[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 30.11.2005

KOM(2005) 608 končno

2005/0246 (COD)

Izvajanje Lizbonskega programa Skupnosti Predlog

UREDBA (ES) EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o Carinskem zakoniku Skupnosti

(Posodobljeni carinski zakonik)

(predložena s strani Komisije){SEK(2005) 1543}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OZADJE PREDLOGA |

110 | Razlogi za predlog in cilji predloga Sedanji Carinski zakonik, ki ga ureja Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92, je zastarel. Ne dohaja niti korenitih sprememb okolja, v katerem poteka mednarodna trgovina, zlasti ne hitrega in nezaustavljivega razmaha informacijskih tehnologij in izmenjave elektronskih podatkov, niti spremenjene narave carinskega dela. To ogroža učinkovito carinjenje ter kontrole na podlagi tveganja na notranjem trgu. Upoštevati je treba program Skupnosti za olajševanje trgovine, ki ga je treba razumeti v smislu razvojne agende iz Dohe, prav tako pa tudi zahteve, ki izhajajo iz potrebe po odzivanju na nastajajoče grožnje varnosti z okrepitvijo kontrole na zunanjih mejah Skupnosti. Carinski zakonik je treba posodobiti, carinske postopke in procese poenostaviti, pravila o skupnih standardih za sisteme IT pa prilagoditi zaradi: izvajanja pobude o e-upravi na področju carine; izpolnjevanja zavezanosti za pobudo „boljše pravne ureditve“ na tem področju z zagotavljanjem manj zapletenih in bolje strukturiranih pravil in ponovnim združevanjem številnih uredb; okrepitve konkurenčnosti podjetij, ki poslujejo v Skupnosti in z njo ter tako omogočiti gospodarsko rast; povečanja varnosti in varovanja na zunanjih mejah po uvedbi skupnih standardov (vključno s standardi za analizo tveganja) skupnega okvira IT; zmanjšanja tveganja za nastanek goljufivih dejanj; prispevanja k boljši usklajenosti z drugimi politikami Skupnosti, kot so neposredno obdavčenje, kmetijska, ekonomska, okoljska in zdravstvena politika in politika varstva potrošnikov ter zagotavljanja učinkovitega procesa odločanja za sprejetje izvedbenih določb, smernic in pojasnil ter določbe, da Komisija od nacionalne uprave lahko zahteva opustitev odločbe. Takšnih obširnih sprememb ni mogoče doseči z nadaljnjim spreminjanjem sedanjega carinskega zakonika, temveč ga je treba popolnoma prenoviti in sicer ga je treba nadomestiti s posodobljenim carinskim zakonikom Skupnosti. |

120 | Splošno ozadje Sedanji predlog moramo preučiti v smislu obnovljene lizbonske strategije, katere cilj je ustvariti takšne pogoje v Evropi, da bo privlačnejši kraj za naložbe in za delo, kjer rast temelji na znanju in inovacijah in kjer politika omogoča podjetjem v EU, da ustvarjajo nova in boljša delovna mesta. Sedanji predlog smo oblikovali tudi z namenom izpolnjevanja ciljev pobude e-uprave saj elektronsko carinjenje omogoča podjetjem, da sodobno tehnologijo docela izkoristijo, ter na ta način olajša trgovino. Svet je v svoji resoluciji decembra 2003 pozdravil in podprl predloge Komisije za oblikovanje enostavnega in brezpapirnega okolja za carino in trgovino, ter je odobril predloge Komisije za posodobitev carinskih predpisov in postopkov ter za vzpostavitev ureditvenega okvira, s katerim bi podprli reformo carinskih postopkov v informatiziranem okolju. Sedanji zakonik ni doživel splošnega pregleda vse od sprejetja leta 1992, nekoliko so bila spremenjena le posamezna področja. Postopki v zakoniku še vedno temeljijo na transakcijah v papirni obliki in čeprav je uporaba elektronskega carinjenja preko nacionalnega računalniškega sistema prej pravilo kot izjema, zakonodaja Skupnosti še vedno ne predvideva zavezujoče uporabe takšnega sistema. Računalniških aplikacij za carinjenje na celotnem območju Skupnosti na splošno ni, vendar je uvedba novega računalniškega tranzitnega sistema (NRTS) pokazala, da je delovanje takšnih sistemov izvedljivo ter odprla nove možnosti za uvedbo podobnih aplikacij pri drugih carinskih režimih. Poleg tega se je vloga carine spremenila in je ne moremo razumeti več v smislu pobiranja carinskih dajatev, saj se uporaba navedenih dajatev v zadnjih dvajsetih letih vse bolj opušča, temveč v povezavi z uporabo netarifnih ukrepov, zlasti ukrepov, ki se nanašajo na varnost in varovanje, boj proti ponarejanju blaga, pranju denarja in trgovini z drogami, ter z uporabo sanitarnih, zdravstvenih in okoljskih ukrepov ter ukrepov za varstvo potrošnikov kot tudi v zvezi s pobiranjem DDV in trošarin ob uvozu oziroma izvzetjem od plačila navedenih dajatev pri izvozu. Carinski zakonik je treba prilagoditi tako, da bo ustrezal elektronskemu okolju za carino in trgovino in ga hkrati urejal. Poleg tega gospodarski subjekti in uprave menijo, da je treba priložnost izkoristiti za preoblikovanje carinskih predpisov ter jih tako poenostaviti in bolje strukturirati. Nenazadnje so korenite spremembe zakonika v razširjeni Skupnosti in v elektronskem okolju za trgovino potrebne za zagotovitev pobiranja dajatev na najbolj ustreznem mestu, in sicer v kraju, kjer ima trgovec sedež (centralno carinjenje). Obenem je pomembno zagotoviti skupne standarde, vključno s standardi, ki urejajo analizo tveganja in carinske kazni, ter izboljšati usklajenost z drugimi politikami Skupnosti, denimo politiko neposrednega obdavčenja, kmetijsko, trgovinsko, okoljsko in zdravstveno politiko ter politiko varstva potrošnikov. To zahteva ponovno razdelitev nalog med mejnimi in notranjimi carinskimi uradi. Brez sprememb zakonika podjetja, ki poslujejo v Evropi ne bodo mogla v celoti izkoristiti prednosti sodobnih pogojev za opravljanje mednarodnih trgovinskih dolžnosti, kar bo vplivalo na njihov položaj v izjemno konkurenčnem okolju. Postopki, procesi in drugi carinski predpisi, ki so bili zasnovani za okolje na papirnih transakcijah, so zastarali in bodo povečali nevarnost goljufij, ogrozili varnost in varovanje na zunanjih mejah in ošibili vlogo carine kot glavnega organa za mejno zaščito in nadzor v zvezi z mednarodnim gibanjem blaga. |

130 | Obstoječe določbe na področju, na katero se nanaša predlog Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o Carinskem zakoniku Skupnosti in Uredba Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o Carinskem zakoniku Skupnosti. Predlog in njegove izvedbene določbe bodo nadomestili navedene uredbe, skupaj z naslednjimi uredbami in izvedbenimi določbami, ki so vključene v nov zakonik: Uredba Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o vzpostavitvi sistema Skupnosti za oprostitev plačila carinskih dajatev; Uredba Sveta (EGS) št. 3925/91 z dne 19. decembra 1991 o odpravi nadzora in formalnosti za ročno in oddano prtljago na letih znotraj Skupnosti ter za prtljago oseb, ki potujejo po morju znotraj Skupnosti; Uredba Sveta (ES) št. 82/2001 z dne 5. decembra 2000 o opredelitvi pojma „izdelki s poreklom“ in načinih upravnega sodelovanja v trgovanju med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo; Uredba Sveta št. 1207/2001 z dne 11. junija 2001 o postopkih za olajšanje izdajanja potrdil o gibanju blaga EUR.1, izdelave izjav na računih in obrazcev EUR.2 ter izdaje nekaterih dovoljenj za pooblaščenega izvoznika v skladu z določbami, ki urejajo preferencialno trgovino med Evropsko skupnostjo in nekaterimi državami. |

140 | Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Predlog je usklajen s prenovljeno lizbonsko strategijo in pobudo e-uprave. |

POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA VPLIVA |

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi |

211 | Posvetovalne metode, glavni ciljni sektorji in splošni profil vprašanih Razprava o posameznih različicah posodobljenega carinskega zakonika poteka od maja leta 2004 s predstavniki carinskih uprav v odboru za carinski zakonik ter s predstavniki evropskih trgovinskih združenj v kontaktni skupini za trgovino. Poleti 2004 je o tem na spletnih straneh potekalo javno posvetovanje. Pripombe različnih gospodarskih subjektov, držav članic in tretjih držav so bile upoštevane pri oblikovanju revidirane različice, ki je bila tem zainteresiranim stranem predstavljena aprila leta 2005 na pomembni konferenci v Budimpešti. Poleg tega so evropska trgovinska združenja in carinske uprave prejela anketo, katere cilj je bil dobiti povratno informacijo o morebitnih stroških in prednostih uvedbe posodobljenega carinskega zakonika. |

212 | Povzetek odgovorov in koliko so bili upoštevani Odzivi na predlog Komisije v okviru teh posvetovanjih in na konferenci v Budimpešti so bili v veliki meri pozitivni; vendar se je pri končnem oblikovanju osnutka upoštevalo nekaj posebnih pripomb. Prejeti odzivi na anketo o predvidenih posledicah so zajeti v oceni vplivov, ki je priložena osnutku navedenega predloga. |

213 | Javno posvetovanje je bilo opravljeno tudi na svetovnem spletu v obdobju med 1.7.2004 in 15.9.2004. Komisija je prejela 56 odgovorov. Rezultati ankete, vključno z razlago Komisije, koliko je odgovore upoštevala, so na razpolago na spletni strani: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/resources/documents/CustomsCode_tables.pdf. |

Zbiranje in uporaba izvedenskih mnenj |

229 | Mnenje zunanjih izvedencev ni bilo potrebno. |

230 | Ocena vpliva Nobene pravne spremembe: po tej možnosti se sedanji carinski zakonik, ki je sicer bil nedavno spremenjen, vendar pa je bil zasnovan v osemdesetih letih in je začel veljati v devetdesetih letih, še nadalje uporablja. Transakcije se bodo kot standardni postopek še nadalje izvajale v papirni obliki. Carinski postopki in procesi bodo še nadalje po nepotrebnem zapleteni, predpisi pa ne bodo odsevali gospodarske realnosti, kar bo tako carinskim upravam kot tudi trgovcem izjemno otežkočalo uporabo teh zastarelih predpisov v sodobnem okolju. Nedavno objavljena sprememba carinskega zakonika glede varnosti bi lahko povzročila povečanje stroškov usklajevanja v znesku približno 1,2 milijarde EUR, kar bi lahko delno zmanjšali z nekaterimi nacionalnimi pobudami na področju IT ter s povečanjem naložb Komisije in držav članic s 50 na 60 milijonov EUR letno v izgradnjo potrebne infrastrukture IT. Države članice bi se tudi brez preoblikovanja carinskega poslovanja lahko zavezale uporabi računalniško podprtih predpisov in postopkov v okviru obstoječega pravnega okvira ter oblikovale interoperabilne carinske sisteme, tako v sami državi članici kot tudi v povezavi z drugimi državami članicami. Vendar pa to ne bi dopuščalo prehoda na popolnoma računalniško okolje, saj bi trgovci še vedno imeli možnost predložitve carinske deklaracije v papirni obliki namesto v elektronski. Tudi interoperabilnost bo najbrž omejena na carinske uprave, saj v carinskem zakonu ne bo pravne obveznosti za izvajanje načela „eno samo okence“. Trgovci bodo glede dostopnosti omejeni na sedanje razmere, v katerih zanje obstajajo le neusklajeni nacionalni vmesniki. Ponudnike storitev in uprave bi lahko spodbudili k oblikovanju ene same dostopne točke, pri čemer bi trgovci lahko predložili deklaracije pristojnim carinskim organom preko obstoječih vmesnikov, in bi se s tem izognili podvajanju dragih naložb, vendar pa države članice ne bi bile pravno zavezane k naložbam v takšen sistem. Zato bi trgovci poenostavitve, kot sta npr. centralno carinjenje in storitev „eno samo okence“, ter odločbe, ki veljajo po vsej Skupnosti, izkoristili le v omejenem obsegu. Le z nadaljnjim usklajevanjem predpisov in postopkov na ravni ES bomo lahko v okviru nove poslovne in ekonomske realnosti v največji meri izkoristili prednosti novega režima elektronskega carinjenja. Brez uskladitve bi bilo oblikovanje panevropskih strategij in procesov, vključno s skupnim paketom programske opreme, prav tako zavrto. Večnacionalna podjetja bi morala še nadalje uporabljati storitve nacionalnih zastopnikov ali ustanoviti svoje podružnice v vseh državah članicah, v katerih poslujejo, čeprav zanjo uporabljati elektronske carinske postopke. To bi lahko zmanjšalo zgoraj omenjene stroške usklajevanja glede varnosti za približno 15%, vendar pa je treba računati z dodatnimi stroški v znesku približno 40 do 50 milijonov EUR letno. Posodobitev carinskega zakonika: po tej možnosti se vzpostavi ustrezen pravni okvir, delo z uvedbo elektronskega carinjenja pa se izjemno poenostavi. Elektronsko carinjenje v okviru te možnosti je predvsem „učinkovito carinjenje“, carinsko poslovanje pa se korenito prenovi v usklajen poslovni paket. Takšna strategija s stališča IT predstavlja najmanj tveganja, saj vsi pomembni ukrepi in naložbe, na nacionalni ravni ali ravni Skupnosti, temeljijo na trdni pravni podlagi. Ta možnost bi omogočila manjšo zapletenost zakonodaje, enake pogoje za gospodarske subjekte, preklic omejitev za zastopnike pri carini in razvoj carinskega informacijskega portala, interoperabilne in dostopne informatizirane carinske sisteme, eno samo dostopno točko, storitev „eno samo okence“ in „vse na enem mestu“ za kontrole blaga, ki jih opravljajo organi, povezani z gibanjem blaga preko meja Skupnosti. Ta možnost bi ne le znatno zmanjšala tveganje za goljufiva dejanja, temveč bi tudi poenostavila trgovanje. V celoti se lahko uresničijo cilji glede posodobitve, racionalizacije in oblikovanja izključno elektronskega okolja za carino in trgovino. Podjetja bi lahko uporabljala izboljšan program za podelitev dovoljenj, kar prinaša bolj poenostavljeno in tudi hitrejše poslovanje. Pod določenimi pogoji bodo podjetja lahko uporabila postopek centralnega carinjenja, ki omogoča poslovanje z enim carinskim uradom v EU. Podatki bi bili preko skupnih carinskih informacijskih portalov dostopnejši, vse poslovanje z različnimi pristojnimi upravami pa bi se lahko izvajalo preko „enega samega okenca“. Stroški takšne rešitve „učinkovitega carinjenja“ bi bili znatno večji v primerjavi s stroški iz prejšnje možnosti, in sicer bi morale, predvidoma do leta 2013, Komisija in države članice skupaj računati z dodatnimi naložbami v znesku 40 do 50 milijonov EUR letno. Toda, ko bo sistem deloval v celoti, najkasneje do leta 2009, bi z njim pridobili 2,5 milijarde EUR letno. Pokritje stroškov te možnosti bo doseženo leta 2010. |

