POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o izvajanju Uredbe (ES) št. 1921/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2006 o predložitvi statističnih podatkov o iztovoru ribiških proizvodov v državah članicah

1. UVOD (PODROČJE UPORABE, OZADJE, NACIONALNA ZAKONODAJA)

Člen 10 Uredbe (ES) št. 1921/2006 Evropskega parlamenta in Sveta o predložitvi statističnih podatkov o iztovoru ribiških proizvodov v državah članicah (v nadaljnjem besedilu: uredba o iztovoru) določa naslednje: „Komisija do 19. januarja 2010 in nato vsaka tri leta predloži Evropskemu parlamentu in Svetu ocenjevalno poročilo o statističnih podatkih, zbranih v skladu s to uredbo, zlasti o njihovi pomembnosti in kakovosti. V poročilu se razčleni tudi stroškovna učinkovitost sistema, ki se uporablja za zbiranje in obdelavo statističnih podatkov, in predstavi preverjene prakse za zmanjšanje obsega dela držav članic ter izboljšanje uporabnosti in kakovosti statističnih podatkov.“

To poročilo dokumentira napredek, ki so ga dosegle države članice in države Efte v zvezi z določbami uredbe o iztovoru, ki od vsake države članice zahtevajo, da letno predloži podatke o teži, predstavitvi, predvideni uporabi in povprečni ceni ribiških proizvodov, ki jih na njenem ozemlju iztovorijo evropska plovila in plovila Efte.

Informacije, zbrane v okviru uredb o nadzoru[1] v skladu s skupno ribiško politiko (SRP), kažejo, da je večina upravnih podatkov pridobljenih iz ladijskih dnevnikov, deklaracij o iztovarjanju, potrdil o prodaji ter deklaracij o prevzemu zaradi spremljanja in izvajanja kvot, ki so glavni vir podatkov za države članice.

2. POKRITOST IN VSEBINA

2.1 Zbiranje podatkov in viri podatkov

Najpomembnejši upravni viri podatkov o ulovu in iztovarjanju so ladijski dnevniki, potrdila o prodaji in deklaracije o iztovarjanju. Uredba Sveta (ES) št. 1224/2009 in Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 404/2011 zahtevata, da kapitani plovil s skupno dolžino več kot 10 m vodijo ladijski dnevnik o svojih dejavnostih ter čim prej oziroma v 24 urah predložijo zabeležene podatke, tudi če ni ulova. Ladijski dnevniki zagotavljajo podatke, zabeležene med temi dejavnostmi, in morajo vključevati oceno žive teže ulova. Zlasti so koristni za porazdelitev ulova po ribolovnih območjih, izračun ribolovnega napora in navzkrižno preverjanje. Za plovila, ki so krajša od 10 m, morajo države članice spremljati ribolovno dejavnost na podlagi tehnik vzorčenja.

Potrdila o prodaji se predložijo organom, pristojnim za prvo trženje rib (agentu plovila ali registriranim dražbam). Ta potrdila vključujejo informacije o količini vsake iztovorjene vrste, obliki njihove predstavitve in vrednosti vsakega proizvoda, skupaj z informacijami o plovilu, ki opravi iztovarjanje. V večini primerov so te informacije omejene na vrste, ki so predmet upravljanja ribolovnih kvot. V preteklosti so bile ocene o ribolovni dejavnosti pripravljene izključno na podlagi strokovnih informacij.

2.2 Sistemi zbiranja podatkov v državah članicah in državah Efte

Belgija – Belgijska plovila lovijo samo v severovzhodnem Atlantiku (območje 27), večinoma v Severnem morju (IVb in IVc) in Vzhodnem kanalu (VIId). Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju in potrdila o prodaji). Prve prodaje je treba opraviti na treh glavnih dražbah (Zeebrugge, Oostende in Nieuwpoort), razen majhnih plovil, ki lahko prodajajo javnosti v Oostendeju. Potrdila o prodaji se pošljejo Službi za morsko ribištvo (Dienst Zeevisserj) na dan iztovarjanja.

