SL Uradni list Evropske unije C 424/3

Obvestilo Komisije o uporabi členov 3, 5 in 7 Uredbe (ES) št. 141/2000 o zdravilih sirotah

(2016/C 424/03)

A. UVOD

Cilj Uredbe (ES) št. 141/2000 (1) o zdravilih sirotah je spodbuditi raziskave zdravil na področju redkih bolezni. Uredba določa postopek Unije za določitev zdravil kot zdravil sirot ter zagotavlja spodbude za raziskave, razvoj in dajanje v promet takšnih zdravil.

Komisija je v skladu s členoma 3(2) in 8(4) Uredbe sprejela Uredbo Komisije (ES) št. 847/2000 (2), ki ureja uporabo meril za določitev zdravil kot zdravil sirot ter opredeljuje pojma „podobno zdravilo“ in „klinična superiornost“.

Komisija je 29. julija 2003 objavila Sporočilo o Uredbi (ES) št. 141/2000 (3), v katerem je obravnavala vprašanja v zvezi s členi 3 (merila za določitev), 5 (postopek za določitev in odstranitev iz registra) in 7 (dovoljenje za promet v Uniji) Uredbe.

To obvestilo nadomešča Sporočilo. Njegovo področje uporabe je enako, saj je njegov namen olajšati uporabo členov 3, 5 in 7 Uredbe (ES) št. 141/2000. To obvestilo ni pravno zavezujoče, zato je treba v primeru dvoma upoštevati ustrezne direktive in uredbe Unije. Pri branju tega besedila se je pomembno zavedati, da morajo biti izpolnjene pravne zahteve farmacevtske zakonodaje Unije.

Postopek, ki se nanaša na zdravila sirote, zajema dve ločeni fazi (4):

(i) določitev – poteka lahko na kateri koli stopnji razvoja pred vložitvijo vloge za dovoljenje za promet, če lahko sponzor dokaže, da so merila iz člena 3 Uredbe izpolnjena. Določitev ne vpliva na vzporedni razvoj, ki poteka pod okriljem različnih sponzorjev. Gre za fazo, v kateri se na pregleden način opredelijo potencialna zdravila sirote in se ta določijo kot upravičena do finančnih spodbud. Določitev zdravila sirote se potrdi z ločenim sklepom Komisije za posamezno potencialno zdravilo siroto, zdravilo, določeno kot zdravilo sirota, pa se vpiše v Register zdravil sirot Skupnosti (člen 5 Uredbe); in

(ii) dovoljenje za promet.

B. MERILA ZA DOLOČITEV (ČLEN 3(1))

Zahtevi za določitev zdravila kot zdravila sirote iz člena 3(1) Uredbe sta:

(i) da je zdravilo namenjeno za diagnosticiranje, preprečevanje ali zdravljenje redke bolezni ali pa da promet z zdravilom, namenjenim za diagnosticiranje, preprečevanje ali zdravljenje življenjsko nevarne ali resne bolezni, brez spodbud ne bi ustvaril zadosti dohodka za upravičenje naložbe; in

(ii) da v EU ni zadovoljivega zdravljenja zadevne bolezni oziroma, če tako zdravljenje obstaja, da bo zadevno zdravilo pomembno koristilo pacientom, obolelim za to boleznijo.

1. Redka bolezen

Za bolezen se šteje vsako odstopanje od običajne zgradbe ali funkcije telesa, ki se kaže z značilnim sklopom znakov in simptomov (običajno priznana razpoznavna bolezen ali sindrom).

Bolezen, ki jo predlaga sponzor, je izhodiščna točka znanstvenega vrednotenja. Ko Odbor za zdravila sirote (COMP) Evropske agencije za zdravila obravnava vlogo za določitev zdravila kot zdravila sirote, se lahko posvetuje s sponzorjem, če se ne strinja s prvotno predlagano boleznijo. Odbor za zdravila sirote lahko pri določanju bolezni upošteva razpoložljive podatke (določi jo lahko na primer širše, kot predlaga sponzor). V takšnih primerih izda mnenje za določitev bolezni, kakršna je po njegovem mnenju ustrezna.

