[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 21.10.2008

COM(2008) 656 konč.

GSP+

Poročilo o statusu ratifikacije konvencij iz Priloge III k Uredbi Sveta (ES) št. 980/2005 z dne 27. junija 2005 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov (Uredba GSP) v državah, ki so v skladu s Sklepom Komisije z dne 21. decembra 2005 upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, ter priporočilih organov za spremljanje teh konvencij SEC(2008) 2647

(predložila Komisija)

GSP+

Poročilo o statusu ratifikacije konvencij iz Priloge III k Uredbi Sveta (ES) št. 980/2005 z dne 27. junija 2005 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov (Uredba GSP) v državah, ki so v skladu s Sklepom Komisije z dne 21. decembra 2005 upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, ter priporočilih organov za spremljanje teh konvencij SEC(2008) 2647

SPLOŠNI SISTEM PREFERENCIALOV EU (GSP)

Splošni sistem tarifnih preferencialov Evropske unije je sistem preferencialnih trgovinskih režimov, s katerimi EU državam v razvoju dodeljuje prednosten dostop do svojih trgov. Je pomemben instrument trgovinske politike EU, ki tem državam pomaga pri zmanjševanju revščine tako, da jim s trgovanjem pomaga ustvarjati prihodek.

EU je sprejela GSP na priporočilo Konference ZN za trgovino in razvoj (UNCTAD) leta 1968 o uvedbi „splošnega sistema tarifnih preferencialov“, v skladu s katerim bi razvite države vsem nerazvitim državam priznale posebne trgovinske ugodnosti. V sistemu STO/GATT GST ureja „Sklep o vzajemnosti različne in ugodnejše obravnave ter večjem sodelovanju držav v razvoju“ (tako imenovana „pooblastilna klavzula“).

GSP Evropske unije je splošen, nerecipročen, nediskriminatoren sistem preferencialov v korist držav v razvoju (DVR), katerega cilj je:

- povečati zaslužek DVR od izvoza,

- spodbujati njihovo industrializacijo,

- pospešiti njihovo gospodarsko rast.

GSP EU je najbolj velikodušen med vsemi sistemi GSP razvitih držav, saj zagotavlja brezcarinski uvoz ali tarifno znižanje za približno 6 400 proizvodov, uvoženih iz 177 držav in ozemelj, upravičenih do GSP.

Dne 1. januarja 2006 je začela veljati nova, revidirana shema GSP EU, ki je enostavnejša ter bolj pregledna in stalna. Število režimov se je v novem GSP zmanjšalo od petih na tri. Obseg sheme GSP je bil razširjen, tako da vključuje nove proizvode, predvsem v kmetijstvu in ribištvu, zanimive za države v razvoju. Podaljšano je bilo tudi obdobje uporabe, da se omogoči boljša predvidljivost.

Zasnovan je bil nov poseben spodbujevalni režim za trajnostni razvoj in dobro upravljanje GSP+ v korist posebej ranljivih držav, ki so ratificirale in dejansko izvajajo ključne mednarodne konvencije o človekovih in delovnopravnih pravicah, trajnostnemu razvoju ter dobrem upravljanju. Vključuje 6 400 proizvodov, ki se uvažajo v EU brez dajatev. Shema spodbud GSP+ je bila sprejeta po hitrem postopku in je začela začasno veljati 1. julija 2005. Seznam držav upravičenk do GSP+ je bil potrjen pred začetkom leta 2006 na podlagi ocene njihovega dejanskega izvajanja najpomembnejših mednarodnih konvencij o človekovih in delovnopravnih pravicah, dobrem upravljanju in varstvu okolja.

POSEBNA SPODBUDA ZA TRAJNOSTNI RAZVOJ IN DOBRO UPRAVLJANJE (GSP+)

Cilji Evropske komisije pri uvedbi nove sheme spodbud GSP+ so bili:

- uporaba mednarodne trgovine kot sredstva za spodbujanje gospodarske rasti in ugoden odziv na potrebo po trajnostnem razvoju;

- oblikovati GSP+, ki bi bil enostavnejši in bolj odprt ter bi ga bilo laže spremljati kot prejšnje posebne spodbude GSP, obenem pa bi popolnoma podpiral cilje EU za trajnostni razvoj in dobro upravljanje.

