SL Uradni list Evropske unije CE 242/11

SKUPNO STALIŠČE (ES) št. 12/2007

ki ga je sprejel Svet dne 23. julija 2007

z namenom sprejetja Direktive …/…/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju politike morskega okolja (Okvirna direktiva o morski strategiji)

(Besedilo velja za EGP)

(2007/C 242 E/02)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 175(1) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),

ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe (3),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Morske vode pod suverenostjo in v pristojnosti držav članic Evropske unije vključujejo vode Sredozemskega, Baltiškega in Črnega morja ter severovzhodnega Atlantskega oceana, vključno z vodami, ki obdajajo Azore, Madeiro in Kanarske otoke.

(2) Očitno je, da so obremenitve naravnih morskih virov in povpraševanje po morskih ekoloških storitvah pogosto preveliki in da bi morala Skupnost zmanjšati vpliv na morske vode.

(3) Morsko okolje je dragocena dediščina, ki jo je treba varovati, ohranjati in – kjer je to mogoče – obnavljati, da bi ohranili biotsko raznovrstnost in zagotovili raznolike in dinamične oceane ter morja, ki so čisti, zdravi in produktivni. V tem pogledu bi ta direktiva morala zagotoviti okoljski steber prihodnje pomorske politike Evropske unije.

(4) V skladu s Sklepom št. 1600/2002/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. julija 2002 o šestem okoljskem akcijskem programu Skupnosti (4) je bila oblikovana tematska strategija za varstvo in ohranitev morskega okolja s splošnim ciljem pospeševanja trajnostne rabe morij in ohranitve morskih ekosistemov.

(5) Razvoj in izvajanje tematske strategije bi morala stremeti k ohranitvi morskih ekosistemov. Ta pristop bi moral vključevati zavarovana območja in obravnavati vse človekove dejavnosti, ki vplivajo na morsko okolje.

(6) Treba je še naprej postavljati biološke in okoljske ciljne vrednosti ter oblikovati referenčne okvire in pri tem upoštevati cilje iz Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (5) (v nadaljevanju „Direktiva o habitatih“), Direktive Sveta 79/409/EGS z dne 2. aprila 1979 o ohranjanju prosto živečih ptic (6) (v nadaljevanju „Direktiva o pticah“), Direktive 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2000 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike (7) ter ustrezne mednarodne sporazume.

(7) Z uporabo ekosistemskega pristopa k upravljanju človekovih dejavnosti in ob hkratnem zagotavljanju trajnostne rabe morskega blaga in storitev bi bilo treba prednost nameniti doseganju ali ohranjanju dobrega okoljskega stanja v morskem okolju Skupnosti, nadaljnjemu varstvu in ohranjanju tega okolja ter preprečevanju nadaljnjega slabšanja.

(8) Za dosego teh ciljev je potreben pregleden in usklajen zakonodajni okvir. Ta okvir bi moral pripomoči k skladnosti različnih politik in spodbujati vključevanje okoljskih vidikov v druge politike, kot so skupna ribiška politika, skupna kmetijska politika in druge ustrezne politike Skupnosti. Zakonodajni okvir bi moral zagotoviti splošen okvir za ukrepe in omogočiti usklajenost in skladnost sprejetih ukrepov ter njihovo primerno povezanost z ukrepi v okviru ostale zakonodaje Skupnosti in z mednarodnimi sporazumi.

(9) Raznoliki pogoji, težave in potrebe različnih morskih regij ali podregij, ki sestavljajo morsko okolje v Skupnosti, zahtevajo drugačne in posebne rešitve. Ta raznolikost bi se morala upoštevati na vseh ravneh oblikovanja morskih strategij, še zlasti pa pri pripravi, načrtovanju in izvajanju ukrepov na ravni morskih regij in podregij za dosego dobrega okoljskega stanja v morskem okolju Skupnosti.

(10) Vsaka država članica bi morala zato za svoje morske vode oblikovati morsko strategijo, ki bi ob upoštevanju posebnih značilnosti njenih voda odražala celotno perspektivo zadevne morske regije ali podregije. Morske strategije bi morale voditi k izvajanju programov ukrepov za dosego ali ohranitev dobrega okoljskega stanja. Vendar pa od držav članic ne bi smeli zahtevati, da sprejmejo posebne korake, če ni bistvenega tveganja za morsko okolje ali če bi bili ob upoštevanju tveganja za morsko okolje stroški nesorazmerni, pod pogojem, da je vsaka odločitev o neukrepanju ustrezno utemeljena.

(11) Zaradi čezmejne narave morskega okolja bi morale države članice sodelovati, da bi zagotovile usklajen razvoj morskih strategij za posamezno morsko regijo ali podregijo. Ker si države članice morske regije ali podregije delijo z drugimi državami članicami in tretjimi državami, bi si morale vedno prizadevati za zagotovitev tesnega usklajevanja z vsemi zadevnimi državami članicami in tretjimi državami. Če je to izvedljivo in primerno, bi bilo treba obstoječe institucionalne strukture, vzpostavljene v morskih regijah ali podregijah, predvsem konvencije o regionalnih morjih, uporabiti za zagotovitev takšnega usklajevanja.

(12) Države članice, ki mejijo na isto morsko regijo ali podregijo, ki jo zajema ta direktiva, bi si morale, če je stanje morja tako kritično, da je ukrepanje nujno potrebno, prizadevati za dosego soglasja o programu dela, ki vključuje zgodnejši začetek izvajanja programov ukrepov. V takih primerih bi bilo treba Komisijo pozvati, naj razmisli o zagotovitvi podpornih ukrepov državam članicam pri njihovih okrepljenih prizadevanjih za izboljšanje morskega okolja, s tem da zadevno regijo označi za pilotni projekt.

(13) Vse države članice nimajo morskih voda, kot so opredeljene v tej direktivi, zato bi bilo treba učinek določb te direktive, ki so izključno naslovljene na države članice, ki imajo morske vode, omejiti le na te države članice.

(14) Ker je ukrepanje na mednarodni ravni nujno potrebno, da se zagotovi sodelovanje in usklajenost, bi morala ta direktiva povečati koherenco prispevka Skupnosti in njenih držav članic na podlagi mednarodnih sporazumov.

(15) Skupnost in njene države članice so pogodbenice Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu (UNCLOS), ki je bila potrjena s Sklepom Sveta 98/392/ES z dne 23. marca 1998 o sklenitvi UNCLOS in Sporazuma o izvajanju dela XI Konvencije z dne 28. julija 1994 s strani Evropske skupnosti (8). Obveznosti Skupnosti in njenih držav članic iz teh sporazumov bi bilo treba zato v celoti upoštevati v tej direktivi.

(16) Ta direktiva bi morala ravno tako podpirati trdno stališče Skupnosti v okviru Konvencije o biološki raznovrstnosti odobrene s Sklepom Sveta 93/626/EGS (9), in sicer o ustavitvi zmanjševanja biotske raznovrstnosti, ohranjevanju in trajnostni rabi morske biotske raznovrstnosti in o ustanovitvi globalnega omrežja zaščitenih morskih območij do leta 2012. Poleg tega bi morala ta direktiva prispevati k doseganju ciljev sedme konference pogodbenic Konvencije o biološki raznovrstnosti, ki je sprejela dovršen program dela o morski in obalni biotski raznovrstnosti s številnimi cilji in dejavnostmi, usmerjenimi k ustavitvi zmanjšanja biotske raznovrstnosti na nacionalni, regionalni ter svetovni ravni in k varovanju zmogljivosti morskih ekosistemov za podporo zagotovitve blaga in storitev ter program dela za zaščitena območja s ciljem ustanovitve in vzdrževanja ekološko reprezentativnih sistemov morskih zaščitenih območij do leta 2012. Obveznost držav članic, da imenujejo območja Natura 2000 v skladu z Direktivo o pticah in Direktivo o habitatih, bo pomemben prispevek k temu procesu.

