OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

1.1.Razlogi za predlog in njegovi cilji

Delovni program Komisije za leto 2020 v oddelku z naslovom „Gospodarstvo za ljudi“ določa pregled uredbe o finančnih referenčnih vrednostih oziroma t. i. „uredbe o referenčnih vrednostih“. Finančne referenčne vrednosti so indeksi, na podlagi katerih se določi znesek, ki se izplača v okviru finančnega instrumenta ali finančne pogodbe, ali vrednost finančnega instrumenta. Namen uredbe o referenčnih vrednostih je z določitvijo standardov upravljanja in kakovosti podatkov za referenčne vrednosti, na katere se sklicujejo finančne pogodbe, okrepiti zaupanje udeležencev na kapitalskih trgih v indekse, ki se uporabljajo kot referenčne vrednosti v Uniji. Prispeva k prizadevanjem Komisije za dokončanje unije kapitalskih trgov. Uredba o referenčnih vrednostih uvaja zahtevo po pridobitvi dovoljenja za upravljavce finančnih referenčnih vrednosti in zahteve za osebe, ki prispevajo vhodne podatke, uporabljene za izračun referenčne vrednosti. Uredba o referenčnih vrednostih ureja tudi uporabo finančnih referenčnih vrednosti1. Pravila uredbe o referenčnih vrednostih zlasti zahtevajo, da v EU nadzorovani subjekti (kot so banke, investicijska podjetja, zavarovalnice, KNPVP2) uporabljajo samo tiste indekse, katerih upravljavec ima dovoljenje. Referenčne vrednosti, ki se upravljajo v tretjih državah, se lahko v EU uporabljajo samo na podlagi postopka ugotavljanja enakovrednosti, priznanja ali odobritve. Uredba o referenčnih vrednostih se uporablja od januarja 20183. Vendar lahko udeleženci na trgu EU še naprej uporabljajo referenčne vrednosti, ki se upravljajo v državi zunaj Unije, ne glede na to, ali je bila sprejeta odločitev o enakovrednosti ali indeks priznan ali odobren za uporabo v Uniji4, dokler prehodna ureditev ne preneha veljati konec decembra 2021.

1.1.1.Urejeno prenehanje finančnih referenčnih vrednosti

Zaradi pomislekov glede tega, ali LIBOR ustrezno predstavlja dejansko tržno ali gospodarsko stanje, ki odraža medbančno izposojanje, je nacionalni pristojni organ za LIBOR (Organ za finančno poslovanje iz Združenega kraljestva ali „FCA“) napovedal verjetno prenehanje LIBOR po koncu leta 2021. FCA je v vseh svojih javnih izjavah jasno navedel, da kadar referenčna vrednost izgubi reprezentativnost in se njena reprezentativnost ne bo obnovila, jo morajo nadzorovani subjekti prenehati uporabljati. Ker temelji na zelo majhni skupini bank, LIBOR ni več reprezentativen za dejansko tržno ali gospodarsko stanje, ki naj bi ga meril, kar pomeni, da bi lahko njegova vrednost bistveno odstopala od tega gospodarskega stanja in poleg tega postala bolj volatilna.

Kot je zapisano v oceni učinka, ki jo je izvedla Komisija, mnogi finančni instrumenti in pogodbe, ki se sklicujejo na LIBOR, ne bodo zapadli do datuma njegovega pričakovanega prenehanja po koncu leta 2021. Številne od teh pogodb vključujejo dolžniške instrumente, ki so jih izdali nadzorovani subjekti, dolžniške instrumente v bilancah stanja nadzorovanih subjektov, posojilni portfelj nadzorovanih subjektov in pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, ki so jih ti subjekti sklenili za zavarovanje svojih pozicij. Kot je navedeno zgoraj, lahko nadzorovani subjekti, ki spadajo v področje uporabe uredbe EU o referenčnih vrednostih, uporabljajo le tiste indekse, ki so štejejo za skladne z uredbo o referenčnih vrednostih.

Prenehanje LIBOR bo imelo znatne gospodarske posledice, ki jih v EU nadzorovani subjekti niso mogli predvideti pri sklepanju teh pogodb s pogosto dolgo zapadlostjo. Številne od teh pogodb, zlasti tiste, ki so bile sklenjene pred sprejetjem uredbe o referenčnih vrednostih leta 2016, pogosto nimajo pogodbenih „rezervnih“ določb, ki obravnavajo trajno ukinitev LIBOR. Sprememba pogojev na tisoče pogodb, ki se trenutno sklicujejo na LIBOR, ne bo vedno mogoča v preostalem kratkem času do pričakovanega prenehanja LIBOR konec leta 2021.

