SL Uradni list Evropske unije C 100/77

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o temi Kako lahko socialno eksperimentiranje v Evropi pomaga pri pripravi javnih politik aktivnega vključevanja?

2009/C 100/13

Francosko ministrstvo za zunanje in evropske zadeve je pred francoskim predsedovanjem Evropski uniji v pismu z dne 5. marca 2008 Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosilo za raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Kako lahko socialno eksperimentiranje v Evropi pomaga pri pripravi javnih politik aktivnega vključevanja?

Visoki komisar za dejavno solidarnost v boju proti revščini, ki je vložil to zaprosilo, je v tem okviru predstavil glavne elemente te teme.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 11. septembra 2008. Poročevalec je bil g. BLOCH-LAINE, soporočevalec pa g. EHNMARK.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 448. plenarnem zasedanju 22. in 23. oktobra 2008 (seja z dne 23. oktobra) s 66 glasovi za, nobenim glasom proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Uvod

1.1 Zaprosilo za to mnenje je povezano z organizacijo srečanja evropskega socialnega eksperimentiranja v Evropi, ki ga bo francoska vlada organizirala novembra 2008 v Grenoblu. Cilj tega srečanja je na ravni Skupnosti in držav članic spodbujati skupno korist in izvajanje eksperimentiranja kot instrumenta za oblikovanje javnih politik na socialnem področju, v tem primeru za boj proti revščini s pomočjo aktivnega vključevanja. Konferenca bo poskušala prispevati k razvoju „kulture“ eksperimentiranja in po potrebi ter v primernem trenutku na tem področju pripraviti nove programske pobude, ki bi jih Komisija lahko podprla. Naslednji predsedstvi – češko in švedsko – bi lahko, če se jima bo zdelo primerno, nadaljevali s prizadevanji v tej smeri.

1.2 Po mnenju francoskega predsedstva bi bilo zato zelo pomembno bolje poznati in se seznaniti s sedanjo prakso 27 držav članic na tem področju ter obenem oceniti njeno primernost in načine izboljšav, možnosti skupnega razvoja, vplive in širjenje. Meje glede načrtovanih, začetih ali izvajanih eksperimentov niso bile določene; zaželeno je, da se poudari raznolikost akterjev, načinov sodelovanja, pravnih okvirov in praktičnih ukrepov. Glavni cilj je s proaktivnim in obenem realnim pristopom čim hitreje ustvariti temelje evropske mreže odličnosti, ki se bo ves čas posodabljala na podlagi podatkov o preizkušenih eksperimentalnih inovacijah.

1.3 Namen tega mnenja je združiti pripombe in opažanja ter na podlagi tega predstaviti prepričanja in priporočila.

2. Pripombe in ugotovitve

2.1 Zaprosilo za to mnenje ni nastalo slučajno ali nepričakovano – razvoj socialnih eksperimentov v Evropi (in tudi v ZDA ter v Kanadi) hitro napreduje.

2.1.1 V zadnjem desetletju je bilo v nekaterih državah članicah izvedenih nekaj odličnih študij, raziskav in analiz na tem področju. Številna in koristna srečanja, delavnice, seminarji in mednarodne konference so že bili organizirani, potekajo ali so v pripravi.

2.1.2 Toda „socialno eksperimentiranje“ danes z mnogih vidikov še vedno ostaja zelo nejasen pojem. Obseg širokega in bogatega področja, ki ga zajema, ni natančno določen in njegova vsebina v stalnem razvoju je neskončno razvejana. Terminologija, ki se uporablja na področju „socialnega eksperimentiranja“, je včasih precej ezoterična, ocene njenih rezultatov pa so pogosto premalo jasne (ali jih sploh ni) ali kontroverzne zaradi dvoumnega ali spornega značaja.

2.1.3 Na to temo sicer obstaja nekaj zelo zanimivih dokumentov, kot so katalogi, poročila, pričevanja in zapiski, vendar kot je seznanjen Odbor, nobeno ministrstvo, lokalna ali regionalna oblast, nacionalni ekonomski in socialni svet, posvetovalno telo Skupnosti, krovna organizacija socialnih partnerjev (1) itd. na tem področju nima pravega seznama v metodološkem smislu.

