POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o oceni financ Unije glede na dosežene rezultate

1. UVOD

To poročilo, pripravljeno na podlagi člena 318 PDEU (v nadaljnjem besedilu: poročilo), je tretje tako poročilo in pomeni nadaljnji razvoj poročanja o oceni financ Unije glede na dosežene rezultate.

Organ, odgovoren za razrešnico, in Evropsko računsko sodišče sta pokazala velik interes za poročilo in oblikovala predloge za njegovo nadaljnjo izboljšavo na podlagi dveh predhodnih poročil. Komisija se je na te predloge odzvala v letošnjem poročilu, kolikor je to bilo mogoče na podlagi obstoječega okvira za spremljanje, oceno in poročanje za večletni finančni okvir za obdobje 2007–2013. Izboljšave v letošnjem poročilu potekajo v smeri, predvideni za nadaljnji razvoj tega poročila v naslednjem večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020, kot je opisan v oddelku 2. Oddelek 3 vsebuje poročilo o rezultatih spremljanja in uspešnosti v letu 2012 glede na odhodkovne programe in ocene teh programov, izvedene v letu 2012, ter pregled razpoložljivih dokazov o uspešnosti za vsako proračunsko postavko.

Poročilo je tokrat izdano bistveno bolj zgodaj v letu kot poročili iz let 2010 in 2011, da bi omogočili boljšo uskladitev s sprejetjem zbirnega poročila in zagotovili, da je dostopno organu, odgovornemu za razrešnico, in Računskemu sodišču zaradi postopka razrešnice za leto poročanja.

To poročilo zajema programe EU z vseh odhodkovnih področij politik EU v trenutnem večletnem finančnem okviru MFF. Ta pristop sta v prejšnjem poročilu pozdravila organ, odgovoren za razrešnico, in Računsko sodišče. V odgovor na zahtevo organa, odgovornega za razrešnico, so podrobneje pojasnjeni rezultati zunanjih programov (razdelek 4), poudarjen pa je tudi napredek pri doseganju vodilnih pobud strategije EU 2020 (kadar so na voljo rezultati). Letošnje poročilo poleg rezultatov ocen vključuje tudi druge podatke o uspešnosti, da se zagotovi popolnejši pregled doseženega napredka in rezultatov. Viri vključujejo letna poročila o dejavnostih generalnih direktoratov in posebna poročila Evropskega računskega sodišča, pa tudi nacionalna poročila in poročila strokovnih mrež za izvajanje programov v okviru deljenega upravljanja, ter poročila o notranji reviziji. Vsaka postavka politike v poglavju 3 vsebuje oddelek o napredku pri izvajanju za leto 2012 in o glavnih rezultatih ocene/drugih povratnih informacijah v zvezi z uspešnostjo programov, ki so bile na voljo leta 2012 in se nanašajo na pretekla leta.

Poročilu sta priložena dva delovna dokumenta Komisije. Prvi vsebuje akcijski načrt, ki določa začasno načrtovanje nadaljnjega razvoja poročila. To načrtovanje bo potrjeno po sprejetju pravnih instrumentov, ki bodo podlaga večletnemu finančnemu okviru za obdobje 2014–2020. Drugi delovni dokument zajema izčrpen pregled 130 ocen, ki so bile zaključene leta 2012. Večina teh ocen zadeva odhodkovne programe, medtem ko poročilo o oceni vsebuje analizo medsektorskih vprašanj in glavnih ugotovitev/priporočil teh ocen[1]. Povzete so bistvene informacije o vsaki oceni, vključno z informacijami o učinkih, učinkovitosti, uspešnosti in dodani vrednosti EU. Povzetki vsebujejo povezave na spletno stran, kjer je na voljo celotno poročilo. Oba dokumenta sta odgovor na zahteve Evropskega parlamenta in Evropskega računskega sodišča.

2. UKREPI ZA IZBOLJŠANJE SPREMLJANJA, POROČANJA IN OCENJEVANJA

Evropski parlament je v razrešnico EP za leto 2011[2] vključil oddelek o „prednostnih ukrepih“. Parlament je opozoril na potrebo po novi kulturi uspešnosti v Komisiji, vključno z določanjem ciljev in kazalnikov v načrtih za upravljanje generalnih direktoratov ter vseh predlogih za nove politike in programe. Obenem je Parlament poudaril pomembnost odziva Evropskega računskega sodišča na zadnje poročilo ter da je treba jasno določiti dodano vrednost EU; da je treba v letnih poročilih o dejavnostih generalnih direktoratov meriti njihovo uspešnost in povzeti dosežene rezultate; da morajo biti v tem poročilu povzeti uspešnost in rezultati v letnih poročilih o dejavnostih ter da je treba razlikovati med notranjimi in zunanjimi politikami, s poudarkom na napredku pri vodilnih pobudah iz strategije Evropa 2020; in da naj bodo vsa poročila o ocenah v celoti na voljo Parlamentu.

Letošnje poročilo že temelji na poročanju v letnih poročilih o dejavnostih, poročilih za posamezne programe, ocenah ter rezultatih notranjih in zunanjih revizij. Kot je pojasnjeno v letošnjem sporočilu z naslovom Zbirno poročilo o dosežkih Komisije pri upravljanju v letu 2012[3], je posebna pozornost namenjena razvoju kulture uspešnosti znotraj Komisije prek načrtov upravljanja in letnih poročil o dejavnostih, ki zagotavljajo doslednost med navedenimi instrumenti notranjega upravljanja in drugimi poročili, kot je tudi to poročilo, da se prepreči podvajanje in poenostavi poročanje o uspešnosti. Ti predlogi vsebujejo „temeljne elemente“, na katere se je Sodišče sklicevalo v svojem odzivu na lanskoletno poročilo za zanesljiv sistem zbiranja podatkov o uspešnosti, da se ugotovijo rezultati in učinki za naslednji večletni finančni okvir. Kot je zahteval Parlament, to poročilo povzema uspešnost in rezultate v letnih poročilih o dejavnostih, razlikuje med notranjimi in zunanjimi politikami, vključuje omembe napredka pri vodilnih pobudah iz strategije Evropa 2020 in navaja, kje so na voljo celotna besedila poročil o ocenah, ki so tako na voljo Parlamentu.

Za naslednji večletni finančni okvir si Komisija prizadeva vzpostaviti trdnejši in skladnejši okvir za spremljanje, ocenjevanje in poročanje o uspešnosti finančnih programov EU. Predlogi Komisije za naslednji sklop programov za obdobje 2014–2020 se osredotočajo na postopek poenostavitve za lažje in hitrejše izvajanje programov, boljše spremljanje napredka (da se lažje odkrijejo zamude ali težave ter hitreje sprejmejo ukrepi za odpravo pomanjkljivosti) ter boljšo oceno uspešnosti in poročanje o njej.

Ključni elementi tega okvira vključujejo: sklop glavnih ciljev, ki jih je treba doseči s programi in so ustrezno povezani s cilji EU za leto 2020; sklope učinkovitih kazalnikov, ki zagotavljajo podlago za jasnejše poročanje o napredku, učinkovitosti in uspešnosti izvedenih ukrepov; ter jasno ureditev spremljanja in ocenjevanja za zagotovitev pravočasne dostopnosti potrebnih podatkov in mnenj, da se omogoči boljše poročanje o rezultatih in uspešnosti.

Informacije in ocene, ki jih bo lahko Komisija vsako leto pripravila v svojih letnih poročilih o dejavnostih in v okviru svojega splošnega poročanja za naslednji večletni finančni okvir, bodo večinoma odvisne od ohranitve teh ključnih elementov v pravnih instrumentih, ki jih bosta sprejela Parlament in Svet v podporo novemu sklopu finančnih programov.

Komisija bo v svojem poročilu v prihodnjem letu opisala okvir za poročanje o uspešnosti do konca naslednjega večletnega finančnega okvira, ki je rezultat zakonodajnega sodelovanja v zvezi s pravnimi instrumenti za naslednjo generacijo programov. Okvir bo vključeval ključne cilje programov, glavne kazalnike, ureditev spremljanja ter časovni okvir in vsebino ocen. Iz njega bo razvidno, kako bo letno poročanje o napredku v začetnem obdobju izvajanja naslednjega večletnega finančnega okvira dopolnjeno z nadaljnjim delom v zvezi z naknadno oceno uspešnosti sedanjih programov. Obenem bo v njem navedeno, kdaj bodo zaključene glavne ocene uspešnosti sedanjega programa ter kdaj in kako bo opravljeno poročanje o uspešnosti naslednjega programa, vključno s prispevki Komisije in držav članic v programih v okviru deljenega upravljanja.

Komisija v okviru svoje agende za pametno pravno ureditev pripravlja tudi revizijo svoje politike na področju ocenjevanja. Pozneje v tem letu bo izvedla javno posvetovanje, da bi sprejela zaključke, ki bodo doseženi ob koncu leta. Rezultati naj bi dodatno prispevali k boljšemu poročanju o napredku, učinkovitosti, uspešnosti in dodani vrednosti ukrepov EU pri doseganju učinka na gospodarstvo in družbo.

3. PREGLED DOSEŽENIH REZULTATOV

RAZDELEK 1A – KONKURENČNOST ZA RAST IN ZAPOSLOVANJE

Podjetniška in industrijska politika

Zaradi makroekonomskega položaja so bila leta 2012 potrebna odločnejša prizadevanja za spodbujanje rasti in ustvarjanje delovnih mest za uresničitev ciljev strategije Evropa 2020. Upočasnitev gospodarske rasti je onemogočila izpolnitev ciljev EU v zvezi z rastjo industrijske konkurenčnosti in ustvarjanjem delovnih mest. Na drugi strani pa uspešnost pri inovacijah kaže na splošno izboljšanje, nadaljnjo konvergenco in večje učinke finančnega vzvoda, merjene v smislu dodatnih inovacij, ki so rezultat podpore EU, zlasti podpore malim in srednje velikim podjetjem (MSP).

Leta 2012 so bili glavni odhodkovni programi na področju podjetniške in industrijske politike: (i) raziskovalni programi Vesolje, Varnost in Galileo v sedmem okvirnem programu za raziskave in razvoj (7. OP; 600 milijonov EUR); (ii) program za podjetništvo in inovativnost (EIP) v okviru programa za konkurenčnost in inovativnost (CIP-EIP; 335 milijonov EUR); (iii) evropska programa satelitske navigacije (Galileo in EGNOS; 169 milijonov EUR) in (iv) operativni program globalnega spremljanja okolja in varnosti (GMES-Kopernikus; 40 milijonov EUR).[4]

Kar zadeva 7. OP, je bilo z razpisom za program Vesolje v letu 2012 49 raziskovalnim projektom dodeljeno financiranje, dejavnosti pa med drugim vključujejo podnebne spremembe in razvoj pomembnih tehnologij za vesolje. Razpis v okviru 7. OP za program Varnosti vključuje 54 tem in obsega dejavnosti, kot so boj proti obsežnim požarom in hitro reševanje žrtev. Udeleženost MSP v raziskavah na temo varnosti je bila več kot 21-odstotna, s čimer je bil precej presežen 15-odstotni cilj, ki je bil zastavljen za celoten 7. OP.

Program za podjetništvo in inovativnost (EIP) je oblikovan tako, da zagotavlja neposreden in praktičen odziv na glavne potrebe MSP. Specifični finančni instrumenti, razviti v okviru tega programa, kot sta pomoč za hitro rastoča in inovativna MSP ter jamstveni sklad za MSP, so se izkazali za zelo učinkovite pri izpolnjevanju potreb MSP po financiranju, ki jih sicer ne bi mogli izpolniti. Podporo za kapitalske naložbe je prejelo več kot 250 inovativnih in hitro rastočih MSP, več kot 200 000 MSP pa je bilo vključenih v instrument za posojilna jamstva. Instrumenta ustvarjata pozitivni učinek finančnega vzvoda v razmerju 1 proti 29 za posojilna jamstva in 1 proti 5 za tvegani kapital, kar pomeni, da se za vsak porabljeni evro iz javnega denarja ustvari mnogo višja vrednost v realnem sektorju gospodarstva.

