EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 14.10.2020 COM(2020) 950 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo za leto 2020 o stanju energetske unije v skladu z Uredbo (EU) 2018/1999 o upravljanju energetske unije in podnebnih ukrepih





1.Uvod Od začetka krize zaradi COVID‑19 si je Evropska komisija prizadevala, da bi pomagala usmerjati Evropo v izrednih razmerah. Poročilo o stanju energetske unije za leto 2020 zato upošteva izziv okrevanja. V okviru načrta EU za okrevanje je naš cilj boljša obnova našega gospodarstva z vključevanjem zelenega in digitalnega prehoda kot dela procesa. Energetska, podnebna in okoljska politika bodo ključne za spodbujanje okrevanja in odpornosti gospodarstva Evropske unije k trajnostni rasti. To poročilo je izdano glede na nova prizadevanja EU v okviru evropskega zelenega dogovora. Zeleni dogovor je nova evropska strategija za rast, katere cilj je preoblikovati EU v pravično in uspešno družbo ter združuje politike za boj proti podnebnim spremembam, zaščito in obnovo biotske raznovrstnosti, odpravo onesnaževanja, prehod na krožno gospodarstvo in za zagotavljanje, da v zelenem prehodu nihče ne bo prezrt. V prvih desetih mesecih mandata je sedanja Komisija predlagala evropska podnebna pravila, ki bodo v zakonodajo vključila cilj podnebne nevtralnosti EU za leto 2050, zagotovila predvidljivost in omogočila nepovraten prehod na podnebno nevtralno gospodarstvo. Evropski zeleni dogovor so spremenila v načrt za naložbe in reforme za Evropo, ki ponuja dvojno korist, saj lahko reforme in naložbe, potrebne za zeleni prehod, spodbudijo tudi okrevanje. Da bi Komisija začela postopek usmerjanja evropske politike in regulativnega okvira k prenovljeni ambiciji EU, je predstavila nove strategije za boljšo pripravo na prihodnje izzive, na primer s povezovanjem energetskega sistema in povečanjem uporabe vodika. Države članice so si s Komisijo neutrudno prizadevale za dokončanje nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov. Podrobne ocene teh 27 nacionalnih načrtov in z njimi povezane smernice za njihovo izvajanje v okviru okrevanja dopolnjujejo to poročilo, medtem ko je bila ocena nacionalnih načrtov na ravni EU predstavljena že septembra letos. Doseženi napredek poudarja odločenost EU, da ima vodilno vlogo na mednarodnem prizorišču v boju proti podnebnim spremembam in degradaciji okolja ter pri pospeševanju prehoda na čisto energijo. To je stalen proces. Medtem ko je EU že dosegla pomemben napredek pri ločevanju gospodarske rasti od emisij toplogrednih plinov, je znotraj Unije potrebnih več ukrepov, da bi Evropa do leta 2050 dosegla podnebno nevtralnost, hkrati pa izkoristila možnosti prehoda na čisto energijo, in to na mednarodni ravni. Komisija je zato predlagala okrepitev evropskih podnebnih ambicij do leta 2030 z zmanjšanjem emisij toplogrednih plinov za vsaj 55 %. Ta povečan cilj do leta 2030 je ambiciozen, a dosegljiv in predvsem tudi koristen za Evropo. Zanj bodo potrebne spremembe naše zakonodaje. V ta namen namerava Komisija sredi leta 2021 predstaviti predloge za revizijo ključne zakonodaje, povezane s podnebjem in energijo. Hkrati morajo države članice v celoti izvajati svoje nacionalne načrte ter jih do leta 2023 posodobiti glede na ambicioznejše podnebne in energetske cilje EU do leta 2030. To poročilo o stanju energetske unije za leto 2020 predstavlja številne pobude, ki so jih EU in države članice sprejele v zadnjih mesecih za oblikovanje boljše Evrope. Je prvo, ki bo izdano v okviru upravljanja energetske unije in podnebnih ukrepov. Priloženih mu je več tematskih poročil (glej okvir 1) in priporočilo Komisije o energijski revščini; vsebuje pregled stanja napredka energetske unije v širšem okviru podnebnih ukrepov in trajnostnih ciljev EU. 2.Energetska unija – trden temelj 2.1.Razogljičenje Emisije toplogrednih plinov EU si je zastavila cilj, da bo do leta 2050 postala prva podnebno nevtralna celina, Komisija pa je predlagala evropska podnebna pravila, da bi ta cilj določila v zakonodaji in zagotovila sredstva, da EU ostane na poti k temu cilju. EU je v skladu z Okvirno konvencijo Združenih narodov o spremembi podnebja do leta 2020 že presegla cilj zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za 20 % pod ravnjo iz leta 1990. Skupne emisije toplogrednih plinov v državah EU‑27 so najmanjše po letu 1990. Emisije so se znatno zmanjšale, predvsem zaradi emisij iz oskrbe z energijo. To se kaže v močnem padcu emisij iz dejavnosti, ki jih zajema sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS), medtem ko emisije iz dejavnosti, ki niso zajete v sistemu EU ETS, na splošno že nekaj let ostajajo nespremenjene. Hkrati so se emisije iz mednarodnega letalstva v zadnjih petih letih (do izbruha krize zaradi COVID‑19) še naprej povečevale. Po zmanjšanju emisij med letoma 2007 in 2013 so se v zadnjih petih letih povečale tudi skupne emisije iz prometa. Povprečna intenzivnost toplogrednih plinov dobavljenih goriv v EU se je od leta 2010 izboljšala, vendar so potrebni nadaljnji ukrepi, da se zagotovi izpolnitev 6‑odstotnega cilja zmanjšanja, določen v direktivi o kakovosti goriv, do leta 2020. V zadnjih petih letih so se emisije iz nepremičnih naprav, ki izvajajo dejavnosti, zajete v sistemu EU ETS, znatno zmanjšale. Ta razvoj je posledica zlasti sprememb v gorivih, ki se uporabljajo za proizvodnjo električne energije, vključno s povečanjem uporabe obnovljivih virov energije. Leta 2019 so se skupne emisije iz industrije in električne energije, ki jih zajema sistem EU ETS, še naprej zmanjševale (za 9,1 % v primerjavi z letom 2018). Glavno gonilo tega trenda je bil elektroenergetski sektor, saj so se emisije toplogrednih plinov znatno zmanjšale, in sicer za skoraj 15 %. Emisije iz industrije so se zmanjšale za 2 %, kar pomeni največje zmanjšanje v tretji fazi sistema EU ETS (2013–2020) do zdaj. Emisije iz letalstva znotraj evropskega gospodarskega prostora so se zmerno povečale za skoraj 1 %. Rezerva za stabilnost trga, ki je začela delovati januarja 2019, je znatno zmanjšala presežek pravic do emisije. Kazalnik presežka na trgu ogljika je bil maja 2020 objavljen že četrtič in je pokazal, da se je presežek zmanjšal na približno 1,39 milijarde pravic. Na podlagi presežka in revidirane zakonodaje sistema EU ETS za četrto fazo sistema EU ETS (2021–2030) se je število pravic, prodanih na dražbi, leta 2020 zmanjšalo za približno 375 milijonov. Količine pravic za prodajo na dražbi v letu 2021 se bodo zmanjšale v skladu z isto pravno podlago. Rezerva za stabilnost trga bo prvič revidirana leta 2021 v širšem okviru revizije sistema EU ETS, da bi dosegli predlagani cilj zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za vsaj 55 %. Z izjemo začasnega padca cen kot posledice krize zaradi COVID‑19 v začetku leta 2020 je med januarjem 2019 in junijem 2020 signal glede cene ogljika v povprečju ostal stabilen in je znašal približno 24 EUR. Skupni prihodki, ki jih je sistem EU ETS ustvaril na dražbah med letom 2012 in 30. junijem 2020, so presegali 57 milijard EUR. Komisija bo kmalu objavila sveženj podnebnih poročil za spremljanje, povezan s tem poročilom. Sveženj bo vseboval podrobne informacije o emisijah toplogrednih plinov, trgu ogljika v EU in kakovosti goriva.