2.1.4 V časovnem okviru, ki je na voljo za pripravo tega mnenja, ni mogoče izvesti obsežne raziskave vseh primerov eksperimentiranja, ki bi jih lahko takoj uporabili kot vzorec za oblikovanje javnih politik. Razumna odločitev za pripravo kratkega raziskovalnega mnenja – raziskovalno ima v tem primeru svoj osnovni pomen, tj. pripravljalno in predhodno – je zato narekovala izbor zanesljivih in informativnih evropskih virov, od katerih so nekateri institucionalni, drugi pa iz NVO.

2.2 Pojem „socialnega eksperimentiranja“ ni bil vedno samodejno obravnavan kot del načel, na katerih temeljijo politike Skupnosti. Prvi program proti revščini (1975–1980) je že vseboval določene eksperimente v obliki majhnih projektov, drugi (1985–1989) in tretji program (1989–1994) pa sta temeljila tudi na želji po pregledu opravljenih eksperimentov, vendar na sami temi eksperimentiranja kot takega ni bilo poudarka. Poleg tega ključni novi elementi Amsterdamske pogodbe in precejšnji napredki, doseženi na zasedanju Sveta v Lizboni, izražajo željo po skupni proučitvi primerov dobre prakse, v nasprotju z nacionalnimi programi in akcijskimi načrti ter skupnimi poročili o socialnem varstvu, ki eksperimentiranju namenjajo le malo pozornosti. Odprta metoda usklajevanja mu sploh ne posveča prostora.

2.2.1 Kljub temu je bil na tem področju socialne politike EU v zadnjih letih dosežen precejšnji napredek, za kar je zaslužna predvsem Evropska komisija. Za EESO sta bili zelo koristni dve seji z generalnim direktoratom Komisije za zaposlovanje, socialne zadeve in enake možnosti – za kateri je Komisiji zelo hvaležen – saj sta mu omogočili razmislek o izjemnih rezultatih programov EQUAL in PROGRESS in sistema medsebojnih pregledov, ki ga zaradi narave in prostorske omejenosti mnenja tukaj ne bomo podrobno opisali.

2.2.2 Do omenjenega srečanja novembra v Grenoblu bo pripravljen dosje na to temo, v katerem bodo predstavljeni primeri uspešnih in inovativnih eksperimentov in navedene možne uporabne spletne strani.

2.2.3 Omenimo le nekaj podatkov: program EQUAL, ki je deloval šest let (2002–2008), je vložil 3 milijarde eurov iz Evropskega socialnega sklada v inovacije na socialnem področju v povezavi s trgom dela in aktivnim socialnim vključevanjem v več državah EU. V okviru tega programa je bilo izvedenih 3 480 partnerstev z več kot 2 000 akterji. Program, ki je dosegel več kot 200 000 oseb v prikrajšanem položaju, je po vsej verjetnosti najbolj premišljen in najobširnejši program socialnih inovacij v Evropi.

2.2.4 Poleg navedenih številk je vredno omeniti, da je s pomočjo programa EQUAL in sistema medsebojnih pregledov v imenu EU nastala prva metodološka zbirka na tem področju, kar je za prihodnost najbrž najpomembnejši vidik, številne izkušnje pa so tudi jasno predstavljene v priročnikih. EESO zato meni, da je treba še naprej ocenjevati rezultate in prispevke teh programov na področju socialnega vključevanja.

2.2.5 V zvezi z ukrepi v tej raziskovalni fazi je EESO posvetil posebno pozornost področju inovativnih eksperimentov, namenjenih spodbujanju vključevanja prek gospodarske dejavnosti s celostnim pristopom. V ta namen je organiziral posvetovanje (2) z mrežami NVO in organizacij (3), ki bi lahko predstavile temeljito analizo in oceno primerov učinkovitih ukrepov, ki so jih izvedla evropska socialna podjetja na področju vključevanja prek dela. Odbor se zaveda, da je področje aktivnega vključevanja precej širše kot sam sektor, vendar ta vključuje dragocene akterje z dobro organiziranimi mrežami, zato je bilo pomembno vzpostaviti stike z njimi takoj na začetku in brez odlašanja.

