[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 13.11.2007

COM(2007) 693 konč.

DELOVNI DOKUMENT KOMISIJE

o izvedljivosti oblikovanja zakonodaje EU na področju zaščite prič in skesancev

DELOVNI DOKUMENT KOMISIJE

o izvedljivosti oblikovanja zakonodaje EU na področju zaščite prič in skesancev

1. Uvod

Ta delovni dokument je rezultat pripravljalnega dela, ki je potrebno za oceno učinka evropskega zakonodajnega predloga na področju zaščite prič in skesancev. Obravnava stanje v zakonodaji in splošno prakso na nacionalni, evropski ter mednarodni ravni, ob tem pa predstavi analizo težav, ciljev in možnosti ukrepanja. Opisuje tudi ključna vprašanja, v zvezi s katerimi je potrebna poglobljena razprava, da bi se sčasoma lahko zagotovil usklajen evropski sistem zaščite prič.

V zakonodajnem in delovnem programu Komisije za leto 2007[1] je kot prednostna pobuda navedena zaščita prič in oseb, ki sodelujejo s pristojnimi organi v kazenskem postopku. Vendar pa je bilo na podlagi postopka za oceno učinka ugotovljeno, da oblikovanje zakonodaje na ravni EU za zdaj ni priporočljivo.

2. Ozadje

Zagotavljanje ustrezne zaščite pričam ima lahko odločilno vlogo pri tem, da se storilci kaznivih dejanj privedejo pred sodišče, saj je uspešen zaključek vsake stopnje kazenskega postopka pogosto odvisen od sodelovanja prič. Storilci kaznivih dejanj nemalokrat poskušajo preprečiti pričam, da bi pričale, pri čemer lahko uporabijo tudi grožnje. Vse osebe imajo državljansko dolžnost, da pričajo na sodišču, države pa so dolžne priče zaščititi pred vsakim poskusom zastraševanja.

Zaščita prič pomeni, da se pričam, ki pričajo v kazenskem postopku, zagotovijo posebni procesni in neprocesni zaščitni ukrepi, katerih namen je učinkovito zaščititi varnost prič in včasih tudi članov njihove družine pred samim pričanjem, med njim ali po njem. Skesancem se prav tako lahko zagotovijo zaščitni ukrepi, ki so na voljo za priče. V primerih organiziranega kriminala je skesanec oseba, ki ima dragocene informacije in je tudi sama vpletena v kaznivo dejanje ter se jo zato lahko sodno preganja in kaznuje.

O potrebi po oblikovanju zakonodaje na področju zaščite prič na ravni EU se razpravlja že več let. Leta 1997 je bila v priporočilu št. 16 Akcijskega načrta za boj proti organiziranemu kriminalu[2] predlagana proučitev potrebe po zaščiti prič in oseb, ki sodelujejo s pravosodnimi organi. Deklaracija Evropskega sveta z dne 25. marca 2004 o boju proti terorizmu in Haaški program[3] prav tako omenjata predlog o zaščiti prič in skesancev.

3. Pripravljalno delo

Pripravljalno delo za oblikovanje zavezujoče evropske zakonodaje na področju zaščite prič sega v leto 2004. Namen tega dela je bil zbrati informacije o zakonodaji, upravnih strukturah in praktičnih izkušnjah držav članic, da bi se določile pravne praznine in operativne šibkosti, ki imajo učinek na ravni EU, ter predlagale rešitve z evropsko dodano vrednostjo. V primerjalni študiji o zaščiti prič, ki je bila izvedena v okviru projekta AGIS[4], so bile analizirane zakonodaje in prakse ter oblikovani predlogi za morebitno zakonodajo EU. Komisija je sodelovala tudi v skupni delovni skupini Europol-ISISC-OPCO[5], da bi raziskala možnosti za uskladitev nacionalnih zakonodaj na področju zaščite prič[6].