Energija iz obnovljivih virov Na splošno je EU na poti k doseganju ciljev za obnovljive vire energije do leta 2020, vendar je v nekaterih državah članicah še vedno potreben večji napredek. Delež obnovljivih virov energije v končni bruto porabi energije se je leta 2018 v EU povečal na 18 %. Leta 2018 je bilo 12 držav članic nad nacionalno zavezujočimi cilji za leto 2020, pet držav članic pa je ostalo pod okvirnimi usmeritvami za doseganje ciljev za obdobje 2017–2018. Slika 1: Dejanski deleži energije iz obnovljivih virov v letih 2017 in 2018 v primerjavi z okvirnimi usmeritvami, določenimi v direktivi o energiji iz obnovljivih virov in nacionalnih akcijskih načrtih za energijo iz obnovljivih virov. Poročilo o napredku glede energije iz obnovljivih virov predvideva, da bo EU leta 2020 dosegla 22,8 % do 23,1 % bruto končne porabe energije. Naložbe v energijo iz obnovljivih virov vedno bolj temeljijo na tržnih odločitvah. Države članice s konkurenčnimi razpisi vedno bolj podpirajo energijo iz obnovljivih virov ter zagotavljajo, da so obrati za energijo iz obnovljivih virov energije povezani s trgom električne energije, kot zahtevajo državne pomoči in pravila notranjega trga z energijo. Čeprav bo večina držav članic dosegla svoje cilje, so tri države članice izpostavljene velikemu tveganju, da ne bodo izpolnile svojih ciljev, dve državi članici pa zmernemu tveganju. Ta analiza upošteva verjetni vpliv krize zaradi COVID‑19 na večje deleže obnovljivih virov energije v porabi zaradi manjše porabe. Države članice se spodbuja, naj preučijo vse možnosti za uporabo mehanizmov za sodelovanje, vključno s statističnimi prenosi, da bi zagotovile, da bodo dosegle svoje zavezujoče nacionalne cilje za leto 2020. Komisija je pripravljena podpreti proces in dialog med državami članicami za sklenitev statističnih sporazumov, vključno prek platforme EU za razvoj energije iz obnovljivih virov, ki je v pripravi. Po letu 2020 bi morala vsa prizadevanja stremeti k doseganju nacionalnih prispevkov k cilju do leta 2030. Ta vključuje uporabo letne strategije za trajnostno rast za leto 2021 in njenega evropskega vodilnega projekta „Zagnati“ za čim prejšnjo uvedbo za prihodnost ustreznih čistih tehnologij ter pospeševanje razvoja in uporabe obnovljivih virov energije kot del naših prizadevanj za okrevanje po učinkih krize zaradi COVID‑19. Uvajanje energije iz obnovljivih virov prinaša številne prednosti: zmanjšanje emisij, povečanje energetske neodvisnosti, ustvarjanje delovnih mest in rast ter zmanjšanje onesnaževanja, skupaj z ohranjanjem vodilnega položaja EU v sektorju v svetovnem merilu. Za lažje doseganje nacionalnih prispevkov mehanizem EU za financiranje energije iz obnovljivih virov, o katerem je bil nedavno dosežen dogovor, državam članicam omogoča, da vlagajo v projekte obnovljivih virov energije v zameno za statistično dodelitev sodelujoče države članice. Pospešeno uvajanje obnovljivih virov energije bo podprto z revizijo ustreznih smernic o državni pomoči, zlasti smernic o državni pomoči za okolje in energijo, ki odražajo cilje zelenega dogovora. 2.2.Energijska učinkovitost Države članice morajo okrepiti svoja prizadevanja za povečanje energijske učinkovitosti. Energetska unija je prepoznala ključno vlogo energijske učinkovitosti pri doseganju vseh podnebnih in energetskih ciljev ter je v zakonodajo vključila načelo „energijska učinkovitost na prvem mestu“. Leta 2018 se je končna poraba energije v EU v primerjavi z letom 2005 zmanjšala za 5,9 % na 1 124 milijonov ton oljnega ekvivalenta (Mtoe). To je 3,5 % nad ciljem glede porabe končne energije za leto 2020, ki znaša 1 086 Mtoe in povečanje za 0,2 % v primerjavi z letom 2017. Poraba primarne energije v EU se je zmanjšala za 9,8 % na 1 552 Mtoe; leta 2005 pod 1 721 Mtoe. To je 4,6% nad ciljem za leto 2020, ki znaša 1 483 Mtoe. Po treh letih povečevanja je bilo leta 2018 zabeleženo 0,6‑odstotno zmanjšanje na letni ravni . Rast gospodarske dejavnosti je v letu 2018 še naprej spodbujala porabo energije do točke, ko nove politike in ukrepi, ki so jih države članice izvajale, niso zadostovali za zmanjševanje porabe energije in da bi bila ponovno na poti k cilju do leta 2020. Neposredna delovna mesta na področju energijske učinkovitosti so se stalno povečevala z 244 000 leta 2000 na 964 000 leta 2017, njihova rast pa je presegala rast preostalega gospodarstva z letno povprečno rastjo 17,4 %; v času, ko je imelo ostalo gospodarstvo povprečno letno 0,5‑odstotno rast. Delni podatki za leto 2020 kažejo, da je kriza zaradi COVID‑19 močno vplivala na povpraševanje po energiji. Tudi če bi to lahko pomagalo doseči cilje energijske učinkovitosti do leta 2020, naj ne bi