[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 16.10.2008

COM(2008) 651 konč.

SPOROČILO KOMISIJE

NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV

(zahtevano na podlagi člena 5 Odločbe št. 280/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta o mehanizmu za spremljanje emisij toplogrednih plinov v Skupnosti in o izvajanju Kjotskega protokola

{SEC(2008) 2636}

KAZALO

1. POVZETEK 3

2. DEJANSKI NAPREDEK V OBDOBJU 1990–2006 5

2.1. Trendi emisij toplogrednih plinov 5

2.2. Emisije na prebivalca in intenzivnost toplogrednih plinov v letu 2006 6

2.3. Emisije toplogrednih plinov v letu 2006 v primerjavi z letom 2005 7

2.4. Trendi emisij v glavnih sektorjih 8

3. PREDVIDEN NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV 10

3.1. Predvidevanja držav članic 10

3.1.1. EU-27 10

3.1.2. EU-15 10

3.1.3. EU-12 10

3.1.4. Države kandidatke 10

3.2. Izvajanje Evropskega programa o podnebnih razmerah (ECCP) 13

3.3. Izvajanje sistema EU za trgovanje z emisijami 14

3.3.1. Prvo obdobje trgovanja (od 2005 do 2007) 14

3.3.2. Drugo obdobje trgovanja (od 2008 do 2012) 14

3.3.3. Uporaba mehanizma skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja s strani gospodarskih subjektov 15

3.4. Predvidena uporaba kjotskih mehanizmov z vladne strani 15

3.5. Predvidena uporaba ponorov ogljika 15

1. POVZETEK

V smeri uresničitve kjotskih ciljev 2008–2012

V skladu s Kjotskim protokolom so se države EU-15 strinjale, da bodo v obdobju 2008–2012 zmanjšale svoje emisije toplogrednih plinov (ETP) za 8 % glede na izhodiščno leto1. Na podlagi najnovejših razpoložljivih evidenčnih podatkov iz leta 20062 so bile skupne emisije toplogrednih plinov v EU-15 za 2,7 % manjše od emisij v izhodiščnem letu, brez emisij zaradi rabe zemljišč, sprememb rabe zemljišč in gozdarstva. Gospodarstvo EU-15 je po letu 1990 doseglo rast za skoraj 40 % (izraženo kot BDP). V letu 2006 so se emisije toplogrednih plinov v EU-15 zmanjšale za 0,8 % v primerjavi z letom 2005, medtem ko je gospodarstvo EU-15 doseglo rast v višini 2,8 %.

Predvidevanja3, kakor so ponazorjena na Sliki 1, kažejo, da bo Skupnost dosegla svoj kjotski cilj. Predvideva se tudi, da bodo sektorji iz sistema EU za trgovanje z emisijami prispevali 3,3 % k zmanjšanju emisij, česar dosedanje ocene še niso dovolj upoštevale (podrobnosti so na voljo v tabeli 11 delovnega dokumenta služb Komisije).

Slika 1: Dejanske in predvidene emisije za EU-15

[pic]

Do leta 2010 naj bi po predvidevanjih osem držav članic EU-15, Belgija, Nemčija, Grčija, Irska, Nizozemska, Portugalska, Švedska in Združeno kraljestvo, doseglo svoje cilje z uporabo obstoječih politik in ukrepov, ponori ogljika in kjotskimi mehanizmi. Poleg tega naj bi ob upoštevanju načrtovanih dodatnih politik in ukrepov štiri države članice (Avstrija, Finska, Francija in Luksemburg) predvidoma dosegle svoje cilje. Tri države članice (Danska, Italija in Španija) po predvidevanjih ne bodo dosegle svojih kjotskih ciljev. Vendar se je razlika med predvidevanji za te države in njihovimi cilji po lanskem letu zelo zmanjšala, zlasti za Španijo in Italijo. Sistem EU za trgovanje z emisijami in njegovi vplivi na količino emisij na Danskem in v Španiji, ki niso bili upoštevani v letošnjih predvidevanjih, bi morali tem državam zelo pomagati pri doseganju njihovih ciljev.

Leta 2006 so bile skupne emisije toplogrednih plinov v EU-27 brez emisij zaradi rabe zemljišč, sprememb rabe zemljišč in gozdarstva za 10,8 % manjše kot v izhodiščnem letu in za 0,3 % nižje v primerjavi z letom 2005. Gospodarstvo EU-27 je v letu 2006 doseglo rast v višini 3,0 %.

