SL Uradni list Evropske unije C 317/43

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zaščiti otrok, ki jih ogrožajo potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost

(2009/C 317/07)

Poročevalka: ga. SHARMA

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 10. julija 2008 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Zaščita otrok, ki jih ogrožajo potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 25. junija 2009. Poročevalka je bila ga. SHARMA.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 455. plenarnem zasedanju 15. in 16. julija 2009 (seja z dne 15. julija 2009) s 157 glasovi za, 2 glasovoma proti in 4 vzdržanimi glasovi.

1. Priporočila – „Don’t Let Child Abuse Travel“ (Naj otroci ne bodo žrtve potovanj) (1)

1.1 Sprejeti je treba evropsko strategijo za zaščito otrok, ki jih ogrožajo potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, jo izvrševati in priznati kot prednostno nalogo.

Storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost NE SMEJO ostati v pristojnosti tujih sodišč. Obsodbe zunaj EU se ne končajo vedno z odvzemom prostosti. Večkratni storilci pogosto ostanejo v isti državi ali pa odpotujejo drugam, da jih ne bi odkrili. Evropske oblasti in nacionalne vlade torej ne vedo, kdaj storilec zlorabe vstopi v Evropo. To povečuje tveganje za evropske otroke.

Treba je sprejeti okrepljen celostni pristop, ki se osredotoča na otroke in zajema:

— preprečevanje zlorab; treba je raziskati preteklost potujočih storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost (2);

— zaščito „ogroženih“ in žrtev, vključno s prepoznavanjem ranljivih otrok (3), z vzpostavitvijo telefonskih linij za pomoč in klic v sili;

— pregon storilcev zlorab z izvrševanjem veljavnega pravnega okvira;

— partnerstvo z nevladnimi organizacijami in tistimi, ki še niso vključene;

— sodelovanje mladih in civilne družbe pri ozaveščanju o tem problemu.

Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) podpira priporočila, navedena v sporočilu Komisije Strategiji EU o otrokovih pravicah naproti, priporočilo Evropskega parlamenta (4) in konvencijo Sveta Evrope (5), ki se osredotočajo na zaščito otrok pred izkoriščanjem. Vendar EESO obenem poziva preostale države članice (6) k čimprejšnjemu podpisu in ratifikaciji konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah (7) ter konvencije Sveta Evrope, da bo Evropa lahko učinkovito preučila, kako ravnati z Evropejci, ki na delu ali počitnicah v tujini zlorabljajo otroke.

1.2 Ukrepi, potrebni za učinkovito in proaktivno strategijo, morajo vključevati:

— učinkovita mednarodna partnerstva z boljšo izmenjavo informacij, ki vključujejo sodelovanje policij in okrepitev njihovih informacijskih sredstev, namenjenih pregonu potujočih storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost;

— trdnejše dvostranske sporazume o sodelovanju z ustreznimi državami;

— skupne preiskovalne enote z drugimi agencijami kazenskega pregona;

— sporazume s tujimi vladami o izgonu in spremljanju obsojenih storilcev; obravnavo uporabe potnih nalogov za tujino (Foreign Travel Orders), s katerimi bi omejevali potovanja storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, ki predstavljajo veliko tveganje;

— uporabo postopkov preverjanja in prepoved dela v tujini za storilce kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost (8);

— izvedbo evropske in po možnosti globalne kampanje za ozaveščanje javnosti o prijavljanju storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Podprta bi morala biti z brezplačno mednarodno telefonsko linijo za klic v sili, ki bi imela spletni mehanizem za prijave „v realnem času“ (9);

— sodelovanje akterjev civilne družbe in socialnih partnerjev pri ozaveščanju;

— zagotavljanje mehanizmov za izobraževanje, svetovanje in terapevtsko/zdravstveno pomoč žrtvam ter usposabljanje za specializacijo na tem področju.