strukturno zmanjšalo porabe energije. Povratni učinki se pričakujejo takoj, ko bo gospodarstvo okrevalo. Dodatna dolgoročna prizadevanja za doseganje ciljev energijske učinkovitosti do leta 2030 so zato izrednega pomena, tudi v okviru letne strategije za trajnostno rast za leto 2021 in njenega vodilnega evropskega projekta „Prenoviti“. Cilj vodilnega projekta je izboljšati energijsko učinkovitost in učinkovito rabo virov javnih in zasebnih stavb ter spodbuditi digitalni razvoj s pametnim bivanjem in merjenjem ter tako pomagati pri okrevanju po krizi zaradi COVID‑19. Komisija razvija dodatne smernice in načelo „energijska učinkovitost na prvem mestu“ v vseh ustreznih predlogih politike, kot so strategija EU za povezovanje energetskih sistemov, pobuda „val prenove“ in prihajajoča revizija vseevropskih energetskih omrežij. Države članice morajo pri odločitvah o načrtovanju, politiki in naložbah v celotnem gospodarstvu upoštevati tudi ukrepe za energijsko učinkovitost. Slika 2: Energijska učinkovitost – napredek pri ciljih za leto 2020 (v Mtoe) 2.3.Energetska varnost Kljub precejšnjemu stresu za povpraševanje po energiji zaradi krize COVID‑19 v smislu velikih odstopanj od običajnih vzorcev porabe za to obdobje, se je pripravljenost držav članic izkazala za trdno in zagotavlja kontinuiteto bistvenih postopkov. Zakonodajni okvir energetske unije o energetski varnosti, zlasti uredba o pripravljenosti na tveganja v sektorju električne energije in uredba o zanesljivosti oskrbe s plinom, je bil ključnega pomena pri soočanju z učinki krize v energetskem sektorju. Sredi pandemije COVID‑19 je Komisija junija 2020 objavila dobre prakse in pridobljena spoznanja za energetski sektor. Strokovne skupine, ustanovljene z zakonodajo EU, so imele ključno vlogo pri olajšanju čezmejnega usklajevanja, poleg obsežnega sodelovanja in izmenjave informacij med državami članicami, sistemskimi operaterji in ustreznimi akterji v energetskem sektorju. Kot nadaljnje spremljanje Komisija ocenjuje potencialne ranljivosti in možnosti za izboljšanje odpornosti kritičnih dobavnih verig za energetske tehnologije. Strategija EU za varnostno unijo vključuje predlog za krepitev odpornosti in kibernetske varnosti kritičnih energetskih infrastruktur, katerih pomen je poudarila pandemija. Komisija je prav tako začela delo na omrežnem kodeksu za zagotovitev kibernetske varnosti čezmejnih tokov električne energije. V sektorju električne energije izvajanje uredbe o pripravljenosti na tveganja zagotavlja, da imajo države članice orodja za medsebojno sodelovanje, da se prepreči in ublaži kriza pri oskrbi z električno energijo, ter da se nanjo pripravijo. Poleg tega sta dve novi metodologiji omogočili Evropski mreži operaterjev prenosnih sistemov za električno energijo (ENTSO‑E), da prvič opredeli najpomembnejše scenarije krize pri oskrbi z električno energijo na regionalni ravni in izvede prvo sezonsko oceno ustreznosti za lansko poletje, ki temelji na novem metodološkem pristopu (poletna napoved 2020). To bo podlaga za pripravo nacionalnih scenarijev in načrtov za pripravljenost na tveganja držav članic. Komisija je sprejela tudi priporočilo o pravičnih nadomestilih za države članice, ko si medsebojno pomagajo preprečevati in obvladovati krize. Infrastruktura je ključna za pravilno in učinkovito delovanje trga. EU si je zato zastavila cilje glede zmogljivosti elektroenergetskih medomrežnih povezav. Osem držav članic še ni izpolnilo cilja 10‑odstotne medomrežne povezanosti do leta 2020. Projekti skupnega interesa lahko tudi spodbudijo prizadevanja držav članic za razogljičenje in postavijo temelje vodilnim evropskim trgom vodika. Ti lahko vključujejo podporo Instrumenta za povezovanje Evrope in ukrepe v okviru vodilnega projekta „Zagnati“ mehanizma za okrevanje in odpornost z namenom vključevanja čistih tehnologij in obnovljivih virov energije prek moderniziranih omrežij in z večjo medsebojno povezljivostjo. Prizadeva si tudi za zagotovitev polne uporabe obstoječih povezovalnih daljnovodov in delujočih digitalnih platform. Izvajanje določb, ki se nanašajo na zasnovo notranjega trga električne energije in zlasti na uvedbo spajanja trgov, je močno povečalo učinkovitost trgovanja z električno energijo v Evropi . Glede varnosti oskrbe s plinom so države članice pripravile preventivne akcijske načrte in načrte za izredne razmere. Ti vsebujejo ukrepe za ublažitev vpliva motenj v oskrbi plina in tveganj, ugotovljenih na nacionalni in regionalni ravni. Komisija še naprej pomaga državam članicam pri izvajanju načela solidarnosti; s tem naj bi se zagotovila tudi nemotena oskrba s plinom najranljivejšim porabnikom, tudi v resnih razmerah plinske krize.