Bolgarija – Bolgarska plovila izvajajo ribolov v Sredozemlju in Črnem morju (območje 37), večinoma v podobmočju 37.4.2. Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju in potrdila o prodaji) in se pošiljajo Nacionalni agenciji za ribištvo in akvakulturo (NAFA). NAFA zahteva, da se potrdila o prodaji za prve prodaje pošljejo v 48 urah po iztovarjanju.

Ciper – Upravne podatke (ladijske dnevnike) za plovila s skupno dolžino, ki je enaka ali presega 10 m, zbira inšpektorat za ribištvo. Za zbiranje ribiških podatkov in pripravo poročil je pristojen Oddelek za ribištvo in raziskovanje morja pri Ministrstvu za kmetijstvo, naravne vire in okolje.

Danska – Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju in potrdila o prodaji), zbiranje podatkov pa je centralno in ga opravlja Danski direktorat za ribištvo (DDF). Prva prodaja rib s strani nekomercialnih ribičev je na Danskem prepovedana, vsi kupci iz prve roke pa morajo biti registrirani pri DDF in mu morajo pošiljati obvestila o prodaji v elektronski ali papirni obliki. Okrog 90 % potrdil o prodaji se sprejme po elektronski pošti.

Nemčija – Nemška plovila izvajajo ribolov v severovzhodnem Atlantiku, severozahodnem Atlantiku in vzhodnem srednjem Atlantiku ter jugovzhodnem Tihem oceanu (območja 27, 21, 34 in 87). Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju in potrdila o prodaji). Pošiljajo se Zveznemu zavodu za kmetijstvo in prehrano prek organizacij proizvajalcev in deželnih organov.

Estonija – Estonska plovila izvajajo ribolov v severozahodnem Atlantiku (območje 21) in severovzhodnem Atlantiku (27 – Baltsko morje) ter celinskih vodah (05). Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju, potrdila o prodaji ter dokumenti o pretovarjanju in transportu). Plovila skupne dolžine pod 12 m izpolnijo ladijski dnevnik o „obalnem ribolovu“ v skladu z estonsko nacionalno zakonodajo. Kadar se podatki pošiljajo po elektronski poti, Estonija dvakrat mesečno zahteva papirne kopije dokumentacije. Prvi kupci rib morajo organom (za komercialno ribištvo Ministrstvu za kmetijstvo) po elektronski poti pošiljati potrdila o prodaji, za takšen način pa se je odločilo tudi več zasebnih družb.

Irska – Irska plovila izvajajo ribolov v severovzhodnem Atlantiku (območje 27). Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju, potrdila o prodaji in dokumenti nabiralcev školjk). Podatke v pristaniščih zbira irski organ za varstvo morskega ribištva. Z Irske poročajo o pomembnih spremembah sistemov za zbiranje podatkov z namenom olajšanja elektronskega zbiranja podatkov, ki ga zahteva zakonodaja Evropske unije.

Grčija – Grška plovila izvajajo ribolov v severovzhodnem Atlantiku, vzhodnem srednjem Atlantiku in Sredozemlju (območja 27, 34 in 37) ter beležijo podatke s statističnimi raziskavami. Za „čezmorski“ ribolov se uporablja popisna raziskava, medtem ko se za območje 37 „odprto morje“ in obalni ribolov uporablja vzorčna raziskava. Raziskave izvaja grški nacionalni statistični urad. Grčija za „čezmorski ribolov“ izvaja popoln popis plovil, ki plujejo pod grško zastavo. Pri ribolovu na odprtem morju in priobalnem ribolovu je napaka zaradi neodziva precejšnja (50 %), odstopanje pa se računa s tehniko vzorčenja.

Španija – Španija ima obsežno in raznoliko ribiško industrijo, pošiljanje in kakovost podatkov pa zagotavljajo različne službe. Zbiranje podatkov na prvi stopnji opravljajo regionalni organi, nato pa se ti podatki zberejo centralno. Obstaja sedem posameznih upravnih virov za zbiranje podatkov o iztovoru, vključno z ladijskimi dnevniki, potrdili o prodaji, deklaracijami o prevzemu, deklaracijami o iztovarjanju in podatki organizacij proizvajalcev ribiških proizvodov. Različni viri so združeni v bazo podatkov za ulove in iztovarjanja.

