Povzetek V slovenskem pravosodnem sistemu je prišlo do določenih pozitivnih sprememb, tudi glede vprašanj, ki so bila izpostavljena v Poročilu o stanju pravne države za leto 2020. Sodnikom zagotavlja pomembno zaščito zlasti odločba, s katero je Ustavno sodišče ugotovilo, da sta predpisa, ki urejata parlamentarne preiskave, zaradi pomanjkanja jamstev za neodvisnost sodstva protiustavna. Sodstvo je začelo razpravo o izboljšanju okvira za disciplinske postopke zoper sodnike. Pri imenovanju državnih tožilcev prihaja do neupravičenih zamud, zaskrbljenost pa vzbuja tudi nepravočasno imenovanje evropskih delegiranih tožilcev. Še vedno obstajajo izzivi pri postopkih v zvezi z gospodarskim in finančnim kriminalom. Pandemija COVID-19 je razkrila potrebo po hitrejšem izboljševanju elektronskih komunikacijskih orodij. Občutljivo vprašanje dostopa do sodnih in tožilskih dokumentov je bilo predmet sodbe Vrhovnega sodišča in zakonodajne spremembe. Pravni in institucionalni okvir za preprečevanje korupcije in boj proti njej se še naprej izboljšuje. Z zakonodajnimi spremembami so se sicer izboljšali neodvisnost, organizacija in delovanje Komisije za preprečevanje korupcije, vendar so njeni človeški viri še vedno omejeni. Z istimi spremembami se je okrepil tudi pravni okvir za lobiranje, zaščito prijaviteljev koruptivnih ravnanj in prijavo premoženjskega stanja. Kljub temu ostajajo pomisleki glede učinkovitega izvrševanja protikorupcijskih predpisov, npr. v zvezi z nasprotjem interesov in prijavitelji koruptivnih ravnanj. Prejšnja protikorupcijska strategija je bila v veliki meri izvedena, vendar nekateri ukrepi še niso bili izvedeni, prav tako pa ni bil sprejet noben nov načrt. Čeprav se je število pregonov povečalo, pa izzivi še vedno obstajajo, predvsem glede zmogljivosti za učinkovite preiskave in majhnega števila obsodb v primerih korupcije, zlasti na visoki ravni. Vlada je med pandemijo COVID-19 začela vrsto ocen tveganja, zlasti v zvezi s tveganjem korupcije na področju javnega naročanja. Razmere na področju svobode in pluralnosti medijev se slabšajo. Neodvisnost medijskega regulatorja je zagotovljena z zakonom, vendar še vedno obstajajo izzivi v zvezi z viri agencije, potrebnimi za opravljanje širokega spektra nalog, in zavezanostjo k nadaljnji krepitvi njene neodvisnosti. Postopek sprememb in dopolnitev Zakona o medijih in Zakona o avdiovizualnih medijskih storitvah še poteka. Glede teh predlogov zakonov še vedno obstajajo določeni pomisleki, vendar bi lahko nekatere spremembe Zakona o medijih, predlagane leta 2020, izboljšale preglednost medijskega lastništva. Dodeljevanje državnih oglaševalskih sredstev ni urejeno in je pogosto nepregledno, zlasti pri lokalnih medijih. Postopek pridobitve dostopa do informacij javnega značaja je za javnost in novinarje še vedno dolgotrajen. Spletno nadlegovanje novinarjev in grožnje, ki so jim izpostavljeni, vzbujajo vse večjo zaskrbljenost, poročalo pa se je tudi o več tožbah z zastraševalnim učinkom proti novinarjem. Nacionalni in mednarodni deležniki so izrazili zaskrbljenost glede zavrnitve financiranja Slovenske tiskovne agencije za leto 2021. Za medijski sektor niso bili sprejeti nobeni posebni ukrepi v zvezi s pandemijo COVID-19, novinarjem pa so bili na voljo splošni podporni ukrepi. Slovenija med pandemijo COVID-19 ni razglasila izrednega stanja. Podlaga za sprejetje omejevalnih ukrepov je bil Zakon o nalezljivih boleznih, ki je bil od začetka pandemije štirikrat spremenjen. Državni zbor je še naprej deloval, potem ko je s hitro spremembo svojega poslovnika omogočil spletne seje. Z odločbo Ustavnega sodišča je bila zaščitena finančna neodvisnost nekaterih neodvisnih organov. Ustavno sodišče je povečalo svojo učinkovitost, vprašanje katere je bilo izpostavljeno v Poročilu o stanju pravne države za leto 2020, in imelo dejavno vlogo pri preizkusu ukrepov v zvezi s pandemijo COVID-19. Predsednik republike je za razpravo o pravni državi sklical prvo srečanje predstavnikov vseh treh vej oblasti. Civilna družba se je morala soočiti z več izzivi, ki vplivajo na spodbudno okolje za nevladne organizacije.