2. Merilo razširjenosti ali možne donosnosti naložbe

(a) Merilo razširjenosti

Uredba pri merilih, predvidenih za določitev zdravila kot zdravila sirote, ne ločuje med zdravili za zdravljenje bolezni in zdravili za diagnosticiranje ali preprečevanje bolezni (npr. cepivi).

Izračun razširjenosti za zdravila za diagnosticiranje ali preprečevanje bolezni

V primeru zdravila za diagnosticiranje ali preprečevanje se lahko populacija, „obolela za“ boleznijo, določi na več načinov.

Cilj Uredbe je zagotoviti spodbude za razvoj zdravil sirot, kadar so takšne spodbude potrebne. Zato Komisija meni, da mora v primeru zdravil za preprečevanje (npr. cepiv) izračun razširjenosti pri osebah, obolelih za boleznijo, temeljiti na populaciji, za katero se pričakuje, da bo takšno zdravilo prejemala vsako leto. Po uspešnih akcijah cepljenja je lahko na primer razširjenost zadevne bolezni zelo majhna, čeprav je cepljena populacija zelo velika. V teh primerih mora izračun razširjenosti temeljiti na populaciji, ki je cepljena vsako leto.

Razširjenost bolezni zunaj Evropske unije

Nalezljive bolezni (npr. ebola, virus zika ali aviarna influenca) lahko zelo hitro postanejo resna nevarnost za javno zdravje. Razvoj zdravljenja takšnih bolezni je lahko z ekonomskega vidika nezanimiv, zato se resne nevarnosti za javno zdravje ne obravnavajo niti v državah v razvoju niti v EU. Člen 3(1)(a) Uredbe določa, da se bolezen šteje za redko, če „prizadene največ pet od deset tisoč oseb v Skupnosti [Evropski uniji]“. Ker se to nanaša le na število obolelih oseb v EU, razširjenost bolezni ali bolezenskega stanja zunaj EU ne vpliva na uporabo merila. Zdravilo za diagnosticiranje, preprečevanje ali zdravljenje bolezni, za katero oboli veliko ljudi v nekaterih tretjih državah, v EU pa ni zelo razširjena oziroma je razširjenost približno nič, bi se lahko glede na merilo razširjenosti upravičeno določilo kot zdravilo sirota, če so izpolnjena vsa druga merila za upravičenost do ugodnosti iz Uredbe. Kadar je razširjenost bolezni v EU trenutno približno nič, je treba upoštevati tveganje, da lahko zanjo obolijo osebe v EU.

(b) Merilo možne donosnosti naložbe

Zdravila za življenjsko nevarne, resno izčrpavajoče ali hude in kronične bolezni se lahko upravičeno določijo kot zdravila sirote, čeprav je razširjenost večja kot pet od 10 000 oseb, če ni verjetno, da bi promet z zdravilom ustvaril zadostno donosnost naložbe.

To se bo ocenilo na podlagi vseh preteklih in prihodnjih stroškov razvoja ter pričakovanih prihodkov.

3. Namen diagnosticiranja, preprečevanja ali zdravljenja (medicinska verodostojnost)

Za utemeljitev razvoja zdravila v zvezi s predlagano boleznijo so običajno potrebni predklinični in/ali predhodni klinični podatki.

Cilj zakonodaje EU o zdravilih sirotah je spodbujati razvoj zdravil za redke bolezni, ki se pojavljajo tako malokrat, da s pričakovano prodajo zdravila ne bi dobili povrnjenih stroškov razvoja in dajanja zdravila v promet. Vloge, pri katerih se predlagana redka indikacija nanaša na podskupino posamezne bolezni, bi morale vključevati utemeljitev za omejitev uporabe zdravila. Pacienti iz podskupine morajo kazati razpoznavne in edinstvene značilnosti, ki jih je mogoče ovrednotiti in so verodostojno povezane z boleznijo, pri čemer morajo biti takšne značilnosti bistvene za delovanje zdravila. Zlasti genetski podtip/profil in patofiziološke značilnosti, ki se nanašajo na podskupino, morajo biti tako tesno povezani z diagnostičnim in/ali preprečevalnim delovanjem zdravila in/ali njegovo funkcijo zdravljenja, da bi bilo zdravilo ob odsotnosti teh značilnosti pri ostali populaciji, ki jo je bolezen prizadela, neučinkovito.