1.3 Ključni izziv je ozaveščanje javnosti o obsegu problema. To je mogoče izvesti z uvedbo evropskega projekta Europe Against the Sexual Exploitation of Children (Evropa proti spolnemu izkoriščanju otrok) (10). Evropske institucije bi lahko utirale pot tako, da bi svoje etično prizadevanje proti spolnemu zlorabljanju otrok na potovanjih poudarjale na vseh obrazcih za povračilo potnih stroškov.

1.4 To mnenje ne obravnava trgovanja z ljudmi ali ugrabitev, saj ti področji zahtevata ločeno zakonodajo in ukrepe ter bi ju bilo treba obravnavati v posebnem dokumentu.

2. Ozadje mnenja

2.1 To mnenje obravnava potovanja in spolno zlorabljanje otrok v Evropi in zunaj nje.

2.2 Ljudje, ki spolno zlorabljajo otroke ali jih izkoriščajo za spolne namene, so večinoma domačini. To velja povsod na svetu. Kljub temu pa je spolna zloraba otrok na potovanjih danes postala del dobro uveljavljene in donosne globalne spolne industrije.

2.3 Cenejša potovanja, potovanja brez vizumov in nove tehnologije storilcem kaznivih dejanj omogočajo, da postajajo njihova tarča najbolj ranljivi otroci po svetu, tudi v Evropi, predvsem pa na območjih, kjer vladajo revščina, pomanjkanje ter slabi socialne razmere in pogoji za čustveni razvoj. Dejanja zlorabe so pogosto posneta v digitalni obliki in globalno dostopna. Številne nevladne organizacije, med katerimi je najbolj znana ECPAT (11), pri varovanju teh otrok sodelujejo s policijo ter potovalno in turistično industrijo.

2.4 Prvi svetovni kongres proti komercialnemu spolnemu izkoriščanju otrok je bil leta 1996 v Stockholmu, kjer se je 122 držav zavezalo h „globalnemu partnerstvu proti komercialnemu spolnemu izkoriščanju otrok“. Danes se na lokalnih (12) in mednarodnih konferencah (13) vedno znova poroča o obstoju enakih ovir za učinkovito preprečevanje zlorab.

2.5 V EU so bila pripravljena številna dodatna poročila in sprejete številne zaveze (14). Kot pa je navedeno v nedavnem poročilu Evropskega parlamenta (15), več držav članic še vedno ni podpisalo ali ratificiralo teh konvencij.

2.6 Žal to pomeni, da kljub odlično opravljenemu delu (16) s številnimi praktičnimi ukrepi na ravni EU (17) Evropa ni uspela zaščititi najbolj ranljivih otrok, preprečiti zlorab, ki jih zagrešijo evropski državljani, ali uresničiti zavez, sprejetih v Stockholmu. Otroke je doma in v tujini mogoče zaščititi le z izvajanjem ukrepov v praksi.

2.7 Nemogoče je oceniti, koliko otrok so prizadeli potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Zbiranje podatkov je zahtevna naloga zaradi prikrite in kaznive narave spolnih zločinov do otrok in zaradi ranljivosti otrok, predvsem tistih, ki živijo v revščini. Spolno zlorabljanje otrok je del globalnega pojava komercialnega spolnega izkoriščanja otrok in vključuje:

— kupovanje in prodajanje otrok za prostitucijo;

— spolno zlorabljanje otrok, povezano s pedofilijo;

— izdelavo posnetkov zlorabe otrok in drugih oblik pornografije, ki vključuje otroke.

2.8 Storilci potujejo običajno na lokacije, kjer mislijo, da ne bodo ujeti, to pa so pogosto kraji, kjer vladajo pomanjkanje izobrazbe, revščina, nevednost, korupcija, apatija in odsotnost kazenskega pregona ali vladne politike. Otroke zlorabljajo ljudje, ki namerno ustanovijo sirotišnice (18), otroške projekte in šole v ranljivih skupnostih, njihov edini namen in namen njihovih sodelavcev pa je zloraba otrok. Večkratni storilci kaznivih dejanj potujejo od države do države in se s tem izognejo mehanizmom za odkrivanje in pregon storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Dodatno je treba raziskati miselne procese, povezane s spolno zlorabo otrok. Sociolog David Finkelhors opredeljuje štiri predpogoje, na podlagi katerih se lahko (ali pa tudi ne) zgodijo kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost otrok (19):

— motivacija za zlorabo;

— notranji zaviralci, povezani z osebno etiko;

— zunanji zaviralci;

— odpor žrtve.