(17) Ta direktiva bi morala prispevati k izpolnitvi obveznosti in pomembnih zavez v zvezi z varstvom morskega okolja pred onesnaževanjem, katerim so se Skupnost in države članice zavezale v okviru relevantnih mednarodnih sporazumov: Konvencija o varstvu morskega okolja območja Baltiškega morja, odobrena s Sklepom Sveta 94/157/ES (10), Konvencija o varstvu morskega okolja severovzhodnega Atlantika, odobrena s Sklepom Sveta 98/249/ES (11), vključno z njeno novo Prilogo V o varstvu in ohranjanju ekosistemov in biotske raznovrstnosti morskega območja in ustreznega dodatka 3, odobrena s Sklepom Sveta 2000/340/ES (12), Konvencija o varstvu morskega okolja in obalne regije Sredozemskega morja, odobrena s Sklepom Sveta 77/585/EGS (13), in njene spremembe iz leta 1995, odobrene s Sklepom Sveta 1999/802/ES (14) in njen Protokol o varstvu Sredozemskega morja pred onesnaževanjem iz virov na kopnem, odobren s Sklepom Sveta 83/101/EGS (15), ter njegove spremembe iz leta 1996, odobrene s Sklepom Sveta 1999/801/ES (16). Ta direktiva bi morala pomagati tudi pri izpolnitvi obveznosti držav članic v okviru Konvencije o varstvu Črnega morja pred onesnaževanjem, s katero so se zavezale k pomembnim obveznostim v zvezi z varstvom morskega okolja pred onesnaževanjem in katere Skupnost še ni podpisnica, ampak ima status opazovalke.

(18) K sodelovanju v procesu, določenim v tej direktivi, bi bilo treba povabiti tretje države, ki imajo morske vode v isti morski regiji ali podregiji kot država članica, pri čemer bi na ta način pripomogle k dosegi dobrega okoljskega stanja v zadevni morski regiji ali podregiji.

(19) Za dosego ciljev iz te direktive je pomembno, da se zagotovi vključitev ciljev ohranjanja, ukrepov upravljanja ter dejavnosti spremljanja in ocenjevanja, določenih za morska zaščitena območja, ki jih države članice morda želijo opredeliti kot del programov ukrepov.

(20) Ker bodo programi ukrepov, ki se izvajajo v skladu z morskimi strategijami, učinkoviti le, če bodo oblikovani na podlagi temeljitega poznavanja stanja morskega okolja na določenem območju in bodo ob upoštevanju splošne perspektive zadevne morske regije ali podregije čim bolj prilagojeni potrebam zadevnih vod za vsako državo članico, bi bilo treba oblikovati določbe, s katerimi se na nacionalni ravni zagotovi pripravo ustreznega okvira, vključno z raziskavami morja in postopki spremljanja stanja, za utemeljeno oblikovanje politik. Na ravni Skupnosti bi morala biti podpora s tem povezanim raziskavam nenehno sestavni del raziskovalne in razvojne politike. Pomemben korak v tej smeri je upoštevanje morskih vprašanj v Sedmem okvirnem programu za raziskave in razvoj.

(21) Kot prvi korak pri pripravi programov ukrepov bi morale države članice, ki mejijo na morsko regijo ali podregijo, analizirati značilnosti svojih morskih voda ter obremenitve teh voda in vplive nanje, da bi določile bistvene obremenitve voda in vplive nanje, in opravile ekonomsko in socialno analizo njihove uporabe in stroškov degradacije morskega okolja. Kot podlago za analize lahko uporabijo ocene, ki so bile že opravljene v okviru konvencij o regionalnih morjih.

(22) Na podlagi teh analiz bi morale nato države članice za svoje morske vode določiti niz značilnosti za dobro okoljsko stanje. V ta namen bi bilo treba sprejeti določbe za oblikovanje meril in metodoloških standardov, da bi zagotovili doslednost in bi lahko primerjali, v kolikšni meri je bilo v različnih morskih regijah ali podregijah doseženo dobro okoljsko stanje.

(23) Naslednji korak k doseganju dobrega okoljskega stanja bi morala biti določitev okoljskih ciljnih vrednosti in programov spremljanja za stalno presojo, ki omogočajo redno ocenjevanje stanja zadevnih morskih voda.

(24) Države članice bi morale nato oblikovati in izvajati programe ukrepov, ki so oblikovani za doseganje ali ohranjanje dobrega okoljskega stanja v zadevnih vodah, obenem pa so prilagojeni obstoječim zahtevam Skupnosti in mednarodnim zahtevam ter potrebam zadevne morske regije ali podregije.

(25) Primerno je, da države članice zgoraj navedene korake izvajajo s posebnim poudarkom. Da bi zagotovili skladnost ukrepov Skupnosti kot celote in v zvezi z zavezami na svetovni ravni, je potrebno, da države članice Komisiji sporočijo sprejete korake, da lahko Komisija presodi o skladnosti ukrepanja v zadevni morski regiji ali podregiji ter po potrebi svetuje državam članicam.

(26) Zaradi pravičnosti in izvedljivosti je primerno sprejeti določbe za primere, v katerih država članica ne bi mogla popolnoma doseči zastavljenih okoljskih ciljnih vrednosti.

(27) V zvezi s tem bi bilo treba sprejeti določbe za dva posebna primera. Prvi posebni primer zadeva položaj, v katerem država članica ne more izpolniti svojih okoljskih ciljni vrednosti, in sicer zaradi ukrepanja ali neukrepanja, za katero zadevna država članica ni odgovorna, zaradi naravnih vzrokov ali višje sile ali zaradi ukrepov, ki jih je ta država članica sprejela sama zaradi višjega javnega interesa, ki je prevladal nad negativnimi vplivi na okolje, ali zato, ker naravni pogoji ne omogočajo pravočasnega izboljšanja stanja morskih voda. Zadevna država članica bi morala utemeljiti, zakaj je po njenem mnenju do takšnega primera prišlo in določiti zadevno območje, nato pa sprejeti ustrezne ad hoc ukrepe z namenom nadaljevati prizadevanja za dosego okoljskih ciljnih vrednosti, preprečevati nadaljnje poslabšanje stanja prizadetih morskih voda in ublažiti škodljive vplive v zadevni morski regiji ali podregiji.

(28) Drugi posebni primer je položaj, kadar država članica odkrije zadevo, ki vpliva na okoljsko stanje njenih morskih voda, mogoče celo celotne zadevne morske regije ali podregije, vendar je ni mogoče rešiti z ukrepi, sprejetimi na nacionalni ravni ali povezanimi z drugo politiko Skupnosti ali mednarodnim sporazumom. V takšnem primeru bi bilo treba zagotoviti, da se Komisija v okviru uradnega obvestila o programih ukrepov o tem ustrezno obvesti, če pa je potrebno ukrepanje Skupnosti, pa bi bilo treba Komisiji in Svetu pripraviti ustrezna priporočila.

(29) Vseeno bi bilo treba prožnost, uvedeno za posebne primere, nadzorovati na ravni Skupnosti. V zvezi s prvim posebnim primerom je zato primerno, da se med presojo ustrezno upošteva učinkovitost vseh sprejetih ad hoc ukrepov. Kadar se država članica sklicuje na ukrepe, sprejete zaradi prevladujočih razlogov javnega interesa, bi bilo treba zagotoviti, da vsakršne spremembe morskega okolja posledično na dolgi rok ne izključujejo ali ogrožajo doseganje dobrega okoljskega stanja v zadevni morski regiji ali podregiji ali v morskih vodah drugih držav članic. Komisija bi morala o tem svetovati državam članicam, če meni, da predvideni ukrepi niso zadostni ali primerni za zagotovitev skladnosti ukrepanja v zadevni morski regiji ali podregiji.

(30) V zvezi z drugim posebnim primerom bi morala Komisija preučiti zadevo in odgovoriti v roku šestih mesecev. Po potrebi bi morala Komisija priporočila zadevne države članice upoštevati, ko zadevne predloge predstavi Evropskemu parlamentu in Svetu.

(31) Ob upoštevanju dinamične narave morskih ekosistemov ter njihove naravne spremenljivosti in ob upoštevanju, da se lahko obremenitve le-teh in vplivi nanje razlikujejo z razvijanjem različnih vzorcev človekovih dejavnosti in zaradi vpliva podnebnih sprememb, je bistveno priznati, da bo mogoče treba opredelitev dobrega okoljskega stanja sčasoma prilagoditi. V skladu s tem je primerno, da so programi ukrepov za zaščito in upravljanje morskega okolja prožni in prilagodljivi ter upoštevajo znanstveni in tehnološki razvoj. Potrebno bi bilo sprejeti določbe za redno posodabljanje morskih strategij.

(32) Treba bi bilo tudi sprejeti določbo za objavljanje programov ukrepov in za njihovo posodobitev ter za predstavitev vmesnih poročil Komisiji, ki opisujejo napredek pri izvajanju teh programov.

(33) Za zagotovitev dejavne vključenosti širše javnosti pri oblikovanju, izvajanju in posodabljanju morskih strategij bi bilo treba v skladu z zakonodajo Skupnosti o dostopu javnosti do informacij o okolju, predvideti ustrezne določbe o ustreznih javnih informacijah o različnih elementih morskih strategij ali njihovih ustreznih posodobitvah, na zahtevo pa tudi ustrezne informacije, ki se uporabijo za razvoj morskih strategij.