Vse večji premik k prilagojenim zdravilom povzroča razslojevanje populacije pacientov. Kljub temu razdeljevanje bolezni na podskupine z biomarkerji ne bo sprejemljivo, razen če sponzor zagotovi trdne znanstvene dokaze, da se delovanje zdravila ne bo kazalo na večji populaciji.

4. Zadovoljiva metoda, odobrena v Uniji

Člen 3(1)(b) določa, da mora sponzor dokazati, „da ne obstaja nobena zadovoljiva metoda za diagnosticiranje, preprečevanje ali zdravljenje zadevne bolezni, odobrena v Skupnosti [Evropski uniji]“. Za zagotovitev skladnosti vloge in pomoč sponzorjem pri zagotovitvi ustrezne utemeljitve je pomembno pojasniti pojem „zadovoljiv“ v tem sobesedilu. Uredba Komisije (ES) št. 847/2000 določa, da mora sponzor zagotoviti podrobne podatke o obstoječih metodah, ki lahko vključujejo odobrena zdravila, medicinske pripomočke ali druge metode diagnosticiranja, preprečevanja ali zdravljenja, ki se uporabljajo v Skupnosti [Evropski uniji].

Dovoljenje za promet se izda, če je ocena koristi/tveganja pozitivna. Zato se ob izdaji dovoljenja za promet v skladu z zakonodajo EU zdravilo šteje za „zadovoljivo metodo“ v smislu člena 3(1)(b). Sponzorji za določitev zdravila kot zdravila sirote si morajo torej prizadevati, da dokažejo domnevo pomembne koristi v primerjavi z obstoječimi odobrenimi zdravili v skladu z drugim delom člena 3(1)(b), namesto da poskušajo dokazati, da takšna zdravila niso zadovoljiva metoda.

V tem smislu se na splošno šteje, da je zdravilo, ki je odobreno v eni državi članici EU, „odobren[o] v Skupnosti [Evropski uniji]“. Ni treba, da je odobreno v Uniji ali da je odobreno v vseh državah članicah. Vendar morajo biti obravnavana zdravila odobrena za zdravljenje bolezni kot takšne ali pa morajo obravnavati vsaj popolnoma enak sklop simptomov.

Vsako sklicevanje na odobreno zdravilo mora biti omejeno na pogoje dovoljenja za promet. Zdravilo, ki se ne daje ali uporablja v skladu z odobrenim povzetkom glavnih značilnosti zdravila („nenamenska“ uporaba), se torej ne more šteti za zadovoljivo metodo za namene člena 3(1)(b).

Pogosto uporabljene metode diagnosticiranja, preprečevanja ali zdravljenja, ki niso predmet dovoljenja za promet (npr. operacija, radioterapija, medicinski pripomočki), se lahko štejejo za zadovoljive, če obstajajo znanstveni dokazi o njihovi učinkovitosti in varnosti. Takšni dokazi naj bi temeljili na kliničnih smernicah evropskih medicinskih društev ali objavljenih znanstvenih dokazih. V nekaterih primerih se lahko zdravila, pripravljena v lekarni po zdravniškem receptu za posameznega bolnika, kot določa člen 3(1) Direktive 2001/83/ES (splošno znana kot „magistralna zdravila“), ali v skladu z recepturami v farmakopeji, namenjena za neposredno izdajo bolnikom v lekarni, kot določa člen 3(2) navedene direktive (splošno znana kot „galenska zdravila“), štejejo za zadovoljivo zdravljenje, če so dobro znana in varna ter je to splošna praksa v EU. Če zdravilo, predlagano za določitev, ni odobreno za promet, se lahko pacienti v EU vseeno zdravijo z njim, če je pripravljeno v lekarni. Po drugi strani se zdravilo, pripravljeno v bolnišnici v skladu s shemo izvzetja bolnišnice (glej člen 3(7) Direktive 2001/83/ES), ne sme šteti za zadovoljivo metodo diagnosticiranja, preprečevanja ali zdravljenja bolezni.