2.9 Strokovnjaki za zaščito otrok in splošna javnost niso seznanjeni s kaznivimi dejanji v tujini. Mediji poročajo le o najbolj senzacionalističnih zgodbah. Le malo je povedanega o tveganjih, ki so jim izpostavljeni otroci v Evropi, ko se ti storilci vrnejo.

2.10 Center CEOP (20) uporablja primeren izraz „potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost“, s katerim označuje ljudi, ki potujejo v tujino in zlorabljajo otroke. V javnosti vlada prepričanje, da je nekdo, ki zagreši zločin v tujini, samodejno vpisan v register storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost. Vendar se to le redko zgodi, saj zaradi vrste kompleksnih vprašanj registri morda ne obstajajo, informacije niso posredovane ali pa predpisi o varovanju podatkov ne dovoljujejo nadzora.

2.11 Spolni turizem je treba obravnavati širše kot povezavo s turizmom v smislu„počitnic“. Danes se številna podjetja selijo ali pa imajo svoje pisarne in poslovna pogajanja po vsem svetu. Delodajalci, delavski sindikati in organizacije morajo jasno povedati, da spolnega zlorabljanja otrok pod nobenimi pogoji ne bodo dopuščali.

3. Globalna odgovornost

3.1 Vlade po vsem svetu imajo odgovornost do svojih državljanov, da zaščitijo ranljive otroke, kjer koli se nahajajo. Porastu turizma v zadnjih petdesetih letih se je v zadnjem času pridružilo naraščanje števila potujočih storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost otrok. Glavni storilci kaznivih dejanj so pogosto ljudje, ki izkoriščajo dejstvo, da so v drugi državi, in se ne menijo za družbene tabuje, ki bi običajno vplivali na njihovo vedenje.

3.2 Globalni etični kodeks v turizmu (21) določa referenčni okvir za odgovoren in trajnosten razvoj svetovnega turizma. Evropska skupnost bi se morala sramovati tega, da so Evropejci med tistimi, ki spolno izkoriščajo otroke znotraj EU in po svetu. Evropski državljani so odgovornost Evrope in dejstvo, da so storilci v svoji državi preganjani, nato pa lahko neovirano in brez nadzora potujejo v druge države, je popolnoma nesprejemljivo. Evropa mora obravnavati obe plati pravne ureditve, ki državljanom Unije omogoča prosto gibanje, hkrati pa tudi storilcem zlorab dopušča neovirano potovanje.

3.3 Na mednarodni ravni obstaja pravno načelo, ki preprečuje, da bi nekomu dvakrat sodili za isto kaznivo dejanje. Kadar se storilec vrne v državo gostiteljico, je treba sojenje v tej državi nadaljevati ali pa ob odkritju novih dokazov izreči novo sodbo. Mednarodno sodelovanje je torej odločilnega pomena. Odbor pozdravlja novi okvirni sklep Komisije za obravnavo tega vprašanja (22).

3.4 Treba bi bilo vzpostaviti usklajevanje dejavnosti, izvajati nadzor in vrednotiti statistične podatke ter sprejemati praktična in pravočasna priporočila. Vendar lahko na ozemlju Unije – ker gre za področje, kjer lahko sprejete odločitve segajo vse do odvzema prostosti in se torej nanašajo na temeljne svoboščine posameznika – odločajo samo države članice, in sicer v skladu z zakoni, ki urejajo njihove policijske in pravosodne zadeve. Evropske in mednarodne nevladne organizacije opravljajo odlično delo pri zaščiti otrok, vendar ne morejo nadomestiti policije ali pravosodnih sistemov.

