SL Uradni list Evropske unije C 325/60

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o otrocih kot posrednih žrtvah nasilja v družini

(2006/C 325/15)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 21. aprila 2006 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje o naslednji temi: Otroci kot posredne žrtve nasilja v družini

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 7. novembra 2006. Poročevalka je bila ga. HEINISCH.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 431. plenarnem zasedanju 13. in 14. decembra 2006 (seja z dne 14. decembra) s 105 glasovi za, 4 glasovi proti in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 To dodatno mnenje se nanaša na definicije in analize iz mnenja o nasilju nad ženskami v družini, ki ga je Evropski ekonomsko-socialni odbor sprejel 16. marca 2006 in ki obravnava samo nasilje moških nad ženskami v partnerski skupnosti (1). To mnenje obravnava izključno ta vidik nasilja v družini, namreč posledice nasilja v zakonski ali izvenzakonski skupnosti za otroke, ki so priče tega nasilja. Neposredno nasilje nad otroki v družinah, ki ga zelo pogosto izvajajo tudi ženske, torej matere, ni predmet tega mnenja. Čeprav ima lahko odraščanje v okolju fizičnega in psihičnega nasilja za otroke usodne posledice, se otroci kot posredne žrtve nasilja v družini skorajda ne upoštevajo. Takšna situacija se ne sme več dopuščati že zaradi spoštovanja pravic otrok do življenja brez nasilja, zlasti do nenasilne vzgoje ter varstva in zaščite.

1.2 EESO zato izrecno poziva predsedstva Sveta EU, da se v okviru teme „Nasilje nad ženskami v družini“ obravnava tudi tema „Otroci kot posredne žrtve nasilja v družini“. Naslednje priporočilo je namenjeno predsedstvom Sveta EU in Komisiji.

1.3 4. in 5. aprila se je s konferenco v Monaku začel triletni program Sveta Evrope (2006–2008) „Graditev družini prijazne Evrope za otroke“ (Building a Europe for and with Children). Poleg „promocije“ varstva otrokovih pravic bo ta program obravnaval tudi področje zaščite otrok pred nasiljem. Da bi temu pomembnemu projektu dali še večji poudarek, tudi in predvsem v medijih, predlaga EESO skupne ukrepe: skupaj s Svetom Evrope, Evropskim parlamentom, Odborom regij in UNICEF. Naslednje priporočilo je namenjeno Svetu Evrope, Evropskemu parlamentu, Odboru regij in UNICEF-u.

1.4 Glavno odgovornost za boj proti nasilju v družini imajo sicer države članice. Vendar EESO zaradi pomena otrokovih pravic in različnosti nacionalnih odzivov meni, da je potrebna skupna evropska strategija. Osnova te skupne evropske strategije mora biti izvedba prve evropske študije o razširjenosti nasilja v družini in posledicah odraščanja v takem okolju ter o možnostih in ponujenih programih varstva in podpore za otroke, ki so posredne žrtve nasilja v družini. Naslednje priporočilo je namenjeno Komisiji, generalnemu direktoratu za pravice, svobodo in varnost.

1.5 Nasilje nad otroki v kontekstu nasilja v družini se lahko učinkovito odpravi samo na ustrezni nacionalni ravni. Zato mora vsaka država članica v razvoj in izvajanje nacionalnega akcijskega načrta za boj proti nasilju v družini izrecno vključiti tudi tematiko „otroci kot posredne žrtve nasilja v družini“. Pri tem je treba upoštevati zlasti naslednja področja: — raziskave razširjenosti nasilja v družini in posledic odraščanja v takem okolju, — raziskave o možnostih in programih varstva in podpore za otroke, ki so posredne žrtve nasilja v družini, — zagotovitev obravnavanja otrok, ki so posredne žrtve nasilja v družini, kot samostojne skupine, za katero je treba razviti posebne programe podpore, — povezovanje in sodelovanje na vseh področjih ukrepanja, predvsem med zatočišči za ženske in svetovalnimi službami za ženske na eni strani ter zavodi za mlade, sodišči za družinske zadeve, centri za varstvo otrok in družinskimi posvetovalnicami na drugi strani, — upoštevanje dinamike nasilja v družini pri starševskih in skrbniških pravicah, — upoštevanje posebnega položaja otrok zlorabljenih priseljenk, — zagotovitev izobraževanja in usposabljanja vseh odgovornih poklicnih skupin in področij ukrepanja — kot so centri za pomoč otrokom in mladim, službe in ustanove za svetovanje in zaščito žrtev, intervencijske službe, šole, otroški vrtci in rekreacijski objekti, zdravstvo, policija in sodstvo –, katerih naloga je prepoznati posebno ogroženost otrok v okviru nasilja v družini in žrtvam učinkovito pomagati, — razvoj in uporaba posebnih programov za preprečevanje na temo „Otroci kot posredne žrtve nasilja v družini“, — kampanje ozaveščanja, ki so usmerjanje k potencialnim neposrednim pričam nasilja nad otroki (sosedje, znanci staršev, sorodniki) s ciljem, da se prepreči pasiven odnos teh oseb do zlorabe otrok, — zagotovitev kontaktnih oseb za otroke in podpore državnih in nedržavnih ustanov, kot so varuhi človekovih pravic otrok, ki že obstajajo v mnogih državah (2), — kampanje obveščanja naj bi javnost seznanjale z nacionalnimi akcijskimi načrti ter ukrepi in koncepti, ki jih vsebujejo. Naslednje priporočilo je namenjeno državam članicam.