5. Pomembna korist

V skladu s členom 3(1)(b) se lahko zdravilo določi kot zdravilo sirota, tudi če obstaja zdravljenje za zadevno bolezen, če obolelim za to boleznijo zagotavlja „pomembno korist“. „Pomembna korist“ se določi s primerjavo obstoječih odobrenih zdravil ali metod in ne le z oceno specifičnih lastnosti zadevnega zdravila (5).

„Pomembna korist“ je v členu 3(2) Uredbe (ES) št. 847/2000 opredeljena kot „kliničn[a] prednost ali glavni prispevek k oskrbi bolnika“.

Namen zakonodaje je spodbujanje in nagrajevanje inovativnih zdravljenj. Zanje so potrebne naložbe v raziskave in razvoj možnih izboljšanih zdravil, ki lahko imajo pomembne prednosti za paciente (6). Na podlagi člena 3(1)(b) Uredbe (ES) št. 141/2000 in duha, na katerem temelji sistem, ki ga vzpostavlja, je jasno, da so merila za določitev pomembne koristi stroga (7). Na primer:

— „klinična prednost“ lahko temelji na: — izboljšani učinkovitosti za celotno populacijo, ki jo je bolezen prizadela, ali posamezno podskupino populacije ali podskupino, ki je odporna na obstoječa zdravljenja, ali — boljšem varnostnem profilu ali boljšem prenašanju za celotno populacijo, ki jo je bolezen prizadela, ali za posamezno podskupino. Trditev mora v obeh primerih temeljiti na kliničnih izkušnjah;

— „glavni prispevek k oskrbi bolnika“ lahko temelji na: — enostavnem samostojnem dajanju zdravila, na primer kadar novo zdravljenje omogoča ambulantno zdravljenje namesto samo bolnišničnega zdravljenja ali kadar pomembno vpliva na priročnost uporabe in zmanjša obremenitev, ki jo pomeni zdravljenje, ali — znatno izboljšanem upoštevanju zdravljenja zaradi spremembe farmacevtske oblike (npr. formulacija s prirejenim sproščanjem), če so težave z obstoječo obliko dokumentirane in podatki pri novi obliki kažejo boljše klinične rezultate. Težave morajo biti dokumentirane v strokovno pregledanih publikacijah, registrih pacientov ali terapevtskih smernicah. Boljši klinični rezultat lahko vključuje kakovostnejše življenje. Da se šteje, da zdravilo zagotavlja glavni prispevek k oskrbi pacienta, mora biti v primerjavi z odobrenimi zdravili enakovredno vsaj v smislu učinkovitosti, varnosti in razmerja med koristmi in tveganji.

„Pomembna korist“ ne sme temeljiti na:

— možni večji dobavljivosti/razpoložljivosti, ker obstoječih odobrenih zdravil primanjkuje ali so obstoječa zdravila odobrena le v eni ali nekaj državah članicah (izjeme so možne, če ima sponzor dokaze o škodi za paciente),

— izboljšanju farmacevtske kakovosti zdravila v skladu z ustreznimi smernicami Odbora za zdravila za uporabo v humani medicini (CHMP) – to je obveznost za vse imetnike dovoljenja za promet z zdravilom ali

— novi farmacevtski obliki, novi jakosti ali novem načinu dajanja, razen če pomeni glavni prispevek k oskrbi pacienta, ali

— nadomestnem mehanizmu za delovanje kot tako. Kljub temu se lahko v izjemnih primerih navedeni primeri obravnavajo ob odobritvi določitve zdravila kot zdravila sirote. Ko se merila pregledujejo za namen izdaje dovoljenja za promet, je treba to pretvoriti v klinično ustrezno prednost ali glavni prispevek k oskrbi pacienta.