Francija – Za pošiljanje podatkov in kakovost podatkov je v prvi vrsti pristojen urad za ribolov in akvakulturo (BSPA), ki je del Ministrstva za ekologijo, trajnostni razvoj in energijo. Podatke o pomembnem tropskem ribolovu tunov pošilja Inštitut za raziskave in razvoj (DPMA). Francoska plovila so zlasti dejavna v severovzhodnem Atlantiku, Sredozemlju in Indijskem oceanu. Podatki, pridobljeni iz upravnih virov (ladijskih dnevnikov, deklaracij o iztovarjanju in potrdil o prodaji), dobro pokrivajo ribolovno dejavnost v Atlantiku. Za območja, za katera so upravni podatki manj zanesljivi, zlasti za Sredozemlje, se ti viri dopolnijo z vzorčnimi raziskavami. Francija je vložila znatna sredstva v posodobitev in izboljšanje svojega sistema za zbiranje ribiških podatkov.

Italija – Italija izvaja ribolov na območju 37. Trenutno obstajajo določene težave pri zbiranju podatkov za območji 34 in 51. Za območje 37 opravlja vzorčno raziskavo (za druga območja se uporablja popis). Dnevniki se uporabljajo le za zbiranje podatkov o ulovu navadnega tuna, te podatke pa zbira Ministrstvo za kmetijsko, prehrambeno in gozdarsko politiko (MIPAAF). Istituto nazionale di Statitistica (ISTAT) zbira podatke za območji 34 in 51, Istituto di Ricerche Economiche per la Pesca e l'Acquacoltura (IREPA) pa za območje 37. ISTAT je pristojen za usklajevanje poročanja Eurostatu. Italija ima veliko število majhnih plovil (s skupno dolžino manj kot 12 m). Okrog 99 % plovil lovi v obalnih vodah ob italijanskem polotoku. Od tega okrog dve tretjini predstavljata majhna plovila s pasivno opremo. Podatki se zbirajo z multivariatno vzorčno raziskavo, ki se izvede na populaciji, razvrščeni glede na območje, velikost povila in ribolovno opremo, ki se uporablja. Metodologija raziskave omejuje napake pri vzorčenju s toleranco do 3,5 %. Napake zaradi neodziva se tudi upoštevajo in obravnavajo prek izbire vzorcev. Vprašalnik izpolni le malo plovil (okrog 10), ki lovijo na območjih 34 in 51, vendar bo v prihodnjih letih zaradi njihove nizke stopnje odziva metodologija zbiranja podatkov za ta območja spremenjena (uporaba upravnih podatkov). Trenutno ni mogoče zagotavljati podatkov za ti območji.

Latvija – Latvijska plovila izvajajo ribolov v severozahodnem Atlantiku, in sicer na ribolovnih območjih 27 (pododdelki Ia, IIa, III a–d, XIVa–b itd.), 21 (pododdelki 3L, 3M, 3K, 1F itd.) in 34 (pododdelki 1.13, 1.31, 1.32 itd.). Glavno odgovornost za prenos podatkov ima Oddelek za ribištvo Ministrstva za kmetijstvo, medtem ko so za zbiranje podatkov pristojne druge službe. To vključuje Državni urad za okolje pri Ministrstvu za varstvo okolja in regionalni razvoj, Inštitut za varnost hrane, zdravje živali in okolje „BIOR“ (pri Ministrstvu za kmetijstvo) in Centralni statistični urad (Ministrstvo za gospodarstvo). Viri podatkov so upravni, in sicer so to ladijski dnevniki, potrdila o prodaji in deklaracije o iztovarjanju. Latvija zahteva centralno registracijo in triletno potrjevanje kupcev rib. Kupci rib morajo v 48 urah po zaključku prodaje oddati elektronska potrdila o prodaji (ali papirne kopije).

Litva – Litva izvaja ribolov v severovzhodnem in severozahodnem Atlantiku, vzhodnem srednjem Atlantiku in južnem Tihem oceanu. Za zbiranje in obdelavo podatkov je pristojen Oddelek za ribištvo pri Ministrstvu za kmetijstvo. Glavni viri podatkov so ladijski dnevniki in deklaracije o iztovarjanju. Iz Litve poročajo o integriranem samodejnem sistemu za obdelavo in potrjevanje podatkov o ulovu in iztovarjanju.