2.2.6 Informacije, zbrane na tem posvetovanju (16. junija 2008), in povzetek posvetovanja bodo vključeni v dosje, ki bo prav tako pripravljen do zgoraj omenjenega roka. V tem mnenju lahko poudarimo naslednje točke:

2.2.6.1 Številni rezultati eksperimentov so bili zelo pozitivni in so temeljili na inovativnih in raznolikih zamislih ter zelo različnih pravnih podlagah.

2.2.6.2 V vseh navedenih primerih je bilo prisotno učinkovito sodelovanje prav tako različnih in dejavnih zainteresiranih strani.

2.2.6.3 V številnih državah so bili ukrepi priznani in zakonsko določeni, čeprav pogosto po dolgem času.

2.2.6.4 „Časovni dejavnik“ je pri tem ključnega pomena. V številnih primerih obstaja precejšnja zaskrbljenost glede dolgoročnega obstoja teh eksperimentov (zaskrbljujoč je predvsem zaključek programa EQUAL). Zastavlja se vprašanje, kako bolj dolgoročno vključiti zainteresirane strani, predvsem lokalne oblasti.

2.2.6.5 Glede ocenjevanja vse vpletene strani poudarjajo potrebo po presojah in celostnih merilih razmerja med stroški in koristmi eksperimentov.

2.2.6.6 Vse strani se strinjajo, da je ukrepanje na ravni EU ključnega pomena tako za prenos znanj kot za zagotovitev trajnosti začetih projektov.

3. Prepričanja

3.1 Odbor je prepričan, da je inovativno eksperimentiranje lahko bistvenega pomena kot instrument za pripravo nacionalnih in transnacionalnih politik v Evropski uniji. Razloge za to prepričanje lahko povzamemo tako:

3.1.1 Dejstvo je, da sta revščina in izključenost v svojih kompleksnih sodobnih oblikah dolgo kljubovali analizam in oteževali predvidevanja. Na srečo je diagnosticiranje s pomočjo študij, ki jih je podprla Evropska unija, v zadnjih letih precej napredovalo. Toda pri iskanju rešitev je, milo rečeno, še vedno veliko neznank in negotovosti. Splošne politike, ki se izvajajo v številnih državah, niso dosegle ciljev. Splošni instrumenti, ki izhajajo iz teoretičnih predpostavk, so se kmalu izkazali za neprimerne, neučinkovite, včasih celo za zastarele ali kontraproduktivne, in sicer zaradi praktičnega nepoznavanja prvotnih razlogov, specifičnih podrobnosti in povezav med problemi ali zaradi tega, ker nezaželeni učinki niso bili predvideni ali pravočasno opaženi. Eksperimentiranje bi bil lahko zaradi svoje narave način, s katerim bi na podlagi podrobnega opazovanja lahko zagotovili prilagoditve in popravke ter pripomogli k širokemu izvajanju „napačnih dobrih idej“.

3.1.2 Za znanstvenike je postopek, ki ga filozofi imenujejo induktivni („resničnost temelji na tem, kar lahko vidimo“), ključen. Nasproten, tj. deduktivni postopek („resničnost ustreza samo temu, kar lahko mislimo“), je v preteklosti na področju socialnih politik vodil v nepravilne presoje in napake (4). Jasno je treba poudariti, da na tem mestu ne zagovarjamo opustitve splošnih politik in njihove zamenjave z eksperimenti za vsak posamezen primer, saj bi bilo to absurdno. Priporočamo pa, če je to mogoče, večjo uporabo inovativnega eksperimentiranja, ki bo podprlo pripravo splošnih javnih politik in jih bolje pojasnilo. V ta namen bi bilo treba razviti in izboljšati instrument, ki v Uniji lahko igra vlogo inovativnega eksperimentiranja na področju upravljanja držav in institucij Skupnosti.

3.1.3 Z eksperimentiranjem lahko pogosto bolje kot s takojšnjim izvajanjem v širokem obsegu ugotovimo, kako spodbuditi delovanje različnih vpletenih akterjev in jih čim bolj približati resničnim potrebam ljudi.

