Bruselj, 25.01.2005

KOM(2005)10 končno

BELA KNJIGA

o izmenjavi podatkov o kazenskih obsodbah in učinku le-teh v Evropski uniji

{SEK(2005)63}

(predložen s strani Komisije)

BELA KNJIGA

o izmenjavi podatkov o kazenskih obsodbah in učinku le-teh v Evropski uniji

Uvod

Vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice predpostavlja dober pretok podatkov med pristojnimi organi držav članic v zvezi z obsodbami in prepovedmi oseb – državljanov Skupnosti ali ne – ki prebivajo na ozemlju držav članic, kot tudi možnost, da imajo obsodbe in prepovedi posledice zunaj ozemlja države članice, ki jih je izrekla.

Ta problematika se je večkrat pojavila v delu Unije, tako glede izmenjave podatkov o obsodbah kot tudi njihovih učinkov. Ukrepi 2, 3, 4, 14, 20, 22 in 23 Programa ukrepov za izvajanje načela vzajemnega priznavanja sodnih odločb v kazenskih zadevah[1] obravnavajo ta vprašanja. Izboljšanje kakovosti izmenjave podatkov o kazenskih obsodbah je bilo določeno kot prednostna naloga na Evropskem svetu dne 25. in 26. marca 2004 v Deklaraciji o boju proti terorizmu in potrjeno na Svetu za pravosodje in notranje zadeve z dne 19. julija 2004. Haaški program je pozval Komisijo, naj predstavi predloge „za izboljšanje izmenjave podatkov iz nacionalnih evidenc obsodb in prepovedi, zlasti tistih, ki zadevajo storilce spolnih deliktov, da jih bo Svet lahko sprejel do konca leta 2005“. Namen te bele knjige je podati odgovor na to zahtevo.

Njen cilj je na eni strani ugotoviti pogoje za pretok podatkov v zvezi z obsodbami in prepovedmi na ozemlju Unije in predlagati ambiciozen akcijski program z namenom oblikovanja informatiziranega sistema za izmenjavo podatkov o kazenskih obsodbah med državami članicami. Po drugi strani ima namen začeti razpravo o različnih vidikih upoštevanja obsodb, izrečenih v eni državi članici, v drugih državah članicah. Temu vidiku bo treba v prihodnjih letih posvetiti mnogo dodatnega dela in ta bela knjiga je na tej točki samo prvi pristop k problematiki učinkovanja kazenskih obsodb na ozemlju Unije.

STANJE

Velika različnost nacionalnih sistemov vpisovanja obsodb v register

Priložene tabele prikazujejo organizacijo nacionalnih kazenskih evidenc, kakršna izhaja iz odgovorov na vprašalnik Komisije državam članicam. Tabele pričajo o veliki različnosti nacionalnih sistemov vpisovanja obsodb v register (Priloga 1).

Centralizacija in visoka stopnja informatizacije nacionalnih registrov: nacionalni registri so centralizirani v skoraj vseh državah članicah. Organ, pri katerem se centralizirani podatki nahajajo, se razlikuje (ministrstvo za pravosodje, ministrstvo za notranje zadeve, policija). Velika večina registrov je informatiziranih, za tiste, ki še niso, se zdi, da obstajajo projekti na tem področju.

Vsebina: podatki, vneseni v nacionalne registre, niso identični. Nekateri registri zajemajo vse obsodbe, drugi se omejujejo na najhujše kršitve. Nekateri vpisujejo obsodbe, izrečene pravnim osebam, drugi ne. Nekateri se omejujejo na pravnomočne odločbe („res iudicata“), druge vsaj z začasnim vpisom vpisujejo odločbe, na katere je možno vlagati pravna sredstva. Nekateri registri imajo prav tako oddelek, namenjen tekočim pregonom, kot tudi nekaterim oprostilnim sodbam, zlasti zaradi nesposobnosti iz duševnih razlogov. V nekaterih državah članicah se vpisujejo samo odločbe kazenskih sodišč. V drugih primerih se v kazenski evidenci pojavljajo tudi odločbe upravnih organov ali gospodarskih sodišč, ki nalagajo na primer disciplinske kazni ali prepovedi opravljanja določenih poklicev. Prav tako se razlikujejo podatki o ukrepih za izvrševanje kazni.

