KAZALO

Odgovori držav članic na Letno poročilo Računskega sodišča za leto 2012. 3

Povzetek. 3

Odgovori držav članic na Letno poročilo Računskega sodišča za leto 2012. 5

1. Obseg poročila. 5

2. Glavne značilnosti poročila Evropskega računskega sodišča za leto 2012. 5

3. Povzetek odgovorov držav članic. 7

3.1 Smotrnost poslovanja – doseganje rezultatov iz proračuna EU.. 7

3.2 Napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo. 9

3.3 Izboljšanje kontrole in sistemov. 11

4. Sklepne ugotovitve. 15

POROČILO KOMISIJE

Odgovori držav članic na Letno poročilo Računskega sodišča za leto 2012

Povzetek

To poročilo je analiza odgovorov držav članic na letno poročilo Evropskega računskega sodišča (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) za proračunsko leto 2012 in izpolnjuje obveznosti, ki so opredeljene v členu 162(5) finančne uredbe.

Rezultati revizije Sodišča so pokazali, da so bili konsolidirani računovodski izkazi za leto 2012 v finančnem položaju Unije predstavljeni pošteno in da niso vsebovali pomembno napačnih navedb. Vendar pa je Sodišče za plačila, ki so bila pripoznana kot stroški, zaključilo, da so nanje pomembno vplivale napake in da so bili pregledani kontrolni sistemi, povezani z njimi, delno uspešni za vsa področja odhodkov, razen za upravne odhodke, pri katerih ni bilo napak. Za proračun kot celoto se je najverjetnejša stopnja napake s 3,9 % leta 2011 povečala na 4,8 % leta 2012. Sodišče je ugotovilo, da so napake v zvezi z upravičenostjo predstavljale pomemben delež ocenjene skupne stopnje napake. Nazadnje je Sodišče poudarilo, da so odhodki deljenega upravljanja, ki predstavljajo 80 % odhodkov EU, znatno prispevali k ocenjenim skupnim stopnjam napak in da bi bilo mogoče številne ugotovljene napake odkriti z boljšo kontrolo na ravni držav članic.

V tem poročilu so odgovori držav članic analizirani v okviru treh glavnih tematskih naslovov – (1) Smotrnost poslovanja – doseganje rezultatov iz proračuna EU, (2) Napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo ter (3) Izboljšanje kontrole in sistemov.

V zvezi s smotrnostjo poslovanja je Sodišče izrazilo kritiko glede obstoječega okvira za merjenje smotrnosti poslovanja in poročanje. Zato je od držav članic zahtevalo, naj odgovorijo na vprašanja o merjenju smotrnosti poslovanja, vrednotenju in poročanju za programe, ki se sofinancirajo. Triindvajset držav članic je navedlo, da uporabljajo cilje SMART in kazalnike RACER. Države članice so podrobno opisale tudi različne vidike svojih nacionalnih postopkov merjenja smotrnosti poslovanja. Če se pozitivno stališče držav članic potrdi, bi to Komisiji omogočilo izboljšanje globalnega merjenja smotrnosti poslovanja in poročanje na podlagi podatkov držav članic.

Na področju plačil, ki so bila pripoznana kot stroški, je Sodišče ugotovilo ponavljajoče se napake v zvezi z upravičenostjo, ki imajo finančni vpliv v zvezi z neupravičenim DDV v zahtevkih za povračilo stroškov. Tudi za področje kmetijstva je navedlo, da so pomembne pomanjkljivosti, povezane s tremi pregledanimi identifikacijskimi sistemi za zemljišča, povzročile napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo. Vse zadevne države članice so navedle, da so si prizadevale za odpravo napak na področju DDV in za izboljšanje podatkovnih zbirk identifikacijskega sistema za zemljišča. Sodišče je izpostavilo pozitiven vpliv poenostavljenega obračunavanja stroškov na področju zaposlovanja in kohezije, enakega mnenja pa je bila tudi večina držav članic. To je izredno pomembno, ker bi lahko bila uporaba poenostavljenega obračunavanja stroškov ključni element pri preprečevanju napak v programih novega večletnega finančnega okvira.

Pri deljenem upravljanju Komisija, kadar je mogoče, uporablja koncept enotne revizije, kar pomeni, da se lahko opira na revizijo in kontrole, ki jih opravljajo nacionalni revizijski organi, če se izkaže, da so zanesljive, upravljavski in kontrolni sistemi pa popolnoma učinkoviti. Sodišče je v poročilu omenilo tveganje za pogosto nezanesljivost informacij, ki jih zagotavljajo revizijski organi. Deset držav članic je odgovorilo, da nimajo načrtov za izboljšave, saj menijo, da so njihovi revizijski organi zanesljivi. Vse države članice so izrazile splošno zadovoljstvo s smernicami glede ravnanja z navedenimi napakami in s seminarji, ki jih je Komisija organizirala v letih 2012 in 2013. Večina držav članic je navedla, da so pripravljene uvesti učinkovite in sorazmerne ukrepe proti goljufijam. Čeprav Komisija priznava prednosti načela enotne revizije, mora zagotoviti zanesljivost podatkov, ki jih sporočajo države članice, in zato opravlja preglede in revizije sistemov nacionalnih revizijskih organov in nacionalnih organov, ki so odgovorni za izvajanje programov EU.