Sponzor mora ob določitvi zdravila kot zdravila sirote dokazati pomembno korist v primerjavi z obstoječimi odobrenimi zdravili in zadovoljivimi metodami. Ker je lahko kliničnih izkušenj z zadevnim zdravilom siroto (npr. za dokaz večje varnosti) le malo, bo sponzor ob določitvi pomembno korist verjetno utemeljil z domnevami o koristi. Odbor za zdravila sirote mora v vsakem primeru oceniti, ali so te domneve podprte z razpoložljivimi podatki, ki jih predloži sponzor.

Za zagotovitev ustreznega kliničnega razvoja zdravila sirote se priporoča pomoč pri pripravi protokola (člen 6). Pomoč lahko vključuje smernice za dokazovanje pomembne koristi v primerjavi z odobrenimi zdravili.

6. Ohranitev določitve zdravila kot zdravila sirote ob izdaji dovoljenja za promet

Zdravilo, določeno kot zdravilo sirota, mora tudi ob izdaji dovoljenja za promet izpolnjevati merila iz člena 3(1), ker je treba (v skladu s členom 5(12)(b)) zdravilo, ki pred izdajo dovoljenja za promet ne izpolnjuje teh meril, odstraniti iz registra (8).

Družbe morajo na tej stopnji običajno predložiti več podatkov kot ob določitvi. Pričakuje se, da bo na primer trditev o boljšem varnostnem profilu ob predložitvi vloge za dovoljene za promet bolje utemeljena s podatki. Ocena Odbora za zdravila sirote za ohranitev določitve zdravila kot zdravila sirote bo temeljila na takšnih podatkih.

Pomembna korist mora vključevati količinski element, ki Odboru za zdravila sirote omogoča merjenje obsega učinka v primerjavi z že odobrenim zdravilom. Vsaka prednost zdravila, določenega kot zdravilo sirota, se bo obravnavala ob upoštevanju izkušenj z odobrenimi zdravili za redke bolezni, tudi če primerjalne klinične študije niso mogoče. Če ni mogoče določiti dovolj velikega vzorca za zagotovitev zadostnih primerjalnih dokazov, se lahko v izjemnih primerih uporabijo nadomestne metode (npr. posredne primerjave z zunanjimi podatki).

Izdaja dovoljenja za promet z zdravilom siroto za novo farmacevtsko obliko obstoječega zdravila bi lahko preprečila vstop generičnih različic obstoječih zdravil, ker bi se štela za podobne zdravilu siroti. Zato je treba glavni prispevek nove farmacevtske oblike k oskrbi pacienta v vseh primerih utemeljiti z ustreznimi podatki, ki kažejo pomembne koristi za paciente (glej zgoraj).

Da se izpolnijo neizpolnjene potrebe po zdravilih in pacientom zagotovi zgodnji dostop do zdravil, je lahko ustrezno, da se dovoljenja za promet za zdravila sirote izdajo na podlagi manj popolnih sklopov podatkov. Sponzorji lahko v takšnih primerih vložijo vlogo za pogojno dovoljenje za promet. Kljub temu pa omejen sklop podatkov morda ne bo dovolj za potrditev pomembne koristi, pri čemer zdravilo ob izdaji dovoljenja za promet morda ne bo določeno kot zdravilo sirota. Zato se priporoča, da se pred obravnavanjem pogojnega dovoljenja za promet z zdravilom siroto zaprosi za pomoč pri pripravi protokola.

C. POSTOPEK ZA DOLOČITEV IN ODSTRANITEV IZ REGISTRA (ČLEN 5)

Člen 5 določa postopek za določitev in odstranitev iz Registra zdravil sirot Skupnosti. V skladu s členom 5(12)(b) se zdravilo, določeno kot zdravilo sirota, odstrani iz registra, „če se pred izdajo dovoljenja za promet ugotovi, da zdravilo ne izpolnjuje več meril, določenih v členu 3“.