Dostop do nacionalnih registrov: nacionalne zakonodaje niso usklajene glede določanja, kateri organi imajo dostop do registra obsodb. V nekaterih primerih je dostop do celote podatkov v registru omejen samo na sodne ali samo na policijske organe. Ta dostop je lahko neposreden ali posreden. Poleg tega je dostop predviden tudi za upravne organe, ki ga potrebujejo za izvršitev svoje naloge. Njihov dostop je lahko neomejen ali usmerjen. V zelo redkih državah članicah je kazenska evidenca dostopna tretjim osebam (poklicna združenja, zasebni delodajalci, zasebni preiskovalci itd.). Končno večina zakonodaj dovoljuje zadevnim osebam dostop do podatkov, vnesenih pod njihovo ime. Ta dostop je lahko vendarle omejen na ustni podatek ali na prejem izpisa, ki ne vsebuje vseh podatkov.

Rok za izbris podatkov iz registra se močno razlikuje. Nekatere države članice ne določajo sistema izbrisa, v drugih je izbris lahko samodejen ali na zahtevo.

Izmenjava podatkov o kazenskih obsodbah

Podatke o obsodbah, izrečenih v drugih državah članicah, trenutno urejata člena 13 in 22 Evropske konvencije o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah iz leta 1959[2] (v nadaljnjem besedilu „Konvencija iz leta 1959“), dopolnjena s členom 4 Dodatnega protokola k tej konvenciji z dne 17. marca 1978.

Te določbe po eni strani urejajo pogoje pošiljanja izpisov iz kazenske evidence med pogodbenicami Konvencije in po drugi strani vzpostavljajo obveznost medsebojnega posredovanja obsodb, ki so vpisane na njihove državljane, enkrat na leto.

Če Konvencija iz leta 1959 tvori sedanji okvir za izmenjave, imajo mehanizmi, ki jih določa, omejen doseg. Iz različnih izvedenih študij[3] in podatkov, s katerimi razpolaga Komisija, izhaja, da je pretok podatkov slab. Težave se pojavljajo na treh področjih:

težave pri hitrem prepoznavanju držav članic, v katerih so bile osebi že izrečene obsodbe;

težave pri hitrem pridobivanju podatkov in po enostavnem postopku;

težave pri razumevanju podatkov, ki se jih na koncu pošlje.

Težava pri hitrem prepoznavanju držav članic, v katerih so bile osebi že izrečene obsodbe : v praksi je za državo članico težko hitro ter na izčrpen in zanesljiv način izvedeti, če je bila osebi že izrečena kazenska obsodba v drugi državi članici. Treba je razlikovati troje položajev:

za državljane držav, ki niso podpisnice Konvencije iz leta 1959, mehanizem centralizacije podatkov v državi njihovega državljanstva, določen v členu 22 Konvencije, ne deluje. V tem primeru ni mogoče ugotoviti obstoja prejšnje obsodbe na ozemlju Unije, razen z zaslišanjem vseh držav članic.

za nedržavljane, državljane držav pogodbenic Konvencije iz leta 1959, bi moral mehanizem centralizacije obsodb v državi članici njihovega državljanstva načeloma delovati. Kljub temu, da Konvencija obvezuje države pogodbenice Konvencije k pošiljanju obsodb, izrečenih tujim državljanom, pa ne nalaga državam njihovega državljanstva vpisa teh obsodb v njihove nacionalne registre. Dejansko več držav pogodbenic Konvencije ne izvaja tega vpisa ali pa ga izvaja na omejen način. Druge izvajajo samo vpis obsodb in kazni, ki ustrezajo položajem, ki jih pozna njihov sistem. Iz tega izhaja, da je kazenska evidenca države državljanstva osebe pogosto nepopolna. Posledično bo druga država, ki se obrne na državo državljanstva osebe, da bi se seznanila s kazensko evidenco osebe, dobila samo delne podatke. Razen tega bo država državljanstva osebe nedvomno obravnavala obsodbe, izrečene v drugih državah, v skladu s svojim lastnim pravnim sistemom na področju vpisa in izbrisa. Iz tega izhaja, da bo lahko ista obsodba podvržena obravnavi v dveh različnih pravnih sistemih, v državi obsodbe in državi državljanstva osebe, kar bo povzročilo zmedo.

