VSEBINA

Povzetek. 2

1............ Ozadje: gospodarski položaj in obeti za euroobmočje. 4

2............ Strukturna vprašanja. 6

2.1......... Politika strukturnih reform.. 6

2.2......... Fiskalna politika. 15

2.3......... Politika finančnega sektorja. 20

Povzetek

V euroobmočju se okrevanje nadaljuje in prvič po letu 2007 naj bi letos vsa gospodarstva v euroobmočju ponovno rasla. Odločno ukrepanje politike in padec cen nafte bi sicer morala podpreti rast, vendar gospodarsko okrevanje zavirajo dolgotrajni trendi šibke rasti ter zapuščina nedavne gospodarske in finančne krize, vključno s ponovnim zunanjim uravnoteženjem, ki je v teku, visokim javnim in zasebnim dolgom ter s tem povezanimi pritiski razdolževanja, visokimi stopnjami brezposelnosti in nizkim zaupanjem, ob tem pa še vztrajno šibke naložbe. Za trajno odpravo teh slabosti so potrebna nadaljnja odločna prizadevanja politike.

Nedavna kriza je pokazala, da se lahko v euroobmočju pretresi hitro in z vso močjo razširijo prek meja. Tesne povezave med gospodarstvi euroobmočja pomenijo, da lahko makroekonomske politike povzročijo znatno prelivanje učinkov prek trgovinskih in finančnih poti ter z vidika posledic nacionalnih političnih odločitev za preostali del euroobmočja. Medtem ko je kriza opozorila na prelivanje negativnih učinkov in povratnih učinkov, obstajajo enake zmogljivosti za ustvarjanje pozitivne dinamike, sprožanje verižnih pozitivnih učinkov in krepitev sinergij s spodbujanjem usklajenih in skladnih odločitev politik v državah članicah. Gospodarstva euroobmočja so na različnih stopnjah procesa prilagajanja in za večino držav članic euroobmočja, ki jih je prizadela kriza, izzivi, s katerimi se soočajo, omejujejo njihovo zmožnost, da bi prispevale k rasti v euroobmočju. Obseg neravnotežij pred krizo, položaj v poslovnem ciklu in fiskalni manevrski prostor se v državah članicah znatno razlikujejo. Naravnanost politik na ravni euroobmočja bi morala spodbujati rast ter hkrati zagotavljati, da se ne ogrozi napredek, dosežen pri ponovnem uravnoteženju. V mnogih gospodarstvih euroobmočja proces razdolževanja še zdaleč ni dokončan. Ali se zdaj izvajajo reforme in na kakšen način bo odločilnega pomena za srednje- in dolgoročni potencial rasti euroobmočja.

Lani so že bili sprejeti pomembni ukrepi, in sicer uvedba naložbenega načrta Komisije, odločitve monetarne politike Evropske centralne banke (ECB) in pomembni ukrepi za bančno unijo.

Euroskupina je imela vse dejavnejšo vlogo pri oblikovanju usklajenih odzivov politike, spodbujanju skupnega razumevanja izzivov politike in krepitvi zaupanja med glavnimi deležniki v euroobmočju. Vendar izvajanje priporočil za posamezne države članice euroobmočja in euroobmočje kot celoto še ni zaključeno. Izzivi ostajajo na naslednjih medsebojno povezanih področjih:

· Izvajanje daljnosežnih strukturnih reform, ki spodbujajo konkurenčnost in potencial rasti, v euroobmočju še ni zadovoljivo. Ponovno zunanje uravnoteženje je v teku, vendar je napredek asimetričen in veliki presežki na tekočem računu še niso prilagojeni. Trgi dela kažejo znake izboljšanja, vendar stopnje brezposelnosti ostajajo visoke, naraščanje dolgotrajne brezposelnosti pa bi se lahko zakoreninilo, zaradi česar bi se stopnje revščine še povečale. V zvezi s tem bi lahko z daljnosežnimi strukturnimi reformami spodbudili potrebno ekonomsko prilagoditev v euroobmočju in okrepili rast v državah, ki jih izvajajo. Če se izvajajo v vseh državah članicah, je to ugodno za euroobmočje kot celoto zaradi pozitivnih učinkov prelivanja. Vendar bo odpravljanje nakopičenih neravnotežij vseeno zahtevalo čas. Določen kratkoročni učinek strukturnih reform na gospodarsko aktivnost je lahko negativen, če je monetarna politika omejena blizu spodnje meje nič (tj. ko so obrestne mere blizu ničle in se ne morejo bistveno dodatno znižati). Vendar se lahko reforme prilagodijo, da se čim bolj zmanjšajo morebitni kratkoročni negativni učinki. Zato zamisel, da bi se z odložitvijo strukturnih reform v dogledno prihodnost izboljšale gospodarske razmere blizu spodnje meje nič, ni podprta.

· Usklajevanje fiskalnih politik še vedno ni optimalno. Celotna fiskalna slika za euroobmočje se je znatno izboljšala od začetka krize in skupna fiskalna naravnanost je na splošno nevtralna, kar bi lahko veljalo za sprejemljivo ravnotežje med zagotavljanjem vzdržnosti in stabiliziranjem poslovnega cikla. Vendar so med državami članicami velike razlike, ki ne odražajo vedno obsega fiskalnih izzivov in njihovih obveznosti v okviru Pakta za stabilnost in rast. Medtem ko nekatere države zaostajajo pri izpolnjevanju svojih obveznosti iz Pakta za stabilnost in rast, imajo druge še vedno manevrski prostor v okviru njegovih pravil. Izboljšano usklajevanje bi podprlo rast v euroobmočju kot celoti, če bi si države članice, ki nimajo fiskalnega manevrskega prostora, prizadevale, da ga ponovno pridobijo, države članice, ki pa ga imajo, pa izkoristijo priložnost, da spodbudijo domače povpraševanje s posebnim poudarkom na naložbah. Morebitne velike in koristne učinke prelivanja na rast bi lahko ustvarili z bolj usklajenim ukrepanjem. Z uporabo prožnosti pravil Pakta za stabilnost in rast bo zagotovljena podpora državam članicam pri izvajanju njihovih naložbenih načrtov in strukturnih reform. Fiskalne strategije še niso dovolj rasti prijazne. Na prihodkovni strani davčni sistemi še niso dovolj učinkoviti in obdavčitev dela je previsoka kljub nedavnim izboljšavam, ki jih je spodbudilo povečano usklajevanje znotraj Euroskupine. Na odhodkovni strani je premalo javnih naložb, ki bi temeljile na zanesljivi analizi stroškov in koristi, ter drugih javnih odhodkov z močnimi in pozitivnimi učinki na rast. Pregledi porabe so poudarili potrebo po učinkovitejši javni upravi.

· Razmere na finančnih trgih v euroobmočju se izboljšujejo, vendar posojanje zasebnemu sektorju ostaja šibko, razdrobljenost finančnih trgov pa je še vedno previsoka. Sprejeti naložbeni načrt EU in vzporedni razširjeni program nakupa vrednostnih papirjev, ki ga izvaja ECB, je treba še dopolniti s spremljevalnimi ukrepi v širšem finančnem sektorju, da se spodbudi zagotavljanje posojil. Enotni pravilnik se še ne uporablja dosledno v vseh bankah v euroobmočju. Proces diverzifikacije virov financiranja v smeri bolj tržnega financiranja še ni v polnem razmahu. Bolj povezani in učinkovitejši kapitalski trgi bi mobilizirali dodatna sredstva za naložbe, zato bi bilo evropsko gospodarstvo manj odvisno od bank, njegove finančne strukture pa bi postale bolj uravnotežene in stabilnejše.

1. Ozadje: gospodarski položaj in obeti za euroobmočje

V euroobmočju se okrevanje nadaljuje in prvič po letu 2007 naj bi letos vsa gospodarstva v euroobmočju ponovno rasla. Vendar je okrevanje še vedno počasno. Čeprav se bo s padcem cen nafte in podpornimi politikami rast predvidoma podprla, šibke naložbe, upočasnitev rasti v glavnih trgovinskih partnericah euroobmočja in vse slabši geopolitični položaj negativno vplivajo na kratkoročne obete. Zelo nizka inflacija, ki je posledica stagnacije gospodarstva ter padanja cen energije in hrane, otežuje izziva zmanjševanja dolga in prilagajanja relativnih cen, čeprav se heterogenost ravni dolga in konkurenčnosti nadaljuje. Regionalne in ciklične razlike v euroobmočju so se zaostrile, saj so se gospodarski in finančni izzivi, s katerimi so se soočale države članice, ter hitrost, s katero so jih obravnavali nacionalni organi, razlikovali. V letih 2015 in 2016 se kljub temu pričakuje zmerno okrevanje, vendar se tveganja v zvezi z gospodarskimi obeti še naprej nagibajo v negativno smer.

Trajno nizka rast je deloma neposredna posledica ekonomskega prilagajanja, ki je sledilo svetovni finančni in gospodarski krizi, ter vpliva na kratkoročne gospodarske obete. Zaupanje je oslabljeno in tako v zasebnem kot javnem sektorju ostajajo pritiski razdolževanja. Notranje in zunanje prilagajanje v državah je v teku, vendar je zelo asimetrično. Potencialna rast je upadla s padcem investicij v osnovna sredstva in visokimi stopnjami brezposelnosti, pri čemer se je povečala strukturna brezposelnost. Trajno nizka rast je povezana tudi z več srednjeročnimi izzivi, ki so bili očitni že pred krizo, kot sta nizka skupna faktorska produktivnost in staranja prebivalstva. Možnosti za rast omejujeta tudi šibko naložbeno okolje in visoka brezposelnost. Poleg tega ostajajo na nacionalnih trgih dela in proizvodnih trgih strukturne togosti, ki upočasnjujejo prenos monetarne politike in preprečujejo hitro prilagajanje realnega gospodarstva v primeru negativnih gospodarskih pretresov. Razdrobljenost finančnih trgov zaradi državnih meja se je zmanjšala, vendar se še ni vrnila na ravni pred krizo.

