Da bi specifikacijo proizvoda prilagodili dejanskemu stanju na področju sistemov gojenja v regiji Estepa, je besedilo točk (a) Stalni dejavniki in (b) Tehnike gojenja postavke (E) Pridobivanje proizvoda nadomeščeno z elementi, ki se nanašajo na naprednejše ter proizvodu in okolju prijaznejše kmetijske tehnike v oljkarstvu; ta del je torej nadomeščen:

„(a) Stalni dejavniki

— Gostota nasada in število debel

Povprečna gostota posameznega nasada je v vsej regiji zelo različna; natančneje, povprečje se giblje med približno 75 in 100 drevesi na hektar v starih nasadih ter med 100 in 200 drevesi na hektar v novih nasadih.

Kar zadeva število debel, je samo 12 % oljčnih nasadov v regiji Estepa zasajenih z enodebelnimi drevesi, več kot 77 % nasadov pa je zasajenih s tri- ali večdebelnimi drevesi. V zvezi s tem je treba poudariti, da velik del intenzivnih nasadov v regiji sestavljajo enodebelna drevesa, dobljena z ukoreninjenjem bodisi lesenih potaknjencev v vrečah bodisi pollesenih potaknjencev, ki se zakoreninijo z razprševanjem, nato pa se presadijo v plastične vreče, pri čemer to metodo spodbujajo tudi organi v svojih načrtih prestrukturiranja oljčnih nasadov.

Kar zadeva gostoto nasadov, je treba razlikovati med:

— tradicionalnimi nasadi, kjer so drevesa večinoma zasajena vkriž, v okviru 12 × 12, čeprav se najdejo tudi kvadratne in pravokotne zasaditve ter drugi razmiki, na primer 11 x 11, 13 x 13, 10 x 12 itd.

— novimi intenzivnimi nasadi, kjer je gostota zasaditve precej večja, tako da so razdalje precej krajše; v tem primeru kvadratne ali pravokotne zasaditve merijo od 8 × 8, 7 × 7, 6 × 8, 6 × 4 itd., pri čemer sta najpogostejši zasaditvi 7 × 7 in 6 × 8.

(b) Tehnike gojenja

— Gnojenje

Oranje z vibracijskimi kultivatorji poteka pozimi, po obiranju in poleti na globini do največ 10 cm, pri čemer se vsako leto opravi približno štiri ali pet oranj.

Okrog oljk, ki se ne namakajo, ne sme biti nobenega plevela, v namakanih nasadih pa oljke ločuje pas, v katerem se uporabljajo tudi sredstva za zatiranje plevela.

Namakana zemljišča se gnojijo z dodajanjem uravnoteženih in sestavljenih tekočih gnojil v namakalno vodo; gre za metode, kise prenašajo med oljkarji, ali priporočila specializiranih tehnikov, ki delujejo na zadevnem območju.

S fertigacijo se lahko vnašajo predvsem dušik, fosfor in kalij ter elementi v sledeh, in sicer ob pomanjkanju, ki se ugotovi bodisi s prostim očesom ali na podlagi številnih listnih analiz.

Na številnih zemljiščih se že uporabljajo tehnike neoranja; nekoč so tla puščali gola, zadnjih nekaj let pa se ohranja rastlinska odeja večinoma samoraslih vrst, ki se ob koncu zime odstranijo s stroji za odstranjevanje podrasti.

— Namakanje

Večina oljčnih nasadov ni namakanih. Vendar je namakanja zlasti v zadnjem desetletju vse več, predvsem zato, ker nasadi postajajo intenzivnejši.

Skoraj vse namakanje se zagotavlja z lokalnimi namakalnimi sistemi, ki dovajajo različne količine vode na hektar, odvisno od razpoložljivosti.

Nasadi, opremljeni z namakalnimi sistemi, so po vsej regiji; niso skoncentrirani samo na določenem območju.