231 | Komisija je izvedla oceno vplivov, ki je objavljena v delovnem programu, katere poročilo je na razpolago na spletni strani: http://europa.eu.int/comm/taxation_customs/common/consultations/customs/index_en.htm. |

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA |

305 | Povzetek predlaganega ukrepa Nadomestiti obstoječ carinski zakonik in z njim povezane uredbe, navedene pod točko 1, s posodobljenim carinskim zakonikom, ki racionalizira carinske postopke in določa temelje za dostopne interoperabilne sisteme carinjenja na ravni EU. |

310 | Pravna podlaga Členi 26, 95, 133 in 135 Pogodbe ES. |

329 | Načelo subsidiarnosti Predlog je v izključni pristojnosti Skupnosti. Načelo subsidiarnosti se zato ne uporablja. |

Načelo sorazmernosti Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti zaradi v nadaljevanju navedenega(-ih) razloga(-ov). |

331 | Posodobljeni carinski zakonik, ki ga vsebuje predlog, je poenostavljen v največji možni meri, da bi se v povezavi z izvedbenimi določbami, smernicami in pojasnili zagotovila njegova neposredna skupna uporaba po vsej Skupnosti. Z direktivo tega cilja ne bi bilo mogoče izpolniti. |

332 | Poenostavitev procesov je bistvenega pomena za uspešen prehod na elektronsko carinjenje. Poleg tega bo to razbremenilo carinske uprave in gospodarske subjekte, ki po nedavnih spremembah sedanjega zakonika že morajo zaradi varnosti vlagati v elektronske sisteme. |

Izbira pravnih instrumentov |

341 | Predlagani instrumenti: uredba. |

342 | Druga sredstva ne bi bila primerna iz naslednjega(-ih) razloga(-ov). Ker ima Skupnost, kar zadeva zunanjo trgovino, izključne pristojnosti, je enotno uporabo carinske zakonodaje mogoče zagotoviti le z sprejetjem uredbe. |

PRORAčUNSKI VPLIVI |

401 | Države članice in trgovci bodo morali financirati dostopne interoperabilne sisteme za carinjenje. |

DODATNE INFORMACIJE |

510 | Poenostavitev |

511 | Predlog predvideva poenostavitev zakonodaje, poenostavitev upravnih postopkov za javne organe (EU ali državne), poenostavitev upravnih postopkov za zasebne stranke. |

512 | Poleg poenostavljene zgradbe in bolj usklajene terminologije, z manjšim številom členov in z enostavnejšimi pravili, je zakonik zasnovan tako, da upošteva potrebe strank, z uporabo splošno razumljenih opredelitev dejavnosti kot so uvoz, izvoz, gibanje, hramba, oplemenitenje ali uporaba blaga. Upošteva tudi pristop, usmerjen v postopke, saj pod skupna pravila z le nekaj izvzetji združuje podobne postopke; nekatere postopke je treba odpraviti, druge združiti ali uskladiti ter ob tem zmanjšati trinajst različnih potrjenih carinskih režimov ali uporab na le tri osnovne postopke: uvoz, izvoz in posebne postopke, z vsemi usklajenimi pravili, zlasti za dovoljenja, zavarovanja in carinski dolg. Posledično je bila več kot tretjina 258 členov sedanjega zakonika spremenjena, vključena ali prenesena v izvedbene določbe. Posodobljeni zakonik, ki mu bodo sledile konsolidirane in poenostavljene izvedbene določbe, ter pojasnila in smernice bo nadalje zagotovil bolj dosledno razumevanje in uporabo carinskih predpisov s strani držav članic, kar bo v veliko korist gospodarskim subjektom. |

513 | Usklajevanje ali združevanje povezanih postopkov pomeni, da bo potrebno manj strokovnjakov in zato manj usposabljanja ter manj načrtovanja za izvajanje carinskih predpisov in bo omogočilo bolj smotrno razporeditev človeških virov na območja, kjer obstaja možnost tveganja, ter tako izboljšalo varnost in zmanjšalo nepravilnosti. Za uprave, ki so morale število zaposlenih že zmanjšati ali ga zmanjšujejo, bo ta pristop pozitiven. |

514 | Poenostavljena struktura in največje možno število skupnih elementov v različnih režimih pomenita enostavnejši dostop do predpisov in manj načrtovanja pri upoštevanju carinskih pravil. Boljše in bolj dosledno razumevanje in uporaba carinskih predpisov bosta v največji meri v korist gospodarskim subjektom. |

517 | Predlog je vključen v delovni program in zakonodajni program Komisije pod sklicem 2004/TAXUD-015. |

520 | Razveljavitev obstoječe zakonodaje Sprejetje predloga bo obstoječo zakonodajo razveljavilo. |

570 | Natančna obrazložitev predloga NASLOV I: SPLOŠNE DOLOČBE Novo besedilo vključuje opis nalog, ki opredeljuje vlogo in cilje carinskih uprav in določa, da pod carinsko zakonodajo spada tudi carinska tarifa, kar je bilo v prejšnjem zakoniku izpuščeno. Uvede se načelo elektronske deklaracije in elektronske izmenjave podatkov med carinskimi upravami ob polnem upoštevanju določb o varstvu podatkov, skupaj s pravno podlago za prostovoljno izmenjavo dodatnih informacij med gospodarskimi subjekti ter carinskimi organi. Pravila o zastopnikih so spremenjena in nekdanje omejitve so opuščene, saj niso skladne ne z elektronskim okoljem ne z načelom enotnega trga. Ta revizija je v skladu tudi s splošnim pristopom, v okviru katerega se vsa pooblastila glede posebnih nacionalnih določb črtajo iz zakonika, razen kadar se uporabljajo za organizacijo carinskih kontrol. Okvir za pooblaščenega gospodarskega subjekta, ki je bil v zakonik uveden z Uredbo (EGS) št. 648/2005, se razširi. Določbe zakonika so v skladu z Listino temeljnih pravic, iz katere izhaja pravica vsake osebe, da izrazi svoje mnenje, preden se sprejme katera koli odločba, ki bi bila zanjo negativna, vključno z odločbami o naknadni izterjavi po opravljenem carinjenju blaga in zavrnitvi zahtevkov za povračilo ter odpust. Pojasnjeno je, da zahtevek za odločbo lahko vloži več oseb in se odločba tudi sprejme za več oseb ter da odločbe veljajo po vsej Skupnosti, razen če ni določeno drugače, ter da se pravila o odločbah uporabijo tudi v primerih, kadar se s pritožbo ukvarjajo carinski organi. Uvede se tudi načelo pravice, da se ima vsaka oseba pravico izjasniti, preden se sprejme kateri koli ukrep, ki bi ji škodoval. Predlog predvideva, da država članica uvede učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni. Za okrepitev usklajenosti celotnega notranjega trga se Svetu in Evropskemu parlamentu pozneje predloži predlog za vzpostavitev skupnega okvira za kazni v primeru kršitve carinskih predpisov Skupnosti. Ker so izvzetja od kontrol ali formalnosti vključena v tem poglavju, se lahko Uredba Sveta (EGS) št. 3925/91 z dne 19. decembra 1991 razveljavi. Vse primere, v katerih lahko carinske uprave zaračunajo pristojbine ali zahtevajo povračilo stroškov, namesto več členov ureja en sam člen. Odpravijo se pristojbine za odloženo plačilo. Določbe za pretvorbe valut so združene in usklajene z Uredbo (EGS, Euratom) št. 1182/71; podrobna pravila je treba zdaj določiti v izvedbenih določbah carinskega zakonika (IDCZ). NASLOV II: ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO Nove določbe so v skladu s členom 3 Marakeškega sporazuma iz leta 1994 o pravilih o poreklu. Ko bo usklajevanje na mednarodni ravni zaključeno, bo mogoče v IDCZ vključiti nova pravila o poreklu. Poleg tega je pojasnjeno, da so nepreferencialna pravila o poreklu pomembna tudi za uporabo ukrepov Skupnosti, ki se ne nanašajo na carine ali trgovino. Vsa avtonomna pravila o poreklu, ki se uporabljajo v preferencialnih režimih, vključno za Ceuto in Melillo, vendar ločeno od pravil, ki se uporabljajo za čezmorske države in ozemlja iz seznama Priloge II k Pogodbi ES, se tudi sprejmejo po postopku odbora. Členi, ki na splošno opredeljujejo vrednotenja, so uvrščeni skupaj, da bi zagotovili splošno pravno podlago za sprejetje izvedbenih pravil, zlasti kadar EU sprejme obveznosti v povezavi z uporabo Sporazuma STO glede carinskega vrednotenja, vključno z odločbami odbora za carinsko vrednotenje pri STO. NASLOV III: CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE Posodobitev in poenostavitev pravil o carinskem dolgu zahteva korenite spremembe, saj mora biti nastanek carinskega dolga odvisen od objektivnih okoliščin in ne od stopnje malomarnosti zadevne osebe. To je v skladu s Kjotsko konvencijo, ki določa vračilo dajatev v kraju, kjer je dolg nastal, kjer se ugotovi, da je bil previsok znesek obračunan kot posledica napake pri oceni stroškov (Splošna priloga, poglavje 4, standard 18). Upravne kazni so bolj primeren način odziva na kršitev carinskih pravil v primerih, ko so carinski organi v položaju, da določijo, da je carinski postopek končan v skladu s carinskimi predpisi. V smislu predlagane nove delitve pristojnosti med notranjimi in mejnimi carinskimi uradi se predlaga, da carinski dolg običajno nastane v kraju, kjer ima imetnik postopka ali pooblaščeni gospodarski subjekt sedež, razen kadar imetnik nima sedeža na carinskem območju Skupnosti ali v primerih kršitev, ko se kot zdaj uporabijo preostala pravila. Poglavje 4 Splošne priloge h Kjotski konvenciji prepušča določitev elementov, pogojev ter časa za določitev dajatev in davkov nacionalni zakonodaji ali zakonodaji Skupnosti, tako ni nobenih zahtev, da se ohranijo sedanja zapletena pravila za določitev carinskega dolga v smislu odložnih postopkov, prostih con in prostega skladiščenja. Določbe iz naslova III, ki se nanašajo na „carinski dolg in zavarovanja“, ustvarjajo uravnoteženost med interesi trgovine, zlasti splošno možnost za zmanjšanje zneska zavarovanja v primeru morebitnih dolgov in razširitve primerov, v katerih lahko carinski dolg ugasne, ter zaščito finančnih interesov Skupnosti in držav članic, ki se jo izboljšuje z razširitvijo kritja zavarovanja za carinski dolg. Delovanje notranjega trga se bo izboljšalo z uskladitvijo ukrepov, kot so roki za obveščanje o znesku carinskega dolga, v primerih, ko carinski dolg izhaja iz dejanja, zaradi katerega se lahko začne kazenski postopek ter pravila o pobiranju zamudnih obresti na plačila v zaostanku. NASLOV IV: PRIHOD BLAGA NA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI Ta naslov obsega in še poveže spremembe carinskega zakonika glede varnosti, uvedene z Uredbo (ES) št. 648/2005, ob upoštevanju splošne uvedbe elektronske deklaracije, elektronske izmenjave podatkov med carinskimi organi, zlasti sistema za kontrolo uvoza ter oblikovanja skupnih portalov in enega okenca. Odpravljeno je določilo, da blago v prostih conah ni pod carinskim nadzorom, s tem pa tudi varnostna vrzel. Proste cone postanejo carinski postopek in so predmet carinskih kontrol ob vstopu blaga in ob upoštevanju dokumentacije. Pravila glede predložitve blaga so bila ponovno opredeljena z namenom pojasniti obveznosti oseb (-e), odgovorne (-ih) za obveščanje carine o prihodu blaga in za razpoložljivost blaga za kontrole. Rok za predložitev blaga v carinski postopek se umakne, ker bo začasna hramba sama po sebi poseben postopek. NASLOV V: SPLOŠNA PRAVILA O CARINSKEM STATUSU IN CARINSKIH POSTOPKIH Glavne spremembe zadevajo elektronske deklaracije, ki so običajna oblika carinske deklaracije ter uskladitev nekdanjih različic poenostavljenih deklaracijskih postopkov, vključno s hišnim carinjenjem. Temeljna načela za pridobitev in izgubo statusa skupnostnega blaga so bila iz IDCZ prenesena v zakonik. Podrobna pravila bodo še naprej določena z IDCZ. Z nekaterimi izjemami, npr. zvezek ATA ali TIR, za katere se zahteva carinska deklaracija, bo uporaba elektronske deklaracije postala pravilo. Ker je bilo razjasnjeno, da bodo proste cone v prihodnje postale carinski postopek, se obstoječa opustitev obveznosti za predložitev carinske deklaracije obdrži. Pri ustrezni odobritvi lahko dostop do deklarantovega elektronskega sistema nadomesti pošiljanje elektronske deklaracije. Tudi spremne dokumente se lahko predloži v elektronski obliki; vendar ni potrebno, da so dokumenti priloženi deklaraciji, če so „na voljo carinskim organom“. V skladu z načeli Kjotske konvencije novi zakonik, da se deklaracija blaga predloži, registrira in preveri pred prihodom blaga in da kraj predložitve deklaracije ni kraj, kjer se blago dejansko nahaja. Obstaja tudi določba o prepustitvi blaga v kraju, ki ni kraj, kjer je bila carinska deklaracija sprejeta, kar skupaj z združitvijo nekdanje poenostavljene deklaracije in hišnega carinjena predstavlja uvedbo „centralnega carinjenja“. V okviru tega sistema lahko pooblaščeni gospodarski subjekt predloži skupno in/ali carinsko deklaracijo v elektronski obliki iz svojih prostorov, ne glede na to, v kateri državi članici blago vstopa ali izstopa iz Skupnosti, kar omogoča podjetjem, da vse svoje formalnosti v EU opravijo na enem samem carinskem uradu. NASLOV VI: SPROSTITEV BLAGA V PROSTI PROMET IN OPROSTITEV UVOZNIH DAJATEV Ker je sprostitev blaga v prosti promet eden izmed najpomembnejših carinskih postopkov, se šteje za ustrezno, da se mu nameni ločeno poglavje, pa čeprav kratko. Pod tem naslovom najdemo tudi blago, ki je sproščeno v prosti promet pod posebnimi okoliščinami, razen blaga, ki ga urejajo določbe o uporabi za posebne namene, zajete v naslovu VII (Posebni postopki); vsebuje pravno podlago, da se določbe nekdanje Uredbe Sveta (EGS) št. 918/83 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti določajo v IDCZ. To je bolj pregleden pristop kot določitev nekaterih določb v ločeni uredbi Sveta/Parlamenta. NASLOV VII: POSEBNI POSTOPKI Nekdanji odložni postopki se združijo in uskladijo z drugimi podobnimi carinskimi režimi in uporabami v okviru štirih posebnih postopkov: tranzita, (zunanjega, notranjega tranzita) hrambe (začasna hramba, carinsko skladiščenje, proste cone), posebne uporabe (začasni uvoz, posebna uporaba); predelave (aktivno in pasivno oplemenitenje). Navedena uskladitev omogoča združiti sistem odloga pri aktivnem oplemenitenju z oplemenitenjem pod carinsko kontrolo in opustiti sistem povračil pri aktivnem oplemenitenju, glede na to, da namen ponovnega izvoza ni več potreben. Skupna pravila bodo veljala za vse posebne postopke , npr. za zavarovanje, zahtevek in podelitev dovoljenja, uporabo enakovrednega blaga, posebna pravila za posamezni postopek pa se ohrani le, kadar za to obstajajo upravičeni ekonomski razlogi. Dodana so pojasnila glede odloga plačila DDV pri uvozu in trošarin kakor je določeno v skladu s členoma 7 (3) in 10 (3) Šeste Direktive o DDV in s členom 5 (2) Direktive 92/12/EGS. Posebna pravila za kmetijske izdelke so določena v kmetijski zakonodaji in ne v IDCZ, sklic na ta posebna pravila pa ni več potreben, ker se neposredno uporabljajo. NASLOV VIII: ODHOD BLAGA S CARINSKEGA OBMOČJA SKUPNOSTI Ob upoštevanju splošne uvedbe elektronske deklaracije, elektronske izmenjave podatkov med carinskimi organi, zlasti sistema za kontrolo izvoza (SKI) in prihodnjega oblikovanja skupnih portalov/enega okenca, se zahteve za predložitev predhodne deklaracije, uvedene z Uredbo št. 648/2005, dodatno spremenijo. Ponovni izvoz neskupnostnega blaga, ki zapušča Skupnost, je izrecno naveden, kljub temu, da za navedeno blago veljajo enaka pravila kot za izvoz skupnostnega blaga, razen dejstva, da je namesto carinske deklaracije treba predložiti obvestilo o ponovnem izvozu blaga.Skupno deklaracijo je treba predložiti le, kadar ni potrebna niti carinska deklaracija niti obvestilo o ponovnem izvozu, npr. pri pretovarjanju in ponovnem izvozu iz prostih con in iz začasnih skladišč v lukah/na letališčih itd. Ta naslov vključuje tudi določbe za izvoz in oprostitev izvoznih dajatev zaradi posebnih okoliščin, ki jih je treba, tako kot pri uvoznih dajatvah, določiti v skladu s postopkom odbora in ne z avtonomno uredbo. Določbe, ki se nanašajo na aktivno oplemenitenje, sedaj pokriva naslov VII. Nov člen ureja nekatere primere začasnega izvoza (zlasti v okviru zvezka ATA), ki jih urejajo IDCZ, vendar brez pravne podlage v sedanjem zakoniku. NASLOV IX: KONČNE DOLOČBE Postopek odbora (posvetovalni odbor) se razširi na sprejetje pojasnil in smernic, zaradi česar nacionalna navodila za razumevanje carinskih predpisov Skupnosti ne bodo več potrebna. Da se zagotovi kar največja učinkovitost odbora za carinski zakonik pri sprejemanju izvedbenih določb, se ta regulativni odbor preoblikuje v upravljalni odbor, rok za sprejetje IDCZ s strani Sveta pa se s treh mesecev zmanjša na en mesec. Zgoraj omenjene razveljavljene uredbe so vključene v carinski zakonik. Pri določitvi datuma začetka veljavnosti novega carinskega zakonika Skupnosti je treba upoštevati potrebo po spremembi obstoječih IDCZ. To bo trajalo približno eno leto od trenutka, ko bo z gotovostjo možno določiti datum končne verzije novega zakonika. Le takrat bo možno dokončno predvideti datum za začetek uporabe zakonika. |