Komisija je ocenila izkušnje na podlagi veljavne zakonodaje o varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju ter bo letos jeseni svoje poročilo predstavila Evropskemu parlamentu in Svetu. Kar zadeva jedrsko varnost in zaščito, ima EU celovit okvir, ki zajema celoten jedrski življenjski cikel, vključno z varnim in odgovornim ravnanjem izrabljenega jedrskega goriva in radioaktivnih odpadkov. Komisija je še naprej pozorno spremljala izvajanje tega okvira v državah članicah. EU še naprej spodbuja visoko raven jedrske varnosti zunaj EU, zlasti v sosednjih državah, v katerih obratujejo jedrske elektrarne ali načrtujejo njihovo gradnjo. To vključuje podporo pri izvajanju izrednih varnostnih pregledov in naknadno spremljanje za spodbujanje pravilnega in preglednega izvajanja priporočil. Evropski svet je posebej poudaril pomembnost zagotavljanja jedrske in okoljske varnosti beloruske jedrske elektrarne v Ostrovetsu. 2.4.Notranji trgi z energijo Popolnoma povezan in dobro delujoč notranji trg energije je najučinkovitejše sredstvo za zagotavljanje dostopnih cen energije, potrebnih cenovnih signalov za naložbe v zeleno energijo, zagotavljanje oskrbe z energijo in omogočanje najcenejše poti do podnebne nevtralnosti. Pomembne pobude so okrepile notranje trge električne energije in plina. Kljub dobremu napredku je potrebno več dela, da se zagotovi nadaljnje povezovanje trgov električne energije in plina. Na področju električne energije so sveženj „Čista energija za vse Evropejce“ in zlasti nova pravila o zasnovi trga z električno energijo, sprejeta leta 2019, utrli pot boljšemu soočanju z novo stvarnostjo trgov energije, na katerih prevladuje proizvodnja obnovljivih virov energije. Ta pravila so ustvarila boljše pogoje za spodbujanje udeležbe potrošnikov na trgih energije in enake konkurenčne pogoje za nove udeležence na trgu. Načrtovani izvedbeni akti o interoperabilnosti podatkov naj bi pripomogli k njihovi operacionalizaciji in potrošnikom skupaj z novimi ponudniki storitev pomagali, da se bolj dejavno vključijo na trg. Cilj uredbe o električni energiji je zagotoviti nadaljnje povezovanje trgov električne energije s krepitvijo zlasti pravil o največji možni uporabi povezovalnih daljnovodov za električno energijo. Ta pravila bodo okrepila čezmejno trgovino in omogočila učinkovitejšo uporabo virov energije v celotni EU. Napredek je bil dosežen pri izvajanju obsežnega sklopa tehničnih predpisov EU (omrežnih kodeksov), in sicer s pozitivnimi rezultati. Od leta 2016 se skupne maloprodajne cene električne energije med državami članicami zbližujejo, vendar še vedno obstajajo precejšnje razlike. Cene električne energije za gospodinjske porabnike so se leta 2019 gibale od 98 EUR/MWh v Bolgariji in do 295 EUR/MWh na Danskem. Povprečna cena za EU je bila 216 EUR/MWh. Na splošno nad maloprodajnimi cenami še vedno prevladujejo elementi, ki niso rezultat konkurence, ampak jih določajo regulatorji (npr. regulirane omrežnine in davki/dajatve). Slika 3: Cene električne energije za gospodinjstva v EU v letu 2019 (skupina DC) Na veleprodajni ravni imajo obstoječi subjekti še vedno prevladujoč položaj v večini držav članic več kot 20 let po začetku liberalizacije trgov. V nekaterih državah imajo celo več kot 80‑odstotni tržni delež, s čimer se bližajo monopolu. Težnja po uravnavanju cen v teh državah se je pogosto izkazala kot dodatna ovira za udeležence na trgu, ki želijo vstopiti v konkurenco z uveljavljenimi obstoječimi subjekti . V zadnjem desetletju so se maloprodajne cene električne energije dvignile nad inflacijo. Vendar so se industrijske cene električne energije zvišale pod kazalnike industrijskih cen in za največje porabnike celo padle. V zadnjih letih so omrežnine, davki in dajatve stabilni ali pa so se le nekoliko povečali. Poleg tega je bilo mogoče pri dajatvah na obnovljive vire energije opaziti manjši pritisk na cene, hkrati pa se širše uporabljajo tržni instrumenti, ki spodbujajo obnovljive vire energije, stari programi podpore pa se postopno ukinjajo. Posledično so na cene končnih uporabnikov predvsem vplivale spremembe stroškov proizvodnje in oskrbe. Vendar te spremembe niso bile dovolj za zadostne tržne signale. To je med drugim posledica dejstva, da je regulirani element v končni ceni še vedno predstavljal sorazmerno velik delež cene končne uporabe. Zato dejstvo, da so glavni trgovci na drobno z električno energijo v EU izgubili tržne deleže in se je posledično zmanjšala koncentracija maloprodajnega trga električne energije, ni vedno v celoti preneseno v dovolj učinkovite cenovne signale. Skupni vpliv vseh davkov in dajatev pomembno vpliva na končno ceno energije, zlasti električne. Kot je poudarjeno v strategiji EU za povezovanje energetskega sistema, lahko to povzroči izkrivljanja pri uporabi določenih nosilcev energije. Države članice bi lahko preučile vpliv davkov in dajatev na končne cene energije, da bi zagotovile, da reforme in spremembe cenovnih signalov vodijo k čistemu in pravičnemu energetskemu prehodu v skladu s cilji zelenega dogovora. Obravnavanje distribucijskih učinkov končnih cen energije in povezanih pomislekov v zvezi z energijsko revščino bo ključnega pomena za zagotovitev, da je zeleni prehod tudi socialno pravičen. Direktiva o obdavčitvi energije ne dosega več svojega glavnega cilja, povezanega s pravilnim delovanjem notranjega trga. Najnižje davčne stopnje so izgubile učinek in različne nacionalne stopnje se uporabljajo v kombinaciji s številnimi davčnimi olajšavami. Te oprostitve in znižanja so dejansko oblike subvencij za fosilna goriva ter niso v skladu s cilji evropskega zelenega dogovora. Cilj revizije direktive je odpraviti te pomanjkljivosti. Notranji trg je dosegel viden napredek pri svojem dokončevanju na področju plina. Povečanje količin zemeljskega plina, s katerimi se trguje, na vozliščih se je nadaljevalo tudi v letu 2020, saj so evropska vozlišča za zemeljski plin, s katerim se trguje, v prvem četrtletju leta 2020 zabeležila 32‑odstotno povečanje (na 5 010 Twh). Povezava in dostop do različnih virov plina se prav tako še naprej izboljšujeta. Le trije trgi v EU so imeli dostop do manj kot treh virov oskrbe. Konvergenca