[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 5.2.2010

COM(2010)25 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Predlog za skupno poročilo o socialni zaščiti in socialni vključenosti za leto 2010

SEC(2010)98 SEC(2010)99

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Predlog za skupno poročilo o socialni zaščiti in socialni vključenosti za leto 2010

Ključna sporočila

Odločni posegi javnih organov in avtomatični stabilizatorji, ki so sestavni del evropskih sistemov socialne zaščite, so omejili ekonomski in socialni vpliv najhujše recesije zadnjih desetletij. Vendar je še težko v celoti ovrednotiti, v kolikšni meri je kriza prizadela ljudi. Obsega vpliva na trge dela in na prebivalstvo, zlasti tisto najranljivejše, se še ne da oceniti. Redno spremljanje socialnih tokov in izboljšanje socialnih statistik sta odločilna za oblikovanje pravočasnih in učinkovitih ukrepov ter oceno njihovega vpliva.

Kriza je poudarila velike razlike znotraj Evropske unije. Njen doseg, obseg in učinki se razlikujejo, kot se razlikujejo zmožnosti nacionalnih sistemov socialne zaščite za zagotavljanje primerne zaščite. Vse države članice nimajo finančnih sredstev za odziv na naraščajoče povpraševanje in nekatere imajo velike vrzeli v svojih socialnih mrežah. Zapolnitev teh vrzeli je zdaj prednostna naloga.

Obenem je treba, ob upoštevanju potrebe po omejitvi javne porabe, izboljšati kakovost posegov in v nekaterih primerih določiti jasne prednostne naloge. To pomeni učinkovitejšo in uspešnejšo socialno vključenost in socialno zaščito v skladu z načeli enakega dostopa, ustreznosti in trajnosti.

Brezposelnost bi lahko ostala visoka še nekaj časa, kar vključuje tveganja dolgotrajne izključenosti. Boj z brezposelnostjo in pospeševanje vključujočih trgov dela bi morala iti z roko v roki. Okrevanje je na vidiku, zato je treba z ukrepi ljudi spodbuditi h koriščenju zaposlitvenih priložnosti, pospeševati kakovostna delovna mesta in preprečevati dolgoročno odvisnost. Aktivna vključenost lahko med seboj poveže cilje boja z revščino, povečanja udeležbe na trgih dela ter povečanja učinkovitosti socialne porabe.

Pozornost je treba ponovno nameniti starim in novim oblikam revščine in izključenosti v starajočih se in hitro spreminjajočih se družbah, ki so odprte globalizaciji in migracijskim tokovom. Preprečevanje revščine in spopadanje z njo, zlasti z revščino otrok, je ključno za pripravo Evrope za prihodnost, pri čemer se je treba izogniti izgubi človeškega potenciala tako žensk kot moških.

Kriza je revščino zaostrila v vseh njenih vidikih, na primer, kar zadeva izključenost s stanovanjskega trga. V zadnjem desetletju so se javni organi neprestano ukvarjali z vprašanji dostopnosti, brezdomstva, socialne in stanovanjske polarizacije ter novih oblik nezadostne oskrbe s stanovanji, pri čemer jim na teh področjih pogosto primanjkuje ustreznih informacij in sistemov vrednotenja. Integrirane strategije za obravnavanje izključenosti s stanovanjskega trga in brezdomstva so imele pomembno vlogo v pokriznih politikah s ciljem izgradnje kohezivnih in okoljsko trajnostnih družb.

Gospodarske stiske načenjajo psihično in fizično zdravje ter grozijo, da bodo poglobile neenakosti na področju zdravja. Vpliv krize na tem področju bo odvisen od začetnih položajev držav članic, kar zadeva zdravje, in njihovih zmogljivosti za spopadanje z izzivi. Naraščajoče povpraševanje v povezavi z močnimi proračunskimi pritiski še zaostruje potrebo po izboljšanju učinkovitosti zdravstvenih sistemov. Izziv je v izboljšati učinkovitost in ob tem zagotoviti dostop do kakovostnega zdravstvenega varstva za vse.