1. VSEBINA

UVODNE IZJAVE

NASLOV I - SPLOŠNE DOLOČBE 22

Poglavje 1 : PODROČJE UPORABE CARINSKE ZAKONODAJE, NALOGE CARINE IN OPREDELITVE POJMOV 22

Poglavje 2 : PRAVICE IN OBVEZNOSTI OSEB V ZVEZI S CARINSKO ZAKONODAJO 27

Oddelek 1: Zagotavljanje informacij 27

Oddelek 2: Zastopanje pri carini 29

Oddelek 3: Pooblaščeni gospodarski subjekt 30

Oddelek 4: Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje 32

Oddelek 5: Upravne kazni 35

Oddelek 6: Pritožbe 36

Oddelek 7: Kontrola blaga 37

Oddelek 8: Hramba dokumentov in drugih podatkov; pristojbine in stroški 39

Poglavje 3 : PRETVORBA VALUTE, ROKI IN POENOSTAVITEV 40

NASLOV II: ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO 42

Poglavje 1 : SKUPNA CARINSKA TARIFA IN TARIFNA UVRSTITEV BLAGA 42

Poglavje 2 : POREKLO BLAGA 43

Oddelek 1: Nepreferencialno blago 43

Oddelek 2: Preferencialno blago 44

Poglavje 3: CARINSKA VREDNOST BLAGA 45

NASLOV III: CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE 49

Poglavje 1: NASTANEK CARINSKEGA DOLGA 49

Oddelek 1 SPLOŠNE DOLOČBE 49

Oddelek 2: Uvozni carinski dolg 49

Oddelek 3: Izvozni carinski dolg 51

Oddelek 4: Določbe, ki so skupne za uvozni in izvozni carinski dolg 53

Poglavje 2: ZAVAROVANJE MOREBITNEGA ALI OBSTOJEČEGA CARINSKEGA DOLGA 55

Poglavje 3 : IZTERJAVA IN PLAČILO DAJATEV TER POVRAČILO IN ODPUST DAJATEV 59

Oddelek 1: Določitev dajatev, obvestilo dolžniku in vknjižba zneska dajatev 59

Oddelek 2: Rok in postopki plačila dajatev 62

Oddelek 3: Povračilo in odpust dajatev 65

Poglavje 4: UGASNITEV CARINSKEGA DOLGA 69

NASLOV IV: PRIHOD BLAGA NA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI 71

Poglavje 1: BLAGO, VNESENO NA CARINSKO OBMOČJE 71

Poglavje 2 : PRIHOD BLAGA 73

Oddelek 1: Vnos blaga na carinsko območje Skupnosti 73

Oddelek 2: Predložitev, raztovarjanje in pregled blaga 75

Oddelek 3: Formalnosti po predložitvi blaga 76

Oddelek 4: Blago, ki se je gibalo v postopku tranzita 77

NASLOV V: SPLOŠNA PRAVILA O CARINSKEM STATUSU IN CARINSKEM POSTOPKU 78

Poglavje 1 : STATUS BLAGA 78

Poglavje 2: CARINSKA DEKLARACIJA 79

Oddelek 1 Splošne določbe 79

Oddelek 2: Standardne deklaracije 80

Oddelek 3: Preverjanje 82

Oddelek 4: Prepustitev 84

Poglavje 3: POENOSTAVITVE V ZVEZI S CARINSKIMI DEKLARACIJAMI 85

Oddelek 1: Poenostavljene deklaracije 85

Oddelek 2: Druge poenostavitve 86

Poglavje 4: Prepustitev blaga 87

NASLOV VI: SPROSTITEV V PROSTI PROMET IN OPROSTITEV UVOZNIH DAJATEV 89

Poglavje 1: SPROSTITEV V PROSTI PROMET 89

Poglavje 2: OPROSTITEV UVOZNIH DAJATEV 89

Oddelek 1: Vrnjeno blago 89

Oddelek 2: Morski ribolov in morski proizvodi 91

Oddelek 3: Posebne okoliščine 91

NASLOV VII: POSEBNI POSTOPKI 92

Poglavje 1: SPLOŠNE DOLOČBE 92

Poglavje 2: TRANZIT 96

Oddelek 1: Zunanji in notranji tranzit 96

Oddelek 2: Skupnostni tranzit 98

Poglavje 3: HRAMBA 99

Oddelek 1: Skupne določbe 99

Oddelek 2: Začasna hramba 100

Oddelek 3: Carinsko skladiščenje 101

Oddelek 4: Proste cone 102

Poglavje 4: POSEBNA UPORABA 105

Oddelek 1: Začasni uvoz 105

Oddelek 2: Posebna uporaba 106

Poglavje 5: OPLEMENITENJE 107

Oddelek 1: Splošne določbe 107

Oddelek 2: Aktivno oplemenitenje 107

Oddelek 3: Pasivno oplemenitenje 109

NASLOV VIII: ODHOD BLAGA S CARINSKEGA OBMOČJA SKUPNOSTI 111

Poglavje 1: BLAGO, IZNESENO S CARINSKEGA OBMOČJA SKUPNOSTI 111

Poglavje 2: IZVOZ 113

Poglavje 3: OPROSTITEV DAJATEV 115

NASLOV IX: ODBOR ZA CARINSKI ZAKONIK IN KONČNE DOLOČBE 116

Poglavje 1: ODBOR ZA CARINSKI ZAKONIK 116

Poglavje 2: KONČNE DOLOČBE 117

PRILOGA : 119

Primerjalna razpredelnica 1: Nova uredba > Uredba (EGS) 2913/92 119

Primerjalna razpredelnica 2: Nekdanja uredba (EGS) 2913/92> nove uredbe 123

Primerjalna razpredelnica 3: Razveljavljena uredba > nova uredba 126

2005/0246 (COD)

Izvajanje Lizbonskega programa SkupnostiPredlog

UREDBA (ES) št. […] EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o Carinskem zakoniku Skupnosti

(Posodobljeni carinski zakonik)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 26, 95, 133 in 135 Pogodbe,

ob upoštevanju Protokola št. 2 k Aktu o pristopu Španije in Portugalske o Kanarskih otokih ter Ceuti in Melilli in zlasti člena 9(1) Protokola,

ob upoštevanju predloga Komisije[1],

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora[2],

v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe[3],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Skupnost temelji na carinski uniji. V korist gospodarskih subjektov in carinskih organov Skupnosti je priporočljivo zbrati veljavno carinsko zakonodajo v carinski zakonik Skupnosti (v nadaljevanju „zakonik”). Zakonik temelji na načelu notranjega trga in mora vsebovati splošna pravila in postopke, ki zagotavljajo izvajanje tarife in drugih ukrepov skupne politike, uvedenih na ravni Skupnosti v zvezi z blagovno menjavo med Skupnostjo in državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti, ob upoštevanju zahtev teh skupnih politik. To ne bi smelo posegati v posebne določbe, določene na drugih podoročjih, ki lahko obstajajo ali so uvedena med drugim v okviru zakonodaje na področju kmetijstva, okolja, skupne trgovinske politike, statistike ali lastnih sredstev. Carinska zakonodaja bi morala biti glede določb o pobiranju, odlogu ali povračilu davka na dodano vrednost (DDV) in trošarin bolje usklajena, ne da bi to spremenilo področje uporabe veljavnih davčnih določb.

