POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Uporaba načrta obnovitve staležev južnega osliča in škampa

POVZETEK

V Uredbi Sveta (ES) št. 2166/2005 so določeni ukrepi za obnovitev staležev južnega osliča in škampa v Kantabrijskem morju in zahodno od Iberskega polotoka. Cilj tega načrta obnovitve staleža je v desetih letih povečati biomaso drstitvenega staleža osliča nad 35 000 ton in zmanjšati ribolovno umrljivost na F = 0,27. V zvezi s škampom je cilj v desetih letih obnoviti stalež in ga vrniti v varne biološke meje. Glavna elementa načrta sta 10-odstotno letno zmanjšanje ribolovne umrljivosti (F) in 15-odstotna omejitev medletnih sprememb celotnega dovoljenega ulova (TAC). V zadnjih letih se je biomasa drstitvenega staleža osliča povečala predvsem zaradi izjemnih okoljskih in bioloških dejavnikov. Po ocenah znanstvenikov je ribolovna umrljivost še vedno prevelika, ravni celotnega dovoljenega ulova (TAC) pa so bile presežene, kar kaže na neučinkovito izvajanje načrta.

1. UVOD

Južni oslič ( Merluccius merluccius ) je ena od najpomembnejših ciljnih vrst za ladjevja ob atlantski obali Iberskega polotoka. Območje razširjenosti južnega osliča zajema atlantsko obalo Iberskega polotoka, kar ustreza razdelkoma ICES (Mednarodni svet za raziskovanje morja) VIIIc in IXa. Pretekli donosi so se s 30 000 ton na začetku sedemdesetih let prejšnjega stoletja zmanjševali in leta 2002 dosegli najnižjo vrednost 6 700 ton, po tem pa so se leta 2008 povečali na 16 000 ton. Svet ICES je leta 2003 ugotovil, da je zadevni stalež zunaj bioloških meja, in svetoval o načrtu za obnovo biomase. Evropska unija (EU) je v skladu s tem leta 2006 uvedla načrt obnovitve staleža. Uredba Sveta (ES) št. 2166/2005 o določitvi ukrepov za obnovitev staležev južnega osliča in škampa ( Nephrops norvegicus ) v Kantabrijskem morju in zahodno od Iberskega polotoka ter o spremembi Uredbe (ES) št. 850/98 za ohranjanje ribolovnih virov s tehničnimi ukrepi za varovanje nedoraslih morskih organizmov je začela veljati januarja 2006.

Cilj zgoraj navedenega načrta obnovitve staleža je v desetih letih povečati biomaso drstitvenega staleža na več kot 35 000 ton in zmanjšati ribolovno umrljivost na F[1] = 0,27. V zvezi s škampom je cilj v desetih letih obnoviti stalež in ga vrniti v varne biološke meje. Glavna elementa načrta sta 10-odstotno letno zmanjšanje ribolovne umrljivosti (F) in 15-odstotna omejitev medletnih sprememb celotnega dovoljenega ulova (TAC) v skladu z ustreznimi znanstvenimi mnenji odbora STECF (Znanstveni, tehnični in gospodarski odbor za ribištvo) in sveta ICES.

Za dejavnost plovil, ki se ukvarjajo z ribolovom južnega osliča in škampa, se uporabljajo omejitve ribolovnega napora[2] iz Priloge IIB k letnim uredbam Sveta, v katerih so določene letne ribolovne možnosti za nekatere staleže rib. Na podlagi teh določb o naporu imajo plovila EU, katerih skupna dolžina je 10 m ali več ter ki imajo na krovu regulirano orodje (vlečne mreže, danske potegalke in podobno orodje z velikostjo mrežnega očesa 32 mm ali več, zabodne mreže z velikostjo mrežnega očesa 60 mm ali več ter pridnene parangale) in evidenco, v kateri je vseh iztovorov osliča 5 ton ali več in/ali vseh iztovorov škampa pa 2,5 tone ali več, dejavnost omejeno na največje število dni na morju. To se vsako leto prilagodi v deležu, ki ustreza letni prilagoditvi ribolovne umrljivosti, ki je po ocenah sveta ICES in odbora STECF skladna z izvajanjem načrta. Od leta 2005 je na podlagi ureditve ribolovnega napora vsako leto določeno 10-odstotno zmanjšanje največjega števila ribolovnih dni.