To pomeni, da mora Odbor za zdravila sirote pred odstranitvijo na podlagi navedenega ponovno ovrednotiti merila iz člena 3. Ponovnemu vrednotenju lahko sledi odstranitev, če obstajajo dokazi, da se je podlaga, na kateri je temeljila odobritev prvotne določitve, spremenila, če na primer:

— domneva o klinično pomembni prednosti ali glavnem prispevku k oskrbi pacienta ob izdaji dovoljenja za promet ni podprta s podatki ali

— novi podatki iz literature kažejo, da se je razširjenost od časa določitve do časa izdaje dovoljenja za promet povečala.

1. Utemeljitev sponzorja glede nadaljnjega izpolnjevanja meril

Ko sponzor vloži vlogo za dovoljenje za promet z zdravilom, določenim kot zdravilo sirota, mora navesti podatek, da je bilo zadevno zdravilo določeno kot zdravilo sirota. Predložiti mora tudi poročilo o merilih, na podlagi katerih je bilo zdravilo določeno kot zdravilo sirota, ter posodobljene informacije o nadaljnjem izpolnjevanju teh meril.

Informacije bodo ocenjene hkrati z ocenjevanjem dovoljenja za promet. V primeru upravičenega dvoma glede nadaljnjega izpolnjevanja meril za določitev zdravila kot zdravila sirote se lahko sponzorja pozove, naj predloži dodatno ustno ali pisno utemeljitev.

2. Odstranitev iz registra

Za oceno meril za določitev zdravila kot zdravila sirote je odgovoren izključno Odbor za zdravila sirote. Odbor za zdravila sirote je odgovoren za izdajo znanstvenega mnenja o prvotni določitvi zdravila kot zdravila sirote. Ker je na podlagi prvotne določitve zdravila kot zdravila sirote to vključeno v Register zdravil sirot Skupnosti, mora odstranitev iz registra v skladu s členom 5(12)(b) potekati po enakem postopku, pri čemer znanstvenemu mnenju sledi odločitev Komisije. Ta odločitev je del sklepa o izdaji ali spremembi dovoljenja za promet (9).

3. Ponovno vrednotenje meril za določitev zdravila kot zdravila sirote ob izdaji dovoljenja za promet – stopnja pred dovoljenjem

Načeloma se šteje, da je najustreznejši čas za ponovno obravnavanje določitve zdravila kot zdravila sirote tik pred izdajo dovoljenja za promet, hkrati s pričakovanim pozitivnim mnenjem Odbora za zdravila za uporabo v humani medicini.

Če Evropska agencija za zdravila hkrati prejme dve vlogi za dovoljenje za promet z zdravilom za isto bolezen, se morda ne bosta obravnavali hkrati. Za drugo zdravilo je v takšnih primerih težko dokazati pomembno korist v primerjavi s prvim zdravilom, ker so na voljo omejene informacije.

Če Odbor za zdravila za uporabo v humani medicini hkrati ocenjuje dve vlogi, sponzorju drugega zdravila ni treba dokazati pomembne koristi v primerjavi s prvim zdravilom.

Kljub temu mora drugi sponzor predložiti podatke, ki dokazujejo pomembno korist v primerjavi s prvim zdravilom, če je bilo obvestilo o dovoljenju za promet z njim objavljeno v Uradnem listu Evropske unije, ko je Odbor za zdravila sirote ponovno vrednotil merila za določitev zdravila kot zdravila sirote. Pomembna korist lahko temelji na posredni primerjavi.

4. Vpliv odstranitve iz registra Skupnosti na postopek izdaje dovoljenja za promet

Če se zdravilo, določeno kot zdravilo sirota, odstrani iz registra po tem, ko sponzor Agenciji predloži vlogo za dovoljenje za promet, se zanj še vedno lahko izda dovoljenje za promet v Uniji. Vendar zdravilo ne bo upravičeno do nobenih drugih ugodnosti na podlagi uredbe o zdravilih sirotah (npr. tržne ekskluzivnosti in zmanjšanja pristojbin v prihodnosti). Po drugi strani ni mogoče obnoviti nobene ugodnosti, ki je je bilo deležno pred odstranitvijo iz registra, kot so zmanjšanja pristojbin.