Komisija je v letih 2006 in 2007 organizirala srečanja[7], namenjena posvetovanju s predstavniki držav članic in strokovnjaki s področja zaščite prič, s čimer je pridobila pomembne informacije za proučevanje potrebe po oblikovanju ustrezne zakonodaje na ravni EU.

Leta 2006 je raziskava Eurobarometer[8] o mnenju državljanov EU pokazala podporo obravnavanju vprašanja zaščite prič na ravni Evropske unije. Kar 86 % državljanov podpira oblikovanje politike EU za čezmejno in mednarodno sodelovanje na področju zaščite prič, pri tem pa jih 45 % med njimi celo močno podpira to idejo[9].

Prizadevanja so bila usmerjena v zbiranje zanesljivih podatkov in statistik (npr. informacije Europola, nacionalni javni dokumenti, odgovori na vprašalnike posebne delovne skupine Sveta Evrope, srečanja strokovnjakov). Zaradi zaupne obravnave posameznih zadev niso na voljo nobeni natančni statistični podatki v zvezi s konkretnimi primeri zaščite. Zaupna obravnava osebnih podatkov in podrobnih podatkov glede programov zaščite je bistvenega pomena za zagotovitev največje možne varnosti oseb. Vendar pa se je v zadnjih 5−10 letih v večini držav povečala potreba po zaščiti prič, tako v smislu števila predlogov za zaščito kot števila prič, ki so bile vključene v programe zaščite.

4. Zakonodajni in operativni ukrepi na evropski, nacionalni ter mednarodni ravni

Veljavna instrumenta Evropske unije , to sta Resolucija o zaščiti prič v boju proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu (1995)[10] in Resolucija o posameznikih, ki sodelujejo s pristojnimi organi v kazenskem postopku v boju proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu (1996)[11], imata omejen obseg, saj se uporabljata le za primere boja proti organiziranemu kriminalu in imata obliko mehkega prava. Poleg tega je možnost podelitve ugodnosti v zameno za informacije predvidena v zavezujoči zakonodaji, kot sta Okvirni sklep Sveta o boju proti terorizmu[12] in Okvirni sklep Sveta o položaju žrtev v kazenskem postopku[13].

V večini držav članic EU je zakonodaja na področju zaščite prič zajeta bodisi v ločenem aktu bodisi v zakoniku o kazenskem postopku. Običajno so določeni opredelitve pojmov (zaščitena priča, anonimna priča, skesanec), procesni ukrepi (pravila sodnega postopka, alternativni načini predložitve dokazov), neprocesni ukrepi (fizična zaščita, preselitev osebe, sprememba identitete), potrebne strukture izvajanja ter vloga različnih organov odkrivanja in pregona pred sodno obravnavo, med njo in po njej, pa tudi pravice in dolžnosti strank v sistemu zaščite. Navadno je omenjeno tudi mednarodno sodelovanje na področju zaščite prič, vendar brez večjih podrobnosti.

Nekatere države imajo posebno zakonodajo, ki ureja delovanje njihovih programov zaščite prič , medtem ko druge tovrstne zakonodaje nimajo. V nekaterih državah se zaščita prič obravnava kot večinoma policijska naloga, medtem ko druge države pripisujejo ključno vlogo sodstvu in ministrstvom; spet v nekaterih obstaja en nacionalni program zaščite prič, v drugih pa več regionalnih ali lokalnih programov. Prav tako med državami prihaja do znatnih razhajanj glede vrst ukrepov, ki so jih uvedle za olajšanje sodelovanja prič, kar delno odraža razlike v vrsti in teži kaznivih dejanj, delno pa je povezano z razlikami v pravnih tradicijah in okvirih (glej Prilogo).