Čeprav se z mnogimi težavami, s katerimi se trenutno spopada euroobmočje, soočajo tudi druga razvita gospodarstva, so pomanjkljivosti ureditve ekonomske in monetarne unije (EMU) prispevale k resnosti krize v euroobmočju. Zavest, da je treba odpraviti pomanjkljivosti upravljanja EMU ter okrepiti njeno strukturo, da bi bila trdna in odporna, je vse večja. Zapletenost sistema medsebojno povezanih ekonomskih spremenljivk in velika soodvisnost držav članic v monetarni uniji poudarjata pomen doslednega in usklajenega pristopa na nacionalni ravni in na ravni euroobmočja. To je bilo poudarjeno v nedavni krizi, ki je pokazala, da so lahko čezmejni prenosi pretresov hitri in obsežni ter da lahko imajo skupni pretresi zelo asimetrične učinke na rast v državah zaradi trajnih in velikih razlik v gospodarskih in institucionalnih strukturah na ravni držav članic. Edinstvena ureditev EMU poudarja potrebo po pristopu na podlagi sodelovanja za dosego bolj usklajenega prilagajanja v zasebnem in javnem sektorju, da se kratkoročno podpre domače povpraševanje ter spodbudijo strukturne spremembe za povečanje potenciala rasti na dolgi rok. Euroobmočje je več kot samo vsota njegovih delov. Vpliv pretresov zaradi krize in neusklajenih odzivov politike v času krize je presegel nacionalne meje in povzročil eksistenčna tveganja za celotno euroobmočje. Na enak način lahko tesno usklajevanje ukrepov politike v državah članicah ustvari pozitivne sinergije ter spodbudi pozitivne povratne učinke med politikami in pozitivne učinke prelivanja v državah članicah.

Priporočila, naslovljena na euroobmočje v okviru evropskega semestra, so že dokazala svojo vrednost pri spodbujanju boljšega usklajevanja politik v euroobmočju. Vse večja zavezanost Euroskupine izvajanju priporočil za euroobmočje je v zadnjem letu olajšala napredek na več pomembnih področjih politike. Zato so na podlagi pregledov osnutkov proračunskih načrtov države članice sprejele trdne zaveze, da bodo prilagodile svoje fiskalne politike. Euroskupina je temeljito preučila načrte reform in spodbujala skupno razumevanje pomembnih vprašanj, kot so morebitne koristi strukturnih reform, vključno z odpravljanjem visoke obdavčitve dela, in učinki asimetričnega ekonomskega prilagajanja v EMU. To je pripomoglo k iskanju skupnega razumevanja sedanjih izzivov politike, opredelitvi najboljših praks in izboljšanju usklajevanja odzivov politike, da bodo ugodnejši za rast.

Za ohranjanje in krepitev tega okrevanja so potrebna trajna in odločna prizadevanja politike. Za reševanje trajno nizke rasti je treba združiti strukturno, fiskalno, finančno in monetarno politiko v celosten, rasti prijazen pristop z ukrepi v gospodarstvu tako na strani povpraševanja kot ponudbe. Ključni izzivi euroobmočja so:

(i) podpreti uravnoteženo prilagajanje v zasebnem in javnem sektorju,

(ii) povečati potencial rasti gospodarstva v srednje- do dolgoročnem obdobju in

(iii) dokončati strukturo EMU.

Ključno vlogo bodo morale imeti naložbe. Prav tako so potrebne širše politične rešitve za zmanjševanje proizvodne vrzeli in povečanje potencialne proizvodnje, da se zagotovi dolgoročna prihodnost Evrope, tudi glede na staranje prebivalstva EU.

Kratkoročni izzivi: Ocena osnutkov proračunskih načrtov za leto 2015 kaže na možnosti za boljše usklajevanje diferenciranih fiskalnih odzivov držav članic euroobmočja. Države članice, ki nimajo fiskalnega manevrskega prostora, si morajo prizadevati, da ga ponovno pridobijo, države, ki imajo več fiskalnega manevrskega prostora, pa bi morale izkoristiti priložnost, da spodbudijo domače povpraševanje in zlasti naložbe. S tem bi podprli rast in prispevali k temu, da se izkoristijo pozitivni učinki prelivanja v euroobmočju. Naložbeni načrt bo prispeval k rasti prijaznejši fiskalni politiki in dal prednost priložnostim za produktivne naložbe. Ukrepi monetarne politike bodo imeli pomembno vlogo tudi pri spodbujanju zaupanja in podpiranju rasti s standardnimi in nestandardnimi ukrepi monetarne politike, ki so bili napovedani. Vendar bo njihova učinkovitost odvisna tudi od reformnih ukrepov na drugih področjih politike (fiskalne in strukturne) na ravni ambicioznosti njihove zasnove in odločnega izvajanja.

Srednjeročni izzivi: Dobro oblikovane in ustrezno izvedene strukturne reforme na trgu dela ter proizvodnih in finančnih trgih se še vedno ne izvajajo dovolj hitro in odločno. Vendar bo odpravljanje nakopičenih neravnotežij vseeno trajalo nekaj časa. Določen kratkoročni učinek strukturnih reform na gospodarsko aktivnost je sicer lahko negativen, če je monetarna politika omejena blizu spodnje meje nič (tj. ko so obrestne mere blizu ničle in se ne morejo bistveno dodatno znižati), vendar bodo ti vplivi verjetno majhni in odvisni od sprejetega ukrepa. Ukrepi se lahko prilagodijo, da se čim bolj zmanjšajo morebitni kratkoročni negativni učinki. Zato zamisel, da bi se z odložitvijo strukturnih reform izboljšale gospodarske razmere v sedanjih razmerah, ni podprta[1]. Če poleg tega te reforme sočasno izvaja več držav, da se izkoristijo pozitivni učinki prelivanja, se lahko koristi učinkov povečajo. Pomemben del teh koristnih učinkov bo zagotovljen z odpravo regulativnih ozkih grl za naložbe, napredkom na področjih, kot so storitve, energetika, telekomunikacije in digitalno gospodarstvo, izboljšanjem splošnih pogojev za poslovanje, izvajanjem reform trga dela, izboljšanjem dostopa do dolgoročnega financiranja in dokončanjem bančne unije, da se odpravi finančna razdrobljenost in zagotovi finančna stabilnost.

Dolgoročni izziv je odpraviti pomanjkljivosti strukture EMU.

2. Strukturna vprašanja 2.1. Politika strukturnih reform

Priporočila za euroobmočje iz leta 2014 so pozvala k izvajanju strukturnih reform v euroobmočju – za spodbujanje rasti, konvergence ter prilagajanja notranjih in zunanjih neravnotežij. V njih je bilo poudarjeno, da je treba spremljati, ocenjevati in spodbujati napredek pri izpolnjevanju zavez v zvezi z reformami, zlasti v državah članicah euroobmočja s čezmernimi neravnotežji in neravnotežji, ki zahtevajo odločno ukrepanje politike zaradi omejitve širjenja negativnih učinkov v preostali del euroobmočja. Prav tako je bilo priporočeno, da se spodbujajo ustrezne politike v državah z velikimi presežki, da se v čim večji meri zagotovi širjenje pozitivnih učinkov. Prav tako so bile priporočene redne tematske razprave o strukturnih reformah na trgu dela in proizvodnih trgih, pri katerih je lahko potencialno prelivanje učinkov veliko, pri tem pa naj se države osredotočijo na zmanjšanje visoke davčne obremenitve dela in reformo storitvenih trgov.

Na splošno je bil leta 2014 dosežen določen napredek pri izvajanju strukturnih reform (glej tabelo iz Priloge). Vendar pa se na splošno hitrost izvajanja strukturnih reform v euroobmočju kot celoti leta 2014 ni povečala.

Ponovno zunanje uravnoteženje v euroobmočju napreduje. Prilagoditve tekočega računa v več državah euroobmočja so povzročile premik od zelo visokih primanjkljajev pred krizo do stanja uravnoteženosti ali presežka. Velik delež te prilagoditve ni ciklične narave in zato se ne pričakuje, da bo z izboljšanjem gospodarskega položaja izginil[2]. Pomembna posledica teh dosežkov je, da ima euroobmočje kot celota vse bolj pozitiven tekoči račun. Povečal se je s primanjkljaja v višini 0,8 % BDP leta 2008 na presežek v višini 2,0 % BDP leta 2013 in 3,2 % leta 2014 (glej sliko 1). Prilagoditev v državah dolžnicah je bila gonilo za znaten del ponovnega uravnoteženja na ravni euroobmočja, pri čemer države upnice niso prilagajale svojega stanja presežka. Presežki na tekočem računu niso tako tvegani kot veliki primanjkljaji, vendar zahtevajo spremljanje in morebitno ukrepanje politike, saj kažejo na možnost skromne domače rasti in neučinkovito razporejenih gospodarskih virov.

Posledice dolga še vedno zavirajo aktivnost. Kljub prilagoditvam tokov so zunanje obveznosti še vedno visoke, zlasti v nekaterih državah (glej sliko 2). V več državah so bile neto zunanje obveznosti (NIIP) blizu letni proizvodnji leta 2013 ali nad njo. Nekaj držav je nedavno zabeležilo izboljšanje. Največji delež neto zunanjih obveznosti v državah s programom za makroekonomsko prilagoditev predstavlja dolg, ki pomeni tveganja za vzdržnost. Za zmanjšanje visokih ravni zunanje zadolženosti na vzdržnejše ravni je treba v prihodnosti ohranjati bilance tekočih računov, v nekaterih primerih pa bodo morda potrebne dodatne izboljšave prek še večjih trgovinskih presežkov in presežkov na tekočem računu.

Nekateri dejavniki trenutno otežujejo proces prilagajanja. Tekoča prizadevanja za obnovitev konkurenčnosti in uravnoteženje zunanjega položaja otežujeta inflacija in rast, ki sta nižji od pričakovanih zaradi upadanja cen in togosti plač. To okolje pomeni prenos sredstev z dolžnikov na upnike. Zelo nizke stopnje inflacije sicer prispevajo k podpori potrošnje, vendar je zaradi njih prilagajanje relativnih cen v euroobmočju težje. Medtem ko je pomemben izziv za države dolžnice, da se izognejo utrujenosti od reform ter jih še naprej izvajajo skupaj z ustreznimi politikami za konsolidacijo svojega položaja, bi lahko prilagajanje v državah upnicah ustvarilo pozitivne učinke prelivanja v preostali del euroobmočja. Sedanje zmanjšanje vrednosti eura, padec cen nafte in nestandardni ukrepi monetarne politike naj bi podprli ponovno uravnoteženje, zlasti v državah dolžnicah. Vzrok za to so njihove na splošno večje elastičnosti izvoznih cen, večja energetska intenzivnost ter na splošno višji razmiki v donosnosti državnih obveznic in razmeroma blokiranih kanalov za bančna posojila. Na mednarodni ravni mora euroobmočje verodostojno slediti ustreznim politikam za spodbujanje gospodarskega prilagajanja.