S končno oceno programa EIP je bilo potrjeno, da je program uspešno obravnaval potrebe MSP in imel pozitiven učinek na zagon in rast MSP v smislu finančnega vzvoda ter razvoja ekološko inovativnih dejavnosti. Obenem sta oceni[5], zaključeni v letu 2012, ustvarili podlago za pobude, načrtovane za leto 2013, glede dostopa MSP do finančnih sredstev. Oceni ponujata informacije o načinu dostopa do javnofinančnih sredstev v državah članicah v vrednosti več kot 50 milijard EUR, obenem pa je bilo v njima proučeno, kako olajšati izmenjavo dobrih praks o politikah in podpornih programih v EU. Poleg tega je v ocenah navedeno, kako bi bilo treba oblikovati podporne ukrepe, da se privabijo naložbe poslovnih angelov, ki so pomemben vir financiranja v številnih državah. Izvajalo se je tudi nadaljnje spremljanje rezultatov notranjih revizij Komisije za leto 2011, da bi se okrepilo spremljanje uspešnosti programa tudi v prihodnosti. V ta namen se razvija sklop ustreznih kazalnikov za spremljanje programa COSME, naslednika programa za podjetništvo in inovativnost (EIP)[6].

Cilji programov Galileo in EGNOS so bili v letu 2012 izpolnjeni. Oktobra 2012 sta bila uspešno izstreljena dva nova satelita, zaključena pa je bila tudi namestitev zemeljske infrastrukture za validacijsko fazo programa. S tem je bila zaključena izstrelitev prve četverice od 30 satelitov, ki bodo tvorili prihodnjo konstelacijo sistema Galileo. V okviru programa EGNOS je bila julija 2012 poleg že obstoječe storitve varovanja življenj in odprtih storitev uradno odprta še tretja storitev (storitev EGNOS za dostop do podatkov – EDAS).

Kar zadeva napredek programa GMES-Kopernikus, sta začeli delovati dve od šestih storitev za spremljanje kopnega in ukrepanje v kriznih razmerah. Pri spremljanju kopnega program GMES zagotavlja edinstvene podatkovne proizvode, za katere že zdaj obstaja jasno povpraševanje s strani oblikovalcev politike EU in agencij, s čimer se bodo zagotovili povsem primerljivi podatki za vse države članice. Podatki GMES so se uspešno uporabljali pri zagotavljanju pomoči pri nesrečah; uporabljale so jih npr. reševalne službe pri brodolomu ladje v Italiji, v potresih in pri gašenju gozdnih požarov. Vmesna ocena začetnih operativnih dejavnosti GMES (GIO) kaže, da bo z GIO dosežen cilj razvoja dveh polno delujočih storitev v začrtanem triletnem obdobju. Predlagano je bilo, naj se dejavnosti GMES nadaljujejo in razširijo prek programa Kopernikus za obdobje 2014–2020.

Politika za mobilnost in promet

Iz ocen je razvidno, da je financiranje EU pripomoglo k napredku pri posodobitvi evropske prometne infrastrukture (npr. izvajanje prednostnih projektov, uvedba orodij za pametno mobilnost, kot je evropski sistem za upravljanje železniškega prometa, in zmanjšanje števila žrtev prometnih nesreč)[7]. Kljub temu je bilo na podlagi ocen ugotovljeno, da so potrebna dodatna prizadevanja za dosego dolgoročnih ciljev učinkovitega notranjega prometnega trga, ki se npr. meri po cenah za državljane in podjetja, in za zagotovitev prehoda na nizkoogljični in pametni promet, ki bo prispeval k strategiji Evropa 2020. Dodaten ukrep v tej smeri so nedavni predlogi Komisije, ki so usmerjeni k dodatni krepitvi notranjega trga v železniškem sektorju ter spodbujanju alternativnih čistih goriv.

Odhodki na področju mobilnosti in prometa so večinoma naslednji: nadaljnji razvoj vseevropskega prometnega omrežja (TEN-T); programi Marco Polo za zmanjšanje zastojev v cestnem tovornem prometu in zmanjšanje onesnaženosti s preusmeritvijo na druge oblike prometa; podpora raziskavam in inovacijam prek okvirnih programov za raziskave; ter dejavnosti podpore evropski prometni politiki in pravicam potnikov. Leta 2012 je skupni proračun znašal 1,07 milijarde EUR, upravljal pa se je večinoma prek posrednega centraliziranega upravljanja (81 %) s strani Izvajalske agencije za vseevropsko prometno omrežje (TEN-T EA) in Izvajalske agencije za konkurenčnost in inovativnost (EACI). Novembra 2012 je Komisija objavila obsežen razpis za zbiranje predlogov v okviru programa prometne infrastrukture (TEN-T) v skupni višini 1,278 milijarde EUR. S tem razpisom bo tudi podprt prehod na naslednji novi okvir smernic TEN-T ter na instrument za povezovanje Evrope v naslednjem večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020.

Leta 2012 je bila izvedena srednjeročna ocena Izvajalske agencije za TEN-T (TEN-T EA), ki je pokazala, da je Agencija izpolnila svoje splošne in posebne letne cilje. Upravljanje projektov TEN-T s strani Agencije je bilo potrjeno kot stroškovno najučinkovitejša rešitev. Analiza stroškov in koristi kaže, da prihranek pri stroških v primeru vodenja s strani Agencije za leto 2012 po ocenah znaša 8,66 milijona EUR neto sedanje vrednosti. Izvajalska agencija za TEN-T kljub temu priznava, da bi bilo mogoče nekatera področja še izboljšati, na primer področja, kot so napovedovanje prometnega pretoka, ocena stroškov in koristi prometne infrastrukture ter načrtovanje stroškov.

Politika na področju informacijske družbe in medijev

Glavni cilji informacijske in medijske politike so določeni v Evropski digitalni agendi, ki je ena vodilnih pobud strategije Evropa 2020, njen cilj pa je omogočiti evropskim državljanom in podjetjem čim večji izkoristek digitalnih tehnologij. Agenda vsebuje 13 posebnih ciljev s spremembami, ki naj bi jih dosegli, npr. popolna pokritost EU s širokopasovnim dostopom do leta 2013; zagotovitev, da bo do leta 2015 50 % ljudi svoje nakupe opravljalo prek spleta; ter zmanjšanje razlike med tarifami za gostovanje in nacionalnimi tarifami, ki naj bi se do leta 2015 približala ničli. Napredek pri doseganju teh ciljev se spremlja letno prek kazalnikov digitalne agende[8].

Pregled agende je bil predstavljen decembra 2012. Pokazal je, da naj bi agenda izpolnila večino svojih ciljev. Podatki za leto 2012 npr. kažejo, da je bil cilj 100-odstotne pokritosti s širokopasovnim dostopom do leta 2013 dosežen (96 % prebivalstva EU je imelo dostop do fiksnih širokopasovnih storitev, preostali pa so imeli na voljo izboljšane satelitske storitve) in da je delež ljudi, ki blago in storitve naročajo prek spleta, narasel na 45 %, s čimer se približuje 50-odstotnemu cilju do leta 2015. Obenem so se do konca leta 2012 tarife za gostovanje znižale za vsaj 10 %, vendar še vedno velja, da so precej višje od domačih tarif za glasovna in besedilna sporočila ter prenos podatkov. Poleg tega se je izkazalo, da je stopnja rasti čezmejnega elektronskega trgovanja počasna, prav tako je počasno uvajanje visokohitrostnih širokopasovnih storitev, zaradi česar so potrebna dodatna prizadevanja, da se čim bolj zmanjšajo in odpravijo razlike med državami članicami pri njihovi uporabi. Na podlagi pregleda so bile oblikovane nove digitalne prednostne naloge za obdobje 2013–2014, kot so ustvarjanje stabilnejšega okolja za urejanje širokopasovnih storitev in pospeševanje računalništva v oblaku prek kupne moči javnega sektorja.

Operativni odhodki v višini 1,6 milijarde EUR so namenjeni dejavnostim na področju raziskav in tehnološkega razvoja v okviru 7. OP, vključno s skupnimi tehnološkimi pobudami, ukrepi v okviru programa za konkurenčnost in inovativnost ter povezanimi dejavnostmi.

Leta 2012 so bili v študiji o učinkih ukrepov šestega okvirnega programa (6. OP) na tehnologije informacijske družbe (TID) poudarjeni pozitivna vrednost raziskovanja novih znanstvenih/tehnoloških področij, krepitev sodelovanja v raziskavah ter povečanje kadrovskih zmogljivosti in strokovnega znanja. Del programa je temeljil na posebnih industrijskih prednostnih nalogah in je uspešno pripomogel k vzpostavitvi omrežne strukture med vodilnimi industrijskimi akterji s poglavitnim ciljem učinkovitega reševanja posebnih tehnoloških/znanstvenih izzivov. Na nekaterih področjih (npr. komponente in mikrosistemi) so se v projektih povezali ključni akterji po različnih delih vrednostne verige, kar je privedlo do srednjeročnih konkurenčnih prednosti ter večjega in splošnejšega učinka na inovacije.

Dejavnosti v okviru programa, ki so bile osredotočene na dolgoročnejše znanstvene cilje, so bile uspešne pri ustvarjanju omrežnih struktur med univerzami in raziskovalnimi centri. Tako je bilo tudi pri mrežah, ki so bile na primer vzpostavljene na področju tehnologij znanja in vmesnikov oziroma prihodnjih in nastajajočih tehnologij. Poleg tega je bilo na podlagi študije ugotovljeno, da so ukrepi šestega okvirnega programa (6. OP), usmerjeni v tehnologije informacijske družbe (TID), pozitivno vplivali na velik del delovne sile v razvojno-raziskovalnem sektorju EU, ki uporablja informacijske in komunikacijske tehnologije, ter privedli do pomembnih pozitivnih učinkov prelivanja, ki naj bi večinoma presegli neposredne koristi projektov za udeležence programa. Velik del znanja, ustvarjenega z ukrepi 6. OP, usmerjenimi v TID, je bil objavljen v vodilnih znanstvenih in tehničnih revijah ter predstavljen na uglednih konferencah in razstavah.

V vmesni oceni javno-zasebnega partnerstva za internet prihodnosti (FI-PPP) v 7. OP sta bila potrjena uspešnost in pomen tega instrumenta, obenem pa je bilo priporočeno, naj se vodenje in sodelovanje industrije še naprej razvijata. V drugih študijah, povezanih z ocenami[9], je bila potrjena dodana vrednost EU pri krepitvi komplementarnosti med različnimi akterji v vrednostni verigi industrijskih sektorjev, kar na primer prispeva k zmožnosti dobaviteljev za pridobivanje priložnosti v višjih delih vrednostne verige. Dobavitelji vgrajenih sistemov bi morali tudi bolje izkoristiti možnosti, ki jih ponujata večja zmogljivost in funkcionalnost komponent.

Kar zadeva regulativni okvir za elektronske komunikacije, je bilo s študijo o oceni, ki sta jo izvedla Odbor evropskih regulatorjev za elektronske komunikacije (BEREC) in urad BEREC, ki se financirata iz proračuna EU, ugotovljeno, da je ta struktura pomembna, učinkovita in uspešna. V oceni so bile poleg tega predlagane izboljšave pri vodenju in odgovornosti (npr. o obsegu in rednih pregledih delovnega programa ter poročanju o doseženem napredku).

Kar zadeva vpliv ocen na postopek oblikovanja politik, je bila dosežena preusmeritev poudarka na MSP kot nosilce inovacij v programu Obzorje 2020. Študija o izvajanju digitalne agende je pripomogla k reviziji Evropske digitalne agende, pri čemer so se upoštevali tudi podatki in prispevki držav članic. Z oceno kompatibilnosti in izvedljivosti metodologij za merjenje energetskega in ogljičnega odtisa v sektorju IKT so bile ugotovljene vrzeli med glavnimi metodologijami, ki bi jih bilo treba odpraviti, da se zagotovi prihodnja kompatibilnost. Javno-zasebno partnerstvo za internet prihodnosti (FI-PPP) je bilo obenem glavna referenčna točka pri oblikovanju smernic za pogodbena javno-zasebna partnerstva v okviru programa Obzorje 2020. Primer možnih sprememb pri upravljanju programov je bilo priporočilo za ustanovitev operacijske enote za sedanji skupni podjetji ENIAC in ARTEMIS, ki bi omogočala opravljanje vseh postopkov na enem mestu, pri čemer je Komisija to spremembo vključila v svoj predlog za program Obzorje 2020.

Energetska politika

Prednostne naloge strategije Evropa 2020 glede konkurenčnosti, trajnosti in zanesljive oskrbe z energijo so podprte z Evropskim energetskim programom za oživitev (EEPO), programi za razgradnjo jedrskih elektrarn, programom Inteligentna energija – Evropa, raziskavami in inovacijami v okviru 7. OP, vseevropskimi energetskimi omrežji (TEN-E) ter podpornimi dejavnostmi za evropsko energetsko politiko in notranji energetski trg.

Leta 2012 je proračun za te programe znašal 607 milijonov EUR v prevzetih obveznostih, stopnja njihovega izvajanja pa je bila 99,9-odstotna in je bila večinoma dosežena na podlagi neposrednega centraliziranega upravljanja (59 %) ter posrednega centraliziranega upravljanja (27 %).

