1.Uvod

Obstojna organska onesnaževala so kemikalije, ki vzbujajo zaskrbljenost po vsem svetu zaradi svojih obstojnih, bioakumulativnih in strupenih lastnosti ter možnosti prenosa na velike razdalje, zaradi česar se odlagajo in kopičijo daleč od kraja proizvodnje in uporabe. Obstojna organska onesnaževala obravnavata dve mednarodni pogodbi, katerih cilj je varovanje zdravja ljudi in okolja pred škodljivimi vplivi navedenih onesnaževal z odpravo ali zmanjšanjem njihove proizvodnje, uporabe in izpustov v okolje. Aarhuški protokol o obstojnih organskih onesnaževalih je bil sprejet leta 1998 kot del Konvencije UN/ECE o onesnaževanju zraka na velike razdalje prek meja (CLRTAP) in Stockholmske konvencije o obstojnih organskih onesnaževalih, ki je bila sprejeta leta 2001 in je začela veljati leta 2004.

Evropska unija je pogodbenica Aarhuškega protokola in Stockholmske konvencije ter je za izvajanje Konvencije sprejela Uredbo (ES) št. 850/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o obstojnih organskih onesnaževalih in spremembi Direktive 79/117/EGS (v nadaljnjem besedilu: uredba o obstojnih organskih onesnaževalih). Uredba (ES) št. 850/2004 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2019/1021 o obstojnih organskih onesnaževalih.

Uredba o obstojnih organskih onesnaževalih se redno posodablja, da se prenesejo spremembe Konvencije in Protokola (večinoma se zadevnim prilogam dodajajo nove snovi), pri čemer se z njo vsem državam članicam EU nalagajo posebne obveznosti. Te obveznosti vključujejo podrobnosti o proizvodnji, dajanju v promet in uporabi obstojnih organskih onesnaževal, navedenih na seznamih v treh prilogah (Priloga I – prepovedana, Priloga II – omejena, Priloga III – nenamerno izpuščena onesnaževala). Zajema tudi ravnanje z navedenimi snovmi, kar zadeva zaloge, izpuste v okolje in spremljanje koncentracij v okolju, ter vsebuje določbe o ravnanju z odpadki. V okviru uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih se od držav članic tudi zahteva, naj pripravijo nacionalne izvedbene načrte in akcijske načrte za opredelitev in upravljanje virov obstojnih organskih onesnaževal na svojem ozemlju.

Zahteve glede poročanja za države članice in Evropsko komisijo v skladu z Uredbo (ES) št. 850/2004 so bile opisane v členu 12. Države članice so morale vsako leto sporočiti statistične podatke o proizvodnji snovi iz prilog I in II ter njihovem dajanju v promet. Poleg tega so morale Komisiji vsaka tri leta poročati o izvajanju določb uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih. Komisija je morala vsaka tri leta pripraviti zbirno poročilo ter v njem povzeti informacije, ki so jih predložile države članice, ter podporne informacije iz Evropskega registra izpustov in prenosov onesnaževal (E-PRTR) in popisov emisij CORINAIR v okviru programa EMEP (Program sodelovanja za spremljanje in oceno onesnaževanja zraka na velike razdalje v Evropi). Povzetek tega zbirnega poročila je morala poslati tudi Evropskemu parlamentu in Svetu.

Doslej sta bili objavljeni dve zbirni poročili, ki zajemata dejavnosti Unije in njenih držav članic v skladu z Uredbo (ES) št. 850/2004. Prvo zbirno poročilo zajema obdobje od začetka veljavnosti uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih leta 2004 do leta 2006, objavljeno pa je bilo leta 2009. Drugo zbirno poročilo, objavljeno leta 2011, zajema obdobje 2007–2009. V tem poročilu Komisije je povzeto tretje zbirno poročilo za obdobje 2010–2013.

2.Ukrepi upravljanja in nadzora

2.1Pregled

Ravnanje s snovmi, ki spadajo med obstojna organska onesnaževala, zajema več elementov življenjskega cikla snovi. To vključuje zlasti proizvodnjo, dajanje v promet in uporabo kemikalij ter zaloge zastarelega blaga, vprašanja, povezana z ravnanjem z odpadki, in izvrševanje same uredbe.

2.2Proizvodnja, dajanje v promet, uporaba, izvoz in izvrševanje

V skladu s poročili, ki so jih predložile države članice, je izvrševanje uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih naloga okoljskih agencij ali inšpektoratov, ki jo opravljajo v okviru inšpekcijskih pregledov in poročanja. Dve državi članici sta za obdobje 2010–2013 poročali o proizvodnji snovi iz priloge I ali II v skladu s posebnimi izjemami ali sprejemljivimi nameni v skladu z uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih. Nemčija je poročala, da je bilo letno proizvedenih približno 9 ton perfluorooktan sulfonske kisline (PFOS). Vendar je bila leta 2013 večina (5,8 tone na leto) izvožena v države zunaj EU, največ v ZDA (2 toni) ter države in ozemlja v Vzhodni in Jugovzhodni Aziji (Južna Koreja, Singapur, Tajvan in Hongkong). Poleg tega je Hrvaška poročala o proizvodnji kloriranih parafinov s kratkimi verigami (SCCP) v letih 2010, 2011 in 2012.