Do zdaj so bili upokojenci razmeroma manj prizadeti, čeprav so znižanja plačil v nekaterih državah z visokimi stopnjami revščine med starejšimi razlog za zaskrbljenost . Vendar bodo kriza in slabši obeti rasti verjetno vplivali na vse vrste pokojninskih sistemov in poslabšali izzive, povezane staranjem prebivalstva. Ker so pokojnine vedno bolj odvisne od na dohodkih temelječih dajatev, nakazanih v celem življenju, bo njihova ustreznost odvisna od zmogljivosti trgov dela za zagotavljanje možnosti za pridobitev daljših in pokojninsko uravnoteženih poklicnih poti.

Zaradi opaznega premika proti naložbenim sistemom pokojninskega zavarovanja se del stroškov prihodnjih pokojnin v starajoči se družbi odčitava že zdaj. Ta premik pa povečuje izpostavljenost pokojninskih sistemov finančnim trgom. Različna zmogljivost naložbenih sistemov za premagovanje krize kaže, da pride do pomembnih razlik na ravni zasnove, ureditve in naložbene strategije. Ključno je, da se bo našlo boljše ravnovesje med varnostjo naložb in finančno dostopnostjo po eni strani ter možnimi dobički in izgubami po drugi strani.

Kriza je izpostavila dodano vrednost strateške koordinacije prek odprte metode koordinacije glede socialne zaščite in socialne vključenosti (socialna OMK) ter še dodatno spodbudila k polnemu izkoriščanju potenciala te metode. Skupno spremljanje socialnega vpliva krize je poudarilo vrednost vzajemnega učenja in izmenjave dobre prakse. Povečalo je ozaveščenost in pripomoglo k boju proti skupnim težavam.

Glede na izkušnje s krizo in desetimi leti lizbonske strategije bo treba dati prednost trajnostnemu razvoju, ustvarjanju delovnih mest in socialni koheziji ter sistematičnemu vrednotenju napredka, kar zadeva socialo, vključno z enakostjo spolov. Evropsko leto boja proti revščini in socialni izključenosti v letu 2010 je idealna priložnost za ponovno potrditev zaveze, ki jo je Evropska unija sprejela pred desetimi leti, da se pospeši odpravljanje revščine in socialne izključenosti.

UVOD

Odločni posegi javnih organov in avtomatični stabilizatorji so odigrali veliko vlogo pri blaženju socialnih posledic krize. Vendar se bo polni učinek krize na ljudi šele pokazal. Komisija predvideva, da bi brezposelnost leta 2010 lahko presegla 10 %, medtem ko so se socialni izdatki povečali s 27,5 % na 30,8 % BDP med letoma 2007 in 2010.

Zdaj lahko naštejemo pet milijonov brezposelnih več kot ob začetku krize. Od takrat so se prihodki mnogih gospodinjstev zmanjšali, s čimer so bila izpostavljena revščini in prezadolženosti, številni ljudje pa so izgubili svoje domove. Migranti, mlajši in starejši delavci ter tisti na začasnih pogodbah, zlasti ženske, so bili zelo zgodaj prizadeti, vendar brezposelnost prizadeva zdaj druge kategorije, ki so bile do zdaj varne. Stopnje brezposelnosti bi lahko ostale visoke še nekaj časa, kar vključuje tveganja dolgotrajne brezposelnosti in izključenosti .

Narava, obseg in učinki krize se v Evropski uniji razlikujejo. V enem letu se je brezposelnost povečala z 2,7 % na 3,9 % v eni državi in s 6,0 % na 20,9 % v drugi. Prav tako so se izhodiščni socialni položaji držav članic razlikovali. Leta 2008 so stopnje tveganja revščine segale od 9 % do 26 %. Kritje in raven pomoči, ki ju zagotavlja socialna zaščita, se prav tako razlikujeta med državami in socialnimi skupinami. Občutja državljanov odražajo te razlike: junija 2009, ko je večina med njimi občutila, da je kriza povečala revščino, je delež tistih, ki so zaslutili globok vpliv krize, segal od 10 % do 69 %.

Ukrepi, ki so jih sprejeli javni organi, se prav tako razlikujejo v obsegu in usmeritvi. Komisija ocenjuje, da poraba za diskrecijske ukrepe sega od manj kot 1 % v nekaterih državah do več kot 3,5 % v drugih. Komisija predvideva, da se bo socialna poraba med letoma 2007 in 2010 povečala za manj kot odstotno točko v treh državah in do šest odstotnih točk ali več v drugih štirih.

