objektih“ (RAMINTECH) bodo opredeljene možnosti ustreznih pilotnih projektov v EU, da znatno izboljšajo trajnost in oskrbo s surovinami vzdolž celotne vrednostne verige, in analizirane vrzeli, kjer mora EU okrepiti sposobnosti.

Ta dolg seznam bo oblikovan na podlagi intenzivnega iskanja med deležniki z ustreznih področij v t. i. fazi zbiranja. S projektom bo zagotovljeno upoštevanje možnega razvoja na področju temeljnih raziskav, ki bodo najverjetneje do leta 2015 dosegle stanje pred izvedbo. Napovedane bodo rešitve za prihodnost (časovni okvir do leta 2030).

V okviru projekta bo razvit nabor meril, indikatorjev in metodologij, da se omogoči matrična analiza dolgih seznamov predlaganih pilotnih objektov, kar zagotavlja pravičen in pregleden izbirni postopek. Ta merila vključujejo metode za ocenjevanje vpliva pilotnih ukrepov na dostop, sprejetje, trajnost in varnost ter bodo podlaga za (spletni) vprašalnik, ki je bil razdeljen med zainteresirane strani, s čimer bi jim omogočili, da predlagajo inovativne tehnologije in pilotne objekte.

Zagotovljena bo poglobljena analiza (približno) 10 izbranih pilotnih področij/vrst z nazornimi primeri. V analizo bodo vključene vsaj tri tehnologije za vsako od pomembnih področij, ki so opredeljena za nadaljnjo podrobno analizo kot študije primerov (analiza potrebnih ukrepov za trženje rezultatov izbranega pilotnega objekta in koristi za družbo (tudi koristi za MSP)).

7.2.3. Evropska mreža znanj o redkih zemeljskih elementih

Redki zemeljski elementi so ključni za gospodarstvo EU ter še posebej pomembni za razvoj in proizvodnjo sodobnih visokotehnoloških in okolju prijaznih izdelkov, kot so električni avtomobili, fotovoltaika ali energijsko učinkovite žarnice. Ker se svetovno povpraševanje povečuje in je redke zemeljske elemente težko nadomestiti ali reciklirati, se Evropa sooča s številnimi izzivi v zvezi z zagotavljanjem zanesljivosti oskrbe. Zaradi uradne statistike se od leta 2013 naprej z novimi posebnimi statističnimi kodami v carinski tarifi zbirajo podatki o uvozu najbolj nujno potrebnih surovin za vetrno energijo (magneti in turbine), tj. neodima in disprozija.

Na zahtevo Evropskega parlamenta je Komisija objavila razpis za strokovno podporo za vzpostavitev evropske mreže znanj o redkih zemeljskih elementih (ERECON), ki naj bi združila strokovnjake z evropskih univerz, raziskovalne inštitute, oblikovalce politik, možganske truste, industrijo in strokovnjake zunaj EU, da bi se izboljšala izmenjava najboljših praks v zvezi z redkimi zemeljski elementi, povečalo razumevanje njihovih posebnih lastnosti, podalo priporočila za raziskave ter spodbujalo trajnostno rudarstvo, recikliranje in nadomestitev teh elementov.

Zato mora biti glavni namen mreže ERECON zagotovitev okvira, ki bi udeležencem omogočil, da s svojim znanjem in strokovnostjo učinkovito prispevajo k razpravam o redkih zemeljskih elementih na navedenih področjih. Mreža ERECON si mora prizadevati za zagotavljanje poglobljenega razumevanja recikliranja in nadomestitve redkih zemeljskih elementov ter tudi za vključitev vidikov njihove vrednostne verige, vključno z raziskavami, ekstrakcijo, predelavo in rafiniranjem, ki so pomembni za trajnostno oskrbo EU.

Projekt ERECON naj bi spodbujal odprto in obsežno razpravo med strokovnjaki na podlagi vzpostavitve ustreznih organizacijskih struktur in priložnosti za srečanja, da bi se oblikovala mreža odličnosti, sinergij in interdisciplinarne izmenjave za izboljšanje znanja o najbolj učinkoviti uporabi redkih zemeljskih elementov ter njihovem pridobivanju in rafiniranju.