Razdolževanje podjetij in gospodinjstev je v teku. Zmanjševanje neodplačanega zasebnega dolga je še vedno na začetni stopnji[3]. Visok zunanji dolg v nekaterih državah euroobmočja kaže na visoko zadolženost zasebnega in javnega sektorja. Zlasti pritiski razdolževanja v zasebnem sektorju, ki vplivajo na gospodinjstva in podjetja, zavirajo zasebno potrošnjo in naložbe. Taki pritiski so se delno zmanjšali glede na raven pred krizo. Negativni kreditni tokovi so bili doslej glavno gonilo zmanjšanja deležev dolga v BDP, kar je privedlo do znatnih posrednih učinkov na gospodarsko aktivnost. Počasna ali celo negativna rast BDP je otežila zmanjševanje stopenj zadolženosti.

Slika 1: Prispevki k saldu tekočega računa euroobmočja (v % BDP euroobmočja) || Slika 2: Neto stanje mednarodnih naložb za močno zadolžene države (v % BDP), 2013

||

Vir: Evropska komisija. Opomba: Tekoči račun euroobmočja se izračuna kot vsota posameznih tekočih računov držav članic in je znesek, ki se na novo izračuna za vsako četrtletje. || Vir: Evropska komisija.

V več gospodarstvih so preostale potrebe po razdolževanju še vedno visoke. Potrebe po razdolževanju zasebnega sektorja presegajo 30 % BDP v več državah, tudi v nekaterih, ki so že zabeležile znatno zmanjšanje zasebne zadolženosti. Zaradi slabih razmer na kreditnih trgih in bilanc stanja zasebnega sektorja, ki zahtevajo hitrejše prilagajanje, se lahko pričakuje nadaljevanje aktivnega razdolževanja.

Ciklične razlike med državami članicami euroobmočja so velike. Ciklične razlike v monetarni uniji so do neke mere neizogibne (zaradi različnih gospodarskih struktur, institucij in odpornosti ter prilagajanja ob gospodarskih pretresih). Vendar so zaskrbljujoče, če so čezmerne in dolgotrajne. Trenutne velike ciklične razlike v euroobmočju je mogoče pojasniti predvsem z veliko heterogenostjo gospodarskih struktur v državah članicah, neustreznimi nacionalnimi ekonomskimi politikami, nezadostnim čezmejnim povezovanjem in pomanjkljivostmi strukture EMU, vključno z neustrezno porazdelitvijo tveganja prek finančnih in kapitalskih trgov. Pokazalo se je tudi, da prilagajanje ob pretresih, zlasti finančnih, v euroobmočju še vedno poteka počasi, zlasti kadar je fiskalna politika omejena in ker bančna unija ne deluje v celoti.

Trgi dela se izboljšujejo, čeprav so stopnje brezposelnosti še vedno visoke. Leta 2014 je bila prvič od začetka krize opažena majhna konvergenca v razmerah na trgu dela, brezposelnost pa se je zmanjšala tudi v tistih državah članicah euroobmočja, ki so zabeležile največje povečanje brezposelnosti zaradi državne dolžniške krize. V državah z nizko stopnjo brezposelnosti je ostala stopnja brezposelnosti na splošno stabilna. V nekaterih državah s stopnjo brezposelnosti nad 10 % je bilo zabeleženo pomanjkanje splošnega izboljšanja trga dela, razlike v stopnjah brezposelnosti med državami pa so dosegle 20 odstotnih točk. Dolgotrajna brezposelnost je leta 2014 dosegla skoraj 50 % skupne brezposelnosti (glej sliko 3) in brezposelnost mladih je še vedno velika, zato obstaja tveganje, da bi določene visoke stopnje brezposelnosti lahko postale strukturne. V državah s programom za makroekonomsko prilagoditev se je nadaljeval proces prerazporejanja virov iz nemenjalnega v menjalni sektor, pri čemer jih je podpiralo zmernejše gibanje plač v nemenjalnih sektorjih. Poleg prilagoditve relativnih plač so potrebne prilagojene politike, da bi spodbudili hitrejše prerazporejanje virov med sektorji in prispevali k odpravi dolgotrajne brezposelnosti. Velika neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih ovirajo boljše razmere na trgu dela v številnih državah članicah, ki imajo specifično potrebo po izvajanju politik, namenjenih nizkokvalificirani delovni sili. Ukrepi za spodbujanje vseživljenjskega učenja ne zadostujejo za reševanje izziva staranja delovne sile in mobilnosti delovne sile.

Slika 3: Dolgotrajna brezposelnost (eno leto ali več) v EU, euroobmočju in ZDA (% skupne delovne sile) ||

||

Vir: Evropska komisija in urad ZDA za statistiko dela (U.S. Bureau of Labor Statistics). ||

Socialne razmere v euroobmočju se po poslabšanju po krizi niso znatno izboljšale. Najnovejši razpoložljivi podatki kažejo, da sta se leta 2013 skupna stopnja tveganja revščine in hude materialne prikrajšanosti na medletni ravni začeli zmanjševati, in sicer na 16,7 % oziroma 7,4 %. Vendar sta se delež ljudi, ki živijo v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo, in stopnja revščine med zaposlenimi rahlo povečala na 10,9 % oziroma 11,5 %, večinoma zaradi trendov v državah, ki jih je kriza najbolj prizadela. Vrzel revščine je leta 2013 še naprej naraščala in se povzpela na 24,0 % zaradi nadaljevanja negativnih gibanj v državah euroobmočja, ki se soočajo s hitrimi prilagoditvami. V navedenih državah, ki jih je kriza najbolj prizadela, sta stopnja revščine in stopnja hude materialne prikrajšanosti strmo naraščali, v več državah članicah pa so se nacionalne stopnje dohodka zmanjšale. Morebitnih učinkov sprememb na socialnem področju na dolgoročno rast in vzdržnost javnega dolga, je več[4]. Revščina lahko negativno vpliva na produktivnost zaradi slabega dostopa do izobraževanja in zdravstvenih storitev, neenakosti pa lahko negativno vplivajo na rast zaradi večjega kopičenja zasebnega dolga in nižje rasti potrošnje. Visoke stopnje brezposelnosti mladih in povečanje dolgotrajne brezposelnosti imajo negativne dolgoročne socialne in gospodarske posledice. Dolgotrajna brezposelnost je eden od dejavnikov, ki so najtesneje povezani z revščino v Evropi[5].

V predpisih o trgu dela in proizvodnem trgu so še vedno prisotne velike togosti, ki ovirajo enotni trg. Take togosti lahko zavirajo zmožnosti držav članic za prilagajanje ob gospodarskih pretresih, kar ovira nemoteno delovanje EMU.

Potencialna rast se je med letoma 2007 in 2013 zmanjšala v skoraj vseh državah euroobmočja. To zmanjšanje je bilo najbolj izrazito v gospodarsko najranljivejših državah članicah euroobmočja in v baltskih državah. Zato so države članice s stopnjami dohodka pod povprečjem euroobmočja doživele največji padec potencialne rasti. V nekaterih od teh držav se je povečanje brezposelnosti še poslabšalo zaradi neugodnih gibanj na področjih delovno aktivnih prebivalcev in stopnje aktivnosti. Ta padec vložka dela je bil glavni vzrok za zmanjšanje potencialne rasti. Prispevek kapitala in skupne faktorske produktivnosti k potencialni rasti sta se med letoma 2007 in 2013 prav tako zmanjšala v vseh državah članicah.

Potrebna je ponovna zavezanost strukturnim reformam za okrepitev konkurenčnosti in potenciala rasti. V obdobju tik pred uvedbo eura je obstajalo prepričanje, da bo skupna valuta sama po sebi spodbuda za reformo, saj devizni tečaj ne bo več na voljo za izboljšanje konkurenčnosti. To se ni uresničilo in dosežki strukturnih reform še zdaleč niso zadovoljivi. Vse od krize je več držav euroobmočja sprejelo ambiciozne strukturne reforme, zlasti države, ki so v programu prilagoditve. Izvajanje reform se je v letu 2014 nadaljevalo, ker je prispevalo k tekočemu procesu prilagajanja. Vendar je napredek pri izvajanju reform v državah članicah euroobmočja precej pod ravnmi, določenimi v priporočilih za posamezne države. Poleg tega se je njihovo učinkovito izvajanje včasih ustavilo in obstaja tveganje, da bo prišlo do nazadovanja, takoj ko se zmanjšajo najnujnejše potrebe po financiranju in izboljšajo gospodarske razmere. Izvajanje ustreznih reform v vseh državah euroobmočja bi pomagalo spodbuditi domače povpraševanje ter olajšalo prizadevanja za obnovitev konkurenčnosti in rasti v euroobmočju. Poleg tega simulacije na podlagi modelov kažejo, da bi sočasno izvajanje strukturnih reform v več državah euroobmočja bolj povečalo proizvodnjo, kot če bi države članice ukrepale posamezno (glej okvir 1).