Znatna sredstva, ki so bila dodeljena različnim projektom prek Evropskega energetskega programa za oživitev (EEPO), so bila namenjena spodbujanju naložb. Leta 2012 se je nadaljevalo izvajanje vseh 43 projektov plinske in električne infrastrukture, pri čemer je EU prispevala 2,27 milijarde EUR. Dodatnih sedem projektov je bilo zaključenih do konca leta 2012. Pet od šestih predstavitvenih projektov za zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida se še izvaja, zgolj eden pa je že končan kljub težavam glede financiranja in regulativnim problemom. Od celotnega prispevka EU v višini 565 milijonov EUR za devet projektov izkoriščanja vetrne energije na morju je bil znesek v višini 203 milijonov EUR upravičencem izplačan do konca leta 2012.

Prav tako se je še naprej zagotavljala podpora za projekte, ki spodbujajo rabo obnovljivih virov in energetsko učinkovitost prek programa Inteligentna energija – Evropa II (IEE II). Program IEE je leta 2012 spodbudil proizvodnjo 48 580 ton ekvivalenta nafte (toe) obnovljive energije, 90 350 toe prihranka energije in 517 000 toe zmanjšanj emisij toplogrednih plinov. Program je do danes spodbudil naložbe v trajnostno energijo v višini 1 636 milijonov EUR, pri čemer je celoten proračun za program IEE znašal 731 milijonov EUR, s čimer je potrjen pomemben multiplikacijski učinek.

Program IEE II izvaja Izvajalska agencija za konkurenčnost in inovativnost (EACI). Postopek nadzora s strani EACI je bil leta 2012 izboljšan, kar vključuje tudi spremljanje četrtletnih kazalnikov uspešnosti. V programu IEE so bili financirani trije projekti („usklajeni ukrepi“), kar je nacionalnim izvajalskim organom v državah članicah omogočilo, da se redno srečujejo in si izmenjujejo izkušnje pri prenosu direktiv EU o energetski učinkovitosti zgradb, obnovljivi energiji in energetskih storitvah.

Delovni program TEN-E za leto 2012 je bil uspešno izveden: med letom je bilo 19 projektom s področja električne energije in plina dodeljenih 21 milijonov EUR v obveznostih. Naknadna ocena petih projektov, financiranih v okviru vseevropskih energetskih omrežij, je pokazala, da so bili projekti uspešni, saj so se zmogljivosti za proizvodnjo energije med evropskimi regijami povečale, projekti so prispevali k združevanju energetskih trgov znotraj EU in omogočili prenos energije z lokacij z nizkocenovno proizvodnjo tja, kjer so potrošniki. Ugotovljeno je bilo, da takšne dejavnosti združevanja na splošno prispevajo k bolj konkurenčnim vele- in maloprodajnim cenam energije, s čimer se potencialno znižujejo skupni stroški energije.

Komisija je te ocene upoštevala v novi zakonodaji o energetski infrastrukturi, ki je začela veljati 15. maja 2013. V novi uredbi so bile revidirane obstoječe smernice o vseevropskem energetskem omrežju (TEN-E), vključno s poročanjem o projektih. Ker je bilo podeljevanje dovoljenj ocenjeno kot eden glavnih vidikov, ki vplivajo na upočasnjen razvoj infrastrukturnih projektov, vsebuje nova zakonodaja določbo o pospešenih postopkih podeljevanja dovoljenj.

Leta 2012 je Evropsko računsko sodišče izdalo posebno poročilo o finančni pomoči EU za razgradnjo jedrskih elektrarn v Bolgariji, Litvi in na Slovaškem, v katerem je priporočilo, naj se pred nadaljnjim trošenjem sredstev pripravijo podrobna ocena potreb, analiza razpoložljivih virov, pričakovane koristi ter bolj smiselni kazalniki uspešnosti. Ta priporočila so vključena v nedavni predlog Komisije za uredbo Sveta o podpori Unije za programe pomoči pri razgradnji jedrskih elektrarn v Bolgariji, Litvi in na Slovaškem[10].

Raziskovalna politika

Najpomembnejši instrument financiranja, prek katerega se izvaja raziskovalna in inovacijska politika Komisije v okviru pobude Unija inovacij iz Strategije Evropa 2020, je sedmi okvirni program (7. OP) s skupnim proračunom v višini 8,8 milijarde EUR.

Leta 2012 je bilo zaključenih 53 razpisov za zbiranje predlogov v okviru 7. OP. Medsebojno je bilo pregledanih skupaj 17 374 upravičenih predlogov, od tega je bilo financiranje odobreno za 3 089 predlogov, kar pomeni 17,78-odstotno stopnjo uspešnosti predlogov. To je nekoliko nižje od skupne stopnje uspešnosti izvajanja 7. OP v obdobju 2007–2012 (19 %).

Pri vseh upravičenih predlogih je sodelovalo skupaj 70 059 udeležencev, pri čemer je zahtevani skupni prispevek EU znašal 30,78 milijarde EUR, od tega pa je bilo 14 821 udeležencem odobreno financiranje v zahtevanem skupnem prispevku EU v višini 4,98 milijarde EUR. Skupna stopnja uspešnosti udeležencev je bila nekoliko nad 21 %, kar je blizu povprečja 7. OP v obdobju 2007–2012.

Dobri rezultati so bili doseženi tudi pri obveznem cilju, da je treba 15 % proračuna za program sodelovanja nameniti MSP, saj so leta 2012 več kot 16 % tega proračuna prejela MSP.

Do marca 2013 je bilo v okviru 7. OP podpisanih več kot 13 000 sporazumov o dodelitvi nepovratnih sredstev[11]. Zaključenih je bilo več kot 2 800 projektov, od katerih jih je 98 % doseglo svoje prvotne cilje. Na podlagi končnih poročil so bile pri vsakem od zaključenih projektov v povprečju objavljene 4 publikacije in pol, skupno pa je bilo registriranih 531 pravic intelektualne lastnine. Do konca leta 2012 je 76 prejemnikov nepovratnih sredstev Evropskega raziskovalnega sveta (ERC) prejelo ugledne mednarodne nagrade (v primerjavi s 36 konec leta 2011), kar vključuje pet dobitnikov Nobelovih nagrad in tri prejemnike Fieldsove medalje. V istem obdobju je bilo ugotovljenih več kot 7 900 medsebojno pregledanih člankov, ki se za financiranje zahvaljujejo Evropskemu raziskovalnemu svetu, kar pomeni precejšen porast v primerjavi 3 396 članki, ugotovljenimi ob koncu leta 2011.

Leta 2012 je GD za raziskave in inovacije izdal svoje prvo letno poročilo o dejavnostih ocene programov, s čimer je leta 2011 začel proces letnega poročanja poleg svojih letnih poročil o spremljanju. Leta 2012 je bilo zaključenih 19 ocenjevalnih študij in poročil, ki večinoma obravnavajo dejavnosti v okviru posebnega programa „Zmogljivosti“, da bi tako prispevali k splošni naknadni oceni 7. OP, ki naj bi bila zaključena leta 2015.

Izobraževalna politika

Leta 2012 so se programi v vseh sodelujočih državah izvajali v skladu s časovnim načrtom in naj bi predvidoma izpolnili svoje cilje[12]. Zlasti programu vseživljenjskega učenja je bilo dodeljenih 1,1 milijarde EUR (8 % več kot leta 2011). Program je bil izveden v skladu z načrtom, vključno s horizontalnim področjem (npr. ukrepi Jean Monnet), s poudarkom na učni mobilnosti znotraj EU, ki zajema mobilnost dijakov (programa Comenius in Leonardo da Vinci), univerzitetnih študentov (program Erasmus), odraslih (program Grundtvig) in pedagoškega osebja.

Podatki o uspešnosti, ki so bili na voljo leta 2012, kažejo na napredek pri vseh kazalnikih, povezanih s krovnimi cilji strategije Evropa 2020. Zadnji znani rezultati kažejo na trend približevanja cilju, da naj bi 40 % ljudi imelo visokošolsko izobrazbo (2010: 33,5 %; 2011: 34,6 %; in 2012: 35,8 %). Tudi zadnji rezultati glede krovnega cilja strategije Evropa 2020, da naj bi se delež tistih, ki zgodaj zapustijo šolanje, zmanjšal na 10 %, kažejo pozitiven trend (2010: 14,1 %; 2011: 13,5 %; in 2012: 12,8 %). Nasprotno pa je bilo v letih 2011 in 2012 pri dveh ključnih razsežnostih te politike, tj. zaposljivosti in ekonomskem položaju mladih, ugotovljeno poslabšanje, v letu 2012 pa je bilo ugotovljeno tudi poslabšanje pri doseganju osnovnih znanj in znanju tujih jezikov.

Leta 2012 je bil ponovno prisoten splošen trend naraščanja zahtev po mobilnosti v vseh podprogramih ter po decentraliziranem upravljanju. Od začetka programa Erasmus je bilo vanj vključenih več kot 2,5 milijona študentov. Raziskave so pokazale, da 97 % nekdanjih študentov, ki so bili vključeni v ta program, ocenjuje svoj študij v tujini kot prednost na trgu dela. V okviru dejavnosti Marie Skłodowska-Curie iz programa „Ljudje“ (7. OP) je bilo dodeljene 0,9 milijarde EUR (19 % več kot leta 2011). Od leta 2007 je program pomagal približno 44 500 raziskovalcem (samo leta 2012 11 100) več kot 130 različnih narodnosti, ki delajo v več kot 75 državah. Več kot 50 % financiranih raziskovalnih projektov neposredno obravnava velike družbene izzive, opredeljene v strategiji Evropa 2020 (npr. podnebne spremembe). V skladu s cilji je bila ohranjena razmeroma visoka zastopanost žensk (36,5 %), udeleženost zasebnih podjetij kot organizacij gostiteljic (24 %) pa je presegla cilj 20 %. Leta 2012 je po ocenah 79 % prejemnikov individualnih štipendij ohranilo svoje delovno mesto dve leti po prejemu štipendij. Zaradi proračunskih krčenj v ZDA in Kanadi po letu 2011 se dvostranski programi s tema državama niso več izvajali.

Leta 2012 sta bili na voljo dve vmesni oceni: ena o odhodkovnem programu za mednarodno mobilnost magistrskih in doktorskih študentov (Erasmus Mundus II (EM II)) za obdobje 2009–2011, druga pa o odhodkovnem programu za mednarodno mobilnost raziskovalcev (COFUND in ukrepi individualnih štipendij kot del programa „Ljudje“ v okviru 7. OP).

Na podlagi ocene programa EM II je bilo ugotovljeno, da program zagotavlja trdno podporo in pomembno prispeva k procesu internacionalizacije evropskega visokošolskega prostora. Program EM II spodbuja tudi razvoj veščin, ki so pomembne na trgu dela. V smislu zaposljivosti je bilo na podlagi ocene ugotovljeno, da sedanji poudarek programa EM II na akademski sferi in visokošolskem izobraževanju ne ustreza popolnoma potrebam EU. Tudi dejavnosti na področju poklicnega izobraževanja in usposabljanja bi bile lahko bolj odprte za mednarodno mobilnost in sodelovanje. V oceni je bila predlagana tudi krepitev povezav s sorodnimi programi, da bi povečali sinergije in se izognili ugotovljenim prekrivanjem. Na podlagi ocene je bilo ugotovljeno, da se je program izvajal učinkovito, saj naj bi bila večina načrtovanih rezultatov doseženih z nižjimi stroški od pričakovanih, rezultati programa pa so se dosegali z enakimi ali nižjimi stroški kot pri primerljivih shemah štipendij. Kar zadeva vidike vodenja, je bilo ugotovljeno, da je usklajevanje programa EM II na strateški ravni še vedno problematično zaradi delitve odgovornosti znotraj Komisije. Pripravljeni so bili tudi drugi predlogi, npr. na področju spremljanja. Rezultati so bili uporabljeni pri načrtovanju programa „Erasmus za vse“ za obdobje 2014–2020.

Ocena programa COFUND in ukrepov individualnih štipendij je prav tako pokazala, da ti ukrepi dosegajo svoje cilje in krepijo raziskovalno zmogljivost EU s povečevanjem števila raziskovalcev in njihove kakovosti. Štipendije COFUND kvantitativno in kvalitativno prispevajo h krepitvi potenciala človeških virov v evropskem raziskovalnem prostoru s krepitvijo raziskovalnih kapacitet, zmogljivosti in mrež. S programom COFUND so se izboljšali upravni in operativni postopki približno tretjine organizacij gostiteljic, zlasti kar zadeva večjo odprtost zaposlovanja do mednarodne mobilnosti in uporabo neodvisnih ali medsebojnih pregledov pri izbirnih postopkih.