Države članice so Evropski socialni sklad uporabile za zagotavljanje večje podpore brezposelnim, za obdržanje delavcev v zaposlitvi in za pomoči najranljivejšim, ki se spopadajo s preprekami pri vključevanju na trg dela. Uporabile so prožnost ESS za prilagoditev operativnih programov, jih po potrebi spremenile, in uporabile poenostavitve, ki jih je Komisija predlagala za izboljšanje učinkovitosti Sklada. Programi ESS prav tako finančno podpirajo doseganje dolgoročnih ciljev Evropske unije glede socialne vključenosti, vključno s pospeševanjem okrevanja in socialne kohezije.

Kriza poudarja potrebo po podpori državljanom v času znatnih proračunskih omejitev. Unija namerava povečati učinkovitost socialne vključenosti in socialne zaščite, da bi dosegla dostop za vse, primernost in trajnost, kar predstavlja dolgoročna prizadevanja socialne OMK. Kratkoročni ukrepi morajo biti usklajeni s strukturnimi reformami, ki so potrebne za posodobitev socialne politike, preprečevanje trajne škode gospodarstvu in družbi ter za pripravo na spopadanje z dolgoročnimi izzivi, kot je staranje.

UčINKOVITE POLITIKE SOCIALNE VKLJUčENOSTI V čASU KRIZE IN PO NJEJ

Brezposelnost v Evropski uniji je zdaj na 9,1 % in bi lahko leta 2010 dosegla 10,3 %. Ta številka je več kot podvojena za mlade delavce (20,7 %) in migrante (19 1%). Izguba dohodka prizadene vse družinske člane, zlasti otroke in druge vzdrževance . Mlade prav tako prizadeva pomanjkanje zaposlitvenih možnosti. Razvoj pokojninskih sistemov je pomagal zmanjšati tveganja revščine za starejše v mnogih državah. Vendar kriza ogroža vzpostavitev ustreznih pokojnin v državah, kjer revščina pri starejših ostaja zelo visoka.

Verjetno je, da bo kriza vplivala tudi na tiste, ki so najbolj oddaljeni od trga dela , to je nedejavne ali dolgotrajno brezposelne. Tudi pred njo so imeli slabše usposobljeni, invalidi ali ljudje s psihičnimi težavami, migranti – zlasti ženske – omejen dostop do usposabljanja in drugih podpornih storitev. Nedavna prizadevanja za povečanje zaposljivosti za vse bi lahko bila spodkopana zaradi pomanjkanja zaposlitev in povečanega pritiska na službe za usposabljanje in zaposlovanje.

Ohranjanje dostojnih življenjskih standardov za vse je ključno za zagotavljanje spodobnega življenja ljudi in za ohranitev njihove zaposljivosti in učljivosti. Na splošno se večina Evropejcev lahko zanese na eno od najučinkovitejših socialnih mrež na svetu. Vendar imajo te mreže vrzeli.

Učinkovitost nadomestil za brezposelnost se zelo razlikuje glede na kritje, trajanje, pogojenost pomoči in stopnje nadomestila. Mladi delavci, ki so krajši čas odvajali dajatve, in nekateri samozaposleni do nadomestil včasih nimajo pravice, medtem ko delavci s pogodbami za krajši čas ali začasnimi pogodbami pogosto prejemajo nižja nadomestila kot drugi delavci.

Reforme za okrepitev zaposlitvenih spodbud so zaostrile merila upravičenosti ali zmanjšala raven ali trajanje pravic. Te reforme in povečana pozornost, ki je bila namenjena ukrepom za aktiviranje , so prispevale k zmanjšanju dolgotrajne brezposelnosti. Vendar niso vedno zmanjšale dolgotrajne odvisnosti od socialnih podpor . Poleg tega se je, čeprav je v odgovor na krizo več držav članic podaljšalo trajanje nadomestila in sprostilo pravila o upravičenosti, pritisk na programe za izhod v sili začel večati, ker je vedno več ljudi izgubilo pravico do nadomestila za brezposelnost. To še povečuje potrebo po pripravi celovitih strategij izstopa, ki temeljijo na načelih aktivne vključenosti .