Prav zaradi tega je nova shema spodbud GSP+ zasnovana tako, da bodo od nje imele korist ranljive države, ki so ratificirale in dejansko izvajajo ključne mednarodne konvencije o trajnostnem razvoju, človekovih in delovnopravnih pravicah ter dobrem upravljanju. Trgovinske ugodnosti, predvidene v GSP+, se priznavajo državi v razvoju, ki je ratificirala in dejansko izvaja konvencije iz dela A Priloge III Uredbe Sveta (ES) št. 980/2005 (Uredba GSP) (konvencije ZN o človekovih pravicah in osnovne delovne standarde ILO) ter vsaj sedem od 11 konvencij iz dela B Priloge III (trajnostni razvoj in dobro upravljanje) ter se zavezala, da bo do 31. decembra 2008 ratificirala in dejansko izvajala tiste konvencije iz dela B Priloge III, ki jih še ni ratificirala in jih še ne izvaja.

Poenostavitev GSP+ zagotavlja utemeljitev meril za upravičenost z ratifikacijo in ustreznim izvajanjem mednarodno dogovorjenih konvencij. GSP+ je laže spremljati, ker obstajajo zanesljivi mehanizmi za vrednotenje/ocenjevanje izvajanja teh konvencij. Je tudi veliko bolj odprt, ker spremljanje in vrednotenje skladnosti z zahtevami sheme temeljita na javnih poročilih in ugotovitvah ustreznih mednarodnih organizacij. Vendar pa je treba upoštevati, da je ocenjevanje odvisno od razpoložljivosti poročil za obdobje uporabe Uredbe.

Kot določa Uredba GSP, temelji posebni spodbujevalni režim za trajnostni razvoj in dobro upravljanje na celostni zasnovi trajnostnega razvoja, kot ga priznavajo mednarodne konvencije in instrumenti, npr. Deklaracija ZN o pravici do razvoja iz leta 1986, Deklaracija iz Ria o okolju in razvoju iz leta 1992, Deklaracija Mednarodne organizacije dela o temeljnih načelih in pravicah iz dela iz leta 1998, Milenijska deklaracija ZN iz leta 2000 in Deklaracija iz Johannesburga o trajnostnem razvoju iz leta 2002. Zato bi morale države v razvoju, ki so ranljive zaradi pomanjkanja raznovrstnosti in nezadostne vključenosti v mednarodni trgovinski sistem, kar se ocenjuje na podlagi v nadaljevanju omenjenih objektivnih meril, in ki zaradi ratifikacije in dejanskega izvajanja ključnih mednarodnih konvencij o človekovih in delovnopravnih pravicah, varstvu okolja in dobrem upravljanju prevzemajo posebna bremena in odgovornosti, uživati dodatne tarifne preferenciale. Ti preferenciali naj bi spodbudili nadaljnjo gospodarsko rast in s tem upoštevali potrebo po trajnostnem razvoju.

Shema spodbud GSP+ je bila sprejeta po hitrem postopku, da je začela začasno veljati 1. julija 2005. Kot določa Uredba GSP, države v razvoju, ki so ob začetku veljavnosti te uredbe že izpolnjevale merila za posebni režim za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, od julija 2005 uživajo ugodnosti tega režima. Zato so bile začasno uvrščene na seznam držav upravičenk. Če je Komisija ob njihovi uradni vlogi do 15. decembra 2005 potrdila, da izpolnjujejo pogoje, so bile še naprej upravičene do preferencialov.

V skladu z merili za upravičenost do GSP+, določenimi v členu 9(1) Uredbe GSP, se lahko ugodnosti iz posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje priznajo državi, ki:

- je ratificirala in dejansko izvaja konvencije, navedene v delu A Priloge III, in

- je ratificirala in dejansko izvaja vsaj sedem konvencij, navedenih v delu B Priloge III, in

- se zaveže, da bo do 31. decembra 2008 ratificirala in dejansko izvajala konvencije, ki so naštete v delu B Priloge III, ki jih še ni ratificirala in jih dejansko še ne izvaja,

- se zaveže, da ne bo umaknila ratifikacije konvencij ter zakonodaje in ukrepov za njihovo izvajanje, ter dopusti redno spremljanje in preglede poteka izvajanja v skladu z izvedbenimi določbami konvencij, ki jih je ratificirala, ter

- se šteje za ranljivo državo.

Merila ranljivosti so določena v členu 9(3) Uredbe GSP in določajo, da je ranljiva država tista:

- ki je Svetovna banka ne uvršča med države z visokim dohodkom v treh zaporednih letih in katere pet največjih segmentov njenega uvoza v Skupnost, za katerega velja splošni sistem preferencialov, znaša več kot 75 % vrednosti njenega skupnega uvoza, za katerega velja splošni sistem preferencialov, in

- katere uvoz v Skupnost, za katerega velja splošni sistem preferencialov, znaša manj kot 1 % vrednosti skupnega uvoza v Skupnost, za katerega velja splošni sistem preferencialov.

