EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 1.6.2016 COM(2016) 212 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o izvajanju Uredbe (EU) št. 1025/2012 v obdobju 2013–2015 {SWD(2016) 126 final}



1. Uvod V skladu s členom 24(3) Uredbe (EU) št. 1025/2012 o evropski standardizaciji (v nadaljnjem besedilu: Uredba) : Komisija najpozneje do 31. decembra 2015 in nato vsakih pet let Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju te uredbe. To poročilo vsebuje analizo letnih poročil iz odstavkov 1 in 2, oceno ustreznosti dejavnosti standardizacije, ki jih financira Unija, glede na zahteve zakonodaje in politik Unije ter oceno potenciala novih ukrepov za poenostavitev financiranja evropske standardizacije ter zmanjšanje upravnega bremena za evropske organizacije za standardizacijo. S tem poročilom se izpolnjuje zahteva iz člena 24. 2. Učinkovitost sistema evropske standardizacije V tem poročilu (in spremljajočem vrednotenju) je ocenjena učinkovitost sistema evropske standardizacije, vključno z Uredbo od začetka njene veljavnosti leta 2013, v smislu uspešnosti, učinkovitosti, skladnosti, ustreznosti in dodane vrednosti EU, s čimer se izpolnjuje klavzula o pregledu iz člena 24(3) Uredbe. Vključuje: analize izvajanja Uredbe na podlagi poročil, ki so jih predložile evropske organizacije za standardizacijo in organizacije iz Priloge III ter se nanašajo na leti 2013 in 2014; vrednotenje ustreznosti dejavnosti standardizacije, ki so prejele finančna sredstva Unije; oceno možnosti za poenostavitev financiranja evropske standardizacije in zmanjšanje upravnega bremena. To vrednotenje je povezano s programom ustreznosti in uspešnosti predpisov Komisije zaradi pomembnosti standardizacije kot načina za uskladitev enotnega trga in njenega vpliva na konkurenčnost gospodarstva EU. Pomembno je zlasti za ustreznost predpisov: temelji na študijah ali poročilih, povezanih s sistemom evropske standardizacije in njegovimi postopki, zlasti v zvezi z nadaljnjim vključevanjem nekaterih deležnikov, kot so MSP, pri čemer izboljšuje financiranje Unije in obravnava vprašanje upravnega bremena za evropske organizacije za standardizacijo in nacionalne organe za standardizacijo. Uredba je začela veljati pred kratkim, zato popolnega naknadnega vrednotenja Uredbe ni mogoče izvesti, saj se celotni cikel standardizacije, kot ga je Komisija zahtevala od leta 2013, še ni zaključil. V tem poročilu (in spremljajočem delovnem dokumentu služb Komisije) je ocenjeno, ali je sistem evropske standardizacije na poti k doseganju ciljev, ki jih je ob prenovi sistema standardizacije in sprejetju Uredbe pričakoval zakonodajalec, po potrebi pa so podana tudi priporočila (glej prilogi 1 in 2 k temu poročilu) za izboljšanje izvajanja Uredbe in sistema evropske standardizacije. V poročilu so v glavnem ocenjeni postopki, vzpostavljeni s sistemom evropske standardizacije in Uredbo, ni pa namenjeno celoviti oceni širših učinkov standardizacije na notranji trg ali na konkurenčnost podjetij EU (glej tudi oddelek 3.2 tega poročila). 2.1 Metodologija Vrednotenje temelji na študijah in poročilih, izvedenih od leta 2013, na primer na rezultatih neodvisnega pregleda evropskega standardizacijskega sistema, ki je bil po vrednotenju marca 2015 objavljen aprila, poročilu Komisije Svetu in Parlamentu na podlagi člena 25 Uredbe, ki je bilo sprejeto maja 2015, študiji na podlagi člena 24, v okviru katere naj bi se ocenila primernost dejavnosti in njihovega financiranja na podlagi letnih poročil in poročilu o okrogli mizi o standardizaciji (Friends of Standardisation Roundtable), ki je potekala 1. julija 2015 in na kateri se je izvajalo tudi vrednotenje neodvisnega pregleda. Upoštevale so se tudi praktične izkušnje služb Komisije, ki uporabljajo Uredbo. 2.2 Glavni cilji Uredbe in sistema evropske standardizacije Glavna splošna cilja Uredbe sta povečanje prispevka standardov in evropske standardizacije k boljšemu delovanju notranjega trga ter spodbujanje rasti, inovacij in konkurenčnosti podjetij EU, zlasti MSP. Specifični cilji Uredbe so: izboljšanje preglednosti standardizacije EU; določitev spremenjenih pravil za financiranje evropske standardizacije z vključitvijo MSP ter organizacij socialnih in družbenih deležnikov na evropski ravni;

