SL Uradni list Evropske unije C 75/81

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev

(COM(2016) 128 final – 2016/0070 (COD))

(2017/C 075/15)

Poročevalki: Vladimíra DRBALOVÁ in Ellen NYGREN

Zaprosilo Evropski parlament, 11. 4. 2016 Pravna podlaga člen 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Pristojnost strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo Datum sprejetja mnenja strokovne skupine 22. 11. 2016 Datum sprejetja mnenja na plenarnem zasedanju 14. 12. 2016 Plenarno zasedanje št. 521 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 180/84/30

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) pozdravlja zavezanost Evropske komisije k prizadevanjem za bolj povezan in pravičnejši enotni trg kot eno od glavnih prednostnih nalog njenega mandata, pa tudi njena prizadevanja, da bi s svojim naložbenim načrtom za Evropo dodatno spodbudila opravljanje čezmejnih storitev.

1.2 Odbor podpira odločitev Evropske komisije o sprejetju Direktive 2014/67/EU o izvrševanju (1), da bi izboljšali enotno razlago in izvajanje Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev (2).

1.3 Direktiva o izvrševanju in sedanji predlog za ciljno usmerjeno revizijo direktive o napotitvi delavcev obravnavata različne vidike napotitve delavcev; ne le, da se med seboj dopolnjujeta, temveč bi lahko pričakovani rezultati izvajanja direktive o izvrševanju zagotovili tudi jasnejšo sliko dejanskega stanja.

1.4 EESO načeloma podpira predlog Komisije za revizijo direktive o napotitvi delavcev. Načelo enakega plačila za enako delo na istem mestu je osrednji element evropskega stebra socialnih pravic v Evropi.

1.5 EESO meni, da so kolektivne pogodbe merilo za višino plačila za delo.

1.6 EESO poudarja, da ni bila upoštevana ekskluzivna vloga socialnih partnerjev, ter se sprašuje, zakaj ni bilo z njimi organizirano ustrezno posvetovanje v skladu s členom 154(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).

1.7 EESO načeloma pozdravlja dejstvo, da je Komisija konkretno določila najdaljše obdobje napotitve. Omejitev na 24 mesecev je korak v pravo smer, z omejitvijo na 6 mesecev pa bi se bolj približali dejanskim poslovnim razmeram.

1.8 EESO poziva, naj se v direktivi o napotitvi pojasni, da ne določa najvišjega, temveč minimalni standard. Zato je treba razširiti pravno podlago.

2. Evropski politični okvir

2.1 Prosto gibanje delavcev, svoboda ustanavljanja in svoboda opravljanja storitev so temeljna načela Evropske unije.

2.2 Prosto gibanje delavcev je treba razlikovati od svobode opravljanja storitev na podlagi člena 56 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Prosto gibanje delavcev vsem državljanom zagotavlja pravico do prostega gibanja v drugo državo članico, da tam delajo in prebivajo v ta namen, ter jih ščiti pred diskriminacijo glede zaposlovanja, plačila in drugih delovnih pogojev v primerjavi z državljani navedene države članice.

2.3 Svoboda opravljanja storitev pa daje podjetjem pravico do opravljanja storitev v drugi državi članici. V ta namen lahko začasno napotijo svoje delavce v drugo državo članico na opravljanje dela, potrebnega za izvajanje storitev.

2.4 Evropski parlament in Svet Evropske unije sta 16. decembra 1996 sprejela Direktivo 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev (3).

2.5 Cilj te direktive je uskladitev uveljavljanja svobode opravljanja čezmejnih storitev na podlagi člena 56 PDEU in ustreznega varstva pravic delavcev, ki so v ta namen začasno napoteni na delo v tujino.

2.6. Oktobra 2010 je Komisija v sporočilu z naslovom K aktu za enotni trg – Za visokokonkurenčno socialno tržno gospodarstvo – 50 predlogov za izboljšanje skupnega dela, poslovanja in izmenjav (4) podala predloga, namenjena povrnitvi zaupanja in podpore javnosti, in sicer o ravnovesju med temeljnimi socialnimi pravicami in ekonomskimi svoboščinami ter o napotitvi delavcev.