Uporaba delovne sile in kapitala v euroobmočju je prenizka. Dobro zasnovane reforme lahko prek svojih učinkov na rast, produktivnost in zaposlovanje zmanjšajo negativni učinek potrebnega finančnega razdolževanja v zasebnem sektorju ter pomagajo preprečiti škodljiva makroekonomska neravnotežja in škodo za splošne socialne razmere. Še posebej pomembne so politike, ki prispevajo k povečanju naložb. Povečanje naložb v velikih državah euroobmočja bi ustvarilo pozitivno prelivanje učinkov v preostali del euroobmočja[6]. Komisija je v zvezi s tem novembra 2014 sprejela naložbeni načrt za Evropo. Ta temelji na treh sklopih ukrepov, ki se medsebojno krepijo. 1) Mobilizacija vsaj 315 milijard EUR za dodatne naložbe v naslednjih treh letih prek posebnih instrumentov za financiranje tveganja, kar bo povečalo učinek javnih sredstev in sprostilo zasebne naložbe. 2) Ciljno usmerjene pobude, da bi te dodatne naložbe resnično zadovoljile potrebe realnega gospodarstva. 3) Ukrepi za zagotovitev večje regulativne predvidljivosti in odpravo ovir za naložbe, da bi Evropa postala privlačnejša za naložbe. Sočasno ukrepanje na vseh treh področjih je bistveno za ponovno vzpostavitev zaupanja in zmanjšanje negotovosti, ki ovirajo naložbe.

Pospešitev izvajanja reform je bistvenega pomena za euroobmočje. Pomanjkanje prožnosti deviznih tečajev kot mehanizma prilagajanja pomeni, da se morajo prilagoditi druge ekonomske spremenljivke, da obvladajo pretrese ali omogočijo gospodarstvu, da se prilagodi. Poleg tega se gospodarstva številnih držav euroobmočja zaradi višjega deleža nemenjalnih sektorjev v zaposlovanju in dodani vrednosti kot na začetku tega tisočletja težje prilagajajo na pritiske konkurenčnosti. To ima lahko škodljive učinke na konkurenčnost celotnega gospodarstva[7]. Zato je treba izboljšati delovanje trga dela in proizvodnega trga, da se omogoči zadostna prožnost in prepreči prenos neravnotežij ali pretresov v dolgotrajno brezposelnost.

Potencialne koristi strukturnih reform so lahko znatne. Običajno traja nekaj časa, da se pokažejo vsi učinki reform. Videti je, da se kažejo prvi znaki uspeha reform, ki so v teku.

V okviru 1 so prikazane primerljive ocene učinka reform na celotno gospodarstvo z uporabo simulacij QUEST.

Okvir 1: Učinek strukturnih reform na potencialno rast v euroobmočju

Slika 4: Učinki na BDP na različnih področjih reform po petih, desetih in dvajsetih letih

Vir: Varga ter in’t Veld (2014), razlika od izhodiščnih vrednosti v %

Euroobmočje bi lahko imelo znatne koristi od strukturnih reform. V skladu z analizo na podlagi modela QUEST Evropske komisije bi se lahko proizvodnja v desetih letih povečala za 7 % z višjo zaposlenostjo in izboljšanimi fiskalnimi položaji. Ta primerjalna metodologija temelji na strukturnih kazalnikih na področjih, kot so tržna konkurenca in regulacija trgov, trg dela in spretnosti, davčna struktura ter raziskave in razvoj, ter uporablja pristop „razlike do najboljšega rezultata“ za količinsko opredelitev potenciala reform tako, da se predpostavlja postopno in delno zmanjševanje razlike do povprečja treh najuspešnejših držav članic EU (za podrobno pojasnilo glej Varga ter in’t Veld, 2014)[8]. Da bi se izognili določanju nerealnih in/ali neuresničljivih ciljev, načrti vključujejo samo polovico vrzeli, ki bi se postopoma odpravile.

Slika 4 prikazuje učinke na BDP na področjih reform v euroobmočju, ob predpostavki, da vse države članice uvedejo podobne reformne ukrepe na teh področjih. Kratkoročno imajo največji učinek reforme trga dela (večja udeležba, aktivne politike zaposlovanja in reforme dajatev), davčne reforme (preusmeritev obdavčenja na posredne davke) in reforme proizvodnega trga (večja konkurenčnost v storitvenem sektorju in nižji vstopni stroški). Politike spodbujanja spretnosti ter raziskav in razvoja imajo velik učinek na BDP zelo dolgoročno in predstavljajo več kot tretjino dolgoročnih učinkov na BDP. (Glej Varga ter in’t Veld, 2014).

Strukturne reforme v eni državi lahko imajo pozitivne učinke prelivanja v druge države. Ti lahko vključujejo: i) tržne učinke prelivanja zaradi reform, ki spodbujajo povpraševanje. Na primer, prizadevanja države izvoznice za liberalizacijo trga lahko pomagajo povečati produktivnost v državi uvoznici prek kakovostnejših vmesnih vložkov; ii) reforme, ki povečujejo privlačnost naložb, zlasti neposrednih tujih naložb, lahko prispevajo k usmerjanju naložbenih tokov; iii) reforme, ki izboljšujejo mobilnost delovne sile in razporejanje virov v posameznih državah, lahko prispevajo tudi k njihovemu spodbujanju na ravni euroobmočja; iv) strukturne reforme lahko s krepitvijo zaupanja pozitivno vplivajo tudi na euroobmočje. Usklajena reformna prizadevanja lahko pomagajo pri širjenju bolj splošnih učinkov strukturnih reform na splošno blaginjo.

Številni strukturni izzivi so še nujnejši, tudi zaradi potencialnih koristi za euroobmočje kot celoto, ki jih lahko prinese njihova hitra izvedba. Na proizvodnih trgih ima napredek na področjih, kot so storitve, energetika, telekomunikacije in digitalno gospodarstvo, potencial za ustvarjanje prelivanja pozitivnih učinkov na rast med državami članicami, skupaj z izboljšanjem splošnih pogojev za podjetja (na primer upravna poenostavitev) pa bi ustvaril nove priložnosti za naložbe, ustvarjanje delovnih mest in rast. Reforme, namenjene izboljšanju konkurenčnosti v nemenjalnih sektorjih, bi podprle prilagajanje, spodbudile naložbe in omogočile razvoj teh sektorjev. Reforma na področju trga dela pomaga pri prerazporejanju virov v najbolj dinamične sektorje ter podpira prilagajanje in konkurenčnost. Zmanjšanje visoke davčne obremenitve dela je še vedno pomembno (glej tudi oddelek 2.2). Glede na naraščajočo dolgotrajno brezposelnost bi bilo koristno spodbujati aktivne in pasivne politike trga dela, s katerimi bi izboljšali spretnosti ter preprečili nadaljnje izgube človeškega kapitala in izključenost s trga dela.

2.2. Fiskalna politika

V priporočilih za euroobmočje iz leta 2014 so bile države članice euroobmočja pozvane, naj se v okviru Euroskupine zavzamejo za uskladitev fiskalnih politik. To je zajemalo zlasti ocene osnutkov proračunskih načrtov, da se po celotnem euroobmočju zagotovi povezana in rasti prijazna fiskalna naravnanost. V priporočilu je bilo poudarjeno, naj države članice izboljšajo kakovost in vzdržnost javnih financ tako, da dajo prednost naložbam na nacionalnih ravneh in ravni EU. Pozornost je bila namenjena tudi potrebi po zagotovitvi trdnosti nacionalnih fiskalnih okvirov, vključno z nacionalnimi fiskalnimi sveti.

Fiskalna slika za celotno euroobmočje se je leta 2014 še naprej izboljševala. Dosežen je bil tudi določen napredek pri uskladitvi fiskalnih politik. Fiskalna napoved za euroobmočje kot celoto se je izboljšala, skupna fiskalna naravnanost pa se zdi ustrezna. Odkar se je nominalni primanjkljaj v euroobmočju leta 2013 prvič po letu 2008 zmanjšal pod 3 % BDP, se glede na zimsko gospodarsko napoved za leto 2015 pričakuje, da bo za leto 2014 padel na 2,6 % BDP, leta 2015 pa na 2,2 % BDP. Vendar naj bi skupni delež dolga leta 2015 ostal praktično nespremenjen, in sicer s približno 94,3 % BDP leta 2014 naj bi se leta 2016 znižal na 94 % BDP (glej sliko 5). V številnih državah pa bo delež dolga še vedno naraščal tudi po letu 2015.

Za dosego vzdržnega proračunskega položaja bo treba vložiti še veliko truda. Države članice euroobmočja kot celote po ustavitvi prizadevanj za konsolidacijo v letu 2014 leta 2015 ne nameravajo nadaljevati fiskalne konsolidacije. To kažejo različni ukrepi za strukturno prilagoditev proračuna, saj tako diskrecijski fiskalni napor[9] kot sprememba strukturnega salda v letu 2015 ne kažeta prilagoditve (glej sliko 5). Po več letih znatnega fiskalnega napora in ob sedanji nizki rasti in nizki inflaciji, se zdi, da je večinoma nevtralna skupna fiskalna naravnanost na splošno ustrezna. Odsotnost restriktivne fiskalne politike na ravni celotnega euroobmočja deloma odraža potrebo po zagotovitvi ustreznega ravnotežja med zahtevami po vzdržnosti in zaskrbljenostjo zaradi ciklične stabilizacije.

Usklajevanje fiskalnih politik še vedno ni optimalno. Med državami članicami so še vedno velike razlike, kar povzroča tveganja za euroobmočje kot celoto (glej sliko 6). Države članice z več fiskalnega manevrskega prostora imajo zdaj priložnost, da sprejmejo ukrepe za spodbujanje domačega povpraševanja s posebnim poudarkom na naložbah. Fiskalne rezerve še niso obnovljene, zaskrbljenost zaradi vzdržnosti ter visoke in naraščajoče deleže dolga pa je treba v državah, kjer so prisotni, odločno odpraviti. Brez nadaljnjih prizadevanj za obnovitev fiskalnih rezerv bodo države članice in celotno euroobmočje ostali še naprej ranljivi v primeru negativnih gospodarskih pretresov. Eden od ključnih izzivov politike, s katerimi se srečuje euroobmočje, je nadaljnje zmanjševanje javnega dolga z diferenciranimi in rasti prijaznimi fiskalnimi politikami ob sočasnem spodbujanju potencialne rasti euroobmočja[10]. Pozornost se vedno bolj usmerja na neoptimalno usklajevanje fiskalnih politik v okviru, temelječem na pravilih EU. Države članice, ki nimajo fiskalnega manevrskega prostora, bi si morale prizadevati za njegovo pridobitev, tiste države članice, ki ga imajo, pa bi morale izkoristiti priložnost, da spodbudijo domače povpraševanje, s posebnim poudarkom na naložbah. V simulacijah se upoštevajo učinki začasnega dvoletnega porasta javnih naložb v državah s fiskalnim manevrskim prostorom v višini 1 % BDP in prikazujejo trajen pozitivni učinek na rast, z multiplikatorjem med 0,8 in 1. Odliv prihodkov zaradi uvoza je privedel do sorazmerno visokih učinkov prelivanja v druge države članice euroobmočja, zaradi česar se je BDP povečal za 0,2 do 0,3 %[11].