(2) V skladu s Sporočilom Komisije o zaščiti finančnih interesov Skupnosti in z Akcijskim načrtom 2004-2005[4] je treba prilagoditi pravni okvir zaradi zaščite finančnih interesov Skupnosti.

(3) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o Carinskem zakoniku Skupnosti[5] je temeljila na združitvi carinskih postopkov, ki so jih države članice ločeno uporabljale v osemdesetih letih prejšnjega stoletja. Odkar je bila navedena uredba uvedena, je bila večkrat bistveno spremenjena zaradi obravnave posebnih problemov, kot so npr. zaščita dobre vere ali upoštevanje varnostnih zahtev. Zakonik je treba ponovno spremeniti tako na ravni Skupnosti kot na mednarodni ravni zaradi pomembnih zakonskih sprememb v preteklih letih, kot so npr. iztek Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo, začetek veljavnosti Akta o pristopu dne 1. maja 2004 ter sprememba Mednarodne konvencije o poenostavitvi in uskladitvi carinskih postopkov (v nadaljevanju „Kjotska konvencija“), h kateri je Skupnost pristopila po odobritvi Sveta s Sklepom Sveta 2003/231/ES[6]. Prišel je čas za poenostavitev carinskih postopkov in za upoštevanje dejstva, da so elektronske deklaracije in elektronska obdelava pravilo, deklaracije in obdelava podatkov v papirni obliki pa izjema. Zaradi vseh teh razlogov nadaljnje spremembe sedanjega Zakonika niso dovolj, temveč je potrebna popolna prenova zakonika.

(4) Za olajševanje zakonite trgovine in boj proti goljufijam so potrebni enostavni, hitri in standardni carinski postopki in procesi. Zato je ustrezno, da se v skladu s Sporočilom Komisije o poenostavljenem in brezpapirnem okolju za carino in trgovino[7] poenostavi carinska zakonodaja, da se omogoči uporaba sodobnih orodij in tehnologij ter spodbudi nadaljnja enotna uporaba carinske zakonodaje in da se tako prispeva k zagotovitvi podlage za učinkovite in enostavne postopke carinjenja. Carinske postopke je treba združiti ali uskladiti, število postopkov pa zmanjšati na število, ki je ekonomsko upravičeno, da se izboljša konkurenčnost podjetij.

(5) Dokončno oblikovanje notranjega trga, zmanjšanje ovir na področju mednarodne trgovine in naložb ter okrepljena potreba po zagotavljanju varnosti na zunanjih mejah Skupnosti so vlogo carine spremenili in jo umestili v samo središče globalizacijskega procesa, v katerem pri nadzoru in upravljanju z mednarodno trgovino deluje kot katalizator konkurenčnosti med državami in podjetji. Carinska zakonodaja mora odsevati novo gospodarsko realnost ter novo vlogo in poslanstvo carine.

(6) Uporaba informacijske in komunikacijske tehnologije (v nadaljevanju „IT“) je ključnega pomena pri zagotavljanju olajšav pri trgovanju in obenem tudi učinkovitosti carinskih kontrol, s tem pa nižjih stroškov za podjetja in manjšega tveganja za družbo. Zato je treba oblikovati pravno načelo, ki bo določalo, da je treba vse carinske in trgovinske posle opravljati elektronsko ter da sistemi IT za carinske operacije v vsaki državi članici omogočijo enake storitve gospodarskim subjektom.

(7) Da bi omogočili lažje poslovanje in obenem zagotovili ustrezno stopnjo kontrole blaga, ki se vnaša na carinsko območje Skupnosti in iznaša iz njega, je treba podatke, ki jih zagotovijo gospodarski subjekti, dati na voljo vsem carinskim organom in drugim službam, ki so vključene v kontrolo, kot so policija, varuhi meja, veterinarski in okoljski organi, pri čemer je treba upoštevati ustrezne določbe o varstvu podatkov, tako da gospodarski subjekt podatke preloži samo enkrat („eno samo okence“) in da navedeni organi blago pregledajo na istem mestu in istem času („vse na enem mestu“).

(8) Da se omogoči lažje poslovanje, morajo imeti gospodarski subjekti pravico imenovati zastopnika za opravljanje carinskih formalnosti.

(9) Zaupanja vrednim gospodarskim subjektom, ki spoštujejo predpise, mora biti omogočeno, da kot pooblaščeni gospodarski subjekti kar najučinkoviteje uporabljajo poenostavitve ter da imajo ob upoštevanju vidikov varnosti in varovanja korist zaradi zmanjšanega obsega carinskih kontrol.

(10) Vse odločbe, to so uradni akti carinskih organov v zvezi s carinsko zakonodajo in s pravnim učinkom na eno ali več oseb, vključno z zavezujočimi informacijami, ki jih navedeni organi izdajo, morajo urejati ista pravila. Vse take odločbe morajo veljati po celotnem območju Skupnosti in jih mora biti mogoče razveljaviti, spremeniti, razen če ni drugače določeno, ali preklicati, kadar niso skladne s carinsko zakonodajo Skupnosti ali njeno razlago.

(11) V skladu z Listino temeljnih pravic je treba poleg pravice do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov vsaki osebi omogočiti uveljavljanje pravice, da se izjasni pred sprejetjem kakršne koli odločbe, ki bi ji lahko škodovala. Takšna določba v zakoniku se mora uporabljati v primerih izterjave po opravljenem carinskem postopku in v primerih odločb o zahtevkih za povračilo ali odpust.

(12) Poenostavitev carinskih postopkov v okviru elektronskega okolja zahteva delitev pristojnosti med carinskimi organi različnih držav članic. Zagotoviti je treba ustrezno raven učinkovitih, odvračilnih in sorazmernih kazni po celotnem notranjem trgu, da se preprečijo hujše kršitve carinskih predpisov in tako zmanjša tveganje goljufivih dejanj, ali ogrožanje varnosti in da se zagotovijo finančni interese Skupnosti. To se lahko doseže le s skupnim okvirom Skupnosti, s katerim se dodelijo pristojnosti za nalaganje in omejitev navedenih kazni, pri čemer se v celoti upošteva Listino temeljnih pravic.

(13) Zaradi ravnotežja med potrebo, da se carinskim organom zagotovi pravilno izvajanje carinske zakonodaje na eni strani, in pravico gospodarskih subjektov do pravičnega obravnavanja na drugi strani je treba carinskim organom podeliti obsežna pooblastila za nadzor, gospodarskim subjektom pa pravico do pritožbe.

(14) Da se tveganje za Skupnost, njene državljane in trgovinske partnerje zmanjša na najnižjo možno raven, mora usklajeno izvajanje carinskih kontrol s strani držav članic temeljiti na skupnem okviru za analizo tveganja, izvajanje analize pa na elektronskem sistemu. Vzpostavitev skupnega okvira za analizo tveganja za vse države članice, ne sme preprečiti naključnih pregledov blaga.

(15) Treba je oblikovati elemente na podlagi katerih se uporabljajo izvozne in uvozne dajatve ter drugi ukrepi, predpisani za blagovno menjavo. Prav tako je ustrezno opredeliti jasne določbe za izdajo dokazila o poreklu blaga v Skupnosti, kadar to zahtevajo potrebe trgovine.

(16) Da se pospeši postopek odločanja znotraj Skupnosti glede predpisov o preferencialnem poreklu, je ustrezno pooblastiti Komisijo za sprejetje teh predpisov v primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki veljajo za trgovino med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo.

(17) Zaželeno je, da se združi vse primere, v katerih nastane uvozni carinski dolg, razen tistih po vložitvi carinske deklaracije za sprostitev blaga v prosti promet ali začasni uvoz z delno oprostitvijo, da se preprečijo težave pri določanju pravne podlage nastanka carinskega dolga. Enako velja za nastanek izvoznega carinskega dolga.

(18) Ker nova vloga carinskih organov pomeni delitev pristojnosti in sodelovanje med notranjimi in mejnimi carinskimi uradi, carinski dolg v večini primerov nastane v kraju, kjer ima dolžnik sedež, saj lahko za ta kraj pristojni carinski organ najbolje nadzoruje dejavnosti zadevne osebe.

(19) Poleg tega je v skladu s Kjotsko konvencijo primerno zmanjšati število primerov, za katere je potrebno upravno sodelovanje med državami članicami, da se določi kraj nastanka carinskega dolga in se izterja carina.

(20) Pravila za posebne postopke naj bi omogočala uporabo enotnega zavarovanja za vse kategorije posebnih postopkov, ki mora biti obsežno in mora zajemati več transakcij.

(21) Da se zagotovi boljša zaščita finančnih interesov Skupnosti in držav članic, mora zavarovanje pokrivati neprijavljeno ali nepravilno prijavljeno blago v pošiljki ali v deklaraciji, za katero je predloženo. Iz istega razloga mora izjava garanta pokrivati tudi zneske dajatev, ki zapadejo v plačilo po naknadnih kontrolah po prepustitvi blaga.

(22) Da se zaščitijo finančni interesi Skupnosti in držav članic ter preprečijo goljufije, je priporočljiva uporaba režima, ki vključuje postopne ukrepe za uporabo skupnega zavarovanja. Kadar obstaja večje tveganje goljufivih dejanj, mora biti možna začasna prepoved uporabe skupnega zavarovanja, pri čemer se upoštevajo posebne razmere gospodarskih subjektov.

(23) Kadar carinski dolg nastane zaradi neusklajenosti s carinsko zakonodajo, je treba upoštevati, da je zadevna oseba delovala v dobri veri, ter v največji meri zmanjšati posledice dolžnikove malomarnosti.

(24) Opredeliti je treba načelo o načinu določanja statusa skupnostnega blaga, okoliščin, ki se nanašajo na izgubo takega statusa, ter predvideti podlago za določitev pogojev nespremenjenega statusa v primerih, ko blago začasno zapusti carinsko območje Skupnosti.

(25) Zagotoviti je treba, da hitra prepustitev blaga postane pravilo, kadar gospodarski subjekt predhodno predloži vse potrebne podatke za kontrolo na podlagi tveganja ob uvozu blaga. Davčne in trgovinske kontrole morajo izvajati predvsem carinski uradi, pristojni za prostore gospodarskega subjekta.

(26) Predpise za carinske deklaracije je treba posodobiti in poenostaviti, zlasti je treba zahtevati, da se carinske deklaracije praviloma predložijo v elektronski obliki in da se zagotovi le ena vrsta poenostavljene deklaracije.

(27) Ker Kjotska konvencija spodbuja vložitev, registracijo in pregled carinske deklaracije pred prihodom blaga ter nadalje predvideva, da kraj vložitve deklaracije ni tudi kraj, kjer se blago fizično nahaja, je primerno zagotoviti centralno carinjenje v kraju, kjer ima gospodarski subjekt sedež. Centralno carinjenje mora vključevati možnost uporabe poenostavljene deklaracije, odlog dneva predložitve popolne deklaracije in potrebnih dokumentov, periodične deklaracije in odloga plačila.

(28) Da bi prispevali k zagotavljanju nevtralnih pogojev za konkurenco po vsej Skupnosti, je treba na ravni Skupnosti določiti predpise, ki urejajo uničenje ali drugo - prepustitev blaga s strani carinskih organov, ki jih je predhodno urejala nacionalna zakonodaja.

(29) Primerno je oblikovati skupna in enostavna pravila za posebne postopke (tranzit, hramba, posebna uporaba in oplemenitenje) ter jim dodati omejen nabor pravil za vsako kategorijo posebnega postopka, da bi subjekt lažje izbral pravilen postopek, da bi se izognili napakam in zmanjšali število izterjav in povračil po opravljeni sprostitvi blaga.

(30) Olajšati je treba podelitev dovoljenja za številne posebne postopke z enim zavarovanjem in enim nadzornim carinskim organom, pravila o nastanku carinskega dolga v teh primerih pa morajo biti enostavna. Veljati mora temeljno načelo, da je treba blago, dano v posebni postopek, ali izdelke iz tega blaga ovrednotiti ob nastanku carinskega dolga. Kadar je to ekonomsko upravičeno, mora biti mogoče ovrednotiti blago, tudi ko je dano v posebni postopek. Enaka načela se morajo uporabiti pri običajnem ravnanju.

(31) Zaradi večjega števila varnostnih ukrepov, ki so bili v zakonik uvedeni v skladu z Uredbo (ES) št. 648/2005, mora postati dajanje blaga v proste cone carinski postopek, blago pa je treba carinsko pregledati ob vnosu in ob upoštevanju dokumentacije.

(32) Za blago, ki je dano v posebno uporabo, je treba določiti temeljni pravni okvir v povezavi z oprostitvijo trošarin, kakor je predvideno z Direktivo Sveta 92/12/EGS z dne 25. februarja 1992 o splošnem režimu za trošarinske proizvode in o skladiščenju, gibanju in nadzoru takih proizvodov[8], s plačilom DDV ob uvozu, kakor je predvideno v skladu s členoma 7(3) in 10(3) Direktive Sveta 77/388/EGS z dne 17. maja 1977 o usklajevanju zakonodaje držav članic o prometnih davkih - Skupni sistem davka na dodano vrednost, enotno osnovo za odmero[9], in ukrepi trgovinske politike.