zagotavljanje, da so MSP ter socialni in družbeni deležniki ustrezno zastopani v postopku standardizacije, zlasti v zvezi s standardi, razvitimi na zahtevo Komisije; skrajšanje trajanja postopka standardizacije, ki ga zahteva Komisija; omogočanje državam članicam, da se v javnih naročilih sklicujejo na tehnične specifikacije IKT, ki niso bile razvite v okviru sistema evropske standardizacije. V Sporočilu COM(2011) 311 so določena vodilna načela sistema evropske standardizacije, ki so izražena s petimi strateškimi cilji: • evropski standardi morajo biti na voljo hitro; • evropski standardi so pomembno strateško orodje, s katerim podjetja povečujejo svojo konkurenčnost; • evropski standardi se morajo prilagoditi naraščajočemu povpraševanju kot orodje v podporo evropskim politikam in zakonodajam; • evropski standardi bodo vplivali na vse več skupin v evropski družbi. Sistem evropske standardizacije mora zato postati čim bolj vključujoč; • evropski standardi morajo imeti vlogo pri spodbujanju konkurenčnosti evropskih podjetij na svetovnem trgu. Uredba je začela veljati 1. januarja 2013. Vrednotenje torej zajema prvi dve (2) leti njenega izvajanja. Kot je bilo navedeno v neodvisnem poročilu, so bili zanj potrebni dolgoročna perspektiva in vsi razpoložljivi podatki od ustanovitve evropskih organizacij za standardizacijo. 3. Analiza 3.1 Uspešnost Področja, na katerih se je spodbujala uspešnost in iz katerih bi bilo razvidno, da uvedba Uredbe prinaša napredek pri izboljšanju sistema evropske standardizacije, so na kratko povzeta v nadaljevanju. – Preglednost: Dosedanji ukrepi Komisije na področju standardizacije in letni program dela Unije, ki je bil kot novost uveden z Uredbo, prispevajo k preglednosti, prevzemanju odgovornosti in kakovosti dejavnosti. Z objavo delovnih programov evropskih organizacij za standardizacijo in nacionalnih organov za standardizacijo na njihovih spletnih mestih je bil dosežen napredek pri zagotavljanju preglednosti njihovega delovanja. Evropske organizacije za standardizacijo in nacionalni organi za standardizacijo so znatno vlagali v uporabo orodij IT. Ustrezna preglednost delovnih programov organov za standardizacijo v smislu člena 4(1) Uredbe je bistveni predpogoj za zagotavljanje vključenosti dejavnosti standardizacije. Vendar so še vedno mogoče izboljšave pri izvajanju člena 4(3) in (4) Uredbe v smislu jasnosti in razpoložljivosti delovnih programov nacionalnih organov za standardizacijo. – Vključenost: Sodelovanje zadevnih deležnikov v standardizaciji se je izboljšalo, vendar bi lahko bilo še učinkovitejše. Po navedbah ključnih deležnikov MSP še vedno težko sodelujejo pri standardizaciji in/ali uporabljajo standarde. Podobno se organizacije deležnikov, ki zastopajo interese potrošnikov, delavcev in MSP ter okoljske interese, pri sodelovanju kljub uvedenim izboljšavam še vedno srečujejo z nekaterimi omejitvami na evropski in mednarodni ravni, kot so organizacije iz Priloge III navedle med neodvisnim pregledom in v svojih poročilih o izvajanju Uredbe. Na evropski ravni so bile v letih 2013 in 2014 za upravičene do finančnih sredstev Unije izbrane štiri organizacije deležnikov (SBS: Small Business Standards (Standardi za mala podjetja), ANEC: The European Consumer Voice in Standardisation (Evropski glas potrošnikov pri standardizaciji), ECOS: European Environmental Citizens Organisation for Standardisation (Evropska organizacija državljanov za standardizacijo na področju varovanja okolja) in ETUC: European Trade Union Confederation (Evropska konfederacija sindikatov)) v skladu s členom 16 Uredbe: te organizacije so začele izvajati dejavnosti za krepitev njihove prisotnosti in prispevka k evropski standardizaciji. Njihove dejavnosti so bile v glavnem usmerjene v usposabljanje strokovnjakov, sodelovanje v evropskih organizacijah za standardizacijo na ravni politike in tehnični ravni ter uvedbo orodij za komunikacijo.