Čeprav nacionalni kazenski zakoniki običajno ne vsebujejo pojma skesanec , skoraj vse države predvidevajo možnost, da sodnik sodišča izreče milejšo kazen storilcem kaznivih dejanj, ki policijskim ali pravosodnim organom pomagajo razjasniti lastna kazniva dejanja ali kazniva dejanja drugih. Vendar pa so se nekatere države članice odločile, da ne bodo sprejele posebnih predpisov o skesancih (bodisi ker se redko srečujejo z vrstami kaznivih dejanj, pri katerih bi bila uporaba takih predpisov smiselna, bodisi da iz moralnih razlogov nasprotujejo odpravi oziroma omilitvi kazni). Nasprotno pa druge države članice ta koncept zelo pogosto uporabljajo.

Posebna pozornost je bila namenjena delu Sveta Evrope . Ta mednarodni organ obravnava zaščito prič že od sredine devetdesetih let in je v zvezi s tem izvajal tudi zakonodajne dejavnosti: v Priporočilu (1997)13 o ustrahovanju prič in pravicah obrambe ter Priporočilu (2005)9 o zaščiti prič in skesancev so obravnavani različni primeri, v katerih bodo priče morda potrebovale zaščito. V zvezi s procesno zaščito so dale pomemben prispevek sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, zlasti v zvezi s členom 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki določa pravico do poštenega sojenja. Prav tako je treba omeniti druge pravne instrumente Sveta Evrope[14], ki vsebujejo določbe glede zaščite.

Poleg tega obstajajo praktične ureditve za sodelovanje na področju zaščite prič po vsej Evropi. Leta 2000 je bila ustanovljena Evropska mreža za zvezo (European Liaison Network) , ki jo na prostovoljni osnovi sestavljajo vodje posebnih enot za zaščito prič, usklajuje pa jo Europol, ki za to sicer nima dejanskega pooblastila. Mreža je sčasoma prerasla v svetovni strokovni forum, ki sega na vseh pet celin[15]. Srečanja mreže služijo kot platforma za izmenjavo informacij in razvoj instrumentov ter smernic, vendar niso povezana z operativnimi dejavnostmi. Na podlagi razprav v okviru mreže Europola sta bila pripravljena dva dokumenta, ki sta bila razširjena kot „smernice EU“: „Osnovna načela policijskega sodelovanja v Evropski uniji na področju zaščite prič“, ki se v prvi vrsti nanaša na mednarodno premestitev prič, ter „Skupna merila za vključitev priče v program zaščite“, ki obravnava merila za vključitev prič v program zaščite.

Kar zadeva mednarodno sodelovanje na področju zaščite prič − vključno s sodelovanjem med državami članicami EU in sodelovanjem z mednarodnim pravosodjem ali tretjimi državami − države v ta namen praviloma sklepajo dvostranske sporazume. Edini večstranski sporazum na evropski ravni je bil sklenjen med tremi baltskimi državami[16], namenjen pa je sodelovanju v kazenskih zadevah in določa prenehanje nadaljnjega pregona ali zmanjšanje kazni za osebe, ki so pomagale organom odkrivanja in pregona druge stranke navedenega sporazuma.

Ker so se pravila glede mednarodne pristojnosti in mednarodnega kazenskega postopka začela razvijati šele v zadnjih letih, je Mednarodno kazensko sodišče za nekdanjo Jugoslavijo (MKSJ, ustanovljeno leta 1993) nepogrešljiv vir in glavni referenčni okvir na obeh področjih. Pravila, ki jih uporablja MKSJ, se v veliki meri uporabljajo tudi za Mednarodno kazensko sodišče (MKS, ustanovljeno leta 1998). Vendar pa kljub temu, da v mednarodnem kazenskem pravu pojem „priča“ ni opredeljen, kot tudi ni opredeljena raven zaščitnih ukrepov, ki jih priča v kazenskem postopku lahko pričakuje, se lahko iz poslovnikov ter sodne prakse teh dveh sodišč sklepa, da veljajo nekatera pravila in smernice v zvezi z osebami, ki pričajo v kazenskem postopku. Težave pri zagotavljanju pomoči pričam na teh sodiščih se večinoma navezujejo na pomanjkanje določenega državnega ozemlja in s tem krajevne pristojnosti, omejen proračun za te zadeve in pomanjkanje sodelovanja z drugimi državami. Ker imata navedeni sodišči ključno vlogo pri ohranjanju miru in pravice, bi lahko prihodnja zakonodaja EU imela koristi od njunega delovanja, kar zadeva zaščito prič[17].

Čeprav ni posebnega zavezujočega ali nezavezujočega instrumenta Združenih narodov , ki bi obravnaval izključno zaščito prič, se je pojavila težnja po vključitvi neposrednega sklicevanja na priče v zadevnih konvencijah, ki so bile sprejete v preteklih letih, kot sta na primer Konvencija ZN proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu (UNTOC, 2001)[18] in Konvencija ZN proti korupciji (UNCAC, 2003)[19]. Konvenciji pozivata država pogodbenice, naj sprejmejo ustrezne ukrepe v skladu s svojimi domačimi pravnimi sistemi in v okviru svojih zmožnosti, da bi zagotovile učinkovito zaščito prič, ki pričajo v zvezi s kaznivimi dejanji, določenimi v skladu s tema konvencijama. Urad Združenih narodov za droge in kriminal (UNODC) je leta 2005 začel oblikovati smernice za zaščito prič, da bi državam članicam ZN pomagal pri izvajanju teh konvencij.

5. Težave zaradi sedanjega stanja

Analiza stanja v zakonodaji in praksi na področju zaščite prič potrjuje, da kljub nekaterim dosežkom, zlasti v preteklih nekaj letih, okvir še ni dovolj stabilen, kar na eni strani pomeni, da v državah članicah obstajajo zelo različne zakonodajne in upravne strukture, na drugi strani pa, da je to področje, ki se neprestano razvija.

K temu stanju prispevajo različni elementi:

- številni različni ukrepi mednarodnih organov, ki se nanašajo na vprašanja, povezana z zaščito prič (EU, vključno z Europolom, Svet Evrope, MKSJ/MKS, skupina G-8),

- različne stopnje izvajanja večinoma nezavezujočih instrumentov,

- potreba po boljšem usklajevanju med zadevnimi organi držav članic in organi EU pri oblikovanju politik ter programov, povezanih s pričami, vključno s pomanjkanjem skupno dogovorjene dobre prakse za zagotovitev učinkovite zaščite,

- težave pri operativnem čezmejnem sodelovanju in potreba po večji uporabi obstoječih mrež,

- pomanjkanje celovite vizije o dosedanjih dosežkih zaradi pomanjkanja podatkov in analiz, kar se večinoma lahko pripiše zaupni naravi informacij.

Velike razlike med kazenskimi zakoni držav članic zmanjšujejo učinkovitost njihovega sodelovanja v boju proti kriminalnim skupinam, ki so pogosto izredno dobro organizirane. Čezmejno sodelovanje na področju zaščite prič zlasti ovirajo države, ki nimajo zakonodaje in/ali upravne strukture v zvezi z zaščito prič in programi zaščite, tudi če znotraj svojih meja izvajajo take dejavnosti za svoje državljane. V državah, kjer so praktične težave posledica njihovih geografskih (majhno ozemlje) ali demografskih značilnosti (gosta poseljenost), in državah, kjer so kriminalne združbe še posebej dejavne, je potreba po premestitvi zaščitenih oseb v druge države vse večja.

6. Utemeljitev ukrepanja Evropske unije

Čeprav so za obravnavo velikega števila vprašanj v zvezi z zaščito prič v prvi vrsti odgovorne same države članice, ta analiza kaže na evropsko razsežnost. Ukrepanje na ravni EU bi imelo dodano vrednost v boju proti organiziranemu kriminalu, saj bi se čezmejno sodelovanje povečalo, če bi se priče spodbujalo k pričanju v zameno za zaščito. Skupen pristop v zvezi z zaščito prič, skesancev in njim bližnjih ki bi upošteval različne pravne sisteme in upravno organizacijo vseh držav članic, bi lahko pripomogel k večjemu številu obsodb v primerih organiziranega kriminala. Zaščita prič bi morala biti slej ko prej na voljo v vseh državah članicah, saj je zelo močno orodje v boju proti organiziranemu kriminalu in terorizmu − toliko bolj ob upoštevanju dejstva, da je zaradi zaprtosti takih skupin težko uporabljati tradicionalne preiskovalne metode.

Da bi se izognili podvajanju in nepotrebnim stroškom, bi bilo treba razmisliti o tem, kako najbolje uporabljati obstoječe mreže nacionalnih organov, kot je mreža Europola.

6.1 Možnosti ukrepanja

Proučene in analizirane so bile prednosti ter pomanjkljivosti več možnosti ukrepanja. Glede na postopek ocene učinka so bile določene tri možnosti ukrepanja: ohranjanje sedanjega stanja in dve možnosti za določitev možne podlage za pravno ukrepanje EU na področju zaščite prič (ena daje splošen okvir na zadevnem področju, druga pa je usmerjena v premestitev).

Vsekakor bi se bilo treba izogniti podvajanju dela: dejansko je na voljo že veliko dokumentov v obliki nezavezujočih instrumentov iz različnih mednarodnih virov.

6.1.1. Možnost ukrepanja 1 − sedanje stanje na osnovi razvoja trenutnih ureditev

Če se bo ohranjalo sedanje stanje, bi morali obstoječi pravni in operativni instrumenti tvoriti jedro evropskega okvira politike, dopolnjeni pa bi morali biti s širšim usklajevanjem. Skupna politika EU bi si morala prizadevati za krepitev skladnosti in učinkovitosti zakonodajnih ter praktičnih dejavnosti in za izboljšanje usklajevanja.

6.1.2. Možnost ukrepanja 2 − usklajen sistem zaščite prič v EU na podlagi minimalnih standardov v zavezujoči zakonodaji

Z uporabo dela Europola in ob upoštevanju priporočil Sveta Evrope bi bilo mogoče razviti zakonodajo EU, ki bi od vseh držav članic zahtevala vzpostavitev zakonodajnega okvira in institucionalnih struktur na področju zaščite prič.

Po eni strani bi bilo mogoče oblikovanje zakonodaje EU v zvezi z usklajenim sistemom zaščite prič v vseh državah članicah doseči s popolnim upoštevanjem različnih nacionalnih pravnih sistemov in upravno organizacijo. Ta pristop bi pripomogel k večji združljivosti nacionalnih sistemov kazenskega pravosodja (tj. zagotovljena osnovna zakonodaja in imenovan organ, ki je pristojen za zaščito prič).

Vendarle pa bi bilo treba opomniti, da je bil zadnji poskus v zvezi s tem posebnim vprašanjem pred kratkim (2005) storjen v Svetu Evrope, katerega posebna strokovna skupina za zaščito prič je dala pozitivno mnenje glede novega priporočila. Čeprav je bila izvedena študija, da bi se ugotovile pomanjkljivosti obstoječega sistema, nikoli ni sledila priprava osnutka konvencije. Ob upoštevanju obstoječih praks in dokumentov je na ravni EU mogoče predvideti usklajen sistem zaščite prič, če bi se v zavezujočo zakonodajo uvedli minimalni standardi . Vendar pa je glede na težave, omenjene v analizi zgoraj, potrebna temeljitejša proučitev tega hitro spreminjajočega se področja.

6.1.3 Možnost ukrepanja 3 − okrepljeno sodelovanje med državami članicami na področju premestitve na podlagi zavezujoče zakonodaje

Večstranski sporazumi o pravilih, ki bi se uporabljala v zvezi s premestitvijo prič in splošnim mednarodnim sodelovanjem na področju zaščite prič, ne obstajajo. Za lažje sodelovanje države med seboj in/ali z mednarodnimi pravosodnimi organi sklepajo dvostranske sporazume na osnovi posameznih primerov.

Eden glavnih razlogov za formalno ureditev obstoječe prakse je, da je premestitev zaščitenih oseb področje, ki bi moralo imeti največjo prednost za ukrepanje glede na povečano potrebo (geografski dejavniki, zelo razširjen kriminal itd.) za začasno ali stalno namestitev oseb v tujini, da bi se zagotovila njihova varnost.

Za učinkovit sistem premestitve v EU bi morale države članice izvajati nekatere obvezne zakonodajne in upravne določbe. Evropski državljani bi prav tako imeli neposredne koristi od zagotovila, da jim bodo zagotovljeni potrebni zaščitni ukrepi, po potrebi celo v tujini, in bi bili zato bolj pripravljeni pričati.

Čeprav praktičnim prednostim usklajenega pristopa na področju premestitve ni mogoče oporekati, je bilo na srečanjih strokovnjakov Komisije ugotovljeno, da države članice ne bi sprejele centraliziranega sistema EU za lajšanje sodelovanja. Prav tako so se strokovnjaki strinjali, da Europol in/ali Eurojust ne bi smela dobiti operativnih pooblastil. Treba je temeljiteje proučiti, kakšna bi lahko bila vloga teh evropskih organov v režimu sodelovanja na področju zaščite prič po vsej Evropi.

Predlog delovne skupine Europol-ISISC-OPCO glede minimalnih zahtev za morebitno zakonodajo na ravni Evropske unije določa vzorec dvostranskega sporazuma za premestitev prič. Ta pristop temelji na sedanji praksi sodelovanja med državami. Zaradi varnosti in zaupnosti taki sporazumi ne bi bili objavljeni v nacionalnih uradnih listih. Čeprav bi bilo s pravnega vidika mogoče v pravni instrument EU vključiti vzorčni sporazum in države članice spodbujati k njegovi uporabi[20], to v praksi ne bi dalo želenega izboljšanja stanja na ravni EU.

Treba bi bilo opraviti dodatne študije, da bi se določile sprejemljive rešitve za vzpostavitev sodelovanja na področju zaščite prič po vsej Evropi , saj je to občutljivo področje povezano s številnimi drugimi občutljivimi in zapletenimi vprašanji (npr. sprememba identitete). Poleg tega bi bilo treba skrbno proučiti najnovejše dosežke, ki vplivajo na zaščito prič, kot je uporaba biometričnih podatkov.

7. Sklepne ugotovitve

Glede na izvedbo ocene učinka se zdi, da še ni napočil čas za takojšnje zakonodajno ukrepanje na področju zaščite prič na ravni EU . Prejšnja prizadevanja na mednarodni ravni so pokazala na težave pri sprejemanju zavezujočega instrumenta. Čeprav obstoječa zakonodaja, prednostna področja ukrepanja in sodne odločitve na ravni Sveta Evrope kažejo na potrebo po zavezujočem ukrepanju na področju zaščite prič, zavezujoče zakonodaje kljub prizadevanju ni bilo mogoče sprejeti. Najnovejše delo v okviru Sveta Evrope, ki ga sestavlja 40 držav članic, vključno z vsemi državami članicami EU, ni zadostovalo za sprejetje zavezujoče zakonodaje v obliki konvencije, saj se države niso bile pripravljene zavezati in dosežen je bil lahko le dogovor o instrumentu mehkega prava.

Na podlagi strokovnih srečanj, ki jih je organizirala Komisija, in pisnih pripomb strokovnjakov je bilo ocenjeno, da države članice za zdaj ne bi bile pripravljene sprejeti zavezujoče zakonodaje, ki bi urejala njihovo obstoječe neformalno sodelovanje.

Vendar pa so opazne težnje po večjem sodelovanju med državami, ki bi omogočilo sprejetje formalnih pravil in struktur na področju zaščite prič, ko bo čas za to zrel. Prva taka praksa in zakonodaja v Evropi se je začela pred komaj 16 leti (Italija, 1991, v zvezi s t.i. pentiti/skesanci). Med tem pa je večina držav članic EU sprejela bodisi posebne zakone bodisi je v svoje kazensko pravo vključila vsaj sklicevanje na zaščito ogroženih prič. Tega pa seveda niso storile na enoten način. Po drugi strani pa države v zadnjih letih neformalno izmenjavajo izkušnje, pridobljene pri oblikovanju sistema zaščite prič, ter upoštevajo načela, ki sta jih razvila Europol in Svet Evrope. Iz tega razloga obstajajo nekatere podobnosti v ureditvah zaščite prič, ki so bile v zadnjih 2−3 letih oblikovane v skladu z različnimi pravnimi sistemi in temeljnimi načeli upravne organizacije vsake države članice.

Dejanski trend na področju kriminala, tj. povečanje števila in obsega dejavnosti čezmejnega organiziranega kriminala in terorističnih skupin, je povzročil tesnejše sodelovanje med državami. Ker ugodnosti prostega gibanja v EU uživajo ne le storilci kaznivih dejanj, temveč tudi navadni državljani, bo število evropskih državljanov, ki bodo pozvani kot priče v zelo pomembnih kazenskih zadevah, verjetno naraslo.

Pri oblikovanju politike EU na področju zaščite prič je treba proučiti tudi uporabo najnovejših dosežkov na področju tehnologije in informacijske družbe (kot so na primer video povezave), ki bi olajšali čezmejno sodelovanje. Organi kazenskega pregona bi morali te dosežke pogosteje uporabljati, tudi na področju zaščite prič.

Priznavanje večje potrebe po sodelovanju v boju proti čezmejnemu organiziranemu kriminalu s pomočjo prič, ki potrebujejo zaščito, in izvedbena prizadevanja za razvoj sistemov zaščite prič, kakor jih zahtevata konvenciji ZN, bi lahko pripomogli k spremembam v pristopu na politični in operativni ravni.

Na podlagi zgoraj navedenega Evropska komisija predlaga, da se zakonodajne pobude na področju zaščite prič za zdaj odložijo, hkrati pa bi bilo treba v okviru posebnega dokumenta proučiti izvedljivost ukrepanja na ravni EU s srednjeročnega vidika (4 do 5 let). V ta namen bi se poseben finančni program za „preprečevanje kriminala in boj proti njemu“ za obdobje 2007−2013[21] lahko uporabil za dodatne študije ter za zbiranje informacij; v tem programu je „zaščita in podpora pričam“ navedena kot tema in kot poseben cilj, kar odraža pomen tega vprašanja na ravni EU.

Priloga

Zakoni na področju zaščite prič v državah članicah in na Norveškem

Zakonodaja na področju zaščite prič | Enota za zaščito prič | Sprememba identitete mogoča | Sprememba identitete mogoča z zakonom | Zakon v zvezi s skesanci |

AVSTRIJA | NE | DA | DA | DA | NE |

BELGIJA | DA | DA | NE | NE | NE |

BOLGARIJA | DA | DA | DA | NE | NE |

ČEšKA | DA | DA | DA | DA | NE |

CIPER | DA | DA | DA | DA | DA |

DANSKA | NE | DA | DA | NE | NE |

ESTONIJA | DA | DA | DA | DA | POSEBNI ZAKON NE OBSTAJA, NEKAJ čLENOV V ZAKONU O NADZORU |

FINSKA | NE | DA | NE | NE | NE |

FRANCIJA | NE | NE | NE | NE |

NEMčIJA | DA | DA | DA | DA |

GRčIJA | NE | NE | NE | NE |

MADžARSKA | DA | DA | DA | DA |

IRSKA | NE | DA | DA | NE |

ITALIJA | DA | DA | DA | DA | DA |

LATVIJA | DA | DA | DA | DA/NE[22] | DA[23] |

LITVA | DA | DA | DA | DA |

LUKSEMBURG | NE | NE | DA | NE |

MALTA | DA | NE | NE | NE |

NIZOZEMSKA | NE | DA | DA | NE | NE |

NORVEšKA | NE | DA | NE | NE | NE |

POLJSKA | DA | DA | DA | DA | DA |

PORTUGALSKA | DA | DA | DA | DA |

ROMUNIJA | DA | DA | NE | DA |

SLOVAšKA | DA | DA | DA | DA | DA |

SLOVENIJA | DA | DA | DA | DA | NE |

ŠPANIJA | NE | NE | DA | NE |

ŠVEDSKA | DA | DA | NE | NE |

ZDRUžENO KRALJESTVO[24] | DA | DA | DA | DA | DA |

[1] Sporočilo COM(2006) 629 konč. z dne 24.10.2006, str. 22.

[2] UL C 10, 15.8.1997, str. 1.

[3] Sporočilo COM(2005) 184 konč. z dne 10.5.2005, str. 23.

[4] Gert Vermeulen, „EU standards in witness protection and collaboration with justice“ − študija, ki jo je naročila Evropska komisija (JAI/2004/AGIS/077), IRCP-Univerza v Gentu.

[5] Mednarodni visokošolski inštitut za kriminologijo (ISISC) in Center za spremljanje organiziranega kriminala (OPCO), oba s sedežem v Siracusi (Italija).

[6] Srečanja, organizirana v Siracusi 8.−10. marca 2005 in 26.−29. oktobra 2005, na podlagi katerih je bil oblikovan dokument „Končni predlog o minimalnih zahtevah za morebitno zakonodajo na ravni Evropske unije“ ter „Obrazložitveno poročilo“ k navedenemu dokumentu.

[7] Srečanja so potekala v Bruslju 21. februarja 2006 (delavnica na temo zaščite prič in skesancev) ter 5. marca 2007 (srečanje evropskih strokovnjakov s področja zaščite prič).

[8] Posebna raziskava Eurobarometer št. 264: „Vloga Evropske unije v boju proti organiziranemu kriminalu“, http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_264_en.pdf.

[9] Le 7 % anketiranih je nasprotovalo uvedbi politike EU, medtem ko jih 7 % ni imelo mnenja o tem vprašanju.

[10]UL C 327, 7.12.1995, str. 5.

[11] UL C 10, 11.1.1997, str. 1.

[12] UL L 164, 22.6.2002, str. 3, člen 6.

[13] UL L 82, 22.3.2001, str. 1, člen 8.

[14] Priporočilo (2001)11 v zvezi z vodilnimi načeli za boj proti organiziranemu kriminalu; Priporočilo (1997)1325 o trgovini z ženskami in prisilni prostituciji v državah članicah Sveta Evrope; Priporočilo (2000)11 glede ukrepanja proti trgovini z ljudmi za namene spolnega izkoriščanja; Kazenskopravna konvencija o korupciji (št. 173, 27.1.1999).

[15] Mrežo trenutno sestavljajo vodje posebnih enot za zaščito prič in/ali nacionalnih kontaktnih točk iz vseh 27 držav članic EU, 10 evropskih držav, ki niso članice EU, 7 opazovalcev iz čezmorskih držav in 12 mednarodnih organizacij, ki so dejavne na tem področju.

[16] Sporazum med vladami Republike Litve, Republike Estonije in Republike Latvije o sodelovanju pri zaščiti prič in žrtev (2000).

[17] Sporazum med Mednarodnim kazenskim sodiščem in Evropsko unijo o sodelovanju in pomoči (april, 2006).

[18] Člen 24 − Zaščita prič.

[19] Člen 32 − Zaščita prič, izvedencev in žrtev.

[20] Podobno kot praksa glede skupnih preiskovalnih enot.

[21] Sklep Sveta 2007/125/PNZ (12.2.2007), UL L 58, 24.2.2997, str. 7.

[22] Zakon sicer dovoljuje novo identiteto, vendar stare ni mogoče izbrisati.

[23] Predlog zakona je v pralamentarni razpravi in bo verjetno začel veljati v letu 2008.

[24] Vključno z ločenimi pristojnostmi Anglije/Walesa, Škotske in Severne Irske.