Razvojno sodelovanje in pomoč, kar zadeva odpravljanje revščine (23), izobraževanje ter zdravstveni in socialni razvoj, morata v večji meri podpreti zaščito otrok pred spolnim zlorabljanjem. Nevladnim organizacijam in socialnim partnerjem je treba nuditi pomoč v obliki usposabljanja in čustvene/psihološke podpore. Izboljšati je treba izobraževanje in usposabljanje za tiste, ki delajo na terenu in širše kot ponudniki storitev (npr. mediji, zaposleni v gostinstvu, učitelji, skrbniki in policija), da bi lahko razumeli in odstranili ovire pri prijavljanju storilcev kaznivih dejanj. Kot je poudarjeno v danskem poročilu organizacije Save the Children (24), je treba otroke, predvsem tiste, ki so najbolj ogroženi, usmerjati, da se zavedajo situacije in da vedo, kako se z njo soočiti. V razvitih državah in državah v razvoju je treba otroke naučiti varne uporabe interneta, da bodo poznali prijeme tistih, ki internet spretno zlorabljajo za iskanje svojih žrtev.

3.5 Storilcem zlorab je treba zagotoviti terapevtske in svetovalne storitve in tako podpreti njihovo resocializacijo (25).

4. Odgovornost civilne družbe

4.1 Evropska civilna družba mora obsoditi zločine in ukrepati, ko obstaja potencialna grožnja za soljudi doma ali v tujini, predvsem v primerih zlorabljanja otrok. Po ocenah naj bi bilo dandanes v Evropi spolno napadenih med 10 % in 20 % otrok, obseg teh pojavov pa narašča in se geografsko širi. Nekateri evropski državljani so potujoči storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost v Evropi in zunaj nje.

4.2 Zato je treba oblikovati skupne strategije in sprejeti nadaljnje ukrepe s poudarkom na preprečevanju in kaznih za boj proti zlorabam. Evropski delodajalci bi morali boj proti otroški prostituciji in otroški pornografiji obravnavati kot odgovornost gospodarskih družb.

4.3 Od 842 milijonov (2006) popotnikov jih je 4,5 % storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, 10 % med njimi pa je pedofilov (26). Potovalne agencije lahko od leta 2003 podpišejo kodeks ravnanja za zaščito otrok pred spolnim izkoriščanjem v turizmu (27). Do danes je ta kodeks ravnanja podpisalo že nad 600 podjetij v več kot 30 državah. Vendar spolno zlorabljanje otrok na potovanjih ni le odgovornost potovalne industrije. Vsi gospodarski sektorji morajo preprečevati takšne dejavnosti.

4.4 Mednarodna konfederacija sindikatov (ITUC) svoje člane spodbuja, naj vzpostavijo strukture uradnikov, odborov in delovnih skupin, ki bodo podprli ustrezne strategije. Da bi se dokopala do bistva problema, je konfederacija ITUC uporabila sektorski pristop in vzpostavila dragocena partnerstva za izvajanje mednarodnih okvirnih sporazumov. Spolno izkoriščanje otrok predstavlja resno kršitev osnovnih pravic delavcev in človekovih pravic, zato je sestavni del njihovega boja proti najhujšim oblikam dela otrok (28). Sindikati zato še naprej spodbujajo ratifikacijo ustreznih mednarodnih standardov, nadzorujejo, ali vlade in delodajalci učinkovito izvršujejo politike in predpise (29), ozaveščajo svoje člane in javnost o tem problemu (30) ter obravnavajo to vprašanje v okviru kolektivnih pogajanj (31).

4.5 Svet Evrope v svoji konvenciji, ki jo je sprejel Odbor ministrov 12. julija 2007, navaja: „Vsaka pogodbenica spodbuja zasebni sektor in civilno družbo, naj sodeluje pri pripravi in izvajanju politik za preprečevanje spolnega izkoriščanja in spolnega zlorabljanja otrok in naj izvršuje notranje norme s samoregulacijo in koregulacijo.“Skupni evropski projekt je torej izvedljiv.