2. Podlaga tega poročila

V tem poročilu se upošteva zahteva iz člena 16 Uredbe Sveta (ES) št. 2166/2005, v katerem je navedeno, da mora Komisija do 17. januarja 2010 Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo, v katerem so opredeljeni sklepi v zvezi z uporabo načrta obnovitve za zadevne staleže in ribiški sektor, vključno z razpoložljivimi socialno-ekonomskimi podatki, povezanimi z načrtom.

Temelji predvsem na ocenjevalni študiji, ki jo je oktobra 2010 izvedla podskupina odbora STECF o upravljavskih ciljih in strategijah (SGMOS 10-06), novembra 2010 pa je bila potrjena na 35. plenarnem zasedanju odbora STECF. Upoštevani so bili tudi drugi elementi, kot so nedavne ustrezne znanstvene/tehnične informacije sveta ICES in odbora STECF, ter sklepi študije o upravljanju ureditve ribolovnega napora v državah članicah EU.

Ocenjevanje načrta obnovitve staležev južnega osliča in škampa, ki ga je odbor STECF izvedel oktobra 2010, temelji na sklepih, oblikovanih na več povezanih znanstvenih srečanjih, in sicer (i) primerjalni oceni sveta ICES iz februarja 2010, v kateri je bila potrjena nova metodologija za opredelitev biološkega statusa staleža južnega osliča, (ii) srečanju odbora STECF za opredelitev področja delovanja iz junija 2010, na katerem je bila opredeljena vrsta delovnih dejavnosti za pripravo na ocenjevanje načrta, (iii) pregledu ureditve ribolovnega napora, ki ga je opravil odbor STECF (septembra 2010), in (iv) delu sveta ICES v zvezi z oceno pravil za nadzor nad ulovom v letu 2010.

Španija, Portugalska in (v precej manjšem obsegu) Francija so tri države članice[3], vključene v ribolov južnega osliča in škampa v Kantabrijskem morju in zahodno od Iberskega polotoka. V tem okviru so bili podatki, ki sta jih predložili Španija in Portugalska, nujno potrebni, da so lahko znanstveniki odbora STECF in sveta ICES oblikovali sklepe in priporočila v zvezi z različnimi izvedenimi ocenami. Komisija je leta 2009 in 2010 od zadevnih držav članic zahtevala podrobne informacije o ulovih, ribolovnem naporu in socialno-ekonomskih podatkih za uporabo v znanstvene namene. Vendar so bili dovolj kakovostni podatki Komisiji in odboru STECF sporočeni šele v drugi polovici leta 2010.

3. BIOLOšKI PREMISLEKI

4. Južni oslič

Oslič je najpomembnejši plenilec med pridnenimi vrstami v severovzhodnem Atlantiku. Prehranjuje se predvsem s sinjim molom ( Micromesistius poutassou ), šurom ( Trachurus spp.) in različnimi ribami iz družine Clupeidae . Območje razširjenosti staleža južnega osliča zajema atlantsko obalo Iberskega polotoka, ki ustreza razdelkoma ICES VIIIc in IXa. Čeprav se običajno šteje, da sta atlantski in sredozemski oslič različna staleža zaradi bioloških razlik, v severovzhodnem Atlantiku ni jasnih dokazov o obstoju več populacij osliča. Verjeten je določen prenos med staležema južnega in severnega osliča.

Iz ocen staleža južnega osliča, ki jih je svet ICES oblikoval leta 2010, je razvidno, da pričakovano zmanjšanje ribolovne umrljivosti (F) v skladu z načrtom ni bilo doseženo in da ribolovna umrljivost ostaja prevelika, pri čemer po sedanjih ocenah sveta ICES znaša približno 0,74 (slika 1). Biomasa drstitvenega staleža (SSB) se je povečala z 12 700 ton v letu 2006 na 21 500 ton v letu 2010, večinoma zaradi močnega letnika podmladkov (približno 61 % nad povprečno obnovo v obdobju 1982–2010), ki so v stalež vstopili leta 2007 (slika 1).