5. Čas določitve zdravila kot zdravila sirote in prenos na drugega sponzorja

Člen 5(1) določa: „[d]a bi bilo zdravilo določeno kot zdravilo sirota, sponzor na kateri koli stopnji razvoja zdravila predloži Agenciji vlogo, preden vloži vlogo za dovoljenje za promet“.

Člen 5(11) določa, da se lahko določitev zdravila sirote prenese na drugega sponzorja.

Ob upoštevanju člena 5(1) in (11) lahko sponzor prejme le eno določitev zdravila sirote na bolezen za katero koli zdravilo. Vendar se lahko eno zdravilo preiskuje pri več redkih ali drugih boleznih. Nove naknadne formulacije in načini dajanja zdravila sirote, ki je že bilo odobreno, spadajo pod obstoječo določitev zdravila sirote. Določitve zdravila sirote tudi ni mogoče prenesti na sponzorja, ki že ima dovoljenje za promet za enako zdravilo in bolezen. Vsako dodatno farmacevtsko obliko je treba odobriti tako, da se spremeni obstoječe dovoljenje za promet. Če sponzor vloži vlogo za ločeno dovoljenje za promet, da bi razlikoval med dvema farmacevtskima oblikama ter preprečil napake pri predpisovanju in uporabi zdravila, velja za ločeno dovoljenje isto obdobje tržne ekskluzivnosti.

D. PODROČJE UPORABE DOVOLJENJA ZA PROMET V UNIJI (ČLEN 7(3))

1. Določena bolezen v primerjavi z odobreno indikacijo

Člen 7(3) določa, da „[d]ovoljenje za promet, izdano za zdravilo siroto, zajema le tiste terapevtske indikacije, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 3“.

Razlikovati je treba med postopkom določitve zdravila kot zdravila sirote in postopkom izdaje dovoljenja za promet z zdravilom siroto. Za postopka veljajo različna merila, zato se lahko na primer glede določene bolezni in odobrene terapevtske indikacije sprejmejo različne odločitve. Odbor za zdravila sirote mora pri ocenjevanju vloge za določitev zdravila kot zdravila sirote redko bolezen obravnavati v širšem smislu, da prepreči določitve, ki se nanašajo na umetne podskupine posamezne bolezni.

Postavlja se je vprašanje, ali je možno v okviru postopka izdaje dovoljenja za promet odobriti terapevtsko indikacijo, ki se razlikuje od bolezni, ki je bila sprejeta v postopku določitve zdravila kot zdravila sirote. Da se določitev zdravila sirote in njegove nadaljnje koristi ohranijo, velja, da morata biti tako terapevtska indikacija, za katero se vloži vloga, kot končna odobrena terapevtska indikacija povezani z določeno redko boleznijo. Da se to zagotovi, lahko sponzor zaprosi za spremembo sklepa o določitvi. Sprememba je možna, če se nova bolezen nekoliko razlikuje od bolezni, ki je že bila določena. Če Odbor za zdravila sirote ne sprejme spremenjene določitve ali če sponzor ne vloži vloge za spremembo določitve, odobrena indikacija ni določena kot „redka indikacija“.

Če je terapevtska indikacija, odobrena v postopku izdaje dovoljenja za promet, podskupina določene redke bolezni, je imetnik dovoljenja za promet upravičen do tržne ekskluzivnosti za zadevno zdravilo za to indikacijo. Če isti sponzor naknadno vloži vlogo za dovoljenje za promet z zdravilom za drugo podskupino bolezni, za zdravilo ne velja dodatno obdobje tržne ekskluzivnosti za to drugo odobreno indikacijo, tj. druga indikacija bo zajeta v tržno ekskluzivnost, odobreno pri prvotni odobritvi. Pri tem ne gre za poseganje v pravico, da drugi sponzor vloži vlogo za dovoljenje za promet z zdravilom za drugo podskupino določene redke bolezni.