3.1.4 Tako bi lahko brez škode izvajali „pravico do napake“, ne da bi to izzvalo sistematični skepticizem.

3.1.5 „Socialno eksperimentiranje“ mora biti trdno ukoreninjeno v obstoječe sisteme socialne solidarnosti in uživati podporo uspešnih konceptov ter odgovornosti zainteresiranih strani. Eksperimentiranje bi poleg tega lahko pripomoglo k okrepitvi in razširitvi področja uporabe odprte metode usklajevanja.

3.2 Čeprav imajo ti argumenti večinoma veliko podporo, je kljub temu treba upoštevati in obravnavati dvome in pomisleke, da se ne bi izgubilo zaupanje v koristne ukrepe ali se pojavile ovire.

3.2.1 Ugovori, ki se najpogosteje pojavljajo na tem področju, so:

3.2.1.1 Sam izraz „eksperimentiranje“ zbuja nezaupanje, saj ljudje niso poskusni zajčki; bolje bi bilo govoriti o poskusih ali preprosto o „inovacijah“.

3.2.1.2 Poskusi na socialnem področju so pogosto samo laboratorijski testi – kako se izogniti temu? Kako prepoznati posmehovanja, simuliranje, imitacije, iluzije, karikature, gete?

3.2.1.3 Dejstvo, da so specifični za omejeno območje v omejenem obdobju, pomeni, da jih na splošno ni mogoče ponoviti.

3.2.1.4 Oblikovalci politik, ki niso naklonjeni splošnim reformam, lahko eksperimente uporabijo kot izgovor. Vodijo lahko k zmanjšanju ali celo odpravi obstoječih varovalnih socialnih instrumentov.

3.2.1.5 Eksperimenti lahko imajo neenake koristi za peščico ali po zaključku pustijo grenak priokus in razočaranje za tiste, ki so imeli od njih le kratkotrajno korist.

3.2.1.6 Ali lahko zaupamo postopkom ocenjevanja?

3.3 EESO meni, da je za odpravo tovrstnih pomislekov in nasprotovanj treba jasno opredeliti eksperimente, ki bi jih lahko izvajali s podporo in odgovornostjo katere koli oblasti.

3.3.1 V točki 2.1.2 je zapisano, da je „socialno eksperimentiranje“ še vedno zelo nejasen pojem. Ta izjava Odbora ni namenjena posmehovanju – če bi bilo tako, to nikakor ne bi bilo smešno, potrebno ali primerno. Nasprotno, namen Odbora je prispevati k širši razpravi, ki bo pripomogla k večji razjasnitvi tega pojma.

3.3.2 Prvi korak v tem pogledu je nedvomno soglasje glede opredelitve pojma, ki ga ne bo preprosto doseči zaradi globoko ukoreninjenih nejasnosti, ki se vedno znova ponavljajo. Pri tem je ključno vprašanje, ali je cilj „socialnega eksperimentiranja“ potrditi obstoječe metode ali bi moralo biti vir resničnih inovacij.

3.3.3 Odbor se ni želel spuščati v raziskovanje znanstvenega in pomenskega seznama opredelitev, temveč se je osredotočil na dve izmed njih:

3.3.3.1 Prva prihaja iz ključnega ameriškega instituta na tem področju (5) in vsebuje štiri stopnje:

— naključni izbor prejemnikov in kontrolne skupine (random assignment),

— instrument javne politike (policy intervention),

— instrument za spremljanje (Follow up data collection),

— ocena (evaluation).

3.3.3.2 Drugo definicijo je opredelil francoski organ, ki je zaprosil za pripravo tega mnenja, in vsebuje naslednje elemente:

— inovacija na področju socialne politike, ki se na začetku izvede v majhnem obsegu zaradi negotovih učinkov,

— izvedba v okoliščinah, ki omogočajo oceno inovacije,

— možnost poznejšega izvajanja v širokem obsegu.

Evropski ekonomsko-socialni odbor jasno in brez zadržkov podpira to drugo definicijo.