Nacionalni organi za standardizacijo na nacionalni ravni poročajo o sodelovanju predstavnikov štirih skupin deležnikov na ravni politike in tehnični ravni: MSP, potrošnikov ter socialnih in družbenih deležnikov. Število nacionalnih organov za standardizacijo, v katerih so zastopani MSP, potrošniki ter družbeni in socialni deležniki, se je v letih 2013 in 2014 povečalo (zlasti v okviru inštituta ETSI). Zdi se, da so MSP na evropski ravni precej zastopana na ravni politike in tehnični ravni (npr. leta 2014 so bila MSP na tehnični ravni zastopana v več kot 80 % tehničnih organov odborov CEN in Cenelec ter delovnih skupin inštituta ETSI), sodelovanje drugih skupin deležnikov pa je bolj omejeno. Tako je morda zaradi manjšega zanimanja potrošnikov ter socialnih in družbenih deležnikov za standardizacijo, saj niso neposredni uporabniki standardov. – Pravočasnost: Čas za razvoj novih standardov, ki jih zahteva Komisija, se je s povprečno petih let v obdobju 2009–2013 skrajšal na tri leta; ta napredek ni posledica izvajanja Uredbe, ampak potreb industrije. Novi okvirni sporazumi o partnerstvu in sporazumi o dodelitvi nepovratnih sredstev za poslovanje med Komisijo in evropskimi organizacijami za standardizacijo so namenjeni nadaljnjemu skrajšanju časa, potrebnega za razvoj standardov. Uvedba letnega programa dela Unije in sprememba postopka za sprejemanje zahtev za standardizacijo v skladu s členom 10 Uredbe naj bi skupaj z okvirnimi sporazumi o partnerstvu, ki vključujejo ključne kazalnike uspešnosti prispevali k hitrejši standardizaciji na podlagi zahtev Komisije. To bi lahko prineslo bistvene izboljšave ob ohranjanju kakovosti in vključenosti. Na splošno bi s tem evropske organizacije za standardizacijo postale še zanimivejše, zlasti za posebne visokotehnološke projekte, pri katerih je konkurenca globalna. K temu bi pripomogla tudi tesnejša povezanost raziskovalno-razvojne skupnosti in standardizacije. Hitrejši rezultati na področju standardizacije se pričakujejo tudi na podlagi izvajanja Uredbe zaradi zgodnejšega vključevanja deležnikov, soglasja o obsežnejši podpori zahtev za standardizacijo, podrobnejših zahtev za zahtevani evropski standard ali standardizacijski dokument in rokov za sprejetje zahtevanega dokumenta. Kar zadeva medsebojno delovanje Uredbe in druge zakonodaje EU, v okviru katere se uporabljajo evropski standardi, je po pregledu takšne sektorske zakonodaje mogoča racionalizacija postopkov. Predlog uredbe o varnosti potrošniških proizvodov (8) je na primer namenjen skrajšanju teh postopkov prek uskladitve s postopki, določenimi v Uredbi (o standardizaciji). – Unija in financiranje dejavnosti standardizacije: Financiranje dejavnosti evropskih organizacij za standardizacijo in organizacij iz Priloge III, ki ga izvaja Unija, je omejeno na 20–25 milijonov EUR letno. Komisija na podlagi Uredbe prispeva povprečno med 35 in 40 % skupnega prihodka treh nepridobitnih evropskih organizacij za standardizacijo (...) in 75–100 % skupnega prihodka organizacij iz Priloge III. Strokovnjaki, ki prostovoljno sodelujejo pri standardizaciji na mednarodni, evropski in nacionalni ravni, to običajno počnejo na svoje stroške. Po oceni evropskih organizacij za standardizacijo strokovnjaki iz industrije letno porabijo približno 1 milijardo EUR za sodelovanje pri standardizaciji in prispevanje k njej (tj. ocenjena skupna vrednost porabljenih delovnih ur, stroški potovanj in nastanitve itd.). Evropske organizacije za standardizacijo in/ali organizacije iz Priloge III so v zvezi s temi finančnimi sredstvi Unije ugotovile nekatere težave. Izpostavile so zlasti nekaj vprašanj v zvezi s finančno podporo, ki jo zagotavlja Komisija, ki se lahko povzamejo, kot sledi: časovni okvir podpisa sporazumov o dodelitvi nepovratnih sredstev za poslovanje med Komisijo in evropskimi organizacijami