Malta – Direktorat za nadzor ribištva v okviru Ministrstva za vire in podeželje (MRRA) je pristojen za zbiranje podatkov, ki jih nacionalni statistični urad (statistična enota za kmetijstvo in ribištvo) pošlje Eurostatu. Malteška plovila lovijo v Sredozemlju (območje 37, podobmočje 15). Pristop popisa se uporablja za plovila dolžine več kot 10 m, in sicer z uporabo podatkov iz ladijskih dnevnikov in potrdil o prodaji.

Nizozemska – Nizozemska plovila lovijo v severovzhodnem in vzhodnem srednjem Atlantiku ter jugovzhodnem Tihem oceanu (območja 27, 34 in 87). Viri podatkov so upravni (ladijski dnevniki, deklaracije o iztovarjanju, dokumenti o pretovarjanju in transportu ter potrdila o prodaji). Podatke zbira Ministrstvo za gospodarske zadeve, statistični urad pa jih pošlje Eurostatu. Nizozemska uporablja pravila, ki urejajo prodajo rib na pooblaščenih prodajnih mestih prek organizacij proizvajalcev. Elektronska potrdila o prodaji se pošljejo v 48 urah po prodaji.

Poljska – Ladijski dnevniki in potrdila o prodaji so glavni vir podatkov. Za zbiranje in prenos podatkov je pristojen Oddelek za ribištvo pri Ministrstvu za kmetijstvo in razvoj podeželja.

Portugalska – Za pošiljanje statističnih podatkov Eurostatu je pristojen portugalski Generalni direktorat za naravne vire, varnost in pomorske storitve. Portugalska ima veliko in raznoliko nacionalno floto, katere značilnosti se razlikujejo glede na ribolovno območje. V floti prevladujejo majhni, odprti leseni čolni za mali ribolov. Najpomembnejša območja so severovzhodni in zahodni Atlantik ter vzhodni srednji Atlantik. Pomemben je tudi ribolov s parangalom v Atlantiku in Indijskem oceanu, ki je usmerjen na mečarico (in na sinjega morskega psa v Indijskem oceanu). Podatki večinoma izvirajo iz ladijskih dnevnikov, deklaracij o iztovarjanju in potrdil o prodaji. Sveže ali hlajene ribe se morajo prodajati prek reguliranih trgov in v potrdilih o prodaji so zagotovljene popolne informacije o prodaji teh rib. Povprečne cene rib, predelanih na morju, se pridobivajo iz deklaracij o iztovarjanju.

Romunija – Romunija izvaja ribolov v izključni ekonomski coni Črnega morja (območje 37). Viri podatkov so upravni, in sicer so to ladijski dnevniki ter potrdila o prodaji in transportu. Dokumente zbirajo regionalni inšpektorji Nacionalne agencije za ribištvo in akvakulturo (NAFA). NAFA dokumente primerja za poročanje Eurostatu.

Slovenija – Za zbiranje in posredovanje podatkov so pristojni Ministrstvo za kmetijstvo in okolje, Zavod za ribištvo Slovenije in Statistični urad Republike Slovenije. Slovenska flota izvaja ribolov v severnem Jadranskem morju (območje 37). Viri podatkov so večinoma upravni. Vsa plovila morajo izpolnjevati ladijske dnevnike, tako da je ulov flot v celoti pokrit. Podatki o cenah se pridobivajo iz potrdil o prodaji in raziskovalnih vprašalnikov. S to metodo so pridobljeni podatki o cenah pokrivali večino celotnega iztovora po količini, z izjemo iztovora majhnih količin rib (manj kot 50 kg), ki so bile prodane za osebno porabo in jih ni treba zabeležiti v potrdilih o prodaji.

Finska – Za zbiranje, predložitev in kakovost ribiških podatkov je pristojen finski Inštitut za divjad in ribištvo. Registre upravlja Ministrstvo za kmetijstvo in gozdarstvo. Finska plovila lovijo le v Baltskem morju. Viri podatkov vključujejo različico ladijskega dnevnika EU za floto z dolžino več kot 10 m. Za vrste, za katere se uporabljajo kvote, je prodaja iz prve roke zakonsko urejena in obvezno je poročanje v 48 urah po iztovarjanju. Podatki o prodaji vrst, za katere se kvote ne uporabljajo, se dopolnijo z raziskavo največjih prodajalcev rib na debelo.