5. Posebni ukrepi

5.1 Glavni cilj vseh dejavnosti mora biti ZAUSTAVITEV zlorabljanja otrok in zaščita ranljivih. Če lahko zaustavimo zlorabljanje otrok, ne bo nobenih žrtev. To mora biti prednostna naloga in osnovni cilj vseh politik, ki se osredotočajo na otroke.

5.2 Evropske institucije lahko utirajo pot tako, da spolno zlorabljanje otrok obsodijo kot del politike etičnosti na potovanjih, ki bi morala biti jasno poudarjena na vseh obrazcih za povračilo potnih stroškov.

Spodnje ukrepe in primere lahko tu omenimo le na kratko, pripravljeni pa so bili po posvetovanju z organizacijo ECPAT (32), vodilno globalno organizacijo za otrokove pravice, ki si prizadeva za zaščito otrok pred komercialnim spolnim izkoriščanjem. ECPAT deluje na najvišji vladni ravni v več kot 70 državah, obenem pa sodeluje tudi s strokovnimi delavci in tistimi, ki se z otroki neposredno ukvarjajo v okviru raziskav, usposabljanja in vzpostavljanja zmogljivosti.

5.3.1 Mehanizmi preverjanja in preprečevanja: Šole v tujini trenutno nimajo nobenega mehanizma za preverjanje preteklosti kandidatov za delo ali njihove primernosti za delo z otroki. To je zelo šibka točka pri zaščiti ranljivih otrok. Treba je vzpostaviti mehanizme, s katerimi bi registriranim mednarodnim organizacijam ali policiji omogočili dostop do teh informacij.

5.3.2 Dvostranski sporazumi o sodelovanju: Nevladne organizacije po vsem svetu vedno več ključnih informacij o zadevah, povezanih z bivšimi storilci kaznivih dejanj, delijo z drugimi. Zato je mogoče hitro in pravočasno ukrepati. Ironično pa je, da vlade, ki jih ovirajo birokracija in predpisi o varovanju podatkov, ne morejo hitro ukrepati in se zanašajo na to, da bodo nevladne organizacije opravile delo tam, kjer mednarodni nadzor nima uspeha. Zaščita otrok bi morala imeti vedno prednost pred predpisi o varovanju podatkov. Če države v okviru sodelovanja krepijo zaupanje in znanje, se lahko proaktivno borijo proti spolnemu zlorabljanju. Da bi to učinkovalo, je treba preseči raven usposabljanja in krepitve zmogljivosti.

5.3.3 Treba je zagotoviti mednarodne telefonske linije za prijave in pomoč ter s tem preprečiti, da bi ljudje pogledali stran, zamižali na eno oko in molčali. Mehanizmi morajo podpirati delovanje „v realnem času“. Vzpostaviti je treba celovit sistem strokovnih organov in služb za zaščito otrok, ki bi v sodelovanju z nevladnimi organizacijami skrbel za zaščito in prepoznavanje žrtev in ogroženih.

5.3.4 Skupne preiskovalne enote in nacionalne agencije kazenskega pregona: Evropa potrebuje posebne agencije s prednostnimi nalogami za zaščito otrok, ki širijo svojo dejavnost tudi prek nacionalnih meja ter imajo zadostna sredstva za preiskovanje znanih storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost, ki potujejo v tujino, in zbiranje dokazov o tistih, ki opravljajo različne dejavnosti v tujini.

5.3.5 Sporazumi o izgonu in spremljanju obsojenih storilcev kaznivih dejanj: Sistem za poročanje o pregonih ali obsodbah med državami ni obvezen. Zato so storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost lahko obsojeni v tujini, pa tega doma nihče ne ve. Veleposlaništva ali diplomatska predstavništva so odgovorna za obveščanje matične države o vsaki obsodbi. Ko so storilci kaznivih dejanj obsojeni in v tujini odslužijo kazen, mnogi od njih ostanejo v isti državi ali pa se selijo po različnih državah, vendar se ne vrnejo domov, s čimer se izognejo vpisu v register storilcev spolnih kaznivih dejanj. Pri obsojenih storilcih, poslanih nazaj v matično državo, obstaja tveganje, da bodo pobegnili, saj se vračajo z leti na velikih razdaljah in s postanki. Zato so potrebni dvostranski sporazumi o sodelovanju in spremljevalci vračajočih storilcev, ki delajo za organe kazenskega pregona.