glede državljanov bi moralo biti poznavanje obsodb, izrečenih v drugih državah pogodbenicah Konvencije, boljše zaradi obveznosti pošiljanja, predvidene v Konvenciji iz leta 1959. Vendar je iz pravnih in praktičnih razlogov to pošiljanje delno in nepopolno. Pravno je pošiljanje podatkov včasih omejeno s pridržki glede Konvencije. Drugače nekateri položaji niso zadovoljivo urejeni (na primer primer osebe z dvojnim državljanstvom). Prav tako obstajajo primeri, ko nekatere države članice v svoj nacionalni register ne vpisujejo obsodb, izrečenih v drugih državah. V praksi je končno to pošiljanje včasih pomanjkljivo (na primer kadar nacionalni registri ne upoštevajo državljanstva obsojenih oseb) ali čisto preprosto opuščeno.

Težava pri hitrem pridobivanju podatkov in po enostavnem postopku : Kadar se želijo državni organi seznaniti s kazensko evidenco nedržavljanov, lahko to storijo z zahtevkom v okviru zaprosila za medsebojno pravno pomoč (člen 13 Konvencije iz leta 1959). V praksi ta mehanizem slabo deluje in nacionalna sodišča pogosto menijo, da je postopek pridobitve kazenske evidence v drugi državi članici prezapleten, premalo poznan in neskladen s potekom nacionalnega postopka. Dejansko sodišča pogosto izrekajo kazni državljanom drugih držav članic izključno na podlagi izjave o obsodbah iz njihovega nacionalnega registra in ob popolnem nepoznavanju obsodb, ki bi lahko bile izrečene v drugih državah članicah, še posebej v državi članici državljanstva ali prebivališča osebe.

Težava pri razumevanju dobljenih podatkov: podatkov iz drugih držav članic, posredovanih sodnim oblastem, ni možno vedno razumeti. Težave pri prevajanju delno pojasnjujejo to nerazumevanje, toda pravne težave so še večje. Dejansko se podatki iz nacionalnih kazenskih evidenc zelo razlikujejo. Evidence so odraz nacionalnih sistemov in vsebina podatkov, še posebno kar zadeva kazni, včasih zbega organe, ki jih prejmejo.

Komisija je dne 13. oktobra 2004 sprejela predlog sklepa Sveta o izmenjavi podatkov, izpisanih iz kazenske evidence[4]. Namen tega predloga je v kratkem času izboljšati sedanje mehanizme izmenjave podatkov med državami članicami. Predlog mehanizmov ne spreminja v osnovi in bo prinesel samo delni odgovor na navedene zgoraj težave, ki jih bo moral odpraviti kateri koli prihodnji načrt izboljšanja sistema.

Problematika prepovedi

Prepovedi so posebna kategorija sankcij, zaradi katerih se pojavljajo specifične težave na področju razpoložljivosti in izmenjave podatkov ter učinkov prepovedi. V nadaljevanju so obravnavane samo tiste, ki se lahko pojavijo v povezavi s kazensko obsodbo. Lahko jih izrecno izreče kazenski sodnik ob razglasitvi sodbe ali samodejno izhajajo iz sodbe. Lahko se jih izreče tudi v civilnem, upravnem ali disciplinskem postopku, ki sledijo kazenski obsodbi. Na podlagi teh razlik v naravi podatki o prepovedih niso vedno v nacionalnih kazenskih evidencah in krožijo na zelo negotov način. V drugih primerih, kadar je ta podatek na voljo, ni vedno uporaben, saj pomanjkanje uskladitve predstavlja resnično oviro pri vzajemnem priznavanju. Komisija bo leta 2005 predložila sporočilo o tej zadevi. Primeren se zdi sektorski pristop po vrstah kaznivih dejanj. Belgija je novembra 2004 že predstavila pobudo za vzajemno priznavanje prepovedi opravljanja dela z otroki zaradi obsodb za kazniva dejanja glede otroške pornografije, kar predstavlja prvi korak na tem področju.

IZBOLJšATI PRETOK PODATKOV Z VZPOSTAVITVIJO INFORMATIZIRANEGA SISTEMA

Cilj: Cilj vsakega sistema za izmenjavo podatkov o kazenskih obsodbah mora biti, da dovoli končnemu uporabniku, da preko posrednika iz svoje nacionalne kazenske evidence v zelo kratkem roku dobi na elektronski in varen način obsežne in lahko razumljive podatke o kazenskih obsodbah osebe na ozemlju Unije.

