§osebam in podjetjem v EU nalaga, da morajo obvestiti Komisijo, če so zaradi takih navedenih ekstrateritorialnih zakonov prizadeti njihovi gospodarski ali finančni interesi (člen 2).

Na splošno se z aktom o blokiranju ščitijo interesi, osebe in podjetja v EU, in sicer:

Po ponovnem aktiviranju akta o blokiranju s spremembo njegove priloge leta 2018 osebe in podjetja v EU s Komisijo izmenjujejo informacije o tem, kako navedene ekstrateritorialne sankcije vplivajo na njihove gospodarske in/ali finančne interese. Od spremembe akta o blokiranju od leta 2018 naprej ter ponovne aktivacije naslova III in naslova IV Helms-Burtonovega zakona s strani Združenih držav leta 2019 je Komisija prejela znatno število priglasitev. V tem poročilu so podrobneje predstavljena taka uradna obvestila, namenjeno pa je tudi zagotovitvi pregleda učinkov, ki jih povzroča ekstrateritorialna uporaba sankcij držav nečlanic EU. Poročilo temelji na informacijah, ki jih je Komisija prejela v okviru tega postopka. Kot takšno ni izčrpno in ne more obravnavati primerov, ki niso bili sporočeni Komisiji.

V skladu z aktom o blokiranju mora Komisija na podlagi informacij, pridobljenih v skladu z Uredbo, Evropski parlament in Svet obveščati o učinkih zakonodajnih instrumentov in ukrepov, ki izhajajo iz te zakonodaje, ter redno zagotavljati popolno javno poročilo o svojih ugotovitvah.

Leta 1996 je EU sprejela Uredbo Sveta (ES) št. 2271/96 (v nadaljnjem besedilu: akt o blokiranju), s katero se izvaja to načelo. Akt o blokiranju je namenjen preprečevanju ekstrateritorialne uporabe zakonov in drugih predpisov držav nečlanic EU, ki naj bi urejali dejavnosti fizičnih in pravnih oseb na območju pristojnosti držav članic.

Omejevalni ukrepi (sankcije) so bistveno orodje skupne zunanje in varnostne politike Unije, s katerim lahko Evropska unija (EU) po potrebi posreduje, da prepreči konflikt ali pa se odzove na porajajoče se ali trenutne krize. Čeprav je namen sankcij EU kot takih, da vplivajo na politike ali dejavnosti držav nečlanic EU, veljajo le na območju pristojnosti EU. Povedano drugače, obveznosti, ki jih nalagajo, so zavezujoče za državljane EU ali osebe, ki se nahajajo v EU ali tu sklepajo posle. V nasprotju s tem pa druge jurisdikcije nekatere svoje sankcije uporabljajo ekstrateritorialno, kar pomeni, da od državljanov in podjetij iz tretjih držav, vključno z državami EU, pričakujejo, da bodo ravnali v skladu z njimi. Načeloma EU meni, da je ekstrateritorialna uporaba sankcij v nasprotju z mednarodnim pravom.

Po umiku Irana iz skupnega celovitega načrta ukrepanja (v nadaljnjem besedilu: JCPOA ali jedrski dogovor z Iranom) so Združene države ponovno uvedle sankcije proti Iranu. Evropska komisija je 7. avgusta 2018 spremenila akt o blokiranju, da bi se upošteval ta razvoj dogodkov. Navedeni ekstrateritorialni zakoni, ki zadevajo Iran, so naslednji:

§Posodabljanje seznama ekstrateritorialnih zakonov: Komisija je pooblaščena, da v Prilogo k aktu o blokiranju doda zakone držav nečlanic EU z ekstrateritorialno uporabo, ki vplivajo na interese oseb in podjetij v EU ter celotne EU. To je bilo nazadnje storjeno leta 2018.

§Podpiranje držav, oseb in podjetij v EU: Komisija se povezuje z osebami in podjetji v EU ter državami članicami, da jih podpre pri uporabi akta o blokiranju, med drugim z izdajanjem smernic. Komisija poleg tega nadzoruje in spremlja izvajanje akta o blokiranju v državah članicah.

Komisija s takšnimi uradnimi obvestili od oseb in podjetij v EU pridobi informacije o možni uporabi navedenih ekstrateritorialnih zakonov. Če se uradno obvestilo predloži neposredno Komisiji, ta nemudoma obvesti pristojne organe države članice. Osebe in podjetja v EU se lahko obrnejo tudi na pristojni organ države članice, v kateri oseba prebiva ali v kateri je sedež podjetja.

Akt o blokiranju določa, da morajo osebe in podjetja v EU obvestiti Komisijo, če so zaradi navedenih ekstrateritorialnih zakonov neposredno ali posredno prizadeti njihovi gospodarski ali finančni interesi. Komisijo morajo o morebitni škodi ali dogodku obvestiti v 30 dneh. V podjetjih imajo to obveznost direktorji, poslovodje ali osebe s poslovodnimi pooblastili.