Slika 5: Diskrecijski fiskalni napor (DFN) in sprememba strukturnega salda (SS) za leto 2015 (v % BDP) || Slika 6: Stopnja tveganja za vzdržnost javnih financ in napovedani diskrecijski fiskalni napor (DFN) za leto 2015.

||

Vir: Evropska komisija. || Vir: Zimska napoved za leto 2015, Evropska komisija. Opomba: Stopnja tveganja za vzdržnost javnih financ se meri s kazalnikom S1, ki (v odstotnih točkah potencialnega BDP) kaže, za koliko se mora strukturni saldo spremeniti do leta 2020 v primerjavi s stopnjo iz leta 2014, da bi delež javnega dolga v BDP leta 2030 dosegel 60 %. Fiskalni napor se meri z napovedanim diskrecijskim fiskalnim naporom za leto 2015.

Od držav članic se zahteva, da zagotovijo popolno skladnost s Paktom za stabilnost in rast. Glede na to, da je bilo leta 2014 v postopku v zvezi s čezmernim primanjkljajem še osem[12] držav članic in da naj bi samo dve od držav članic, za katere velja preventivni del Pakta, v letih 2014–2015 dosegli ali presegli svoja srednjeročna proračunska cilja, pomanjkanje strukturne prilagoditve kaže, da zahteve Pakta ne bodo izpolnjene za euroobmočje kot celoto[13]. Fiskalni okvir EU spodbuja diferencirano in rasti prijazno konsolidacijo javnih financ. Pakt za stabilnost in rast državam članicam omogoča, da sledijo diferenciranim fiskalnim strategijam, ki upoštevajo njihove razmere. Države članice, ki se soočajo z večjimi fiskalnimi izzivi, morajo izvajati večji konsolidacijski napor. Srednjeročni cilji predstavljajo stabilna javnofinančna stanja, ki upoštevajo potrebo po oblikovanju fiskalnih rezerv zaradi prekomernih primanjkljajev ter zagotavljajo vzdržnost dolga.

Prožnost pravil znotraj Pakta za stabilnost in rast omogoča kratkoročno ohranitev rasti. Fiskalni napor se lahko prilagodi gospodarskim razmeram, zlasti v vedno večjem številu držav članic, za katere velja preventivni del Pakta, pri čemer se upošteva izvajanje obsežnih strukturnih reform. Naložbeni načrt za Evropo bo s spodbujanjem povečevanja produktivnih naložb pripomogel k povečanju potencialne rasti. Komisija bo zlasti pri izvajanju ocen v okviru Pakta za stabilnost in rast ugodno obravnavala vse kapitalske prispevke v Evropski sklad za strateške naložbe.

Kakovost javnih financ se ni dovolj izboljšala. Skupna kakovost odhodkov izhaja iz kombinacije dveh glavnih dejavnikov: (i) sestave odhodkov in zlasti deleža večjega števila postavk porabe, ki spodbujajo rast; in (ii) učinkovitosti odhodkov, tj. kako se poraba javnih sredstev odraža v zagotavljanju storitev za državljane in podjetja. Fiskalne strategije je še v precejšnji meri mogoče oblikovati tako, da bodo rasti prijaznejše. Medtem ko to velja za vse države članice EU, so države članice euroobmočja še posebej zainteresirane za zagotovitev, da se nacionalni proračuni uporabijo kot učinkovit prilagoditveni mehanizem. Na prihodkovni strani se kakovost javnih financ lahko zagotovi na primer z obravnavo davčnih goljufij in neenakosti.

Okvir 2: Spremljanje priporočil za euroobmočje – davčna obremenitev dela

V veliki večini držav članic euroobmočja je davčna obremenitev dela razmeroma visoka (približno 40 % ali več skupnih stroškov dela). To negativno vpliva na uspešnost trga dela in gospodarsko aktivnost. Ključna opcija politike je preusmeritev z obdavčitve dela na rasti prijaznejše vire prihodkov, kot so potrošnja, periodični davki na nepremičnine in okoljski davki. Ti se v nekaterih državah še vedno premalo uporabljajo. Preusmeritev davčnega bremena z obdavčitve dela stimulira ponudbo delovne sile in povpraševanje po njej ter prispeva k dobičkonosnosti podjetij, kar posledično izboljšuje donos vloženega kapitala in spodbude za naložbe.

Slika 7: Davčna obremenitev dela v euroobmočju in njena sestava (%), 2013 Slika 8: Razvoj davčne obremenitve nizko plačanega dela v euroobmočju

Vir: OECD in Evropska komisija. Opomba: Prikazani ukrep, imenovan tudi davčni primež, ustreza deležu stroškov dela, ki se pripišejo davku od dohodkov in prispevkom za socialno varnost (v %). Davčni primež je prikazan za samskega delavca brez otrok, s povprečno plačo leta 2013 (slika 10) in s 67 % povprečne plače (slika 11). Najnovejši podatki za Ciper niso na voljo.

Med krizo so prizadevanja za zmanjšanje visoke obdavčitev dela upadala in številne države članice so povišale obdavčitev dela, da bi prispevale h konsolidaciji. Svet je izdal priporočila za posamezne države članice, naj obravnavajo visoko davčno obremenitev dela, in priporočilo za euroobmočje, naj obravnava to vprašanje, saj se s tem izzivom soočajo številne države članice, možni pa so tudi obsežni učinki prelivanja prek povpraševanja in konkurenčnosti.

Euroskupina se je takoj odzvala na priporočilo in organizirala številne tematske razprave. Odprta razprava je pripomogla k dogovoru o skupnih načelih glede oblikovanja in financiranja reform davčne obremenitve dela ter k trdni zavezi ministrov, da bodo delo pospešili.

Prva ocena izvajanja kaže, da so razprave v Euroskupini močno vplivale na to, da so se države članice euroobmočja zavedle koristi obravnave visoke obdavčitve dela. Sprejetih je zelo malo ukrepov, ki bi povečali davčni primež, in številne države članice načrtujejo ali izvajajo ukrepe za njegovo zmanjšanje. Skupna načela, dogovorjena v okviru Euroskupine, upoštevajo tudi države članice, ki so na primer pogosto ciljno usmerjene v zniževanje davčne obremenitve dela ravno v kategorijah oseb z nižjimi prihodki. Prav tako je treba preprečiti preveliko zapletenost za davkoplačevalce in davčno upravo, da se lahko upošteva širša slika trga dela ter zagotovi politična in družbena podpora.

Čeprav sta izziv in zahtevana politična usmeritev na splošno jasna, je pomembno, da se izvajanje še naprej spremlja. Neprekinjeno sodelovanje Euroskupine lahko pomaga zagotoviti, da to vprašanje ostane visoko na dnevnem redu te politike.

Komisija vztrajno poziva, naj se da prednost sestavi fiskalnih politik, ki spodbuja rast. Na prihodkovni strani to pomeni, da se zagotovi učinkovit in rasti prijazen davčni sistem. Rasti še zlasti škoduje obdavčitev dela (glej okvir 2). Preusmeritev z obdavčitve dela na rasti prijaznejše davke, kot so potrošnja, periodični davki na nepremičnine in okoljski davki se je izvajala, vendar so te reforme v primerjavi z izzivom še vedno razmeroma skromne. Povprečna najvišja obdavčitev dohodkov pravnih oseb v euroobmočju ni zelo visoka v primerjavi z drugimi razvitimi gospodarstvi, vendar se stopnje med državami članicami znatno razlikujejo, kot prikazuje slika 12. Razlike v davčnih stopnjah in osnovah lahko spodbudijo davčno konkurenco. Razlike lahko ustvarijo tudi možnosti za preusmeritev dobička, kar prispeva k eroziji davčnih osnov.

Sestava odhodkov še vedno ni rasti prijaznejša. Podrobnosti o nedavnih trendih odhodkov kažejo na povečanje v nekaterih postavkah, za katere velja, da so manj rasti prijazne, kar pa lahko odraža aktivacijo mrež socialne varnosti, da se ublažijo negativni socialni učinki krize. Hkrati pa se je poraba v postavkah, ki spodbujajo rast, kot sta izobraževanje ali javne naložbe, umirila, v nekaterih primerih upadla.

Slika 9: Davčna obremenitev dohodkov pravnih oseb (v %), 2014

Vir: Evropska komisija. Opomba: Povprečje euroobmočja je tehtano z BDP. Prikazani ukrep je neciljno usmerjena najvišja zakonsko določena davčna stopnja za dohodek pravnih oseb; vključno z obstoječimi trajnimi ali začasnimi dajatvami in lokalnimi davki. Za podrobnosti glej Evropska komisija, „Tax reforms in EU Member States“, 2014.

Učinkovitost odhodkov v euroobmočju je mogoče bistveno izboljšati. Kakovost javne porabe lahko veliko pridobi z bolj sistematičnimi pregledi porabe kot sestavnim delom proračunskega postopka, da se zlasti opredelijo potencialni prihranki (ki najmanj škodujejo rasti), preusmerijo viri na področja porabe, ki spodbujajo rast, in poveča učinkovitost javnega sektorja v skladu s potrebami in prednostnimi nalogami posameznih držav. Dobro oblikovani in temeljito izvajani pregledi porabe vodijo do „pametnejšega“ dodeljevanja odhodkov v okviru nacionalnih prednostnih nalog politike, ki ne le prispevajo k doseganju fiskalnih ciljev, temveč sprostijo tudi fiskalni prostor za novo ali povečano porabo, ki spodbuja rast, ali za znižanje davkov[14]. Čeprav se zmanjšanje odhodkov priporoča predvsem v državah z razmeroma velikimi javnimi sektorji, so tudi v državah z nižjimi odhodki možnosti za prilagoditev davkov.