Švedska – Za zbiranje in pošiljanje podatkov je pristojna švedska Agencija za upravljanje pomorstva in voda. Viri podatkov so upravni in zajemajo ladijske dnevnike, potrdila o prodaji, deklaracije o iztovarjanju, za obalno floto pa tudi mesečne (ali celo dnevne) dnevnike. Ladijski dnevniki za ribiška plovila, daljša od 12 m, se predložijo po elektronski poti prek sistema ERS, manjša plovila pa uporabljajo dnevni ladijski dnevnik v papirni obliki. Potrdila o prodaji se zbirajo centralno, in sicer v elektronski ali papirni obliki, obalni ribiči pa lahko svoje dnevnike pošiljajo po elektronski poti prek varnega spletnega vmesnika.

Združeno kraljestvo – Za to državo so najpomembnejši ulovi iz severovzhodnega Atlantika (območje 27). Združeno kraljestvo ima obsežno obalno ribiško floto, ki zlasti lovi vrste, za katere se kvote ne uporabljajo, zavzema pa tudi znaten delež nekaterih vrst, za katere se uporabljajo kvote. Združeno kraljestvo upravlja tudi majhno oddaljeno vodno floto, ki je registrirana v Združenem kraljestvu, vendar je nameščena in se upravlja v tujini. Za zbiranje podatkov so pristojni ribiški inšpektorati v Združenem kraljestvu (v Angliji, na Škotskem, v Walesu in na Severnem Irskem). Podatke primerja in pošilja Eurostatu Organizacija za upravljanje pomorstva, tj. izvršilni nevladni javni organ, ustanovljen in pooblaščen z zakonom o dostopu do morja in obalnih območij (Marine and Coastal Access Act) iz leta 2009. Upravni podatki (ladijski dnevniki, potrdila o prodaji in deklaracije o iztovarjanju) so predloženi za plovila dolžine več kot 10 m.

Islandija – Islandska plovila lovijo predvsem v vodah severovzhodnega Atlantika, v manjši meri pa tudi v severozahodnem in južnem Atlantiku. V primerjavi z državami članicami EU ni bistvenih razlik v metodologiji zbiranja statističnih podatkov o ulovih in iztovarjanjih. Podatki se pridobivajo iz ladijskih dnevnikov. Islandija strogo ureja prvo prodajo rib in ves iztovor je treba opraviti v določenih pristaniščih ter stehtati na potrjenih tehtnicah. Poročila morajo predložiti kupci in predelovalci rib. Za zbiranje in posredovanje podatkov Eurostatu sta pristojna islandski Direktorat za ribištvo in Statistični urad Islandije. Čeprav obe organizaciji uporabljata iste vire podatkov, lahko pride do razhajanj, kadar Direktorat za ribištvo podatke pošilja neposredno, saj jih črpa iz žive baze podatkov, ki se pregleduje.

Norveška – Norveška plovila lovijo v severovzhodnem Atlantiku (območje 27), severozahodnem Atlantiku (območje 21) in na Antarktiki (območji 48 in 88). Za zbiranje ribiških podatkov je pristojen norveški Direktorat za ribištvo. Viri podatkov so upravni in zajemajo ladijske dnevnike o ulovu, deklaracije o iztovarjanju in potrdila o prodaji. Podatki iz elektronskega ladijskega dnevnika, ki jih vsak dan pošilja in shranjuje Direktorat za ribištvo, vključujejo informacije o ulovu vseh ribiških plovil z dolžino 15 m ali več. Plovila z dolžino od 12 do 15 m, ki lovijo na območju ICES IIIa, od začetka januarja 2013 pošiljajo elektronske ladijske dnevnike. Podatki o iztovarjanju in potrdila o prodaji se zbirajo prek šestih različnih prodajnih organizacij in se redno pošiljajo Direktoratu za ribištvo v elektronski obliki. V skladu z norveško zakonodajo imajo prodajne organizacije ribičev izključno pravico do vseh prodaj iz prve roke norveških ribičev. Potrdila o prodaji vključujejo podatke o iztovarjanju norveških plovil doma in v tujih pristaniščih ter o iztovarjanju tujih plovil na Norveškem. V skladu z norveškimi predpisi vsebuje vsako potrdilo o prodaji podatke o plovilih ribičih, vrstah, tipu proizvoda, ribolovnem območju, ribolovni opremi, količini in vrednosti. V potrdilu o prodaji se navedejo tudi dodatni podatki o kraju iztovarjanja, datumu začetka in konca potovanja ter datumu iztovarjanja. Za statistične in upravne namene se predložijo tudi drugi podatki o stanju rib in predvideni uporabi. Norveška v skladu s sporazumi o nadzoru zagotavlja podatke o iztovarjanjih tujih ribičev na Norveškem njihovi državi zastave.