POROČILO KOMISIJE

Odgovori držav članic na Letno poročilo Računskega sodišča za leto 2012

1. Obseg poročila

Člen 162(5) finančne uredbe določa, da ko Sodišče pošlje letno poročilo, Komisija takoj obvesti države članice o vsebini tega poročila, ki se nanaša na upravljanje sredstev, za katera so odgovorne. Države članice bi morale odgovoriti v 60 dneh, Komisija pa do 28. februarja naslednjega leta pošlje povzetek odgovorov Računskemu sodišču, Evropskemu parlamentu in Svetu.

Po objavi letnega poročila Sodišča za proračunsko leto 2012 je Komisija ustrezno obvestila države članice o podrobnostih poročila. Te informacije so bile predstavljene v obliki pisma in treh prilog, ki jih izpolni vsaka država članica. Priloga I je vsebovala vprašalnik o odstavkih, ki se nanašajo na posamezne države članice, Priloga II je vsebovala vprašalnik o revizijskih ugotovitvah, ki se nanašajo na posamezne države članice, Priloga III pa je vsebovala vprašalnik o aktualnih ugotovitvah, povezanih z deljenim upravljanjem za izjavo o zanesljivosti 2012.

To poročilo je analiza odgovorov držav članic v okviru treh glavnih tematskih naslovov: (1) Smotrnost poslovanja – doseganje rezultatov iz proračuna EU, (2) Napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo ter (3) Izboljšanje kontrole in sistemov. Poročilu je priložen delovni dokument služb Komisije, ki vsebuje odgovore držav članic na prilogi I in III.

2. Glavne značilnosti poročila Evropskega računskega sodišča za leto 2012

Rezultati revizije Sodišča za leto 2012 so pokazali, da so bili konsolidirani računovodski izkazi v finančnem položaju Unije predstavljeni pošteno in da niso vsebovali pomembno napačnih navedb. Tudi pri obveznostih na vseh področjih porabe ni bilo pomembnih napak. Vendar pa je Sodišče za plačila, ki so bila pripoznana kot stroški, zaključilo, da so nanje pomembno vplivale napake in da so bili s tem povezani pregledani kontrolni sistemi na splošno delno uspešni. Sodišče je tudi sklenilo, da se je za leto 2012 povečala najverjetnejša stopnja napake na vseh področjih politike. Posledično se je za proračun kot celoto stopnja prav tako povečala s 3,9 % leta 2011 na 4,8 % leta 2012. Področji porabe z največjo verjetnostjo napak sta bili Razvoj podeželja, okolje, ribištvo in zdravje (poglavje 4) s 7,9 % ter Regionalna politika, energetika in promet (poglavje 5) s 6,8 %.

V smislu vrst napak, ki jih je Sodišče ugotovilo v letu 2012, so napake v zvezi z upravičenostjo predstavljale pomemben delež ocenjene skupne stopnje napake, sledile pa so jim napake na področju javnega naročanja. Spodnji diagram predstavlja razčlenitev prispevka posameznih vrst napak na skupno ocenjeno stopnjo napake[1].

Sodišče je poudarilo tudi dejstvo, da je gledano v celoti ocenilo, da so odhodki deljenega upravljanja znatno prispevali k ocenjeni skupni stopnji napake (glej diagram 1.3 spodaj)[2].

Nazadnje pa je Sodišče opazilo, da so imeli organi držav članic za velik delež transakcij, na katere so vplivale napake v deljenem upravljanju, na razpolago zadostne informacije za odkrivanje in preprečevanje teh napak[3].