(34) Komisija bi morala prvo ocenjevalno poročilo o izvajanju te direktive predložiti v dveh letih po prejemu vseh programov ukrepov, v vsakem primeru pa najpozneje do leta 2021. Nadaljnja poročila Komisije bi se morala nato objavljati vsakih šest let.

(35) Predvideti bi bilo treba določbe za sprejetje metodoloških standardov za presojo stanja morskega okolja, za spremljanje, določitev okoljskih ciljnih vrednosti in sprejetje tehničnih formatov za prenos in obdelavo podatkov v skladu z Direktivo 2007/2/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. marca 2007 o vzpostavitvi infrastrukture za prostorske informacije v Evropski skupnosti (Inspire) (17).

(36) Ukrepi, ki urejajo upravljanje ribištva, bi se morali sprejeti le v okviru skupne ribiške politike, kot je določeno v Uredbi Sveta (ES) št. 2371/2002 z dne 20. decembra 2002 o ohranjevanju in trajnostnem izkoriščanju ribolovnih virov v okviru skupne ribiške politike (18), ki temelji na znanstvenem mnenju, zato ta direktiva ne obravnava teh ukrepov. Izpuste in emisije, ki so posledica uporabe radioaktivnega materiala, urejata člena 30 in 31 Pogodbe Euratom, zato jih ta direktiva ne bi smela obravnavati.

(37) Skupna ribiška politika bi morala upoštevati vplive ribolova na okolje in cilje te direktive.

(38) Če države članice menijo, da je ukrepanje na zgoraj omenjenih področjih ali drugih področjih, povezanih z drugo politiko Skupnosti ali mednarodnim sporazumom, zaželeno, bi morale pripraviti ustrezna priporočila o ukrepanju Skupnosti.

(39) Ker ciljev te direktive, in sicer varstvo in ohranjanje morskega okolja, preprečevanje njegovega slabšanja in, kadar je to izvedljivo, obnovo tega okolja na območjih, ki so jih prizadeli škodljivi učinki, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker te cilje zaradi obsega in učinkov te direktive lažje doseže Skupnost, Skupnost lahko sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev.

(40) Podlaga za programe ukrepov in nadaljnjih ukrepov držav članic bi moral biti ekosistemski pristop k upravljanju človekovih dejavnosti ter načelo iz člena 174 Pogodbe, zlasti previdnostno načelo.

(41) Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava Listina o temeljnih pravicah Evropske unije (19), zlasti člen 37 Listine, ki spodbuja vključevanje visoke ravni varstva okolja v politike Unije in izboljšanje kakovosti okolja v skladu z načelom trajnostnega razvoja.

(42) Ukrepe, potrebne za izvajanje te direktive, bi bilo treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (20).

(43) Komisiji bi bilo treba podeliti pooblastilo za prilagoditev prilog III, IV in V te direktive znanstvenemu in tehničnemu napredku. Ker so to ukrepi splošnega obsega in so namenjeni spreminjanju nebistvenih določb te direktive, jih je treba sprejeti v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 5a Sklepa 1999/468/ES.

(44) Zlasti bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastilo za opredelitev meril in metodoloških standardov za prepoznavanje dobrega okoljskega stanja ter sprejetje specifikacij in standardiziranih metod za spremljanje in presojo. Ker so ti ukrepi splošnega obsega in so namenjeni dopolnitvi te direktive z dodajanjem novih nebistvenih določb, jih je treba sprejeti v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člen 5a Sklepa 1999/468/ES –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

POGLAVJE I

SPLOŠNE DOLOČBE

Člen 1

Predmet urejanja

1. Ta direktiva določa okvir za varstvo in ohranjanje morskega okolja, preprečevanje njegovega slabšanja in, kadar je to izvedljivo, obnovo tega okolja na območjih, ki so jih prizadeli škodljivi učinki.

V ta namen se morske strategije oblikujejo in izvajajo s ciljem doseganja ali ohranjanja dobrega okoljskega stanja v morskem okolju najpozneje do leta 2021.

2. Morske strategije pri upravljanju človekovih dejavnosti uporabljajo ekosistemski pristop, hkrati pa omogočajo trajnostno rabo morskega blaga in storitev.

3. Ta direktiva prispeva k skladnosti okoljskih vprašanj in zagotovitvi vključitve teh vprašanj v različne politike, sporazume in zakonodajne ukrepe, ki vplivajo na morsko okolje.

Člen 2

Področje uporabe

1. Ta direktiva se uporablja za vse morske vode, kakor so opredeljene v členu 3(1).

2. Ta direktiva se ne uporablja za dejavnosti, katerih izključni namen je obramba ali nacionalna varnost. Vendar pa si države članice prizadevajo zagotoviti, da se takšne dejavnosti izvajajo na način, ki je skladen, v smislu upravičen in izvedljiv, glede na cilje te direktive.

Člen 3

Opredelitev pojmov

V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:

1. „morske vode“ pomeni vode, morsko dno in podtalje od temeljne črte proti odprtemu morju, od katere se meri velikost teritorialnih voda, ki sega do najbolj oddaljenega območja, na katerem država članica v skladu z UNCLOS ima in/ali izvaja sodne pristojnosti, razen voda ob državah in ozemljih, navedenih v Prilogi II k Pogodbi in francoskih čezmorskih departmajev in območnih skupnosti. Morske vode od temeljne črte proti odprtemu morju, na katere se nanaša Direktiva 2000/60/ES, so vključene samo če in kolikor gre za relevantne elemente za varstvo morskega okolja, ki so izven področja uporabe Direktive 2000/60/ES;

2. „morska regija“ pomeni morsko regijo, opredeljeno v členu 4. Morske regije in njene podregije so opredeljene za namene lažjega izvajanja te direktive in so določene na podlagi hidroloških, oceanografskih in biogeografskih značilnosti;

3. „morska strategija“ pomeni strategijo, ki jo je treba razviti in izvajati v zvezi z vsako zadevno morsko regijo ali podregijo, kakor določa člen 5;

4. „okoljsko stanje“ pomeni celotno stanje okolja v morskih vodah, ob upoštevanju strukture, delovanja in procesov sestavnih morskih ekosistemov, skupaj z naravnimi fiziografskimi, geografskimi in podnebnimi dejavniki ter fizičnimi in kemičnimi razmerami, vključno s tistimi, ki so posledica človekovih dejavnosti na zadevnem območju;

5. „dobro okoljsko stanje“ pomeni okoljsko stanje morskih voda, če te predstavljajo ekološko raznolike in dinamične oceane ter morja, ki so čista, zdrava in produktivna v okviru svojih naravnih pogojev, in če je uporaba morskega okolja na trajnostni ravni, tako da se ohrani možnost uporabe in dejavnosti za sedanje in prihodnje generacije, tj.: (a) struktura, funkcije in procesi morskih ekosistemov, skupaj s povezanimi fiziografskimi, geografskimi in podnebnimi dejavniki, omogočajo polno delovanje teh ekosistemov in ohranjanje njihove nosilnosti. Morske vrste in habitati so zaščiteni, preprečeno je zmanjšanje biotske raznovrstnosti, ki ga povzroči človek, in raznolike biološke sestavine delujejo uravnoteženo; (b) hidromorfološke, fizikalne in kemijske lastnosti ekosistemov, vključno z lastnostmi, ki izhajajo iz človekovih dejavnosti v zadevnem območju, podpirajo ekosisteme, kot so opisani zgoraj. Antropogeni vnosi snovi in energije v morsko okolje ne povzročijo onesnaženosti. Dobro okoljsko stanje se določi na ravni morske regije ali podregije iz člena 4 na podlagi generičnih kakovostnih deskriptorjev iz Priloge I. Na podlagi ekosistemskega pristopa se uporablja prilagodljivo upravljanje z namenom napredovanje v smeri dobrega okoljskega stanja;

6. „merila“ pomeni posebne tehnične značilnosti, ki so tesno povezane z generičnimi kakovostnimi deskriptorji;

7. „okoljska ciljna vrednost“ pomeni kakovostno ali količinsko izjavo o želenem stanju različnih elementov morskih voda v zvezi z vsako morsko regijo ali podregijo. Okoljske ciljne vrednosti so oblikovane v skladu s členom 10;