Izboljšala se je tudi preglednost postopkov. Glavna učinka na organizacije gostiteljice sta bila širitev njihove raziskovalne zmogljivosti in dostop do visokokakovostnih raziskovalcev, ki jih sicer morda ne bi privabili. To posledično privede do boljših rezultatov institucionalnih raziskav in do možnosti izkoriščanja širših mednarodnih mrež znanja. Na podlagi vmesne ocene so bila ugotovljena tudi področja, ki jih je mogoče izboljšati. Komisija bo zato okrepila standarde kakovosti pri individualnih štipendijah z racionalizacijo njihove zasnove ter povečanjem njihove prepoznavnosti zunaj Evrope prek mednarodnih dogodkov, konferenc in dejavnosti širjenja informacij. Postopki glede potrebnih informacij in pogajanja o proračunu bodo poenostavljeni, predlagano pa je tudi, naj se program COFUND naslednjem večletnem finančnem okviru v sklopu programa Obzorje 2020 odpre komercialnim organom.

Davčna in carinska politika

Davčno in carinsko politiko EU podpirata odhodkovna programa „Fiscalis 2013“ in „Carina 2013“, njun cilj pa je izboljšati sodelovanje med državami članicami in omogočiti izmenjavo informacij. Programoma je bilo leta 2012 dodeljenih 82,3 milijona EUR v obveznostih. Kar zadeva program Fiscalis 2013, je pri približno 300 dejavnostih programa (delavnicah, projektnih skupinah in večstranskem nadzoru) sodelovalo približno 3 600 uradnikov. Kar zadeva program Carina 2013, je pri približno 370 dejavnostih programa (delavnicah in projektnih skupinah) sodelovalo približno 5 400 uradnikov. Z obema programoma je bil podprt tudi razvoj modulov e-učenja. Povratne informacije udeležencev dejavnosti programa potrjujejo, da te dejavnosti sistematično dosegajo svoje cilje[13].

Programa prispevata k boljšemu delovanju evropskih informacijskih sistemov (EIS) za obdavčenje in carinjenje. Evropski informacijski sistem za obdavčenje upravlja izmenjavo 850 milijonov sporočil, ki so ključna pri boju proti davčnim utajam. Evropski informacijski sistem za carino vsako leto obravnava vseevropsko razsežnost 245 milijonov carinskih deklaracij in nadzoruje carinjenje blaga v 9 milijonih tovornjakov, ki se premikajo prek EU in vsi uporabljajo tranzitni postopek, hkrati pa se s tem sistemom nadzoruje sprostitev izvoza iz EU v vrednosti 12 milijonov EUR[14]. Skupno komunikacijsko omrežje za EIS, ki je temelj delovanja evropskih informacijskih sistemov za carino in obdavčenje, je delovalo 99,73 % časa, kar presega cilj 97 %[15]. To pomeni, da so sistemi, ki so ključni za podjetja (VIES, NCTS in TARIC[16]), uporabnikom na voljo 24 ur na dan in 365 dni na leto.

Razdelek 1b – kohezija za rast in zaposlovanje

Politika na področju zaposlovanja in socialnih zadev

V letu 2012 zaradi recesije in gospodarske krize niso bili doseženi cilji strategije EU 2020 glede zaposlovanja in izkoreninjenja revščine. Kljub temu so bili z raznovrstnimi političnimi ukrepi na področju zaposlovanja in socialnih zadev pozitivni rezultati, ki so prispevali k reševanju s krizo povezanih izzivov. K doseženim rezultatom so prispevali Evropski socialni sklad, Evropski sklad za prilagoditev globalizaciji, instrument za predpristopno pomoč (IPA), program EU za zaposlovanje in socialno solidarnost (PROGRESS), evropski mikrofinančni instrument za zaposlovanje in socialno vključenost (instrument mikroposojil) ter sredstva, namenjena delu v Evropi, socialnemu dialogu in mobilnosti.

Za glavna področja porabe (Evropski socialni sklad in Evropski sklad za prilagoditev globalizaciji) je bilo dodeljenih več kot 11 milijard EUR. Integriranim smernicam za rast in delovna mesta je bilo dodeljenih 94 % sredstev, kar znatno presega cilj iz splošne uredbe[17]. Sklada sta v obdobju 2007–2011 zagotovila pomoč 49,5 milijona državljanom in sta v smislu posebnih ciljnih skupin (ženske, predstavniki ranljivih skupin) izpolnila svoje cilje. Do konca leta 2012 je bilo dodeljenih 88 % skupnih sredstev za obdobje 2007–2013 za Evropski socialni sklad in Evropski sklad za prilagoditev globalizaciji, 53,5 % sredstev pa je bilo izplačanih. Evropski sklad za prilagoditev globalizaciji, ki ima prav tako pomembno vlogo pri koheziji EU, je leta 2012 več kot 10 000 delavcem pomagal do ponovne zaposlitve.

Informacije iz ocen so dodatno pokazale uspešnost finančnih instrumentov pri izvajanju programov in njihovih učinkih. V oceni podpore Evropskega socialnega sklada programu vseživljenjskega učenja so bili pregledani programsko obdobje 2000–2006 ter prva štiri leta obdobja 2007–2013. Po ocenah naj bi bilo 25 milijonov mladih, 18 milijonov nizko kvalificiranih delavcev in 1,9 milijona starejših ljudi po vsej EU v obdobju od leta 2000 do leta 2010 vključenih v dejavnosti programa vseživljenjskega učenja s podporo iz Evropskega socialnega sklada. Ugotovljeno je bilo, da mnogi od teh ukrepov brez podpore Evropskega socialnega sklada ne bi bili mogoči. Evropski socialni sklad je zagotovil, da imajo od ciljnih ukrepov koristi tudi skupine, ki jih sicer ne bi mogli doseči, zlasti podskupine nizko kvalificiranih delavcev in mladih. V poročilu so bile ugotovljene dejavnosti, ki so bile pri doseganju teh skupin uspešnejše, ter drugi dejavniki uspeha. Dokazi, zbrani med oceno, so bili uporabljeni za izboljšanje vsebine in pričakovanih rezultatov dejavnosti programa vseživljenjskega učenja s podporo Evropskega socialnega sklada, ki so usmerjene v navedene tri skupine v programskem obdobju 2014–2020.

Ocena odziva Evropskega socialnega sklada na gospodarsko in finančno krizo je pokazala, da je ta instrument prožen in sposoben hitrega odzivanja na krizo. Do konca leta 2010 je bilo prilagojenih 84 od 117 operativnih programov. Večina sprememb je bila povezana s širitvijo okvira, objavo posebnih razpisov in vključevanjem dodatnih ciljnih skupin glede na dejanski položaj in posamezni sistem lokalne uprave. Evropski socialni sklad je izboljšal doslednost protikriznih ukrepov v dolgoročni perspektivi strukturnega prilagajanja, saj so se sredstva iz Sklada splošno uporabljala za financiranje shem usposabljanja, ki zagotavljajo kratkotrajno delo, s čimer so obstoječi trajnejši ukrepi pridobili dodatno aktivno komponento.

Dve poročili iz strokovne mreže Evropskega socialnega sklada za vrednotenje sta obravnavali uspešnost tega sklada pri ukrepih „dostopa do zaposlitve“ in „socialne vključenosti“. V okviru dostopa do zaposlitve je podporo prejelo več kot 12,5 milijona končnih prejemnikov, od katerih jih je več kot 2,4 milijona dobilo zaposlitev. Dokazov o trajnosti ustvarjene zaposlitve pa je bilo malo. V ukrepu socialne vključenosti je sodelovalo več kot 14,5 milijona končnih prejemnikov, širok spekter ciljnih skupin pa je pri tem vključeval brezposelne, priseljence in mlade. Izkazalo se je, da so najučinkovitejši ukrepi delo v šolah z mladimi, ki so izpostavljeni tveganju osipa ali pa so na prehodu iz šolanja v zaposlitev, delo z družinami v romskih skupnostih in ukrepi za ponovno vključevanje odraslih v izobraževalni sistem.

Na podlagi ocenjevalne študije, s katero so se merili učinki spreminjajočih se predpisov o upravnih stroških in bremenih, so bili oblikovani predlogi za Evropski socialni sklad v naslednjem obdobju 2014–2020. Analiza je pokazala, da so bili splošni upravni stroški razumni, pri čemer so dosegali 4,8 % skupnega proračuna za Evropski socialni sklad v obdobju 2007–2013 v primerjavi s podobnimi programi, ki jih vodijo Svetovna banka, Mednarodni denarni sklad ali OZN. Kljub temu so bila ugotovljena nadaljnja prizadevanja za zmanjšanje upravnih stroškov in bremen, ki bodo usmerjena na tiste naloge, ki pomenijo največji delež upravnih stroškov in obremenitev, kot so zahteve glede informiranja in obveščanja javnosti, ki pomenijo 18,5 % upravnih stroškov. Poudarjeno je bilo tudi, da prihodnja zmanjševanja upravnih stroškov in bremen ne smejo negativno vplivati na pozitivne vidike upravljanja programa, kot je vzpostavljanje zmogljivosti za izbor operacij, saj bi se tako zmanjšala stroškovna učinkovitost programov.

Srednjeročna ocena Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji je pokazala, da so uspešnejši primeri pogosto povezani z zagotavljanjem individualne podpore delavcem in tistim, ki so upravičeni tudi do močnih nacionalnih podpornih ukrepov. Poleg neposredne ponovne zaposlitve je pomoč Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji ustvarila tudi druge pozitivne učinke za posameznike v smislu večjega zaupanja in boljšega iskanja zaposlitve. Na podlagi ocene je bilo ugotovljeno, da je v primerih, ko je od izgube delovnega mesta do prejetja podpore iz Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji minilo precej časa, mnogo presežnih delavcev že ponovno vstopilo na trg dela, tistim, ki so ostali, pa je bilo običajno težje pomagati. Oblikovani so bili predlogi za izboljšanje strukture Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji, da bi povečali prožnost izvajanja, pospešili proces prijav, okrepili zmogljivost pošiljanja prijav na nacionalni ter regionalni in lokalni ravni in zagotovili dodatne priložnosti za izmenjavo izkušenj in dobrih praks ter krepitev spremljanja in poročanja.

Naposled je srednjeročna ocena programa PROGRESS pokazala, da je program dosegel pozitivne rezultate in na različnih ravneh izboljšal kakovost razprave, postopkov, sodelovanja in izmenjave najboljših praks ter zagotovil statistična orodja in kazalnike za ponovno okrepitev oblikovanja politik na podlagi dokazov. Obenem so dejavnosti, financirane v okviru programa PROGRESS, vplivale na politike in zakonodajo EU (npr. na cilje iz strategije Evropa 2020 za boj proti revščini, reformo pokojninskih sistemov, uveljavitev zakonodaje na področju zdravja in varnosti pri delu ter splošnejšega delovnega prava).

Regionalna politika

Regionalna politika se izvaja v okviru deljenega upravljanja ter se financira iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) in Kohezijskega sklada, ki predstavljata več kot 28 % skupnega proračuna EU za leto 2012 v obliki obveznosti.

Leta 2012 je bilo izplačanih 38,2 milijarde EUR, zlasti s povračili državam članicam iz ESRR in Kohezijskega sklada za programski obdobji 2000–2006 in 2007–2013. Odhodki, ki so jih države članice prijavile Komisiji za ESRR in Kohezijski sklad za obdobje 2007–2013, so ob koncu leta 2012 znašali povprečno 41,2 %. Vendar so stopnje odhodkov v nekaterih državah članicah znatno pod povprečjem (zlasti v Romuniji in Bolgariji), kar je zaskrbljujoče, zato so bile države članice pozvane, naj pospešijo črpanje sredstev iz skladov EU ter se osredotočijo na porabo, da bi se čim bolj povečal učinek na rast in delovna mesta.

Kot odziv na krizo je bilo več kot 30 milijard EUR iz ESRR in Kohezijskega sklada prerazporejenih na podlagi prožnosti, ki jo omogoča pravni okvir, da bi se podprle najnujnejše potrebe in okrepila nekatera področja naložb. Glavni trendi kažejo na preusmeritev v raziskave in razvoj, podporo podjetništva, trajnostno energijo, kulturno in socialno infrastrukturo, ceste ter trg dela v EU-27. Za zaščito naložbenih strategij na področju rasti in delovnih mest ter zmanjšanje pritiska na nacionalne proračune so se stopnje sofinanciranja EU povečale v devetih državah članicah, pri čemer so bila dodatna izplačila (povečanje stopenj sofinanciranja do 95 %) izvedena v okviru programov za Grčijo, Irsko, Latvijo, Portugalsko, Romunijo in Madžarsko.