Čeprav se predvideva, da se bodo emisije med letoma 2006 in 2010 v večini novih držav članic EU-12 povečale, pa bo devet od teh držav, ki imajo kjotski cilj, po predvidevanjih doseglo ali celo preseglo kjotske cilje zgolj z obstoječimi politikami in ukrepi. Slovenija predvideva, da lahko svoj kjotski cilj doseže le ob upoštevanju načrtovanih dodatnih politik in ukrepov, uporabe kjotskih mehanizmov ter ponorov ogljika.

Novi ukrepi, ki jih je treba sprejeti, da bi lahko EU dosegla svoj ambiciozni cilj za leto 2020

Evropski svet se je spomladi 2007 enostransko obvezal, da do leta 2020 zmanjša emisije toplogrednih plinov v EU-27 za vsaj 20 % glede na vrednosti iz leta 1990 ter za 30 % pod pogojem, da se druge razvite države prav tako zavežejo k podobnemu cilju zmanjšanja emisij in da gospodarsko naprednejše države v razvoju zagotovijo ustrezen prispevek glede na svoje odgovornosti in zmožnosti.

V skladu s temi zavezami je Evropska komisija januarja 2008 pripravila tudi paket o podnebnih spremembah in energiji z novimi zakonodajnimi ukrepi, ki zajemajo glavne sektorje gospodarstva EU. Med temi ukrepi so: a) izboljšani sistem za trgovanje z emisijami, b) postavitev cilja zmanjšanja emisij za sektorje, ki jih ne zajema sistem za trgovanje z emisijami (npr. kmetijstvo, gradbeništvo, promet, odpadki) – emisije, ki jih zajema sistem EU za trgovanje z emisijami, je treba z ravni iz leta 2005 do leta 2020 zmanjšati za 21 %, emisije, ki jih ta sistem ne zajema, pa za 10 %, pri čemer se cilji za posamezne države članice razlikujejo glede na relativne stopnje sedanjega in predvidenega BDP/prebivalca, c) pravno izvršljivimi cilji za povečanje deleža obnovljivih energetskih virov in d) nova pravila o zajemanju in shranjevanju ter okoljske subvencije.

Poleg paketa je Evropska komisija predlagala tudi obsežno novo strategijo za zmanjšanje emisij CO2 iz novih osebnih in tovornih vozil, prodanih v Evropski uniji. Ta nova strategija bo EU omogočila doseči svoj že davno zastavljeni cilj omejitve povprečja emisij CO2 na 120 g/km4 do leta 2012 – kar pomeni zmanjšanje za približno 25 % glede na sedanje ravni. Novi strategiji bo sledila revizija standardov EU o kakovosti goriva. Direktiva o kakovosti goriv5 ne bo samo povečala „čistosti“ goriva, ampak bo omogočila tudi uvedbo vozil in strojev, ki onesnažujejo manj. Direktiva naj bi med leti 2011 in 2020 omogočila 10-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. S tem bi se količina emisij CO2 do leta 2020 zmanjšala za 500 milijonov ton.

Slika 2 ponazarja znatno vrzel med predvidevanji držav članic za 2020 in cilji EU za 2020, ki od EU zahtevajo, da po letu 2012 izbere mnogo bolj strmo pot zmanjševanja emisij v primerjavi z letom 1990. Odvisno od dejanskega cilja bodo morala zmanjšanja emisij v letu 2020 znašati od 1 000 do 1 500 Mt ekvivalenta CO2 v primerjavi s sedanjimi predvidevanji. To poudarja potrebo po tem, da EU in države članice čim prej sprejmejo in začnejo izvajati novo zakonodajo.

Slika 2: Dejanske in predvidene emisije za EU-27

[pic]

2. DEJANSKI NAPREDEK V OBDOBJU 1990–2006

2.1. Trendi emisij toplogrednih plinov

Na skupni trend emisij toplogrednih plinov v EU vplivata predvsem dve največji onesnaževalki, Nemčija in Združeno kraljestvo, ki sta odgovorni za približno eno tretjino skupnih emisij toplogrednih plinov v EU-27. Ti dve državi članici sta v primerjavi z letom 1990 dosegli 339 milijonov ton ekvivalenta CO2 skupnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov.

Glavna razloga za pozitiven trend v Nemčiji sta čedalje večja učinkovitost elektrarn in toplarn ter gospodarsko prestrukturiranje petih novih dežel po nemški združitvi. Zmanjšanje emisij toplogrednih plinov v Združenem kraljestvu je posledica znatnega izboljšanja energetske učinkovitosti, ki ga je spodbudila vrsta daljnosežnih ukrepov politike v glavnih sektorjih, ki uporabljajo energijo, delno pa tudi liberalizacija energetskega trga, obsežen prehod z goriva z velikimi emisijami ogljika, kot sta premog in plin, na proizvodnjo energije z majhnimi ali ničnimi emisijami ogljika ter ukrepi za zmanjševanje emisij N2O v proizvodnji adipinske kisline.