Veliko obstoječih dolžniških, posojilnih in depozitnih pogodb ter številne pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih v primeru trajnega prenehanja referenčne obrestne mere, kot je LIBOR, nimajo pogodbeno določene rezervne stopnje, ki bi strankam omogočala, da še naprej izpolnjujejo svoje pogodbene obveznosti.

Če ne bodo predvidena nobena pravna sredstva, bo imela ukinitev splošno uporabljane referenčne obrestne mere negativne posledice za v EU nadzorovane subjekte in njihove pogodbene partnerje, od katerih si ti subjekti izposojajo ali jim posojajo sredstva. Vse nasprotne stranke v pogodbah, ki se sklicujejo na tako referenčno vrednost in so na datum njenega prenehanja še aktivne, se bodo soočale s pravno negotovostjo glede veljavnosti in uveljavljanja svojih pogodbenih obveznosti. Pogodbe, ki jih bo prizadelo prenehanje splošno uporabljane referenčne obrestne mere, vključujejo: (1) izdaje dolžniških instrumentov s strani nadzorovanih subjektov; (2) dolg v bilancah stanja nadzorovanih subjektov; (3) posojila; (4) depozite in (5) pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih. Velik del finančnih pogodb, ki se sklicujejo na splošno uporabljane referenčne vrednosti, vključuje nadzorovane subjekte, ki spadajo v področje uporabe uredbe o referenčnih vrednostih. Pravna negotovost in morebitne negativne gospodarske posledice zaradi težav pri zmožnosti uveljavljanja pogodbenih obveznosti bodo pomenile tveganje za finančno stabilnost v Uniji.

Da bi se zmanjšalo tveganje nezmožnosti izvršitve pogodb in posledično tveganje za finančno stabilnost, so centralne banke na različnih valutnih območjih vzpostavile delovne skupine, ki naj bi priporočile rezervno stopnjo, ki bi se uporabljala za obstoječe pogodbe, ki se sklicujejo na referenčne obrestne mere, ki bodo prenehale, o katerih ni bilo mogoče doseči novega dogovora do datuma trajnega prenehanja teh referenčnih vrednosti. Odbor za alternativne referenčne stopnje (Alternative Reference Rate Committee) v Združenih državah je na primer priporočil kaskadni pristop, ki vključuje izračun nadomestne stopnje na podlagi netvegane obrestne mere čez noč (SOFR) s prilagoditvijo za razmik, s katero bi bila nadomestna stopnja čim bolj podobna gospodarskim lastnostim referenčne vrednosti, ki je bila ukinjena. Cilj teh nadomestnih stopenj bi bil torej v največji možni meri posnemati to, kar so pogodbene stranke želele doseči s sklicevanjem na referenčno vrednost, ki bo prenehala.

Namerna odločitev politike, na kateri temeljijo vsa priporočila za nadomestno stopnjo za obstoječe pogodbe, je, da se nobena nova pogodba (opredeljena kot pogodba, sklenjena po prenehanju referenčne vrednosti) ne sme sklicevati na nadomestno stopnjo. Razlog za to je, da je nadomestna stopnja najverjetneje sintetična različica referenčne vrednosti, ki bo prenehala, in je namenjena lažjemu prehodu na novo stopnjo. Na primer, nadomestna stopnja za USD LIBOR bo najverjetneje izračunana na podlagi netvegane obrestne mere čez noč pri izposojanju (SOFR), vključno s prilagoditvijo za razmik, ki odraža pretekli razmik med netvegano obrestno mero čez noč in nadomeščeno obrestno mero LIBOR. Čeprav bi morala biti sintetična različica referenčne vrednosti dovolj stabilna, da bi se lahko uporabljala do izteka obstoječih portfeljev, ni trajna rešitev, ki bi odražala prihodnje stroške financiranja nadzorovanega subjekta.

Vendar bo tudi takrat, ko bodo te nadomestne stopnje na voljo, težko spremeniti vse trenutno obstoječe pogodbe zaradi obsega referenčnih mer LIBOR in kratkega obdobja pred pričakovano ukinitvijo LIBOR.

Reforma uredbe o referenčnih vrednostih je tako pravo orodje za določitev zakonsko predpisane nadomestne stopnje, ki zmanjšuje negativne posledice za pravno varnost in finančno stabilnost, do katerih bi lahko prišlo, če bi se LIBOR ali katera koli druga referenčna vrednost, katere prenehanje bi povzročilo znatne motnje v delovanju finančnih trgov v Uniji, ukinila, ne da bi bila takšna nadomestna stopnja na voljo in vključena v obstoječe pogodbe, ki vključujejo nadzorovani subjekt iz področja uporabe uredbe o referenčnih vrednostih.

1.1.2.Promptni devizni tečaji