za standardizacijo; upravljanje finančnih sredstev Unije: evropske organizacije za standardizacijo in organizacije iz Priloge III menijo, da so za obdelavo in oceno zahtevkov za finančno podporo potrebna določena prizadevanja. To velja tudi za tehnično in finančno poročanje, zlasti v zvezi s sporazumi o dodelitvi nepovratnih sredstev za poslovanje. Iz ocen, izvedenih v študiji na podlagi člena 24, je razvidno, da se od evropskih organizacij za standardizacijo in organizacij iz Priloge III pri vložitvi zahtevka za dodelitev nepovratnih sredstev za poslovanje (tj. pri pripravi letnega načrta) in poročanju o njihovem izvajanju zahtevajo določena prizadevanja. Vendar je iz ocen o upravnih stroških v zvezi z dodelitvijo nepovratnih sredstev za poslovanje razvidno, da ti stroški predstavljajo razumen delež skupnega zneska, prejetega od Komisije (približno 1 % za evropske organizacije za standardizacijo ali med 2 in 5 % sredstev, ki so jih zadevne štiri organizacije iz Priloge III prejele z nepovratnimi sredstvi za poslovanje); skupne zahteve za poročanje, obveznost obveščanja in upravni stroški na podlagi Uredbe: za obveznosti, povezane s finančnimi sredstvi Unije in vse obveznosti poročanja, ki veljajo za evropske organizacije za standardizacijo in organizacije iz Priloge III, se šteje, da povzročajo določeno stopnjo upravne obremenitve. Od evropskih organizacij za standardizacijo se zahtevajo določena prizadevanja v zvezi s poročanjem o izvajanju Uredbe, od organizacij iz Priloge III pa v zvezi s poročanjem o dejavnostih, ki jih izvajajo (poročanje v skladu s členom 24); predvidljivost in neprekinjenost finančne podpore: okvirni sporazumi o partnerstvu predstavljajo pomemben korak naprej pri zagotavljanju neprekinjenosti finančne podpore. Vendar je mogoče pri evropskih organizacijah za standardizacijo in organizacijah iz Priloge III zaznati negotovost glede sredstev, ki so vsako leto na voljo za posebne ukrepe. To lahko vpliva na ustrezno načrtovanje dejavnosti, potrebnih za izvedbo letnega delovnega programa ali izvajanje posebnih dejavnosti na področju standardizacije. Evropske organizacije za standardizacijo in/ali organizacije iz Priloge III menijo, da je Uredba povečala upravno breme. Čeprav je iz ocene takega bremena razvidno, da predstavlja razumen delež zneska, zagotovljenega v okviru financiranja Komisije, bi bilo treba ukrepati, da se zniža stopnja dojemanja neučinkovitosti. Priročnik evropske standardizacije v podporo zakonodaji in politikam Unije ter nedavni sklep Komisije glede uvedbe pavšalnih zneskov v skladu s členom 17(4) uredbe o standardizaciji naj bi izboljšala stanje, da bi bil dostop do finančnih sredstev Unije enostavnejši in bolj predvidljiv. To je prvi korak k pristopu, ki temelji bolj na uspešnosti in ki bo ocenjen pravočasno. – IKT: tehnične specifikacije: na področju IKT platforma z več deležniki oblikuje tekoči načrt na področju IKT kot skupno orodje, ki bo združilo Evropsko komisijo in deležnike na področju standardizacije IKT na evropski in svetovni ravni ter povečalo njihovo usklajevanje in sodelovanje. Spodbuja tudi preglednost postopka standardizacije IKT, saj zagotavlja ustrezen seznam dejavnosti ter zbira mnenja in stališča različnih deležnikov iz vsake obravnavane teme. Sprejetih je bilo že več tehničnih specifikacij IKT za javno naročanje. Uredba je torej povečala prispevek standardov in evropske standardizacije k boljšemu delovanju notranjega trga, pri čemer je spodbujala rast in inovacije ter konkurenčnost podjetij EU, zlasti MSP. Sprejeti so bili ukrepi za izboljšanje preglednosti razvoja zahtev Komisije za standardizacijo, ki podpirajo zakonodaje in politike EU ter sodelovanje MSP in premalo zastopanih deležnikov. Uredba spodbuja tudi izkoriščanje potenciala inovativnih tehnologij IKT in prispeva k vzpostavitvi enotnega trga.