I.Pravosodni sistem

Slovenski sodni sistem ima tri stopnje: okrajna in okrožna sodišča (za civilne, gospodarske in kazenske zadeve), delovna sodišča ter upravno sodišče na prvi stopnji, pet višjih sodišč na drugi stopnji (obravnavanje pravnih sredstev zoper odločbe prvostopenjskih sodišč) in vrhovno sodišče na tretji stopnji (obravnavanje pravnih sredstev zoper nekatere sodbe višjih sodišč in upravnega sodišča). Sodni svet je organ sui generis, ki ga ustava ne umešča v nobeno vejo oblasti, njegova naloga pa je zaščita neodvisnosti sodnikov in sodstva ter spodbujanje in zagotavljanje odgovornosti, učinkovitosti in kakovosti dela sodstva . Sodni svet izbere kandidate za sodnike in jih nato predlaga Državnemu zboru (prvi dom parlamenta) v imenovanje . Če Sodni svet izbere kandidata, ki je že bil izvoljen v sodniško funkcijo, ga na novo sodniško mesto imenuje sam. Državno tožilstvo je sicer del izvršilne oblasti, vendar je neodvisen organ, glavna pooblastila glede napredovanja državnih tožilcev in delovanja državnega tožilstva pa imata Državnotožilski svet in generalni državni tožilec. Državnotožilski svet je neodvisen in samostojen državni organ, ki opravlja naloge državnotožilske samouprave in zagotavlja, da državna tožilstva izvajajo enotno politiko pregona, sodeluje pa tudi pri varovanju neodvisnosti in samostojnosti državnih tožilcev. Slovenska odvetniška zbornica je samostojen in neodvisen organ. Pristojna je za nadzor nad poklicnimi dejavnostmi odvetnikov in odločanje o disciplinskih ukrepih v zvezi s svojimi člani. Slovenija sodeluje v Evropskem javnem tožilstvu (EJT).

Neodvisnost

Stopnja zaznane neodvisnosti sodstva se nenehno izboljšuje. Stopnja zaznane neodvisnosti sodstva se je dodatno izboljšala in je med širšo javnostjo povprečna (47 % dokaj dobra in zelo dobra), leta 2021 pa se je povečala na povprečno raven tudi med podjetji (43 %), kar kaže pozitiven trend že tretje leto zapored, potem ko v letih 2016 in 2017 ni bilo jasnega trenda .