8. „onesnaževanje“ pomeni neposredno ali posredno vnašanje snovi ali energije v morsko okolje, kot posledica človekove dejavnosti, vključno z morskim podvodnim hrupom, ki ga povzroča človek in ki povzroči ali bi lahko povzročil škodljive učinke na žive vire in morske ekosisteme, nevarnost za zdravje ljudi, ovire za pomorske dejavnosti, vključno z ribolovom, turizmom in rekreacijo ter drugimi zakonitimi uporabami morja, poslabšanje kakovosti morske vode glede njene uporabnosti ter zmanjšanje možnosti, ki jih ponuja morje, ali na splošno, poslabšanje trajnostne uporabe morskega blaga in storitev;

9. „posebno območje“ pomeni območje v morskih vodah države članice, kjer okoljskih ciljnih vrednosti ni mogoče doseči s sprejetimi ukrepi te države članice zaradi razlogov, naštetih v členu 14;

10. „regionalno sodelovanje“ pomeni sodelovanje in usklajevanje dejavnosti med državami članicami in po potrebi tretjimi državami, ki si delijo isto morsko regijo ali podregijo, za namene razvoja in izvajanja morskih strategij;

11. „konvencija o regionalnih morjih“ pomeni katero koli mednarodno konvencijo ali mednarodni sporazum, skupaj z njegovimi vodstvenimi organi, ki so bili sklenjeni za namene varstva morskega okolja morskih regij iz člena 4, kot so Konvencija o varstvu morskega okolja območja Baltiškega morja, Konvencija o varstvu morskega okolja severovzhodnega Atlantika in Konvencija o varstvu morskega okolja in obalnih območij Sredozemskega morja.

Člen 4

Morske regije in podregije

1. Države članice pri izvajanju obveznosti iz te direktive ustrezno upoštevajo dejstvo, da so morske vode, ki so pod njihovo suverenostjo ali pristojnostjo, sestavni del naslednjih morskih regij:

(a) Baltsko morje;

(b) Severovzhodni Atlantski ocean;

(c) Sredozemsko morje;

(d) Črno morje.

2. Države članice lahko, z namenom, da upoštevajo posebnosti posameznega območja, izvajajo to direktivo s sklicevanjem na pododdelke na ustrezni ravni morskih voda iz odstavka 1, če so takšni pododdelki razmejeni na način, ki je skladen z naslednjimi morskimi podregijami:

(a) v Severovzhodnem Atlantskem oceanu: (i) širše Severno morje, vključno s Kattegatom, in Rokavski preliv; (ii) Keltsko morje; (iii) Biskajski zaliv in iberska obala; (iv) v Atlantskem oceanu, Makaroneška biogeografska regija, ki jo predstavljajo morske vode, ki obdajajo Azore, Madeiro in Kanarske otoke;

(b) v Sredozemskem morju: (i) zahodno Sredozemsko morje; (ii) Jadransko morje; (iii) Jonsko morje in osrednje Sredozemsko morje; (iv) Egejsko-levatinsko morje.

Države članice Komisijo obvestijo o vsaki razdelitvi na pododdelke do datuma, določenega v prvem pododstavku člena 24(1), vendar lahko te pododdelke revidirajo ob dokončanju začetne presoje iz točke (a)(i) člena 5(2).

Člen 5

Morske strategije

1. Vsaka država članica v zvezi z vsako zadevno morsko regijo ali podregijo razvije morsko strategijo za svoje morske vode v skladu s programom dela iz točk (a) in (b) odstavka 2.

2. Države članice sodelujejo pri zagotavljanju usklajenosti ukrepov v vsaki morski regiji ali podregiji, potrebnih za dosego ciljev te direktive, zlasti pa pri usklajevanju različnih elementov morskih strategij iz točk (a) in (b), kakor sledi:

(a) priprava: (i) začetna presoja, ki jo je treba zaključiti do … (21), sedanjega okoljskega stanja zadevnih voda in vpliva človekovih dejavnosti nanj, v skladu s členom 8; (ii) določitev, ki jo je treba vzpostaviti do … (21), dobrega okoljskega stanja za zadevne vode v skladu s členom 9(1); (iii) vzpostavitev, do … (22), vrste okoljskih ciljnih vrednosti in s tem povezanih kazalcev v skladu s členom 10(1); (iv) vzpostavitev in izvajanje, do … (23), razen kjer je v ustrezni zakonodaji Skupnosti določeno drugače, programa spremljanja za stalno presojo in redno posodabljanje ciljev v skladu s členom 11(1);

(b) programi ukrepov: (i) razvoj, najpozneje do leta 2016, programa ukrepov, oblikovanega za dosego ali ohranitev dobrega okoljskega stanja v skladu s členom 13(1), (2) in (3); (ii) začetek delovanja programa, določenega v točki (i), najpozneje do leta 2018 v skladu s členom 13(7).

3. Države članice, ki mejijo na isto morsko regijo ali podregijo, ki jo zajema ta direktiva, bi si morale v primeru, da je stanje morja tako kritično, da je ukrepanje nujno potrebno, prizadevati za soglasje o programu dela v skladu z odstavkom 1, ki vključuje zgodnejši začetek izvajanja programov ukrepov. V teh primerih:

(a) zadevne države članice obvestijo Komisijo o svojem spremenjenem časovnem razporedu in ukrepajo v skladu s tem;

(b) Komisija se povabi, naj razmisli o zagotavljanju podpornih ukrepov državam članicam pri njihovih povečanih prizadevanjih za izboljšanje morskega okolja, s tem da zadevno regijo označi za pilotni projekt.

4. Države članice razvijajo in izvajajo vse elemente morskih strategij iz točk (a) in (b) odstavka 2, vendar se pri tem od njih ne zahteva, da sprejmejo določene korake, kjer ne obstaja znatno tveganje za morsko okolje ali kjer bi bili stroški nesorazmerni ob upoštevanju tveganj za morsko okolje.

Kadar država članica zaradi katerega koli od teh razlogov ne sprejme nobenega koraka, predloži Komisiji potrebno utemeljitev svoje odločitve.

Člen 6

Regionalno sodelovanje

1. Za dosego usklajenosti iz člena 5(2) države članice, kjer je praktično in primerno, uporabljajo obstoječe regionalne institucionalne strukture sodelovanja, vključno s tistimi, ki jih določajo konvencije o regionalnih morjih, ki zajemajo tisto morsko regijo ali podregijo.

2. Za namene te direktive si države članice znotraj posamezne morske regije ali podregije prizadevajo v okviru ustreznih mednarodnih forumov, vključno z uporabo mehanizmov in struktur, določenih v konvencijah o regionalnih morjih, za uskladitev svojih ukrepov s tretjimi državami, ki imajo suverenost ali pristojnost nad vodami iste morske regije ali podregije.

V zvezi s tem države članice, kolikor je mogoče, gradijo na ustreznih obstoječih programih in dejavnostih, razvitih v okviru struktur, ki izhajajo iz mednarodnih sporazumov, kot so konvencije o regionalnih morjih.

Usklajevanje in sodelovanje se po potrebi razširi na vse države članice v prispevnem območju morske regije ali podregije, vključno s kopenskimi državami, da bi lahko države članice v tej morski regiji ali podregiji izpolnile svoje obveznosti iz te direktive z uporabo ustaljenih struktur sodelovanja iz te direktive ali Direktive 2000/60/ES.

Člen 7

Pristojni organi

1. Države članice do … (24) imenujejo za vsako zadevno morsko regijo ali podregijo organ oz. organe, pristojne za izvajanje te direktive v zvezi z njihovimi morskimi vodami.

Države članice do … (25) predložijo Komisiji seznam imenovanih pristojnih organov skupaj z informacijami, navedenimi v Prilogi II.

Države članice istočasno pošljejo Komisiji seznam svojih pristojnih organov glede tistih mednarodnih telesi, v katerih sodelujejo in ki so pomembna za izvajanje te direktive.

Države članice v prispevnem območju vsake morske regije ali podregije določijo tudi organ ali organe, pristojne za sodelovanje in usklajevanje, kakor je navedeno v členu 6.

2. Države članice obvestijo Komisijo o vseh spremembah informacij, zagotovljenih na podlagi odstavka 1, v šestih mesecih od začetka veljavnosti takšne spremembe.