(33) Glede na to da, da namen ponovnega izvoza ni več potreben, je treba postopek odloga pri aktivnem oplemenitenju združiti z oplemenitenjem, postopek povračil pri aktivnem oplemenitenju pa opustiti. Ta edini postopek aktivnega oplemenitenja mora pokrivati tudi uničenje blaga, razen v primerih, ko se uničenje opravi pod carinskim nadzorom.

(34) Varnostni ukrepi, povezani z iznosom blaga iz carinskega območja Skupnosti, so enako zavezujoči za ponovni izvoz neskupnostnega blaga. Enaka temeljna pravila se morajo uporabljati za vse vrste blaga, po potrebi z možnimi izjemami, denimo za blago, ki je na carinskem območju Skupnosti le v tranzitu.

(35) Da se zagotovi učinkovit postopek odločanja in enotnost, je treba poenotiti mehanizme za sprejetje izvedbenih ukrepov, pojasnil, smernic in odločb Komisije, ki zahtevajo umik odločbe carinskih organov ter pripravo skupnega stališča v odborih, delovnih skupinah in komisijah, ustanovljenih na podlagi ali v okviru mednarodnih sporazumov, ki se nanašajo na carinsko zakonodajo. Upravljalni postopek je najprimernejši za sprejetje izvedbenih določb, posvetovalni postopek pa je najprimernejši za sprejetje smernic in pojasnil.

(36) Ukrepe, potrebne za izvajanje te uredbe, je treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. januarja 1999 o določitvi postopka za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil[10].

(37) Ustrezno je zagotoviti pooblastila za sprejetje izvedbenih določb, zlasti kadar Skupnost sprejme obveznosti in odgovornosti v povezavi z uporabo mednarodnih sporazumov, ki zahtevajo prilagoditev določb Zakonika.

(38) Da se carinska zakonodaja poenostavili in racionalizira, so bile zaradi preglednosti številne določbe iz predhodnih avtonomnih pravnih aktov Skupnosti vključene v zakonik.

Skupaj z Uredbo (EGS) št. 2913/92 je treba razveljaviti naslednje uredbe:

- Uredbo Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti[11],

- Uredbo Sveta (EGS) št. 3925/91 z dne 19. decembra 1991 o odpravi nadzora in formalnosti za ročno in oddano prtljago na letih znotraj Skupnosti ter za prtljago potnikov, ki potujejo po morju znotraj Skupnosti[12],

- Uredbo Sveta (ES) št. 82/2001 z dne 5. decembra 2000 o opredelitvi pojma „izdelki s poreklom“ in načinih upravnega sodelovanja v trgovanju med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo[13],

- Uredbo Sveta (ES) št. 1207/2001 z dne 11. junija 2001 o postopkih za olajšanje izdajanja potrdil o gibanju blaga EUR.1, izdelave izjav na računih in obrazcev EUR.2 ter izdaje nekaterih dovoljenj za pooblaščenega izvoznika v skladu z določbami, ki urejajo preferencialno trgovino med Evropsko skupnostjo in nekaterimi državami[14].

(39) V skladu z načelom sorazmernosti je za učinkovito delovanje carinske unije kot nosilnega stebra notranjega trga nujna in primerna opredelitev predpisov in postopkov, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali za iznos blaga s carinskega območja Skupnosti. Ta uredba ne presega tega, kar je potrebno za uresničitev zastavljenih ciljev, skladno s tretjim odstavkom člena 5 Pogodbe –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE I

PODROČJE UPORABE CARINSKE ZAKONODAJE, NALOGE CARINSKE SLUŽBE IN OPREDELITVE POJMOV

Člen 1

Vsebina in področje uporabe

Ta uredba vzpostavlja carinski zakonik Skupnosti, v nadaljevanju „zakonik“, ki določa splošna pravila in postopke, veljavne za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali iznos blaga s carinskega območja Skupnosti.

Zakonik se uporablja enotno po celotnem carinskem območju Skupnosti brez poseganja v zakonodajo na drugih področij, ki zadeva takšno trgovino.

Člen 2

Naloge carinskih organov

Carinski organi so odgovorni za izvajanje mednarodne trgovine na zunanjih mejah Skupnosti, s čimer pa prispevajo k odprti trgovini, k izvajanju zunanjih vidikov notranjega trga in skupnim politik Skupnosti, povezanih s trgovino, ter k splošni varnosti dobavne verige. Te naloge so:

(a) zaščita finančnih interesov Skupnosti in njenih držav članic;

(b) zaščita Skupnosti pred nepravično in nezakonito trgovino s podporo zakoniti poslovni dejavnosti;

(c) zagotovitev varnosti državljanov in okolja, po potrebi v tesnem sodelovanju z drugimi organi;

(d) poenostavitev mednarodne trgovine.

Člen 3

Carinsko območje

1. Carinsko območje Skupnosti obsega naslednja ozemlja, vključno z ozemeljskimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom:

- ozemlje Kraljevine Belgije;

- ozemlje Češke republike;

- ozemlje Kraljevine Danske razen Ferskih otokov in Grenlandije;

- ozemlje Zvezne republike Nemčije razen otoka Helgoland in ozemlja Buesingen (pogodba z dne 23. novembra 1964 med Zvezno republiko Nemčijo in Švicarsko konfederacijo);

- ozemlje Republike Estonije;

- ozemlje Helenske republike;

- ozemlje Kraljevine Španije razen Ceute in Melille;

- ozemlje Francoske republike razen Nove Kaledonije, Mayotte, Saint-Pierrea in Miquelona, otočja Wallis in Futuna ter Francoske Polinezije;

- ozemlje Irske;

- ozemlje Italijanske republike razen občin Livigno in Campione d’Italia ter italijanskega dela Luganskega jezera, ki ležijo med obalo in politično mejo območja med Ponte Tresa in Porto Ceresio;

- ozemlje Ciprske republike, v skladu s predpisi Akta o pristopu;

- ozemlje Republike Latvije;

- ozemlje Republike Litve;

- ozemlje Velikega vojvodstva Luksemburg;

- ozemlje Republike Madžarske;

- ozemlje Republike Malte;

- ozemlje Kraljevine Nizozemske v Evropi;

- ozemlje Republike Avstrije;

- ozemlje Republike Poljske;

- ozemlje Portugalske republike;

- ozemlje Republike Slovenije;

- ozemlje Slovaške republike,

- ozemlje Republike Finske;

- ozemlje Kraljevine Švedske;

- ozemlje Združenega kraljestva Velike britanije in Severne Irske ter Kanalski otoki in otok Man.

2. Naslednja ozemlja, vključno z njihovimi ozemeljskimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom, ki se nahajajo zunaj ozemlja držav članic, se ob upoštevanju konvencij in pogodb, ki veljajo zanje, štejejo za del carinskega območja Skupnosti:

(a) FRANCIJA

Ozemlje Kneževine Monako, kot je opredeljeno v carinski konvenciji, podpisani v Parizu 18. maja 1963 (Uradni list Francoske republike z dne 27. septembra 1963, str. 8679);

(b) CIPER

Ozemlje suverenih con Združenega Kraljestva Akrotiri in Dhekelia, kot je opredeljeno v Pogodbi o ustanovitvi Republike Ciper, podpisani v Nikoziji 16. avgusta 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd). 1252).

3. Nekatere določbe carinske zakonodaje se lahko uporabljajo tudi zunaj carinskega območja Skupnosti v okviru zakonodaje, ki ureja posebna področja, ali mednarodnih konvencij.

Člen 4

Opredelitev pojmov

V tem zakoniku se uporabljajo naslednje opredelitve:

(1) Pojem „carinski organi“ pomeni carinsko upravo države članice, odgovorno za uporabo carinske zakonodaje, in vse druge organe, ki jih država članica pooblasti za izvajanje nekaterih carinskih predpisov.

(2) „Carinska zakonodaja“ pomeni skupek zakonodaje, ki jo sestavljajo:

(a) zakonika in določbe, sprejete na ravni Skupnosti, ter, kadar ustreza na nacionalni ravni;

(b) skupna carinska tarifa Skupnosti,

(c) mednarodni sporazumi, ki vsebujejo carinske določbe, kolikor se uporabljajo v Skupnosti.

(3) Pojem „oseba“ pomeni fizične in pravne osebe in katero koli združenje oseb, ki mu je v okviru prava Skupnosti ali nacionalnega prava priznana sposobnost opravljanja pravnih dejanj, a nima pravnega statusa pravne osebe.

(4) „Gospodarski subjekt“ pomeni osebo, ki se poklicno ukvarja z uvozom ali izvozom blaga na carinsko območje Skupnosti oziroma z njega.

(5) „Tveganje“ pomeni verjetnost dogodka, ki se lahko zgodi v zvezi z vnosom, iznosom, tranzitom, prenosom blaga ali z blagom za uporabo v posebne namene, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in državami ali ozemlji zunaj tega območja, ter v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima skupnostnega statusa, kar bi imelo naslednje posledice:

(a) preprečilo bi pravilno uporabo ukrepov Skupnosti ali nacionalnih ukrepov;

(b) ogrozilo bi finančne interese Skupnosti in njenih držav članic;

(c) ogrozilo bi varnost Skupnosti in njenih državljanov, zdravje ljudi, živali in rastlin, okolje ali potrošnike;

(6) „Carinska kontrola“ pomeni posebna dejanja, ki jih izvajajo carinski organi na podlagi členov 27 do 30.

(7) „Skupna deklaracija“ pomeni deklaracijo, ki jo je treba predložiti pred vnosom in iznosom blaga na carinsko območje Skupnosti oziroma z njega.

(8) „Carinska deklaracija“ pomeni dokument, s katerim oseba na predpisan način in v predpisani obliki navede, da želi dati blago v določen carinski postopek, po potrebi z navedbo uporabe posebnega režima.

(9) „Carinski postopek“ pomeni kateri koli naslednji postopek, v katerega je dano blago v skladu z zakonikom:

(a) sprostitev v prosti promet:

(b) posebni postopki;

(c) izvoz.

(10) „Uvozne dajatve“ pomenijo carinske dajatve, določene v skupni carinski tarifi, ki se plačajo ob uvozu blaga.

(11) „Izvozne dajatve“ pomenijo carinske dajatve, določene v skupni carinski tarifi, ki se plačajo ob izvozu blaga.

(12) „Neskupnostno blago“ pomeni blago razen blaga iz točke (20) ali blago, ki je izgubilo svoj skupnostni status.

(13) „Analiza tveganja“ pomeni sistematsko prepoznavanje tveganja in izvajanje vseh ukrepov, potrebnih za omejitev izpostavljenosti tveganju.

(14) „Prepustitev blaga“ pomeni dejanje, s katerim carinski organi prepustijo blago za namene, določene za carinski postopek, v katerega je blago dano.

(15) „Carinski nadzor“ pomeni splošne ukrepe carinskih organov za zagotavljanje spoštovanja carinske zakonodaje, po potrebi pa tudi drugih predpisov, ki se uporabljajo za blago v okviru takšnih ukrepov.

(16) „Sistem povračila“ pomeni povračilo ali odpust uvoznih dajatev za blago, dano v prosti promet, če gre za izvoz blaga s carinskega območja Skupnosti v nespremenjeni obliki ali v obliki oplemenitenih proizvodov.

(17) Pojem „oplemeniteni proizvodi“ pomeni blago, dano v postopek oplemenitenja, na katerem so bile opravljene operacije oplemenitenja.

(18) „Oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti“ pomeni:

(a) katero koli osebo z običajnim prebivališčem na carinskem območju Skupnosti, če gre za fizično osebo;

(b) katero koli osebo, ki ima registrirani sedež, glavni sedež ali stalno poslovno enoto na carinskem območju Skupnosti, če gre za pravno osebo ali združenje oseb.

(19) „Carinski status“ pomeni status blaga kot skupnostnega ali neskupnostnega blaga.

(20) „Skupnostno blago“ pomeni blago, ki spada v katero koli naslednjo kategorijo:

(a) blago, ki je v celoti pridobljeno na carinskem območju Skupnosti in ne obsega blaga, uvoženega iz držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti;

(b) blago, uvoženo iz držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti in sproščeno v prosti promet;

(c) blago, pridobljeno ali izdelano na carinskem območju Skupnosti, bodisi izključno iz blaga iz točke (b) bodisi iz blaga iz točk (a) in (b).

(21) „Predložitev blaga carini“ pomeni uradno obvestilo carinskim organom, da je blago prispelo v carinski urad ali na drug kraj, ki so ga carinski organi določili ali odobrili, ter da je blago na razpolago za carinsko kontrolo.

(22) „Imetnik blaga“ pomeni osebo, ki je lastnik blaga ali ima podobno pravico prepustitve blaga ali ima fizično kontrolo nad blagom.

(23) „Nosilec postopka“ pomeni osebo, ki izpolni carinsko deklaracijo, ali osebo, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena, ali osebo, na katero so bile prenesene pravice in obveznosti navedene osebe v zvezi s carinskim postopkom.

(24) Pojem „ukrepi trgovinske politike“ pomeni netarifne ukrepe, uvedene kot del skupne trgovinske politike, v obliki določb Skupnosti, ki urejajo uvoz in izvoz blaga.

(25) „Operacije oplemenitenja“ pomenijo naslednje postopke:

(a) obdelavo blaga vključno z montažo, sestavljanjem in pritrjevanjem blaga na drugo blago;

(b) predelavo blaga;

(c) uničenje blaga;

(d) popravilo blaga, vključno s preureditvijo in nastavitvijo;

(e) uporabo blaga, ki se ne pojavi v oplemenitenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo navedenih proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu (proizvodni pripomočki).