Trdni in pregledni nacionalni fiskalni okviri zagotavljajo temelje za odgovorne in trajnostne fiskalne politike v euroobmočju. Leta 2014 so v celoti začele veljati pravne zahteve za krepitev nacionalnih fiskalnih okvirov držav članic euroobmočja: direktiva[15] o proračunskih okvirih, uredba[16] o okrepljenem spremljanju proračunskega postopka in fiskalni pakt[17], ki se v celoti uporablja za vse države članice euroobmočja. Ta zakonodaja je državam članicam euroobmočja dala možnost, da pregledajo svoje domače fiskalno upravljanje in sprožijo večje reforme, s katerimi včasih korenito prenovijo fiskalna pravila, postopke in institucije. Reforme so zajele vse glavne osnovne elemente nacionalnih fiskalnih okvirov:

- Število in trdnost fiskalnih pravil se povečujeta, pri čemer so pravila o strukturno uravnoteženem proračunu postala glavna značilnost okrepljenih fiskalnih okvirov v skoraj vseh državah članicah euroobmočja. Medtem ko so slednja namenjena doseganju srednjeročnega cilja ali ambicioznejših fiskalnih ciljev, lahko zaradi ubeseditve odstopnih klavzul in omejitvene narave korektivnega mehanizma v primeru odstopanj pride do zdrsov, verodostojnost teh novih pravil pa je treba še preizkusiti v resničnem javnofinančnem okolju.

- Obseg, kakovost in preglednost letne priprave proračuna in srednjeročnega fiskalnega načrtovanja so bili posodobljeni. Poleg tega se ti postopki postopoma usklajujejo s skupnimi mejniki, določenimi v t. i. zakonodajnem dvojčku.

- Ustanovljene (ali okrepljene) so bile neodvisne institucije za nadzor javnih financ, zlasti veljavnih fiskalnih pravil, ter za pripravo ali potrjevanje makroekonomskih napovedi, ki se uporabljajo za fiskalno načrtovanje. Vendar v nekaterih državah članicah euroobmočja takšni organi še ne delujejo in širše gledano je še vedno prezgodaj, da bi lahko ocenili učinkovitost delovanja teh novoustanovljenih varuhov in njihov vpliv na domačo fiskalno politiko.

Države članice euroobmočja, ki pri izvajanju fiskalne politike poskušajo izkoristiti vse prednosti „nove generacije“ nacionalnih fiskalnih okvirov, se srečujejo s ključnima izzivoma:

i) dokončno oblikovati in sprejeti še neizvedene reforme za prenos zahtev iz nove ureditve fiskalnega upravljanja EU v nacionalne okvire (pri čemer Evropska komisija redno preverja skladnost z zadevnimi pravnimi določbami);

ii) zagotoviti učinkovito delovanje novoustanovljenih ali posodobljenih fiskalnih okvirov, da bodo lahko v celoti izpolnili svojo predvideno vlogo pri izvajanju trdne in vzdržne fiskalne politike v skladu tako z zahtevami domače politike kot proračunskimi zavezami iz Pogodbe EU. To med drugim vključuje popolno operativnost neodvisnih fiskalnih institucij in čim boljši izkoristek njihovega vedno večjega strokovnega znanja za učinkovitejše upravljanje nacionalnih javnih financ.

2.3. Politika finančnega sektorja

Priporočila za euroobmočje iz leta 2014 se zavzemajo za ukrepe za zagotovitev odpornosti bančnega sistema na pretrese. To zlasti vključuje sprejetje potrebnih ukrepov v odziv na rezultate celovite ocene, ki jo je izvedla ECB, izvajanje predpisov bančne unije in nadaljevanje dela, predvidenega v obdobju prehoda na enotni mehanizem za reševanje. V priporočilih je bila poudarjena potreba po zmanjšanju finančne razdrobljenosti, spodbujanju naložb zasebnega sektorja in povečanju kreditiranja gospodarstva z ukrepi za izboljšanje dostopa malih in srednjih podjetij do posojil, poglobitvi kapitalskih trgov in ponovnem zagonu trgov listinjenja. Za nedavno krizo je bilo značilno obsežno prelivanje negativnih učinkov na finančnih trgih, tako na trgih državnih obveznic kot tudi med tveganjem državnega dolga in tveganjem zasebnega dolga. Analiza, ki se nanaša na dvostranske učinke prelivanja tveganj državnega dolga v euroobmočju, kaže na visoko stopnjo heterogenosti med državami, pri čemer so države, ki so v programu za makroekonomsko prilagoditev, hkrati vir učinkov prelivanja in ranljive za pretrese iz drugih držav članic. Kriza je deloma obrnila trend finančnega povezovanja, ki ga je spodbudila monetarna unija, kar je sprožilo močno razdrobitev. Med drugim bi ustanovitev bančne unije in izvajanje enotnega pravilnika pripomogla k prekinitvi povezave med državami in bankami. Pričakuje se, da se bodo skupaj z večjo odpornostjo bank povečali tudi vzdržnejši čezmejni bančni tokovi.

Na splošno je bil pri izpolnjevanju teh priporočil dosežen znaten napredek. V nadaljevanju sledi podrobnejša razlaga, glede na preostale izzive finančne politike v euroobmočju.

Pogoji na finančnem trgu v euroobmočju so se izboljšali, vendar trgi ostajajo razdrobljeni. V skladu z gibanjem obrestnih mer ECB so kratkoročne obrestne mere denarnega trga v euroobmočju padle na skoraj ničelno stopnjo. Podobno nizek je bil tudi trend donosov in razmikov pri državnih obveznic v euroobmočju, ki ga zlasti podpirajo (i) učinki ukrepov monetarne politike, vključno z zavezo ECB programu dokončnih denarnih transakcij in obsežnemu kvantitativnemu popuščanju, (ii) upad dolgoročnih inflacijskih pričakovanj, (iii) opazno zmanjšanje kreditnega tveganja pri ekonomsko ranljivih državah članicah, (iv) okrepljeni okviri za ekonomsko in fiskalno upravljanje ter (v) okrepljeni finančna regulacija in nadzor. Trgi državnih obveznic v euroobmočju so prestali začasna obdobja nestanovitnosti, povezana z neugodnimi geopolitičnimi dogodki. V nekaterih tržnih segmentih se je finančna razdrobljenost sredi leta delno 2013 obrnila, vendar ostaja visoka glede na standarde iz preteklosti. Raziskave o bančnih posojilih še naprej kažejo razlike v posojilnih pogojih v euroobmočju, ki so do določene mere posledica posebnih dejavnikov podjetij in trendov slabih posojil.

Čeprav so se stroški financiranja znižali, je bančno posojanje zasebnemu sektorju še vedno šibko. Ni prepričljivih dokazov o splošnem pomanjkanju financiranja v gospodarstvu euroobmočja, tudi zato, ker je nizka stopnja povpraševanja pomemben dejavnik, ki pojasnjuje omejeno širitev posojil. Vendar je v finančnih tokovih opaziti trenja, zlasti za dolgoročne infrastrukturne projekte in MSP, ki delujejo v najbolj ekonomsko ranljivih gospodarstvih. Treba je odpraviti še vse ovire, ki neupravičeno omejujejo dostop do posojil, da se ne bodo pojavljale vrzeli v financiranju in zavirale gospodarske rasti, ko se bo povpraševanje po posojilih začelo povečevati.

ECB je sprejela številne standardne in nestandardne ukrepe monetarne politike, s katerimi bo obravnavala nizko inflacijo. Leta 2014 je inflacija v euroobmočju v povprečju dosegla 0,4 %, kar je veliko pod povprečjem srednjeročnega inflacijskega cilja ECB. Da se podpre zasidranje srednjeročnih inflacijskih pričakovanj, so se ključne obrestne mere ECB znižale na efektivno spodnjo mejo. Obrestna mera za operacije glavnega refinanciranja se je septembra 2014 zmanjšala na 0,05 %, medtem ko je bila obrestna mera za mejni depozit določena na 0,20 %. Julija 2013 je bila uvedena smernica za prihodnost za večji neposredni vpliv na terminsko strukturo obrestnih mer. ECB je ponovno potrdila, da bodo ključne obrestne mere dlje časa ostale nizke, kar je v skladu z umirjenimi obeti v zvezi z inflacijo. Ciljno usmerjene dolgoročne operacije refinanciranja so bile uvedene, da zagotovijo terminsko financiranje do največ štiri leta z zelo nizko fiksno obrestno mero. ECB je sprejela tudi dodatne nestandardne ukrepe, ki neposredno vplivajo na trge finančnih instrumentov, zavarovanih z zastavo premoženja, in trge kritih obveznic.

ECB se je januarja 2015 odločila za program obsežnega kvantitativnega popuščanja. Objavila je, da namerava razširiti svoj program nakupov vrednostnih papirjev, tako da bo poleg finančnih instrumentov, zavarovanih z zastavo premoženja, in kritih obveznic vključeval tudi evrske tržne obveznice, uvrščene v naložbene razrede, ki jih izdajo države članice euroobmočja in evropske institucije. V okviru te razširitve programa nakupa bo skupni mesečni nakup vrednostnih papirjev iz javnega in zasebnega sektorja, ki ga opravi Eurosistem, znašal 60 milijard EUR za obdobje do konca septembra 2016 in dokler se ne doseže vzdržno prilagajanje inflacije v skladu s stopnjami inflacije pod 2 %, a blizu te meje, v srednjeročnem obdobju. Poleg tega se je ECB odločila, da bo spremenila oblikovanje cene ciljno usmerjenih operacij dolgoročnega refinanciranja. Obrestna mera, ki se bo uporabljala za prihodnje ciljno usmerjene operacije dolgoročnega refinanciranja, bo enaka obrestni meri za operacije glavnega refinanciranja, ki jih izvaja Eurosistem, ki velja, kadar se izvede vsaka ciljno usmerjena operacija dolgoročnega refinanciranja, s čimer se bo odštelo 10 bazičnih točk razmika do obrestne mere za operacije glavnega refinanciranja, ki je veljala za prvi dve ciljno usmerjeni operaciji dolgoročnega refinanciranja. Trgi so se pozitivno odzvali na razširitev programa nakupa, za katerega se pričakuje, da bo imel dovolj velik učinek na širša makroekonomska gibanja v euroobmočju ter da bo sprožil ponovno sidranje srednje- do dolgoročnih inflacijskih pričakovanj v skladu s ciljem ECB na področju stabilnosti cen, da je stopnja inflacije pod 2 %, a blizu te meje. To bi moralo posledično olajšati proces razdolževanja po celotnem euroobmočju ter podpreti povpraševanje po posojilih in naložbe. Učinkovitost tega odločnega ukrepa s strani ECB je odvisna tudi od tega, kako odločne in ustrezne so reforme na drugih področjih politik, vključno s fiskalnimi in strukturnimi politikami.