Slika 1 – Spremembe ulovov, iztovorov, obnove, ribolovne umrljivosti in biomase drstitvenega staleža (SSB) za južni oslič v obdobju 1982–2010

[pic]

Vir: ICES Advice 2010, knjiga 7, točka 7.4.1.

Kazalniki obnove[4] staleža osliča se nanašajo na okoljske in biološke dejavnike. Večje obnove se pojavijo v zmernih oceanografskih razmerah, manjše pa so značilne za ekstremne razmere. V biološkem smislu sprememba strukture staleža povzroči nadomestitveni odziv starosti/velikosti v fazi zrelosti, saj je mogoče izčrpavanje staležev velikih rib nadomestiti s povečano obnovo. V tem okviru je dejstvo, da je bilo obnavljanje dobro kljub zelo majhni drstitveni biomasi, samo po sebi nadomestitveni učinek, ki izhaja iz dolgotrajnega prelova. To znanstveniki štejejo za nenavaden in nepričakovan dogodek.

Cilja načrta sta doseči biomaso drstitvenega staleža 35 000 ton do leta 2015, kar je enako previdnostni biomasi, in ribolovno umrljivost F = 0,27 v skladu z ocenami strokovnjakov iz leta 2004. Vendar biološke simulacije kažejo, da cilj glede ribolovne umrljivosti (F) v višini 0,27 do leta 2018 ne bo dosežen, tudi če se bo od leta 2011 načrt izvajal v celoti. Za izpolnitev cilja glede ribolovne umrljivosti (F) do leta 2015 sta potrebna večje zmanjšanje ribolovne umrljivosti (F) in večja omejitev celotnega dovoljenega ulova. Cilj EU je doseči največji trajnostni donos za vsak stalež do leta 2015, kot je bilo dogovorjeno na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju v Johannesburgu leta 2002.

Po mnenju odbora STECF cilj glede ribolovne umrljivosti morda ne bo dosežen, če bo izvajanje načrta še naprej neuspešno, tudi če bosta vzpostavljena spremenjeni načrt in/ali nova ureditev ribolovnega napora.

V zvezi s ciljem glede biomase sedanje razumevanje podatkov o staležih in njihovi obnovitvi kaže, da so lahko varne biološke meje pri precej manjši biomasi, kot je bilo predhodno ocenjeno. Vendar je treba zaradi negotovosti v uporabljenem biomatematičnem modelu stopnje biomase obravnavati pazljivo.

5. Škamp

Škamp je vrsta, ki se vkoplje v tla ter živi na kalnem morskem dnu v epikontinentalnem pasu in zgornjih predelih kontinentalne strmine. Porazdelitev škampa je bolj odvisna od vrste tal in temperature morja kot od globine ter je neenakomerna (škamp se pojavlja tam, kjer je substrat ustrezen); znanstveniki jo opisujejo z izrazom funkcionalne enote. Staleži škampa v teh neodvisnih funkcionalnih enotah imajo pogosto različen biološki status, zato potrebujejo različne upravljavske ukrepe.

Staleži škampa v funkcionalnih enotah 25 in 31 v Kantabrijskem morju ter funkcionalnih enotah 26 in 27 zahodno od Iberskega polotoka so bili izčrpani že ob oblikovanju načrta in se po tem niso izboljšali. Svet ICES je za te štiri funkcionalne enote priporočil ničeln ulov pred obdobjem izvajanja načrta upravljanja in med njim. Ulovi so tako negativno vplivali na status teh staležev.