(26) „Normativ porabe“ pomeni količino ali odstotek oplemenitenih proizvodov, ki nastanejo pri oplemenitenju določene količine blaga, danega v postopek oplemenitenja.

POGLAVJE 2

PRAVICE IN OBVEZNOSTI OSEB V ZVEZI S CARINSKO ZAKONODAJO

Oddelek 1

Zagotavljanje informacij

Člen 5

Izmenjava informacij, varstvo podatkov

1. Vsa izmenjava podatkov, spremnih dokumentov, odločb in obvestil med carinskimi organi ter med gospodarskimi subjekti in carinskimi organi se izvaja z uporabo tehnik elektronske izmenjave podatkov.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev izjem pri prvem pododstavku tega odstavka.

2. Razen če ni posebej drugače določeno, Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) predpise, ki opredeljujejo in urejajo izmenjavo sporočil med carinskimi uradi, kakor to zahteva uporaba carinske zakonodaje;

(b) skupni podatkovni nabor in obliko podatkovnih sporočil, ki se izmenjujejo v skladu s carinsko zakonodajo.

Podatki iz točke (b) prvega pododstavka vsebujejo navedbe, potrebne za izdelavo analize tveganja in ustrezno uporabo carinskih kontrol, po potrebi z uporabo mednarodnih standardov in poslovne prakse.

Sistemi za elektronsko izmenjavo podatkov med carinskimi uradi v skladu z odstavkom 1 se uvedejo najpozneje 30. junija 2009.

Člen 6

Varstvo podatkov

1. Vsi podatki, ki jih carinski organi potrebujejo za opravljanje svojih nalog in so zaupne narave ali so zaupno posredovani, veljajo za poslovno skrivnost. Razen za namene carinske kontrole, kot je to predvideno v členu 28(2), pristojni organi takšnih informacij ne smejo razkriti brez izrecnega dovoljenja osebe ali organa, ki jih je posredoval.

Vendar je razkritje takšnih podatkov brez privolitve dovoljeno, kadar so carinski organi to dolžni ali pooblaščeni storiti v skladu z veljavnimi predpisi, zlasti s področja varovanja podatkov ali v zvezi s sodnimi postopki.

2. Posredovanje zaupnih podatkov carinskim upravam in drugim organom držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti je dovoljeno samo v okviru mednarodnega sporazuma, ob zagotovitvi ustrezne stopnje varovanja podatkov.

Razkritje ali sporočanje podatkov poteka s polnim upoštevanjem veljavnih predpisov o varstvu podatkov.

Člen 7

Izmenjava dodatnih podatkov med carinskimi organi in gospodarskimi subjekti

1. Carinski organi in gospodarski subjekti lahko zaradi vzajemnega sodelovanja ter prepoznavanja tveganja in izogibanja tveganju izmenjujejo podatke, ki jih carinska zakonodaja izrecno ne zahteva. Navedena izmenjava lahko poteka na podlagi pisnega sporazuma in lahko vključuje dostop carinskih organov do računalniškega sistema(-ov) gospodarskega subjekta.

2. Če se podpisniki ne dogovorijo drugače, so vsi podatki, ki jih podpisniki medsebojno izmenjujejo v okviru sodelovanja na podlagi odstavka 1, zaupne narave.

Člen 8

Podatki, ki jih predložijo carinski organi

1. Vsaka oseba lahko od carinskih organov zahteva informacije o izvajanju carinske zakonodaje. Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predvideni uvoz ali izvoz.

2. Carinske uprave vzdržujejo reden dialog z gospodarskimi subjekti in drugimi organi, vključenimi v mednarodno blagovno menjavo. Spodbujajo preglednost, tako da dajo zakonodajo, upravne odločbe, obrazce za zahtevke, ki se nanašajo na mednarodno blagovno menjavo, gospodarskim subjektom na razpolago brezplačno ter, kadar je to izvedljivo, z objavo na spletnih straneh.

Člen 9

Predložitev podatkov carinskim organom

1. Vse osebe, ki so posredno ali neposredno udeležene v carinskih formalnostih, carinskim organom na njihovo zahtevo in do predpisanega roka predložijo vso potrebno dokumentacijo in podatke, ne glede na uporabljeni nosilec podatkov, ter po potrebi dajo vso dodatno pomoč.

2. Brez poseganja v možno uporabo upravnih ali kazenskih sankcij, je oseba, ki vloži skupno ali carinsko deklaracijo, vključno s poenostavljeno deklaracijo, ali obvestilo ali predloži zahtevek za dovoljenje ali katero drugo odločbo, odgovorna za:

(a) pravilnost podatkov, navedenih v deklaraciji, obvestilu, zahtevku ali drugem ustreznem obrazcu,

(b) pristnost vseh predloženih ali razpoložljivih dokumentov, in

(c) kjer je primerno, spoštovanje vseh obveznosti v zvezi z dajanjem zadevnega blaga v zadevni postopek ali z vodenjem odobrenih operacij.

Prvi pododstavek se uporablja tudi za predložitev katerih koli podatkov na zahtevo carinskih organov.

Kadar zastopnik zadevne osebe vloži deklaracijo ali obvestilo ali predloži zahtevek ali zahtevane podatke, obveznosti iz prvega pododstavka obvezujejo tudi zastopnika.

Člen 10

Skupni podatkovni sistem

Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijajo, vzdržujejo in uporabljajo elektronski sistem za skupno registracijo in vzdrževanje evidenc o:

(a) vseh osebah, ki so neposredno ali posredno udeležene pri opravljanju carinskih formalnosti;

(b) kateri koli odobritvi, ki zadeva carinski postopek ali status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

Podatki so dostopni carinskim upravam držav članic pri opravljanju njihovih nalog in gospodarskim subjektom v skladu s pravili iz tretjega odstavka.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev standardnega obrazca in vsebine podatkov, ki jih je treba registrirati, ter določi pravila za dostop do teh podatkov.

Oddelek 2

Zastopanje pri carini

Člen 11

Zastopnik pri carini

1. Vsaka oseba lahko za svoje poslovanje s carinskimi organi imenuje zastopnika za opravljanje dejanj in formalnosti, določenih s carinsko zakonodajo, v nadaljevanju „zastopnik pri carini“.

Takšno zastopanje pri carini je lahko neposredno, v tem primeru carinski zastopnik nastopa v imenu in za račun tuje osebe, ali neposredno, ko carinski zastopnik nastopa v svojem imenu, vendar za račun tuje osebe.

2. Carinski zastopnik mora imeti sedež na carinskem območju Skupnosti.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev pogojev, pod katerimi se lahko opusti zahteva iz prvega pododstavka tega odstavka.

Člen 12

Pooblastilo

1. Pri opravljanju carinskih formalnosti zastopnik carinskim organom poda izjavo, da nastopa za račun zastopane osebe, ter pojasni, ali gre za posredno ali neposredno zastopanje pri carini.

Za osebo, ki ne izjavi, da nastopa v tujem imenu ali za tuj račun, ali ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, pa za to ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.

2. Carinski organi lahko od osebe, ki izjavi, da nastopa v tujem imenu in za tuj račun, zahtevajo dokazilo, da je pooblaščena za zastopanje pri carini, razen v primeru, da oseba spada v kategorijo oseb, upravičenih, da nastopajo za tuj račun.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za opredelitev kategorij oseb iz prvega pododstavka tega odstavka.

Člen 13

Zastopanje v posebnih primerih

1. Kadar oseba redno poslovno nastopa kot zastopnik pri carini, se mu lahko v skladu s členom 14 podeli status „pooblaščenega gospodarskega subjekta“.

2. Zastopnik pri carini lahko deluje kot davčni zastopnik, kakor je določeno z veljavnimi predpisi o davku na dodano vrednost, v nadaljevanju „DDV“, in trošarinah.

Oddelek 3

Pooblaščeni gospodarski subjekt

Člen 14

Zahtevek in dovoljenje

1. Oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti, ki izpolnjuje pogoje iz členov 15 in 16, lahko vloži zahtevek za status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

Carinski organi, po potrebi po posvetovanju z drugimi pristojnimi organi, podelijo navedeni status, ki ga redno preverjajo.

2. Pooblaščeni gospodarski subjekt je lahko upravičen do olajšav glede carinske kontrole v zvezi z varovanjem ali do poenostavitev, predvidenih v skladu z zakonikom ali z izvedbenimi odločbami.

3. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta ob upoštevanju členov 15 in 16 priznajo carinski organi v vseh državah članicah, ne da bi to vplivalo na carinske kontrole. Ob upoštevanju pogojev določenih na podlagi točke (g) člena 16 lahko vlagatelj vseeno vloži zahtevek, da se status iz odstavka 1 tega člena omeji na eno ali več določenih držav članic.

4. Carinski organi na osnovi priznanja statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta ter pod pogojem, da so izpolnjene zahteve, povezane s posebno vrsto poenostavitve, predvidene v carinski zakonodaji Skupnosti, dovolijo subjektu koristiti navedeno poenostavitev.

5. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta se lahko začasno zadrži ali odvzame v skladu s pogoji iz točke (h) člena 16.

6. Pooblaščeni gospodarski subjekt obvesti carinske organe o vsem, kar se zgodi po podelitvi statusa in bi utegnilo vplivati na njegovo trajanje ali vsebino.

Člen 15

Podelitev statusa

Za podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta morajo veljati vsaj naslednja merila:

2. ustrezna evidenca o izpolnjevanju carinskih zahtev;

3. zadovoljiv sistem vodenja trgovinskih in po potrebi transportnih evidenc, ki omogoča ustrezne carinske kontrole;

4. kadar je primerno, dokazana plačilna sposobnost;

5. kadar je primerno, praktični standardi usposobljenosti ali poklicnih kvalifikacij, neposredno povezanih z opravljeno dejavnostjo, in

6. po potrebi, ustrezni varstveni in varnostni standardi.

Člen 16

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe v zvezi:

(a) podelitvi statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(b) pogostnosti preverjanja statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(c) podelitvi dovoljenj za uporabo poenostavitev;

(d) določitvi carinskega organa, ki je pristojen za podelitev takšnega statusa in dovoljenj;

(e) vrsti in obsegu olajšav, ki se lahko odobrijo za carinske kontrole v zvezi z varstvom in varnostjo ob upoštevanju pravil, sprejetih na podlagi člena 27(3);

(f) posvetovanje in zagotavljanje podatkov drugim carinskim organom;

(g) pogoje, pod katerimi se lahko zahteva prosilke za odobritev omeji na eno ali več držav članic;

(h) pogojih, pod katerimi se status pooblaščenega gospodarskega subjekta lahko začasno odvzame ali razveljavi;

(i) pogojih, pod katerimi se lahko odstopi od zahteve po sedežu v Skupnosti za posebne kategorije pooblaščenih gospodarskih subjektov, upoštevajoč zlasti mednarodne sporazume.

Oddelek 4

Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

Člen 17

Splošne določbe

1. Kadar oseba zahteva, da carinski organ sprejme odločbo, mora oseba predložiti vse podatke, ki jih navedeni organ potrebuje za sprejetje odločbe.

Odločbo lahko zahteva več oseb in se jo tudi sprejme za več oseb.

2. Carinski organi sprejmejo odločbo iz odstavka 1 in o tem obvestijo vlagatelja najkasneje v dveh mesecih po datumu prejema zahtevka, razen kadar je v carinski zakonodaji določeno drugače.

Kadar carinski organi ne morejo upoštevati navedenega roka, o tem pred iztekom navedenega roka seznanijo vlagatelja ter navedejo razloge in kasnejši rok, ki je po njihovem mnenju potreben za odločitev o zahtevku.

3. Če v odločbi ali carinski zakonodaji ni drugače določeno, začne odločba veljati na dan, ko vlagatelj prejme odločbo, oziroma se šteje, da je vlagatelj odločbo prejel. Sprejete odločbe lahko carinski organi izvršujejo od navedenega datuma dalje, razen v primerih, predvidenih v členu 25(2).

4. Preden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi škodovala osebi ali osebam, na katere je naslovljena, jim carinski organi sporočijo svoje ugovore in navedejo razloge za svoje ugovore. Zadevni osebi bo dana možnost, da izrazi svoje stališče v roku, ki teče od datuma poslanih ugovorov.

Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev roka, navedenega v prvem pododstavku tega odstavka.

Po preteku tega roka se zadevno osebo ustrezno obvesti o odločbi, v kateri so navedeni razlogi, na katerih temelji.

Zahteva po sporočanju ugovorov pred sprejetjem odločbe, ki bo škodovala osebi, na katero je naslovljena, se uporablja tudi pri odločbah, ki jih carinski organi sprejmejo brez predhodnega zahtevka zadevne osebe, in zlasti pri obvestilu o carinskem dolgu, kakor je določeno v členu 72(3).

V odločbi je navedena pravica do pritožbe, predvidena v členu 24.

5. Brez poseganja v določbe z drugih področij, ki določajo primere ter pogoje, ko so odločbe neveljavne ali postanejo nične, lahko carinski organi, ki so izdali odločbo, to odločbo razveljavijo, spremenijo ali prekličejo, kadar ni skladna s carinsko zakonodajo ali s smernicami ali s pojasnili za njeno razlago.

Člen 18

Veljavnost odločb na celotnem območju Skupnosti

Odločbe, ki jih sprejmejo carinski organi, so veljavne na celotnem carinskem območju Skupnosti, razen če ni drugače zahtevano ali določeno.

Člen 19

Razveljavitev pozitivnih odločb

1. Carinski organi lahko odločbo, ki je pozitivna za naslovljeno osebo, razveljavijo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) odločba je bila izdana na podlagi nepravilnih ali nepopolnih podatkov;

(b) vlagatelj je vedel ali je razumno pričakovati, da bi moral vedeti, da so podatki nepravilni ali nepopolni;

(c) če bi bili podatki pravilni ali popolni, bi bila odločba drugačna.