— Obrezovanje

Obliko oljčnih dreves v regiji Estepa določa način obrezovanja, pri katerem se les v krošnji močno obreže, kar je na tem območju znano kot ‚rez Lucena‘ ali ‚rez v glavo‘. Uvedena je bila tudi ‚racionalna rez‘ vrste Jaén, ki je manj agresivna. V obeh primerih se oblikujejo drevesa z vdolbinami in štrlinami, s čimer se poveča pridelovalna površina drevesa. Posebna pozornost je namenjena tudi razmerju olistano/olesenelo kot kazalnikom pridelovalne zmogljivosti.

Ker je večina oljk, pridelanih na tem območju, namenjenih uživanju kot ‚namiznih oljk‘, se veje pogosto še dodatno ‚razredčijo‘, da se dobijo debelejši plodovi.

Za novo intenzivno oljkarstvo je značilno večje število dreves na hektar, pa tudi dejstvo, da gre za enodebelna drevesa, ki so najprimernejša za strojno obiranje oljk s sodobnimi mehanskimi sredstvi.

Ko krošnja doseže dobro pridelovalno zmogljivost in so veje zelo debele, se z manjšimi rezi ‚razredči‘ in postopoma določi struktura vej.

— Uporaba fitosanitarnih sredstev

V številnih subjektih, povezanih z zaščiteno označbo porekla ‚Estepa‘, so prisotni tehniki združenja ATRIAS in inženirji agronomije, ki nadzorujejo in ocenjujejo populacije glavnih škodljivcev in bolezni oljk ter določajo pragove za začetek tretiranja na kontrolnih postajah, ki so razporejene na strateških mestih po vsej regiji; uporabljajo različne metode razširjanja (tedenski bilteni, radijske in televizijske oddaje itd.), da bi bili oljkarji obveščeni o najprimernejšem trenutku za ukrepanje in o dovoljeni vrsti fitosanitarnega sredstva, ki ga je treba uporabiti, da ne bi škodovali koristnim rastlinam in da ne bi v oljkah ostali ostanki; njihova priporočila običajno upošteva skoraj večina oljkarjev.

Med škodljivci in boleznimi, ki prizadenejo oljkarstvo v naši regiji, bomo omenili tiste, pri katerih so zaradi njihovega obsega in vpliva na kakovost potrebna najobsežnejša preventivna tretiranja: oljčna muha, oljkov kapar, oljčni lubadar in oljčni molj.

Prvo od navedenih bolezni, oljčno muho, zatiramo z dimetoatom; ta proizvod se nanaša po zraku ali na tleh, če so preseženi določeni pragovi. Za zatiranje druge bolezni, oljkovega kaparja, se uporablja tretiranje na tleh na osnovi karbarila in piriproksifena, pri čemer se vedno uporabijo količine, ki jih priporočajo in nadzorujejo tehniki združenja ATRIAS.

Enako velja za oljčnega lubadarja, ki se tretira s piretrinom ali dimetoatom. Za zatiranje oljčnega molja uporabljamo dimetoat in tretiranje je dvojno, če so preseženi določeni pragovi.

Opozoriti je treba, da uporabo te vrste proizvodov vedno nadzorujejo tehniki združenja ATRIAS; to pomembno opravilo, ki so ga oljkarji na splošno sprejeli in ga upoštevajo, pripomore k temu, da plodovi prispejo v oljarne v najboljšem stanju.

Hkrati z delom teh nadzornih skupin se na območju vzpostavljajo tudi skupine za integrirano pridelavo (API); te izvajajo dejavnosti v svojih oljarnah, kar pomeni, da je zagotovljena varnost proizvedenega olja kot živila, saj so v vsaki od teh skupin tehniki, ki so odgovorni za neposredno kontrolo proizvodnega procesa od oljčnega nasada do oljarne in ki vse beležijo v registre, ki jih vsak oljkar vodi za svoje posestvo, kar zagotavlja največjo možno sledljivost dobljenih proizvodov.“