Komisija bo mrežo odličnosti in interdisciplinarnega zavezništva v okviru projekta ERECON vzpostavila v prvi polovici leta 2013. Mreža naj bi delovala približno dve leti, pri čemer se bodo v tem času štiri strokovne delovne skupine srečale na različnih delavnicah, da bi razpravljale o pridobivanju redkih zemeljskih elementov, o redkih zemeljskih elementih kot elementih, ki omogočajo postopke, in o njihovih ključnih uporabah.

7.2.4. Raziskovalni projekti

Raziskave in razvoj na področju surovin so v okviru 7. okvirnega programa EU financirani v višini skoraj 200 milijonov EUR, in sicer iz programov za industrijske tehnologije in okolje ter programa družbeno-ekonomskih in humanističnih ved. Izvajajo se tekoči projekti v vrednosti več kot 60 milijonov EUR.

Raziskovalni projekt ProMine je izboljšal bazo geološkega znanja in prispeval nekaj dodatnih informacij o potencialu evropskih primarnih surovin.

Raziskovalni projekt EuroGeoSource zagotavlja harmonizirane prostorsko-geološke in geografske podatkovne nize, pri čemer v celoti izkorišča (preskuša) osnutek pravno zavezujočih specifikacij podatkov o mineralnih in energijskih virih iz direktive INSPIRE ter spletno porazdeljeno infrastrukturo INSPIRE.

Obe pobudi zagotavljata pomembne informacije za prostorsko in strateško načrtovanje za dolgoročne odločitve, kot so naložbe v rudarstvo in prizadevanja, ki so potrebna za zaključek postopka za izdajo dovoljenja, ki temeljijo na kakovosti in dostopnosti podatkov.

Projekta ProMine in I2MINE se izvajata na področju pridobivanja, ekstrakcije in obdelave surovin. Projekt EURARE se nanaša na raziskovanje redkih zemeljskih elementov in njihovo izkoriščanje, poleg tega pa potekajo pogajanja o številnih projektih, povezanih z recikliranjem redkih zemeljskih elementov za visokotehnološke tokove odpadkov (projekti RECLAIM, REMANENCE in RECYVAL NANO).

Glavni poudarek pri projektih, povezanih s surovinami, je zmanjšanje in nadomestitev redkih zemeljskih elementov (DRREAM, ROMEO, NANOPYME in REFREEPERMAG) in platinskih kovin (FREECATS in NEXT-GEN-CAT).

Leta 2013 se bosta začela izvajati naslednja projekta: „ekstrakcija in predelava mineralov v ekstremnih okoljih (globoko morje/arktične regije)“ in „evropska obveščevalna mreža za oskrbo s surovinami“. Trenutno potekajo pogajanja o treh raziskovalnih projektih za nadomestitev nujno potrebnih surovin, ki vključujejo usklajene dejavnosti z japonskimi skupinami.

Komisija izvaja namenske študije za podporo razvoja strategije EU za surovine na podlagi delovnega programa Skupnega raziskovalnega središča, v okviru katerega se osredotoča zlasti na vprašanja o zanesljivosti oskrbe s proizvodi v proizvodni verigi in možnosti upravljanja izrabljenih proizvodov, vključno z njihovo ekološko zasnovo, leta 2012 pa je organizirala tudi delavnico, usmerjeno v metodološke vidike ocenjevanja trajnosti oskrbovalne verige[13]. Poleg tega je bilo leta 2011 objavljeno poročilo[14], v katerem so bile ocenjene potrebe po nujno potrebnih surovinah v sektorju energetike za izvajanje evropskega strateškega načrta za energetsko tehnologijo in opredeljeni nujno potrebni elementi kovin, katerih prekinjena oskrba bi lahko omejila izkoriščanje obnovljivih virov energije. Skupno raziskovalno središče bo naknadno študijo s širšim obsegom objavilo poleti 2013.

Komisija tudi spodbuja sodelovanje med deležniki v okviru petih evropskih tehnoloških platform: trajnostni viri mineralov (ETP-SMR), Manufuture (predelovalne dejavnosti), EuMaT (napredni materiali), SusChem (trajnostna kemija) ter gospodarske panoge, ki temeljijo na gozdarstvu (FTP) in gradbeništvo (ECTP).