2. Osebo, na katero je odločba naslovljena, je treba o razveljavitvi uradno obvestiti.

3. Razveljavitev začne veljati na dan, ko je začela veljati prvotna odločba, razen če ni drugače določeno.

4. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1, 2 in 3 tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 20

Preklic in sprememba pozitivnih odločb

1. Pozitivna odločba se prekliče ali spremeni v primerih, ki niso primeri iz člena 19, kadar ni bil ali ni več izpolnjen eden ali več pogojev za izdajo odločbe.

2. Pozitivna odločba, naslovljena na več oseb, se lahko prekliče zgolj v zvezi z osebo, ki ne izpolnjuje s to odločbo naložene obveznosti, razen če v carinski zakonodaji ni drugače določeno.

3. Osebo, na katero se odločba nanaša, se o preklicu ali spremembi obvesti.

4. Preklic ali sprememba odločbe začne veljati na dan, ko je oseba, na katero je obvestilo naslovljeno, obvestilo o preklicu ali spremembi prejela ali se šteje, da ga je prejela.

Vendar lahko v izjemnih primerih carinski organi zaradi pravno utemeljenih interesov osebe, na katero je odločba naslovljena, odložijo začetek veljavnosti preklica ali spremembe.

5. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 do 4 tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 21

Posebne odločbe

1. Carinski organi na zahtevo izdajo odločbe, ki zadevajo zavezujoče tarifne informacije, v nadaljevanju „odločbe o zavezujoči tarifni informaciji (ZTI)“, ali odločbe v povezavi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga, v nadaljevanju „odločbe o zavezujoči informaciji o poreklu blaga (ZIPB)“.

Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predviden kateri koli carinski postopek.

2. Odločbe o zavezujoči tarifni informaciji (ZTI) ali odločbe o zavezujoči informaciji o poreklu blaga (ZIPB) so zavezujoče samo v zvezi s tarifno uvrstitvijo ali opredelitvijo porekla blaga.

S temi odločbami so carinski organi zavezani do osebe, na katero je naslovljena odločba, samo v zvezi z blagom, za katerega so carinske formalnosti opravljene po datumu odločbe.

S temi odločbami je naslovljena oseba zavezana do carinskih organov šele z datumom, ko prejme obvestilo o odločbi, ali se šteje, da je obvestilo o odločbi prejela.

3. Odločbe ZTI ali odločbe ZIPB veljajo za obdobje treh let od datuma, navedenega v odločbi.

4. Za uporabo odločb ZTI ali ZIPB v okviru določenega carinskega postopka morajo biti osebe, na katere je navedena odločba naslovljena, sposobne dokazati:

(a) v primeru odločbe ZTI: da prijavljeno blago v vsakem pogledu ustreza v odločbi opisanemu blagu,

(b) v primeru odločbe ZIPB: da zadevno blago in okoliščine, ki opredeljujejo pridobitev porekla, v vsakem pogledu ustrezajo v odločbi opisanemu blagu in okoliščinam.

5. Z odstopanjem od člena 17(5) in člena 19 se odločbe ZTI ali ZIPB razveljavijo, če temeljijo na nepravilnih ali nepopolnih podatkih vlagateljev.

6. Odločbe ZTI ali ZIPB se prekličejo v skladu s členom 17(5) in členom 20.

Odločb ni mogoče spremeniti.

7. Ne glede na člen 20 Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) pogoje in trenutek prenehanja veljavnosti odločb ZTI ali ZIPB;

(b) pogoje in čas, ko se odločba iz točke (a) še lahko uporablja v zvezi z zavezujočimi pogodbami, ki temeljijo na odločbi in so bile sklenjene pred iztekom njene veljavnosti.

8. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev pogojev, pod katerimi se izdajajo druge posebne odločbe.

Oddelek 5

Carinske kazni

Člen 22

Carinske kazni

1. Vsaka država članica uvede upravne kazni in kazenske sankcije za neupoštevanje carinske zakonodaje Skupnosti. Takšne kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.

2. Upravne kazni so v eni od naslednjih oblik ali kombinacija obeh:

(a) denarne kazni, ki jo naložijo carinski organi, vključno s poravnavo, ki se uporabi namesto kazenske sankcije;

(b) odvzema, zadržanja ali spremembe kakršnega koli dovoljenja, ki ga ima zadevna oseba.

Kadar so upravne kazni kombinirane s kazenskimi sankcijami na podlagi istih dejstev, je združevanje takšnih kazni sorazmerno.

Oddelek 6

Pritožbe

Člen 23

Kazensko pravo

Členi 24, 25 in 26 se ne uporabljajo za pritožbe, vložene zaradi razveljavitve, preklica ali spremembe odločbe, ki so jo sprejeli sodni organi.

Člen 24

Pravica do pravnega sredstva

1. Vsaka oseba ima pravico do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov, ki jo neposredno in osebno zadeva.

Pravico do pritožbe ima tudi katera koli oseba, ki je pri carinskih organih vložila zahtevek za odločbo in odločbe na ta zahtevek ni prejela v roku iz člena 17(2).

2. Pravica do pritožbe se lahko izvaja na dveh stopnjah:

(a) najprej pred carinskimi ali drugimi organi, ki so lahko sodni organi ali enakovredni specializirani organ, ki ga države članice določijo za ta namen;

(b) nato pred višjim neodvisnim organom, ki je lahko sodni organ ali enakovredni specializirani organ v skladu s predpisi, ki veljajo v državah članicah.

3. Pritožbo je treba vložiti v elektronski ali pisni obliki v državi članici, v kateri je bila odločba sprejeta ali je bil vložen zahtevek zanjo.

Člen 25

Začasno zadržanje izvrševanja

1. Vložitev pritožbe ne zadrži izvršitve izpodbijane odločbe.

2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko carinski organi v celoti ali delno zadržijo izvršitev izpodbijane odločbe, če se osebi, ki je vložila pritožbo, lahko povzroči nepopravljivo škodo.

Carinski organi lahko v celoti ali delno zadržijo izvršitev izpodbijane odločbe, če utemeljeno dvomijo o skladnosti izpodbijane odločbe s carinsko zakonodajo.

3. Če z izpodbijano odločbo nastanejo uvozne ali izvozne dajatve, ki jih je treba poravnati, je zadržanje navedene odločbe pogojeno s predložitvijo zavarovanja, razen če bi tako zavarovanje dolžniku lahko povzročilo hujše gospodarske in socialne težave.

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje prvega pododstavka tega odstavka.

Člen 26

Odločitev o pritožbi

Člen 17 se uporablja za odločitve carinskih organov o pritožbah.

Države članice zagotovijo, da postopki pritožbe omogočajo hiter popravek odločitev, ki jih sprejmejo carinski organi.

Oddelek 7

Kontrola blaga

Člen 27

Carinske kontrole

1. Carinski organi lahko opravljajo vse kontrole, ki jih štejejo za potrebne, da bi zagotovili pravilno izvajanje carinske in druge zakonodaje, ki ureja vnos, iznos, tranzit, prenos in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, ter prisotnost neskupnostnega blaga.

Navedene kontrole, v nadaljevanju „carinske kontrole“, lahko vključujejo pregledovanje blaga, preverjanje podatkov iz deklaracije in obstoja ter pristnosti elektronskih ali pisnih dokumentov, pregledovanje računov podjetij in drugih evidenc, pregledovanje prevoznih sredstev, pregledovanje prtljage ter drugega blaga, ki ga potniki nosijo s seboj ali na sebi.

Carinske kontrole se lahko opravljajo zunaj carinskega območja Skupnosti, kadar to predvideva mednarodni sporazum.

2. Carinske kontrole, razen naključnih pregledov, temeljijo na analizi tveganja z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov, z namenom prepoznavanja in ocenjevanja tveganja ter oblikovanja potrebnih ukrepov za oceno tveganja na podlagi meril, oblikovanih na nacionalni ravni in ravni Skupnosti in, kadar so na razpolago, na mednarodni ravni.

Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijejo, vzdržujejo in začnejo uporabljati elektronski sistem za izvajanje analize tveganja najkasneje do 30. junija 2009.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) pravila o skupnem okviru za analizo tveganja;

(b) pravila o vzpostavitvi skupnih meril in prednostnih kontrolnih območjih;

(c) pravila, ki urejajo izmenjavo podatkov o tveganju in o analizi tveganja med carinskimi upravami.

Člen 28

Sodelovanje med organi

1. Kadar kontrolo, ki se nanaša na isto blago in ki ni carinska kontrola, izvajajo pristojni organi, ki niso carinski organi, se takšne kontrole izvajajo v tesnem sodelovanju s carinskimi organi, istočasno in na istem mestu, kadar koli je to mogoče (vse na enem mestu).

2. V okviru kontrol iz tega oddelka lahko carinski in drugi pristojni organi podatke, prejete v zvezi z vnosom, iznosom, tranzitom, prenosom in posebno uporabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, ter s prisotnostjo neskupnostnega blaga, izmenjujejo med seboj, s carinskimi organi drugih držav članic in s Komisijo, kadar je to potrebno zaradi zmanjševanja tveganja.

Člen 29

Preverjanje po prepustitvi blaga

Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo poslovne dokumente in podatke, ki se nanašajo na operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na kasnejše trgovinske posle z navedenim blagom, da se prepričajo o pravilnosti navedb v skupni ali carinski deklaraciji.

Takšna preverjanja se lahko izvajajo v poslovnih prostorih deklaranta ali njegovega zastopnika, katerih koli drugih oseb, ki so poslovno neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah ter katerih koli drugih oseb, ki imajo zaradi poslovnih razlogov navedene dokumente in podatke. Navedeni organi lahko tudi pregledajo blago, če ga je še mogoče predložiti.

Člen 30

Izjeme

1. Carinske kontrole ali formalnosti se ne opravljajo za:

(a) ročno in oddano prtljago oseb, ki so na letu znotraj Skupnosti;

(b) prtljago oseb, ki potujejo po morju znotraj Skupnosti;

2. Odstavek 1 velja brez poseganja v:

(a) varstvene in varnostne kontrole, ki jih na prtljagi opravljajo organi držav članic, luške ali letališke službe ali prevozniki;

(b) preglede, povezane s prepovedmi ali omejitvami, ki jih določijo države članice, pod pogojem, da so te prepovedi in omejitve skladne s Pogodbo.

Oddelek 8

Hramba dokumentov in drugih podatkov; pristojbine in stroški

Člen 31

Hramba dokumentov in drugih podatkov

1. Zadevna oseba ne glede na uporabljeni nosilec podatkov hrani dokumente in podatke iz člena 9(1) zaradi kontrole s strani carinskih organov do roka, ki je določen v veljavnih predpisih, in najmanj tri koledarska leta.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet v drugih okoliščinah, kot so navedene v tretjem pododstavku, ali blaga, prijavljenega za izvoz, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem se prejmejo deklaracije za sprostitev v prosti promet ali izvoz.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet dajatev prosto ali po znižani uvozni dajatvi zaradi njegove posebne uporabe, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem je zanj prenehal veljati carinski nadzor.

V primeru blaga, danega v drug carinski postopek, navedeno obdobje teče od konca leta, v katerem se je končal zadevni carinski postopek.

2. Kadar carinski organi pri izvajanju carinske kontrole v zvezi s carinskim dolgom ugotovijo, da je treba ustrezno vknjižbo popraviti in je bila zadevna oseba o tem obveščena, se dokumenti hranijo še tri leta po časovnem roku iz odstavka 1 tega člena, kar pa ne posega v določbe člena 73(4).

Kadar je bila vložena pritožba, je treba dokumente hraniti, dokler postopek ni končan.

Člen 32

Pristojbine in stroški

1. Carinski organi ne zaračunavajo pristojbin za izvajanje carinskih kontrol ali katere koli druge uporabe carinskih predpisov v času običajnega delovnega časa svojih pristojnih carinskih uradov.

Vendar lahko carinski organi zaračunajo pristojbine ali zahtevajo povrnitev stroškov, kadar opravljajo posebne storitve.

2. Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje drugega pododstavka odstavka 1, zlasti glede:

(a) prisotnosti carinskega osebja, kadar je to zahtevano, zunaj običajnega delovnega časa ali drugje kot v prostorih carine;

(b) analize ali izvedenskih poročil o blagu ter poštnih pristojbin za vračilo blaga vlagatelju, zlasti v zvezi z odločbami, podanimi v skladu s členom 21, ali predložitvijo podatkov v skladu s členom 8(1);

(c) pregleda ali vzorčenja blaga za namene preverjanja ali uničenje blaga, kadar so vključeni stroški, ki niso stroški za storitve carinskega osebja;

(d) izjemne kontrolne ukrepe, kadar so ti potrebni zaradi narave blaga ali morebitnega tveganja.

POGLAVJE 3

PRETVORBA VALUTE, ROKI IN POENOSTAVITEV

Člen 33

Pretvorba valute

1. Kadar je potrebna pretvorba valute zaradi enega od naslednjih razlogov, se uporablja menjalni tečaj, ki so ga pristojni organi objavili ali je dostopen na spletnih straneh:

(a) ker so elementi, ki se uporabljajo za določitev carinske vrednosti blaga, izraženi v valuti, ki ni valuta države članice, v kateri se določa carinska vrednost;

(b) ker je v nacionalnih valutah vrednost euro potrebna za namene določanja tarifne uvrstitve blaga, mejnih vrednosti in zneska uvoznih ali izvoznih dajatev.