2. Obrazložitev

2.1 Zakaj dodatno mnenje?

2.1.1 To dodatno mnenje se nanaša na definicije in analize mnenja o nasilju nad ženskami v družini, ki ga je Evropski ekonomsko-socialni odbor sprejel 16. marca 2006 in ki obravnava samo nasilje moških nad ženskami v partnerski skupnosti. To mnenje obravnava izključno ta vidik nasilja v družini, namreč posledice nasilja v zakonski ali izvenzakonski skupnosti za otroke, ki so priče tega nasilja. Neposredno nasilje nad otroki v družinah, ki ga zelo pogosto izvajajo tudi ženske, torej matere, ni predmet tega mnenja. Empirične dokazi so pokazali, da so v mnogih evropskih državah v najmanj polovici vseh primerov nasilja v družini prisotni tudi otroci in da ima okoli tri četrtine žensk, ki se zateče v zatočišča za ženske, pri sebi otroke (3). Empirični dokazi in statistični podatki prav tako pričajo o tem, da nasilje očetov nad materami zmeraj prizadene otroke, tudi takrat, ko nasilje v družini ne vključuje neposrednega nasilja nad otroki. Kljub temu so otroci kot posredne žrtve nasilja v družini komajda opaženi in jim še zdaleč ni namenjena pozornost, pomoč in podpora, ki bi jo potrebovali. Dodatno mnenje bo to spremenilo tako, da bo otroke obravnavalo kot posredne žrtve nasilja v družini, opisalo njihov specifičen položaj ter ugotovilo težave in pripravilo priporočila za izboljšanje položaja in pravice teh otrok.

2.2 Nasilje nad otroki v kontekstu nasilja v družini

2.2.1 Nasilje nad otroki se dogaja predvsem v ožjem socialnem okolju, zlasti v družini. To je okolje, v katerem otroci največkrat postanejo žrtve in priče nasilja: žrtve nasilja odraslih in priče nasilja med odraslimi.

2.2.2 Neposredno nasilje nad otroki v družini oziroma v ožjem družinskem okolju — to velja tako za telesno, spolno in duševno zlorabo kot tudi za zanemarjanje — je že nekaj let na evropski ravni in v državah članicah priznano kot problem, ki predstavlja eno izmed najtežjih kršitev pravic otrok. Čeprav so bili glede njegovega preprečevanja in preganjanja že sprejeti ustrezni sklepi, so otroci kot posredne žrtve nasilja v družini še vedno premalo opaženi (4).

2.2.3 Družinsko nasilje opredeljujemo kot psihično (tudi spolno) ali fizično nasilje v zakonski ali izvenzakonski skupnosti (5). Nasilje pretežno izvajajo moški nad ženskami. Večina prizadetih žensk je mater. Če postanejo žrtve nasilja, ki ga povzročajo njihovi partnerji, potem so otroci v večini primerov prisotni ali pa so v neposredni bližini (6).

2.2.4 Nasilje nad materami je oblika nasilja nad otroki. Otroci, ki so priče nasilja v družini ter so prisiljeni sodoživljati in opazovati, kako oče, očim ali materin partner tepe in zlorablja mamo, so tudi sami vedno žrtve psihičnega nasilja. Čeprav nasilje v družini ni neposredno nasilje nad otroki, pa nasilje nad materjo vedno škodi tudi otrokom (7).