5.3.6 Model večagencijske ureditve za civilno zaščito (MAPPA): Ta model se uporablja v Združenem kraljestvu za ocenjevanje storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost in ravnanje z njimi v skupnosti. Model vključuje več agencij (za kazensko pravosodje, socialno varstvo, bivališče, zdravstvo), katerih namen je čim bolj zmanjšati resne posledice za javnost in pomagati pri odkrivanju večkratnih storilcev kaznivih dejanj. Okvir sestavljajo štiri osrednje funkcije, vendar trenutno ne zajema britanskih državljanov na poti v tujini:

— prepoznavanje storilcev kaznivih dejanj;

— izmenjava pomembnih informacij, ki so del ocene tveganja;

— ocena tveganja in resne škode;

— obvladovanje tveganja.

5.3.7 Uporaba in učinkovitost potnih nalogov za tujino (Foreign Travel Orders): Sodišča lahko te potne naloge uporabijo za prepoved potovanja v tujino, bodisi v določeno državo bodisi kamor koli po svetu. Izdajo jih lahko z namenom zaščite določenega otroka ali otrok na splošno. Njihova veljavnost je časovno omejena. Leta 2005 je avstralska vlada spremenila zakon o potnih listih in policiji omogočila, da zahteva preklic potnega lista storilcev spolnih dejanj zoper spolno nedotakljivost, ki predstavljajo veliko tveganje.

5.4 Zelo poseben ukrep: evropski projekt „Evropa proti spolnemu izkoriščanju otrok – RECITE NE!“

Lahko bi oblikovali evropski projekt, ki bi združil dosedanje delo in vse sprejete listine ter ozaveščal tako, da bi organizacije že samo s poudarjanjem osnovnih dejstev spodbujal k boju proti spolnemu izkoriščanju otrok. „Izjavo o vrednotah“, predlagano v Dodatku I, bi lahko spremljal mednarodno sprejeti „kodeks“ ali „listina“. Ta cilj bi podprla tudi že potrjena ali nova zakonodaja, če bi jo učinkovito izvrševali.

V Bruslju, 15. julija 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Slogan kampanje Svetovne turistične organizacije.

(2) Danska podružnica organizacije Save the children. Poročilo Sex offenders without borders (Storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost ne poznajo meja; op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino), maj 2009.

(3) The Rio de Janeiro Declaration and Call for Action to Prevent and Stop the Sexual Exploitation of Children and Adolescence (Deklaracija iz Ria de Janeira in poziv k ukrepom za preprečevanje in zaustavitev spolnega zlorabljanja otrok in mladostnikov), november 2008.

(4) Priporočilo Evropskega parlamenta Svetu z dne 3.2.2009 o boju proti spolnemu izkoriščanju otrok in otroški pornografiji (2008/2144(INI)).

(5) Konvencija Sveta Evrope o zaščiti otrok pred spolnim izkoriščanjem in spolnim zlorabljanjem, 25.10.2007, na naslovu: http://conventions.coe.int/Treaty/EN/treaties/Html/201.htm.

(6) http://conventions.coe.int/Treaty/Commun/ChercheSig.asp?NT=201&CM=&DF=&CL=ENG Države članice, ki še niso ratificirale izbirnega protokola h konvenciji Združenih narodov o otrokovih pravicah: Nemčija, Madžarska, Irska, Luksemburg, Malta in Združeno kraljestvo. Države članice, ki še niso podpisale konvencije Sveta Evrope: Češka republika, Madžarska, Latvija, Luksemburg, Malta in Slovaška. Konvencijo je ratificirala le Grčija.

(7) Izbirni protokol h Konvenciji o otrokovih pravicah glede prodaje otrok, otroške prostitucije in otroške pornografije. Sprejetje: maj 2000. Začetek veljavnosti: januar 2002. Na naslovu: http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(8) The End of the Line for Child Exploitation (Konec poti za izkoriščanje otrok; op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino). Glej poročilo ECPAT 2006.