3. Povzetek odgovorov držav članic

3.1 Smotrnost poslovanja – doseganje rezultatov iz proračuna EU

Sodišče od leta 2010 poroča posebej o vprašanjih smotrnosti poslovanja. V poročilu za leto 2012 je Sodišče poudarilo nekatere glavne teme, ki se pojavljajo, in česa se je mogoče naučiti iz njegovih posebnih poročil za leto 2012. Glede na navedbe sodišča se „smotrnost poslovanja ocenjuje na podlagi načel dobrega finančnega poslovodenja (gospodarnost, učinkovitost in uspešnost). Merjenje smotrnosti poslovanja je ključno v celotnem procesu javnega interveniranja in zajema vložke, izložke, rezultate in učinke.“[4] Vendar pa je Sodišče navedlo tudi, da je „[n]a veliko področjih proračuna EU zakonodajni okvir kompleksen in ni dovolj osredotočen na smotrnost poslovanja.“[5]

V zvezi z rezultati revizije o smotrnosti poslovanja je Sodišče v poročilu izjavilo, da se „osredotoča na tri teme, ki so pomembne za doseganje želenih rezultatov in učinkov programov porabe naslednje generacije.“[6] Prvič se osredotoča na cilje SMART in na primerne kazalnike za programe, drugič na zanesljive in pravočasne podatke o smotrnosti poslovanja programov ter nazadnje na trajnost projektov, ki jih financira EU.

Enaka vprašanja so zajeta tudi v posebnih poročilih Sodišča. Na primer v posebnem poročilu o vključevanju državljanov tretjih držav je Sodišče „prišlo do zaključka, da so se pri štirih od petih držav članic pokazale pomembne slabosti v zvezi z vključevanjem ciljev SMART v programe, vzpostavljanjem ustreznih sistemov IT za zbiranje in/ali poročanjem o doseganju ciljnih vrednosti, čeprav je Komisija zagotovila obsežne smernice o kazalnikih. Zato države članice in Komisija niso mogle optimalno spremljati in usmerjati programov.“[7]

Države članice so morale v vprašalniku (Priloga III), ki so ga prejele, odgovoriti na vprašanja o merjenju smotrnosti poslovanja, vrednotenju in poročanju. Imele so priložnost pojasniti svoje sisteme merjenja smotrnosti poslovanja za programe, ki se sofinancirajo.

V odgovorih na vprašanje o ciljih in kazalnikih, ki jih uporabljajo z merjenje smotrnosti poslovanja, je 23 držav članic navedlo, da uporabljajo cilje SMART in kazalnike RACER (glej spodnji diagram).

Prav tako je 23 od 27 udeleženih držav članic je navedlo, da o opredelitvi ciljev in kazalnikov za programe, ki se sofinancirajo, razpravljajo s svojimi kolegi na Evropski komisiji.

Države članice so v odgovorih navedle podrobne podatke o različnih vidikih postopkov merjenja smotrnosti poslovanja za programe, ki se sofinancirajo. Odgovori so bili osredotočeni na štiri glavne elemente: splošni pregled postopka, spremljanje smotrnosti poslovanja, vrednotenje in poročanje.

Države članice so podale splošen pregled in opis postopkov in odgovornih subjektov. V odgovorih so bili opisani spremljanje, vrednotenje in poročanje kazalnikov, najpogosteje v letnih poročilih o izvajanju. Postopek kot celoto v glavnem usklajujejo organi upravljanja ali odbori za spremljanje. Vendar pa organi upravljanja v nekaterih primerih vrednotenja in poročanja ne izvajajo sistematično. Estonija navaja, da „vrednotenje običajno izvajajo zunanji strokovnjaki“[8], Madžarska pa, da „se za projekte vrednotenja najamejo zunanji sodelavci, običajno za obdobje od pol do enega leta.“[9]

V zvezi s spremljanjem so države članice opisale uporabljene kazalnike. Avstrija, Ciper, Češka in Poljska so navedle, da so smotrnost poslovanja merile na podlagi kazalnikov, določenih v operativnih programih[10]. Bolgarija, Ciper in Češka so navedli, da so poleg kazalnikov ravni operativnih programov uporabljali tudi kazalnike, opredeljene na ravni projekta[11]. Bolgarija, Češka in Slovaška so dodatno podrobno opisale, da so smotrnost poslovanja merile z določitvijo izhodiščnih in ciljnih vrednosti, medtem ko sta Ciper in Grčija navedla, da sta uporabljala ekonomske kazalnike, kazalnike izložkov in kazalnike rezultatov[12]. Danska je navedla, da je poleg kazalnikov v operativnih programih ali posebnih projektih uporabljala tudi podporne informacije iz statističnih virov, kot so podatki Danskega statističnega urada[13].

Za merjenje in vrednotenje kazalnikov so države članice uporabljale različne metode. Šest držav članic je navedlo, da se kazalniki spremljajo stalno ali pa v okviru tekočega ocenjevanja. Bolgarija in Češka sta omenili tudi, da se na podlagi izhodiščnih in ciljnih vrednosti primerjajo obveznosti in vrednosti[14]. Nazadnje pa se za merjenje uporabljajo tudi študije vrednotenja, ankete in pregledi, kot na primer navajajo Madžarska, Poljska in Romunija[15].