2.2.5 Več znanstvenih študij je dokazalo, da se družinsko nasilje nad ženskami in zloraba otrok pogosto dogajata v istih družinah (8). Moški, ki se nasilno obnašajo do svoje partnerice, so pogosto nasilni tudi do otrok. Prav tako lahko tudi ženske, ki so žrtve nasilja, prenašajo nasilje na svoje otroke, ker živijo v okolju, kjer je nasilje nekaj običajnega.

2.2.6 Zlorabljene ženske so poleg tega pogosto tako obremenjene, da ne morejo več ustrezno skrbeti za otroke. Trajna izpostavljenost zlorabi partnerja veliko žensk onesposobi za kakršno koli dejanje s katerim bi lahko zaščitila otroka.

2.2.7 Nasilje v družini ne ogroža in uničuje zgolj življenja žensk, temveč prizadene in ogroža tudi dobro počutje otrok.

2.3 Posledice nasilja v družini za otroke

2.3.1 Odraščanje v ozračju fizičnega in psihičnega nasilja ima lahko za otroke težke posledice. Tudi majhni otroci se vpričo nasilja očeta, očima ali materinega partnerja ter nemoči matere počutijo zelo nebogljeni in izpostavljeni, včasih pa tudi mislijo, da so sokrivi za to, kar se dogaja. Pogosto verjamejo, da so sami krivi za nasilje, ali pa poskušajo posredovati in zaščititi mamo, pri tem pa sami postanejo žrtve zlorabe.

2.3.2 To tematiko so obravnavale različne študije, zlasti v angloameriškem prostoru (9). Čeprav so posledice pri posameznih otrocih različne in pri vseh zaradi tega ne nastanejo vedenjske motnje — in čeprav ni empirično preverjenih meril, s katerimi bi bilo mogoče oceniti, ali v posameznem primeru obstaja tveganje in kako veliko je –, se zdi, da med njimi obstajajo jasne povezave.

2.3.3 Omeniti je treba zlasti naslednje dejavnike stresa: življenje v ogrožajočem ozračju, nepredvidljivost ponovnega napada, strah za materino življenje, doživljanje nemoči v takih situacijah, občutek osamitve zaradi ukazanega molka v stikih z zunanjim svetom, konflikti v zvezi z zvestobo do staršev, oviran odnos med starši in otroki.

2.3.4 Zaradi teh dejavnikov se pri otrocih lahko razvijejo hude težave in vedenjske motnje: psihosomatični simptomi in psihične motnje, kot so nemir, občutek lastne manjvrednosti, motnje v spanju, težave v šoli, strah in agresivnost ter celo premišljevanje o samomoru.

2.3.5 Če storilci zlorabljajo ne le partnerko, temveč tudi otroke, so lahko motnje v razvoju in psihične motnje še hujše.

2.3.6 Odraščanje v ozračju nasilja v družini lahko vpliva tudi na odnos otrok do nasilja in do lastnega nasilnega obnašanja. Z opazovanjem ravnanja staršev in lastnimi izkušnjami glede nasilja lahko otroci prevzamejo problematične vzorce obnašanja staršev. T. i. „krog nasilja“ lahko vodi k temu, da fantje prevzamejo vlogo storilca, deklice pa vlogo žrtve in tako, ko odrastejo, sami postanejo storilci oziroma žrtve nasilja v družini.

2.3.7 Posebej hude so posledice za otroke, katerih mater je ubil njen partner, zlasti pa za tiste, ki so bili temu celo priče.

2.4 Analiza in predlogi EESO

2.4.1 Odraščanje v ozračju nasilja v družini vedno posredno ali neposredno prizadene tudi otroke. Izpostavljeni so številnim dejavnikom stresa, ki imajo lahko hude in trajne posledice za njihovo dobro počutje in obnašanje.

2.4.2 Pomen teh posledic je bil dolgo podcenjen. Čeprav se je v zadnjih nekaj letih začelo razpravljati o tej problematiki, so otroci kot žrtve nasilja v družini še vedno premalokrat opaženi.

2.4.3 Takšna situacija je nedopustna, tudi zaradi pravic otrok do življenja brez nasilja, predvsem do nenasilne vzgoje ter varstva in zaščite (10).