Možnosti

Program vzajemnega priznavanja je predvideval (ukrep 4) tri možnosti, ki bi lahko izboljšale pretok podatkov o obsodbah med državami članicami: ( i ) olajšanje dvostranskih izmenjav , ( ii ) povezovanje nacionalnih kartotek in ( iii ) oblikovanje prave evropske kartoteke .

Prednosti prvih dveh možnosti so ohranjanje podatkov na nacionalni ravni, spoštovanje pravil nacionalne zakonodaje glede upravljanja in dostopa do teh občutljivih podatkov ter izogibanje njihovemu podvajanju. Nasprotno pa imata tri velike pomanjkljivosti:

za pridobivanje izčrpnih podatkov o izrečenih obsodbah vključujeta sistematično poizvedovanje v vseh nacionalnih registrih, kar bi povzročilo znatno povečanje števila poizvedovanj, ki se izvajajo v nacionalnih sistemih.

vsaka s svoje strani predpostavljata organizacijo 25 X 24 = 600 možnosti izmenjave ali ureditev prav tolikšnih možnosti dostopa iz različnih sistemov.

ne omogočata posredovanja razumljivih in neposredno uporabnih podatkov organom, ki jih zahtevajo.

Tretja možnost dopušča odpravo teh težav in temelji na oblikovanju standardne oblike za izmenjavo, po kateri bi bili podatki shranjeni na centralni ravni. Vendar se je izkazala za nesorazmerno z zastavljenimi cilji. Dejansko bi to pomenilo podvajanje podatkov iz nacionalnih kartotek na evropski ravni. Prav tako bi predvidela oblikovanje ad hoc vzdrževalnega sistema in sistema dostopa, kot tudi opredelitev pravnega režima za te podatke.

Predlagana rešitev

Premisliti je treba o „mešani“ rešitvi med oblikovanjem evropske kartoteke in povezovanjem nacionalnih kartotek, da bi v razumnem roku vzpostavili učinkovit mehanizem za izmenjavo podatkov o kazenskih obsodbah. Cilj te rešitve mora biti odgovor na tri zgoraj navedene večje težave. Njena izvedba bi vključevala pristop v dveh fazah:

v prvi fazi vzpostavitev sistema določitve držav članic, v katerih ima oseba kazensko evidenco, in vzpostavitev tehnične in elektronske infrastrukture, ki bi dovoljevala hitro in varno izmenjavo podatkov o kazenskih obsodbah;

v drugi fazi izdelava „standardne evropske oblike“ za izmenjavo, s katero bi končni uporabnik lahko dobil razumljiv in uporaben podatek;

Prva faza bo morala omogočiti hitro odkrivanje države ali držav članic, v katerih je bila oseba že obsojena. Iskanje kazenske evidence osebe se danes izvaja preko preiskovanja kazenske evidence države njenega državljanstva, toda pokazalo se je, da so tako pridobljeni rezultati nezanesljivi.

Prva faza vključuje oblikovanje evropskega indeksa obsojencev . Ta indeks bi povzel samo elemente, ki omogočajo določitev osebe (priimek, ime, kraj in datum rojstva, državljanstvo itd.) in državo članico, v kateri je že bila obsojena, brez vsakršnih podatkov o vsebini in obliki obsodbe, ob upoštevanju nacionalne zakonodaje in evropskega prava o varstvu zasebnosti. Ob pregledovanju indeksa bo država članica takoj vedela, v kateri drugi državi članici že obstaja obsodba, ki jo bo lahko pridobila tako, da se bo neposredno obrnila na to državo (glej shemo v Prilogi 2).

Oblikovanje tega indeksa prav tako vključuje sprejem skupne opredelitve koncepta kazenske obsodbe na ravni Unije. Dejansko lahko po mnenju držav članic kazenske evidence vključujejo niz zlasti postopkovnih odločitev, sprejetih v preiskovalnem postopku (glej točko 6 zgoraj). Kakovost izmenjave podatkov in zanesljivost predlaganega indeksa predvidevata, da obstaja soglasje o vrsti odločitev, na podlagi katerih je treba vpisati osebo v indeks. V predlogu sklepa o izmenjavi podatkov, izpisanih iz kazenske evidence, je Komisija predlagala opredelitev koncepta obsodbe. Ta opredelitev, ki je bila premišljeno omejena samo na končne odločitve kazenskih sodišč, s katerimi je ugotovljena krivda oseb, ter na nekatere mešane odločitve (upravne/kazenske), ki običajno sodijo na področje sodnega sodelovanja, bi lahko bila povzeta.