Kritje in ustreznost določb o minimalnem dohodku se v Evropski uniji zelo razlikujeta. V večini držav sama socialna pomoč ne zadošča za iztrganje ljudi iz revščine, vendar na splošno omili njeno ostrino. Nedavna prizadevanja za posodobitev socialne pomoči so se osredotočila na finančne spodbude za delo; vendar je pomanjkanje jasnih mehanizmov za revalorizacijo minimalnih dohodkov pogosto sčasoma pripeljalo do poslabšanja ustreznosti dajatev . V vseh državah neuporaba dajatev vpliva na učinkovitost programov, čeprav do različne mere. Zapletena pravila, pomanjkanje informacij, diskrecijska presoja, upravne napake in strah pred ožigosanjem, to je le nekaj od mnogih razlogov, ki pojasnijo neuporabo dajatev. Zato se delovanje in učinkovitost programov minimalnega dohodka lahko še povečata.

Ustrezna dohodkovna podpora je ključna za ljudi v stiski, vendar jim morajo politike pomagati tudi k udeležbi na trgu dela. V zadnjih letih sta se poraba za aktivne ukrepe trga dela in udeležba v teh ukrepih, vključno z vseživljenjskim učenjem , na splošno povečali. Vendar je treba več narediti za to, da bi bili zajeti vsi, tudi slabše usposobljeni, mladi in starejši, samohranilci in tisti, ki so prekinili svojo poklicno pot zaradi oskrbe otrok, migranti in invalidi. Izkušnje kažejo, da dolgotrajna brezposelnost in nedejavnost vztrajata še dolgo po okrevanju gospodarstva. Sodobni sistemi socialnega varstva so pomembno orodje, ki preprečuje, da bi se zadevni ljudje usmerjali k uporabi dajatev za dolgotrajno bolezen ali invalidnost oziroma k sistemom zgodnjega upokojevanja.

Ustrezne in individualizirane socialne službe in službe za zaposlovanje so ključne za premagovanje strukturnih ovir pri udeležbi na trgu dela in v družbi. kakovostne socialne in zdravstvene službe morajo obravnavati osebne, družinske in socialne zapreke, s katerimi se spopadajo ljudje.

BREZDOMSTVO IN IZKLJUčENOST S STANOVANJSKEGA TRGA

Pomanjkanje primernih stanovanj je dolgotrajen problem v večini evropskih držav. V zadnjem desetletju so bili poslabšana dostopnost, brezdomstvo, socialna in stanovanjska polarizacija in nove oblike pomanjkanja stanovanj naraščajoča skrb javne politike. Z nastopom krize in povečanjem brezposelnosti poročajo nekatere države o povečanem številu neplačil stanovanjskih posojil in rubežu . Nizki dohodki in visoki stroški so prav tako krivi za povečano število izselitev . Države članice so se odzvale z različnimi ukrepi za zaščito oseb, ki so najele hipotekarno posojilo, za okrepitev dohodkovne podpore ter izboljšanje ponudbe socialnih in državnih stanovanj. V nekaterih primerih so bili uvedeni ciljni ukrepi, kot je namestitev za brezdomce in načrti za energetsko učinkovitost.

Cena in kakovost stanovanj sta ključni za bivalne standarde in dobro počutje. 38 % ljudi, ki tvega revščino, porabi več kot 40 % svojega dohodka za stanovanje – kar je več kot dvakratno povprečje za celotno prebivalstvo (19 %). Obenem so lahko izpostavljeni slabšim bivalnim pogojem kot ostalo prebivalstvo z več kot 27 % v prenaseljenih stanovanjskih prostorih (povprečje EU je 15 %), 38 % pa jih trpi zaradi vsaj enega problema v zvezi s pomanjkanjem stanovanj (proti 22 %). Nedavni nacionalni podatki o osebah, ki spijo na ulici , in tistih, ki nimajo stanovanja , so mešani, vendar kažejo, da se je položaj poslabšal v številnih državah. Prava ocena tega problema, ki vključuje tudi ljudi, ki živijo v nevarnih in neprimernih stanovanjih, bo možna šele s skupno dogovorjeno metodologijo Evropske unije.