Pri imenovanju državnih tožilcev prihaja do neupravičenih zamud, zaskrbljenost pa vzbuja tudi nepravočasno imenovanje evropskih delegiranih tožilcev. Državne tožilce imenuje Vlada na predlog ministra za pravosodje po javnem razpisu in izbiri kandidatov s strani neodvisnega Državnotožilskega sveta. Vlada mora v skladu z zakonom vsem kandidatom, ki izpolnjujejo pogoje in so se prijavili za imenovanje ali napredovanje, izdati odločbo o imenovanju oziroma neimenovanju. Neuspešni kandidati imajo pravico začeti upravni spor, o katerem mora pristojno sodišče odločiti v 30 dneh. Državnotožilski svet je od konca julija 2020 Ministrstvu za pravosodje predložil imena 29 kandidatov, Ministrstvo za pravosodje pa je nato Vladi podalo predloge za njihovo imenovanje oziroma napredovanje. Do junija 2021 je bilo imenovanih oziroma je napredovalo le 14 kandidatov, medtem ko ni jasnih razlogov za nesprejetje odločitev o preostalih 15 kandidatih. Do zamude je prišlo tudi pri imenovanju evropskih delegiranih tožilcev EJT in izraženi so bili pomisleki, da nacionalni postopek ni bil ustrezno upoštevan. Državnotožilski svet je decembra 2020 Ministrstvu za pravosodje predložil imeni kandidatov, Vlada pa te točke ni uvrstila na dnevni red svojih sej, in sicer kljub pravni obveznosti, da se s predlogoma za imenovanje zgolj seznani in imeni posreduje Evropskemu javnemu tožilstvu. Vlada je izbirni postopek 27. maja 2021 razglasila za neuspešnega in Ministrstvu za pravosodje naložila, naj objavi nov javni poziv; ta je bil objavljen 9. julija. V skladu s priporočili Sveta Evrope je treba zaposlovanje državnih tožilcev izvajati v skladu s poštenimi in nepristranskimi postopki, ki zagotavljajo zaščito pred kakršnim koli pristopom, ki zastopa interese posebnih skupin, njihovo napredovanje pa mora temeljiti na znanih in objektivnih merilih, kot so usposobljenost in izkušnje .

Ustavno sodišče je odločilo, da so predpisi, ki urejajo parlamentarne preiskave, zaradi pomanjkanja jamstev za neodvisnost sodstva protiustavni. Kot je navedeno v Poročilu o stanju pravne države za leto 2020, je preiskovalna komisija Državnega zbora leta 2019 začela preiskavo, ki je bila namenjena proučitvi ukrepov tožilcev in sodnikov v konkretnih kazenskih zadevah. Vendar je Ustavno sodišče pozneje zadržalo izvrševanje Zakona o parlamentarni preiskavi, na katerem je temeljila preiskava, ker bi taka parlamentarna preiskava pomenila tveganje za neodvisnost sodnikov in tožilcev . Ustavno sodišče je januarja 2021 odločilo, da sta Zakon o parlamentarni preiskavi in Poslovnik o parlamentarni preiskavi protiustavna, kolikor ne vsebujeta procesnih jamstev za zagotavljanje neodvisnosti sodnikov v postopku odrejanja parlamentarne preiskave. Navedlo je, da sodstvo ni v celoti izključeno iz nadzora, ki ga Državni zbor izvaja s parlamentarnimi preiskavami, saj lahko Državni zbor raziskuje na primer trende v sodstvu ali historične dogodke, ki so hkrati predmet sodnega postopka. Vendar je Ustavno sodišče poudarilo, da Državni zbor ne sme ovirati sodnih postopkov ali kakor koli vplivati na odločitev sodnikov v konkretnih sodnih postopkih, kar vključuje tudi prepoved ex post razprav o zakonitosti oziroma primernosti posamičnih sodnih odločb. Poleg tega sodnikov ni mogoče zaslišati kot priče ali preiskovance glede teh vprašanj iz odprtega ali končanega sodnega postopka, saj bi to pomenilo kršitev neodvisnosti sodstva. Ustavno sodišče je odločilo, da mora Državni zbor protiustavne elemente iz Zakona o parlamentarni preiskavi odpraviti v enem letu. Do odprave ugotovljene protiustavnosti lahko Sodni svet od Ustavnega sodišča zahteva, naj oceni, ali je akt o odreditvi nove parlamentarne preiskave v skladu z neodvisnostjo sodstva. Doslej še ni bil predložen noben zakonodajni predlog, ki bi obravnaval ugotovljeno protiustavnost.