POGLAVJE II

MORSKE STRATEGIJE: PRIPRAVA

Člen 8

Presoja

1. Države članice izvedejo začetno presojo svojih morskih voda, ki upošteva obstoječe podatke, v kolikor so ti na voljo, in zajema:

(a) analizo bistvenih značilnosti in sedanjega okoljskega stanja zadevnih voda, ki temelji na okvirnem seznamu elementov, določenih v tabeli 1 Priloge III, in zajema fizikalno-kemijske lastnosti, tipe habitatov, biološke lastnosti, in hidromorfologijo;

(b) analizo prevladujočih pritiskov in vplivov, vključno s človeškimi dejavnostmi na značilnosti in okoljsko stanje zadevnih voda, ki temelji na okvirnem seznamu elementov, določenih v tabeli 2 Priloge III, in zajema kakovostno in količinsko povezavo različnih pritiskov ter prepoznavne trende;

(c) ekonomsko in socialno analizo uporabe teh morskih voda ter stroške poslabšanja morskega okolja.

2. Analize iz odstavka 1 upoštevajo elemente v zvezi z obalnimi in teritorialnimi vodami ter somornicami, ki jih zajemajo ustrezne določbe Direktive 2000/60/ES. Za izvedbo celovite presoje stanja morskega okolja analize upoštevajo tudi druge ustrezne presoje, kot so skupno izvedene presoje v okviru konvencij o regionalnih morjih ali pa so pripravljene na njihovi podlagi.

Člen 9

Določanje dobrega okoljskega stanja

1. Države članice s sklicevanjem na začetno presojo, ki se izvede v skladu s členom 8(1), v zvezi z vsako zadevno morsko regijo ali podregijo na podlagi generičnih kakovostnih deskriptorjev iz Priloge I ter meril in metodoloških standardov iz odstavka 3 tega člena za morske vode določijo vrsto značilnosti za dobro okoljsko stanje.

Pri tem upoštevajo okvirne seznam elementov iz Priloge II in še zlasti fizikalno-kemijske lastnosti, tipe habitatov, biološke lastnosti in hidromorfologijo.

2. Države članice obvestijo Komisijo o presoji, izvedeni v skladu s členom 8(1), in določanju v skladu z odstavkom 1 tega člena v treh mesecih po zaključku določanja.

3. Merila in metodološki standardi za določitev dobrega okoljskega stanja, ki so oblikovani za spremembo nebistvenih določb te direktive z njihovo dopolnitvijo, se določijo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 23(3) na podlagi prilog I in III do… (26), na način, da se zagotovi doslednost in omogoči primerjava med morskimi regijami ali podregijami, v kolikšni meri je bilo doseženo dobro okoljsko stanje. Komisija se posvetuje z vsemi zainteresiranimi stranmi, tudi konvencijo o regionalnih morjih, preden predlaga takšna merila in standarde.

Člen 10

Oblikovanje okoljskih ciljnih vrednosti

1. Države članice na podlagi začetne presoje, izvedene v skladu s členom 8(1), v zvezi s posamezno morsko regijo ali podregijo oblikujejo celovit sklop okoljskih ciljnih vrednosti in s tem povezanih kazalcev za svoje morske vode za vodenje napredovanja v smeri doseganja dobrega okoljskega stanja v morskem okolju, ob upoštevanju seznama značilnosti iz Priloge IV.

Države članice pri oblikovanju teh ciljnih vrednosti in kazalcev upoštevajo nenehno uporabo ustreznih obstoječih okoljskih ciljnih vrednosti, ki so za iste vode določeni na nacionalni in mednarodni ravni ter ravni Skupnosti, in zagotovijo, da so ti cilji medsebojno združljivi.

2. Države članice obvestijo Komisijo o oblikovanih okoljskih ciljnih vrednostih v treh mesecih po njihovem oblikovanju.

Člen 11

Programi spremljanja

1. Države članice na podlagi začetne presoje, izvedene v skladu s členom 8(1), izdelajo in izvajajo usklajene programe spremljanja za stalno presojo okoljskega stanja svojih morskih voda na podlagi okvirnega seznama iz Priloge III in seznama iz Priloge V ter s sklicevanjem na okoljske ciljne vrednosti, oblikovane v skladu s členom 10.

Programi spremljanja temeljijo na ustreznih določbah za presojo in spremljanje, ki so določene z zakonodajo Skupnosti ali z mednarodnimi sporazumi in so z njimi usklajeni.

2. Države članice obvestijo Komisijo o programih spremljanja v treh mesecih po njihovi izdelavi.

3. Specifikacije in standardizirane metode za spremljanje ter presojo, ki upoštevajo obstoječe obveznosti in zagotavljajo primerljivost izsledkov spremljanja ter presoje in so oblikovana za spremembo nebistvenih določb te direktive, in sicer z njeno dopolnitvijo, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 23(3).

Člen 12

Obvestila in nasvet Komisije

Komisija na podlagi vseh obvestil, prejetih v skladu s členi 9(2), 10(2) in 11(2) v zvezi z morsko regijo ali podregijo, vsaki državi članici svetuje, ali elementi, ki so jih sporočile, predstavljajo primeren okvir za izpolnjevanje zahtev te direktive.

Komisija pri oblikovanju nasveta upošteva skladnost okvirov v različnih morskih regijah ali podregijah in po vsej Skupnosti ter lahko od zadevne države članice zahteva, da zagotovi razpoložljive in potrebne dodatne informacije.

POGLAVJE III

MORSKE STRATEGIJE: PROGRAMI UKREPOV

Člen 13

Programi ukrepov

1. Države članice za vsako zadevno morsko regijo ali podregijo določijo ukrepe, ki jih je treba sprejeti za dosego ali ohranitev dobrega okoljskega stanja v njihovih morskih vodah, določenega v skladu s členom 9(1).

Ti ukrepi se določijo na podlagi začetne presoje, izvedene v skladu s členom 8(1), in s sklicevanjem na okoljske ciljne vrednosti, oblikovane v skladu s členom 10(1), ter ob upoštevanju vrste ukrepov, navedenih v Prilogi VI.

2. Države članice ukrepe, določene v skladu z odstavkom 1, vključijo v program ukrepov in pri tem upoštevajo ustrezne ukrepe, ki jih zahteva zakonodaja Skupnosti, zlasti Direktiva 2000/60/ES, ali mednarodni sporazumi.

3. Pri oblikovanju programa ukrepov v skladu z odstavkom 2 države članice upoštevajo trajnostni razvoj ter še zlasti socialne in gospodarske vplive predvidenih ukrepov.

Države članice zagotovijo, da so ukrepi stroškovno učinkoviti, in tehnično izvedljivi ter pred uvedbo novega ukrepa izvajajo presoje vplivov, vključno z analizo stroškov in koristi.

4. Programi ukrepov, oblikovani v skladu s tem členom, bi morali vključevati ukrepe, kot je uporaba posebnih ohranitvenih območij v skladu z Direktivo 92/43/EGS, posebnih območij varstva v skladu z Direktivo 79/409/EGS in zaščitenih morskih območij, kakor so se dogovorile Skupnost oziroma zadevne države članice v okviru mednarodnih ali regionalnih sporazumov, katerih pogodbenice so.

V zvezi s tem bi morale države članice zagotoviti, da ta območja prispevajo k vzpostavitvi skladnega in reprezentativnega omrežja morskih zaščitenih območij.

5. Države članice v svojih programih ukrepov navedejo, kako bodo izvajale ukrepe in kako bodo ti prispevali k uresničevanju okoljskih ciljnih vrednosti, oblikovanih v skladu s členom 10(1).

6. Države članice obvestijo Komisijo in katero koli drugo zadevno državo članico o svojih programih ukrepov v treh mesecih po njihovem oblikovanju.

7. V skladu s členom 16 države članice zagotovijo, da so programi operativni v dveh letih po njihovem oblikovanju.

Člen 14

Izjeme

1. Država članica lahko v svojih morskih vodah opredeli posebna območja, kjer zaradi katerega koli od razlogov, navedenih v točkah (a) do (d), okoljskih ciljnih vrednosti ni mogoče uresničiti s sprejetimi ukrepi te države članice ali jih ni mogoče uresničiti znotraj zadevnega časovnega razporeda zaradi razlogov iz točke (e):

(a) ukrepanje ali neukrepanje, za katero zadevna država članica ni odgovorna;

(b) naravni vzroki;

(c) višja sila;

(d) spremembe značilnosti morskih voda, ki so jih povzročili ukrepi, sprejeti zaradi razlogov prevladujočega javnega interesa, ki so prevladali nad negativnim vplivom na okolje, vključno s kakršnim koli čezmejnim učinkom;

(e) naravne razmere, ki ne dopuščajo pravočasnega izboljšanja stanja zadevnih morskih voda.

Zadevna država članica v svojem programu ukrepov ta območja jasno opredeli in Komisiji predloži utemeljitev svojega mnenja. Pri opredelitvi posebnih področij država članica upošteva posledice za države članice v zadevni morski regiji ali podregiji.