2.3 Kakovost podatkov

Metodologije zbiranja ribiških podatkov so v državah članicah razmeroma skladne. Zanesljivost statističnih podatkov je odvisna od:

· točnosti dokumentov, ki jih ribiški sektor predloži nacionalnim organom;

· nadzora kakovosti, ki ga izvajajo države članice.

Mnoge države članice že poročajo o uporabi elektronskih metod za izvajanje navzkrižnih preverjanj upravnih virov. Različni viri podatkov, kot so sistem spremljanja plovil (VMS) ter inšpekcije na krovu in v pristanišču, zagotavljajo doslednost podatkov, zabeleženih v ladijskih dnevnikih, deklaracijah o iztovarjanju in pretovarjanju ter potrdilih o prodaji. Ti viri podatkov predstavljajo popis zahtevanih informacij, za plovila z dolžino najmanj 10 m pa se ne izvaja statistično vzorčenje. Vrzeli v zajetju podatkov se zapolnijo s statističnimi raziskavami, ki lahko zajemajo vse ribolovne dejavnosti ali del teh dejavnosti.

Veljajo stroga pravila, ki urejajo roke za predložitev potrdil o prodaji, ladijskih dnevnikov in deklaracij o iztovarjanju ter se upoštevajo v večini primerov, kadar se iztovarjanje opravi na ozemlju zadevne države članice. V določenih primerih, kadar se uporablja elektronski način sporočanja podatkov, se podatki posodabljajo vsakodnevno.

Države članice pogosto poročajo o težavah zaradi zamude pri prejemanju potrdil o prodaji v primeru iztovarjanja v drugi državi članici ali tretji državi. Zamude pri zagotavljanju podatkov lahko vodijo do razhajanj med podatki, ki so bili poslani Eurostatu in drugim službam Komisije (GD MARE) zaradi spremljanja kvot, čeprav naj bi bili identični. To je predvsem posledica dejstva, da države članice stalno posodabljajo podatke. K tem statističnim razlikam prispevajo tudi spremembe rokov za poročanje.

Medtem ko si države članice prizadevajo, da bi svoje zapise zaključile čim bliže zaključka ribolovnega leta, so baze podatkov odprte za popravke, čeprav se na splošno šest mesecev po referenčnem letu opravi le nekaj pomembnih posodobitev.

Z uvedbo računalniških sistemov so bile odpravljene številne težave pri beleženju statističnih podatkov o ribolovu. Dosežena je bila visoka stopnja zanesljivosti, zlasti v zvezi z vrstami, za katere se uporabljajo kvote. Opomniti je treba, da so še vedno potrebne izboljšave pri zbiranju podatkov o vrstah, za katere se kvote ne uporabljajo.

Večina držav članic je usklajenih glede pokritosti, zanesljivosti in pravočasnosti podatkov, ki jih zahtevata Uredba Sveta (EGS) št. 1382/91 z dne 21. maja 1991[2] in Uredba Sveta (EGS) št. 2104/93 z dne 22. julija 1993[3] o količini in povprečnih cenah ribiških proizvodov, ki jih države članice EU in EGP iztovorijo na svojem ozemlju. Podatke je treba predložiti v šestih mesecih po koncu referenčnega leta.