2.7 Evropski socialni partnerji so marca 2010 predstavili poročilo (5) o posledicah sodb Sodišča EU, ki je razkrilo, da so med njimi velika razhajanja. BusinessEurope je nasprotoval reviziji direktive (vendar je priznal potrebo po razjasnitvi nekaterih vidikov v zvezi z izvrševanjem), ETUC pa je želel, da se temeljito spremeni.

2.8. Decembra 2012 je Komisija objavila predlog o izvrševanju Direktive 96/71/ES. Direktiva o izvrševanju (6) določa skupni okvir ustreznih določb, ukrepov in nadzornih mehanizmov, potrebnih za boljše in enotnejše praktično izvajanje, uporabo in izvrševanje Direktive 96/71/ES, vključno z ukrepi za preprečevanje in kaznovanje kakršnega koli izogibanja veljavnim predpisom in njihove zlorabe. Hkrati zagotavlja jamstva za varstvo pravic napotenih delavcev in odpravo neupravičenih ovir za prosto opravljanje storitev.

2.9 Rok za prenos direktive o izvrševanju je bil 18. junij 2016 in Komisija naj bi najpozneje do 18. junija 2019 Evropskemu parlamentu, Svetu in EESO predstavila poročilo o njeni uporabi in izvajanju ter po potrebi predlagala spremembe in dopolnitve. Evropska komisija bo v svojem pregledu po posvetovanju z državami članicami in evropskimi socialnimi partnerji presodila, ali so vsi uvedeni in uporabljeni ukrepi ustrezni in primerni, vključno z razpoložljivimi podatki v zvezi z napotitvijo.

3. Predlog za ciljno usmerjeno revizijo direktive o napotitvi delavcev

3.1 Najnovejši razpoložljivi podatki kažejo, da je bilo leta 2014 v EU na delo napotenih več kot 1,9 milijona delavcev, kar je 0,7 % (7) celotne delovne sile v EU. To je 10,3 % več kot leta 2013 in 44,4 % več kot leta 2010. Ti statistični podatki temeljijo na številu obrazcev A1, ki so jih izdali nacionalni organi za socialno varnost; število neprijavljenih dejansko napotenih delavcev ni znano.

3.2 Direktiva o napotitvi delavcev iz leta 1996 določa regulativni okvir EU za vzpostavitev ustreznega in pravičnega ravnovesja med cilji spodbujanja in olajševanja čezmejnega opravljanja storitev, zagotavljanja zaščite napotenim delavcem in zagotavljanja enakih konkurenčnih pogojev za tuje in domače tekmece.

3.3 Komisija je zdaj predstavila predlog za ciljno usmerjeno revizijo te direktive, da bi se odpravile nepoštene prakse (8) in spodbujalo načelo, da mora biti enako delo na istem mestu plačano na enak način.

3.4 Predlog je bil objavljen, preden se je iztekel rok za prenos direktive o izvrševanju iz leta 2014 in preden je bila lahko opravljena ocena njenega izvajanja. Večina izzivov v zvezi z napotitvijo delavcev je še vedno povezana s slabim izvrševanjem in pomanjkanjem nadzora v državah članicah. Glavni cilj predlagane revizije je sicer pojasniti načelo enakega plačila, doseči pa ga je mogoče zgolj z revizijo Direktive 96/71/ES.

3.5 EESO je v zvezi s tem že ugotovil, da učinkovito izvajanje direktive o napotitvi delavcev „ne bi smelo izključevati izvedbe delne revizije direktive o napotitvi delavcev na delo, da bi se načelo kraja zaposlitve uporabljalo dosledno. To bi omogočilo pravno ureditev, po kateri morajo za isto delo in isti kraj zaposlitve veljati enaki delovni in plačni pogoji.“ (9)

3.6 Predlog je bil objavljen brez predhodnega posvetovanja z evropskimi socialnimi partnerji, ki so Komisiji poslali skupno pismo, v katerem so jo pozvali k ustreznemu posvetovanju v skladu s členom 154(2) PDEU.

3.7 Objava predloga Komisije je spodbudila različna stališča in razdelila države članice, socialne partnerje in tudi gospodarske družbe. Predlagana direktiva ne bi smela ogroziti konkurenčnosti ali ustvariti novih ovir za ponudnike čezmejnih storitev. Revizija bi morala poleg tega zagotoviti pošteno konkurenco na enotnem trgu in preprečiti diskriminacijo med delavci zaradi njihovega državljanstva.

3.8 Štirinajst domov nacionalnih parlamentov je v skladu s Protokolom št. 2 k Pogodbama (10) Komisiji poslalo utemeljena mnenja, da njen predlog za revizijo direktive o napotitvi delavcev ne spoštuje načela subsidiarnosti, ter tako sprožilo postopek rumenega kartona. Komisija je 20. julija po preverjanju subsidiarnosti sklenila (11), da je predlog za ciljno usmerjeno revizijo Direktive 96/71/ES skladen z načelom subsidiarnosti iz člena 5(3) PEU in da umik ali sprememba tega predloga nista potrebna. Komisija je zato predlog ohranila.

3.9 Del poslovne skupnosti je mnenja, da predlog nasprotuje načelu sorazmernosti. Nekatera podjetja menijo, da bodo predlagane spremembe povzročile pravno negotovost in dodatna upravna bremena. Po njihovem mnenju bo revizija morda vplivala zlasti na podjetja v državah članicah z nižjimi plačami, ki nameravajo opravljati čezmejne storitve na enotnem trgu, menijo pa tudi, da je to v nasprotju z namenom in prizadevanji, da bi okrepili postopek konvergence v EU.

3.10 Drugi, vključno s sindikati, menijo, da bi predlagana revizija in zlasti načelo enakega plačila za enako delo na istem mestu zagotovila enake konkurenčne pogoje za podjetja in več enakih pravic za delavce v EU. Prav tako bi okrepila tudi proces navzgor usmerjene konvergence v EU, med drugim z odpravo razlik v plačah delavcev iz starih in novih držav članic.

3.11 Predlogu Komisije je bila priložena ocena učinka (12), v kateri je navedeno, da bodo imeli predlagani ukrepi za uporabo revidirane direktive različen učinek na različne države članice, sektorje in podjetja, ter je ugotovljeno, da je veliko pomanjkanje podatkov o napotitvi delavcev še vedno aktualen problem.

3.12 Leta 2010 je Eurofound objavil poročilo o napotenih delavcih v Evropski uniji (Posted workers in the European Union) (13), v katerem je obravnavan ta pojav v državah članicah EU in na Norveškem. V njem so opredeljeni razpoložljivi viri informacij o številu napotitev in navedene številke za države, za katere so ti podatki na voljo. Raziskava Eurofounda kaže na pomanjkanje podatkov o skupnem številu in značilnostih napotitev delavcev v EU.

3.13 Poročilu Eurofounda sta sledili še dve nedavni raziskavi v zvezi s pravičnejšo mobilnostjo na trgu dela: Topical update on Member States‘ progress in transposing Enforcement Directive on posting of workers (Aktualne informacije o napredku držav članic pri prenosu direktive o izvrševanju pravil o napotitvi delavcev) in Exploring the fraudulent contracting of work in the European Union (Preiskava goljufivega najemanja delavcev v Evropski uniji) (14).

4. Glavne spremembe v predlagani reviziji Direktive 96/71/ES

4.1 Plačilo za delo

4.1.1 Komisija predlaga, da se pojem „minimalnih urnih postavk“ nadomesti s pojmom „plačila za delo“. V skladu s predlogom Komisije plačilo za delo zajema vse elemente plačila za delo, ki so obvezni v državi članici gostiteljici.