3.3.4 Idej za eksperimentalne inovacije je, kot smo že dejali, izjemno veliko. Nejasnih dobrih namenov ne manjka, a s takšnimi dobrimi nameni je tlakovana tudi pot v pekel. Za pojem „socialnega eksperimentiranja“ v prihodnosti bi bilo najslabše, če bi dopustili množitev pobud v javnih politikah, ki so že vnaprej obsojene na neuspeh ali ki ne bodo nikoli ponovljene.

3.3.5 Program EQUAL je bil koristen predvsem pri oblikovanju pravil in metod, s katerimi je mogoče testirati dejavnike uspešnosti in neuspešnosti. Odbor poudarja pomen te naloge, opravljene predvsem za upravitelje Evropskega socialnega sklada, ki pa bi lahko bila uporabna tudi za vse lokalne ali nacionalne oblikovalce politik, ki želijo izvajati inovativne eksperimentalne projekte.

3.3.6 Obdržati bi morali samo eksperimente, ki vključujejo:

3.3.6.1 instrumente z jasnimi časovnimi roki in izračuni;

3.3.6.2 natančen načrt uporabljenih sredstev;

3.3.6.3 jasno in resnično zavezo in stalno sodelovanje različnih akterjev: javnih oblasti, raziskovalcev, socialnih partnerjev, drugih akterjev civilne družbe (fundacij, zadrug, vzajemnih zavarovalnic, združenj …);

3.3.6.4 instrumente, ki zagotavljajo dejavno in resnično sodelovanje ciljnih skupin eksperimenta od zasnove do izvedbe in ocene rezultatov in s tem torej skupen proces eksperimentiranja in oblikovanja politik. V evropski kulturi človeška bitja niso izključno „prejemniki pomoči“, „zavezanci“, „stranke“, „volivci“ itd., temveč so ljudje;

3.3.6.5 metodološko – v pravem pomenu besede – podprt sistem za spremljanje in predvsem za oceno, najavljen pred začetkom projekta; ta sistem bi moral vključevati resnične študije učinka, predvideti zanesljive ocene in biti zasnovan tako, da bi omogočal pravo oceno trajnosti rezultatov;

3.3.6.6 primerno oceno ponovljivosti eksperimentov (z upoštevanjem, da lahko projekt, ki ni prenosljiv v druge okoliščine, kljub vsemu vsebuje elemente in komponente, ki so same po sebi poučne).

3.3.7 Ta dokaj dolg seznam pogojev ne more zagotoviti uspešnosti eksperimenta v vseh primerih, vendar je treba že vnaprej sprejeti možnost neuspeha, ki je del same narave eksperimentiranja.

4. Priporočila

4.1 Splošne smernice

4.1.1 Eksperimentiranje in inovacije še vedno niso resnično del evropske socialne strategije in s tem odprte metode usklajevanja. Kljub temu so se v zadnjih letih pokazale določene skupne točke v zasnovi: zamisel modernizacije socialne politike; ocenjevanje kot ena od ključnih točk dobrega upravljanja, skupno učenje in prenos primerov dobre prakse. 2. julija 2008 je Komisija sprejela prenovljeno socialno agendo, ki vsebuje pomembno sporočilo o krepitvi socialne odprte metode usklajevanja. Besedilo poudarja, da bo program PROGESS podpiral „socialno eksperimentiranje“. Toda cilj je vztrajati in nadaljevati v tej smeri, pri čemer je treba zagotoviti, da bodo načela, na katerih je temeljil program EQUAL, dejansko vključena v prihodnje upravljanje in delovanje Evropskega socialnega sklada. Poleg že izvajanih ukrepov ni razlogov, da ne bi mogli pričakovati ali priporočati vključitev Evropskega socialnega sklada ali strukturnih skladov v okvir programov za inovacije in aktivno vključevanje.

4.1.2 EESO priporoča, da se razmisli o pristopu in zasnovi, ki bosta bolj povezana z različnimi in številnimi evropskimi programi, s čimer bi bolj spodbudili inovativno „socialno eksperimentiranje“ na področju kohezije in socialnega vključevanja. Med te programe spadajo na primer: 7. program za raziskave in razvoj, nekateri programi za regionalni razvoj (Jeremie, Jaspers ali program v zvezi z mikrokrediti), nekateri programi za razvoj podeželja (kot npr. program Leader) in morda tudi programi za trajnostni razvoj.