Nekatere države članice, kot so Bolgarija, Danska, Finska, Italija, Malta, Poljska, Slovenija in Španija, poročajo, da kadar manjkajo podatki o cenah, se te ocenijo na podlagi povprečnih cen za vrste. Za preprečitev take situacije v prihodnosti ima Irska določene priporočene cene za vrste, s čimer so napake pri vnašanju podatkov v sistem s strani kupcev rib manjše. Estonija to težavo obravnava z neposredno komunikacijo za vsak primer posebej. V Združenem Kraljestvu potrdila o prodaji dopolnjujejo drugi viri informacij, če so na voljo (tj. plovila, vključena v dejavnost pobiranja školjk, morajo izpolniti dnevnike dejavnosti in jih predložiti organom). Ti dodatni viri se uporabljajo v povezavi s podatki o iztovarjanju, da se zagotovi celoten niz podatkov o dejavnosti.

V zadnji Eurostatovi oceni skladnosti je bila Grčija razglašena za državo, ki „ne ravna skladno z uredbami“. Vendar je Grčija zdaj navedla, da se bo trenutno stanje izboljšalo najpozneje do začetka leta 2014. Nemčija je bila precej pozna pri prenosu podatkov in njeni podatki o iztovarjanjih niso bili popolni. Zato je direktor za sektorsko in regionalno statistiko poslal dopis, v katerem je zahteval, da se te težave v prihodnosti ne ponovijo.

Čeprav Poljska, Romunija in Irska ravnajo skladno z uredbami, se ne odzivajo pravočasno na preverjanja veljavnosti, ki jih izvaja Eurostat za spremljanje kakovosti podatkov.

3. ZAKLJUČKI

Podatki, predloženi Eurostatu, so večinoma zbrani v okviru postopkov, uvedenih zaradi nadzora in izvajanja. Države članice ne poročajo o pomembnih razlikah v metodologiji za podatke, predložene službam Komisije. Uporaba upravnih podatkov za statistične namene zagotavlja, da so dodatni stroški za ribiški sektor nizki.

Zaupanje v kakovost podatkov omogoča tudi navzkrižno preverjanje v okviru nadzornih dejavnosti. Vedno pogostejša uporaba elektronskih načinov zbiranja podatkov je izboljšala pravočasnost in točnost informacij. Mnoge države članice si prizadevajo za izvajanje sistemov v skladu s spreminjajočimi se evropskimi zahtevami.

V prejšnjem poročilu (iz leta 2010) so nekatere države članice poročale o težavah z uporabo pretvorbenih faktorjev, ki so se razlikovali med državami članicami. Ta težava je bila odpravljena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 404/2011[4], ki v prilogah XIII, XIV in XV določa vse koeficiente za pretvorbo teže skladiščenih ali predelanih rib v težo živih rib. Ti pretvorbeni faktorji se uporabljajo za ribiške proizvode na krovu ali za tiste, ki so jih pretovorila ali iztovorila ribiška plovila EU. Za preostale vrste/predstavitve, ki niso zajete v navedeni uredbi, se uporabljajo nacionalni pretvorbeni faktorji.

Za doseganje stroškovne učinkovitosti so pomembni naslednji dejavniki:

– zmanjšanje bremena pošiljateljev podatkov z uskladitvijo formatov in rokov za načrtovanje ter povečanje izmenjave in razpoložljivosti podatkov;

– usklajevanje zbiranja podatkov z drugimi službami Komisije;

– usklajevanje razvoja instrumentov za zbiranje podatkov, da se olajša navzkrižno preverjanje kakovosti med različnimi viri in bazami podatkov.

Navedeni dejavniki bodo olajšali optimalno uporabo vseh razpoložljivih upravnih virov v ribiškem sektorju, zlasti tistih, ki temeljijo na spremljanju, nadzoru in opazovanju ter se običajno uporabljajo v vseh državah članicah. Ti viri omogočajo popoln popis, tako da ni potrebno statistično vzorčenje. Poleg navedenega bi bilo morebitne vrzeli v pokritosti podatkov mogoče odpraviti z „ad hoc“ statističnimi raziskovanji, na primer v zvezi s podatki o zaposlenosti.

Nekaj težav je bilo ugotovljenih pri zbiranju podrobnih in točnih podatkov za plovila za mali obalni ribolov zaradi velikega števila plovil in krajev iztovarjanja. Takšna flota opravlja dejavnosti, ki se močno spreminjajo glede na sezono. Nadzor teh iztovarjanj je otežen tudi zaradi neuporabe sistema za spremljanje plovil ali ladijskega dnevnika.