3.2 Učinkovitost Prispevek evropske standardizacije h konkurenčnosti podjetij EU so potrdile predhodne študije , ki so bile izvedene na nacionalni ravni v Franciji, Nemčiji in Združenem kraljestvu. Vendar na podlagi trenutnih podatkov popolna in celovita analiza učinkovitosti sistema evropske standardizacije ni mogoča, saj nanjo vplivajo dejavnosti, ki jih Komisija podpira v okviru novega okvira Uredbe. Predvidoma bo dovolj podatkov za ustrezno oceno na voljo v naslednjem poročilu na podlagi člena 24, ki ga je treba predložiti leta 2020. Vendar bi bilo treba navedene pripombe razumeti ob upoštevanju dejstva, da širšega nabora dejavnikov, ki vplivajo na gospodarski učinek sistema evropske standardizacije, ni mogoče zajeti brez obsežnejše študije, v zvezi s katero je Svet pozval Komisijo (marca 2015), naj razmisli o njeni pripravi v ustreznem času. Evropske organizacije za standardizacijo in organizacije iz Priloge III menijo, da se je z Uredbo povečalo njihovo upravno breme (glej oddelek 3.1 o uspešnosti), vendar tega mnenja razpoložljivi podatki ne podpirajo. Komisija bo kljub temu proučila ukrepe za zmanjšanje takih domnevnih neučinkovitosti. 3.3 Skladnost, dodana vrednost EU in ustreznost Vsak od trenutno 20 000 evropskih standardov (v glavnem za proizvode) je lahko nadomestil do 33 sklopov nasprotujočih si nacionalnih standardov. Vendar je kljub temu težko izmeriti dodano vrednost EU sistema evropske standardizacije. Evropska standardizacija je zasnovana tako, da ima ključno vlogo pri vzpostavitvi in delovanju enotnega trga za proizvode in storitve s postopnim usklajevanjem nasprotujočih si nacionalnih standardov, ki bi lahko ustvarili tehnične ovire za dostop do nacionalnih trgov. Odpravi lahko torej ovire za trgovino in hkrati zagotovi visoko stopnjo zaščite javnih interesov, zlasti na področju zdravja in varnosti. Taka prostovoljna uskladitev lahko torej prispeva k povečanju konkurenčnosti evropske industrije, vendar le, če bo evropska standardizacija obsežna in mednarodno priznana ter je ne bo težko upoštevati (to velja zlasti za MSP). Potreba po učinkovitem in uspešnem postopku standardizacije na ravni EU, kar je cilj sistema evropske standardizacije in Uredbe, je potrjena, lahko pa bi se proučila možnost obsežnejšega razvoja evropskih standardov za storitve. Vendar potrebe, opredeljene v času priprave ocene učinka, še vedno veljajo. Financiranje v času nastajanja novih trendov (kot so globalizacija, usklajevanje standardov, povezanih z IKT, in tistih, ki z IKT niso povezani itd.) ostaja aktualno. Poleg tega je pomembno tudi, da se v zvezi s standardnimi patenti vzpostavi dobro ravnovesje med interesi imetnikov in uporabnikov patenta. Tipologija dejavnosti, podprtih s finančnimi sredstvi Unije, je prav tako pomembna za letne programe dela Unije in je skladna z njimi: dejavnosti, ki jih financira Unija, so tiste, ki jih industrija ne financira ali jih ne financira v potrebnem obsegu in takrat, ko bi bilo to potrebno. Na splošno so dejavnosti standardizacije skladne s cilji politike EU – zlasti enotnim digitalnim trgom, pravičnejšim in bolj poglobljenim enotnim trgom, energetsko unijo, rastjo in naložbami ter vlogo EU kot svetovnega akterja. Na praktični ravni se skladnost doseže z uporabo letnega programa dela Unije (kar