4.2 Projekti „socialnega eksperimentiranja“ na področju boja proti izključenosti so na splošno v pristojnosti lokalnih in nacionalnih akterjev; evropske institucije in zlasti Komisija bi lahko okrepile svoj prispevek in tako izvedle ključni učinek vzvoda. Sedaj je pravi trenutek za to.

4.3 Zato si je nujno treba prizadevati za boljše razumevanje dejanskega stanja na tem področju v 27 državah Unije. To je tudi eden izmed ključnih razlogov, ki je spodbudil zaprosilo za pripravo tega mnenja, ki je zaradi časovne omejitve in obsežnega področja uporabe lahko le poskus v prvi fazi in – kar je želja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – podlaga za nadaljnji razvoj.

4.3.1 Na tem področju Odbor ne priporoča ustanovitve še enega opazovalnega centra po običajnem institucionalnem modelu, saj meni, da bi imela ta kompleksna in draga rešitev nasproten učinek od želenega. Odločno pa priporoča ustanovitev strukture v obliki pozorne evropske mreže, katere naloga bo razvijati in deliti znanje glede obstoja, narave, vsebine, načinov, izkušenj in rezultatov izvedenih eksperimentov v državah članicah Unije. Ta instrument bi moral združiti različne akterje: raziskovalne organizacije in sodelujoče partnerje pri projektih (politične, gospodarske, socialne partnerje itd.). Evropska unija bi morala igrati ključno vlogo pri izvajanju, vodenju in trajnostnem razvoju te mreže, potekati pa bi morala pod okriljem Komisije. EESO bi v skladu s svojo vlogo in možnostmi z veseljem sodeloval v tem projektu kot most z organizirano civilno družbo.

4.3.2 Odbor priporoča, da se izkoristijo že obstoječi viri: ocena programa EQUAL, medsebojni pregledi in preverjene metode NVO (6).

4.3.3 Odbor predlaga sprejetje učinkovitih ukrepov za to, da bodo v nacionalnih programih in skupnih poročilih vključeni podatki o inovativnih socialnih eksperimentih.

4.3.4 Parlament in Svet bi lahko vsaj enkrat letno skupaj organizirala redne seje na temo „socialnega eksperimentiranja“, na katerih bi se osredotočala na različna področja ukrepanja. V program evropskega leta boja proti revščini in socialni izključenosti bi lahko tako vključili skupno delo na teh področjih.

4.3.5 Poleg tega bi lahko tudi povečali število lokalnih evropskih srečanj, kot so sestanki za medsebojne preglede.

4.3.6 Cilj teh predlogov je prispevati k postopni ustanovitvi seznama regionalnih in lokalnih projektov aktivnega vključevanja, ki bi bili morda upravičeni do podpore Skupnosti in bi lahko bili predhodniki „socialnega eksperimentiranja“ na transnacionalni ravni. Redno spremljanje „zgodb o uspehu“ in primerov dobre prakse bi lahko prispevalo h koristnemu procesu izmenjav in prenosov izkušenj na ravni EU.

4.4 Odbor resnično upa, da bodo v prihodnosti na voljo sredstva v taki višini, kot so namenjena programu EQUAL.

4.5 Treba je poudariti resnično zaslugo odgovornih oseb in drugih dobrih poznavalcev instrumenta EQUAL, ki sami trdijo, da področje „socialnega eksperimentiranja“ potrebuje še veliko razmisleka in načrtovanja za prihodnost ter da mora Evropska unija najti najboljši način za okrepitev ukrepanja in izboljšanje znanja predvsem glede izvedljivosti, ponovljivosti in etičnih vidikov. Odbor priporoča, da Komisija predlaga Svetu pripravo poročila o vseh pomembnih vidikih pričakovane dodane vrednosti „socialnega eksperimentiranja“ v Evropi, kar bi bil korak naprej na tem področju. Pojasniti bi bilo treba predvsem naslednje točke:

4.5.1 Še vedno nimamo jasne predstave o vrzeli, ki pogosto ločuje „socialno eksperimentiranje“ od njegovega priznavanja in predvsem izvajanja v širokem obsegu. To ni nekaj, kar bi se pojavilo po sreči, slučajno ali na podlagi nepomembnih dogodkov, temveč je znak resnične vrzeli. Temu vprašanju se je treba pozorno posvetiti.