Ribolovni napor v funkcionalnih enotah 28 in 29 ter funkcionalni enoti 30 jugozahodno od Iberskega polotoka in v Cadiškem zalivu se je zmanjšal predvsem zaradi spremenjenih ciljev ladjevij, ki lovijo to vrsto (portugalsko ladjevje za ribolov rakov in cadiško ladjevje za mešani pridneni ribolov), zaradi povečanja staleža dolgoostne rdeče kozice ( Parapenaeus longirostris ), ne pa zaradi zmanjšanja ribolovnega napora, določenega v načrtu. Ocenjuje se, da se je biomasa v funkcionalnih enotah 28 in 29 povečala, čeprav je v funkcionalni enoti 30 še vedno majhna. Za funkcionalni enoti 28 in 29 so se prijavljeni ulovi nad 400 ton na začetku izvajanja načrta zmanjšali na približno 120 ton v letu 2009 zaradi spremembe ciljne vrste za to ladjevje.

6. OPIS RIBOLOVA

7. Južni oslič

Oslič v Kantabrijskem morju in zahodno od Iberskega polotoka se lovi z mešanim ribolovom, ki ga izvajajo predvsem španska in portugalska plovila (plovila z vlečnimi mrežami, plovila z zabodnimi mrežami, plovila s parangali in ladjevja za mali priobalni ribolov).

Špansko ladjevje plovil z vlečnimi mrežami je zelo homogeno in uporablja predvsem dve orodji: vlečno mrežo za vleko v paru in pridneno vlečno mrežo. Delež osliča v iztovorih tega ladjevja je zelo majhen, ker so pomembne druge ciljne vrste (to so morska spaka ( Lophiidae ), krilati rombi ( Lepidorhombus spp.), škamp, sinji mol, šur in skuša ( Scomber scombrus )). V nasprotju s tem je ladjevje za mali priobalni ribolov zelo raznoliko in uporablja najrazličnejša orodja, kot so pasti, velike in majhne zabodne mreže, parangali itd. To ladjevje lovi različne dele staleža, odvisno od orodja, ki se uporablja. Oslič je pomemben del ulova za ta ladjevja predvsem zaradi razmeroma visokih cen, ki jih lahko doseže na iberskih trgih.

Portugalsko ladjevje lovi osliča z ribolovom z vlečnimi mrežami in priobalnim mešanim ribolovom skupaj z drugimi vrstami rib in rakov. Te vključujejo šura, morsko spako, krilatega romba, skušo, lokardo ( Scomber japonicus ), sinjega mola, rdeče-modro kozico ( Aristeus antennatus ), dolgoostno rdečo kozico in škampa. Ladjevje z vlečnimi mrežami je sestavljeno iz dveh delov: ladjevja z vlečnimi mrežami, ki lovi pridnene ribe (mreža z velikostjo mrežnega očesa 70 mm), in ladjevja z vlečnimi mrežami, ki lovi rake (mreža z velikostjo mrežnega očesa 55 mm).

8. Škamp

V Biskajskem zalivu in ob zahodni iberski obali se škamp lovi z mešanim ribolovom s pridnenimi vlečnimi mrežami. Ribolov poteka vse leto, največji iztovori pa so spomladi in poleti. Škamp se lovi skupaj z osličem, morsko spako, krilatim rombom, šurom, skušo in sinjim molom. Upravljavski ukrepi za vrste rib kostnic zaradi mešane narave pridnenega ribolova na tem območju vplivajo na izkoriščanje staleža škampa.

Na jugozahodu in jugu Portugalske (v funkcionalnih enotah 28 in 29) pomeni ribolov škampa majhen, a dragocen prilov ribolova, ki je večinoma usmerjen na pridnene vrste rib. V funkcionalnih enotah 28 in 29 se raki lovijo z vlečno mrežo, ribolov pa je usmerjen predvsem na globokomorske rake. Ta plovila imajo dovoljenje za ribolov škampa z vrečami z mrežnim očesom velikosti 70 mm in kozic z vrečami z mrežnim očesom velikosti 55 mm. Ti vrsti imata različno tržno vrednost. Ribolovni napor je usmerjen na eno od teh vrst glede na njuno številčnost. Dolgoostna rdeča kozica je glavna ciljna vrsta, medtem ko je škamp nadomestna vrsta.