Mreža ERA-MIN za surovine deluje že od novembra 2011, pri čemer je njen cilj izboljšati sodelovanje organov držav članic in nacionalnih deležnikov. S 1. novembrom 2012 je bila vzpostavljena tudi mreža CRM_Innonet (ukrep usklajevanja, ki se financirana iz 7. okvirnega programa). To je dinamična pobuda za spodbujanje dialoga, izmenjavo idej in spodbujanje sinergij na področju nadomestitve nujno potrebnih surovin, ki temelji na odprtem mrežnem povezovanju.

7.3. Spodbujanje raziskav ter znanja in spretnosti

Komisija se je ob priznavanju osrednje vloge raziskav ter znanja in veščin pri reševanju evropskih vprašanj na področju surovin zavezala „še naprej podpirati ustanavljanje svetov za sektorska znanja in spretnosti na evropski ravni na pobudo zainteresiranih strani, kot so socialni partnerji ali zadevne opazovalne skupine in spodbujati raziskave in razvoj v vrednostni verigi surovin, vključno z njihovim pridobivanjem, predelavo in zamenjavo“.

V okviru programa Obzorje 2020 se pričakuje, da se bodo surovine obravnavale kot družbeni izziv z namenskim proračunom.

Komisija je v okviru Evropskega inštituta za inovacije in tehnologijo surovine vključila v njegov prihodnji strateški program za inovacije za obdobje 2014–2020 ter tudi kot temo ene od prihodnjih skupnosti znanja in inovacij, ki bo vzpostavljena leta 2014.

Sodelovanje s pomembnimi gospodarstvi, ki spodbujajo razvoj tehnologije, je podprto v okviru akcijskega partnerstva za inovacije med čezatlantskim ekonomskim svetom in Združenimi državami. Poleg tega sta potekali dve tristranski delavnici EU-ZDA-Japonska, in sicer ena oktobra 2011 v Washingtonu, druga pa marca 2012 v Tokiu, pri čemer je bil njun namen proučiti možnosti skupnih pristopov v zvezi z raziskavami na področju surovin, s posebnim poudarkom na njihovi nadomestitvi. Tretja tristranska konferenca EU-ZDA-Japonska o nujno potrebnih surovinah bo potekala 29. in 30. maja 2013 v Bruslju. Poudarek bo na razvoju in izvajanju novih modelov učinkovitega upravljanja nujno potrebnih surovin.

V sporočilo o evropskem partnerstvu za inovacije so vključeni cilji na področju raziskav ter znanja in spretnosti.

8. Povečanje gospodarnosti ravnanja z viri in spodbujanje recikliranja (steber 3)

8.1. Boljše izvajanje in uveljavljanje obstoječe zakonodaje EU o odpadkih za spodbujanje recikliranja in gospodarnosti ravnanja z viri

Komisija je v sporočilu iz leta 2011 predlagala, da se:

– pregleda tematska strategija o preprečevanju in recikliranju odpadkov z namenom, da se razvijejo najboljše prakse na področju zbiranja in obdelave pomembnih tokov odpadkov, zlasti tistih, ki vsebujejo surovine, ki negativno vplivajo na okolje. Po potrebi je treba tudi izboljšati razpoložljivost statistik o recikliranju;

– podprejo raziskave in pilotni projekti o gospodarnosti ravnanja z viri in gospodarske spodbude za sisteme za recikliranje ali sisteme nadomestil;

– opravi naknadna ocena pravnega reda EU o odpadkih, vključno z oceno področij, na katerih bi se zakonodaja o različnih tokovih odpadkov lahko uskladila, namen tega pa je, da se izboljša njena doslednost. To bi vključevalo učinkovitost odvračilnih ukrepov in kazni za kršitve pravil EU o odpadkih;

– pregleda akcijski načrt o trajnostni potrošnji in proizvodnji, da se ugotovi, katere dodatne pobude so potrebne na tem področju;

– prouči možnost za razvoj instrumentov ekološke zasnove, da se (i) spodbudi učinkovitejšo rabo surovin, (ii) zagotovi možnost recikliranja in trajnost proizvodov ter (iii) spodbudi uporabo sekundarnih surovin v proizvodih, zlasti v zvezi z direktivo o okoljsko primerni zasnovi[15];

– oblikujejo nove pobude za izboljšanje konkurenčnosti industrije v EU na področju recikliranja, zlasti z uvedbo novih tržnih instrumentov, ki dajejo prednost sekundarnim surovinam.