cen se je v zadnjih letih izboljšala in je bila najvišja v severozahodni Evropi. Vendar se je na evropski ravni leta 2019 zmanjšala, kar kaže večje razlike v cenah med trgi več dni v letu. Na splošno so se maloprodajne cene plina v letu 2019 zvišale v primerjavi z letom 2018. Ker te z malo časovnega zamika spremljajo razvoj veleprodajnih cen, bodo v bližnji prihodnosti verjetno spet padle. Cene plina za gospodinjske porabnike so se gibale od 33 EUR/MWh na Madžarskem do 116 EUR/MWh na Švedskem. Povprečna cena za EU je bila 68 EUR/MWh. Porabniki v Luksemburgu so najmanj potrošili za davke in dajatve. Na Danskem je bil delež stroškov proizvodnje in oskrbe najmanjši, delež davkov pa največji. Kar zadeva trge električne energije, so bili davki/dajatve in omrežnine stabilni oziroma nekoliko povišani, kar je povzročilo spremembe cen proizvodnje in oskrbe. Slika 4: Cene plina za gospodinjstva v letu 2019 (skupina D2) Stroški uvoza energije poudarjajo odvisnost EU od uvoza fosilnih goriv in izpostavljenost nestanovitnim mednarodnim trgom. Stroški uvoza so se med letoma 2016 in 2018 povečali, pri čemer so dosegli več kot 330 milijard EUR na leto. S tem se je prelomil trend upadanja z najvišje vrednosti (400 milijard EUR) iz leta 2013. Vpliv pandemije COVID‑19 na cene energije bo leta 2020 zmanjšal stroške uvoza energije. Pričakuje se, da se bodo cene z okrevanjem gospodarstva zvišale, vendar bodo ravni iz leta 2019 morda dosegle šele leta 2021. Energijska revščina Skoraj 34 milijonov Evropejcev si leta 2018 ni moglo privoščiti ustreznega ogrevanja doma. Energijska revščina tako ostaja glavni izziv v EU. Čeprav se je ta kazalnik v obdobju 2010–2018 v povprečju ugodno spreminjal, so se spremembe v EU znatno razlikovale. V Bolgariji, Latviji, na Poljskem, Portugalskem in v Romuniji se je energijska revščina znatno zmanjšala. Po drugi strani pa se je v Grčiji znatno povečala. Čeprav so se izdatki za energijo v evropskih gospodinjstvih v zadnjih letih znižali, med državami članicami še vedno obstajajo precejšnje razlike glede absolutnih izdatkov in deleža energije v skupnih izdatkih gospodinjstev. Leta 2018 so najrevnejša evropska gospodinjstva še vedno porabila 8,3 % celotnih izdatkov za energijo (v nekaterih državah srednje in vzhodne Evrope 15–22 %). Primerno ogrevanje, hlajenje, osvetlitev in energija za električne aparate so bistvenega pomena za zagotovitev dostojnega življenjskega standarda in zdravja. Prizadevanja politike EU se bodo na tem področju nadaljevala, saj lahko gospodarski vpliv pandemije COVID‑19 poslabša položaj, zlasti za najrevnejše. Večina držav članic je v svojih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtih predstavila pregled energijske revščine, številne pa so predstavile tudi kazalnike za analizo njenega vpliva. Vendar pa jih večina še ni sprejela sistematičnega pristopa k obravnavanju energijske revščine. Da bi Komisija podprla njihova prizadevanja, je skupaj s tem sporočilom izdala priporočilo o energijski revščini. Prav tako še naprej podpira evropsko opazovalnico za energijsko revščino, ki zbira podatke, razvija kazalnike in razširja dobre prakse za boj proti energijski revščini.

2.5.Raziskave, inovacije in konkurenčnost Raziskave in inovacije Trendi javne in zasebne porabe v EU glede raziskav in inovacij (R&I) niso spodbudni. Države članice za R&I za čisto energijo porabijo nekoliko manj v primerjavi s prejšnjimi leti, medtem ko je celotna javna naložba EU v R&I v tehnologije čiste energije kot delež BDP najmanjša med gospodarskimi velesilami (glej sliko 5). To odraža svetovni trend. Mednarodna agencija za energijo ugotavlja, da je bila poraba javnega sektorja za nizkoogljične energetske tehnologije leta 2019 manjša kot leta 2012. Slika 5: Ocenjeno javno in zasebno financiranje R&I v prednostnih nalogah energetske unije. BERD = poslovni izdatki za raziskave in razvoj.

Vir: JRC temelji na Mednarodni agenciji za energijo, pobudi „Misija: inovativnost“, Eurostatu/OECD. V skladu s temi rezultati od leta 2012 upada tudi celotna patentna dejavnost na področju tehnologij čiste energije, medtem ko se patentiranje tehnologij visoke vrednosti, kot so baterije in pametne aplikacije, povečuje. Ocenjene zasebne naložbe v prednostne naloge glede R&I energetske unije (obsegajo številne poslovne sektorje) se v zadnjih letih zmanjšujejo. Poleg tega naložbe v raziskave in razvoj v dejavnosti, določene v evropskem strateškem načrtu za energetsko tehnologijo, o katerem so se dogovorile države članice, industrija, raziskovalna skupnost in Komisija, predstavljajo le 15 % ocenjenih potreb do leta 2030 . Poleg tega ima le nekaj držav članic nacionalne cilje, ki bi pokazali ustrezne poti do let 2030 in 2050. Državam članicam so na voljo številni podporni instrumenti, kot so Obzorje Evropa, sklad za inovacije in program InvestEU. Razpis za zeleni dogovor v okviru programa Obzorje 2020 s proračunom v višini 1 milijarde EUR obravnava ključne izzive pri povezovanju energetskega sistema. To vključuje proizvodnjo energije na morju in na kopnem, podporo velikim elektrolizerjem in uporabo čiste energije v pristaniščih, letališčih, ogljično nevtralni industriji ter energijsko učinkoviti gradnji in prenovi. Konkurenčnost Prvo poročilo o napredku na področju konkurenčnosti kaže, da je industrija EU uspešno izkoristila priložnost, ki jo je ustvarilo povečano povpraševanje po tehnologijah čiste energije. Konkurenčnost sektorja presega običajne konvencionalne tehnologije virov energije v smislu dodane vrednosti, produktivnosti dela, rasti delovnih mest in stopenj prodora na trg. Poleg tega v smislu BDP sektor čiste energije pridobiva na pomenu v gospodarstvu EU, medtem ko se pomen konvencionalnih virov energije zmanjšuje. Industrija EU ima koristi od prednosti prvega na trgu v vetrnih tehnologijah, tehnologijah obnovljivega vodika in energije oceanov. Vendar pa pričakovano povečanje zmogljivosti v teh segmentih kaže, da se bo njihova struktura neizogibno spremenila. Trajna prizadevanja so potrebna tudi za dohitevanje in ustvarjanje konkurenčne prednosti na področjih, kjer EU nima (ali je izgubila) prednost prvega na trgu. Sončne in litij-ionske baterije