2.4.4 Predlogi EESO so zlasti usmerjeni na naslednja področja:

2.4.5 Ankete o položaju otrok, žrtev družinskega nasilja,v državah EU

2.4.5.1 Vprašanje, ali države članice položaj otrok z vidika nasilja v družini prepoznavajo kot problem in v kakšnem obsegu ga obravnavajo, ter ukrepi za poseganje v ta problem in njegovo preprečevanje so povsem različni (11). To ustreza položaju na ravni EU, kot je opisan v mnenju EESO o nasilju nad ženskami v družini (12).

2.4.5.2 Za strokovno in politično razpravo v Evropski skupnosti bi bilo treba imeti natančen in aktualen pregled, kako družbe obravnavajo tovrstni pojav nasilja v družini, pregled pravnih podlag in pristopov do varstva in podpore otrokom ter poseganja v ta pojav in njegovo preprečevanje.

2.4.6 Raziskovalni projekti o vrsti, obsegu in vplivih družinskega nasilja na otroke

2.4.6.1 Za raziskovalno področje, ki proučuje odraščanje otrok ob nasilju v družini, lahko rečemo, da je v večini držav članic popolnoma nerazvito (13). Na razpolago so le posamezne študije položaja otrok, ki odraščajo ob družinskem nasilju. Tudi možnosti in ovire dostopa do pomoči in podpore so komaj raziskane.

2.4.6.2 V vseh državah članicah EU bi bilo treba opraviti ankete in raziskovalne projekte na temo otroci in nasilje v družini. Treba in smiselno bi bilo uskladiti ravnanje zaradi zagotavljanja primerljivosti metod in ugotovitev (14).

2.4.7 Krepitev podpore otrokom, ki so posredne žrtve nasilja v družini

2.4.7.1 Medtem ko sta se v zadnjih letih bistveno izboljšala varstvo in podpora ženskam, ki so žrtve nasilja v družini, doslej ni bilo skoraj nič podpore otrokom teh žensk.

2.4.7.2 Za učinkovito podporo tem otrokom je bistveno, da se njihove izkušnje z nasiljem kot prič in neposredno prizadetih zaradi nasilja v družini razlikujejo od nasilja, ki ga izkusijo, kadar starši otroke pretepajo in (tudi spolno) zlorabljajo. Čeprav se ti dve obliki nasilja pogosto pojavljata skupaj, je treba otroke, ki jih je posredno prizadelo nasilje v družini, obravnavati kot posebne žrtve, za katere je treba pripraviti posebne podporo.

2.4.7.3 V primerih nasilja v družini niti moški, ki izvaja nasilje, niti ženska, ki je žrtev nasilja, nista sposobna ohraniti ustreznega nadzora nad položajem otrok. Otroci zato potrebujejo njim prilagojeno ponudbo posvetovanja in podporo državnih in nedržavnih ustanov. Primer za to je ureditev na Švedskem: švedski otroci in mladoletniki do 18. leta imajo lastnega varuha človekovih pravic („Barnombudsmannen“), ki med drugim vzdržuje redne stike z otroki in mladoletniki, da spozna njihove nazore in stališča (15).

2.4.7.4 Priče nasilja nad otroki so pogosto sosedje, znanci staršev in sorodniki. Aktiven odnos teh oseb do nasilja nad otroki bi lahko preprečil mnoge tragedije. Vendar si slednji v praksi le redko prizadevajo za pomoč zlorabljenim otrokom. Za odpravo te ravnodušnosti so potrebni dosleden pristop in ustrezne informacijske kampanje, ki bi pri potencialnih pričah nasilja vzbudila pozitivna stališča.

2.4.8 Izboljšanje povezovanja varstva otrok in varstva žensk

2.4.8.1 Varstvo žensk in varstvo njihovih otrok pred nasiljem v družini sta zelo podobna. Dejansko pa med varstvom in podporo za ženske ter varstvom in podporo za otroke obstajajo pomembni interesni konflikti.

2.4.8.2 Med zatočišči in posvetovalnicami za ženske na eni strani ter ustanovami za varstvo otrok in pomoč mladim na drugi strani pogosto ni medsebojnega zaupanja.

2.4.8.3 Empirični rezultati pa jasno kažejo na potrebo po povezovanju: če se ogroženost in zloraba mater spregledata, lahko sprejeti predpisi za pravice do stika z otrokom in skrbništva zanj ženske tudi po ločitvi od nasilnega partnerja vedno znova silijo v stik z njim ter tako pripeljejo do ogrožanja in fizične nevarnosti za ženske in otroke (16).