Odločni spodbujevalni ukrepi denarne politike so bistvenega pomena v boju proti gospodarski šibkosti in ohranitvi stabilnih cen v srednjeročnem obdobju, vendar ta prizadevanja še niso podkrepljena z dodatnimi ukrepi na drugih področjih, vključno s finančnim sektorjem. Rezultati celovite ocene s strani ECB in obremenitvenega testa za celotno EU, ki ga je koordiniral Evropski bančni organ, potrjujejo znatno izboljšanje kapitalizacije evropskih bank v zadnjih šestih letih. V obdobju od leta 2008 do leta 2013 je 130 bančnih skupin, ki so sodelovale v celoviti oceni, zbralo presežni kapital v višini 200 milijard EUR. Od januarja 2014 in pred zaključkom celovite ocene oktobra 2014 je bilo zbranih dodatnih 57 milijard EUR. To kaže na znatna dokapitalizacijska prizadevanja bank, ki jih spodbujajo novi regulativni okvir (uredba EU o kapitalskih zahtevah in direktiva EU o kapitalskih zahtevah), nadzorne zahteve in tržna pričakovanja. ECB je v celoviti oceni je v 25 bankah ugotovila preostali kapitalski primanjkljaj v višini 25 milijard EUR. Dvanajst od 25 bank je ta primanjkljaj s povečanjem svojega kapitala v višini skupno 15 milijard EUR pokrilo že leta 2014. Banke s primanjkljajem so pripravile kapitalske načrte in imajo devet mesecev časa, da pokrijejo kapitalski primanjkljaj. Evropske banke so zdaj v veliko boljšem položaju, da vzdržijo finančne šoke, kot pred krizo. To bi moralo odpraviti pomisleke vlagateljev o kakovosti bilanc stanja evropskih bank in pripomoči k ponovni vzpostaviti zaupanja, kar bi bankam omogočilo, da opravljajo svojo osrednjo dejavnost, tj. kreditirajo realno gospodarstvo.

Vendar izzivi ostajajo in prilagoditev bančnih bilanc stanja in struktur upravljanja še ni zaključena. Pri sanaciji finančnega sektorja v Evropi je bil dosežen znaten napredek, zaradi česar so bančne bilance stanja bolj uravnotežene in dostop do posojil lažji. Leta 2014 in prvič v sedmih letih so banke euroobmočja poročale o omilitvi bonitetnih standardov za posojila podjetjem. Raziskava ECB o bančnih posojilih kaže, da se pogoji za rast posojil v euroobmočju postopoma izboljšujejo, vendar še ni jasno, ali se bodo ti pozitivni trendi prenesli tudi v ustvarjanje neto kreditov, saj je v številnih državah še vedno več odkupov kot novega posojanja. Bančna posojila bodo še nekaj časa glavni vir financiranja evropskih podjetij, saj morajo banke najprej ponovno vzpostaviti vse svoje posojilne sposobnosti. Zato je v bančnem sektorju pričakovati dodatne reforme. Banke euroobmočja morajo še izpolniti višje kapitalske zahteve v skladu z direktivo o kapitalskih zahtevah in uredbo o kapitalskih zahtevah (CRD IV /CRR), ki bodo v celoti veljavne leta 2019. Poleg tega bodo morale banke izboljšati upravljanje tveganj, okrepiti strukture upravljanja in se soočiti z izzivi glede dobičkonosnosti. Poslovni modeli evropskih bank lahko postanejo še odpornejši na negativne šoke, na primer s povečanjem stabilnosti virov bančnega financiranja. Poleg tega so bančne bilance stanja še naprej pod pritiskom zaradi visoke stopnje slabih posojil. V primerih, ko stopnje dolga podjetij niso vzdržne, vendar so njihovi poslovni modeli ocenjeni kot poslovno vzdržni, ukrepi za obravnavanje slabih posojil vključujejo prestrukturiranje dolga, boljše sheme insolventnosti ali posebna orodja, kot so pretvorbe dolga v lastniški delež. Takšni instrumenti se lahko dopolnijo z ukrepi za zagotovitev boljše uskladitve davčne obravnave dolžniškega in davčne obravnave lastniškega financiranja. Obravnavanje slabih posojil v bančnih bilancah stanja bi bilo nujno dopolniti z razdolževanjem v zasebnem nefinančnem sektorju, kar bi posledično omililo presežek dolga po krizi in pripomoglo k podpori gospodarske aktivnosti.

Napredek se nadaljuje tudi pri izvajanju predpisov bančne unije. Enotni mehanizma nadzora ECB (EMN) je postal operativen 4. novembra 2014 in je zdaj pristojen za neposredni nadzor nad najpomembnejšimi bankami euroobmočja.

Dosledno izvajanje enotnega mehanizma za reševanje bo dopolnilo strukturo bančne unije. V tem pogledu ustanavljanje enotnega odbora za reševanje (SRB) napreduje. Pričakuje se, da bodo stalni člani SRB svoje naloge začeli opravljati v prihodnjih mesecih. Poteka tudi upravno in operativno ustanavljanje SRB, saj naj bi se priprava načrtov za reševanje bank začela že letos.

Vzpostavlja se skupno varovalo enotnega sklada za reševanje v prehodnem obdobju, ko se bodo postopno združevala nacionalna sredstva za reševanje držav članic, ki sodelujejo v enotnem mehanizmu za reševanje. Decembra 2014 so se države članice dogovorile o izjavi, ki zagotavlja enako obravnavo enotnega sklada za reševanje tako za države članice euroobmočja, ki jih podpira evropski mehanizem za stabilnost (EMS), kot za države članice, ki niso v euroobmočju, ki so se odločile, da se pridružijo bančni uniji.

Razvoj odpornejšega finančnega sistema je tesno povezan z razvojem alternativnih, različnih in odpornih finančnih kanalov, ki so tržno usmerjeni. Glede na veliko odvisnost Evrope od bančnega financiranja je to zdaj še posebej pomembno, ko tradicionalni kanali bančnega financiranja zaradi zahtev po razdolževanju in prilagoditev poslovnih modelov zaradi predvidenih zakonodajnih sprememb niso dovolj pretočni. V primerjavi z drugimi gospodarstvi je euroobmočje izrazito odvisno od bank. Financiranje na trgu, kolikor je razvito, je predvsem usmerjeno v dolžniško financiranje, lastniško financiranje pa ima manjšo vlogo. Raziskave kažejo, da bi večja diverzifikacija v korist tržnega financiranja lahko prinesla gospodarske koristi. Dodatni pozitivni učinki se bodo pojavili z večjo finančno stabilnostjo, saj so tržne finančne strukture v primerjavi z bančnimi modeli povezane z nižjimi sistemskimi tveganji in večjo gospodarsko rastjo v obdobjih tržnih napetosti.

Evropska komisija se je zavezala, da bo vzpostavila unijo kapitalskih trgov, da se družbam omogoči diverzifikacija virov zunanjega financiranja in prispevek h gospodarski rasti.

Obveznosti || Povzetek ocene

Priporočila za euroobmočje iz leta 2014

Priporočilo 1 V tesnem sodelovanju s Komisijo spodbujajo in nadzirajo izvajanje strukturnih reform na področjih, ki so najbolj pomembna za nemoteno delovanje euroobmočja, da bi spodbudili rast in konvergenco ter prilagajanje notranjih in zunanjih neravnotežij. Ocenijo in spodbujajo napredek pri uresničevanju zavez glede reform v državah članicah euroobmočja s čezmernimi neravnotežji in pri izvajanju reform v državah članicah euroobmočja z neravnotežji, ki zahtevajo odločno ukrepanje zaradi omejitve negativnih učinkov prelivanja v preostalem delu euroobmočja. Spodbujajo ustrezne politike v državah z velikimi presežki na tekočem računu, da prispevajo k pozitivnim učinkom prelivanja. Opravljajo redne tematske razprave o strukturnih reformah na trgu dela in trgu proizvodov, pri katerih obstajajo močni potencialni učinki prelivanja, pri tem pa se osredotočijo na zmanjšanje visoke davčne obremenitve dela in reformo storitvenih trgov. || Euroobmočje je doseglo določen napredek pri izvajanju priporočila 1: · Napredek pri uresničevanju zavez glede reform se je spodbujal na ravni euroobmočja v t. i. tehničnih razpravah Odbora za ekonomsko politiko in Ekonomsko-finančnega odbora ter v političnih razpravah Euroskupine in svetu ECOFIN. Zabeležen je bil tudi napredek pri reformah v državah, ki so v programu za makroekonomsko prilagoditev, ter opravljena razprava o napredku pri reformah v državah članicah s čezmernimi neravnotežji ali neravnotežji, ki zahtevajo odločno ukrepanje. · Ocena izvajanja zavez glede reform za posamezne države v posameznih državah članicah kaže, da je bilo pri približno [50] % priporočil zaznati vsaj nekaj napredka pri izvajanju v euroobmočju kot celoti. · Euroskupina je opravila številne razprave v zvezi s spodbujanjem ustreznih politik v državah z velikimi presežki na tekočem računu, na primer v okviru ocene osnutkov proračunskih načrtov. · Euroskupina je julija in septembra opravila dve tematski razpravi o zmanjšanju visoke davčne obremenitve dela, razprava o reformi storitvenih trgov pa se bo odvila marca.