Skoraj vse države članice obravnavajo težave brezdomstva in izključenosti s stanovanjskega trga ter so sprejele nacionalne ali lokalne strategije , ki pomagajo povečati ozaveščenost, izboljšati koordinacijo politik in njihovo izvajanje ter oceniti vire. Vendar se stanovanjske strategije soočajo z mnogimi težavami. Delitev odgovornosti za politiko in izvajanje med nacionalnimi in lokalnimi organi, ponudniki storitev in nevladnimi organizacijami je pogosto kompleksna. Najuspešnejše strategije so tiste, ki vključujejo učinkovito upravljanje z močno koordinacijo med vsemi vpletenimi. Obstaja tudi potreba po temeljitem informiranju in vrednotenju . Nedavno sprejeti kazalniki EU o stanovanjskih stroških in pomanjkanju stanovanj so pomembni, vendar še vedno primanjkuje natančnih in doslednih podatkov o brezdomstvu v večini držav članic. Strategije so na splošno učinkovitejše s cilji , kot so preprečevanje brezdomstva; zmanjšanje njegovega trajanja; usmeritev prizadevanj na najhujše primere; izboljšanje kakovosti storitev za brezdomce ali zagotavljanje dostopnih stanovanj.

Vzroki izključenosti s stanovanjskega trga so lahko strukturalni (brezposelnost, revščina ali pomanjkanje ustreznih in dostopnih stanovanj), osebni (razpad družine, bolezen), institucionalni (odhod iz oskrbe ali zapora) ali povezani z diskriminacijo. Politike se morajo prav tako prilagoditi spreminjajočim se vzorcem brezdomstva in novim skupinam, ki trpijo tveganje, kot so ljudje z nizkimi dohodki, nekakovostnimi ali začasnimi delovnimi mesti, vključno z mladimi in migranti ter mobilnimi delavci.

Spopadanje z izključenostjo s trga dela zato zahteva integrirane ukrepe , ki kombinirajo finančno podporo posameznikom, učinkovite predpise in kakovostne socialne službe vključno s stanovanjskimi, zaposlitvenimi, zdravstvenimi službami in službami socialne zaščite. Več pozornosti je treba namenjati standardom kakovosti socialnih služb in posebnim oviram, s katerimi se spopadajo brezdomci, ko dostopajo do njih.

Socialna in državna stanovanja so ključni element stanovanjske politike in pogosto glavna rešitev za izhod iz brezdomstva. Vendar obstaja skoraj povsod prekomerno povpraševanje. V veliko primerih je tako zaradi usmeritve politike v trg zasebnih stanovanj. Kakovost stanovanj, ki so na voljo, ostaja izziv, ne glede na prizadevanja za izboljšanje standardov. Strukturni skladi Evropske unije, zlasti ESRR, bi lahko imeli pomembno vlogo v konvergenčnih regijah. Edini način za boj s pojavom koncentracije izključenosti s stanovanjskega trga in brezdomstva je vzpostavitev stanovanjskih programov in programov za urbano prenovo, katerih cilj so vzdržne četrti in socialna raznolikost.

Strategije za spopadanje z izključenostjo s stanovanjskega trga in brezposelnostjo imajo pomembno vlogo pri izgradnji socialno in okoljsko trajnostnih gospodarstev in bi morale biti bistven del pokriznih strategij.

IZBOLJšANJE DELOVANJA IN UčINKOVITOSTI PORABE ZDRAVSTVENEGA VARSTVA V POSLABšANIH RAZMERAH IN STROžJIH PRORAčUNSKIH OMEJITVAH

Podatki o vplivih krize na zdravje so še vedno redki, vendar izkušnje kažejo, da odpuščanja povečujejo tveganja za psihično in fizično zdravje in da se negativni učinki lahko pokažejo v določenem času. Na zdravstveni položaj vplivata obseg in trajanje ekonomskega in socialnega poslabšanja. Posredni učinki se lahko pokažejo kot proračunske omejitve in otežijo odzivanje na povečane potrebe po zdravstvenem varstvu.