2.4.8.4 Cilj prihodnjih strategij in predpisov mora biti dobro sodelovanje med zatočišči in posvetovalnicami za ženske na eni strani ter ustanovami za pomoč mladim, sodišči za družinske zadeve, centri za varstvo otrok in družinskimi posvetovalnicami na drugi strani.

2.4.9 Večje upoštevanje dinamike nasilja v družini pri starševskih in skrbniških pravicah

2.4.9.1 Določila držav članic EU na področju družinskega prava pogosto temeljijo na modelu skupnega in kooperativnega starševstva ter skupne odgovornosti matere in očeta za otroka tudi po ločitvi in skladno s tem na možnosti otroka za samostojno pravico do stikov z obema staršema.

2.4.9.2 V primeru nasilja v družini, pri katerem nasilni partner nenehno in ponavadi v daljšem obdobju zapostavlja pravice in meje partnerice in otroka in jima zadaja fizične in psihične bolečine, pogoji za takšne skrbniške pravice niso dani — namreč odgovorno in spoštljivo partnerstvo in s tem povezana sposobnost ločevati med nasprotji na partnerski ravni in starševsko odgovornostjo.

2.4.9.3 V skrbniških postopkih je zato treba bolj kot doslej upoštevati vidike, tipične za nasilje v družini, zlasti veliko verjetnost, da se nevarnost nasilja z ločitvijo ne konča. Zaščita in varnost žensk in otrok morata biti glavna vidika pri sprejemanju odločitve.

2.4.9.4 Pri tehtanju med pravico žensk do zaščite in podpore, pravico otrok do zaščite in varnosti ter pravicami moških mora imeti varstvo pred nasiljem vedno prednost pred pravico do stikov.

2.4.10 Posebne zahteve: otroci zlorabljenih priseljenk

2.4.10.1 V nekaterih primerih nasilja v družini gre za priseljene ženske in otroke. Ti so še posebej ogroženi zaradi naslednjih razlogov: ločitve od družinskih članov, odtrganosti iz običajnega družbenega okolja, ki ne bi dovoljeval nasilja, negotovega statusa bivanja, pomanjkljivega znanja jezika in težkih življenjskih pogojev v socialnem okolju.

2.4.10.2 Nasilje v družini se sicer pojavlja v vseh državah, kulturah in na vseh socialnih ravneh, vendar pa so predvsem ogrožene ženske in otroci v družbah in kulturah, kjer je stopnja enakosti med ženskami in moškimi najnižja, vloge moških in žensk najbolj toge in kjer obstajajo kulturne norme, ki podpirajo prevlado moškega nad žensko.

2.4.10.3 Glede na status bivanja omejuje tudi pravni položaj možnosti ukrepanja. To velja zlasti za priseljenke in njihove otroke, ki nezakonito bivajo v državi.

2.4.10.4 Zato je treba pri vsakem ukrepanju, pomoči in podpori posebej upoštevati položaj priseljenk in njihovih otrok ter ga po potrebi ustrezno urediti. Poleg tega je treba skupaj s socialnimi akterji in organizacijami civilne družbe izvajati posebne kampanje za obveščanje in izboljšanje varnosti teh oseb.

2.4.11 Izboljšanje izobraževanja in usposabljanja v vseh poklicih, ki se ukvarjajo z nasiljem v družini

2.4.11.1 Skrb za upoštevanje interesov otrok zahteva visoko mero profesionalnosti od vseh pristojnih poklicnih skupin ter na vseh področjih ukrepanja, kot so centri za pomoč otrokom in mladim, službe in ustanove za svetovanje in zaščito žrtev, intervencijske službe, šole, otroški vrtci in rekreacijski objekti, zdravstvo, policija in sodstvo.

2.4.12 Pomembnost preprečevanja nasilja nad ženskami v družini

2.4.12.1 Vsi koncepti in ukrepi, primerni za preprečevanje nasilja nad ženskami v družini, imajo vpliv tudi na položaj otrok v okviru nasilja v družini (17).

2.4.12.2 Poleg tega je treba izvajati posebne programe za preprečevanje v zvezi z otroki kot posrednimi žrtvami nasilja v družini. K temu spada tudi informacijsko gradivo za zaposlene na področjih ukrepanja.

V Bruslju, 14. decembra 2006. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Mnenje na lastno pobudo EESO z dne 16. 3. 2006 o Nasilju nad ženskami v družini, poročevalka: ga Heinisch (UL C 110 z dne 9. 5. 2006, str. 89–94), točki 2.3.4 in 2.3.5.