je v skladu s prednostnimi nalogami Komisije) in posledično s pozornim spremljanjem procesov v Komisiji ter sodelovanjem z državami članicami in zadevnimi deležniki. Morebitna dodana vrednost EU je sestavni del sistema evropske standardizacije. Vsaki novi evropski standard ne glede na to, ali ga je zahtevala Komisija, nadomesti nacionalne standarde: z njimi se znižajo stroški pretoka blaga na enotnem trgu. Evropski standardi lahko tako pozitivno vplivajo na gospodarsko rast z zmanjšanjem splošnih industrijskih stroškov, izboljšanjem interoperabilnosti, povečanjem zanesljivosti kakovosti in varnosti proizvodov in storitev ter olajšanjem dostopa do evropskega in svetovnega trga. Poleg tega lahko spodbujajo politike EU z več vidikov, vključno z dostopnostjo do energetske učinkovitosti in varnostjo proizvodov, če navedemo le dva primera. Odprava ovir za trgovino in spodbujanje enotnega trga predstavljata daleč največji potencial za dodano vrednost EU evropske standardizacije. Sistem evropske standardizacije je kot tak neposredno pomemben za delovanje EU in si prizadeva za cilje, ki jih ni mogoče doseči na nacionalni ravni. Zlasti podjetja lahko imajo korist od znižanja stroškov posla, večje interoperabilnosti in razvoja skupnega tehničnega jezika na evropskem enotnem trgu. 4. Sklepne ugotovitve Z Uredbo se je povečala preglednost in vključenost sistema evropske standardizacije, okrepil se je prispevek standardov in evropske standardizacije k bolje delujočemu notranjemu trgu ter spremenila so se pravila za finančno podporo EU, ki jo prejmejo evropske organizacije za standardizacijo in organizacije iz Priloge III. Na področju IKT je tekoči načrt na področju IKT kot skupno orodje združil Evropsko komisijo in deležnike na področju standardizacije IKT na evropski in svetovni ravni ter povečal njihovo usklajevanje in sodelovanje. Spodbuja tudi preglednost postopka standardizacije IKT, saj zagotavlja ustrezen seznam dejavnosti ter zbira mnenja in stališča različnih deležnikov iz vsake obravnavane teme. Komisija v tej fazi meni, da bi bile morda upravičene nezakonodajne pobude na področju upravljanja, medsebojnega delovanja in komunikacije za izboljšanje sistema evropske standardizacije (glej prilogi 1 in 2). K temu naj bi pripomogla skupna pobuda za evropsko standardizacijo, ki je bila napovedana v okviru strategije za enotni trg. V okviru skupne pobude za standardizacijo se bo proučilo tudi, kako bi se lahko bolj sistematično in naprednejše analizirala in učinkoviteje premostila vrzel med prednostnimi nalogami na področju raziskav/inovacij in evropsko standardizacijo, pa tudi, kako pravočasno zagotoviti standardizacijske dokumente. Poleg tega je v strategiji za enotni digitalni trg v njenem načrtu za dokončanje enotnega digitalnega trga napovedano sprejetje načrta za prednostne standarde IKT, s katerim se bodo opredelile ključne prednostne naloge za standardizacijo, s poudarkom na tehnologijah in področjih, ki so bistvenega pomena za enotni digitalni trg. V tem načrtu se bodo v skladu s tem opredelila številna prednostna področja, na katerih bi bil najbolj potreben celovit sklop ukrepov, usmerjenih v opredelitev, oblikovanje, sprejetje in spodbujanje uporabe standardov IKT kot odziv na nove tehnološke trende ter zakonodaje in politike EU.