V zvezi s poročanjem so se države članice osredotočile na obliko in časovni okvir svojih postopkov poročanja. Poročanje se najpogosteje izvaja na letni ravni v obliki letnega poročila o izvajanju. Malta in Poljska sta navedli, da uporabljata tudi dvoletna poročila, Češka pa, da „se o rezultatih redno poroča v mesečnem poročilu o spremljanju.“[16] Poročila so objavljena tudi na spletu, ciljnim skupinam pa so posredovana prek sektorskih mrež, kot na primer na Madžarskem, v Španiji in na Portugalskem, in/ali pa se o njih razpravlja na javnih obravnavah, kot na primer v Sloveniji[17]. Bolgarija je navedla, da so poleg tega razvili elektronski sistem, imenovan SIBILA, ki „ocenjuje, kako na bolgarsko gospodarstvo vplivajo sredstva, dodeljena iz strukturnih skladov in Kohezijskega sklada.“[18]

Avstrija je poudarila pomen smotrnega poslovanja, pri čemer je navedla, da je treba „za zagotavljanje delovanja direktiv in uredb stalno razvijati nadzorno strukturo. Zaradi tega Evropsko računsko sodišče izvaja revizije smotrnosti poslovanja (glej poglavje 10 Letnega poročila Evropskega računskega sodišča za proračunsko leto 2012), ki jih Združenje državnih svetov in vrhovnega upravnega sodstva pozdravlja in potrjuje, da jih bo uporabljalo v večji meri.“[19] V podobnem slogu je Danska omenila, da „se v letnem poročilu velik pomen pripisuje tudi poglavju o doseganju rezultatov iz proračuna EU. To poglavje potrjuje, da se je treba stalno osredotočati na izgradnjo zanesljivega sistema za poročanje, usmerjeno v rezultate, in za merjenje vplivov.“[20]

Na splošno so bili odgovori držav članic na ta vprašanja zelo pozitivni. Za Komisijo bo izziv izboljšanje splošnega merjenja smotrnosti poslovanja in poročanja na podlagi podatkov držav članic.

3.2 Napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo

Kot je že bilo omenjeno, napake v zvezi z upravičenostjo po različnih skupinah politike na splošno pomenijo pomemben delež – več kot dve tretjini – ocenjene stopnje napake za celoten proračun[21]. V poglavjih 3 in 4[22] letnega poročila je Sodišče podalo primere takšnih napak v različnih državah članicah. Na primer v poglavju 3 so bile ugotovljene napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo v okviru identifikacijskega sistema za zemljišča. Sodišče je v poglavju 4 poudarilo nespoštovanje zahtev za upravičenost za naložbene projekte.

Sodišče je v Franciji, Španiji, Italiji, na Poljskem, Portugalskem in v Romuniji ugotovilo tudi ponavljajoče se napake v zvezi z upravičenostjo, ki imajo finančni vpliv glede neupravičenega DDV. Vsaka zadevna država članica je morala odgovoriti, ali so plačilne agencije seznanjene z veljavno pravno podlago v zvezi s povračilom DDV, in vse so odgovorile pritrdilno.

Za poglavje 3 so rezultati poročila Sodišča kazali, da obstajajo pomembne pomanjkljivosti, povezane s tremi pregledanimi identifikacijskimi sistemi za zemljišča [23], katerih posledica so napake v zvezi z upravičenostjo in točnostjo. Štiri države – Španija, Avstrija, Portugalska in Združeno kraljestvo (Severna Irska) – so bile v poročilu Sodišča omenjene kot države s pomanjkljivostmi v podatkovnih zbirkah identifikacijskega sistema za zemljišča[24] in vse so navedle, da si prizadevajo za njihovo posodobitev in izboljšanje. Avstrijski organi navajajo, da:

„se Avstrijski identifikacijski sistem za zemljišča ustrezno in redno posodablja in da so si od leta 2009 in zlasti od leta 2012 močno prizadevali za izboljšanje področja fotografije iz zraka.“[25]

Poleg tega so organi navedli tudi, da bo opravljena „reorganizacija javnega naročanja slik iz leta 2013“, kar bo omogočilo rednejše in točnejše fotografije[26].

Španija je podala izčrpno poročilo o tem, kako uporablja sredstva za reševanje teh pomanjkljivosti:

„Kot odgovor na zahtevo Komisije za izvajanje ukrepov za reševanje teh vprašanj smo leta 2010 pripravili osnutek akcijskega načrta, ki vključuje korektivne ukrepe, za katere smo menili, da so potrebni, pa tudi podroben urnik njihovega izvajanja.