Nenadno povečanje negotovosti je dejavnik stresa, ki vpliva na prebivalstvo v celoti. Zaposlitvena negotovost, prestrukturiranje in dolgotrajna brezposelnost znatno vplivajo na psihično zdravje, so povezani s samomorom, zlorabo alkohola in drog, povečajo tveganje bolezni srca in ožilja ter vplivajo na smrtnost. Poleg tega lahko nizek dohodek gospodinjstva odloži ali ovira dostop do zdravstvene oskrbe. Torej je treba pospešiti vključenost na trg dela, da bi se preprečila zdravstvena tveganja.

Vplivi na zdravje v različnih državah članicah se najbrž razlikujejo glede na recesijo ter moč zdravstvenega sektorja in politik socialne zaščite. Nekatere države članice, ki jih je kriza najbolj prizadela, so tudi med tistimi, kjer so relativne zdravstvene razmere najslabše ter so socialne in zdravstvene politike najmanj razvite. Te razlike so se še zaostrile z ukrepi, ki so jih sprejeli javni organi . Medtem ko so nekatere države v svoje ukrepe za boj s krizo vključile povečanje odhodkov za zdravstvo, so morale druge zmanjšati zdravstvene proračune. Države s slabšimi splošnimi zdravstvenimi razmerami in izrazitejšimi zdravstvenimi neenakostmi imajo tudi manjšo enakost v dostopu do zdravstvenega varstva in najmanjšo porabo na tem področju. Če odštejemo vse proračunske pritiske, te države morda ne vlagajo dovolj v zagotavljanje zdravja svojega prebivalstva. V teh državah bo potrebna učinkovitejša poraba v zdravstvenem varstvu, vključno za izboljšanje promocije zdravja in njegovo zaščito.

Znatne in rastoče neenakosti v zvezi z zdravjem v državah članicah kažejo, da vse niso imele enakih koristi od gospodarskega razvoja in izboljšanja zdravja, ki ga ta praviloma prinese. Preprečevanje smrtnosti in obolevnosti je hudo breme za družbo, ki zmanjšuje zaposlovanje, produktivnost in rast ter povečuje pritisk na zdravstvene proračune. Odprava neenakosti zahteva upoštevanje socialnih dejavnikov zdravja v vseh politikah, učinkovito zagotavljanje zdravstvenih storitev in ponovni pregled prednostnih nalog. Zmanjšanje razlik na področju zdravja med državami članicami zahteva boljšo oceno vplivov na zdravje, ki jo ima vložek strukturnih skladov in vseh politik na ravni EU.

Zaradi povečanih potreb in omejenih sredstev je izboljšanje delovanja in učinkovitosti še kako nujno. Javni proračuni v večini držav članic bodo najbrž še leta trpeli pritiske; torej je treba ukrepe razporediti po prednosti in bedeti nad njihovim delovanjem in učinkovitostjo. Zdravstveni odhodki so znatni, v poprečju so v višini 9 % BDP in segajo od 5 % do 11 %. Bolj ali manj ustrezajo BDP na prebivalca, vendar so realni odhodki odvisni od kompleksne celote dejavnikov. Med glavnimi strukturalnimi dejavniki so nove tehnologije, povečana pričakovanja, staranje prebivalstva in povečanje zdravju škodljivih praks.

Zasnova, organizacija in izvajanje zdravstvenega varstva imajo znaten vpliv na razmerje med stroški in koristjo , podobne stopnje porabe pa lahko privedejo do različnih rezultatov. Dobički v sektorju so torej možni, tudi prek izboljšanja socialnih dejavnikov zdravja. Razlike med sistemi na ravni odhodkov in relativnih cen zbujajo vprašanja glede finančnih struktur in storitvenih struktur ter strateških prednostnih nalog (na primer preprečevanje ali zdravljenje). Zdravstveni sektor ima tudi velik potencial za ustvarjanje delovnih mest, ki je življenjskega pomena za strategije vrnitve k trajnostni rasti in zaposlovanju. Skupaj z dolgotrajno oskrbo šteje za skoraj 10 % vseh zaposlitev, staranje prebivalstva pa bo povpraševanje po zdravstvenih in socialnih storitvah še povečalo.