Ribolovni napor, ki se izvaja na staležih škampa v funkcionalnih enotah 28 in 29 ter ga je ocenil svet ICES, se je zmanjšal predvsem zaradi prenosa ribolovnega napora na dolgoostno rdečo kozico, drugo ciljno vrsto ladjevja za ribolov rakov. Po navedbah sveta ICES je ta premik povzročil zmanjšanje ribolovne umrljivosti za te staleže škampa. Delež škampa (čeprav neznaten) v vseh iztovorih se je zmanjšal za 44 % (z 0,23 na 0,10 %) v obdobju 2006–2009.

9. UREDITEV RIBOLOVNEGA NAPORA

Za dejavnost plovil, ki sodelujejo pri ribolovu južnega osliča in škampa, se uporabljajo omejitve ribolovnega napora, izražene v številu dni na morju in opredeljene v Prilogi IIB k letnim uredbam Sveta, s katerimi se določajo letne ribolovne možnosti za nekatere staleže rib, kot je opisano v točki 1 zgoraj.

Referenčna vrednost ribolovnega napora je bila določena za vrsto orodja na podlagi dejavnosti ladjevja v letu 2003, merjeni v kilovatnih dnevih na morju. Ti nominalni[5] podatki o ribolovnem naporu se uporabljajo za izračun prilagoditev ribolovnega napora med posameznimi leti.

10. Razvoj ribolovnega napora in stopenj ribolovne umrljivosti

Ker se oslič lovi z mešanim ribolovom in lahko za nekatere segmente ladjevja (npr. plovila z vlečnimi mrežami) pomeni majhen delež skupnega ulova, omejitev dejavnosti teh plovil morda ne bo omogočila največjega mogočega povečanja ribolovne zmogljivosti ladjevja. Kljub temu se je delež osliča v vseh iztovorih v obdobju 2006–2009 povečal za 46 % (s 7,5 na 11 %), verjetno zaradi večje številčnosti osliča v zadnjih nekaj letih.

Zaradi omejitev ribolovnega napora, določenih v načrtu, se je skupni nominalni ribolovni napor z leti nekoliko zmanjšal. Kljub enakomernim letnim 10-odstotnim omejitvam nominalnega ribolovnega napora se stopnja ribolovne umrljivosti osliča ni učinkovito znižala in ostaja previsoka. Po sedanjih ocenah sveta ICES znaša približno 0,74 ali 2,7-krat več od cilja (slika 1).

Po drugi strani pa znanstveni podatki kažejo, da je mogoče, da so bile ravni celotnega dovoljenega ulova presežene v več letih izvajanja načrta, in da so stopnje zavržkov visoke. Svet ICES je leta 2009 ocenil, da so iztovori znašali 19 200 ton, ulovi pa 22 400 ton, kar je 2,4- oziroma 2,8-krat več od celotnega dovoljenega ulova v višini 8 104 ton. Na podlagi teh ugotovitev so potrebne nadaljnje preiskave s strani Evropske unije in zadevnih držav članic.

Zgoraj navedeno nepričakovano visoko stopnjo ribolovne umrljivosti staleža osliča je mogoče pojasniti na naslednji način:

11. obstajajo znaki, da se načrt obnovitve staleža ne izvaja učinkovito; znanstveni podatki kažejo na precejšno prekoračitev ravni celotnega dovoljenega ulova, kar je deloma lahko posledica pomanjkljivosti nacionalnih sistemov nadzora; Komisija je od leta 2006 izvedla več inšpekcijskih pregledov španskega in portugalskega sistema nadzora, trenutno pa preiskuje in revidira španski sistem nadzora;

12. neučinkovito in/ali neustrezno upravljanje ribolovnega napora na nacionalni ravni; tako na primer v skladu s členom 26(6) uredbe o nadzoru (ES) št. 1224/2009 velja: „[d]an prisotnosti na posameznem območju je katero koli neprekinjeno obdobje 24 ur ali del tega obdobja, med katerim je ribiško plovilo prisotno na geografskem območju in odsotno iz pristanišča […]“ ; to pomeni, da je kateri koli del dneva treba šteti za poln dan; na tej podlagi so bile leta 2003 določene referenčne vrednosti za ribolovni napor v kilovatnih dnevih; ker je nova uredba o nadzoru začela veljati šele pred kratkim, in sicer januarja 2010, se šteje, da so pravila za obravnavo delov dni pred letom 2010 diskrecijska;