Specifične določbe akta o blokiranju, ki so posebej pomembne za to poročilo:

¾„Iran Freedom and Counter-Proliferation Act of 2012“,

¾„National Defense Authorization Act for Fiscal Year 2012“,

¾„Iran Threat Reduction and Syria Human Rights Act of 2012“ ter

¾„Iran Transactions and Sanctions Regulations“.

Povzetek teh zakonov in drugih predpisov je objavljen v Delegirani uredbi Komisije (EU) 2018/1100 . Za besedilo določb v celoti glej ustrezne instrumente.

V splošnem so kršitve ekstrateritorialnih sankcij Združenih držav povezane z naslednjimi tveganji:

§Civilne, kazenske in upravne kazni. Podjetja in posamezniki se lahko kaznujejo s civilnimi globami do 250 000 USD ali dvojno vrednostjo transakcije.Vzpostavljene so tudi upravne sankcije, na primer zavrnitev pravic do izvoza in ponovnega izvoza blaga s poreklom iz Združenih držav. Poleg tega se lahko namerne kršitve štejejo za kaznivo dejanje, za katero se naložijo denarne kazni in možne zaporne kazni za posameznike.

§Seznami posebej imenovanih državljanov. Urad za nadzor nad tujim premoženjem (OFAC) ministrstva za finance Združenih držav vodi seznam posameznikov in podjetij, imenovanih „posebej imenovani državljani in blokirane osebe“, ki se uvrstijo na seznam, če so ravnali v nasprotju s politiko sankcij Združenih držav. Osebe in podjetja v EU se lahko znajdejo na seznamu, če OFAC ugotovi, da so s sklepanjem določenih poslov kršili ekstrateritorialno zakonodajo ZDA. Osebe in podjetja v EU se lahko na seznam uvrstijo tudi, če posluje s posebej imenovanim državljanom (npr. iranskim subjektom na seznamu).

§Omejitve dostopa do trga Združenih držav. Takšne omejitve lahko privedejo do izključitve s trga ZDA zaradi zavrnitve dostopa do finančnega sistema ZDA ali pa izgube korespondenčnih bančnih računov ZDA ali prepovedi vstopa v ZDA za posameznike.

2.2.Kuba:

¾„National Defense Authorization Act for Fiscal Year 1993“, naslov XVII „Cuban Democracy Act 1992“, oddelka 1704 in 1706;

¾„Cuban Liberty and Democratic Solidarity Act of 1996“(v nadaljnjem besedilu: Helms-Burtonov zakon).

S Helms-Burtonovim zakonom so kodificirani ukrepi ZDA proti Kubi. Njegov cilj je odvrniti podjetja od sklepanja poslov na Kubi, saj morajo spoštovati embargo ZDA (naslov I), izpostavljena pa so tudi civilnim pravdnim postopkom (naslov III) in upravnim sankcijam (naslov IV).

ZDA so od leta 1996 prenehale uporabljati Helms-Burtonov zakon. ZDA so 2. maja 2019 napovedale ponovno polno aktivacijo naslova III in ponovno izvajanje naslova IV tega zakona.

§Naslov I: Naslov I določa gospodarski in finančni embargo v zvezi s Kubo ter ima ekstrateritorialno področje uporabe. V praksi to večinoma zadeva izvoz blaga s Kube ali blaga, ki se prevaža prek Kube, v ZDA, uvoz blaga ali storitev s poreklom iz ZDA na Kubo in blokiranje finančnih transakcij s Kubo.

§Naslov III: Naslov III zagotavlja podlago za tožbe pred sodišči ZDA zoper posameznike ali podjetja, ki po mnenju tožeče stranke „trgujejo“ s premoženjem, ki ga je razlastila kubanska vlada. Izraz „trgovati“ se razlaga zelo široko (lastništvo premoženja, zasedba zemljišč, ustvarjanje dobička z zemljišči ali premoženjem).

§Naslov IV: Ministrstvo za zunanje zadeve ZDA sproža tudi sodne postopke na podlagi naslova IV Helms-Burtonovega zakona. V skladu s tem naslovom lahko administracija tujim osebam, zlasti vodstvenim delavcem podjetij, in njihovim družinskim članom prepove vstop v ZDA.

3.Pregled uradnih obvestil v skladu s členom 2 akta o blokiranju

Komisija je večino uradnih obvestil prejela od podjetij, ki se ukvarjajo z mednarodno trgovino ali bančnimi dejavnostmi. Prejela je tudi številna uradna obvestila posameznikov in drugih subjektov, kot so združenja, diplomatska predstavništva in poslovna združenja.

Skupno je od 1. avgusta 2018 do 1. marca 2021 Komisija prejela 63 uradnih obvestil: