SL Uradni list Evropske unije C 354/85

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktiv 1998/26/ES, 2002/87/ES, 2003/6/ES, 2003/41/ES, 2003/71/ES, 2004/39/ES, 2004/109/ES, 2005/60/ES, 2006/48/ES, 2006/49/ES in 2009/65/ES glede pristojnosti Evropskega bančnega organa, Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine ter Evropskega organa za vrednostne papirje in trge

COM(2009) 576 konč. – 2009/0161 (COD)

2010/C 354/20

Samostojni poročevalec: g. ROBYNS DE SCHNEIDAUER

Svet je 25. novembra 2009 sklenil, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktiv 1998/26/ES, 2002/87/ES, 2003/6/ES, 2003/41/ES, 2003/71/ES, 2004/39/ES, 2004/109/ES, 2005/60/ES, 2006/48/ES, 2006/49/ES in 2009/65/ES glede pristojnosti Evropskega bančnega organa, Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine ter Evropskega organa za vrednostne papirje in trge

COM(2009) 576 konč. – 2009/0161 (COD).

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 3. marca 2010.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 461. plenarnem zasedanju 17. in 18. marca 2010 (seja z dne 18. marca) s 115 glasovi za, nobenim glasom proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO meni, da je kriza priložnost za nujno izvedbo obsežne reforme sistema nadzora. Cilj reforme mora biti preprečevanje tako posameznih incidentov kot večjih kriz ter razvijanje odpornosti proti takšnim udarcem. Zato se je treba opirati na temelje, ki so določeni na ravni Skupnosti, ali celo na interakcijo trdnega sistema Skupnosti in sorodnih sistemov v drugih državah.

1.2 EESO obžaluje, da nepopolna uskladitev pogojev za dostopanje na trge in zahtev glede previdnosti danes omogoča regulatorne arbitraže in izkrivljanje konkurence. Uskladitev teh zahtev na podlagi trdnosti, obvladovanja tveganj finančnih akterjev in kakovostnega obveščanja javnosti je nujna za vzpostavitev interesne skupnosti v evropskem gospodarskem prostoru. Ta premik mora spremljati stalna skrb za usposobljenost nadzornikov predvsem na podlagi medsebojnega sodelovanja.

1.3 Zato EESO podpira Komisijo pri njenih prizadevanjih, da bi sektorski nadzorni organi dobili pristojnosti za opredeljevanje skupnih tehničnih standardov, ki bi omogočali razrešiti spore med nacionalnimi organi. EESO odobrava razvoj odnosov med nadzornimi organi v smeri sporazumnega reševanja morebitnih sporov v zvezi z njihovo prakso na posameznih področjih, za katera so predvideni skupni procesi odločanja. Strinja se s Komisijo, da je treba natančno razlikovati med tem, kaj spada na tehnično področje in kaj na politično področje, ki je v pristojnosti institucij EU s političnim mandatom.

1.4 EESO poziva Komisijo, naj širokopotezno izvaja ukrepe svojega programa, da bi dokončala začete spremembe tehničnih standardov v sektorju vrednostnih papirjev ter pričakovanih direktiv v sektorju zavarovanja in poklicnih pokojnin.

2. Ozadje

2.1 Evropska komisija je 26. oktobra 2009 predstavila predlog direktive Omnibus I s ciljem spremeniti vse direktive o dejavnostih, ki so del finančnega sektorja. Gre za direktive, ki se nanašajo na kapitalske zahteve, finančne konglomerate, poklicne pokojnine, zlorabo trga, trge finančnih instrumentov, prospekte, dokončnost poravnave, preglednost, preprečevanje pranja denarja in investicijske sklade.

2.2 Cilji Komisije so zaščita javnosti, finančna stabilnost in izboljšanje enotnega trga, ki ga nacionalni sistemi nadzora, četudi so deloma usklajeni, ne morejo uresničiti.

2.3 Za dosego teh ciljev je treba torej opredeliti obseg pristojnosti, določenih v uredbah, da bi s preoblikovanjem obstoječih evropskih nadzornih odborov ustanovili evropske nadzorne organe. Predlog direktive o spremembi omogoča spremembo in poenotenje obstoječega besedila.

2.4 Ta predlog je izraz politike, ki jo je Komisija razvila, da bi vzpostavila učinkovitejši, bolj povezan in trajnejši evropski sistem nadzora na podlagi analize sklepov poročila skupine na visoki ravni, ki ji je predsedoval Jacques de Larosière. V skladu s sporočilom Komisije iz maja 2009 naj bi ta sistem sestavljala Evropski odbor za sistemska tveganja, zadolžen za makroekonomski nadzor in nadzor groženj za finančno stabilnost, ter Evropski sistem finančnih nadzornih organov, sestavljen iz mreže nacionalnih finančnih nadzornih organov, ki bi usklajeno sodelovali z novimi evropskimi nadzornimi organi.