Italija in Francija sta vsaka z 11 % tretja in četrta največja onesnaževalka. V Italiji so bile emisije toplogrednih plinov leta 2006 približno za 10 % večje kot leta 1990. Razlog za ugotovljena povečanja emisij toplogrednih plinov v Italiji od leta 1990 je zlasti v cestnem prometu, proizvodnji električne in toplotne energije ter naftnih rafinerijah. V Franciji so bile emisije leta 2006 približno za 4 % manjše kot leta 1990. V Franciji so se emisije N2O zaradi proizvodnje adipinske kisline zelo zmanjšale, vendar so se v letih od 1990 do 2006 zaradi gostejšega cestnega prometa bistveno povečale emisije CO2.

Španija in Poljska sta s približno 8 % skupnih emisij toplogrednih plinov v EU-27 peta in šesta največja onesnaževalka v EU-27. V Španiji so se v letih od 1990 do 2006 emisije povečale za 51 %. To je predvsem posledica povečanja emisij v cestnem prometu, proizvodnji električne in toplotne energije ter proizvodni industriji. Na Poljskem so se v letih od 1990 do 2006 emisije toplogrednih plinov zmanjšale za 12 % (za 29 % v primerjavi z letom 1988, ki je v primeru Poljske izhodiščno leto). Glavna dejavnika za zmanjšanje emisij na Poljskem – ter v drugih državah članicah srednje in vzhodne Evrope – sta bila zmanjšanje energetsko neučinkovite težke industrije ter splošno prestrukturiranje gospodarstva v poznih osemdesetih in zgodnjih devetdesetih letih 20. stoletja. Opazna izjema je bil promet (zlasti cestni promet), zaradi katerega so se emisije povečale.

Leta 2006 so bile emisije toplogrednih plinov v 10 državah članicah večje kot v izhodiščnem letu, medtem ko so bile emisije v ostalih 15 državah članicah manjše kot v izhodiščnem letu. Ciper in Malta nista zavezana k zmanjšanju emisij po Kjotskem protokolu. V teh dveh državah so bile emisije leta 2006 večje kot leta 1990. Spremembe emisij toplogrednih plinov v odstotkih od izhodiščnega leta do leta 2006 se gibljejo od –55,7 % (Estonija) do +49,5 % (Španija).

2.2. Emisije na prebivalca in intenzivnost toplogrednih plinov v letu 2006

V letu 2006 je količina emisij ekvivalenta CO2 na državljana EU v povprečju znašala 10,4 t. V EU-15 je povprečje znašalo 10,7 t ekvivalenta CO2 na prebivalca, kar pomeni zmanjšanje za 0,2 t ekvivalenta CO2 v primerjavi z letom 2005. Vendar se vrednosti emisij toplogrednih plinov na prebivalca po evropskih državah zelo razlikujejo. Količina emisij na prebivalca je odvisna od energetske intenzivnosti (primarne energetske porabe na prebivalca) in energetske mešanice (ki vpliva na raven emisij glede na proizvedeno enoto energije) vsake države.

V sedanjih ekonomskih razmerah je mogoče povečevanje emisij na prebivalca razložiti z večjo energetsko porabo na prebivalca zaradi izboljšanja življenjskega standarda, zmanjšanje energetske porabe pa z izboljšanjem energetske učinkovitosti in povečanjem deleža obnovljivih virov energije v energetski mešanici posamezne države.

V devetdesetih letih 20. stoletja se je v skladu s splošnim zmanjševanjem skupnih emisij toplogrednih plinov zmanjševala tudi količina emisij na prebivalca. Po letu 2000 se je količina emisij na prebivalca v EU-15 še naprej zmanjševala, v državah članicah srednje in vzhodne Evrope pa se je povečala (–3,2 % oziroma +4,2 % med 2000 in 2006). V EU so se emisije toplogrednih plinov na prebivalca po letu 1990 najbolj zvišale v Španiji, na Portugalskem, Cipru in Malti – čeprav še niso dosegle povprečja EU.

Kot je prikazano na sliki 3, so se kljub visoki gospodarski rasti emisije v EU-15 pa tudi EU-27 zmanjševale. To bi lahko pomenilo, da v EU-15 gospodarska rast od leta 1993 ni več odvisna od porabe virov, v EU-27 pa od leta 1996. Med 1990 in 2006 se je BDP v EU-27 povečal za 40 %, emisije pa zmanjšale za 7,7 %, v istem obdobju se je BDP v EU-15 povečal za skoraj 39 %, emisije toplogrednih plinov pa zmanjšale za 2,2 %.