DOLGOTRAJNI UčINKI FINANčNE IN GOSPODARSKE KRIZE NA POKOJNINSKE SISTEME

Do sedaj so bili upokojenci sorazmerno neprizadeti, ker so bili zavarovani z rednimi prihodki in nizko inflacijo ter zaradi povečanja minimalnih pokojnin v zadnjih letih. Ljudje, ki se upokojujejo zdaj ali se bodo upokojili v bližnji prihodnosti, najbrž ne bodo močno prizadeti, razen izjem v nekaj državah članicah. Dejansko največji del dohodkov upokojencev izvira iz javnih dokladnih pokojninskih sistemov, ki so precej odporni na kratkotrajna ciklična nihanja, čeprav bodo izpostavljeni povečanemu pritisku, ker nižje zaposlovanje zmanjšuje dajatve in davčno osnovo. Poleg tega so v redkih državah, kjer imajo naložbeni sistemi pomembno mesto, nakazane pokojnine pogosto določene, naložbeno tveganje pa nosi sistem in ne posameznik. V nekaj državah članicah so znižanja že tako skromnih pokojnin vzrok za zaskrbljenost, ker so stopnje revščine starejših ljudi že zdaj visoke.

Vendar se pokojninski sistemi in njihov ekonomski kontekst spreminjajo, tako da bi lahko imeli dolgotrajni učinki krize, če ne bodo primerno obravnavani, resnejše posledice na prihodnje generacije upokojencev .

Kriza je poudarila izpostavljenost ranljivosti naložbenih sistemov volatilnosti finančnih trgov in potrebo, da bi oblikovalci politik, zakonodajalci in nadzorniki spodbujali skrbnejše upravljanje pokojninskih prihrankov ljudi, s čimer bi našli uravnotežen način okoriščanja z naložbenimi sistemi. Velika raznolikost nastalih izgub in še večja v zmožnosti odziva na šok, izpostavljata dejstvo, da imajo razlike v oblikovanju pokojninskih sistemov in naložbenih strategijah svoj pomen.

Na osnovi zelo različnih učinkov v Uniji se lahko naučimo, kako izboljšati naložbene sisteme in kako najti boljše ravnovesje med varnostjo, dostopnostjo in dobičkom za varčevalce za pokojnino. Zato se morajo naložbeni sistemi spremeniti in še nedokončani deli novih obveznih sistemov hitro dokončati (npr. varnejše standardne možnosti, spremembe v strukturi portfeljev ob bližnji upokojitvi, določitev najvišje meje stroškov, pravila za doživljenjsko rentno zavarovanje in faza izplačil). Dosega tega bo pomemben del ponovne izgradnje javnega zaupanje v naložbene pokojnine. Poleg tega je kriza pokazala, da bi morali biti pokojninski skladi vključeni v ukrepe za stabilizacijo finančnih trgov. Potreba po boljši pripravi zakonodaje bi s tem imela tudi evropsko dimenzijo.

Pomembno je, da je dolgoročni izziv, povezan s staranjem, še jasneje prišel do izraza. Ravnovesje med ustreznostjo in vzdržnostjo – predmet pokojninskih reform, ki se jih je izvajalo zadnje desetletje – je še ranljivejše zaradi finančne in gospodarske krize. Zdaj, ko se veča brezposelnosti, bi se bilo treba zavzemati za povečane zaposlitvene stopnje starejših delavcev in žensk. Ukrepi za boj s krizo so omogočili teren za gospodarsko rast, vendar so načeli težko pridobljene izboljšave na področju javnih financ, namenjene zagotavljanju dodatnih odhodkov za spopadanje s staranjem. Ta izgubljeni teren bo treba znova pridobiti.