4.5.2 Ali je treba natančno določiti natančna merila obsega za določitev socialnih eksperimentov in inovacij, ki jih je vredno upoštevati?

4.5.3 Je treba natančno določiti konceptualne smernice, ki ločujejo to, kar si zasluži ime „inovacija“ od tega, kar si ne zasluži tega imena? Če da, kako?

4.5.4 Eksperimenti na področju vključevanja so usmerjeni izključno v odpravljanje že nastale škode – torej v zdravljenje. Kako bi namenili več prostora preprečevanju in obenem nadaljevali prizadevanja v tej smeri z bolj učinkovitim prepoznavanjem izzivov v prihodnosti (na demografskem, gospodarskem ali socialnem področju), ki še niso pereči?

4.5.5 Kako bi lahko še bolj povečali področje partnerstev med zainteresiranimi akterji z aktivnim vključevanjem? Kako bi lahko razvili sinergije med organizacijami, podjetji, namenjenimi vključevanju na trg delovne sile, in podjetji običajnega prava, da bi razvili in izboljšali resnične strategije vključevanja? Kako bi okrepili in povečali število povezav med izključenostjo in vključevanjem v okviru razvijanja družbene odgovornosti podjetij? Je treba podpirati ideje, kot je sodelovanje s sveti delavcev? Ali je bolje spodbujati pristope, kot je zahteva, da podjetja, ki zaposlujejo več kot določeno število delavcev, objavijo letno poročilo o vprašanjih te vrste?

5. Sklepi

5.1 „Socialno eksperimentiranje“ je v današnjem obdobju eden večjih izzivov, s katerimi se srečuje javno upravljanje v lokalnih in regionalnih skupnostih, tako na centralizirani in decentralizirani ravni držav članic kot na ravni EU. Gre za kompleksno, zahtevno metodologijo, ki jo je mogoče ves čas razvijati in ki je lahko dolgoročno uporabna.

5.1.1 EESO poudarja, da občasne eksperimentalne dejavnosti ne morejo v nobenem primeru zamenjati splošnih javnih politik, meni pa, da lahko povečana uporaba inovativnega eksperimentiranja pomaga pojasniti in podpreti pripravo teh politik.

5.2 Evropska unija ima pooblastila za določitev okvirov nacionalnih in lokalnih politik; to je ena od njenih ključnih nalog. Na tem področju – boj proti revščini in aktivno vključevanje – je že spodbudila in izvedla nov, pogumen in premišljen ukrep. Gre pa lahko še precej dlje in deluje v interesu državljanov ter za prihodnost Evrope.

5.3 EESO priporoča, da se Unija trdno zaveže k še močnejšemu spodbujanju, spremljanju in podpiranju „socialnega eksperimentiranja“ na številnih, ne vedno opaznih in ključnih področjih politike vključevanja in da temu nameni potrebna čas in sredstva, da ne bo dajala lažnih upov.

V Bruslju, 23. oktobra 2008 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Osrednja, zvezna, konfederalna ali druge vrste.

(2) Nacionalni svet za vključevanje prek gospodarske dejavnosti (CINAE), Evropska mreža organizacij za boj proti revščini in družbeni izključenosti (EAPN), EMES, Evropska mreža podjetij za socialno vključevanje (ENSIE), Evropska federacija nacionalnih organizacij, ki se ukvarjajo z brezdomci (FEANTSA).

(3) Posvetovanje je bilo 16. junija 2008 po pripravljalni seji z dne 22. aprila 2008.

(4) Naj spomnimo na dejstvo, da lahko ideologije in dogme precej bolj dramatično in v drugačnih situacijah povzročijo nepopravljiva razdejanja.

(5) URBA Institute.

(6) V tem procesu bi lahko bila uporabna kontaktna skupina med NVO in EESO.