Dokazi[18] kažejo, da so se dosežki in rezultati politike leta 2011 v praksi začeli povečevati po skromnem začetku v prvih letih obdobja ter da je imela kohezijska politika ključno vlogo pri ohranjanju javnih naložb v številnih državah članicah. Zbirni podatki o skupnih uporabljenih kazalnikih so pokazali dosežke v prvih petih letih sedanjega programskega obdobja. Največji dosežki, ki prispevajo k vodilni pobudi strategije Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast, so naslednji: skoraj 400 000 ustvarjenih delovnih mest (pri čemer jih je bilo 190 000 ustvarjenih od leta 2010), vključno z več kot 15 600 raziskovalnimi delovnimi mesti in skoraj 170 000 delovnimi mesti v malih in srednje velikih podjetjih. Podporo je prejelo več kot 142 000 malih in srednje velikih podjetij ter več kot 53 000 zagonskih podjetij (28 000 od leta 2010), število ljudi, ki imajo dostop do širokopasovnega interneta, se je povečalo za skoraj 1,9 milijona, izvajati se je začelo več kot 5 000 prometnih projektov, podprtih pa je bilo več kot 19 000 projektov na področju izobraževalne infrastrukture.

Leta 2012 je bilo zaključenih več ocen. Poleg ocen, ki so jih izvedle posamezne države članice[19], in poročil o državah, ki jih je pripravila strokovna mreža za vrednotenje, je Komisija sama pripravila tudi ocene o različnih vidikih kohezijske politike[20]. Dve naknadni oceni desetih velikih projektov, ki so bili sofinancirani iz ESRR in kohezijskih skladov 1994–1999 ter financirani iz Kohezijskega sklada 2000–2006, dokazujeta učinek in dodano vrednost infrastrukturnih naložb skladov v promet in okolje (glej spodaj). Ugotovitve ocen se bodo uporabile kot programske smernice za obdobje 2014–2020.

Z naknadno oceno Kohezijskega sklada 2000–2006 je bilo potrjeno, da so imeli sofinancirani projekti znaten učinek na razširitev in izboljšanje prometnega omrežja v državah, ki so prejemale podporo. Zelo so se izboljšale na primer tranzitne poti prek zadevnih držav in prometne povezave s sosednjimi državami. Čeprav obseg koristi, ki so bile zagotovljene z okoljskimi projekti in so presegle stroške njihovega izvajanja, ni zanesljiv, imajo ti projekti znaten učinek na varstvo okolja in zmanjševanje onesnaževanja, s čimer izboljšujejo trajnost gospodarskega razvoja in kakovost življenja v več delih držav, ki prejemajo podporo. Pomembna ugotovitev je bila dolgoročnejši učinek naložb v infrastrukturne projekte, ki se lahko običajno ocenijo le po nekaj letih izvajanja, pogosto šele dolgo po koncu obdobja financiranja. Ocena je pokazala tudi znatne zamude pri izvajanju projektov. Zamude so bile ugotovljene zlasti pri okoljskih projektih in večjih projektih, zlasti v državah EU-12.

Z naknadno oceno obdobja 1994–1999 so bili zagotovljeni dodatni dokazi o času, ki je potreben, preden se lahko ugotovijo učinki, pri čemer dokazi kažejo, da se lahko srednjeročni učinki zanesljivo ocenijo šele po petih letih izvajanja večjih infrastrukturnih projektov. Na podlagi ocene je bil opredeljen seznam dejavnikov, ki lahko zagotovijo največji učinek javnih naložbenih projektov. Možnost za uspešno uresničitev naložb je na primer večja, če je vzpostavljeno ustrezno razmerje med podjetništvom, profesionalnostjo, poslovodno diskrecijsko pravico in odgovornostjo vladi.

Leta 2012 je Računsko sodišče opravilo tudi revizije uspešnosti poslovanja nekaterih finančnih instrumentov. Priporočila Sodišča so bila osredotočena na vprašanja, kot so potreba po rednem spremljanju, uporaba primerljivih kazalnikov uspešnosti in izboljšanje meril za izbiro. Komisija je priporočila upoštevala pri pripravi prihodnje politike, na primer s predhodnimi pogoji in oblikovanjem skupnih kazalnikov z opredelitvami, ki so bile pripravljene v sodelovanju z državami članicami. Najpomembneje je, da je Komisija v svojih predlogih glede prihodnjih instrumentov poudarila veliko bolj natančne posebne cilje in prednostne naloge, da bi obravnavala vprašanja v zvezi z uspešnostjo, ki jih je v okviru revizij izpostavilo Sodišče.

Na splošno poročila držav članic, ocene in analiza Komisije potrjujejo, da so predlogi Komisije primerni za naslednje programsko obdobje, zlasti glede koncentracije, boljšega načrtovanja programov in spremljanja, skupnih kazalnikov za prihodnost, okvira uspešnosti z mejniki in cilji, ocenjevanja ter odgovornosti za dosežene rezultate in porabljena sredstva. Poleg tega so bile kot nujne potrjene redne politične razprave o uspešnosti predlagane politike za prihodnost.

Razdelek 2 – Ohranjanje in upravljanje naravnih virov

Okoljska politika

LIFE+ podpira projekte za ohranjanje okolja in narave v EU ter nekaterih državah kandidatkah, pristopnih državah in sosednjih državah. Izvaja se prek neposrednega centraliziranega upravljanja. Leta 2012 so bile sprejete obveznosti v višini 332,9 milijona EUR (0,2 % proračuna EU za leto 2012). Končna ocena programa LIFE+ (2007–2013) je bila na voljo konec leta 2012, kar je le nekaj več kot dve leti po vmesni oceni in eno leto po predlogu novega programa LIFE. Glede na časovni okvir ocene je bilo zaključenih le nekaj projektov, financiranih v okviru LIFE+ (40 projektov od predvidenih 1 300–1 400), zato je bila ocena osredotočena na programske postopke in ne na oceno uspešnosti projekta.

Z oceno je bila potrjena dodana vrednost EU, ki izhaja iz sposobnosti programa LIFE, da deluje kot podlaga za izmenjavo praks in znanja, ter priporočila, naj se ohrani in okrepi pomen dodane vrednosti EU. Na podlagi te ocene so bile ugotovljene izboljšave na nekaterih področjih izvajanja programa v primerjavi s prejšnjimi ocenami. Pri izboru projektov je bila na primer bolj pomembna dodana vrednost EU, čeprav so bili upravičenci še vedno osredotočeni večinoma na lastne projekte in značilnosti. Čeprav se je upravno breme zaradi prijav zmanjšalo z uvedbo postopka elektronske prijave, je to breme nekoliko večje kot pri drugih programih EU. Breme bi se lahko dodatno zmanjšalo z večjo uporabo elektronskega poročanja pri spremljanju projektov. Dokazi iz ocen in posvetovanj so prispevali k načrtovanju novega programa. Predlog novega programa za naslednji večletni finančni okvir vključuje naslednje cilje: vzpostavitev boljše povezanosti s prednostnimi nalogami politike EU, vključno z ukrepi na področju podnebnih sprememb, spodbujanje uporabe integriranih projektov, razvoj sinergije in dopolnjevanja z drugimi skladi EU, spodbujanje dodane vrednosti EU in solidarnosti/skupnih prizadevanj ter poenostavitev programa.

Kmetijska politika in politika razvoja podeželja

Proračun za skupno kmetijsko politiko (SKP) za leto 2012 znaša približno 58,59 milijarde EUR v smislu obveznosti.

Glede na prvi steber SKP, ki vključuje neposredno dohodkovno podporo, podatki o neposrednih pomočeh kažejo, da nevezana plačila pripomorejo k stabilizaciji dohodkov kmetij in s tem prispevajo k njihovi ekonomski sposobnosti preživetja. Neposredna plačila še naprej znatno prispevajo k podjetniškemu dohodku v kmetijstvu (dohodek družinske kmetije). Leta 2012 so neposredna plačila povprečno predstavljala skoraj polovico dohodka družinske kmetije. Na podlagi shem neposrednih pomoči je podpora dodeljena več kot 7 milijonom kmetom. Podatki o tržnih ukrepih kažejo, da so reforme SKP okrepile tržno usmerjenost kmetijstva EU ter zmanjšale javne intervencije in pomoč za zasebno skladiščenje; ti mehanizmi, ki so bili tradicionalno orodje SKP, so zdaj postali ukrepi varnostnih mrež, ki so tako obsežni, da so bile javne zaloge praktično odpravljene.

Glede drugega stebra, ki zajema politiko razvoja podeželja, je bil leta 2012 dosežen nadaljnji napredek pri zaključevanju programov, ki zajemajo obdobje 2000–2006, in izvajanju programov za razvoj podeželja za obdobje 2007–2013. Čeprav bi se lahko kakovost podatkov, ki jih predložijo države članice, še izboljšala, je mogoče na podlagi razpoložljivih podatkov poročati o znatnih dosežkih. Vrednost kmetijske proizvodnje v okviru priznanih oznak/standardov kakovosti, ki jih podpira Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP), je zdaj dosegla 13,2 milijarde EUR, kar predstavlja 80 % končnega cilja programa za leto 2013, pri čemer je imelo zaradi izboljšanih storitev, ki jih podpira EKSRP, koristi 62 milijonov državljanov na podeželskih območjih, kar pomeni 87 % končnega cilja programa za leto 2013. V finančnem smislu je bilo do konca leta 2012 izvršenih 58,9 milijarde EUR skupnega proračuna za obdobje 2007–2013, ki znaša 96,2 milijarde EUR. Osi 1, 3 in 4 so zdaj dosegle 43,8 % dodeljenih proračunskih sredstev. Vendar obstaja velika negotovost glede nadaljevanja tega pozitivnega trenda, ker se zaradi gospodarske krize zmanjšujejo možnosti, da bi lahko države članice zagotovile potrebna sredstva za sofinanciranje in upravno zmogljivost za izvajanje programov.

Leta 2012 je bilo izvedenih šest ocen različnih elementov SKP, v okviru katerih so bili preučeni zlasti vplivi ukrepov SKP na trge, dohodek kmetij, organiziranost proizvodnje, konkurenčnost, okolje in razvoj podeželja. Računsko sodišče je v osmih posebnih poročilih zagotovilo tudi povratne informacije o ciljnih ukrepih, povezane z uspešnostjo[21]. Rezultati teh ocen in posebna poročila kažejo, da so potrebni večja ciljna usmerjenost ukrepov, poenostavitev ter boljše spremljanje doseganja rezultatov in ciljev.

V zvezi s politiko razvoja podeželja sta bili leta 2012 končani naknadna ocena programov za razvoj podeželja (PRP) 2000–2006 s skupnim proračunom 59,2 milijarde EUR in združitev vmesnih ocen PRP 2007–2013 s skupnim proračunom 96,2 milijarde EUR. Rezultati kažejo, da imajo lahko PRP pozitivne učinke na gospodarstvo in okolje, čeprav ima večina ukrepov večji učinek na ravni posameznega upravičenca kot na ravni celotnega podeželskega gospodarstva in prebivalstva. Zdi se, da je dohodkovni učinek močno povezan z učinkovito ciljno usmerjenostjo podpore za posamezne ukrepe in kombinirano uporabo ukrepov.

Poleg tega so bila z ukrepi za razvoj podeželja ohranjena ali ustvarjena delovna mesta na podeželju. Zdi se, da so neto učinki ukrepov PRP na zaposlovanje na splošno manjši od neto dohodkovnih učinkov, čeprav je učinek intervencij PRP težko ločiti od drugih dejavnikov. Sklepi in priporočila teh ocen so vplivali na načrtovanje politike razvoja podeželja za obdobje 2014–2020, vključno s potrebo po večji ciljni usmerjenosti ukrepov, izboljšanjem strategij za razvoj podeželja in oblikovanja strategij, dopolnjevanjem ukrepov ter povečanjem dopolnjevanja programov za razvoj podeželja ter drugih programov in skladov.

Na podlagi izkušenj, pridobljenih z reformo vinskega sektorja iz leta 2008, je Komisija ugotovila, da je bila reforma uspešno izvedena in da v vinskem sektorju ni več strukturnega presežka[22]. Te ugotovitve so bile podprte z oceno vinskega sektorja, ki je zajela obdobje 2001–2011 in se je osredotočila na učinke reforme iz leta 2008. Ocena je vključevala nadaljnjo analizo posebnega poročila Računskega sodišča[23], v katerem so bile poudarjene odsotnost ključnih kazalnikov uspešnosti, preobsežna diskrecijska pravica držav članic pri izvajanju ukrepov za prestrukturiranje in preusmeritev ter previsoka raven stopenj pomoči.