Menjalni tečaj čimbolj učinkovito odraža trenutno vrednost pretvorjene valute v valuti države članice.

2. Kadar je pretvorba valute potrebna zaradi drugih razlogov razen tistih iz odstavka 1, se vrednost eura v nacionalnih valutah, ki se uporabi v okviru carinske zakonodaje, določi enkrat letno.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 in 2 tega člena.

Člen 34

Roki

1. Kadar carinska zakonodaja določa obdobje, datum ali rok, se takšno obdobje podaljša in takšen datum ali rok odloži samo, če je v zadevnih predpisih za to izrecna določba.

2. Predpisi, ki se uporabljajo za obdobja, datume in roke, določeni v Uredbi (EGS, Euratom) št. 1182/71[15] se uporabljajo za roke, določene v carinski zakonodaji, razen kadar se uporabljajo druge posebne določbe.

Člen 35

Poenostavitev

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev primerov in pogojev, ko se lahko ta zakonik poenostavljeno uporabi.

NASLOV II

ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO

POGLAVJE 1

SKUPNA CARINSKA TARIFA IN TARIFNA UVRSTITEV BLAGA

Člen 36

Skupna carinska tarifa

1. Uvozne in izvozne dajatve temeljijo na skupni carinski tarifi.

Ostali ukrepi, predpisani v določbah Skupnosti za posebna področja v zvezi z blagovno menjavo, se, kadar je primerno, uporabljajo glede na tarifno uvrstitev navedenega blaga.

2. Skupna carinska tarifa obsega:

(a) kombinirano nomenklaturo blaga, kakor je določena v uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87[16];

(b) druge nomenklature, ki v celoti ali delno temeljijo na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjujejo in so uvedene z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja zaradi izvajanja tarifnih ukrepov v zvezi z blagovno menjavo;

(c) konvencionalne ali običajne avtonomne uvozne dajatve, ki se uporabljajo za blago, zajeto s kombinirano nomenklaturo;

(d) preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj;

(e) preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupin takšnih držav ali ozemelj;

(f) avtonomne ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali izjemo od uvoznih dajatev za določeno blago;

(g) ugodnejšo tarifno obravnavo, določeno za nekatero blago zaradi njegove narave ali posebne uporabe, v okviru ukrepov iz točk (c) do (f) ali (h);

(h) druge tarifne ukrepe, ki jih predvideva kmetijska ali trgovinska ali druga zakonodaja Skupnosti.

3. Kadar zadevno blago izpolnjuje pogoje iz točk (d) do (g) odstavka 2, se na zahtevo deklaranta uporabljajo ukrepi iz navedenih določb namesto ukrepov iz točke (c) navedenega odstavka. Takšna uporaba je možna za nazaj, pod pogojem, da so upoštevani roki in pogoji, določeni z ustreznim ukrepom ali v tem zakoniku.

4. Kadar je uporaba ukrepov iz točk (d) do (g) odstavka 2 ali izjema od ukrepov iz točke (h) odstavka omejena na določeno količino uvoza ali izvoza, takšna uporaba ali izjema v primeru tarifnih kvot preneha veljati, takoj ko je dosežena predpisana uvozna ali izvozna količina.

V primeru tarifnih plafonov takšna uporaba neha veljati zaradi pravnega akta Skupnosti.

Člen 37

Tarifna uvrstitev blaga

Za uporabo skupne carinske tarife se tarifna uvrstitev blaga opravi z določitvijo ene od tarifnih podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature, v katero se navedeno blago uvrsti.

Za uporabo netarifnih ukrepov se tarifna uvrstitev blaga opravi z določitvijo ene od tarifnih podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature ali katere koli druge nomenklature, uvedene z določbami Skupnosti in ki v celoti ali delno temelji na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjuje, v katero se navedeno blago uvrsti.

Tarifna podštevilka ali dodatna razčlenitev, določena v skladu s prvim in drugim odstavkom, se uporablja pri ukrepih, ki pripadajo navedeni podštevilki.

POGLAVJE 2

POREKLO BLAGA

Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo

Člen 38

Področje uporabe

Členi 39, 40 in 41 določajo pravila za opredelitev nepreferencialnega porekla blaga za namene uporabe:

(a) skupne carinske tarife, razen ukrepov iz točk (d) in (e) člena 36(2);

(b) ukrepov, ki niso tarifni ukrepi, določenih s posebnimi določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja blagovne menjave;

(c) drugih skupnostnih ukrepov, ki so povezani s poreklom blaga.

Člen 39

Pridobitev porekla

1. Blago, v celoti pridobljeno v posamezni državi ali na ozemlju, se šteje, da ima poreklo v navedeni državi ali ozemlju.

2. Blago, proizvodnja katerega je vključevala več kot eno državo ali ozemlje, se šteje, da ima poreklo v državi ali na ozemlju, v kateri je bilo nazadnje bistveno predelano.

Člen 40

Dokazilo o poreklu

1. Kadar je v carinski deklaraciji v skladu s carinsko zakonodajo navedeno poreklo, lahko carinski organi zahtevajo, da deklarant dokaže poreklo blaga.

2. Kadar je treba predložiti dokazilo o poreklu blaga na podlagi carinske zakonodaje ali druge zakonodaje Skupnosti, ki ureja posebna področja, lahko carinski organi v primeru utemeljenega dvoma zahtevajo predložitev vseh dodatnih dokazil za zagotovitev, da navedeno poreklo resnično ustreza predpisom, določenim v ustrezni zakonodaji Skupnosti.

3. Dokument, ki dokazuje poreklo, se lahko izda v Skupnosti, kadar tako zahtevajo potrebe trgovine.

Člen 41

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za izvajanje členov 39 in 40.

Oddelek 2

Preferencialno poreklo blaga

Člen 42

Preferencialno poreklo blaga

1. Da je blago upravičeno do ukrepov iz točk (d) ali (e) člena 36(2) ali do netarifnih preferencialnih ukrepov, mora biti blago v skladu s pravili o preferencialnem poreklu iz odstavkov 2, 3 in 4 navedenega člena.

2. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v sporazumih, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami in ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj, se pravila o preferencailnem poreklu določijo z navedenimi sporazumi.

3 V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupin takšnih držav ali ozemelj, razen tistih iz odstavka 5, Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev pravil o preferencialnem poreklu.

4. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki veljajo za trgovino med carinskem območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo in so zajeta v Protokolu št. 2 k Aktu o pristopu Španije in Portugalske, Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev pravil o preferencialnem poreklu.

5. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v preferencialnih sporazumih v korist čezmorskih držav in ozemelj, povezanih s Skupnostjo, se pravila o preferencialnih ukrepih sprejmejo v skladu s členom 187 Pogodbe.

6. Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe, potrebne za izvajanje pravil iz odstavkov 2 do 5 tega člena.

POGLAVJE 3

CARINSKA VREDNOST BLAGA

Člen 43

Področje uporabe

Carinska vrednost blaga za namene uporabe skupne carinske tarife in netarifnih ukrepov, določenih s predpisi Skupnosti, ki urejejajo posebna področja, povezana z blagovno menjavo, se določi v skladu s členi 44 do 47.

Člen 44

Transakcijska vrednost

1. Carinska vrednost uvoženega blaga je cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali jo je treba plačati in je po potrebi prilagojena v skladu z ukrepi, sprejetimi v skladu z odstavkom 4, v nadaljevanju „transakcijska vrednost“.

Dejansko plačana ali plačljiva cena je celoten znesek, ki ga kupec plača ali mora plačati prodajalcu ali v prodajalčevo korist za uvoženo blago in vključuje vsa plačila, ki jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga plača ali mora plačati kupec prodajalcu ali kupec tretji osebi zaradi izpolnitve prodajalčeve obveznosti. Plačila ni treba nujno opraviti z gotovino. Lahko se opravi tudi z akreditivi ali s prenosnimi vrednostnimi papirji, in sicer neposredno ali posredno.

2. Transakcijska vrednost se uporabi, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) pri prepustitvi ali uporabi blaga za kupca ni omejitve, razen:

(i) omejitev, ki jih nalaga ali zahteva zakon ali organi oblasti v Skupnosti;

(ii) omejitev geografskega območja, na katerem se blago lahko proda naprej;

(iii) omejitev, ki bistveno ne vplivajo na vrednost blaga;

(b) za prodajo ali ceno ne velja neki pogoj ali dajatev, katere vrednost se ne more določiti v zvezi z blagom, ki se vrednoti;

(c) noben del izkupička od katere koli naknadne ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s sprejetimi ukrepi iz odstavka 4 opravi ustrezna prilagoditev;

(d) kupec in prodajalec nista povezana ali pa je, kadar sta povezana, transakcijska vrednost v okviru odstavka 3 sprejemljiva za carinske namene.

3. Za namene izvajanja točke (d) odstavka 2 samo dejstvo, da sta kupec in prodajalec povezana, še ne predstavlja zadostnega razloga, da bi se transakcijska vrednost štela za nesprejemljivo. Po potrebi se preverijo okoliščine, ki spremljajo prodajo, in se sprejme transakcijska vrednost, če povezanost ni vplivala na ceno.

Če imajo carinski organi na podlagi informacij, ki jih je predložil deklarant ali so jih pridobili iz drugih virov, razlog za domnevo, da je povezanost vplivala na ceno, deklaranta obvestijo o svojih razlogih in mu dajo primerno možnost za odgovor.

4. Komisija v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za opredelitev elementov, ki jih je pri določanju carinske vrednosti treba dodati dejansko plačani ali plačljivi ceni ali jih je mogoče odšteti.

Člen 45

Sekundarne metode carinskega vrednotenja

1. Kadar carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo člena 44, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a) do (d) odstavka 2 tega člena vse do prve točke, po kateri se lahko določi carinsko vrednost.

Vrstni red uporabe točk (c) in (d) se lahko na prošnjo deklaranta zamenja.

2. Carinska vrednost v skladu z odstavkom 1 je:

(a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno ob istem času kot vrednoteno blago;

(b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno ob istem času kot vrednoteno blago;

(c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci;

(d) izračunana vrednost, ki je enaka vsoti:

(i) stroškov ali vrednosti materiala in izdelave ali druge predelave, uporabljene pri proizvodnji uvoženega blaga;

(ii) zneska dobička in splošnih stroškov, enakega znesku, ki se običajno odrazi pri prodaji blaga enake vrste ali narave kot vrednoteno blago, ki jo opravijo proizvajalci države izvoza ob izvozu na carinsko območje Skupnosti;

(iii) stroškov ali vrednosti prevoza uvoženega blaga do mesta vnosa blaga na carinsko območje Skupnosti, natovarjanja in stroškov odpreme, povezanih z navedenim prevozom, in zavarovanja blaga.

3. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe o določitvi dodatnih pogojev in pravil za uporabo odstavka 2 tega člena.

Člen 46

Nadomestna metoda

Kadar carinske vrednosti uvoženega blaga ni mogoče določiti z uporabo člena 44 ali 45, se ta določi na podlagi podatkov, razpoložljivih na carinskem območju Skupnosti, in z uporabo ustreznih metod, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami:

(a) sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini;

(b) člena VII Splošnega sporazuma o carinah in trgovini;

(c) tega poglavja.

Vendar pa se za določitev carinske vrednosti iz prvega odstavka ne sme uporabiti nič od naslednjega:

(a) prodajne cene, ki jo ima na carinskem območju Skupnosti blago, izdelano na navedenem območju;

(b) sistema, po katerem se za carinske namene upošteva višja od dveh možnih vrednosti;

(c) cene blaga na notranjem trgu države izvoza;

(d) proizvodnih stroškov, ki niso izračunane vrednosti, določene za enako ali podobno blago v skladu s točko (d) člena 45(2);

(e) cen za izvoz v državo, ki ni del carinskega območja Skupnosti;

(f) najnižjih carinskih vrednostih;

(g) samovoljnih ali fiktivnih vrednosti.

Člen 47

Izvedbeni ukrepi

Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 196(2) sprejme ukrepe za določitev predpisov o izračunu carinske vrednosti v posebnih primerih in v zvezi z blagom, za katero po uporabi posebnega postopka nastane carinski dolg.

NASLOV III

CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE

POGLAVJE 1

NASTANEK CARINSKEGA DOLGA

Oddelek 1

Splošne določbe

Člen 48

Carinski dolg

Uvozna ali izvozna carina se plača v zvezi z določenim blagom v okviru skupne carinske tarife, znesek, ki se plača, pa je carinski dolg.

Oddelek 2

Uvozni carinski dolg

Člen 49

Sprostitev v prosti promet, začasni uvoz

1. Uvozni carinski dolg nastane, ko se neskupnostno blago da v enega od naslednjih postopkov:

(a) sprostitev v prosti promet:

(b) začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev.

2. Carinski dolg nastane ob prejemu carinske deklaracije.

3. Deklarant je dolžnik. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, v imenu katere je carinska deklaracija izpolnjena.

Kadar je carinska deklaracija v zvezi z enim od postopkov iz odstavka 1 izpolnjena na podlagi podatkov, zaradi katerih se ne poberejo vse uvozne dajatve ali del njih, je dolžnik tudi oseba, ki je predložila zahtevane podatke za deklaracijo, če je vedela ali je razumno pričakovati, da bi morala vedeti, da so takšni podatki lažni.

Člen 50

Posebne določbe v zvezi z blagom brez porekla

1. Kadar prepoved povračila ali izjem od uvoznih dajatev velja za blago brez porekla, ki se uporablja za proizvodnjo izdelkov, za katere je dokazilo o poreklu izdano ali sestavljeno v okviru preferencialne ureditve med Skupnostjo in nekaterimi državami ali ozemlji