13. ribolovni napor je bil prenesen na plovila z višjimi stopnjami ulova; ugotovljen je prenos napora z aktivnih na pasivna orodja; napor v kilovatnih dneh se prenaša v razmerju 1 : 1, vendar to ni ustrezna enota za merjenje napora pasivnih orodij; za vrsto statičnih orodij, kot je segment zabodnih mrež, velja, da se kljub njihovem relativno majhnem prispevku k skupnemu naporu v kilovatnih dneh s temi orodji ulovi več osliča na enoto napora v primerjavi z (na primer) ladjevjem za pridneni ribolov, s katerega je bil napor prenesen; velike širitve mrež, ki se v vodi stalno uporabljajo, povzročajo precejšen stalen ribolovni pritisk; kadar se napor prenaša znotraj ene vrste orodja, na primer z vlečnih mrež na vlečne mreže na podlagi dokončnih prekinitev ribolovnih dejavnosti, učinkovitejša plovila, ki ostanejo v ladjevju, prevzamejo napor manj učinkovitih plovil, ki so bila izločena;

14. v primerih, v katerih je bil napor (v kilovatnih dneh) prenesen s plovil z mrežami na plovila z vlečnimi mrežami v zameno za kvoto (v tonah osliča), so plovila z vlečnimi mrežami z visoko ribolovno zmogljivostjo, ki lovijo predvsem vrste, ki niso oslič, prejela več napora za nadaljevanje ribolova drugih vrst in zavrgla osliča, medtem ko so plovila z mrežami prejela večjo kvoto za nadaljevanje ribolova osliča po nižjih stopnjah napora, izraženega v kilovatnih dneh;

15. visoke stopnje zavržkov, ki so posledica (i) bioloških vzrokov (tj. večje številčnosti osliča), (ii) zakonodajnih omejitev (tj. omejitev kvot), (iii) tržnih zahtev (tj. cen osliča) ali (iv) ribolovne opreme, ki se uporablja, in značilnosti plovil;

16. napor se je zmanjšal in prilagodil v nominalnem smislu (kilovatnih dnevih), pri čemer se ne upošteva dejanski[6] napor, odvisen od značilnosti, orodij, tehnoloških izboljšav in ribolovnih taktik plovila; to vključuje mogoče spremembe ribolovnega ravnanja, pri čemer so plovila običajno usmerjena na območja, bogata z osličem, kadar se razpoložljive količine osliča povečajo, ali večjo uporabo ribolovnega orodja, s katerim se ujame večja količina osliča;

17. omejitve napora se ne uporabljajo za vsa plovila; plovila, za katera se uporabljajo omejitve napora (tj. plovila, katerih skupna dolžina je 10 m ali več in ki imajo na krovu regulirano orodje ter ulovijo 5 ton ali več osliča), opravijo 71 % celotnega ulova osliča; preostala plovila, ki imajo 29-odstotni delež celotnega dovoljenega ulova osliča, lahko povečajo napor brez omejitev; po drugi strani pa je lahko izključitev plovil, katerih skupna dolžina je manj kot 10 m, iz ureditve ribolovnega napora prispevala k privlačnosti naložb v zadevna plovila, s čimer sta se povečala število takih plovil in njihova ribolovna zmogljivost; vendar ni na voljo ocen o obsegu tega prenosa napora na manjša plovila; Svet ni podprl začetnega predloga Komisije za omejitev dejavnosti plovil, katerih skupna dolžina je manj kot 10 m;

18. mogoča neusklajenost med uradno registrirano močjo motorja plovil ter dejansko in verjetno povečano močjo; registracija moči motorja temelji na deklaracijah proizvajalcev, preverjajo (ne nujno merijo) pa jo organizacije, pristojne za pomorsko varnost in certifikacijo;

19. začetna referenčna vrednost napora (v kilovatnih dneh) iz leta 2003 je bila izračunana na podlagi predhodne dejavnosti plovil; ker so se podatki sčasoma izboljšali, je bila začetna referenčna vrednost morda določena na nerealno visoki ravni; v tem kontekstu je možno, da omejitve napora v prvih letih izvajanja načrta niso bile učinkovite.