Na podlagi ocene je bilo ugotovljeno, da je izvajanje ukrepov prek nacionalnih programov podpore, ki omogočajo prožnost in prilagodljivost podpornih ukrepov lokalnim potrebam vinskega sektorja, učinkovito. Kljub temu so na primer zaradi uporabe preveč togih postopkov nastale nekatere težave na področju upravljanja politike, ki omejujejo učinkovitost. Na podlagi ocene ukrepov za krepitev konkurenčnosti proizvajalcev vina v EU in trga je bilo ugotovljeno, da so ukrepi učinkovitejši, vendar jih nekatere države članice/regije (nezadostna usmerjenost k upravičencem) izvajajo manj učinkovito. Zdi se, da poenostavitev ni bila dosežena s trenutnim pristopom ter da obstaja neskladnost med ukrepi za promocijo zasebnih blagovnih znamk na trgih tretjih držav in ukrepi za splošno promocijo na trgu EU.

Ocena sektorja žit je potrdila, da medtem ko je pomoč potrebna za podporo dohodku proizvajalcev, prehod na nevezanost omejuje učinke izkrivljanja in zagotavlja skladnost s splošnimi cilji SKP. Na odločitve kmetov in predelovalcev v zvezi s proizvodnjo vplivajo tržne razmere, ki prispevajo h krepitvi konkurenčnosti in nemotenemu delovanju notranjega trga. Ukrepi so spodbujali razvoj žit in končno uporabo, pri kateri ima EU primerjalno prednost. Reforma je bila razmeroma učinkovita, ker so se stroški ukrepov za posamezne vrste žit zmanjšali, medtem ko se zdi plačilnim agencijam držav članic in v manjšem obsegu tudi proizvajalcem upravno breme obvladljivo.

V okviru ocene sistema razdeljevanja sadja v šolah so bili obravnavani učinki te pobude, ki se je začela leta 2008. Ugotovljeno je bilo, da je bil sistem učinkovit pri kratkoročnem povečanju uživanja sadja in zelenjave pri otrocih, medtem ko zaradi kratkega obdobja izvajanja še ni bilo mogoče oceniti učinka na dolgoročno izboljšanje prehranjevalnih navad. Glede vpliva financiranja EU na učinkovitost sistema je bilo na podlagi ocene ugotovljeno, da ima pomoč EU pozitiven ali celo bistven učinek. Ugotovljeno je bilo, da je sistem ključen za izvajanje nacionalnih ali regionalnih sistemov razdeljevanja sadja v šolah v skoraj vseh sodelujočih državah članicah. Posebna priporočila za povečanje stopnje sofinanciranja EU in razširitev področja uporabe ukrepov, upravičenih do pomoči EU, so bila vključena v predlagane spremembe sistema v okviru predlogov reforme SKP 2020.

Z naknadno oceno akcijskega načrta EU za gozdove je bilo preučeno izvajanje 18 posebnih ukrepov načrta v obdobju 2007–2011. Rezultati in priporočila te ocene pomenijo glavni prispevek k pregledu vseh prihodnjih strategij EU za gozdove.

Pomorske zadeve in ribiška politika

Pomorsko in ribiško politiko EU podpirajo odhodkovni programi, povezani z izvajanjem skupne ribiške politike na področju pomorskega prava, Evropski sklad za ribištvo (ESR) in Evropski kmetijski jamstveni sklad (EKJS). Države članice so do julija 2012 poročale, da so obveznosti v okviru ESR skupaj dosegle skoraj 2,423 milijarde EUR, kar pomeni 56,3 % zneska, načrtovanega za celotno obdobje.

Leta 2012 je bilo na voljo šest ocen, ki so vključevale glavna področja porabe: naknadne ocene sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju (ki so podprte s sredstvi za izvajanje skupne ribiške politike na področju pomorskega prava) in vmesna ocena ESR, ki zajema obdobje 2007–2010. Poleg teh ocen k uspešnosti prispevajo tudi posebna poročila Evropskega računskega sodišča, notranje revizije in podatki iz registra flote EU.

Zbirno poročilo ESR je bilo osredotočeno zlasti na izvajanje programa zaradi njegovega omejenega časovnega obsega in s tem povezane premajhne količine podatkov o uspešnosti. Podatki iz nacionalnih poročil so bili zelo različni, zaradi česar ni bilo mogoče opraviti primerjav med državami članicami, kar bo treba popraviti v naslednjem večletnem finančnem okviru. Poročilo je pokazalo, da je bil napredek na večini prednostnih področij („osi“) zadovoljiv, pri čemer je bila stopnja uspešnosti na osi 4 glede trajnostnega razvoja ribištva najnižja, ker so bili ukrepi na splošno še vedno v zelo zgodnjih fazah izvajanja. Glavni razlogi za zamude pri izvajanju so bili povezani z omejenim sofinanciranjem zaradi neugodnega gospodarskega okolja, omejenim dostopom do dolžniškega financiranja in poznim začetkom programov. Navedeni so bili tudi nekateri dejavniki uspešnosti, vključno z učinkovito upravo in večjim zanimanjem za sektor.

V zbirnem poročilu je navedeno, da so sistemi spremljanja kot celota delovali dobro, vendar je treba dodatno izboljšati kakovost kazalnikov in njihovo opredelitev. To se je upoštevalo pri pripravi ocene in sistema spremljanja novega Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo (ESPR), ki kaže večjo usmerjenost politike k rezultatom. To je doseženo z uvedbo jasnejše intervencijske logike operativnih programov, pri čemer se uporabljajo skupni kazalniki rezultatov in učinka za spremljanje, ter z vključitvijo okvira uspešnosti in rezerve v programe. Poleg tega so posodobljeni podatki za leto 2012 pokazali, da so bile zamude v zvezi z osjo 4 do konca leta 2012 odpravljene in da se dosegajo dobri rezultati.

Podatki iz registra flote EU, ki dopolnjujejo zbirno poročilo ESR, kažejo, da so bili s podporo za umik ribiških plovil iz obratovanja skoraj doseženi cilji iz operativnih programov držav članic. Leta 2012 so bila s podporo ESR iz obratovanja umaknjena 603 ribiška plovila. Vendar je Evropsko računsko sodišče poudarilo, da podpora ESR za umik ribiških plovil iz obratovanja ni imela zadostnega učinka na ribolovno zmogljivost ali ribolovni napor ter da ni trajno vzpostavila ravnovesja med zmogljivostjo ladjevja in ribolovnimi možnostmi. Komisija je te ugotovitve upoštevala pri načrtovanju novega ESPR za obdobje 2014–2020, pri čemer je predlagala ukinitev navedenih ukrepov v zvezi s floto, ki niso prispevali k zmanjšanju presežka zmogljivosti evropske ribiške flote.

Naknadne ocene več sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju kažejo, da navedeni sporazumi prispevajo k ustvarjanju gospodarske blaginje in delovnih mest v EU in partnerskih državah. V zvezi z učinkovitostjo je bil s sporazumi o partnerstvu v ribiškem sektorju lastnikom plovil EU zagotovljen dostop do več izključnih ekonomskih con (IEC) tretjih držav znotraj reguliranega okvira, zagotovljena pa so bila tudi sredstva za izboljšanje lokalnega upravljanja ribištva. Zato jih je mogoče šteti za koristne za EU in partnerske države upravičenke. Vendar je notranja revizija Komisije razkrila, da je treba v okviru sedanjega postopka ocenjevanja posameznih sporazumov obravnavati nekatere pomanjkljivosti, ter priporočila razvoj in izvajanje standardne metodologije s skladnim in sistematičnim pristopom za izvajanje naknadnih in predhodnih ocen. Ta priporočila se zdaj izvajajo na podlagi novih notranjih smernic za ocene sporazumov o partnerstvu v ribiškem sektorju, ki zajemajo metodološka vprašanja in praktične informacije o postopkih in zahtevah. Na podlagi tega je bil pripravljen nov pravilnik, ki ga je treba uporabljati pri ocenah, ki se že izvajajo, in prihodnjih ocenah.

Naknadna ocena izvajanja ureditve nadomestil za dodatne stroške pri trženju nekaterih ribiških proizvodov iz najbolj oddaljenih regij kaže, da je takšna ocena učinkovita pri doseganju cilja prispevanja k razvoju in konkurenčnosti zadevne ribiške industrije. Zato je Komisija za naslednje finančno obdobje predlagala ureditev nadomestil, podobno veljavni ureditvi iz predloga uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo (ESPR).

Razdelek 3A – Svoboda, varnost in pravica

Leta 2012 so bile politike na področju notranjih zadev podprte s proračunom v višini 1,37 milijarde EUR v obliki obveznosti. Podpora je organizirana prek dveh programov: Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov (SOLID) ter Varnost in varstvo svoboščin. Finančni rezultati so s 100-odstotno stopnjo izvajanja na področju obveznosti in 99-odstotno stopnjo izvajanja na področju plačil v letu 2012 še vedno zadovoljivi.

Ocena Evropske mreže za preprečevanje kriminala iz leta 2012 (podpora v višini 845 000 EUR v okviru Sklada za preprečevanje kriminala in boj proti njemu) je pokazala dodano vrednost mreže. Na podlagi te ocene in kot odziv na zahtevo Evropskega sveta, da se preuči možnost za ustanovitev observatorija za preprečevanje kriminala, je Komisija namesto ustanovitve observatorija priporočila konsolidacijo doseženega napredka in izboljšanje delovanja mreže. Ocena je pokazala tudi, da bi bilo treba številne pomanjkljivosti, vključno z organizacijo in upravljanjem, odpraviti z bolj sistematično uskladitvijo mreže z dogovorjenimi prednostnimi nalogami EU, večjo vlogo pri prispevanju k oblikovanju politik EU in držav članic ter bolj strateškim pristopom k določanju dejavnosti. Komisija zdaj ukrepa na podlagi priporočil in ugotovljenih pomanjkljivosti.

Evropsko računsko sodišče je leta 2012 opravilo tudi revizijo smotrnosti poslovanja v zvezi s prispevkom Evropskega sklada za vključevanje in Evropskega sklada za begunce k vključevanju državljanov tretjih držav. Na splošno je Sodišče poudarilo ukrepe in projekte, ki kažejo pozitivne rezultate, vendar je bilo kritično do splošne učinkovitosti skladov, pri čemer je izdalo številna priporočila, vključno s potrebo po poenostavitvi ureditve programiranja ter potrebo po vzpostavitvi sistemov upravljanja in nadzora ter delujočega sistema skupnih kazalnikov za merjenje učinkov in rezultatov programa. Komisija je v svojih predlogih za programe v naslednjem večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020 glede Sklada za migracije in azil ter Sklada za notranjo varnost upoštevala priporočila Sodišča. Vendar se Komisija ni strinjala s sklepom Sodišča glede učinkovitosti skladov in možnih prekrivanj ali premajhnega dopolnjevanja med Evropskim skladom za vključevanje in drugimi skladi EU. Komisija zagotavlja potrebno spremljanje z državami članicami, da bodo na nacionalni ravni sprejete ustrezne ureditve.

Na področju pravosodja so se ustrezni programi (program Civilno pravosodje, program Kazensko pravosodje, program Daphne III, program Temeljne pravice in državljanstvo, program Preprečevanje uporabe drog in obveščanje ter področji programa Progress – enakost in nediskriminacija) s skupnim proračunom 119 milijonov EUR izvajali v skladu z načrtom. Leta 2012 ni bilo na voljo novih rezultatov ocen za navedene programe.

Razdelek 3B – Državljanstvo

Komunikacijska politika

Leta 2012 so informacije v zvezi z uspešnostjo pokazale napredek pri izvajanju treh posebnih ciljev programa Evropa za državljane (2012: prevzete obveznosti v višini 28,4 milijona EUR)[24]. Program je dosegel svoje cilje v smislu finančne uspešnosti in izvedenih ukrepov. V zvezi s prvim ciljem vzpostavitve podpore državljanov evropskemu povezovanju se 77,5 % sodelujočih v programu v okviru 451 projektov, dodeljenih zunanjim izvajalcem, počuti bolj evropsko, kar presega cilj 75 %. Programski temi, ki sta bili leta 2012 najpogosteje obravnavani v okviru upravičenih projektov, sta bili „državljanom omogočiti celostno udeležbo v demokratičnem življenju EU“ (61 %) in „državljanom zagotoviti priložnost za sodelovanje in udeležbo pri vzpostavljanju bolj povezane Evrope“ (58 %). Ocena učinka programa Evropa za državljane je predvidena v letu 2013.