Ukrepi, ki jih ta načrt vsebuje, se uporabljajo na podlagi preglednega in kakovostnega identifikacijskega sistema za zemljišča, ki je v celoti konsolidiran in delujoč ter je plod visoke ravni naložb, ki so se s časom okrepile. Z izvajanjem teh ukrepov se zato izboljša kakovost obstoječega sistema.“

Ob upoštevanju razmer je Portugalska navedla, da „bo zaključek akcijskega načrta identifikacijskega sistema za zemljišča v januarju 2013 zagotovo pomagal zmanjšati vpliv teh primerov.“[27]

Združeno kraljestvo je s posebnim sklicevanjem na Severno Irsko navedlo, da „organi Severne Irske menijo, da je stalno delo na področju projekta za izboljšavo identifikacijskega sistema za zemljišča zmanjšalo tveganje za sklad.“[28]

Še eno področje, kjer je Sodišče ugotovilo resne primere nespoštovanja zahtev za upravičenost, je bilo področje naložbenih projektov za razvoj podeželja. Zadevne države članice so morale zagotoviti mnenje v zvezi z zahtevami za upravičenost za naložbene projekte in večina je navedla, da so zahteve za upravičenost preveč zapletene. Vseeno pa je večina anketiranih držav navedla, da so bili kljub zapletenim pravilom sprejeti vsi ukrepi za zagotavljanje ustreznega izvajanja. Poljska je na primer navedla, da

„so zahteve za upravičenost za naložbene projekte dokaj zapletene in zato njihova kontrola ni enostavna. Kljub temu pa si Poljska po najboljših močeh prizadeva za obsežno izvajanje kontrole z uporabo vseh razpoložljivih orodij.“[29]

Litva je tudi navedla, da je bila v njenem primeru „predložena popravljena zahteva za plačilo v zvezi s povračilom v Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja glede nepravilno uporabljenih financ sklada.“[30]

Tudi Španija je zagotovila, da je opravila potrebne popravke in da „pomanjkljivosti, ki so bile odkrite v revidiranem primeru, ne vplivajo na noben drug primer in da napaka zato ni sistematična.“[31]

Podobno je Italija navedla, da je za svoj primer zagotovila dopolnilne informacije za utemeljitev in da „plačilne agencije zelo natančno uporabljajo predpise EU v zvezi s to zadevo.“[32]

Pozitivne odgovore držav članic v zvezi z njihovimi ukrepi in nameni spremljajo službe Komisije, da bi zagotovile njihovo učinkovitost pri zmanjševanju tveganj, ki jih je ugotovilo Sodišče.

3.3 Izboljšanje kontrole in sistemov

V poročilu Sodišča za leto 2012 je poudarjen pozitiven vpliv poenostavljenega obračunavanja stroškov. Sodišče je leta 2006 Komisiji priporočilo, naj razširi uporabo enkratnih zneskov in pavšalnih plačil namesto vračanja „dejanskih stroškov“.

Pri vzorcu transakcij za revizijo za leto 2012 za poglavje 6 Sodišče ni odkrilo količinsko opredeljivih ali količinsko neopredeljivih napak, povezanih s posebno rabo poenostavljenega obračunavanja stroškov. Tako je bil sprejet zaključek, da projekti, katerih stroški so bili podani z uporabo poenostavljenega obračunavanja, dopuščajo manj napak in zato bi imela obsežnejša raba poenostavljenega obračunavanja stroškov pozitiven vpliv na stopnjo napake.

Državam članicam je bilo zastavljeno vprašanje, ali se strinjajo z mnenjem Sodišča v zvezi s poenostavljenim obračunavanjem stroškov, kot je opredeljeno zgoraj. Vse države članice so na to vprašanje odgovorile pritrdilno.

Države članice so morale navesti tudi, ali so predvidele uvedbo poenostavljenega obračunavanja stroškov in ali bi podaljšale njegovo uporabo, če ga že uporabljajo. Države članice so zopet soglasno odgovorile na to vprašanje. Luksemburg je pomoč, ki jo je zagotavljal svojim upravičencem na začetku programa ali projekta, podkrepil z navedbo, da

„je organ upravljanja ESS oblikoval dokaj enostavno predstavitev, ki je prosilcem na voljo na začetku postopka. Organ upravljanja prav tako dejavno podpira upravičence, ki zaprosijo za pomoč, pri zadevah, povezanih z upravljanjem proračuna, ter tako odpravi vse možne vzroke napak in poenostavi upravne zadeve za upravičenca.“[33]

Nazadnje so morale države članice podati mnenje o tem, ali Komisija v zadostni meri in ustrezno spodbuja uporabo poenostavljenega obračunavanja stroškov. Skoraj vseh 27 anketiranih držav je navedlo, da bi lahko Komisija storila več. Nemčija in Madžarska sta opozorili na dejstvo, da so bili postopki za avtorizacijo in razprave za preteklo programsko obdobje 2007–2013 dolgi in razvlečeni[34]. Združeno kraljestvo je navedlo tudi, da „bi bilo v zgodnejšem delu programskega obdobja 2007–2013 zaželeno dejavno spodbujanje s strani Komisije.“[35] Avstrija je to zamisel natančneje pojasnila tako, da je navedla, da je Komisija po eni strani poskušala spodbujati uporabo poenostavljenega obračunavanja stroškov, po drugi strani pa je