20. UčINEK NA EKOSISTEM IN SOCIALNO-EKONOMSKI UčINKI NAčRTA

Znanstveniki ocenjujejo, da načrt ne vpliva na ekosistem, ker se nezadostno izvaja, kot je opisano zgoraj.

21. Socialno-ekonomski učinki načrta

Znanstveniki odbora STECF so uporabili uradno razpoložljive podatke, pridobljene z zbiranjem ribiških podatkov, za izračun odvisnosti vsakega ladjevja od osliča ter stroškov posadke in goriva ter spremenljivih stroškov kot dela skupne vrednosti in letnega deleža v vseh iztovorih osliča.

Ob domnevi, da se načrt obnovitve staleža od leta 2006 izvaja v celoti, bi bila ribolovna umrljivost v primerjavi s sedanjim stanjem leta 2010 pod ciljno vrednostjo (F = 0,27), biomasa drstitvenega staleža bi bila več kot trikrat večja, prav tako bi bila večja dohodek iz ribištva in dobiček iz poslovanja (slika 2). To pomeni, da bi popolno izvajanje načrta obnovitve staleža od leta 2006 povečalo čisti sedanji dobiček za celotno obdobje. Poleg tega bi bil skupni čisti dobiček po letu 2011 za vse segmente vedno večji, če bi se načrt izvajal od leta 2006.

Slika 2 – Primerjalne napovedi za ribolovno umrljivost, biomaso drstitvenega staleža (SSB), donos vrednosti in dobiček iz poslovanja. Temna neprekinjena črta predstavlja popolno izvajanje načrta od leta 2006, prekinjena črta predstavlja izvajanje načrta po letu 2011, neprekinjena črta s pikami pa predstavlja krivulje, povezane z ribolovno umrljivostjo, ki kar najbolj povečuje čisti sedanji dobiček od leta 2006 (optimalno-intenzivno izvajanje).

[pic]

Vir: Poročilo podskupine SGMOS 10-06 odbora STECF z naslovom „Ocena večletnega načrta za osliča in škampa v razdelkih ICES VIIIc in IXa“, oktober 2010.

Štiri leta po začetku izvajanja načrta ni opaženih bistvenih sprememb zmogljivosti ladjevja[7]. Čeprav so velika nihanja cen osliča in goriv vplivala na dobiček ladjevja, ni bil ugotovljen noben pomemben izstop iz njega[8].

22. SKLEPNE UGOTOVITVE

Obstajajo znaki, da načrt obnovitve staležev južnega osliča in škampa ni učinkovit predvsem zaradi neuspešnega izvajanja. Po navedbah sveta ICES je stopnja ribolovne umrljivosti (F) za osliča leta 2010, štiri leta po začetku izvajanja načrta v letu 2006, skoraj trikrat višja od ciljne stopnje (Fmax = 0,27). V tem kontekstu ravni največjega dovoljenega ulova za osliča niso bile v celoti uveljavljene. Po ocenah znanstvenikov sveta ICES so iztovori v letu 2010 največji dovoljeni ulov presegli za 2,2-krat. Ker je bila stopnja obnove staleža v letu 2007 neobičajno visoka, je to mogoče šteti za neizkoriščeno priložnost za obnovitev staleža osliča na trajnostno raven v predvidenem časovnem okviru. Če se bo obnova staležev znova zmanjšala na predhodno ugotovljene stopnje, bo potrebno daljše prehodno obdobje ali večje zmanjšanje ulova za dosego stopnje največjega trajnostnega donosa (Fntd) do leta 2015.

Ureditev ribolovnega napora ni bila učinkovita pri zmanjšanju ribolovnega pritiska na oba zadevna staleža. Čeprav se je nominalni ribolovni napor za regulirana orodja na podlagi načrta zmanjšal, se je dejanski napor povečal, zlasti zaradi prenosov napora na orodja, s katerimi se ulovi več osliča na enoto napora, in precejšnjega števila plovil, za katera se ne uporabljajo omejitve napora. Napor, ki se izvaja na staležih škampa, se je deloma zmanjšal zaradi prenosa napora na ribolov kozic, ne zaradi zmanjšanj napora, določenih v samem načrtu.