Prihodnje generacije upokojencev bodo verjetno bolj izpostavljene nihanjem na finančnih trgih in trgih dela. Pomen naložbenih sistemov pokojninskega zavarovanja, zlasti tistih z določenimi vplačili, kjer običajno nosijo naložbena tveganja varčevalci za pokojnine, se bo verjetno zelo povečal. Poleg tega bodo pokojnine iz dokladnih pokojninskih sistemov vedno bolj temeljile na dajatvah, temelječih na dohodkih, nakazanih v celem življenju, in, če se bodo sedanja gibanja potrdila, bodo imele samo osebe z zelo dolgo delovno dobo in tako rekoč neprekinjeno vplačevanimi prispevki pravico do polne pokojnine (maksimalne). Posledice bodo zlasti pomembne za ženske. Ustreznost ne bo odvisna le od delavčeve zmožnosti za pozitiven odziv na nove spodbude za delo, ki jih vključujejo pokojninski sistemi. Odvisna bo tudi od zmožnosti trgov dela za zagotavljanje zadostnih priložnosti za daljše in bolj neprekinjene poklicne poti .

Reformni ukrepi, ki so jih uvedle države članice za omogočenje vzdržnejših pokojninskih sistemov, so zelo pomemben korak naprej, ki pa mora biti razširjen za zagotavljanje ustreznih pokojninskih dajatev. To se bo doseglo le tako, da bodo ljudje delali več in dlje. Ob pokojninskih reformah po treba sprejeti nadaljnje ukrepe za spodbuditev učinkovitosti trgov dela in za širši obseg virov za pokojninske dohodke.

Zaradi nazadovanja zaradi krize in težjega zagotavljanja ustreznih in vzdržnih pokojnin v okviru nižje rasti in pospešenega staranja namerava Odbor za socialno zaščito (OSZ) v sodelovanju z Odborom za ekonomsko politiko (OEP) ponovno oceniti napredek pokojninskih reform v zadnjem desetletju.

UPRAVLJANJE

Komisija in OSZ sta se od nastopa krize zavezala k skupnemu spremljanju socialnega učinka krize, poudarjanju nastajajočih socialnih težav in novih ukrepov, ki so jih sprejeli javni organi. Ta ukrep je bil predstavljen Svetu, vključuje pa poglobljen pregled posebnih izzivov v zvezi s socialno politiko , kot so sistemi minimalnega dohodka in naložbeni pokojninski sistemi. Zagotovil je nove možnosti za vzajemno učenje in izmenjavo dobrih praks ter povečal ozaveščenost in razumevanje skupnih izzivov.

Potreba po hitrem odzivanju na krizo je mnoge države članice potisnila v krepitev njihovih zmožnosti za odkrivanje socialnih težavah in oblikovanje tesnejšega sodelovanja med socialnimi in institucionalnimi akterji. Razširile so svojo bazo znanja o socialnem vplivu krize s pomočjo uporabe upravnih podatkov ali posebnih orodij za spremljanje, vključno z novimi anketami. Sprejeti so bili ukrepi za izboljšanje ažurnosti socialnih anket EU.

Države z vzpostavljenimi določbami in praksami upravljanja so imele koristi od zavezanosti in mobilizacije zainteresiranih strani. Socialni partnerji so pogosto imeli ključno vlogo pri oblikovanju in izvajanju kratkoročnih ukrepov trga dela za obdržanje delavcev v zaposlitvi. Lokalni organi in NVO-ji v Evropi so se morali spopadati s povečanim povpraševanjem po socialnih dajatvah in storitvah, čeprav so pogosto doživljali zmanjšanje lastnega prihodka. Sodelovanje in koordinacija med temi akterji sta se izkazala kot dragocena.

Septembra 2009 je OSZ sprejel poročilo – „Rast, delovna mesta in socialni napredek“ – in pokazal, da v zadnjem desetletju koristi rasti niso bile enakomerno porazdeljene in da sta v večini držav EU revščina in socialna izključenost še vedno velik problem, čeprav se stanje po Evropi precej razlikuje . To zahteva sistematično oceno napredka socialnih dosežkov, vključno z enakostjo spolov. Zaradi tega je bistvena krepitev socialne MOK s povečanjem njene učinkovitosti in vidnosti.

Evropsko leto boja proti revščini in socialni izključenosti v letu 2010 bo prav tako pomagalo temu vprašanju vdihniti nov zagon z dvigom ozaveščenosti, krepitvijo partnerstev in vzpostavitvijo dialoga z novimi akterji. Evropsko unijo bi moralo spodbuditi k ponovni potrditvi zaveze izpred desetih let, da bo odločno vplivala na izkoreninjenje revščine in socialne izključenosti.