„preteklost pokazala, da je ključni dejavnik za uspešno uporabo poenostavljenega obračunavanja stroškov, da je lahko država članica 100-odstotno prepričana, da bosta Komisija in/ali revizijski organ pri uporabi poenostavljenega obračunavanja stroškov te stroške sprejela. Prav to je glavna težava v strukturnih skladih za obdobje 2007–2013. Čeprav so pavšalne sheme, določene z zakonom, v teoriji ponujale precej manevrskega prostora pri izvajanju, pa je bil v praksi ta obseg zaradi vrste razlag znova omejen, za izvedbene agencije pa se je povečalo tveganje, da Komisija ali revizijski organ ne bi sprejela stroškov, zaračunanih v okviru poenostavljenega obračunavanja stroškov.“[36]

Romunija in Malta sta pozivali, naj Komisija zagotovi „več smernic“, Romunija pa je nadalje navedla, da „bi bili z vidika uporabe določb evropskih predpisov od leta 2014 do leta 2020 potrebni nadaljnje ustrezne smernice in usposabljanje.“[37]

Ciper in Latvija sta podrobno opisala vrsto pomoči in smernice, ki bi jih Komisija lahko zagotovila. Ciper je navedel, da je potrebna

„povečana uporaba delavnic in seminarjev za izmenjavo izkušenj med državami članicami“,

Latvija pa je pozvala k širjenju informacij in primerov

„dobre prakse pri uporabi različnih vrst poenostavljenega obračunavanja stroškov …, informacij o posebnih področjih, kjer je mogoče te stroške uporabljati, in standardne metodologije za posebna področja in stroške.“[38]

Švedska je podprla priporočilo Sodišča, da „bi morala Komisija nadaljevati s predhodno odobritvijo pavšalov, razvitih v okviru poenostavljenega obračunavanja stroškov, in jo razviti“. Glede na navedbe Švedske mora Komisija za dosego tega cilja

„nameniti več sredstev za razvoj poenostavljenega obračunavanja stroškov z namenom povečanja pomoči državam članicam glede odobritve pavšalov. Zaradi razjasnitve, kako bi bilo treba razlagati skupni pravni okvir glede poenostavljenega obračunavanja stroškov, je treba razvijati tudi sodelovanje z revizorji Komisije. Za ta namen je treba povečati oskrbo z informacijami za geografske referate in sodelovanje z njimi, da se poenostavi proces uvajanja meril za poenostavitev v operativne programe držav članic.“[39]

Interes držav članic za širitev uporabe poenostavljenega obračunavanja stroškov je zelo pomemben, saj je eden ključnih elementov za zmanjšanje tveganj napak v programih novega večletnega finančnega okvira.

Sodišče v poglavju 5 – Regionalna politika, energetika in promet – in poglavju 6 – Zaposlovanje in socialne zadeve – poročila glede kontrol večkrat omenja tveganje, da so informacije, ki jih zagotavljajo revizijski organi, pogosto nezanesljive. Posledično je Sodišče priporočilo, naj „si Komisija prizadeva za izboljšanje dela, ki ga opravljajo revizijski organi, in za kakovost ter zanesljivost informacij, zagotovljenih v letnih poročilih o nadzoru in revizijskih mnenjih.“[40]

Države članice so morale navesti, ali načrtujejo uvedbo ureditev za izboljšanje stanja. Deset držav članic je odgovorilo, da nimajo načrtov za izboljšave, saj menijo, da so njihovi revizijski organi zanesljivi in da so v nekaterih primerih celo prejeli podporo Komisije. Na primer, glede na navedbe Portugalske:

„Informacije, zagotovljene v letnih poročilih o nadzoru in revizijskih mnenjih, veljajo za kakovostne in dovolj zanesljive.“[41]

Ciper je poudaril, da „je EU izrazila zadovoljstvo z ravnjo letnih revizijskih poročil nadzornega organa.“[42]

Luksemburg je navedel, da je poleg tega, da nima revizijskih organov, ki bi bili del revizijskega vzorca Sodišča za leto 2012, na splošno „Komisija vedno sprejela“ njegova poročila in da „imajo sistemi upravljanja v Luksemburgu enostavno in pregledno strukturo.“[43]

Nazadnje pa je Irska opozorila, da

„revizijski organ ne izvaja posebne ocene tveganja v zvezi z goljufijami. Velja, da je program upravnih pregledov (dokumentacijski pregledi in pregledi na kraju samem) ustrezen za primerno zagotavljanje zmanjšanja tveganja za goljufije.“[44]

Med bolj priljubljeni ukrepi, ki so jih države članice zahtevale glede izboljšanja stanja, je več smernic in usposabljanj s strani Komisije. Poleg tega so nekatere države članice kot nujno navajale tudi izboljšanje ukrepov za kontrolo kakovosti v okviru revizijskih organov. Zunanje vrednotenje in spremljanje revizijskih organov, čeprav nekoliko manj priljubljena, sta prav tako veljala za nujna za revizijske organe nekaterih držav članic.