Internet: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2006:110:0089:0094:sl:pdf.

(2) European Network of Ombudspersons for Children (ENOC):

http://www.ombudsnet.org.

(3) Ustrezni dokazi v: B. Kavemann/U. Kreyssig (izd.): Handbuch Kinder und häusliche Gewalt. Wiesbaden 2006.

(4) Primer za to so številni projekti, ki so se izvajali in se še izvajajo v okviru programa DAPHNE. Najnovejši pregled dejavnosti Sveta Evrope v zvezi s spodbujanjem pravic otrok do zaščite pred vsemi oblikami nasilja daje poročilo, ki ga je leta 2005 objavil raziskovalni center UNICEFa Innocenti Research Centre: „Council of Europe Actions to Promote Children's Rights to Protection from all Forms of Violence“.

(5) Glede opredelitve, obsega, vzrokov in posledic glej mnenje EESO o nasilju nad ženskami v družini (opomba 1).

(6) Glej A. Mullender/R. Morley: Children living with domestic violence. Putting men's abuse of women on the Child Care Agenda. London 1994.

(7) Glej E. Peled in drugi: Ending the cycle of violence. Community response to children of battered women. Thousand Oaks, CA 1995.

(8) Glej A. Mullender/R. Morley: Children living with domestic violence. Putting men's abuse of women on the Child Care Agenda. London 1994.

(9) Za obsežno predstavitev in ocenjeno primerjavo vrste teh študij glej Jeffrey L. Edleson: Should childhood exposure to adult domestic violence be defined as child maltreatment under the law?

http://www.mincava.umn.edu/link/documents/shouldch/shouldch.shtml.

(10) Konvencija ZN o otrokovih pravicah, ki jo je sprejela generalna skupščina ZN leta 1989 in je medtem ratificirana že po vsem svetu, razen v dveh državah. Komisija je julija 2006 objavila sporočilo o stanju glede „pravic otrok“ na ravni EU. (COM(2006) 367 konč.). Mnenje EESO z dne 12. in 13. decembra 2006 o Sporočilu Komisije o strategiji EU o otrokovih pravicah naproti, poročevalka: ga. VAN TURNHOUT.

(11) To je razvidno iz poročil in podatkov o Irski, Veliki Britaniji, Danski, Švedski in Nemčiji. Dober pregled o sedanjem položaju v Nemčiji in nekaterih državah članicah daje Priročnik o otrocih in nasilju v družini Barbare Kavemann in Ulrike Kreyssig (Handbuch Kinder und häusliche Gewalt, Wiesbaden 2006).

(12) Glej točko 2.3.2 mnenje EESO o temi Nasilje nad ženskami v družini (opomba 1).

(13) Celo v nedavno — februarja 2006 — objavljenem poročilu State of European research on the prevalence of interpersonal violence and ist impact on health and human rights poglavje Violence against children and youth

(http://www.cahrv.uni-osnabrueck.de/reddot/CAHRVreportPrevalence(1).pdf) te problematike ne obravnava.

(14) V okviru programa DAPHNE ali z ustanovitvijo raziskovalne mreže EU Co-ordination Action on Human Rights Violations (CAHRV), katere namen je povezati raziskovanje vseh oblik medosebnega nasilja med spoloma in generacijami, financirala pa bi se iz 6. okvirnega programa Evropske komisije

(glej www.cahrv.uni-osnabrueck.de).

(15) V zvezi s tem glej tudi govor sedanjega varuha človekovih pravic Corporal Punishment of Children, v katerem obravnava položaj otrok, ki so priča nasilja v družini (na voljo le v angleščini)

(http://www.bo.se/files/in %20english, %20publikationer, %20pdf/corporal %20punishment %20of %20children060501.pdf).

Sedaj ta ustanova obstaja tudi v drugih državah; glej European Network of Ombudspersons for Children (ENOC):

http://www.ombudsnet.org/.

(16) Glej M. Hester/l. Radford: Domestic violence and child contact arrangements in England and Denmark. Bristol 1994. 70 % žensk, katerih otroci so imeli stike z očetom, je bilo med obiski ali predajo otrok vedno znova tako ali drugače zlorabljenih in/ali ogroženih, tudi po več kot letu dni ločenega življenja; 55 % otrok je med obiski doživljalo nasilje.

(17) Glej mnenje EESO o nasilju nad ženskami v družini.