Komisija je v novo celostno industrijsko politiko vključila vprašanja trajnosti in odpadkov[16].

Komisija je leta 2012 začela s „preverjanjem ustreznosti“ petih direktiv o tokovih odpadkov in ciljev upravljanja.

Da bi se okrepili vidiki učinkovitejše rabe virov, se trenutno pregleduje metodologija za pripravo uredb o okoljsko primerni zasnovi industrijskih proizvodov. Direktiva o okoljsko primerni zasnovi omogoča določitev zahtev za proizvode, katerih vplivi na okolje so se izkazali za pomembne. Skupno raziskovalno središče Komisije je v podporo tej analizi nedavno razvilo in uporabilo metode z več merili za oceno gospodarnosti ravnanja z viri, s poudarkom na možnosti ponovne uporabe, recikliranja, obnovljivosti in reciklirani vsebini, uporabi prednostnih virov ter trajnosti[17].

8.2. Krepitev izvrševanja uredbe o pošiljkah odpadkov

Vprašanje okoljskega dampinga odpadkov se pojavlja tudi pri nezakonitih pošiljkah odpadkov v tretje države. Med usklajeno inšpekcijsko kampanjo med letoma 2008 in 2011, ki je zajemala 22 evropskih držav, je Evropska mreža za izvajanje in uveljavljanje okoljske zakonodaje (IMPEL) ugotovila, da je bila pri 19 % pregledanih pošiljk kršena uredba EU o pošiljkah odpadkov. Od teh jih je bilo 37 % nezakonitih[18]. Inšpekcijski pregledi so bili usmerjeni, zato navedeno število za vse pošiljke ni nujno reprezentativno.

Da bi Komisija obravnavala pomanjkljivosti pri izvajanju in izvrševanju uredbe o pošiljkah odpadkov, je v sporočilu iz leta 2011 predlagala, da se:

– zagotovijo natančni in uporabni standardi inšpekcijskih pregledov za odpadke v celotni EU. To bo omogočilo nadaljnja prizadevanja, da se carinskim organom olajša kontrola pošiljk,

– prouči uporaba sredstev 7. okvirnega programa za raziskave, da se izboljšajo tehnologije za odkrivanje, prepoznavanje, sledenje in lociranje nezakonitih pošiljk,

– prouči možnost uporabe globalne certifikacijske sheme za obrate za recikliranje pri izvozu tokov odpadkov na podlagi okolju prijaznih meril za upravljanje,

– gradi na mreži IMPEL in sodeluje z državami članicami, da se oceni izvedljivost formalnega mehanizma na ravni EU za uveljavljanje pravnega reda EU.

Tako se je Komisija leta 2011 posvetovala z deležniki in javnostjo o možnih zakonodajnih merilih EU in zahtevah za ravnanje pri pregledovanju pošiljk odpadkov. Komisija trenutno ocenjuje vpliv morebitnih prihodnjih zakonodajnih in nezakonodajnih ukrepov za zajezitev nezakonitih pošiljk odpadkov.

Da bi Komisija ocenila izvedljivost uporabe globalne certifikacijske sheme, je začela študijo, ki je bila pred kratkim zaključena. Za izvoz odpadkov se uporablja uredba o pošiljkah odpadkov, v kateri so opredeljene zaveze in izvršilni ukrepi, ki jih morajo sprejeti države članice in izvozniki odpadkov, zato da se odpadki izvažajo, prevažajo in obdelajo na okolju prijazen način. Vendar trenutno ne obstaja mehanizem za organe in/ali izvoznike, na podlagi katerega bi slednji lahko dokazali, da bodo odpadki, ki se izvozijo za obnovitev, obdelani v skladu z uredbo o pošiljkah odpadkov. Zato je bil namen te študije zagotoviti podroben opis obstoječih standardov v EU in tretjih državah ter svetovnih standardov, ki se uporabljajo za objekte za recikliranje odpadkov in/ali druge podobne objekte, da se oceni, kateri ukrepi bi bili potrebni za zagotovitev, da se odpadki, ki se izvažajo iz EU v tretje države, obdelajo na okolju prijazen način in da se predlaga vrsta možnosti, kako dokazati in preveriti skladnost z okolju prijaznimi merili za upravljanje odpadkov, ki opisujejo prednosti in slabosti za vse neposredno in posredno prizadete deležnike in organe.