Češka je zagotovila podrobne informacije o ukrepih, ki se že izvajajo za obravnavanje priporočila Sodišča o revizijskih organih. Podrobno je opisala svoj akcijski načrt (ki se je izvajal leta 2012) in namen, da se izboljšajo upravljavski in kontrolni sistemi za strukturne sklade, vključno s centralizacijo revizijske dejavnosti. Poleg tega je izpostavila izdelavo priročnika za revizijske dejavnosti in zagotavljanje notranjega in zunanjega usposabljanja za zaposlene. Čehi so prišli do zaključka, da

„so predstavniki revizijskega organa (ministrstva za finance) zgornje spremembe osebno sporočili Evropskemu računskemu sodišču. Češka je sprejela vse ukrepe, ki jih je predlagala Komisija, namerava se še naprej povezovati s službami Komisije, da bi povečala kakovost in zanesljivost informacij, in bi pozdravila nadaljnje seminarje, ki bi jih Komisija organizirala z namenom izboljšanja dela revizijskega organa.“[45]

Nazadnje so v zvezi z revizijskimi organi vse države članice izrazile splošno zadovoljstvo s smernicami glede ravnanja z navedenimi napakami in s seminarji, ki jih je Komisija organizirala v letih 2012 in 2013, ter zaključile, da „so nadaljnje smernice/usposabljanje vedno dobrodošli.“[46] Med pobudami, ki so se navajale kot zlasti uporabne in takšne, ki zagotavljajo dodano vrednost, so bili različni seminarji in smernice o vzorčenju v Italiji, Latviji, Sloveniji, na Slovaškem in v Grčiji[47]. Litva, Malta in Poljska[48] so omenjale koristnost srečanj in konferenc, ki jih organizira urad za boj proti goljufijam (OLAF), Latvija in Bolgarija[49] pa sta poudarili prednosti srečanja nacionalnih revizorjev in revizorjev skupnosti. Nemčija je v pozitivnem smislu omenila, da „so poleg seminarjev za zagotavljanje podrobnih odgovorov na posamezna vprašanja takoj na voljo osebe za stike iz Evropske komisije.“[50]

Za dodatno okrepitev sistemov novi zakonodajni okvir za kohezijsko politiko od organov upravljanja zahteva izdelavo učinkovitih in sorazmernih ukrepov proti goljufijam. Pri vprašanju o tem, ali izvajajo oceno tveganja goljufije za svoje upravljavske in kontrolne sisteme, je več kot 60 % držav članic odgovorilo, da jih. Poleg tega so države članice v podobnem odstotku navedle, da zagotavljajo, da se za zmanjšanje tveganja goljufije izvajajo učinkoviti in sorazmerni ukrepi proti goljufijam. Nazadnje pa je manjše število držav članic – le nekaj več kot 50 % – poročalo, da so opredelile kazalnike, ki kažejo rezultate kontrol, katerih cilj je odkrivanje in preprečevanje goljufij (glej spodnjo tabelo).

Na področju deljenega upravljanja mora Komisija imeti možnost, da se pri nadzoru proračuna EU lahko zanaša na sisteme in kontrole držav članic. Komisija priznava prednosti koncepta enotne revizije, vendar se zaveda tveganja, ki ga je izrazilo Sodišče, in sicer da lahko revizijski organi podajajo nezanesljive podatke. Zato bo še naprej izvajala preglede in revizije sistemov nacionalnih revizijskih organov in nacionalnih organov, ki so zadolženi za izvajanje programov EU.

4. Sklepne ugotovitve

Letno poročilo Sodišča za leto 2012 kaže, da se je treba še vedno najbolj osredotočati na zmanjšanje napak na področju deljenega upravljanja. Sodišče je opomnilo, da imajo države članice za večino transakcij v deljenem upravljanju na voljo dovolj informacij, da bi lahko odkrile in popravile napake. Poleg tega je Sodišče kritično tudi do pomanjkljive učinkovitosti nekaterih revizijskih organov in je navedlo tudi, da ni zadosti poudarka na smotrnosti poslovanja.