Zadevna država članica sprejme ustrezne ad hoc ukrepe za nadaljevanje prizadevanj za dosego okoljskih ciljnih vrednosti in preprečevanje nadaljnjega poslabšanja stanja prizadetih morskih voda zaradi razlogov, opredeljenih v točkah (b), (c) ali (d), in ublažitev škodljivega vpliva na ravni zadevne morske regije ali podregije ali v morskih vodah drugih držav članic.

2. V razmerah, zajetih v točki (d) odstavka 1, države članice zagotovijo, da spremembe trajno ne izključujejo ali ogrožajo doseganja dobrega okoljskega stanja na ravni zadevne morske regije ali podregije ali v morskih vodah drugih držav članic.

3. Ad hoc ukrepi iz tretjega pododstavka odstavka 1 se vključijo, v kolikor je to izvedljivo, v programe ukrepov.

Člen 15

Priporočila za ukrepe Skupnosti

1. Kadar država članica opredeli zadevo, ki ima vpliv na okoljsko stanje njenih morskih voda in je ni mogoče rešiti z ukrepi, sprejetimi na nacionalni ravni, ali ki je povezana z drugo politiko Skupnosti ali mednarodnim sporazumom, o tem obvesti Komisijo in predloži utemeljitev za svojega mnenja.

Komisija odgovori v šestih mesecih.

2. Kjer je potrebno ukrepanje institucij Skupnosti, države članice Komisiji in Svetu predložijo ustrezna priporočila glede ukrepov v zvezi s primeri iz odstavka 1. Če v ustrezni zakonodaji Skupnosti ni drugače določeno, Komisija na takšno priporočilo odgovori v šestih mesecih in po potrebi upošteva priporočila, ko zadevne predloge predstavi Evropskemu parlamentu in Svetu.

Člen 16

Obvestila in nasvet Komisije

Komisija na podlagi obvestil o programih ukrepov, prejetih v skladu s členom 13(6), vsaki državi članici svetuje, ali programi, ki so jih sporočile posamezne države članice, predstavljajo ustrezen okvir za doseganje dobrega okoljskega stanja, kakor je določeno v členu 9(1).

Komisija pri oblikovanju nasveta upošteva skladnost programov ukrepov v celotni Skupnosti in lahko od zadevne države članice zahteva, da zagotovi razpoložljive in potrebne dodatne informacije.

POGLAVJE IV

POSODABLJANJE, POROČILA IN INFORMACIJE JAVNEGA ZNAČAJA

Člen 17

Posodabljanje

1. Države članice zagotovijo, da so morske strategije za posamezno zadevno morsko regijo ali podregijo redno posodobljene.

2. Za namene odstavka 1 države članice na usklajen način, kot je navedeno v členu 5, vsakih šest let po njihovi začetni vzpostavitvi pregledujejo naslednje elemente svojih morskih strategij:

(a) začetno presojo iz člena 8(1) in določitev dobrega okoljskega stanja iz člena 9(1);

(b) okoljske ciljne vrednosti, oblikovane v skladu s členom 10(1);

(c) programe spremljanja, izdelane v skladu s členom 11(1);

(d) programe ukrepov, določenih v skladu s členom 13(2).

3. Podrobnosti vsakega posodabljanja, opravljenega po pregledih, določenih v odstavku 2, se v treh mesecih po njihovi objavi v skladu s členom 19(2) pošljejo Komisiji, konvencijam o regionalnih morjih in vsaki drugi zadevni državi članici.

4. Člena 12 in 16 se uporabljata smiselno s tem členom.

Člen 18

Začasna poročila

Države članice v treh letih po objavi posameznega programa ukrepov ali njegove posodobitve v skladu s členom 19(2) Komisiji predložijo kratko začasno poročilo o napredku pri izvajanju tega programa.

Člen 19

Sodelovanje javnosti in informacije javnega značaja

1. Države članice v skladu z ustrezno obstoječo zakonodajo Skupnosti zagotovijo, da imajo vse zainteresirane strani čim prej na voljo učinkovite možnosti za sodelovanje pri izvajanju te direktive.

2. Države članice objavijo ter javnosti omogočijo njihov pregled z namenom dajanja pripomb naslednjih povzetkov elementov njihovih morskih strategij in ustreznih posodobitev, kakor sledi:

(a) začetne presoje iz člena 8(1) in določitve dobrega okoljskega stanja iz člena 9(1);

(b) okoljskih ciljnih vrednosti, oblikovanih v skladu s členom 10(1);

(c) programov spremljanja, izdelanih v skladu s členom 11(1);

(d) programov ukrepov, določenih v skladu s členom 13(2).

3. V zvezi z dostopom do informacij o okolju se uporablja Direktiva 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2003 o dostopu javnosti do informacij o okolju in o razveljavitvi Direktive Sveta 90/313/EGS (27).

Države članice Komisiji za izvajanje njenih nalog v zvezi s to direktivo zagotovijo neomejen dostop do teh podatkov in informacij ter ji podelijo uporabniške pravice v skladu z Direktivo 2007/2/ES.

Člen 20

Poročila Komisije

1. Komisija objavi prvo poročilo o oceni izvajana te direktive v dveh letih po prejemu vseh programov ukrepov in v vsakem primeru najpozneje do leta 2021.

Komisija potem vsakih šest let objavi nadaljnja poročila. Poročila predloži Evropskemu parlamentu in Svetu.

2. Poročila iz odstavka 1 vključujejo:

(a) pregled napredka pri izvajanju te direktive;

(b) pregled stanja morskega okolja Skupnosti, ki se izvede v sodelovanju z Evropsko agencijo za okolje in ustreznimi regionalnimi organizacijami za morje in ribištvo ter v skladu z ustreznimi konvencijami;

(c) pregled morskih strategij s predlogi za njihovo izboljšanje;

(d) povzetek informacij, ki so jih zagotovile države članice v skladu s členoma 12 in 16, in presoj, ki jih izvede Komisija v skladu s členom 16 v zvezi z informacijami, prejetimi od držav članic v skladu s členom 15;

(e) povzetek odgovora držav članic na vsako poročilo, predloženo Komisiji v skladu s členom 18;

(f) povzetek odgovorov na pripombe Evropskega parlamenta in Sveta o predhodnih morskih strategijah;

(g) povzetek prispevkov drugih politik Skupnosti k doseganju ciljem te direktive.

Člen 21

Pregled te direktive

Komisija to direktivo pregleda do … (28) in, če je primerno, predlaga potrebne spremembe.

POGLAVJE V

KONČNE DOLOČBE

Člen 22

Tehnične prilagoditve

1. Priloge III, IV in V se lahko spremenijo glede na znanstveni in tehnični napredek v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 23(3), ob upoštevanju obdobij za pregled in posodabljanja morskih strategij, določenih v členu 17(2).

2. V skladu s postopkom iz člena 23(2):

(a) se lahko sprejmejo metodološki standardi za uporabo prilog I, III, IV, in V;

(b) se lahko sprejmejo tehnični formati za namene prenosa in obdelave podatkov, vključno s statističnimi ter kartografskimi podatki.

Člen 23

Regulativni odbor

1. Komisiji pomaga odbor.

2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporabljata člena 5 in 7 Sklepa 1999/468/ES, ob upoštevanju določb člena 8 Sklepa.

Rok iz člena 5(6) Sklepa 1999/468/ES je tri mesece.

3. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporabijo členi 5a(1) do (4) in člen 7 Sklepa 1999/468/ES, ob upoštevanju določb člena 8 Sklepa.

Člen 24

Prenos

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do … (24). O tem nemudoma obvestijo Komisijo.

Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.

2. Države članice sporočijo Komisiji besedila temeljnih določb predpisov nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.

3. Države članice brez morskih voda sprejmejo le določbe, ki so potrebne za izpolnjevanje zahtev iz členov 6 in 7.

Kjer takšne določbe že veljajo v nacionalni zakonodaji, zadevne države članice sporočijo Komisiji besedilo teh določb.

Člen 25

Začetek veljavnosti

Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Člen 26

Naslovniki

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V …, Za Evropski parlament Predsednik … Za Svet Predsednik …

(1) UL C 185, 8.8.2006, str. 20.

(2) UL C 206, 29.8.2006, str. 5.

(3) Mnenje Evropskega parlamenta z dne 14. novembra 2006 (še ni objavljeno v Uradnem listu), Sklep Sveta z dne 23. julija 2007 in Stališče Evropskega parlamenta z dne … (še ni objavljeno v Uradnem listu).