Sistem mora delovati med nacionalnimi centralnimi organi . Vsak od njih se bo v skladu z nacionalnim pravom moral najprej prepričati, da ima organ ali oseba prosilka dostop do zahtevanega podatka in mu nato dati celovit odgovor, ki vključuje vse obstoječe podatke na evropski ravni, poleg podatkov, ki so na voljo na nacionalni ravni.

Tehnično ta rešitev ustreza poznanim in preizkušenim mehanizmom v okviru drugih evropskih informacijskih sistemov, kot sta SIS ali Eurodac. Poleg tega bi lahko uporabili že obstoječo infrastrukturo v okviru teh dveh sistemov, kar bi omogočilo pomemben prihranek ob celovitem ohranjanju avtonomije vsakega od sistemov, saj ponovna uporaba infrastrukture ne predvideva nobene delitve podatkov.

Ta predlog vključuje tudi vzpostavitev potrebne tehnične infrastrukture za hitro in varno izmenjavo med nacionalnimi registri. Od prve faze bodo tako lahko zahtevki in odgovori hitro in varno prehajali med nacionalnimi organi na elektronski način (elektronsko pošiljanje skeniranih listin).

Vzpostavitev zgoraj opisanega sistema bo dala odgovor na del sedanjih ugotovljenih težav, vendar zaradi pomanjkanja standardizacije izmenjanih podatkov ne bo omogočila pridobitve že razumljivih in uporabnih podatkov.

To bo predmet druge faze , ki bo morala omogočiti dodatno povečanje pretoka podatkov. Podatki, ki so trenutno zajeti v nacionalnih registrih, so zelo raznovrstni. Vzpostavitev informatiziranega sistema za izmenjavo podatkov predvideva določitev „standardne evropske oblike“, ki jo bodo priznale vse države članice in bo morala omogočiti pošiljanje podatkov na lahko prevedljiv in pravno razumljiv način za vse.

Ta oblika bi morala zlasti omogočiti vključitev

podatkov v zvezi z osebo, ki ji je bila izrečena odločba (priimek, ime, datum in kraj rojstva, psevdonim ali drugo ime, če ga oseba ima, spol, državljanstvo, pravna oblika, sedež za pravne osebe …);

podatkov v zvezi z vrsto odločbe (datum in kraj, naziv in status organa, ki jo je sprejel, status: pravnomočna sodba, odločba državnega tožilca brez možnosti pritožbe …);

podatkov v zvezi z dejstvi, na podlagi katerih je bila sprejeta odločba (datum, kraj, vrsta, pravna opredelitev, besedilo kazni …);

podatkov v zvezi z vsebino odločbe (izrečen ukrep, kazen, morebitne stranske kazni, varnostni ukrepi, trajanje kazni ali ukrepa, posledični elementi v zvezi z izvrševanjem kazni, morebitna prepoved …).

Za lažje pošiljanje podatkov mora biti za vsakega od teh podatkov sprejeta in normirana, če je le možno, natančna opredelitev, da se olajša prevajanje. Ko bo ta „standardna evropska oblika“ vzpostavljena, bo organ prosilec v zelo kratkem roku prejel podatke v svojem jeziku. Da bi premagali težave, povezane z razlikami med uporabljenimi pravnimi koncepti, bi lahko mehanizem vseboval „slovar“, ki bi razlagal vrsto in pomen uporabljenih izrazov. Ta mehanizem bi brez urejanja težav, povezanih z razlikami v naravi kazni, omogočal vsaj zagotovitev visoke stopnje transparentnosti in sprejemljivo raven medsebojnega razumevanja za končne uporabnike.

Program dela

Ob zaključku prve študije o tehnični izvedljivosti bo Komisija pomladi 2005 pripravila predlog odločbe o vzpostavitvi informatiziranega evropskega sistema za izmenjavo podatkov o obsodbah, ki bo ustrezal predstavljeni prvi fazi. Leta 2005 bo prav tako izvedena druga študija o izvedljivosti glede elementov v zvezi s „standardno evropsko obliko“, ki se bo nanašala na pravne in tehnične vidike ter katere cilj bo priprava druge faze projekta. Prva faza bi se lahko začela izvajati od leta 2006 naprej.