Slabo izvajanje načrta v obdobju 2006–2010 je povzročilo 20-odstotno zmanjšanje čistega sedanjega dobička v primerjavi s scenarijem, v okviru katerega bi se načrt od leta 2006 izvajal v celoti. Za boljše razumevanje gospodarskih posledic načrta bi bilo treba načrt analizirati bolj glede na okoliščine, zlasti ob upoštevanju drugih vrst, ki jih ustrezna ladjevja ulovijo z enakim ali različnim ribolovom.

V okviru mogoče revizije načrta, predvidene[9] za leto 2011, je treba obravnavati sedanji neuspeh pri doseganju ciljnega zmanjšanja ribolovne umrljivosti. Poleg nujne rešitve izvedbenih vprašanj je treba izboljšati tudi ureditev ribolovnega napora. Treba je uvesti ureditev ribolovnega napora, v kateri se upoštevajo segmenti ladjevja, ki izvajajo ribolov z aktivnimi ali pasivnimi orodji, in po možnosti razširiti uporabo ureditve ribolovnega napora na Cadiški zaliv in manjša plovila. Temeljito je treba oceniti prakse zavržkov in količinsko opredeliti učinek zavržkov na ribolovno umrljivost. Tudi uvedba sezonskih zaprtij in zaprtij v realnem času bi bila učinkovito sredstvo za nadzor nad ribolovnim pritiskom, zlasti na drstiščih. Upravljanje staležev škampa po funkcionalnih enotah bi bolje ustrezalo ohranitvenim ukrepom, ki so potrebni za posamezne enote staležev. Vključitev drugih vrst (na primer morske spake) v načrt bi bila ustrezna za čim večje zmanjšanje učinka tega mešanega ribolova na nekatere druge staleže. Cilj načrta bi bilo morda treba spremeniti ob upoštevanju najnovejšega znanstvenega mnenja.

[1] Ribolovna umrljivost (F) je delež količine živali, ki je z ribolovom odstranjena iz staleža. Ustreza približno procentualni letni odstranitvi.

[2] V razdelkih ICES VIIIc in IXa razen Cadiškega zaliva.

[3] Španija ima 64 % oziroma 41 % celotnega dovoljenega ulova južnega osliča in škampa. Portugalska ima 30 % oziroma 58 % celotnega dovoljenega ulova južnega osliča in škampa. Francija ima 6 % oziroma 1 % celotnega dovoljenega ulova južnega osliča in škampa.

[4] Obnova je število novih rib, dodanih delu staleža, ki ga je mogoče izkoriščati, in je posledica rasti ali migracije manjših rib.

[5] Nominalni ribolovni napor je potencialni ribolovni napor ribolovne enote, ki ga določata plovilo in vrsta orodja, ki se uporablja. Je funkcija značilnosti registriranega plovila (v kilovatih) in časa, preživetega na morju.

[6] Dejanski ribolovni napor je funkcija parametrov, značilnih za ribolovno plovilo in njegovo tehnologijo, vključno z močjo motorja, merjeno v kilovatih, pa ne le z njo, temveč tudi z značilnostmi trupa, opremo na krovu, elektronsko opremo, nadzorom plovila, ravnanjem z ulovom, starostjo plovila in motorja, orodjem in ribolovno dejavnostjo (vključno z ribolovnimi taktikami), za katere se šteje, da najbolj vplivajo na ribolovno umrljivost.

[7] Ribolovna „zmogljivost“ je največje razpoložljivo stanje zalog (ali ribolovne moči) v ribolovu, ki je v celoti izkoriščeno z največjo mogočo tehnično učinkovitostjo v danem obdobju, danih virih in tržnih pogojih.

[8] Kot del celotnega ladjevja, izražen v številu plovil.

[9] http://ec.europa.eu/governance/impact/planned_ia/docs/123_mare_southern_hake_en.pdf