Manjša pogostost poročil o kakovosti zmanjšuje delovno obremenitev držav članic. Podatki so še naprej dragocen vir informacij za oblikovanje politike in upravljanje trgov v okviru SRP.

Večina držav članic je oblikovala lastne sisteme navzkrižnega preverjanja in opozoril, ki pomagajo preprečevati napake v podatkih, ki jih predložijo različni viri, v skladu z novimi zahtevami uredb o nadzoru. V zvezi s tem je potrebno tesnejše sodelovanje med GD MARE in Eurostatom za izmenjavo mnenj in izkušenj s preverjanjem veljavnosti podatkov in izmenjavo podatkov, da bi se zmanjšalo dvojno poročanje držav članic.

Opomniti je treba tudi, da je bil dosežen napredek glede popolnosti in pravočasnosti izpolnjenih vprašalnikov v primerjavi z prejšnjimi poročili. To poročilo pa tudi kaže, da so za izboljšanje kakovosti statističnih podatkov o iztovarjanju potrebne nadaljnje izboljšave.

Eurostat načrtuje pregled svojega poročila o vprašalnikih o kakovosti za statistične podatke o iztovarjanjih, da bi zbral natančnejše informacije o kakovosti upravnih virov, ki jih uporabljajo države članice. Predvideno je tudi, da bo Eurostat zagotovil več tehnične pomoči tistim državam članicam, ki zanjo zaprosijo.

Poleg tega je treba poudariti, da Eurostat nima pristojnosti za spremljanje prejetih informacij, ki jih zahteva skupna ribiška politika. Proučeni bodo konkretni ukrepi za izboljšanje podatkov, ki bi prispevali k zmanjšanju bremena držav članic glede poročanja in preprečili dvojno poročanje ter s tem optimizirali uporabo virov Komisije. Izvajanje navedenih ukrepov lahko prispeva k izboljšanju razmerja pri stroškovni učinkovitosti uporabe statističnih podatkov ter je v skladu z Uredbo (ES) št. 223/2009[5] Evropskega parlamenta in Sveta o evropski statistiki.

[1] UREDBA SVETA (ES) št. 1224/2009 z dne 20. novembra 2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike, o spremembi uredb (ES) št. 847/96, (ES) št. 2371/2002, (ES) št. 811/2004, (ES) št. 768/2005, (ES) št. 2115/2005, (ES) št. 2166/2005, (ES) št. 388/2006, (ES) št. 509/2007, (ES) št. 676/2007, (ES) št. 1098/2007, (ES) št. 1300/2008, (ES) št. 1342/2008 in razveljavitvi uredb (EGS) št. 2847/93, (ES) št. 1627/94 in (ES) št. 1966/2006 (UL L 343, 22.12.2009, str. 1).

[2] UREDBA SVETA (EGS) št. 1382/91 z dne 21. maja 1991 o predložitvi podatkov o iztovoru ribiških proizvodov v državah članicah (UL L 133, 28.5.1991).

[3] UREDBA SVETA (EGS) št. 2104/93 z dne 22. julija 1993 o spremembah Uredbe (EGS) št. 1382/91 o predložitvi podatkov o iztovarjanju ribiških proizvodov v državah članicah (UL L 191, 31.7.1993).

[4] IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 404/2011 z dne 8. aprila 2011 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1224/2009 o vzpostavitvi nadzornega sistema Skupnosti za zagotavljanje skladnosti s pravili skupne ribiške politike (UL L 112, 30.4.2011).

[5] UREDBA (ES) št. 223/2009 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 11. marca 2009 o evropski statistiki ter razveljavitvi Uredbe (ES, Euratom) št. 1101/2008 Evropskega parlamenta in Sveta o prenosu zaupnih podatkov na Statistični urad Evropskih skupnosti, Uredbe Svete (ES) št. 322/97 o statističnih podatkih Skupnosti in Sklepa Sveta 89/382/EGS, Euratom, o ustanovitvi Odbora za statistične programe Evropskih skupnosti (UL L 87, 31.3.2009).