so še zlasti pomembne glede na njihovo predvideno povečanje povpraševanja, njihovo modularnost in njihovo zmožnost prelivanja na druge uporabe, kot je integracija sistemov sončne energije v stavbe, vozila ali drugo infrastrukturo. Zavezništvo za baterije je kot primer industrijskih zavezništev predstavilo, kako lahko boljše usklajevanje med državami članicami, raziskovalno skupnostjo in industrijo daje potreben zagon industrijskim deležnikom, da investirajo v čiste tehnologije v EU. Čas je, da se ta ideja razširi na druge ključne tehnologije in poslovna področja. Na podlagi tega uspešnega načrta je Komisija vzpostavila evropsko zavezništvo za čisti vodik in evropsko zavezništvo za surovine. Pomembne so tudi druge ključne tehnologije, kot so pametna omrežja, saj ustvarjajo vrednost za vse, kar je povezano z omrežjem. Pričakuje se, da bo industrija pametnih omrežij EU v naslednjem desetletju zabeležila znatno rast. Potrebna so trajna prizadevanja za zagotovitev neizkrivljene trgovine in naložb v tretjih državah, tudi na področjih, kjer je EU močno konkurenčna, vendar se vedno bolj sooča z izkrivljanjem konkurence, kot so zahteve glede lokalne vsebine in diskriminatorni nacionalni postopki. Ob upoštevanju, da bo velika večina naložb v zelene tehnologije zunaj Evropske unije, je treba zagotoviti, da lahko industrija EU konkurira pod enakimi konkurenčnimi pogoji ter izkoristi potencial evropskega zelenega dogovora za rast in ustvarjanje delovnih mest. Subvencije Obstaja jasna potreba po okrepitvi prizadevanj za zmanjšanje subvencij za razsipno porabo energije in za spodbujanje energetskega prehoda. Za spremljanje tega so ključni boljši podatki o subvencijah za energijo. Podatki o subvencijah za energijo ostajajo razdrobljeni, poročila v nacionalnih energetskih in podnebnih načrtih pa so večinoma nepopolna. Poročilo o subvencijah za energijo v EU navaja, da so subvencije za energijo v letu 2018 znašale 159 milijard EUR, kar je 5 % več kot v letu 2015. Več kot polovica subvencij podpira prehod na čisto energijo. Kot je podrobneje navedeno v prilogi k subvencijam za energijo, so subvencije za fosilna goriva v EU leta 2018 znašale 50 milijard EUR (kar predstavlja tretjino vseh subvencij za energijo v EU), v zadnjem desetletju pa so bile razmeroma stabilne, z najvišjo vrednostjo 53 milijard EUR leta 2012. Ponovno so se začele povečevati leta 2015, do leta 2018 so se povečale za 6 %. Nekatere države članice, kot so Avstrija, Danska, Estonija in Madžarska, pa so ravnale v nasprotju s tem splošnim trendom in so znatno zmanjšale subvencije za fosilna goriva. 2.6.Energetska unija v širši perspektivi zelenega dogovora Pravični prehod

Cilji energetske unije so jasno povezani s širšimi cilji zelenega dogovora. To velja za „pravični prehod“ in načelo, da nihče ne bo prezrt. V ta namen je Komisija predlagala mehanizem za pravični prehod, vključno s Skladom za pravični prehod, ki obravnava gospodarske in socialne stroške podnebnega prehoda v najranljivejših regijah s premogom, lignitom, naftnim skrilavcem, šoto in ogljikom. Namenski program za pravični prehod v okviru InvestEU je na voljo v okviru mehanizma za pravični prehod, instrument za posojila v javnem sektorju pa bo podpiral tudi naložbe javnega sektorja, pomembne za pravični prehod. Kot predpogoj za sprostitev teh sredstev, na primer za podporo gospodarski modernizaciji in diverzifikaciji, prekvalifikaciji in izpopolnjevanju ter manjšim naložbam pri prehodu na čisto energijo, morajo države članice pripraviti območne načrte za pravični prehod, ki bodo med drugim usklajeni z njihovimi nacionalnimi energetskimi in podnebnimi načrti. Območni načrti za pravični prehod so pomembni tudi v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost. Za pomoč deležnikom je Komisija ustanovila platformo za pravični prehod, da bi zagotovila informacije o možnostih financiranja, posodobitve predpisov ter olajšala izmenjavo najboljših praks in pobud za posamezne sektorje. Nadgradila in razširila bo delo obstoječe pobude za premogovniške regije v prehodu, tako da bo zagotavljala prilagojeno pomoč in krepitev zmogljivosti, usmerjeno v potrebe. Pobuda za premogovniške regije v prehodu bo še naprej imela vlogo pri svetovanju regijam s fosilnimi gorivi kot enem od dveh delovnih tokov v okviru platforme. Kakovost zraka Kakovost zraka se še naprej izboljšuje, vendar je v več regijah in mestih še vedno skrb vzbujajoča. Skupna prizadevanja EU in držav članic so v zadnjih desetletjih pripeljala do zmanjšanja emisij onesnaževal zraka v EU, s pomembno izjemo amoniaka. To je vodilo do zmanjšanja števila območij kakovosti zraka, ki presegajo mejne vrednosti EU za delce, in do zmanjšanja ocenjenega števila prezgodnjih smrti zaradi onesnaženja zraka s približno 1 milijona na leto v letu 1990 na približno 400 000 na leto po zadnjih ocenah. Onesnaževanje zraka prinaša tudi družbene stroške, saj so ljudje z nižjimi dohodki bolj prizadeti zaradi večje izpostavljenosti in večje ranljivosti. Na splošno so regije EU z najnižjim BDP na prebivalca bolj izpostavljene koncentracijam drobnih delcev kot druge regije. Poleg tega je energijska revščina povezana z uporabo trdnih goriv za ogrevanje stanovanj in kuhanje, kar slabša kakovost notranjega in zunanjega zraka. Zemljevid 1. Evropska agencija za okolje, 2018. Unequal exposure and unequal impacts: social vulnerability to air pollution, noise and extreme temperatures in Europe (Neenakomerna izpostavljenost in neenakomerni vplivi: socialna ranljivost na onesnaženost zraka, hrup in ekstremne temperature v Evropi). Poročilo 22/2018. Strukturne spremembe zaradi politik energetske unije so pripomogle k zmanjšanju emisij onesnaževal zraka v sektorju: zlasti s povečano energijsko učinkovitostjo v stavbah, koraki k postopni ukinitvi premoga in z razvojem negorljivih obnovljivih virov energije ter bolj trajnostnimi načini prevoza. Evropski zeleni dogovor določa tudi cilj ničelnega onesnaževanja za okolje brez strupov z namenom boljšega odpravljanja onesnaženja. Mednarodna razsežnost Kljub svetovnim prizadevanjem najnovejši znanstveni dokazi kažejo, da emisije toplogrednih plinov še naprej naraščajo. Medtem ko