Priporočilo 2 V tesnem sodelovanju s Komisijo usklajujejo fiskalne politike držav članic euroobmočja, zlasti pri ocenjevanju osnutkov proračunskih načrtov, da se bo zagotovila povezana in rasti prijazna fiskalna naravnanost v celotnem euroobmočju. Izboljšajo kakovost in vzdržnost javnih financ tako, da dajo prednost materialnim in nematerialnim naložbam na nacionalnih ravneh in ravni EU. Zagotovijo krepkost nacionalnih fiskalnih okvirov, vključno z nacionalnimi fiskalnimi sveti. || Euroobmočje je doseglo določen napredek pri izvajanju priporočila 2: · Določen napredek je bil dosežen pri usklajevanju fiskalnih politik, saj so se fiskalni obeti za celotno euroobmočje izboljšali, skupna fiskalna naravnanost pa se zdi ustrezna. Vendar usklajevanje fiskalnih politik še vedno ni optimalno. Razprava je potekala v okviru ocene osnutkov proračunskih načrtov. · Komisija je 13. januarja objavila sporočilo o tem, kako čim bolje izkoristiti prožnost v okviru obstoječih pravil pakta za stabilnost in rast, vključno s spodbujanjem naložb. · Pri izboljšanju kakovosti in vzdržnosti javnih financ je bil dosežen omejen napredek, kar je tudi tema prihodnjega tematskega medsebojnega pregleda v Odboru za ekonomsko politiko. · Razprave o vprašanju spodbujanja naložb, vključno z dajanjem prednosti materialnim in nematerialnim naložbam na nacionalnih ravneh in na ravni EU, so potekale na tehnični ravni ter v Euroskupini in svetu ECOFIN. · Potekale so tehnične razprave o nacionalnih fiskalnih okvirih, vključno z nacionalnimi fiskalnimi sveti.

Priporočilo 3 Zagotovijo, da je bančni sistem odporen na pretrese, zlasti s sprejetjem potrebnih ukrepov v odziv na rezultate pregleda kakovosti sredstev in obremenitvenih testov ter z izvajanjem predpisov bančne unije in nadaljnjim napredovanjem pri delu, predvidenem v obdobju prehoda na enotni mehanizem za reševanje. Spodbujajo naložbe zasebnega sektorja in zagotovijo večje kreditiranje gospodarstva z ukrepi za izboljšanje dostopa MSP do posojil, poglobitev kapitalskih trgov ter ponovni zagon trgov listinjenja na podlagi predlogov in časovnega načrta iz sporočila Komisije o dolgoročnem financiranju evropskega gospodarstva. || Euroobmočje je doseglo znaten napredek pri izvajanju priporočila 3: Pri zagotavljanju odpornosti bančnega sistema je bil dosežen znaten napredek: · Celovita ocena, ki jo je izvedla ECB, vključno z obremenitvenim testom za celotno EU, ki ga je koordiniral Evropski bančni organ, je bila uspešno zaključena oktobra 2014, rezultati pa so potrdili znatno izboljšanje kapitalizacije evropskih bank v zadnjih letih. Ukrepanje po rezultatih celovite ocene se že izvaja. Banke, ki še imajo primanjkljaje, so pripravile kapitalske načrte in imajo devet mesecev časa, da primanjkljaje pokrijejo. · Kar zadeva izvajanje bančne unije, je enotni mehanizem nadzora 4. novembra 2014 uradno začel izvajati nadzorne naloge. Ena od njegovih glavnih prednostnih nalog je, da zagotovi enake konkurenčne pogoje za vse pomembne evropske banke, ne samo kar zadeva nadzor, ampak tudi dosledno uporabo enotnega pravilnika. · Operativno ustanavljanje SRB poteka po načrtu. Pričakuje se, da bodo stalni člani SRB svoje naloge začeli opravljati v prihodnjih mesecih, saj naj bi se priprava načrtov za reševanje bank začela že letos. · Dogovorjena so bila pravila za tveganju prilagojen izračun prispevkov bank v reševalni sklad v okviru direktive o sanaciji in reševanju bank (DSRB). Pri spodbujanju naložb zasebnega sektorja in povečanju posojanja gospodarstvu je bil z različnimi ukrepi dosežen določen napredek: · V okviru javnih ukrepov, namenjenih neposrednemu spodbujanju zasebnih naložb, je Evropska komisija novembra 2014 sprejela naložbeni načrt. Zagotovil bo boljše povezovanje in diverzifikacijo evropskih finančnih trgov ter spodbudil naložbe zasebnega sektorja. · Uredba o evropskih dolgoročnih investicijskih skladih bo zagotovila skupni regulativni okvir EU in čezmejne pravice za sklade, specializirane za dolgoročne naložbe, na primer za infrastrukturne projekte ali mala in srednja podjetja. Uredba o evropskih dolgoročnih investicijskih skladih naj bi začela veljati sredi leta 2015. · Evropska komisija je napovedala, da si bo prizadevala za unijo kapitalskih trgov, da bi dosegli večji in bolj poglobljen trg ter razvili pravi enotni trg za finančne storitve. · Ena od kratkoročnih prednostnih nalog Komisije je razvoj vzdržnega trga listinjenja EU. Na tem področju Komisija razvija pristop, ki v okvir uvaja večjo občutljivost na tveganja. Prvi korak v to smer so „visokokakovostna“ merila, ki so bila sprejeta oktobra v okviru delegiranih aktov Komisije o solventnosti II (za kapitalska pravila glede dejavnosti zavarovanja) in količniku likvidnostnega kritja (za pravila o bančni likvidnosti). Za razvoj trdnih, poglobljenih in likvidnih trgov listinjenja v EU so potrebne dodatne javne in zasebne pobude.

Priporočilo 4 Nadaljujejo delo za poglobitev ekonomske in monetarne unije ter prispevajo k izboljšanju okvira za gospodarski nadzor, ki naj bi se pregledal v letu 2014. || Euroobmočje je doseglo določen napredek pri izvajanju priporočila 4: · Komisija je predstavila sporočilo o pregledu zakonodajnega šesterčka in dvojčka kot podlago za razpravo z Evropskim parlamentom in Svetom. Na podlagi tega bo Komisija preučila, ali so potrebne prilagoditve zakonodaje ali njenega izvajanja v praksi. · Komisija je v letnem pregledu rasti napovedala številne korake za izboljšanje uporabe sistema ekonomskega upravljanja že v evropskem semestru za leto 2015. · Glede na to, da je poglabljanje ekonomske in monetarne unije širše vprašanje, je bil na oktobrskem vrhu držav članic euroobmočja predsednik Evropske komisije pozvan, naj skupaj s predsedniki Evropskega sveta, ECB in Euroskupine pripravi nadaljnje korake za krepitev ekonomskega upravljanja. Decembrski evropski svet je pozval k neformalni razpravi na februarskem evropskem svetu in poročanju na junijskem evropskem svetu.

[1] Glej „Structural reform at the zero lower bound“, Quarterly report on the euro area, zvezek 13, št. 3, 2014.

[2] Glej Quarterly Report on the Euro Area, zvezek 13, št. 4, Evropska komisija.

[3] Glej „Private Sector Deleveraging: where do we stand?“, Quarterly Report on the Euro Area, zvezek 13, št. 3, Evropska komisija.

[4] Darvas, Z. in G. Wolff, Evropski družbeni problem in njegove posledice za gospodarsko rast (Europe's social problem and its implication for economic growth), Bruegel Policy Brief, izdaja 03, 2014. Cingano, F. (2014), Trendi na področju dohodkovne neenakosti in njen učinek na gospodarsko rast (Trends in Income Inequality and its Impact on Economic Growth), OECD Social, Employment and Migration Working Papers, št. 163, OECD Publishing .

[5] Glej „Poverty development in the EU after the crisis“, M. Duiella in A. Turrini (2014), ECFIN Economic Brief, št. 31, maja 2014.

[6] Glej „Cross-border spillovers in the euro area“, Quarterly report on the euro area, zvezek 13, št. 4, december 2014.

[7] V nekaterih državah se je začel strukturni prehod na menjalne sektorje: delež dodane vrednosti v menjalnih sektorjih se je v sedmih državah euroobmočja povečal, medtem ko se je v obdobju 2008–2013 v eni državi komaj spremenil, v drugih državah euroobmočja pa se je zmanjšal.

[8] Varga ter in’t Veld, „The potential growth impact of structural reforms in the EU. A benchmarking exercise“, European Economy Economic Papers, 2014, str. 541.

[9] Diskrecijski fiskalni napor je sestavljen iz pristopa od spodaj navzgor na strani prihodkov in predvsem pristopa od zgoraj navzdol na strani odhodkov (glej tudi Javne finance v EMU – 2014, Evropska komisija).

[10] Glej na primer Goujard A., „Cross Country Spillovers from fiscal consolidations“, OCED Economics Department Working Papers, št.1099, 2013, in In't Veld J., „Fiscal consolidations and spillovers in the euro area periphery and core“, European Economic Paper, št.506.

[11] Glej „Cross-border spillovers in the euro area“, Quarterly report on the euro area, zvezek 13, št. 4, december 2014.

[12] Francija, Irska, Malta, Portugalska, Slovenija, Španija, Grčija in Ciper.

[13] Skupno strukturno prilagoditev v tem smislu treba razumeti zgolj informativno, saj ne zajema pomembnih razlik med državami članicami glede zahtev iz Pakta, ki jih Komisija ocenjuje za vsako posamezno državo. Poleg tega je kakršen koli zaključek o skupnem konsolidacijskem naporu, ki temelji na spremembi strukturnega salda, treba jemati s pridržkom, saj strukturni saldo ne da vedno točne slike glede potrebnega fiskalnega napora, na primer zaradi nenavadnega odziva prihodkov na gospodarsko rast.

[14] Glej Vandierendonck, C., „Public spending reviews: design, conduct, implementation“, European Economy Economic Papers št. 525, julij 2014.

[15] Direktiva Sveta 2011/85/EU z dne 8. novembra 2011 o zahtevah v zvezi s proračunskimi okviri držav članic.

[16] Uredba (EU) št. 473/2013 o skupnih določbah za spremljanje in ocenjevanje osnutkov proračunskih načrtov ter zagotavljanje zmanjšanja čezmernega primanjkljaja držav članic v euroobmočju.

[17] Fiskalni pakt je fiskalno poglavje Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji (PSUU).