Vse države članice EU razen Portugalske so med 1990 in 2006 ob visoki gospodarski rasti zelo zmanjšale svoje emisije. Močna gospodarska rast z manjšimi emisijami je bila opazna predvsem v državah članicah srednje in vzhodne Evrope, razlog pa je preoblikovanje neučinkovite težke industrije, na kateri temelji proizvodni sektor.

Slika 3: Intenzivnost toplogrednih plinov za EU-15 in EU-27, BDP, poraba energije in emisije CO2 za EU-15

[pic]

2.3. Emisije toplogrednih plinov v letu 2006 v primerjavi z letom 2005

Od leta 2005 do 2006 se je količina emisij v EU-27 zmanjšala za 14 Mt ekvivalenta CO2 (0,3 %). To splošno zmanjšanje je posledica dveh nasprotnih trendov, emisije v EU-15 so se zmanjšale za 35 Mt ekvivalenta CO2 (0,8 %), v ostalih državah članicah pa povečale za 21 Mt ekvivalenta CO2 (2,2 %). Emisije toplogrednih plinov so bile v vseh državah članicah EU-15 razen na Finskem in Danskem stabilne. V večini ostalih držav članic razen v Estoniji, na Madžarskem in Slovaškem so se emisije povečale.

Emisije toplogrednih plinov v letalskem in ladijskem prometu, in sicer domačem in mednarodnem, so se v letu 2006 še naprej strmo povečevale. V teh dveh sektorjih, ki za zdaj še nista povsem vključena v Kjotski protokol, so se v EU-15 povečale za skoraj 5,2 Mt CO2 (letalski promet) in 11,4 Mt CO2 (ladijski promet).

Emisije v cestnem prometu so se v večini držav še naprej povečevale, zlasti v Španiji in na Poljskem, predvsem v Nemčiji pa so se zmanjšale. V Španiji se to povečanje sklada s povečano uporabo dizla (5,1 %), ki je več kot samo nadoknadila zmanjšano uporabo bencina (–4,6 %). Na Poljskem se je povečala tako poraba bencina (6,1 %) kot tudi dizla (7,2 %). Zmanjšanje emisij v Nemčiji je predvsem posledica zmanjšanja porabe bencina (–4,3 %).

K splošnemu zmanjšanju so največ prispevale predvsem štiri države članice iz EU-15: Francija (14 Mt ekvivalenta CO2), Italija (10 Mt ekvivalenta CO2), Španija (8 Mt ekvivalenta CO2) in Belgija (5 Mt ekvivalenta CO2). Razlog za zmanjšanje emisij je bila predvsem zmanjšana poraba plina in nafte v gospodinjstvu in storitvah. To je mogoče pojasniti z zmanjšanimi potrebami po ogrevanju v Evropi zaradi višjih temperatur v letu 2006, pa tudi višjimi cenami plina. Povpraševanje po elektriki v gospodinjstvu se večinoma ni spremenilo. V Italiji so poleg tega s tehnologijami za zmanjševanje emisij zelo zmanjšali emisije N2O pri proizvodnji adipinske kisline.

Razlog za zmanjšanje emisij v EU-15 v letu 2006 so bile zlasti nižje emisije CO2 pri proizvodnji javne električne in toplotne energije, v gospodinjstvu in storitvah ter predvsem v cestnem prometu.

Skupna količina emisij toplogrednih plinov se je najbolj povečala na Poljskem (14 Mt ekvivalenta CO2), Finskem (11 Mt ekvivalenta CO2) in Danskem (7 Mt ekvivalenta CO2). Največja povečanja so bila v sektorju oskrbe z energijo, vzroki za to pa so:

• povečanje proizvodnje elektrike v termoelektrarnah in povečanje porabe fosilnih goriv v gospodinjstvih na Poljskem ter povečanje emisij CO2 v železarski in jeklarski industriji;

• povečanje proizvodnje elektrike v elektrarnah na premog, zmanjšanje proizvodnje elektrike v hidroelektrarnah in zmanjšanje čistega uvoza elektrike na Finskem;

• povečanje proizvodnje elektrike v elektrarnah na premog in zmanjšanje čistega uvoza elektrike na Danskem.