Kar zadeva dajanje v promet, je določbe člena 4 za uporabo snovi, ki spadajo med obstojna organska onesnaževala, pri raziskavah in razvoju izkoristilo malo držav članic. Nekatere so izkoristile tudi možnost dajanja PFOS v promet, pri čemer so uporabile izjeme iz Priloge II. PFOS je bil večinoma namenjen industriji kromiranja kovin, kjer se uporablja kot snov, ki preprečuje rosenje.

Štiri države članice (Nemčija, Francija, Avstrija in Združeno kraljestvo) so navedle količine obstojnih organskih onesnaževal, ki so bile izvožene iz EU, kjer je prevladoval izvoz 5 800 kg PFOS letno iz Nemčije v 12 držav. Lindan se je izvažal iz Združenega kraljestva v Južno Korejo. Poleg tega so se nekatere kemikalije izvažale za uporabo kot laboratorijski referenčni material: aldrin se je izvažal iz Avstrije v Severno Makedonijo, aldrin, DDT, dieldrin in lindan v Belize, DDT pa iz Francije v ZDA.

Pet držav članic (Bolgarija, Litva, Nizozemska, Švedska in Združeno kraljestvo) je začelo postopke za ugotavljanje kršitev v zvezi z nezakonito prodajo obstojnih organskih onesnaževal. Ugotovljena je bila namreč prisotnost heksaklorobenzena (HCB) v izdelkih za ognjemete in prisotnost SCCP v otroških igračah.

2.3Zaloge

Zaloge obstojnih organskih onesnaževal so bile običajno povezane s tremi vrstami blaga, in sicer polikloriranimi bifenili (PCB) ali dielektrično opremo, kontaminirano s PCB, pesticidi, ki se ne uporabljajo več, in zalogami opuščenega blaga, ki je od leta 2009 zajeto v okviru dodanih snovi k uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih. Številne države članice so v preteklosti že sprejele pomembne ukrepe za opredelitev in odstranitev iz uporabe opreme, ki vsebuje PCB, vendar proces še poteka, šest držav članic (Nemčija, Irska, Francija, Romunija, Slovenija in Združeno kraljestvo) pa je poročalo, da se je v obdobju 2010–2013 še vedno uporabljala oprema, ki vsebuje PCB. V zvezi z zastarelimi pesticidi je več držav članic poročalo, da niso pesticidnih obstojnih organskih onesnaževal nikoli proizvajale ali uporabljale ali pa so njihovo uporabo začele zgodaj opuščati, kar pomeni, da leta 2010 teh zalog v državi ni bilo več.

Druge države članice so ugotovile, da so bile znatne količine zastarelih pesticidov še vedno prisotne, vendar so bili vzpostavljeni programi za ravnanje z njimi ali njihovo uničenje. Končna odstranitev zastarelih pesticidov vključuje sežiganje v državi članici ali izvoz v obrate v sosednjih državah članicah. Bolgarija je v Nemčijo izvozila znatno količino zastarelih pesticidov za končno uničenje s sežiganjem. Druga možnost pa je dolgoročno skladiščenje. Zlasti Bolgarija je v ta namen uporabljala kocke B-B, tj. ojačane betonske zabojnike, v katere se odlagajo zelo strupeni odpadki, s čimer je bilo odpravljeno tveganje uhajanja v okolje.

Nemčija, Irska in Združeno kraljestvo poročajo o zalogah blaga, ki vsebuje PFOS in polibromirane difenil etre (PBDE), za končno uničenje. Nemški nacionalni izvedbeni načrt vključuje tudi pripombe o količinah PBDE, ki se pogosto nahajajo v izrabljenih vozilih, ter o potrebi po ustreznem odstranjevanju in odlaganju tega blaga brez recikliranja.

2.4Ravnanje z odpadki in skladiščenje

V informacijah, ki so jih sporočile države članice, je izpostavljeno vprašanje kontaminacije zemljišč. Medtem ko je velik del držav članic sprejel programe za zbiranje, ustvarjanje zalog in uničevanje zastarelih pesticidov, se pojavlja dodatno vprašanje, povezano s kontaminiranimi zemljišči, zlasti zemljišči v bližini območij, kjer so se navedene snovi prej proizvajale. Podatki Nizozemske in Finske kažejo na potencialno veliko število območij, ki bi lahko bila kontaminirana. Značilni sanacijski ukrepi vključujejo izkopavanje, pri katerem pa nastanejo velike količine kontaminirane zemlje, ki jo je treba obravnavati kot nevarne odpadke.