V skladu s členom 7(3) mora izdano dovoljenje za promet z zdravilom siroto zajemati le indikacije, ki izpolnjujejo merila za določitev zdravila sirote. To splošno načelo se uporablja za prvotno dovoljenje za promet in tudi za naknadne spremembe pogojev za dovoljenje za promet z zdravilom siroto. Da se zagotovi skladnost, je treba sponzorja pozvati, naj dokaže izpolnjevanje meril za določitev zdravila kot zdravila sirote, če v zvezi s tem določen obseg sprememb vzbuja utemeljene in resne dvome.

„Pomembna korist“ morda ne bo dokazana v širšem smislu, ki bi zajemal vse možne uporabe pri redki bolezni, ampak le glede nekaterih podskupin pacientov ali indikacij. Zato je lahko pomembna korist na prvotni stopnji dovoljenja za promet omejena na zdravljenje druge izbire. V takšnih primerih se lahko prvotno dovoljenje za promet z zdravilom siroto omeji na tako terapevtsko indikacijo kot zdravljenje druge izbire. Ko pa je dovoljenje izdano, lahko imetnik dovoljenja za promet uporabo zdravila razširi na druge terapevtske indikacije pri isti redki bolezni ali na podlagi novih dokazov spremeni indikacijo kot zdravljenje prve izbire. Čeprav se takšne razširitve terapevtske indikacije spodbujajo zaradi koristi za paciente, bodo pristojni organi morda morali potrditi pomembno korist te večje spremembe v primerjavi z obstoječimi zdravljenji, da se zagotovi, da je sprememba pogojev dovoljenja za promet z zdravilom siroto skladna s členom 7(3). To preverjanje mora zajemati regulativne postopke, ki se nanašajo na dodajanje nove terapevtske indikacije ali na spremembo obstoječe (npr. večje spremembe II. vrste ali razširitev dovoljenja za promet).

2. Ločeno dovoljenje za promet

Člen 7(3) določa, da lahko sponzor zdravila sirote „vloži vlog[o] za ločeno dovoljenje za promet z zdravilom za druge indikacije zunaj obsega te uredbe“. Imetnik dovoljenja za promet z zdravilom, ki ni sirota, pa lahko razvije tudi zdravilo za redko bolezen in pridobi določitev zdravila sirote za to novo indikacijo. Člen 7(3) v obeh primerih določa, da se dovoljenja za promet z zdravili sirotami obravnavajo ločeno od dovoljenj za promet z zdravili, ki niso sirote, za zagotovitev pravne varnosti glede zagotovitve koristi tržne ekskluzivnosti v skladu z Uredbo.

(1) Uredba (ES) št. 141/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 1999 o zdravilih sirotah (UL L 18, 22.1.2000, str. 1).

(2) UL L 103, 28.4.2000, str. 5.

(3) Sporočilo Komisije o Uredbi (ES) št. 141/2000 Evropskega parlamenta in Sveta o zdravilih sirotah (UL C 178, 29.7.2003, str. 2).

(4) Zadeva T-74/08, Now Pharm AG proti Evropski komisiji, ECLI: EU:T:2010:376, točka 33.

(5) Zadeva T-74/08, Now Pharm AG proti Evropski komisiji, ECLI: EU: T:2010:376, točka 46.

(6) Zadeva T-264/07, CSL Behring proti Komisiji in Evropski agenciji za zdravila, ECLI: EU: T:2010:371, točka 94.

(7) Zadeva T-140/12, Teva Pharma BV proti Komisiji in Evropski agenciji za zdravila, ECLI: EU: T:2015:41, točka 65.

(8) Zadeva T-140/12, Teva Pharma BV proti Evropski agenciji za zdravila in Komisiji, ECLI:EU:T:2015:41, točka 66.

(9) Glej T-140/12, Teva Pharma BV proti Evropski agenciji za zdravila in Komisiji, ECLI:EU:T:2015:41, točka 53.