Poleg tega je bilo leta 2012 na voljo dvanajst ocen. Povezane so bile z: evropskim letom prostovoljstva 2011, ukrepi na področju komuniciranja in medijev (vmesna ocena spletne storitve PressEurop) ter različnimi vidiki komuniciranja na lokalni ravni (10 ocen). Zlasti podatki o evropskem letu prostovoljstva 2011 (prevzete obveznosti v višini 7,7 milijona EUR v letu 2011) so pokazali, da je imel program pozitiven učinek na prostovoljstvo na evropski in nacionalni ravni.

Na podlagi ocene je bilo ugotovljeno, da so bili cilji in dejavnosti evropskega leta prostovoljstva ustrezni in ciljno usmerjeni ter da je bil pristop, usmerjen k rezultatom, uspešen pri doseganju ciljev v vseh državah članicah, čeprav je bil učinek odvisen od posebnih nacionalnih razmer. Glede na izkušnje v zvezi z evropskim letom prostovoljstva 2011 pomenijo nacionalni programi ter sodelovanje z nacionalnimi usklajevalnimi organi v državah članicah in glavnimi evropskimi zainteresiranimi stranmi modele dobre prakse, ki zagotavljajo, da se sporočila evropskega leta širijo ter dosegajo znaten vpliv na nacionalni ravni in na ravni civilne družbe. Za prihodnja evropska leta bi se lahko razvile boljše sinergije z obstoječimi programi in drugimi evropskimi leti.

Kulturna politika

Leta 2012 se je pokazal napredek pri izvajanju programa Mladi v akciji, programov MEDIA 2007–2013 in MEDIA Mundus ter programa Kultura[25]. Leta 2012 so se programi izvajali v skladu s predvidenim časovnim razporedom, celo prej kot prejšnja leta, in v vseh sodelujočih državah. Za program Mladi v akciji je bilo namenjenih 140,4 milijona EUR (8 % več kot leta 2011). Leta 2012 je program Mladi v akciji podprl še več mladih in mladinskih delavcev; program je z 200 000 udeleženci dokazal vedno večjo privlačnost (več kot 920 000 udeležencev od leta 2007), prispeva pa tudi k priznavanju neformalnega učenja.

Po podatkih najnovejše razpoložljive raziskave o spremljanju 67 % udeležencev meni, da so se njihove možnosti za zaposlitev zaradi izkušenj, ki so jih pridobili s programom Mladi v akciji, povečale (61 % po podatkih prejšnje raziskave). Leta 2012 je bilo za programa MEDIA 2007–2013 in MEDIA Mundus namenjenih 112,5 milijona EUR. Leta 2012 je bilo za program Kultura namenjenih 59,2 milijona EUR (3 % več kot leta 2011). Po ocenah je bilo na podlagi teh programov več kot 19 400 umetnikov/kulturnih delavcev mobilnih, več tisoč kulturnih delavcev je leta 2010 krožilo, leta 2011 pa je sodelovalo skoraj 1 480 organizacij, in sicer v vlogi koordinatorjev ali soorganizatorjev.

Politika na področju zdravja in varstva potrošnikov

Politika na področju zdravja in varstva potrošnikov je podprta s programom javnega zdravja (prevzete obveznosti v višini 48,9 milijona EUR v letu 2012) in ukrepi EU na področju potrošniške politike (prevzete obveznosti v višini 22 milijonov EUR v letu 2012). Leta 2012 nove ocene niso bile na voljo.

Razdelek 4 – EU kot globalni akter

Razvoj in zunanji odnosi

Zunanja razvojna pomoč EU se financira iz splošnega proračuna EU in evropskih razvojnih skladov (ERS). Najpomembnejši instrument v finančnem smislu so ERS (prevzete obveznosti v višini 3,7 milijarde EUR v letu 2012) za afriške, karibske in pacifiške države, sledita pa jim Evropski instrument sosedstva in partnerstva (ENPI) (prevzete obveznosti v višini 2,4 milijarde EUR v letu 2012) in instrument za razvojno sodelovanje (DCI) (prevzete obveznosti v višini 2,3 milijarde EUR v letu 2012).

Leta 2012 je bilo objavljenih 10 geografskih ocen in 6 tematskih ocen, povezanih z razvojno politiko EU. Na splošno so pokazale, da intervencije EU na strateški ravni obravnavajo potrebe partnerskih držav in prebivalcev, vendar bi morale ostati dovolj prožne, da bi lahko predvidele spreminjajoče se razmere in se jim prilagodile. V nestabilnih državah bi se morala EU bolj osredotočiti na razvoj in dobro upravljanje. Organizacije civilne družbe lahko delujejo kot katalizator za izboljšanje ustreznosti strategij EU in zagotavljanje odgovornega ravnanja vlad.

Ustrezna kombinacija načinov dodeljevanja pomoči povečuje učinkovitost na strateški ravni. To je bolj pomembno v nestabilnem okolju, kjer morajo biti instrumenti pomoči zlasti prožni. Nefinančni prispevki so ključni dejavniki uspešnosti, zlasti glede proračunske podpore, pri čemer bi bilo treba vzpostaviti bolj vključujoč in učinkovit politični dialog. Proračunska podpora je učinkovito orodje, ki prispeva k izboljšanju upravljanja javnih financ in drugih reform, vendar ne more „kupiti“ reform. Z nefinančnimi prispevki, kot je politični dialog, lahko izboljša usklajenost in podporo institucijam.

Na splošno pozitiven učinek EU na zmanjšanje revščine je mogoče še izboljšati z boljšim usklajevanjem z drugimi donatorji, boljšo povezanostjo regionalnega in nacionalnega načrtovanja programov ter več sinergijami med različnimi sektorji. Projekti in programi EU bi imeli koristi od boljšega in bolj strukturiranega sistema spremljanja. EU bi morala vse partnerje spodbujati tudi, naj izboljšajo svoje sisteme spremljanja. Delegacije EU morajo še naprej razvijati lastno tehnično in sektorsko zmogljivost ter strokovno znanje, da bi se izboljšala usklajevanje in vodenje programov ter bolje predvideli dolgoročni trendi.

Rezultati geografskih ocen bodo prispevali k sedanjemu postopku načrtovanja geografskih programov, ki bo končan leta 2014. Komisija in Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD) bosta rezultate upoštevali pri pripravi naslednjih programov držav, ki naj bi bili na voljo naslednje leto.

Rezultati tematskih ocen vplivajo na odločitve politike. Kot rezultat ocene podpore v zdravstvenem sektorju bo notranji program ukrepov vključeval obstoječe politike in zavezanost k izboljšanju izvajanja, podpora v okviru intervencij, povezanih z zdravstvom, pa bo v vseh partnerskih državah bolj usmerjena. Zaradi ocene človekovih pravic sta bila do zasedanja Evropskega sveta junija 2012 potrjena strateški okvir EU za človekove pravice in demokracijo ter z njim povezan akcijski načrt, Komisija, ESZD in države članice pa so prvič skupaj zagotovile enotni strateški okvir za človekove pravice z obsežnim načrtom ukrepov za njegovo izvajanje.

Politika na področju gospodarskih in finančnih zadev

Makrofinančna pomoč zagotavlja plačilnobilančno podporo partnerskim tretjim državam v obliki srednje-/dolgoročnih posojil ali nepovratnih sredstev in dopolnjuje financiranje v okviru programov reform Mednarodnega denarnega sklada. Ocene dejavnosti v Gruziji (46 milijonov EUR nepovratnih sredstev), Libanonu (15 milijonov EUR nepovratnih sredstev in 25 milijonov EUR posojil) in na Kosovu (30 milijonov EUR nepovratnih sredstev) so potrdile, da ta vrsta kriznega instrumenta skupaj s programi MDS prispeva k makroekonomski stabilizaciji in zunanji vzdržnosti držav upravičenk. Učinek teh instrumentov je okrepljen, kadar je pomoč odvisna od strukturnih reform upravljanja v državah prejemnicah. Vendar je bilo v okviru ocen makrofinančne pomoči Gruziji in Kosovu predlagano, da bi morala Komisija natančneje opredeliti pogoje, zlasti v primeru mehkejših ukrepov, kot je priprava akcijskih načrtov. Izboljšati bi morala tudi prepoznavnost instrumenta makrofinančne pomoči. Makrofinančna pomoč ustvarja dodano vrednost s svojim učinkom povečanja zaupanja, s čimer se poveča verodostojnost države v očeh mednarodne skupnosti in potencialnih vlagateljev. Komisija še naprej upošteva priporočila iz ocen pri pripravi in izvajanju sedanjih in prihodnjih dejavnosti.

Humanitarna pomoč in civilna zaščita

Glavna instrumenta, ki ju ima Evropska unija na voljo za zagotovitev hitre in učinkovite nujne pomoči EU, sta humanitarna pomoč in civilna zaščita.

EU ukrepa nemudoma na kraju nastanka kriz ali naravnih nesreč ter tako pomaga prizadetim ljudem v tretjih državah in v EU. Leta 2012 je Komisija za odziv na nove ali dolgotrajne krize namenila 1 252 milijonov EUR. Začetni proračun v višini 874 milijonov EUR je bil torej večkrat povečan zaradi odziva na nove krize in naravne nesreče, ki so nastale med letom.

Mehanizem civilne zaščite je bil med letom uporabljen v 38 primerih. V 31 primerih je bila njegova uporaba povezana z naravnimi nesrečami (snežne nevihte, izjemno mrzlo vreme, poplave, potresi, cunamiji, plazovi, nevihte in gozdni požari) in v sedmih primerih z nesrečami, ki jih povzroči človek (eksplozije, begunska taborišča, onesnaževanje morja). Skupaj je bil v 16 primerih mehanizem uporabljen v državah članicah, ki sodelujejo v okviru mehanizma civilne zaščite EU (EUCPM), in v 22 primerih v drugih državah.

Države članice in Evropska komisija, ki delujejo v imenu EU kot celote, so skupaj še naprej največji posamezni donator humanitarne pomoči na svetu. EU prispeva približno 47 % humanitarne pomoči na svetu. Leta 2012 je bila velika večina finančnih sredstev namenjena Afriki (51 %). Znatna pomoč je bila zagotovljena tudi na Bližnjem vzhodu (Siriji in sosednjim državam), za Burmo/Mjanmar ter za naravne nesreče v jugovzhodni Aziji in na Karibih. Komisija je financirala dejavnosti humanitarne pomoči, na podlagi katerih je bila zagotovljena pomoč več kot 122 milijonom žrtvam.

Leta 2012 je bilo zaključenih devet ocen, pri čemer jih je bilo pet povezanih s posamezno državo, štiri pa so bile tematske/medsektorske.

Ocene so na splošno pokazale, da humanitarna pomoč EU velja za učinkovito in da se s pristopom od spodaj navzgor lahko zagotovi hiter odziv na krize. Priporočila za izboljšanje učinkovitosti splošnega pomena so povzeta v nadaljevanju. Medtem ko se pri standardnih instrumentih upoštevajo prevladujoča tveganja, pri čemer ti instrumenti zagotavljajo podlago za odločitve glede uporabe ali umika pomoči, je treba bolj poudariti merjenje dolgoročnejših učinkov in vplivov, vključno z zagotavljanjem sklopa ustreznih kazalnikov za merjenje vplivov. Še naprej si je treba prizadevati za vodilno vlogo na področju koordinacije med donatorji. Zagotoviti bi bilo treba tudi redno sodelovanje in usklajevanje skupnosti z lokalno civilno družbo. Še naprej bi si bilo treba prizadevati za inovacije, ne pa se nagibati k standardiziranim privzetim odzivom. Zagotoviti bi bilo treba izhodne strategije v prihodnosti, zlasti v mestnih okoljih, kjer so posledice nesreč običajno kompleksnejše. Pri nekaterih projektih bi bilo treba razmisliti o podaljšanju časovnih okvirov (npr. več kot 12 mesecev), da bi se zagotovila njihova uspešnost.

V zvezi z učinkovitostjo je povprečen strošek humanitarne pomoči EU znašal približno 10 EUR na osebo, ki je prejela pomoč. Kar zadeva okvir izvajanja, je ocena okvirnega sporazuma o partnerstvu pokazala, da sporazum omogoča večjo prožnost financiranja in krajši odzivni čas za majhno skupino „kakovostnih partnerjev“.