Komisija bo v tesnem sodelovanju z ustreznimi deležniki proučila najprimernejše ukrepe za prihodnost.

V okviru mednarodnega sodelovanja med čezatlantskim ekonomskim svetom in Združenimi državami je bilo eno od petih področij morebitnega sodelovanja ravno sodelovanje na področju pošiljk odpadkov in recikliranja. Oktobra 2012 je v Washingtonu v okviru čezatlantskega poslovnega dialoga/čezatlantskega ekonomskega sveta potekala delavnica o „najboljših praksah upravljanja in spremljanja izrabljenih elektronskih naprav“.

Komisija namerava organizirati delavnico z naslovom „Najboljše prakse za zaustavitev nezakonitih pošiljk odpadkov – vzorni model med tremi glavnimi pristanišči (Antwerpen, Rotterdam, Hamburg)“.

Sredstva za raziskave iz 7. okvirnega programa za izboljšanje tehnologij za odkrivanje, prepoznavanje, sledenje in lociranje nezakonitih pošiljk so bila uporabljena za naročilo študije, ki bo vključevala tehnične in netehnične raziskave za odkrivanje in lociranje nezakonitih pošiljk.

9. Letni tematski dogodek in usklajevanje

Komisija se je zavezala, da bo organizirala redne javne razprave na letnih tematskih dogodkih, ki bodo namenjeni ozaveščanju o prihodnjih izzivih in pregledu doseženega napredka[19].

Leta 2011 je bil letni tematski dogodek namenjen vidikom razvojne politike pobude za surovine. Poleg tega je 26. januarja 2012 potekala konferenca na visoki ravni EU-Afrika na področju surovin.

Letni tematski dogodek leta 2013 bo namenjen evropskemu partnerstvu za inovacije.

[1] Critical Metals in Strategic Energy Technologies: Assessing Rare Metals as Supply-Chain Bottlenecks in Low-Carbon Energy Technologies (Nujno potrebne kovine in strateške energetske tehnologije: ocenjevanje redkih kovin kot ozkih grl v oskrbovalni verigi nizkoogljičnih energetskih tehnologij), R. L. Moss, E. Tzimas, H. Kara, P. Willis in J. Kooroshy, Evropska komisija, Skupno raziskovalno središče, Inštitut za energetiko in promet, 2011.

[2] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij „Zagotavljanje surovin za blagostanje Evrope v prihodnosti. Predlog za evropsko partnerstvo za inovacije glede surovin (COM(2012) 82 final).

[3] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru „Trgovina, rast in razvoj – Prilagoditev trgovinskih in naložbenih politik državam, ki najbolj potrebujejo pomoč“, COM(2012) 22 final.

[4] Trgovinska politika EU za surovine, drugo poročilo o dejavnostih („EU Trade Policy for Raw Materials, Second Activitiy Report“), Evropska komisija, Generalni direktorat za trgovino, maj 2012.

[5] Surovine, ki so nujno potrebne za EU („Critical raw materials for the EU“), poročilo ad-hoc delovne skupine o določitvi nujno potrebnih surovin, julij 2010.

[6] Delovni načrt za čezatlantsko akcijsko partnerstvo za inovacije („Transatlantic Innovation Action Partnership Work Plan“), Čezatlantski ekonomski svet, 27. oktober 2009.

[7] African Mining Vision (Vizija afriškega rudarstva), Afriška Unija, februar 2009.

[8] Rudarskemu sektorju je bilo v okviru prvega finančnega protokola Sporazuma iz Cotonouja (2003–2008) dodeljenih 566 milijonov EUR, kar pomeni 15 % začetnega ustanovitvenega kapitala sklada za spodbujanje naložb AKP in lastnih sredstev EIB.