Podatki, ki so se uporabili za določitev ranljivosti, so bili podatki, ki so bili na voljo 1. septembra 2004, in sicer kot povprečje treh zaporednih let.

STANJE APRILA 2008

V skladu s členom 9(4) Uredbe GSP mora Komisija preverjati ratifikacijo in dejansko izvajanje konvencij iz Priloge III. Pred koncem obdobja uporabe te uredbe in dovolj zgodaj za razpravo o naslednji uredbi mora Komisija Svetu predložiti poročilo o ratifikaciji teh konvencij in priporočila organov za spremljanje.

Namen tega poročila je torej prikazati dejansko stanje (aprila 2008) v zvezi z ratifikacijo in dejanskim izvajanjem konvencij iz Priloge III Uredbe GSP v 15 državah upravičenkah do režima GSP+.

Spremljanje in vrednotenje dejanskega izvajanja režima GSP+ bi morala temeljiti na ugotovitvah javno dostopnih mehanizmov za spremljanje, uvedenih pod nadzorom ustreznih mednarodnih organizacij, kot so ZN, ILO in druge agencije, ter mehanizmov, predvidenih v samih konvencijah. To zagotavlja nepristranski postopek preverjanja brez dvoumnosti. Ta pregled temelji na poročilih, ki so jih ta telesa izdala med decembrom 2005 in aprilom 2008.

Komisija je 21. decembra 2005 izdala sklep, ki določa seznam upravičenk do GSP+[1]. Za obdobje od 2006 do 2008 je bila spodbuda GSP+ priznana tistim državam, ki so do 31. oktobra 2005 vložile uradno vlogo za upravičenost do GSP+ in izpolnjevale pogoje iz Uredbe GSP.

Seznam je vključeval 15 držav iz:

- Latinske Amerike: štiri države Andske skupnosti ( Bolivijo, Kolumbijo, Ekvador, Peru ); šest srednjeameriških držav ( Kostariko, Salvador[2], Gvatemalo, Honduras, Nikaragvo, Panamo ) in Venezuelo ;

- vzhodne Evrope (Republiko Moldavijo[3], Gruzijo );

- Azije ( Šrilanko, Mongolijo ).

A. Stanje glede ratifikacije

Skoraj tri leta potem, ko je bil za te države priznan GSP+, je stanje v zvezi z ratifikacijo tako:

- Vse upravičenke so ratificirale vse konvencije iz dela A Priloge III.

- V nekaterih državah, ki niso ratificirale konvencije iz dela B Priloge III, postopek ratifikacije poteka. Do julija 2005 nobena od 15 držav upravičenk do GSP+ ni ratificirala vseh 11 konvencij iz dela B. Do aprila 2008 je deset držav (Bolivija, Kostarika, Ekvador, Šrilanka, Mongolija, Nikaragva, Panama, Peru, Salvador in Moldavija) ratificiralo vse konvencije iz dela B; štiri države (Kolumbija, Gvatemala, Honduras in Venezuela) so ratificirale vse konvencije razen ene, Gruzija pa mora ratificirati še dve konvenciji.

B. Stanje glede dejanskega izvajanja

V zvezi z dejanskim izvajanjem priporočila organov za spremljanje ILO in ZN, kot je prikazano v Prilogi IV delovnega dokumenta Komisije, priloženega temu poročilu o GSP+, razkrivajo različne pomanjkljivosti v procesu izvajanja, vendar pa kažejo, da je nasploh stanje zadovoljivo.

[1] Sklep Komisije z dne 21. decembra 2005 o seznamu držav upravičenk, ki so upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, kakor je predvideno v členu 26(e) Uredbe Sveta (ES) št. 980/2005 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov.

[2] Ob predložitvi svoje vloge za vključitev na končni seznam držav upravičenk do GSP+ 24. oktobra 2005 je bil Salvador edina država, ki se je v skladu z določbo v Uredbi GSP sklicevala na nezdružljivost določb, vključenih v konvenciji ILO št. 87 in 98, s svojo ustavo. Septembra 2006 je ratificiral manjkajoči konvenciji.

[3] Svet je 21. januarja 2008 sprejel Uredbo (ES) št. 55/2008 o uvedbi avtonomnih trgovinskih preferencialov za Republiko Moldavijo (v nadaljevanju: Moldavija), ki nadomešča splošni sistem preferencialov, do katerega je bila Moldavija prej upravičena. Obveznosti v zvezi z ratifikacijo in dejanskim izvajanjem zavez, konvencij in protokolov iz Priloge III k Uredbi GSP prevzema Uredba (ES) št. 55/2008.