4.1.2 Komisija je s predlogom odgovorila na številne pozive k ukrepanju, da bi odpravili vzroke za razlike v plačah. Po podatkih Komisije se za lokalne delavce uporabljajo drugačni pogoji kot za napotene delavce. Glede na oceno učinka, priloženo predlogu, so po ocenah razlike med plačami napotenih in lokalnih delavcev od 10 do 50-odstotne, odvisno od države in sektorja. Različna pravila za plačilo izkrivljajo konkurenco med podjetji. Pojem „minimalnih urnih postavk“ ni enak obveznim pravilom, ki veljajo za lokalne delavce.

4.1.3 Po mnenju Komisije lahko pojem „plačila za delo“ torej bolje prispeva k zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev na enotnem trgu storitev. Pojem „plačila za delo“ zajema vse elemente plačila lokalnim delavcem, če so ti določeni z zakonom ali v kolektivnih pogodbah, ki na splošno veljajo za vsa podobna podjetja na posameznem geografskem območju in v poklicu ali panogi, in/ali, če takega sistema ni, v kolektivnih pogodbah, ki so jih sklenile najbolj reprezentativne organizacije delodajalcev in delavcev na nacionalni ravni in se uporabljajo na ozemlju celotne države. „Plačilo za delo“ bi lahko vključevalo nekatere elemente, ki niso zajeti v pojmu „minimalnih urnih postavk“, kot so dodatek za delovno dobo, dodatki in nadomestila za umazano, težko ali nevarno delo, nagrade za kakovost, 13. plača, potni stroški in boni za prehrano, čeprav je večina držav članic nekatere od naštetih elementov že vključila v „minimalne urne postavke“.

4.1.4 Po mnenju Komisije bi morala uvedba pojma „plačila za delo“ prispevati k večji jasnosti glede sestavnih elementov plačila za delo in zmanjšanju sedanjih medsektorskih razlik v obvezni uporabi kolektivnih pogodb. Z uvedbo tega pojma bi morali poleg tega odpraviti negotovost glede višine plače, ki jo je treba zagotoviti napotenim delavcem. Namen predlagane revizije je kodificirati sodno prakso Sodišča EU iz zadeve C-396/13 (Sähköalojen ammattiliitto), s čimer bi se znatno povečala pravna varnost tako za delavce kot za podjetja (15).

4.1.5 Komisija poudarja, da predlog ne bo vplival na pristojnosti in tradicije držav članic pri določanju plač ter da spoštuje močno avtonomno vlogo socialnih partnerjev. V tem smislu je zaskrbljujoče, da Komisija predlaga izbris besedila v sedanji direktivi, ki določa, da so „[minimalne urne postavke opredeljene] z nacionalno zakonodajo in/ali prakso države članice, na katere ozemlje je delavec napoten“. Ta določba je pomembna zaradi upoštevanja različnih nacionalnih sistemov odnosov med delodajalci in delojemalci.

4.1.6 V tej direktivi je pojem plačila za delo opredeljen v skladu z nacionalno zakonodajo, kolektivnimi pogodbami in/ali prakso v državi članici, na ozemlje katere je delavec napoten.

4.1.7 Ta direktiva ne preprečuje uporabe pogojev zaposlitve države gostiteljice ali države izvora napotenega delavca, ki so za delavce ugodnejši, zlasti z uveljavljanjem temeljne pravice delavcev in delodajalcev do pogajanj o kolektivnih pogodbah in sklepanja takih pogodb na ustreznih ravneh ter do kolektivnih ukrepov za zaščito njihovih interesov, vključno s stavko, da bi zaščitili in izboljšali življenjske in delovne pogoje delavcev, med drugim tudi pravico do enake obravnave.

4.1.8 Da bi zagotovili ustrezno izvajanje direktive o izvrševanju, morajo države članice na enotnem spletnem mestu objaviti informacije o pogojih za zaposlitev, ki veljajo za delavce, napotene na njihovo ozemlje. Na ta proces ne sme negativno vplivati noben nov predlog.

4.1.9 Člani EESO so o vprašanju „plačila za delo“ veliko razpravljali in pri tem upoštevali vse posledice tega novega pojma.