je bila naslednja konferenca Združenih narodov o podnebnih spremembah preložena na leto 2021 , je leto 2020 ključno leto za povečanje podnebnih ciljev po vsem svetu. Zaradi strateških partnerstev za izvajanje Pariškega sporazuma EU pomaga svojim partnerjem, da svojo vizijo gospodarstva z nizkimi emisijami, ki je odporno proti podnebnim spremembam, prenesejo v izvedljive politike in ukrepe, vključno na področju energije. Na diplomatskem področju je EU organizirala ministrska srečanja o podnebnih ukrepih s Kitajsko in Kanado ter izvedla številne ciljne demarše prek delegacij EU v državah nečlanicah EU. Prav tako tesno sodeluje s predsedstvi in partnerji G7 in G20 za spodbujanje svetovnega programa za ukrepanje proti podnebnim spremembam ter daje večji poudarek podpori prizadevanjem neposrednih sosed EU na Zahodnem Balkanu v okviru vzhodnega partnerstva, južnega sosedstva in Afrike. V zadnjih letih je bil na mednarodni ravni dosežen tudi določen napredek pri obravnavanju emisij iz letalskega in pomorskega prometa. Nujno je treba ukrepati v zvezi z emisijami iz pomorskega in letalskega prometa glede na njihov vedno večji prispevek k emisijam toplogrednih plinov v EU in po svetu. EU spodbuja tudi naložbe v čisto energijo v partnerskih državah, ki predstavljajo poslovne priložnosti za pionirsko evropsko industrijo z nizkimi emisijami ogljika. Te naložbe krepijo tudi svetovno vodilno vlogo EU na področju tehnologije čiste energije, pospešujejo izvoz ter spodbujajo rast in delovna mesta v EU. EU je večstransko spodbujala mednarodno sodelovanje na področju obnovljivih virov energije v okviru Mednarodne agencije za obnovljivo energijo ter pri razvoju in uvajanju čiste tehnologije v okviru ministrskega foruma in pobude Misija: inovativnost za čisto energijo. EU dejavno sodeluje v pogajanjih za modernizacijo Pogodbe o energetski listini ter je predstavila vsebinske, celovite in ambiciozne predloge, katerih cilj je posodobiti določbe Pogodbe o zaščiti naložb in to pogodbo uskladiti z dolgoročnimi cilji Pariškega sporazuma in politik energetskega prehoda. Mednarodno sodelovanje EU je prispevalo k diverzifikaciji evropskih virov energije in zagotavljanju energetske varnosti. EU vzdržuje dvostranski redni energetski dialog s ključnimi dobavitelji energije in partnerji ter prek večstranskih platform, ki si prizadevajo zagotoviti tudi prožni svetovni trg s tekočim in utekočinjenim zemeljskim plinom. Konec leta 2019 je Evropska komisija olajšala uspešen zaključek pogovorov med Ukrajino in Rusko federacijo ter omogočila nadaljevanje tranzita zemeljskega plina iz Rusije prek Ukrajine. EU je prek Energetske skupnosti še naprej pomagala pogodbenicam pri sprejemanju ključnih elementov pravnega reda EU na področju energije in podnebja ter omogočanju nadaljnjega povezovanja trgov z EU. Nadaljuje se delo pogodbenic za razvoj nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov ter za določitev energetskih in podnebnih ciljev do leta 2030. Evropska komisija je veliko pozornosti namenila tudi zagotavljanju jedrske varnosti zunaj meja Evropske unije. Tehnični strokovnjaki iz skupine evropskih regulatorjev za jedrsko varnost skupine in Komisija so opravili medsebojni pregled izvajanja armenskih in beloruskih akcijskih načrtov za jedrske izredne varnostne preglede. EU je dokazala, da je še naprej zavezana izvajanju Priloge III skupnega celovitega načrta ukrepanja za civilno jedrsko sodelovanje z Iranom. EU je izvedla številne dejavnosti, ki se osredotočajo na varnost in vključevanje Irana v mednarodni jedrski pravni okvir, njen cilj pa je tudi okrepiti sodelovanje na področju čiste energije in podnebja. 3.Prizadevanje za zeleno okrevanje in trajnostno gospodarstvo

Zeleni dogovor, sprejet decembra 2019, podpira prehod EU v pravično in uspešno družbo, ki se odziva na izzive podnebnih sprememb in degradacije okolja, pri čemer izboljšuje kakovost življenja sedanjih in prihodnjih generacij ter si prizadeva za pravični prehod. Od začetka krize zaradi COVID‑19 je Komisija postavila zeleni prehod v središče načrta EU za okrevanje. Pospeševanje zelenega prehoda bo okrepilo konkurenčnost Evrope, njeno odpornost in položaj svetovnega akterja. V okviru evropskega zelenega dogovora se oblikujejo namenski ukrepi na področju energetike, industrije, kmetovanja, hrane in biotske raznovrstnosti (okvir 2). Druge pomembne pobude za spodbujanje razogljičenja Evrope na področju energije in prometa se pričakujejo do konca leta 2020. Okvir 2. Seznam pobud od 1. decembra 2019 ·Sporočilo o evropskem zelenem dogovoru (COM(2019) 640) ·Predlog evropskih podnebnih pravil (COM(2020) 80) ·Naložbeni načrt za evropski zeleni dogovor (COM(2020) 21) ·Predlog uredbe o ustanovitvi Sklada za pravični prehod (COM(2020) 22) ·Evropska strategija za podatke (COM(2020) 66 final) ·Akcijski načrt za krožno gospodarstvo (COM(2020) 98) ·Strategija „od vil do vilic“ (COM(2020) 381). ·Strategija EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 (COM(2020) 380) ·Predlog uredbe o ustanovitvi programa InvestEU (COM(2020) 403) ·Sporočilo z naslovom Krepitev evropskih podnebnih ambicij do leta 2030 (COM(2020) 562) ·Ocena nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov na ravni EU (COM(2020) 564) ·Spremenjeni predlog evropskih podnebnih pravil (COM(2020) 563) ·Sporočilo o povezovanju energetskega sistema (COM(2020) 299) ·Strategija za vodik za podnebno nevtralno Evropo (COM(2020) 301) ·Sporočilo o strategiji EU za zmanjšanje emisij metana (COM(2020) 633) ·Val prenove za Evropo (COM(2020) 662, SWD(2020) 550) ·Strategija za pametno in trajnostno mobilnost (v pripravi) Skupaj s tem poročilom o stanju energetske unije ter z oceno nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov na ravni EU Komisija objavlja oceno 27 končnih integriranih nacionalnih energetskih in podnebnih načrtov za posamezne države. Ti dokumenti ocenjujejo, ali in kako bodo nacionalni cilji in prispevki skupaj pomagali doseči cilje strateškega okvira energetske unije. Ocena se osredotoča tudi na vprašanje, koliko so države članice upoštevale priporočila, ki jih je Komisija izdala junija 2019. Nacionalni energetski in podnebni načrti so podlaga za stalen, ponavljajoč se postopek med EU in njenimi državami članicami. Ocena tako države članice poziva k nadaljnjim ukrepom na več področjih. Pomanjkljivosti in preostale vrzeli bo treba odpraviti s skupnimi prizadevanji držav članic in na ravni EU. Ukrepi politike na ravni EU bodo okrepili in dopolnili ukrepe na nacionalni ravni. 