Skupna količina emisij toplogrednih plinov se je opazno povečala tudi v Romuniji (5 Mt ekvivalenta CO2) in Češki republiki (2 Mt ekvivalenta CO2), in sicer v sektorju oskrbe z energijo (Romunija) ter kemični industriji (Češka republika). V teh dveh državah in Italiji so se emisije CO2 povečale tudi v železarski in jeklarski industriji.

2.4. Trendi emisij v glavnih sektorjih

Najpomembnejše povečanje emisij je bilo v energetskem sektorju, kakor je poudarjeno na Sliki 4, kjer je v letu 2006 nastalo 80 % skupnih emisij v EU-15. Promet povzroča nastanek 21 % skupnih emisij toplogrednih plinov, kmetijstvo 9 %, industrijski postopki 8 % odpadki pa 3 %.

Povečanje v prometnem sektorju je nadoknadilo precejšnje zmanjšanje iz drugih vrst virov (nadaljnje podrobnosti so na voljo v Delovnem dokumentu služb Komisije). Povzeti je mogoče, da so se emisije v EU-15 v primerjavi z letom 1990:

- v energetskem sektorju (razen v prometu) zmanjšale za 4 %,

- v prometu povečale za 26 %,

- v industrijskih postopkih zmanjšale za 12 %, in sicer predvsem zaradi manjših emisij pri proizvodnji adipinske kisline, halogeniranih ogljikovodikov in žveplovega heksafluorida, pa tudi manjših emisij pri proizvodnji dušikove kisline ter železa in jekla,

- v kmetijstvu zmanjšale za 11 % kot posledica manjšega števila goveda ter manjše uporabe mineralnih gnojil in gnoja,

- pri odpadkih zmanjšale za 39 % kot posledica manjših emisij CH4 zaradi urejenih deponij.

Slika 4: Spremembe v emisijah toplogrednih plinov v EU-15 glede na sektor in delež sektorjev v letu 2006

[pic] Vir: EGP.

3. PREDVIDEN NAPREDEK PRI DOSEGANJU KJOTSKIH CILJEV

3.1. Predvidevanja držav članic

3.1.1. EU-27

Do leta 2010 naj bi bile po predvidevanjih skupne emisije toplogrednih plinov v EU-27 približno za 10,1 % manjše kot v izhodiščnem letu (glej tabeli 7 in 8 v Prilogi). To predvidevanje temelji na zbiru lastnih ocen držav članic ob upoštevanju vseh obstoječih domačih politik in ukrepov. Predvidene vrednosti naj bi se ob upoštevanju kjotskih mehanizmov in ponorov ogljika zmanjšale za 13,4 %, če pa bi se dodatne domače politike in ukrepi, ki so v obravnavi, pravočasno izvajale in prispevale po predvidevanjih, pa za 16,3 %.

3.1.2. EU-15

Skupna predvidevanja, ki temeljijo na obstoječih domačih politikah in ukrepih, kažejo, da bodo do leta 2010 emisije toplogrednih plinov v EU-15 le za 3,6 % manjše kot v izhodiščnem letu (4,4-odstotni odmik od kjotskih ciljev). Če se upošteva

1. vladna uporaba kjotskih mehanizmov, ki naj bi po pričakovanjih prispevala k dodatnemu zmanjšanju emisij za 3 %, in

2. popolna odstranitev emisij zaradi dejavnosti iz člena 3.3 in 3.4 v EU-15, ki ustreza 1,3-odstotnemu zmanjšanju,

je za EU-15 do leta 2010 predvideno zmanjšanje emisij za 8,0 % in s tem uresničitev kjotskega cilja. Zaradi obstoječih negotovosti v zvezi z ambicioznimi cilji zmanjšanja emisij v EU, in sicer za 20 % do leta 2020, je izredno pomembno, da države članice ne samo pravočasno uresničijo cilje zmanjšanja emisij s svojimi obstoječimi politikami in ukrepi, ampak tudi pospešijo razvoj ter celovito izvedbo svojih načrtovanih politik in ukrepov. Če bi bili ti ukrepi uspešni v skladu s pričakovanji, bi se lahko emisije toplogrednih plinov skupno zmanjšale do 11,3 % glede na ravni izhodiščnega leta.

Poleg tega se ocenjuje, da bi odločitve o državnih načrtih razdelitve emisijskih kuponov za drugo obdobje trgovanja v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami po ocenah prispevale 3,3 % kjotskega cilja EU-15, kar še ni bilo popolnoma upoštevano pri vseh predvidevanjih držav članic.