(9) Glej Childwise ECPAT Avstralija.

(10) Glej Dodatek 1.

(11) ECPAT (End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes – mednarodna organizacija za odpravljanje otroške prostitucije, otroške pornografije in trgovine z otroki za namene spolnega izkoriščanja) ima poseben svetovalni status pri Ekonomsko-socialnem svetu Združenih narodov (ECOSOC).

(12) When Travelling, Put a Stop to Indifference (Zaustavite brezbrižnost na potovanjih); Stopchildprostitution.be, Travelling abusers in Europe (Potujoči storilci zlorab v Evropi), maj 2007.

(13) Tretji svetovni kongres proti spolnemu izkoriščanju otrok in mladostnikov, november 2008.

(14) Glej opombi 4 in 5. Glej tudi:

http://www.nspcc.org.uk/Inform/policyandpublicaffairs/Europe/Briefings/councilofeurope_wdf51232.pdf in http://www.unhchr.ch/html/menu2/6/crc/treaties/opsc.htm.

(15) Glej opombo 4.

(16) PE 410.671, januar 2009.

(17) COM(1996) 547 konč.; COM(1999) 262 konč.; Okvirni sklep Sveta 2000/375/PNZ (UL L 138, 9.6.2000); Okvirni sklep Sveta 2004/68/PNZ (UL L 13, 20.1.2004)) in COM(2009) 135 konč.

(18) Storilci uporabljajo uradni izraz „sirotišnice“, da prikrijejo svoje dejavnosti. To so domovi za otroke, ustanovljeni z namenom zlorabljanja otrok.

(19) Sex Offenders Without Borders (Storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost brez meja; op.prev.: dokument ni preveden v slovenščino), Save the Children, Danska, maj 2009.

(20) UK CEOP – Center za preprečevanje izkoriščanja otrok in zaščito otrok na spletu.

(21) Sprejet z resolucijo A/RES/406(XIII) na 13. generalni skupščini Svetovne turistične organizacije Združenih narodov (UNWTO) (27. sept. – 1. okt. 1999).

(22) COM(2009) 135 konč.

(23) Tematska študija o ukrepih politike za boj proti revščini otrok.

(24) Prav tam.

(25) Sarah Macgregor: Sex offenders treatment programs effectiveness of prison and community based programs in Australia and New Zealand (Programi za ravnanje s storilci kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost – učinkovitost programov v zaporih in skupnosti v Avstraliji in na Novi Zelandiji), v: http://www.indigenousjustice.gov.au/briefs/brief003.pdf; Dario Dosio, Friedemann Pfaefflin, Reinhard Eher (ur.): Preventing Sexual Violence Through Effective Sexual Offender Treatment and Public Policy (Preprečevanje spolnega nasilja z učinkovito obravnavo storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost in javno politiko), 10. konferenca mednarodnega združenja za obravnavo storilcev kaznivih dejanj zoper spolno nedotakljivost (IATSO), v: www.iatso.org.

(26) Vir: ACPE – združenje za boj proti otroški prostituciji.

(27) Pripravo tega kodeksa je leta 1998 spodbudil ECPAT Švedska. Priznavata ga tako UNICEF kot tudi Svetovna turistična organizacija. Glej tudi: www.thecode.org.

(28) Konvencija Mednarodne organizacije dela (ILO) 182.

(29) http://www.ituc-csi.org/IMG/pdf/FINAL_EU_CLS_2009_report__2_.pdf.

(30) http://www.itfglobal.org/campaigns/traffickingstate.cfm.

(31) http://www.iiicongressomundial.net/congresso/arquivos/thematic_paper_csr_eng.pdf.

(32) ECPAT (End Child Prostitution, Child Pornography and the Trafficking of Children for Sexual Purposes – mednarodna organizacija za odpravljanje otroške prostitucije, otroške pornografije in trgovine z otroki za namene spolnega izkoriščanja).