Države članice so letos v svojih odgovorih podrobno opisale nekatera prizadevanja za obravnavanje priporočil Sodišča.

Ukrepi, kot je uporaba poenostavljenega obračunavanja stroškov, ki jih Sodišče dejavno podpira, so že postali sestavni del finančnega upravljanja programov in projektov v nekaterih državah članicah. Poleg tega so države članice pozvale Komisijo, naj podpre in spodbudi obsežnejšo uporabo poenostavljenega obračunavanja stroškov.

Mnoge države članice se ne strinjajo z mnenjem Sodišča o pomanjkanju učinkovitosti revizijskih organov, nekatere pa so poudarile dejstvo, da se Komisija v nekaterih primerih popolnoma zanaša na delo revizijskih organov (s podelitvijo statusa v skladu s členom 73)[51]. Vseeno kaže, da na ravni držav članic s pomočjo Komisije potekajo ukrepi za povečanje kapacitet revizijskih organov.

Glede smotrnosti poslovanja so države članice v svojih odgovorih navedle, da trenutno velik poudarek dajejo vprašanjem smotrnosti poslovanja in da so zavezane ustvarjanju in spodbujanju kulture, usmerjene v smotrnost poslovanja.

Na začetku tega novega programskega obdobja prizadevanja držav članic v tesnem sodelovanju s Komisijo kažejo, da je pripravljenih že več konkretnih ukrepov. Cilj teh ukrepov bodo dodatne izboljšave in pomoč pri spodbujanju ter ohranjanju dobrega finančnega poslovodenja, zaradi česar se bodo zmanjšala tveganja za napake.

[1] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 1.17.

[2] Priloga A k temu poročilu.

[3] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 5.27, 6.12.

[4] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 10.2.

[5] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 10.3.

[6] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 10.26.

[7] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 10.29.

[8] Delovni dokument služb Komisije str. 164.

[9] Delovni dokument služb Komisije str. 189.

[10] Delovni dokument služb Komisije str. 131, str. 152, str. 154, str. 239.

[11] Delovni dokument služb Komisije str. 140, str. 152, str. 154.

[12] Delovni dokument služb Komisije str. 140, str. 152, str. 264, str. 152, str. 185.

[13] Delovni dokument služb Komisije str. 158.

[14] Delovni dokument služb Komisije str. 140, str. 155.

[15] Delovni dokument služb Komisije str. 186–7, str. 242, str. 263.

[16] Delovni dokument služb Komisije str. 156.

[17] Delovni dokument služb Komisije str. 191, str. 272, str. 258, str. 268.

[18] Delovni dokument služb Komisije str. 147.

[19] Delovni dokument služb Komisije str. 302.

[20] Delovni dokument služb Komisije str. 303.

[21] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 1.17.

[22] Poglavje 3 – Kmetijstvo: tržna in neposredna podpora in Poglavje 4 – Razvoj podeželja, okolje, ribištvo in zdravje.

[23] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča za leto 2012 – 3.22.

[24] Letno poročilo Evropskega računskega sodišča 201 – okvir 3.1 in 3.3.

[25] Delovni dokument služb Komisije str. 130.

[26] Delovni dokument služb Komisije str. 130.

[27] Delovni dokument služb Komisije str. 50.

[28] Delovni dokument služb Komisije str. 56.

[29] Delovni dokument služb Komisije str. 238.

[30] Delovni dokument služb Komisije str. 78.

[31] Delovni dokument služb Komisije str. 77.

[32] Delovni dokument služb Komisije str. 201.

[33] Delovni dokument služb Komisije str. 208.

[34] Delovni dokument služb Komisije str. 175, str. 186.

[35] Delovni dokument služb Komisije str. 299.

[36] Delovni dokument služb Komisije str. 130.

[37] Delovni dokument služb Komisije str. 214, str. 263.

[38] Delovni dokument služb Komisije str. 152, str. 203.

[39] Delovni dokument služb Komisije str. 296.

[40] Delovni dokument služb Komisije k letnemu poročilu Evropskega sodišča 201, 6.24.

[41] Delovni dokument služb Komisije str. 256.

[42] Delovni dokument služb Komisije str. 152.

[43] Delovni dokument služb Komisije str. 208.

[44] Delovni dokument služb Komisije str. 195.

[45] Delovni dokument služb Komisije str. 155–156.

[46] Delovni dokument služb Komisije str. 299.

[47] Delovni dokument služb Komisije str. 201, str. 202, str. 267, str. 264, str. 185.

[48] Delovni dokument služb Komisije str. 205, str. 214, str. 238.

[49] Delovni dokument služb Komisije str. 202, str. 140.

[50] Delovni dokument služb Komisije, str.175.

[51] Člen 73 Uredbe Sveta št. 1083/2006.