UPORABA PODATKOV O OBSODBAH, IZREčENIH V DRUGIH DRžAVAH čLANICAH EVROPSKE UNIJE

Izboljšanje kakovosti izmenjave podatkov o kazenskih obsodbah ima smisel samo, če se ti podatki lahko zares uporabijo. Obsodba lahko na več načinov vpliva na pravni red drugih držav članic.

Eden prvih učinkov je prepoved novih pregonov za isto dejanje v drugi državi članici (ne bis in idem). To načelo je zapisano v Listini Evropske unije o temeljnih človekovih pravicah in je tesno povezano z vprašanjem sodne pristojnosti. Ta zadeva bo predmet zelene knjige v prvem polletju 2005. Vendar je treba upoštevati, da predvideni mehanizem zagotavljanja podatkov o obsodbah ne bo zadostoval za zagotovitev dobrega pretoka podatkov v povezavi z ne bis in idem. Dejansko odločbe o neobstoju krivde (oprostilne) najpogosteje niso vpisane v nacionalne kazenske evidence, ampak jih je treba upoštevati v povezavi z ne bis in idem.

Obsodba, izrečena v eni državi članici, lahko prav tako učinkuje v drugi državi članici, kadar jo mora le-ta izvršiti. Tukaj gre za drugo problematiko, ko je vprašanje podatkov o obsodbi sekundarnega pomena, ker izvrševanje obsodbe predpostavlja aktivno vedenje bodisi države članice, ki je izdala obsodbo, bodisi države članice, ki jo želi izvršiti (na primer za zavrnitev izvršitve evropskega sodnega naloga za prijetje). Ta vprašanja je treba obravnavati ločeno. Pred kratkim je Avstrija predložila pobudo na tem področju.

Ta bela knjiga se torej omejuje na začetek razprave o posledicah, ki jih je treba navezati na podatke, pridobljene v okviru zgoraj opisanega mehanizma za izmenjavo, kadar se prične nov pregon v drugi državi članici glede drugega dejanja.

Konvencija iz leta 1959 ne govori o pravnih učinkih, ki jih je treba pripisati tujim obsodbam. Konvencija z dne 28. maja 1970 o mednarodni veljavnosti kazenskih sodb[5] je predvidela ukrepe na tem področju, vendar jo je ratificiralo le malo držav članic. Na ravni Unije se s povratništvom ukvarja le ena določba v zvezi z zaščito eura[6].

Trenutno je možnost dodelitve učinka tujim obsodbam prepuščena nacionalnim zakonodajam. Pogosto je ta možnost omejena.

V nacionalnem pravnem okviru so učinki predhodnih kazenskih obsodb lahko različni. Lahko vplivajo na:

pravna pravila o samem pregonu (na primer vrsta postopka, ki se uporabi, pravila o začasnem pridržanju);

vrsto sodnega postopka (na primer izbira pristojnega sodišča), opredelitev kaznivega dejanja in izbiro kazni (na primer osebi, ki je že bila obsojena, ni možno izreči kazni z odloženo izvršitvijo);

režim izvrševanja kazni (ukrepi za predčasni odpust ali prilagoditev kazni se lahko uporabijo v različnih pogojih za osebe, ki so že bile obsojene) in možnost „združitve“ kazni.

Glede na države članice so učinki predhodnih kazenskih obsodb določeni z zakonom ali prepuščeni presoji sodnika. V obeh primerih je možnost upoštevanja obsodb, izrečenih v drugih državah članicah, pogosto omejena. Da bi odpravila to slabo delovanje, bo Komisija pripravila predlog okvirne odločbe o upoštevanju obsodb, ki bo omogočila uresničevanje ciljev, postavljenih v ukrepu 2 programa vzajemnega priznavanja.

[1] UL C 12, 15.1.2001, str. 10.

[2] Svet Evrope, Serija Evropskih pogodb, št. 30.

[3] Glej študijo, ki jo je v letu 2000 izvedel Institute of Advanced Legal Studies (ISLA) v okviru programa Falcone (2000/FAL/168). Študija, ki jo je v letu 2001 izvedel Institute for International Research on Criminal Policy (IRCP) v okviru programa Grotius ( 2001/GRP/024).

[4] COM(2004)664 končno.

[5] Serija evropskih pogodb št. 070. To konvencijo je do 19. oktobra 2004 ratificiralo 9 držav članic.

[6] UL L 329, 14.12.2001, str. 3.