Na podlagi dobre prakse, pridobljenih izkušenj in okrepljenega usklajevanja se nenehno preučujejo možnosti za povečanje učinkovitosti intervencij. Z ocenami za leto 2012 so bili zagotovljeni številni nasveti za zapolnitev vrzeli na področju učinkovitosti. Ker so sredstva pogosto in neizogibno neenakomerno porazdeljena na več projektov, bi bilo treba zagotoviti bolj celosten večsektorski pristop. Generalni direktorat za humanitarno pomoč in civilno zaščito (GD ECHO) bi moral pregledati postopke zbiranja podatkov za izboljšanje spremljanja učinkovitosti GD ECHO. Mehanizme za učenje in izmenjavo znanja bi bilo treba okrepiti, da bi se zagotovila visoka tehnična zmogljivost na tem področju.

Politika širitve

Izvajanje politike širitve je podprto s finančnim instrumentom za predpristopno pomoč (IPA) za obdobje 2007–2013. Dodana vrednost instrumenta IPA je, da lahko deluje kot glavni dejavnik priprave držav kandidatk in potencialnih držav kandidatk na prihodnje članstvo v EU. IPA je oblikovan tako, da so državam kandidatkam pred pristopom predstavljene obveznosti članstva, na primer ustanavljanje institucij za upravljanje popristopnih sredstev EU in/ali sprejetje pravnega reda in standardov EU. IPA je trenutno sestavljen iz petih komponent.

Upravljanje finančne pomoči, dodeljene državam kandidatkam in potencialnim državam kandidatkam, je potekalo večinoma v skladu z načrti. Leta 2012 so odobrena sredstva skupaj znašala skoraj 1 016,5 milijona EUR. Rezultati na tem področju se uresničujejo, kot kažejo splošen napredek na področju pravne države, postopen postopek približevanja evropskim standardom in vrednotam ter končana pogajanja s Hrvaško, ki bo leta 2013 postala 28. država članica EU. Vendar se lahko učinek pomoči še izboljša z nadaljevanjem prizadevanj za razvoj zmogljivosti nacionalnih institucij ter bolj usmerjenega in strateškega dodeljevanja sredstev.

Leta 2012 je bila izvedena tematska ocena podpore EU za krepitev upravljanja, pravne države, reforme pravosodja ter boja proti korupciji in organiziranemu kriminalu na zahodnem Balkanu. Pokazala je, da je bila v vseh sedmih državah zahodnega Balkana z ukrepi zagotovljena jasna dodana vrednost nacionalnim organom, saj so se zelo izboljšali temeljni institucionalni in organizacijski okviri na področju pravne države. Kljub temu je potrebna večja politična zavezanost.

Ocena v smislu uspešnosti in učinkovitosti podpira poenostavitev načrtovanja IPA II, da bo vključeval manj instrumentov, in več sektorskega načrtovanja programov z daljšimi časovnimi obdobji. Glede upravičencev je ocena pokazala, da bi morale biti v programih reform pravosodja določene jasne prednostne naloge, ki so izražene v nacionalni politiki in proračunskih predlogih ter zagotavljajo stabilne parametre načrtovanja in financiranje.

V zvezi z EU je ocena pokazala, da bi morala EU pripraviti splošne in programske cilje glede upravljanja in pravne države ter ponovno oceniti/povečati financiranje IPA ob upoštevanju načrtovanja programov na podlagi dokazov. Prednostni programi bi lahko imeli štiri- do sedemletni časovni okvir z jasnimi prekinitvami za pregled in prilagoditev. Ob upoštevanju rezultatov sedanje ocene je bila predlagana uvedba večletnega načrtovanja programov v okviru pomoči IPA II, ki bi zajelo obdobje naslednjega večletnega finančnega okvira, z vmesnim pregledom. Ocena je pokazala tudi, kakšen je pomen ciljev SMART in kazalnikov za meritve z namenom podpore načrtovanja programov ter spremljanja uspešnosti. Nekateri od predlaganih kazalnikov se zdaj uporabljajo za razvoj okvira kazalnikov za načrtovanje programov pomoči IPA II.

V okviru tematske ocene sodstva in temeljnih pravic v Turčiji je bila predlagana uporaba sektorskega pristopa k načrtovanju programov v okviru IPA II. Na podlagi ocene se šteje, da je pomoč EU na področju sodstva in temeljnih pravic v Turčiji podporna, zagotavlja dodano vrednost pri krepitvi reform na področju človekovih pravic, povečuje učinkovitost sodnega sistema in kaže ustrezno raven zagotavljanja rezultatov glede na razpoložljiva sredstva. Vendar je ocena poudarila tudi pomanjkljivosti pri načrtovanju programov in izvajanju pomoči, na primer lastništvo ustreznih institucij in preglednost za upravičence. V okviru načrtovanja novih programov IPA II so predvideni elementi prožnosti, boljšega upravljanja in lastništva.

Na podlagi tematske ocene podpore EU civilni družbi na zahodnem Balkanu in v Turčiji je bila predlagana večja vključitev civilne družbe in zainteresiranih strani v načrtovanje programov ter mehanizme za izbiranje projektov. Predlagana je bila tudi boljša sinergija med intervencijami EU in drugimi intervencijami pri načrtovanju programov in izvajanju pomoči IPA. Na podlagi ocene so bile predlagane nekatere spremembe pri upravljanju novega programa IPA v smislu večjega sodelovanja z drugimi donatorji in mednarodnimi finančnimi institucijami na strateški ravni. Poleg tega je bila z oceno zagotovljena podpora za povečanje sodelovanja zainteresiranih strani pri načrtovanju programov.

Ocena programa SIGMA (Podpora izboljšanju upravljanja in vodenja) je pokazala, da se podpora šteje za učinkovito, vendar ji manjka strukturirana in sledljiva hierarhija splošnih in posebnih ciljev ter integriranih tveganj. Leta 2013 bodo v treh državah ocene programa SIGMA postale podlaga za učinkovitejši politični dialog, orodje za obveščanje glede nacionalnega in regionalnega financiranja IPA ter orodje za pripravo načrtov reform držav.

Na podlagi ocen je cilj predloga Komisije za nov program IPA II izvedba potrebnih prilagoditev, da se zagotovijo nadaljevanje sedanjega programa IPA in prehod z njega, uporaba poenostavljenih in usklajenih pravil v vseh oddelkih Komisije ter olajšanje dostopa upravičencev do financiranja. Da bo pomoč uspešnejša in učinkovitejša, bo bolj usmerjena k rezultatom, prožna in prilagojena posebnim potrebam.

Poskuša se doseči izboljšanje povezav med izvajanjem finančnega sodelovanja in doseganjem določenih ciljev politike. Pri načrtovanju programov za obdobje 2014–2020 je predlaganih več ustreznih kazalnikov uspešnosti.

4. SKLEPNE UGOTOVITVE

Rezultati ocen kažejo na potrebo po poenostavitvi, bolj usmerjenih ciljih, skupnih kazalnikih ter okviru uspešnosti z jasnimi mejniki in cilji za naslednji večletni finančni okvir.

Komisija je to upoštevala pri pripravi predlogov za novo generacijo programov v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira ter poziva Evropski parlament in Svet, naj ohranita to usmerjenost v zakonodajnih predlogih za naslednji večletni finančni okvir, da se zagotovi bolj obvladljiv, ciljno usmerjen in merljiv postopek za naslednje finančno obdobje.

Komisija pripravlja bolj temeljito, sistematično in ciljno usmerjeno poročanje o napredku in uspešnosti, ki bo temeljilo na okviru za spremljanje, oceno in poročanje, ki ga bosta določila Parlament in Svet za naslednji večletni finančni okvir. Komisija bo novi okvir za to poročilo predstavila leta 2014. Medtem je svojim službam naročila, naj okrepijo in racionalizirajo merjenje napredka in uspešnosti ter poročanje o njiju, kar bo temelj vseh prihodnjih letnih poročil o dejavnostih in prihodnjih različic tega poročila.

V letošnjem poročilu je opisan splošen napredek pri doseganju programskih ciljev EU, ki prispevajo k ciljem EU za leto 2020, pri čemer na rezultate včasih negativno vpliva upad gospodarske rasti. Finančna sredstva so zagotovila pomembne učinke finančnega vzvoda, zlasti na uspešnost pri inovacijah, pri čemer je uspešen napredek dosežen v zvezi z oblikovanjem učinkovitega notranjega prometnega trga in združevanjem energetskih trgov. Ocene so napredek potrdile, vendar je treba storiti še veliko. Evropski socialni sklad, Evropski sklad za regionalni razvoj in Kohezijski sklad so dokazali svojo prožnost pri odzivu na upad gospodarske rasti. Prispevek Evropskega socialnega sklada pri dostopu do zaposlitve je bil potrjen, čeprav trajnost rezultatov ostaja negotova. Vloga financiranja EU je potrjena pri ohranjanju javnih naložb v številnih državah članicah za zaščito strategij na področju zaposlovanja, rasti in naložb, pri čemer se zmanjšuje pritisk na nacionalne proračune, vključno z bistveno večjimi stopnjami sofinanciranja za devet držav članic.

[1] Druge ocene iz Priloge večinoma zadevajo regulativne dejavnosti, dejavnosti v zvezi s sporočanjem, obveščanjem in usklajevanjem ter notranje upravne postopke v institucijah EU.

[2] Resolucija Evropskega parlamenta o razrešnici glede izvrševanja splošnega proračuna EU za proračunsko leto 2011 – P7 TA-PROV(2013) 0122.

[3] COM(2013) 334 final.

[4] Vsi podatki v zvezi z odhodki za programe v poročilu veljajo za leto 2012.

[5] Ocena politik držav članic za lažji dostop MSP do finančnih sredstev ter ocena trgov in politik poslovnih angelov v EU.

[6] Predlog COM(2011) 834.

[7] Glej letno poročilo od dejavnostih GD za mobilnost in promet na naslovu: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/.

[8] https://ec.europa.eu/digital-agenda/en/scoreboard.

[9] Študija o prihodnjem učinku skupnih tehnoloških pobud ARTEMIS (Industrijsko združenje ARTEMIS je združenje akterjev na področju vgrajenih sistemov v Evropi; predstavlja raziskovalno skupnost, ki vključuje predstavnike industrije, univerz in raziskovalnih inštitutov v skupnem podjetju ARTEMIS) in ENIAC (Skupno podjetje ENIAC je javno-zasebno partnerstvo, ki se ukvarja z nanoelektroniko ter združuje polnopravne in pridružene države članice ENIAC, Evropsko komisijo in združenje AENEAS, ki zastopa evropske raziskovalno-razvojne akterje na tem področju).

[10] (COM(2011) 783).

[11] Za projekte, ki jih upravljata Generalni direktorat za raziskave in inovacije ter Izvajalska agencija za raziskave.

[12] Glej letno poročilo o dejavnostih GD za izobraževanje in kulturo na naslovu: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/.

[13] Ocenjevalni obrazci, ki so jih izpolnili udeleženci v dejavnostih programa.

[14] Vir: Merjenje rezultatov – letno poročilo za leto 2011.

[15] Vir: mesečno poročilo o projektu CCN/CSI.

[16] Sistem izmenjave podatkov s področja DDV (VIES); nov računalniški tranzitni sistem (NCTS); informacijski sistem za integrirano tarifo Skupnosti (TARIC).

[17] Uredba št. 1083/2006: Splošna uredba za strukturne sklade in Kohezijski sklad.

[18] Na podlagi poročila o kohezijski politiki COM(2013) 210 final z naslovom Kohezijska politika: Strateško poročilo 2013 o izvajanju programov v obdobju 2007–2013, v katerem je analiziranih 27 nacionalnih strateških poročil, ki so jih države članice predstavile leta 2012 in v katerih je povzet prispevek njihovih programov k ciljem kohezijske politike, zadnjih letnih poročil držav članic o izvajanju za leto 2011, poročil strokovne mreže za vrednotenje za države ter vrednotenj, opravljenih za GD za regionalno in mestno politiko.

[19] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/evaluation/pdf/eval2007/expert_innovation/2011_synthesis_national_reports.pdf.

[20] Naknadna ocena projektov, ki sta jih ESRR in Kohezijski sklad sofinancirala v obdobju 1994–1999; naknadna

ocena Kohezijskega sklada 2000–2006; ocena Jaspers.

[21] Posebna poročila št. 14/2011, 1/2012, 7/2012, 8/2012, 9/2012, 11/2012, 14/2011, 16/2012.

[22] COM(2012) 737.

[23] Posebno poročilo se je osredotočilo na ukrepe v zvezi s „krčenjem nasadov“ ter „prestrukturiranjem in preusmeritvijo vinogradov“,

tj. največjima področjema porabe.

[24] Glej letno poročilo o dejavnostih GD za komuniciranje na naslovu: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/.

[25] Glej letno poročilo o dejavnostih GD za izobraževanje in kulturo na naslovu: http://ec.europa.eu/atwork/synthesis/aar/.