Sodstvo je začelo razpravo o izboljšanju okvira za disciplinske postopke zoper sodnike. Sodni svet je marca 2021 pripravil analizo pravnega okvira za disciplinske postopke zoper sodnike in njegovega izvajanja ter predlagal spremembe. Disciplinski postopki so od leta 2018 v pristojnosti disciplinskega sodišča. Od leta 2018 do marca 2021 so v povprečju trajali 194 dni. Sodni svet je opredelil številna vprašanja, pri katerih so potrebne izboljšave, na primer: uvedba posebnega disciplinskega postopka namesto uporabe kazenskega postopka, posodobitev seznama disciplinskih kršitev, pregled ustreznosti ureditve pravice Sodnega sveta do pobude za uvedbo disciplinskega postopka, spremembe disciplinskih sankcij, da se omogoči večja sorazmernost, in razjasnitev omejitve trajanja suspenza, izrečenega sodniku. Vrhovno sodišče podpira pobudo Sodnega sveta za spremembo zakonodaje, da bi se povečala učinkovitost disciplinskih postopkov. Pomembno je, da je vsaka morebitna reforma disciplinskega postopka v skladu s pravom EU in da upošteva priporočila Sveta Evrope.

Kakovost

Pandemija COVID-19 je razkrila potrebo po hitrejšem izboljševanju elektronskih komunikacijskih orodij v pravosodnem sistemu. V Poročilu o stanju pravne države za leto 2020 je navedeno, da so informacijske in komunikacijske tehnologije za vodenje zadev visoko razvite, vendar je elektronsko komuniciranje med sodišči in strankami še vedno slabše razvito. V zadnjih letih je bil dosežen določen napredek pri širjenju elektronske komunikacije. Na nekaterih področjih je treba dokumente sodišču predložiti samo v elektronski obliki, na primer javni notarji in stečajni upravitelji (v zemljiškoknjižnih postopkih, zadevah v zvezi s sodnim registrom in postopkih zaradi insolventnosti) ter dolžniki (na področju izterjave nespornega dolga). Centri za socialno delo morajo od februarja 2021 vloge v družinskopravnih zadevah pri sodišču vložiti elektronsko, sistem elektronskih sodnih dražb pa je bil uveden za prodaje vseh nepremičnin, premičnin in pravic, ki se prodajajo v izvršilnih postopkih, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnega prenehanja ter nepravdnih, kazenskih in prekrškovnih postopkih. Potekajo prizadevanja za posodobitev sistema vodenja zadev v kazenskih, upravnih, civilnih in gospodarskih pravdnih zadevah do konca leta 2023, da bi se omogočila elektronska komunikacija. Digitalne rešitve za izvajanje in spremljanje sodnih postopkov ostajajo omejene zlasti v kazenskih zadevah. Uporaba digitalnih tehnologij za varno delo na daljavo je pomanjkljiva predvsem v državnem tožilstvu, pomanjkanje digitalizacije pri policiji pa prispeva k zamudam, zlasti v kompleksnih zadevah, ko se ovadba prejme le v papirni obliki. Glede na to, da so sodišča več kot štiri mesece od marca 2020 bolj ali manj obravnavala le nujne zadeve, sta sodstvo in Ministrstvo za pravosodje intenzivno sodelovala pri dobavi dodatne opreme za videokonference in uspela potrojiti zmogljivosti v letu 2020, v letu 2021 pa so načrtovani dodatni nakupi. Vrhovno sodišče je Ministrstvo za pravosodje obvestilo o potrebi po spremembi procesnih zakonov, da bi se jasno določili pogoji za ugotavljanje zanesljivosti dokazov v postopkih, ki potekajo prek videokonferenc (kot je zaslišanje priče).