3.1.3. EU-12

Skupne emisije iz drugih 12 držav članic naj bi se po predvidevanjih po letu 2006 povečale, vendar bodo do leta 2010 še vedno 28,4 % pod ravnijo svojega izhodiščnega leta. Z dodatnimi ukrepi pa se bodo emisije po predvidevanjih še nadalje zmanjšale za 2 %. Slovenija je edina država članice EU-12, ki namerava vlagati v kjotske mehanizme. Slovenija, Češka republika in Poljska nameravajo upoštevati ponore ogljika.

3.1.4. Države kandidatke

V letu 2006 so bile emisije na Hrvaškem skoraj za 31 Mt ekvivalenta CO2 (14,4 %) nižje od emisij v izhodiščnem letu. Hrvaška predvideva, da lahko ob upoštevanju svojih obstoječih ukrepov in ponorov ogljika nekoliko preseže svoj kjotski cilj, uresničila ali celo presegla pa bi ga z načrtovanimi (dodatnimi) ukrepi.

V letu 2006 je količina emisij v Turčiji znašala 332 Mt ekvivalenta CO2, kar glede na emisije v letu 1990, ki so znašale 170 Mt ekvivalenta CO2, pomeni povečanje za 95,1 %. Turčija je pogodbenica Priloge I k Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja, vendar nima nikakršnih obveznosti glede zmanjšanja emisij v okviru Priloge B Kjotskega protokola. Turčija še ni ratificirala Kjotskega protokola.

V letih med 1990 in 2006 so se emisije toplogrednih plinov na prebivalca v Turčiji in na Hrvaškem povečale. Vendar pa je 4,6 tone emisij na leto na prebivalca v Turčiji manj kot polovica povprečnih emisij na prebivalca v EU-27. V obeh državah se je zmanjšala raven emisij na BDP, kar kaže na zmanjšanje odvisnosti gospodarske rasti od porabe virov.

Za zdaj ni na voljo nobenih informacij za Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo.

Slika 5: Relativne vrzeli (preseganje ali nedoseganje) med predvidenimi emisijami toplogrednih plinov za leto 2010 in ustreznimi cilji za leto 2010 na podlagi „obstoječih“ in „dodatnih“ domačih politik in ukrepov, vključno z uporabo kjotskih mehanizmov in ponorov ogljika, ter delno ob upoštevanju učinkov sistema EU za trgovanje z emisijami

[pic]

3.2. Izvajanje Evropskega programa o podnebnih razmerah (ECCP)

Ocena politik in ukrepov po vsej EU-27 je pokazala osem skupnih in usklajenih politik ter ukrepov (CCPM), ki so hkrati razširjeni in se od njih pričakuje, da prispevajo k znatnim prihrankom emisij toplogrednih plinov v EU. To so Direktiva o sistemu EU za trgovanje z emisijami (predvideni učinek glede na poročila držav članic: 123 Mt ekvivalenta CO2), v sektorju oskrbe z energijo Direktiva o obnovljivih virih – RES-E (v zvezi s spodbujanjem električne energije iz obnovljivih virov energije), v prometnem sektorju Direktiva o biogorivih in sporazum s proizvajalci avtomobilov ACEA, ki velja za celotno EU, v sektorju povpraševanja po energiji Direktiva o energetski učinkovitosti stavb, obdavčitev energije in spodbujanje hkratne proizvodnje (elektrike in toplote) ter nazadnje prožni mehanizmi Kjotskega protokola.

Poleg teh osmih ključnih politik in ukrepov je bilo ugotovljenih še pet nadaljnjih usklajenih politik ter ukrepov, ki naj bi prav tako prispevali k pomembnim zmanjšanjem po vsej EU (od 4 do 7 Mt ekvivalenta CO2 na politiko). Teh pet politik so Direktiva o odlagališčih odpadkov, zahtevani izkoristki novih toplovodnih kotlov, Direktiva o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja (IPPC), Direktiva o označevanju aparatov in program „Motor Challenge“ za povečanje energetske učinkovitosti industrijskih elektromotornih sistemov.

Prvih osem politik prispeva 86 % k skupnim prihrankom, ki jih prinašajo usklajene politike in ukrepi v EU-27. To ponazarja, kolikšen je pomen teh ključnih politik pri pomoči državam članicam, da izpolnijo svoje zaveze o zmanjšanju emisij.

Ocene za leti 2007 in 2008 so zelo podobne. V letu 2007 je zgornjih 13 politik prineslo 95 % vseh prihrankov usklajenih politik in ukrepov, leta 2008 pa 94 %.

Najnovejša dogajanja

Paket o podnebnih spremembah in energiji je nastal januarja 2008 in vključuje:

3. Sistem EU za trgovanje z emisijami : zakonodajni predlog6 za krepitev, širitev in izboljšanje delovanje tega sistema po letu 2012.