3.1.Preoblikovanje energetskega sistema EU Da bi EU dosegla temeljito razogljičenje v vseh gospodarskih sektorjih, mora korenito preoblikovati svoj energetski sistem. V ta namen je Komisija julija 2020 sprejela strategijo EU o povezovanju energetskega sistema. Določa vizijo Komisije, da pospeši prehod na bolj povezan energetski sistem ter zagotovi usklajeno načrtovanje in delovanje sistema. Julija 2020 je Komisija sprejela tudi strategijo za vodik in predstavila svojo vizijo, da bistveno poveča vlogo čistega vodika kot nosilca energije. Vključuje način, kako zagotoviti, da bodo obnovljivi in nizkoogljični vodik ter sintetična goriva, pridobljena iz vodika, stroškovno konkurenčni. Skupaj s strategijo za vodik je Komisija vzpostavila tudi evropsko zavezništvo za čisti vodik. Nove podnebne ambicije in korenite spremembe, potrebne pri delovanju energetskega sistema EU, zahtevajo tudi novo vizijo energetske infrastrukture EU. Komisija zato revidira smernice za vseevropska energetska omrežja. Čeprav bo poudarek ostal na električni infrastrukturi, potrebni za povezovanje energije iz obnovljivih virov, bo Komisija vzpostavila tudi okvir za nadaljnje izboljšanje uvajanja inovativnih tehnologij in infrastrukture, kot so pametna omrežja, vodikova omrežja ali povezana priobalna omrežja. To bo imelo tudi pomembno vlogo pri prehodu na trajnostno in pametno mobilnost v EU. 3.2.Krepitev podnebnih ambicij Posodobitev okvira politike Glede na ambicije EU, da do leta 2050 postane podnebno nevtralna, je Komisija septembra 2020 sprejela sporočilo o krepitvi evropskih podnebnih ambicij do leta 2030 in spremenjeni predlog o evropskih podnebnih pravilih za povečanje podnebnih ambicij EU za leto 2030 z vsaj 40‑odstotnim zmanjšanjem emisij toplogrednih plinov v primerjavi z letom 1990 na vsaj 55 %, vključno z emisijami in odvzemi. Sporočilo tudi določa ukrepe, potrebne v vseh gospodarskih sektorjih, in začenja postopek revizije ključnih zakonodajnih instrumentov do junija 2021, da bi se dosegel ta višji cilj. Pripravlja tudi nova pravila za fluorirane toplogredne pline in snovi, ki tanjšajo ozonski plašč, ki bodo predstavljena do konca leta 2021. V zelenem dogovoru je bilo napovedano tudi sprejetje nove, ambicioznejše strategije EU za prilagajanje podnebnim spremembam. Vplivi podnebnih sprememb se že čutijo v energetskem sektorju, na primer pri manj predvidljivi proizvodnji vodne energije ali celo zaprtju nekaterih jedrskih elektrarn zaradi nizke razpoložljivosti hladilne vode med hudo sušo. Pred nami so veliki izzivi. Poleg tega zeleni dogovor vključuje tudi evropski podnebni pakt. Njegov cilj je vključiti posameznike in skupnosti v podnebne ukrepe. Podnebni pakt bo na podlagi obstoječih pobud zagotovil prostor za oblikovanje novih podnebnih ukrepov, izmenjavo informacij, začetek lokalnih dejavnosti in predstavitev rešitev, ki jim lahko drugi sledijo. Komisija je sprejela tudi sporočilo o strategiji EU za zmanjšanje emisij, povezanih z metanom. Strategija bo predstavila predloge za pomoč pri doseganju zmanjšanja emisij metana v EU ter spodbujala in podpirala podobne ukrepe po vsem svetu. Zajema vse glavne sektorje kmetijstva, energetike in odpadkov, ki oddajajo metan. V zvezi z energijo se strategija osredotoča na izboljšano merjenje, zanesljivo in pregledno poročanje ter verodostojno preverjanje emisij metana. Povečane podnebne ambicije zahtevajo rast proizvodnje energije iz obnovljivih virov brez primere. Kot je napovedano v zelenem dogovoru, bodo imeli obnovljivi viri energije na morju pri tem ključno vlogo. Da bi Komisija olajšala ta proces, bo jeseni 2020 sprejela svojo strateško vizijo za energijo na morju, proizvedeno iz naravnih in čistih virov, kot so veter, sonce, valovi in plimovanje. Alternativna trajnostna goriva bodo prispevala tudi k prehodu na bolj trajnosten prometni sistem. Komisija bo kmalu predstavila strategijo za trajnostno in pametno mobilnost ter pripravlja pobude za povečanje oskrbe in uvajanja alternativnih trajnostnih goriv, zlasti v zračnem in pomorskem prometu. Povzetek predlogov držav članic o dolgoročnih strategijah razogljičenja Vse pogodbenice Pariškega sporazuma se bile pozvane, da do leta 2020 sporočijo svoje dolgoročne strategije za razvoj z nizkimi emisijami toplogrednih plinov do sredine stoletja. Uredba o upravljanju določa postopek za države članice za pripravo teh strategij, zato morajo do 1. januarja 2020 pripraviti in Komisiji predložiti svojo dolgoročno strategijo z vsaj 30‑letno perspektivo. Do zdaj je dolgoročno strategijo predložilo le 16 držav članic . Trinajst se jih izrecno ali implicitno sklicuje na podnebno nevtralnost , medtem ko je cilj preostalih treh zmanjšati emisije z 80 % na 95 % v primerjavi z letom 1990. Vendar pa pogosto ni jasne opredelitve za izraz, ki se uporablja za splošni cilj, prav tako pogosto ni jasno, ali so cilji, ki so jih postavile države članice, pravno zavezujoči. Obvezno poročanje o vsebini se med državami članicami razlikuje. Posledično Komisija še ne more podrobno oceniti, ali bodo nacionalne dolgoročne strategije zadostovale za skupno doseganje cilja EU o podnebni nevtralnosti, ali zagotoviti informacij o kakršni koli skupni vrzeli. 3.3.Energetska in podnebna politika je ključnega pomena za okrevanje Kriza zaradi COVID‑19 je močno vplivala na gospodarstvo EU. Vendar naložb in reform, potrebnih za doseganje naših okrepljenih podnebnih ambicij, strukturno ni spremenila. Izziva pritegnitve pomembnih dodatnih naložb in spodbujanje pravičnega prehoda sta resnična. Pri okrevanju po pandemiji COVID‑19 se Evropa sooča z edinstveno priložnostjo za naložbe, ki lahko podpira okrevanje gospodarstva EU, hkrati pa pospešuje zeleni in digitalni prehod. Ponovni zagon naših gospodarstev na kakršen koli drug način, ki bi povzročil zaustavitev netrajnostnih praks, preprosto ni mogoč.