(4) UL L 242, 10.9.2002, str. 1.

(5) UL L 206, 22.7.1992, str. 7. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2006/105/ES (UL L 363, 20.12.2006, str. 368).

(6) UL L 103, 25.4.1979, str. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2006/105/ES.

(7) UL L 327, 22.12.2000, str. 1. Direktiva, kakor je bila spremenjena z Odločbo št. 2455/2001/ES (UL L 331, 15.12.2001, str. 1).

(8) UL L 179, 23.6.1998, str. 1.

(9) UL L 309, 13.12.1993, str. 1.

(10) UL L 73, 16.3.1994, str. 19.

(11) UL L 104, 3.4.1998, str. 1.

(12) UL L 118, 19.5.2000, str. 44.

(13) UL L 240, 19.9.1977, str. 1.

(14) UL L 322, 14.12.1999, str. 32.

(15) UL L 67, 12.3.1983, str. 1.

(16) UL L 322, 14.12.1999, str. 18.

(17) UL L 108, 25.4.2007, str. 1.

(18) UL L 358, 31.12.2002, str. 59.

(19) UL C 364, 18.12.2000, str. 1.

(20) UL L 184, 17.7.1999, str. 23. Sklep, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2006/512/ES (UL L 200, 22.7.2006, str. 11).

(21) 4 leta po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

(22) 5 let po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

(23) 6 let po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

(24) 3 leta po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

(25) 42 mesecev po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

(26) 2 leti po začetku veljavnosti te direktive.

(27) UL L 41, 14.2.2003, str. 26.

(28) 15 let po dnevu začetka veljavnosti te direktive.

PRILOGA I GENERIČNI KAKOVOSTNI DESKRIPTORJI, KI JIH JE TREBA UPOŠTEVATI PRI DOLOČANJU DOBREGA OKOLJSKEGA STANJA (IZ TOČKE (5) ČLENA 3, ČLENA 9(1) IN 9(3) TER ČLENA 22) 1. Vsi elementi morskih prehranjevalnih spletov so, v kolikor so znani, prisotni v normalnih količinah in so normalno raznoliki. 2. Neavtohtone vrste, ki so posledica človekovih dejavnosti, so na ravneh, ki ne škodujejo ekosistemom. 3. Populacije vseh rib in lupinarjev, ki se izkoriščajo v komercialne namene, so znotraj varnih bioloških meja. 4. Evtrofikacija, ki jo povzroči človek, in zlasti njeni škodljivi učinki so minimalni. 5. Vrste in habitati kažejo porazdelitev, številčnost in kakovost v skladu s prevladujočimi fiziografskimi, geografskimi in podnebnimi pogoji. Biotska raznovrstnost se ohranja. 6. Neoporečnost morskega dna je na takšni ravni, da so zaščitene funkcije ekosistemov. 7. Trajna sprememba hidrografskih pogojev ne škoduje morskim ekosistemom. 8. Koncentracije onesnaževal so na ravneh, ki ne povzročajo onesnaženosti. 9. Onesnaževala v ribah in drugi morski hrani, namenjeni za prehrano ljudi, ne presegajo ravni, ki jih določa zakonodaja Skupnosti ali drugi ustrezni standardi. 10. Lastnosti in količine morskih odpadkov ne škodujejo morskemu okolju. 11. Uvedba energije, vključno s podvodnim hrupom, ne škoduje morskemu okolju. Države članice za določitev značilnosti dobrega okoljskega stanja v morski regiji ali podregiji, kakor je predvideno v členu 9(1), preučijo vsakega od generičnih kakovostnih deskriptorjev, navedenih v tej prilogi, da bi opredelile tiste deskriptorje, ki se uporabijo za določitev dobrega okoljskega stanja morske regije ali podregije. Ko država članica meni, da ni primerno uporabiti enega ali več teh deskriptorjev, predloži Komisiji utemeljitev v okviru obvestila v skladu s členom 9(2) te direktive.

PRILOGA II PRISTOJNI ORGANI (IZ ČLENA 7(1)) 1. Ime in naslov pristojnega organa ali organov – uradno ime in naslov določenega pristojnega organa ali organov. 2. Pravni status pristojnega organa ali organov – kratek opis pravnega statusa pristojnega organa ali organov. 3. Odgovornosti – kratek opis pravnih in upravnih odgovornosti pristojnega organa ali organov in njegova/njihova vloga glede zadevnih morskih voda. 4. Članstvo – kadar pristojni organ ali organi deluje/-jo kot usklajevalni organ za druge pristojne organe, je treba navesti seznam le-teh skupaj s povzetkom institucionalnih povezav za zagotovitev usklajevanja. 5. Regijsko ali podregijsko usklajevanje – zahteva se povzetek mehanizmov, vzpostavljenih za zagotovitev usklajevanja med državami članicami, katerih morske vode spadajo v isto morsko regijo ali podregijo.

PRILOGA III OKVIRNI SEZNAM ZNAČILNOSTI, PRITISKOV IN VPLIVOV (IZ ČLENOV 8(1), 9(1), 9(3), 11(1) IN 22) Tabela 1 Značilnosti Fizikalne in kemijske lastnosti — Topografija in batimetrija morskega dna; — letni in sezonski temperaturni režim ter ledena prevleka, hitrost toka, naraščanje, izpostavljenost valovom, značilnosti mešanja, motnost, zadrževalni čas; — prostorska in časovna porazdelitev slanosti; — prostorska in časovna porazdelitev hranil (DIN, TN, DIP, TP, TOC) in kisika; — profili pH, pCO2 ali primerljive informacije za merjenje morskega zakisljevanja. Tipi habitata — Prevladujoči tip(-i) habitata morskega dna in vodnega stolpa z opisom fizikalnih in kemijskih lastnosti, kot so globina, temperaturni režim vode, tokovi in druga gibanja vode, slanost, struktura in substrati sestave morskega dna; — prepoznavanje in določanje posebnih tipov habitatov, še zlasti tistih, ki jih je priznala ali prepoznala pravna ureditev Skupnosti (Direktiva o habitatih in Direktiva o pticah) ali mednarodne konvencije, ker so pomembni za znanost ali biotsko raznovrstnost; — habitati na območjih, ki zaradi svojih značilnosti, kraja ali strateškega pomena zaslužijo posebno navedbo. To lahko vključuje območja, na katerih so močni ali posebni pritiski, ali območja, ki si zaslužijo poseben režim varstva. Biološke lastnosti — Opis bioloških skupnosti, povezanih s prevladujočimi habitati morskega dna in vodnega stolpa. To bi vključevalo informacije o fitoplanktonskih in zooplanktonskih skupnostih, vključno z vrstami ter sezonsko in geografsko spremenljivostjo; — informacije o kritosemenkah, makroalgah in nižjih nevretenčarjih, vključno s posameznimi živalskimi vrstami, biomaso in letno/sezonsko spremenljivostjo; — prikazati je treba informacije o strukturi populacije rib, vključno s številčnostjo, porazdelitvijo in strukturo starosti/velikosti populacije; — opis populacijske dinamike, naravnega in dejanskega območja razširjenosti ter statusa vrst morskih sesalcev in plazilcev, ki se pojavljajo v tej morski regiji ali podregiji; — opis dinamike populacije, naravnega in dejanskega območja razširjenosti ter statusa vrst morskih ptic, ki se pojavljajo v morski regiji ali podregiji; — opis dinamike populacije, naravnega in dejanskega območja razširjenosti ter statusa ostalih vrst, ki se pojavljajo v morski regiji ali podregiji, ki so vključeni v pravno ureditev Skupnosti ali mednarodne sporazume; — seznam časovnega pojavljanja, številčnosti in prostorske porazdelitve neavtohtonih in eksotičnih vrst ali po potrebi gensko ločenih oblik avtohtonih vrst, ki so prisotne v morski regiji ali podregiji. Druge značilnosti — Opis stanja, kar zadeva kemikalije, vključno z nevarnimi kemikalijami, onesnaženostjo usedlin, nevarnimi območji, težavami z zdravjem in okužbo živih organizmov (zlasti živih organizmov, namenjenih za prehrano ljudi); — opis katerih koli drugih lastnosti ali posebnosti, ki so tipične ali značilne za morsko regijo ali podregijo.