4. Delitev prizadevanj : zakonodajni predlog7 za okvirno urejanje nacionalnih obvez za zmanjšanje emisij, ki jih sistem EU za trgovanje z emisijami ne zajema.

5. Obnovljivi viri : zakonodajni predlog8 za povečanje deleža obnovljive energije v končni porabi energije EU za 20 % do leta 2020 in biogoriva v prometu za 10 %.

6. Zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida : politike9 za spodbujanje zgodnje predstavitve zajemanja in geološkega shranjevanja ogljikovega dioksida, vključno z zakonodajnim predlogom za regulativni okvir10.

Med ostale pomembne spremembe spadajo:

7. Letalstvo : zakonodajni predlog, ki ga je 8. julija 2008 sprejel Evropski parlament zaradi vključitve letalstva v sistem EU za trgovanje z emisijami. Predvidoma naj bi bilo z leti, ki jih zajema shema, mogoče na leto skupno prihraniti za 183 milijonov ton emisij CO2, kar pomeni 46 % manj emisij do leta 2020 v primerjavi s poslovanjem brez sprememb.

8. Fluorirani plini : sprejetje uredbe in direktive (julij 2006) za omejevanje emisij fluoriranih plinov, vključno s tistimi iz avtomobilov s klimatskimi napravami. Z uredbo in direktivo bi bilo predvidoma mogoče s postopno opustitvijo uporabe HFC-134a v klimatskih napravah do leta 2020 prihraniti približno 40–50 Mt ekvivalenta CO2 na leto.

9. CO 2 in avtomobili : sporočilo (februar 2007), ki določa strategijo za zmanjšanje emisij, in zakonodajni predlog (december 2007) za določitev standardov za emisije CO2 pri avtomobilih.

10. Goriva za promet : zakonodajni predlog (januar 2007) za spremembo Direktive o kakovosti goriva, ki vključuje cilje za zmanjšanje toplogrednih emisij, povezanih s proizvodnjo bencina in dizelskega goriva.

11. Energetska učinkovitost : Akcijski načrt za energetsko učinkovitost (oktober 2006), ki določa 10 prednostnih ukrepov za uresničitev cilja 20-odstotnega prihranka energije do leta 2020.

12. Raziskave : Evropski strateški načrt za energetsko tehnologijo (načrt SET)11 (november 2007), katerega glavni cilj je pospešiti razvoj in uvedbo tehnologij z nizkimi emisijami ogljika, ki bodo ključne za izpolnitev naših ciljev glede energije in podnebnih sprememb.

3.3. Izvajanje sistema EU za trgovanje z emisijami

V letu 2007 je v EU-27 skupna količina preverjenih emisij iz obratov, ki jih zajema sistem EU za trgovanje z emisijami, znašala 2 050 milijard ton CO2, kar je za 0,8 % več od 2 034 ton, zabeleženih v letu 2006. Če pa se upoštevajo odprtja in zaprtja obratov po letu 2006, s čimer je bilo v sistem dodatno vključenih 581 obratov, je skupno povečanje emisij v lanskem letu znašalo samo 0,68 %.

3.3.1. Prvo obdobje trgovanja (od 2005 do 2007)

V prvem obdobju trgovanja je sodelovalo povprečno 10 675 obratov. Ti obrati so prejeli pravice za emisije v višini približno 2 155 milijonov ton CO2 na leto in povprečno povzročili 3 %12 manj emisij (2 084 Mt ekvivalenta CO2). Delež sistema EU za trgovanje z emisijami v letu 2005 je znašal približno 41 % vseh emisij toplogrednih plinov v EU-25. Skoraj dve tretjini obratov je uvrščenih med kurilne naprave13, te pa povzročajo 72 % vseh emisij. Samo v šestih državah članicah (v Avstriji, na Irskem, v Italiji, Sloveniji, Španiji in Združenem kraljestvu) so bile preverjene emisije višje od dodeljenih kuponov.

3.3.2. Drugo obdobje trgovanja (od 2008 do 2012)

Po presoji državnih načrtov razdelitve emisijskih kuponov znaša mejna vrednost za obdobje od 2008 do 2012 za celotno EU 2,08 milijard emisijskih kuponov na leto, torej 10,4 % ali 243 Mt CO2, manj kot je bilo prvotno predlagano v državnih načrtih razdelitve emisijskih kuponov, ki so jih države članice predložile Komisiji v potrditev. To pomeni 6-odstotno zmanjšanje v primerjavi s povprečnimi emisijami v letih 2005 do 2007. Za 23 držav članic to ustreza dejanskemu povprečnemu zmanjšanju skupnega števila kuponov za 12,7 %, za štiri države članice (Danska, Francija, Slovenija in Združeno kraljestvo) pa so bili načrti razdelitve emisijskih kuponov sprejeti brez zmanjšanja.