Dostop do sodnih in tožilskih dokumentov je bil predmet sodbe Vrhovnega sodišča in zakonodajne spremembe. V Poročilu o stanju pravne države za leto 2020 je navedeno, da se sodbe prvostopenjskih sodišč še vedno objavljajo v omejenem obsegu, zlasti v civilnih in gospodarskih zadevah, ter da je stopnja strojne berljivosti objavljenih sodb razmeroma nizka . Pregled stanja na področju pravosodja v EU za leto 2021 ne kaže nobenih izboljšav na teh dveh področjih. Vrhovno sodišče je maja 2020 izdalo precedenčno sodbo v zadevi, ki vključuje pravico dostopa do informacij iz spisa v kazenski zadevi . Sodišče je presodilo, da Zakon o kazenskem postopku omejuje pravico do vpogleda v spis na osebe s pravnim interesom (npr. obdolžence in žrtve) in da se določbe Zakona o dostopu do informacij javnega značaja ne uporabljajo za dokumente sodišča in tožilstva. Državni zbor se je odzval s sprejetjem Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, v katerem je izrecno navedeno, da se uporablja splošna ureditev dostopa do dokumentov v skladu z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja . V skladu s to spremembo se lahko oseba, ki ji sodnik ali tožilec zavrne dostop do dokumentov sodišča ali tožilstva (v odprtem ali končanem postopku), pritoži pri Informacijskem pooblaščencu. Po mnenju Vrhovnega sodišča ta sprememba vzbuja pomisleke glede ustreznega ravnovesja med pravico do informacij javnega značaja na eni strani ter spoštovanjem domneve nedolžnosti obdolžencev in pravice do zasebnosti oseb, vpletenih v kazenski postopek, na drugi strani. Ministrstvo za javno upravo je ustanovilo medresorsko delovno skupino za proučitev vprašanja dostopa do sodnih in tožilskih dokumentov ter pripravo predlogov za ureditev tega vprašanja v Zakonu o dostopu do informacij javnega značaja.

Rahlo so se povečali viri za Sodni svet in Državnotožilski svet, vendar jih še vedno ni dovolj. V Poročilu o stanju pravne države za leto 2020 je bilo ugotovljeno, da je zagotavljanje ustreznih virov Sodnemu svetu in Državnotožilskemu svetu pomemben pogoj za neodvisno in uspešno delovanje teh samostojnih organov. Nizka upravna zmogljivost obeh svetov vpliva tudi na kakovost postopka izbire sodnikov in državnih tožilcev, zlasti kar zadeva obrazložitev izdanih odločb in mnenj ter temeljitost razgovorov. Sodni svet bo od leta 2022 lahko zaposlil dva dodatna člana osebja, kar pomeni minimalno povečanje razpoložljivih virov, za Državnotožilski svet pa dodatni člani osebja niso predvideni. Razpoložljiva proračunska sredstva Sodnega sveta se povečujejo, proračun Državnotožilskega sveta pa stagnira. Omeniti je treba, da se skupni proračun za pravosodni sistem že več let povečuje.

Učinkovitost

Učinkovitost sodnega sistema se je nekoliko zmanjšala, izzivi v sodnih postopkih v zvezi z gospodarskim in finančnim kriminalom, opredeljeni v Poročilu o stanju pravne države za leto 2020, pa še vedno obstajajo. Leta 2020 so vsa sodišča skupaj prejela 11 % manj zadev in rešila 13 % manj zadev v primerjavi z letom 2019. Skupno število nerešenih zadev se je ob koncu leta 2020 v primerjavi z letom 2019 povečalo za 5 %. Povprečno trajanje postopkov na sodiščih prve stopnje se je podaljšalo na približno 20 mesecev v civilnih pravdnih zadevah in ostalo pri 11 mesecih v gospodarskih pravdnih zadevah. V pritožbenih postopkih so bile tovrstne zadeve zaradi večinoma pisnih postopkov rešene hitreje, in sicer so postopki trajali v povprečju približno 2,4 meseca v civilnih zadevah in 3,4 meseca v gospodarskih zadevah. Postopki na sodiščih prve stopnje v zvezi s kompleksnejšimi kaznivimi dejanji pranja denarja so leta 2019 v povprečju trajali 876 dni (skrajšanje v primerjavi z letom 2018, ko so v povprečju trajali 1 132 dni) in ostajajo med najdaljšimi v EU . Povprečno trajanje upravnih zadev na prvi stopnji se je leta 2020 podaljšalo na 13,7 meseca .

II.Protikorupcijski okvir