Tabela 2 Pritiski in vplivi Fizična škoda — Dušenje (npr. zaradi umetnih struktur, odstranjevanja izkopanega materiala); — pečatenje (npr. zaradi trajnih konstrukcij). Fizične poškodbe — Spremembe v zamuljenju (npr. z izpusti, povečanim razlitjem, izkopavanjem); — površinska obraba (npr. zaradi čolnarjenja, sidranja, komercialnega ribolova); — izbirna ekstrakcija (npr. zaradi komercialnega ribolova, zbiranja izkopanega materiala, zapletanja). Druge fizične motnje — Podvodni hrup (npr. čolnarjenje, potresi); — odpadki v morju. Vplivanje na naravne hidrološke procese — Bistvene spremembe v toplotnem režimu (npr. zaradi izpustov, elektrarn); — bistvene spremembe v slanosti (npr. zaradi konstrukcij, ki ovirajo gibanje vode, odvzema vode). Okužba z nevarnimi snovi — Uvajanje sintetičnih sestavin (npr. prednostne snovi po Direktivi 2000/60/ES, ki so pomembne za morsko okolje, biološko aktivne snovi, pesticidi, premazi proti obraščanju, farmacevtski izdelki, npr. zaradi izgube iz razpršenih virov, onesnaženja, ki ga povzročijo ladje v primeru nesreč, izpustov v zrak); — uvajanje nesintetičnih sestavin (npr. težke kovine, ogljikovodiki, npr. zaradi onesnaženja, ki ga povzročijo ladje v primeru nesreč, izpustov v zrak, z rečnimi vnosi); — uvajanje radionuklidov. Obogatitev s hranilnimi in organskimi snovmi — Vnos dušika in fosforja (npr. neposredni izpusti iz točkovnih virov, izgube iz razpršenih virov, vključno s kmetijstvom, izpusti v zrak); — obogatitev z organskimi snovmi (npr. marikultura, rečni vnosi). Biološka motnja — Uvajanje mikrobioloških patogenov; — uvajanje neavtohtonih vrst in premestitev na drugo mesto; — izbirna ekstrakcija vrst (npr. zaradi komercialnega in rekreacijskega ribolova).

PRILOGA IV OKVIRNI SEZNAM ZNAČILNOSTI, KI SE UPOŠTEVAJO PRI DOLOČITVI OKOLJSKIH CILJNIH VREDNOSTI (IZ ČLENOV 10(1) IN 22) 1. Ustrezna pokritost vseh elementov, značilnih za morske vode pod suverenostjo ali v pristojnosti države članice znotraj morske regije ali podregije. 2. Treba je zastaviti (a) ciljne vrednosti, ki ustvarjajo želene pogoje, ki imajo podlago v določitvi dobrega okoljskega stanja; (b) merljive ciljne vrednosti in s tem povezane kazalce, ki dopuščajo spremljanje in ocenjevanje; in (c) operativne ciljne vrednosti v zvezi z dejanskimi izvedbenimi ukrepi za podporo pri doseganju teh ciljnih vrednosti. 3. Določanje okoljskega stanja, ki ga je treba doseči ali ohraniti, in oblikovanje stanja glede na merljive lastnosti elementov, ki so značilni za morske vode države članice znotraj morske regije ali podregije. 4. Doslednost zastavljenih ciljnih vrednosti; ciljne vrednosti ne smejo biti med seboj nasprotujoče. 5. Določanje sredstev, potrebnih za doseganje ciljnih vrednosti. 6. Določitev časovnega roka za doseganje ciljnih vrednosti, vključno z morebitnimi vmesnimi ciljnimi vrednostmi. 7. Določanje kazalcev, namenjenih za nadzorovanje napredka in usmerjanje upravnih odločitev k doseganju ciljnih vrednosti. 8. Določanje referenčnih točk, kjer je to ustrezno (ciljne in mejne referenčne točke). 9. Skrbno preučevanje družbenih in gospodarskih razmer pri zastavljanju ciljev. 10. Preučevanje zastavljenih okoljskih ciljnih vrednosti, s tem povezanih kazalcev ter mejnih in ciljnih referenčnih točk, razvitih na podlagi okoljskega cilja, določenega v členu 1 te direktive, da se presodi, ali bi morskim vodam, ki so pod suverenostjo in v pristojnosti držav članic znotraj morskega regije, z doseganjem ciljnih vrednosti zagotovili stanje, ki jim ustreza. 11. Združljivost ciljnih vrednosti, katerim so se Skupnost in države članice zavezale s pomembnimi mednarodnimi in regionalnimi sporazumi, ter uporaba tistih, ki so najpomembnejši za zadevno morsko regijo ali podregijo z namenom doseči okoljski cilj iz člena 1 te direktive. 12. Ko se niz ciljnih vrednosti in kazalcev zbere, bi jih bilo treba preučiti skupaj in glede na okoljski cilj, določen v členu 1 te direktive, da se presodi, ali bo doseganje ciljnih vrednosti morskemu okolju zagotovilo stanje, ki mu ustreza.

PRILOGA V PROGRAMI SPREMLJANJA (IZ ČLENOV 11(1) IN 22) 1. Treba je zagotoviti informacije za presojo okoljskega stanja ter za ocenitev oddaljenosti od, in napredka k, doseganju dobrega okoljskega stanja v skladu s Prilogo III ter merili in metodološkimi standardi, ki jih je treba določiti v skladu s členom 9(3) te direktive. 2. Treba je zagotoviti nastajanje informacij, ki omogočajo prepoznavanje ustreznih kazalcev za okoljske ciljne vrednosti, predvidene v členu 10 te direktive. 3. Treba je zagotoviti nastajanje informacij, ki omogočajo presojo vpliva na ukrepe iz člena 13 te direktive. 4. Treba je vključiti dejavnosti, da se ugotovi vzrok spremembe in s tem uvede morebitne korektivne ukrepe, potrebne za ponovno doseganje dobrega okoljskega stanja, če se ugotovi, da je prišlo do odmikanja od želenega stanja. 5. Treba je zagotoviti informacije o kemičnih onesnaževalih v vrstah z območij komercialnega ribolova, ki se uporabljajo za prehrano ljudi. 6. Treba je vključiti dejavnosti za potrditev, da se s popravnimi ukrepi dosežejo želene spremembe, ne pa neželeni stranski učinki. 7. Treba je zbrati informacije na podlagi morskih regij ali podregij v skladu s členom 4 te direktive. 8. Treba je zagotoviti primerljivost ocenjevalnih pristopov in metod med morskimi regijami in/ali podregijami in znotraj njih. 9. Treba je razviti tehnične specifikacije in standardizirane metode za spremljanje na ravni Skupnosti, da se omogoči primerljivost informacij. 10. Treba zagotoviti čim boljšo združljivost z obstoječimi programi, razvitimi na regionalni in mednarodni ravni, da se tako pospeši skladnost med temi programi in izogne podvajanju prizadevanj, z uporabo tistih smernic za spremljanje, ki so najpomembnejše za zadevno morsko regijo ali podregijo. 11. Presojo o bistvenih spremembah okoljskih pogojev je treba vključiti kot del začetne presoje iz člena 8 te direktive, kakor tudi nove in nastajajoče zadeve, kjer je to potrebno. 12. Treba je obravnavati ustrezne elemente, naštete v Prilogi III, in njihovo naravno spremenljivost kot del začetne presoje, predvidene v členu 8 te direktive, in oceniti trende, usmerjene k doseganju okoljskih ciljev, določenih v členu 10(1) te direktive, z uporabljanjem določenih kazalcev in njihovih mejnih ali ciljnih referenčnih točk, kjer je to primerno.

PRILOGA VI PROGRAMI UKREPOV (IZ ČLENA 13(1) IN 22) 1. Nadzorovanje vnosa: upravljavski ukrepi, ki vplivajo na količino dovoljene človekove dejavnosti. 2. Nadzorovanje iznosa: upravljavski ukrepi, ki vplivajo na dovoljeno stopnjo motnje komponente ekosistema. 3. Nadzori prostorske in časovne porazdelitve: upravljavski ukrepi, ki vplivajo na to, kje in kdaj se dovoli dejavnost. 4. Ukrepi za usklajevanje upravljanja: orodja, ki zagotavljajo, da je upravljanje usklajeno. 5. Gospodarske pobude: upravljavski ukrepi, ki so v gospodarskem interesu tistih, ki uporabljajo morske ekosisteme za delovanje na načine, ki pripomorejo k doseganju cilja dobrega okoljskega stanja. 6. Orodja za ublažitev in sanacijo: upravljavska orodja, ki usmerjajo človekove dejavnosti k obnavljanju poškodovanih komponent morskih ekosistemov. 7. Komunikacija, vključevanje interesnih skupin in večanje javne ozaveščenosti.