2.5 Evropski nadzorni organi bi morali nastati iz treh nadzornih odborov „tretje stopnje“ v strukturi, nastali na podlagi postopka odločanja, poimenovanem po profesorju Lamfalussyju, in bi imeli pristojnosti eden za bančništvo, drugi za zavarovanja in poklicne pokojnine, tretji pa za vrednostne papirje in trge.

2.6 Da bi bila evropska finančna pravila bolj usklajena, si je Komisija v svojem sporočilu iz maja 2009 z naslovom Evropski finančni nadzor (1) določila za cilj, da bo organom omogočila pripravo projektov tehničnih standardov ter spodbujala izmenjavo mikrobonitetnih informacij.

2.7 Obravnavani predlog to uresničuje v treh glavnih oseh: opredeljuje področje uporabe resnično tehničnih standardov (pripomočki, metode, statistike, obrazci …), katerih namen je zagotoviti konvergenco nadzora, da bi bil ta bolj enoten. Komisija bo morala te standarde še sprejeti.

2.8 Predlog organe pooblašča za reševanje sporov med nacionalnimi organi, ki se nanašajo na situacije, ko je sodelovanje nujno, da bi nacionalni interes prilagodili skupnemu, in v primeru usklajevanja pred morebitno obvezujočo odločitvijo.

2.9 Predlog uvaja tudi ustrezne kanale za izmenjavo informacij, ki brez pravnih ovir omogočajo skupno doktrino, zlasti v odnosih med nacionalnimi organi in novimi evropskimi organi.

2.10 Slednji bodo pooblaščeni med drugim tudi za sodelovanje s podobnimi organi tretjih držav, za pripravo mnenj zlasti o bonitetnih vidikih čezmejnih združitev in pripojitev ter za pripravo seznama finančnih udeležencev EU, ki imajo dovoljenje za poslovanje.

3. Splošne ugotovitve

3.1 To mnenje EESO spada v sklop mnenj, ki so bila sprejeta po finančni krizi v letih 2007–2008, zlasti mnenja o poročilu de Larosièrjeve skupine (2) ter mnenja o makro- in mikrobonitetnem nadzoru. Čeprav je mogoče prve neposredne vzroke te krize pripisati slabostim finančnega sistema ZDA, pa je kriza razkrila tudi vrzeli evropskih nadzornih sistemov ter velike razlike med njimi. EESO obžaluje, da niti krize niti predhodni incidenti (zlasti primer Equitable Life) niso bili zadosten razlog za to, da bi se prej lotili potrebnih reform.

3.2 Težave, ki so jih doživljale stranke ustanov, ki so razvile čezmejne dejavnosti, lahko ogrozijo zaupanje potrošnikov v enotni trg.

3.3 Novi organi bi morali imeti strukture za posvetovanje z ustreznimi strokovnimi sredinami, organizacijami sindikatov in uporabniki finančnih storitev ter ohranjati dialog z EESO kot predstavnikom civilne družbe.

3.4 EESO izpostavlja tehnično naravo treh novih organov. Njihov status samostojnih organov mora ostati podrejen političnim pristojnostim Komisije in, končno, Evropskega parlamenta.

3.5 EESO ugotavlja, da bi morale biti finančne ustanove, ki izvajajo dejavnosti v več državah članicah, deležne kar najbolj enotnega nadzora. Posebej pozoren je na dejstvo, da predlagani sistem ne ustvarja novih obveznosti za finančne udeležence, katerih stroške bi občutili uporabniki, razen v primeru držav, ki so izkoristile regulatorno arbitražo in izkrivljanje konkurence in morajo svojo prakso uskladiti z zahtevami.

3.6 EESO odobrava vključitev načela „priprave boljše zakonodaje“ v predlagani sistem, in sicer s pomočjo javnega posvetovanja in študije učinka že od faze snovanja ukrepov. Prav tako pozdravlja prizadevanja Komisije za spodbujanje prožnosti in nujnosti.

3.7 Ob dejstvu, da imajo trije novi organi značaj kolegijev, pa se EESO zavzema za ravnovesje različnih nacionalnih organov v primeru spora. Po mnenju EESO kolegialnost pomeni, da nacionalni organi sprejemajo skupne odločitve, ne da bi pri tem dajali prednost velikosti trgov ali prisotnosti gospodarskih subjektov zunaj držav njihovega izvora.

V Bruslju, 18. marca 2010 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) COM(2009) 252 konč.

(2) UL C 318, 23.12.2009, str. 57.