[9] Združene države so julija 2010 sprejele zahtevo po razkritju (oddelek 1504 ameriškega Frank-Doddovega zakona), v skladu s katero morajo vse ekstraktivne družbe (npr. za nafto, zemeljski plin ali minerale), ki kotirajo na ameriških delniških borzah, objaviti plačila vladam (npr. licenčnine, provizije, proizvodne dajatve, bonuse in druge materialne koristi) po posameznih državah in projektih. Za uveljavljanje te zakonodaje je ameriška komisija za trg vrednostnih papirjev in devizni trg (SEC) 22. avgusta 2012 sprejela končna izvedbena pravila.

[10] EITI s poudarkom na preglednosti plačil (davek od pravnih oseb, licenčnine itd.), ki jih večnacionalne družbe izplačajo svojim državam gostiteljicam, veliko prispeva k spodbujanju razvojnega programa. To postavlja temelje za parlamente in civilno družbo v državah, bogatih z naravnimi viri, da bi se parlamenti in civilna družba pozanimali, razumeli in ocenili, ali njihove države prejemajo plačila, do katerih so upravičene.

Trenutno želi EITI okrepiti svoje zahteve za poročanje za nadaljnje izboljšanje upravljanja v državah kandidatkah in državah, ki so v skladu z EITI. To bo med drugim vključevalo opis načina razporeditve prihodkov ekstraktivne industrije (v okviru proračuna ali izven njega), razkritje podnacionalnih transferjev, preglednost naročil (javna dostopnost) in uvedbo poročanja po projektih.

EITI s temi spremembami zahtev krepi svojo vlogo pomembnega instrumenta za doseganje ciljev razvojne politike EU, in sicer s spodbujanjem preglednosti in odgovornosti držav ter posledično s krepitvijo javnega in korporativnega upravljanja v državah v razvoju, bogatih z viri.

[11] OECD za eno od teh držav s povečanim tveganjem, in sicer Demokratično republiko Kongo, meni, da bi lahko trgovina z nekaterimi minerali, zlasti s tantalom, volframom, kositrom in zlatom, povečala regionalni konflikt v določenih vzhodnih kongovskih regijah.

[12] Smernice Evropske komisije o začetku novih neenergetskih ekstraktivnih dejavnosti v skladu z zahtevami Natura 2000, Evropska komisija, julij 2010.

[13] http://lct.jrc.ec.europa.eu/assessment/ResourceSecurity-SecuritySupply.

[14] http://ec.europa.eu/dgs/jrc/index.cfm?id=1410&obj_id=14150&dt_code=NWS&lang=en.

[15] Direktiva 2009/125/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. oktobra 2009

o vzpostavitvi okvira za določanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, povezanih z energijo.

[16] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu

ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij „Močnejša evropska industrija za rast in

oživitev gospodarstva – Posodobitev sporočila o industrijski politiki“, COM(2012) 582 final.

[17] Refined methods and Guidance documents for the calculation of indices concerning Reusability/Recyclability/Recoverability, Recycled content, Use of Priority Resources, Use of Hazardous substances, Durability (Izpopolnjene metode in dokumenti z navodili za izračun kazalnikov glede možnosti ponovne uporabe/recikliranja/obnovljivosti, reciklirane vsebine, uporabe prednostnih virov, nevarnih snovi ter trajnosti), F. Ardente, F. Mathieux, Evropska komisija, Skupno raziskovalno središče, Inštitut za okolje in trajnostni razvoj, 2012 (http://lct.jrc.ec.europa.eu/pdf-directory/Report%203%20-%20Refined%20methods%20and%20guidance%20documents-final.pdf).

[18] Poročilo Evropske agencije za okolje „Movements of waste across the EU's internal and external borders“ (Premeščanje odpadkov čez notranje in zunanje meje EU), št. 7/2012.

[19] Komisija je ustanovila medresorsko projektno skupino za surovine, katere cilj je usmerjanje nadaljnjega izvajanja strategije EU za surovine. To je tudi v skladu s pozivom Evropskega parlamenta v okviru resolucije z dne 13. oktobra 2011. Prvo srečanje skupine je potekalo 26. aprila 2012.