3.3.3. Uporaba mehanizma skupnega izvajanja in mehanizma čistega razvoja s strani gospodarskih subjektov

Eden vidik drugega državnega načrta razdelitve emisijskih kuponov je v tem, da je bila za vsako državo članico določena zgornja meja, do katere lahko gospodarski subjekti uporabljajo na projektih osnovane kredite. Obrati sistema za trgovanje z emisijami iz vseh držav članic lahko v drugem obdobju trgovanja skupno porabijo do 278 milijonov enot potrjenega zmanjšanja emisij (CER) ali enot zmanjšanja emisij (ERU) na leto. To ustreza približno 13,4 % mejne vrednosti za celotno EU v drugem obdobju trgovanja. Praktično se ne zdi verjetno, da bi bila ta zgornja meja dosežena.

3.4. Predvidena uporaba kjotskih mehanizmov z vladne strani

Trinajst držav članic je na podlagi vprašalnika v okviru odločitve o mehanizmu EU za spremljanje emisij posodobilo ali potrdilo informacije, da nameravajo v letu 2008 uporabljati kjotske mehanizme. Glede preostalih držav članic so bile uporabljene informacije, pridobljene z vprašalnikom o uporabi kjotskih mehanizmov, kakor je navedeno v drugem državnem načrtu razdelitve emisijskih kuponov v okviru Direktive o trgovanju z emisijami (2003/87/ES) (tabela 12 v delovnem dokumentu služb Komisije).

Deset držav članic iz EU-15 in Slovenija so se odločile, da bodo za doseganje svojih kjotskih ciljev uporabile kjotske mehanizme. Skupaj nameravajo te države članice iz EU-15 za izpolnjevanje zahtev v skladu s prvim ciljnim obdobjem v okviru Kjotskega protokola pridobiti 126,5 milijona ton ekvivalenta CO2 na leto. To pomeni približno 3 odstotne točke pri doseganju kjotskega cilja EU-15, ki znaša –8 %.

Teh 11 držav članic se je odločilo, da bodo za pridobitev enot preko mehanizma skupnega izvajanja, mehanizma čistega razvoja ali sistema za trgovanje z emisijami investirale približno 2,95 milijarde EUR. Avstrija, Luksemburg, Nizozemska, Portugalska in Španija so za petletno ciljno obdobje dodelile najvišja proračunska sredstva (531 milijonov EUR, 400 milijonov EUR, 505 milijonov EUR, 354 milijonov EUR in 384 milijonov EUR).

3.5. Predvidena uporaba ponorov ogljika

Države članice lahko razen politik in ukrepov za ugotavljanje različnih virov emisij toplogrednih plinov uporabljajo ponore ogljika (glej tabelo 13 v delovnem dokumentu služb Komisije). V letu 2008 je enajst držav članic predložilo posodobljene ocene, v preteklih letih pa so bile sporočene informacije za devet dodatnih držav članic. Sedem držav članic ni odgovorilo na prostovoljni vprašalnik.

Informacije, ki so bile do zdaj predložene, ponazarjajo, da bo skupna neto sekvestracija med ciljnim obdobjem zaradi pogozdovanja in obnove gozdov iz člena 3.3 Kjotskega protokola približno 23,9 milijona ton CO2 na leto; Slovenija je poročala o dodatni sekvestraciji 0,4 milijona ton CO2 na leto. Poleg tega naj bi dejavnosti iz člena 3.4 v ciljnem obdobju v EU-15 predvidoma prispevale 25,7 milijona ton CO2 na leto. Ti podatki upoštevajo najvišjo dovoljeno vrednost pri gospodarjenju z gozdovi, vendar zaradi pomanjkanja podrobnih podatkov ne vključujejo Španije. Skupaj s španskimi skupnimi vrednostmi bodo vse dejavnosti iz člena 3.3 in 3.4 v državah članicah EU-15 v ciljnem obdobju predvidoma zmanjšale emisije za 57,5 milijona ton CO2 na leto, kar ustreza skoraj 17 % obveznosti glede zmanjšanja EU-15 v ciljnem obdobju od 341 milijonov ton CO2 na leto glede na emisije v izhodiščnem letu. Češka republika, Poljska in Slovenija v ciljnem obdobju pričakujejo dodatno zmanjšanje za 5,9 milijona ton CO2 na leto.