Poleg tega Komisija po pozivu Sveta, naj analizira učinek standardizacije na gospodarstvo ob upoštevanju interesa vseh strani, načrtuje pravočasen začetek te študije, da bi lahko rezultate proučila v naslednjem poročilu na podlagi člena 24. Uredba je prinesla bistvene izboljšave sistema evropske standardizacije zaradi pravočasne razpoložljivosti standardov, kot zahteva Komisija, zgodnje vključenosti deležnikov, doseženega soglasja v zvezi z zahtevami za standardizacijo, ki so v pripravi, ter izboljšanja kakovosti in podrobnosti podanih zahtev. Na splošno ni bila ugotovljena nobena večja težava pri izvajanju Uredbe, so pa bila opredeljena nekatera področja za izboljšanje, ki so navedena v prilogah 1 in 2. Komisija bo proučila, kako bi jih najučinkoviteje obravnavala, zlasti prek skupne pobude za standardizacijo, ki naj bi spodbujala celovito izvajanje Uredbe prek nezakonodajnih ukrepov v sodelovanju z glavnimi akterji sistema evropske standardizacije. Komisija ugotavlja, da pregled Uredbe za zdaj ne bi bil utemeljen. Komisija bo ponovno pregledala razmere pet let po zaključku sedanjega vrednotenja v okviru poročila, ki ga bo predložila Svetu in Evropskemu parlamentu o izvajanju Uredbe, v skladu s členom 24(3).



Priloga 1 – vprašanja in priporočila glede izboljšanja izvajanja Uredbe (EU) št. 1025/2012 in sistema evropske standardizacije I. Opredeljena področja za izboljšanje, ki se bodo obravnavala v zvezi s skupnim sistemom evropske standardizacije: Hitrost in pravočasnost – Različni interesi glede hitrosti in težave pri uporabi „enotne rešitve za vse“ za skrajšanje potrebnega časa; – potreba, da se bolje izkoristijo zgodnje opredelitve potreb po standardizaciji; – pomanjkljivosti pri zgodnjem začetku dejavnosti standardizacije (po zahtevah za standardizacijo); – obstoj nekaj standardov, katerih razvoj zahteva veliko časa; – podatki o spremljanju niso dosledni ali pa ne omogočajo celovite ocene hitrosti in sledenja postopkov. Spodbujanje konkurenčnosti evropskih podjetij – Ovire za sodelovanje MSP pri standardizaciji in/ali uporabi standardov; – kljub številnim ukrepom obstaja šibka povezava med standardizacijo in inovacijami ter raziskovalnimi projekti. Podpora zakonodaje in politik Unije – Vse večje povpraševanje po standardih v podporo zakonodaji in politiki Unije, skupaj z ozkimi grli, ki so značilni za zahtevane standarde (postopek zahtevanja in preverjanje skladnosti);

– pomanjkanje operativnega pristopa pri opredelitvi potreb zakonodaje in politike ter spodbujanju dejavnosti standardizacije; – vrzeli v komunikaciji med Komisijo in evropskimi organizacijami za standardizacijo med postopkom standardizacije; – pomanjkanje usklajevanja med Komisijo in pripravljavci standardov v fazi preverjanja skladnosti; – nasprotujoči si nacionalni standardi še vedno obstajajo in zmanjšujejo splošno učinkovitost sistema evropske standardizacije pri odpravljanju ovir na notranjem trgu. Vključenost – Slab položaj organizacij iz Priloge III in različne zmogljivosti v zvezi z zastopanostjo deležnikov na nacionalni ravni; – pomanjkanje vključenosti na mednarodni ravni pri uporabi dunajskega in dresdenskega sporazuma, na kateri se najbolj uporabljajo standardi ISO oziroma IEC. Spodbujanje konkurenčnosti evropskih podjetij na svetovni ravni – Težave pri usklajevanju potreb evropskih deležnikov in postopkov standardizacije na mednarodni ravni; – vse večji pomen standardizacije, ki se izvede zunaj sistema evropske standardizacije in standardov ISO/IEC, zlasti v okviru področij IKT. Upravljanje – Potreba po boljšem sporočanju Komisije glede postopkov razvoja zahtev za standardizacijo; – informacije vsem deležnikom glede standardizacije, ki poteka ali je načrtovana; – različne delovne metode (v Komisiji, evropskih organizacijah za standardizacijo in nacionalnih organih za standardizacijo), kar lahko ogrozi skladno in učinkovito delovanje sistema evropske standardizacije; – zapleteni postopki, vključno z obveznostmi poročanja in številom vključenih korakov/akterjev. Primernost za prihodnost – Različne ravni standardizacije in potreba po prilagoditvi pristopa različnim potrebam; – opredelitev potreb v sektorjih, ki jih standardizacija ne zajema (npr. storitve); – potreba po boljšem okviru patentnih prijav.