4.1.10 Nekateri člani menijo, da je novi pojem edini način za omogočanje enakih delovnih pogojev za napotene in lokalne delavce, odpravo razlik med plačami in zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev za podjetja. Da bi zagotovili učinkovitost načela enakega plačila, je treba spoštovati kolektivne pogodbe, ki se dejansko uporabljajo na določenem delovnem mestu, ne glede na to, ali so univerzalno ali splošno veljavne.

4.1.11 Drugi člani so mnenja, da bi lahko uvedba tega novega pojma zmanjšala pravno gotovost in vplivala na jasnost ter povečala upravna in finančna bremena. V vsaki razpravi o napotitvah bi bilo treba upoštevati dejstvo, da se položaj tujih podjetij razlikuje od položaja domačih podjetij. Tuji ponudnik storitev, ki želi napotiti delavce, krije dodatne stroške, ki izhajajo izključno iz opravljanja storitev v drugi državi članici – dodatne operativne izdatke (16) in posredne stroške čezmejnega dela (17).

4.2 Napotitev, ki traja več kot 24 mesecev

4.2.1 Komisija obravnava trajanje napotitev s predlogom, naj se v primerih, ko pričakovano ali dejansko trajanje napotitve presega 24 mesecev, država članica, na ozemlje katere je delavec napoten, šteje za državo, v kateri delavec običajno opravlja delo. To velja od prvega dne, ko trajanje napotitve dejansko preseže 24 mesecev. Komisija uvaja tudi skupno trajanje obdobij napotitve v primerih zamenjave napotenih delavcev.

4.2.2 Prvotna direktiva ne določa nobenega omejenega obdobja in navaja, da za namene direktive napoteni delavec pomeni delavca, ki za omejen čas opravlja delo na ozemlju države članice, ki ni država članica, v kateri običajno dela.

4.2.3 EESO načeloma pozdravlja omejitev trajanja napotitve na področjih uporabe direktive o napotitvi. Dolgotrajne oziroma ponavljajoče se ali celo večletne verižne napotitve so splošna praksa. Vendar pa EESO meni, da omejitev na 24 mesecev v praksi ni primerna in bi jo bilo treba bistveno skrajšati. Povprečno trajanje napotitev v letu 2014 je bilo celo krajše od štirih mesecev (103 dni). Tako tudi pravilo o skupnem trajanju napotitve, ki bi veljajo pri napotitvah, ki trajajo vsaj 6 mesecev, ne bi bilo učinkovito. Obdobje napotitve bi morali omejiti na skupno največ 6 mesecev.

4.2.4 EESO zato poziva k ureditvi, po kateri bi se obdobja trajanja napotitve seštevala od prvega dne. Da ta ureditev ne bi privedla do izmenjavanja napotenih delavcev, je pomembno, da pri tem referenca ostane konkretno delovno mesto. Delodajalce je treba zavezati k preglednosti glede delovnih mest ter k zagotavljanju informacij zaposlenim in pristojnim organom, na primer o številu zaposlenih na delovnem mestu in o trajanju njihove zaposlitve.

4.2.5 EESO pozdravlja pravilo, da v primeru prekoračitve najdaljšega dovoljenega obdobja napotitve načeloma velja pravo države gostiteljice. Vendar meni, da je problematično, da je v uvodno izjavo 8 vključeno sklicevanje na uredbo Rim I („Delavec bo zlasti deležen zaščite in ugodnosti na podlagi uredbe Rim I.“). V skladu s členom 8 uredbe Rim I se za individualne pogodbe o zaposlitvi uporablja pravo, ki ga izbereta pogodbeni stranki.

4.3 Sklepanje pogodb s podizvajalci

4.3.1 Predlog Komisije državam članicam daje možnost, da za delavce v podizvajalski verigi uporabijo enake pogoje kot za glavnega podizvajalca. Te pogoje bi bilo treba v skladu z načelom nediskriminacije uporabljati na enak način tako za nacionalne kot za čezmejne podizvajalce.

4.3.2 Zakoni in drugi predpisi ali kolektivne pogodbe, ki se uporabljajo v državah članicah, se močno razlikujejo; z njimi države zagotovijo, da oddaja naročil podizvajalcem podjetjem ne omogoča izogibanja pravilom, ki zagotavljajo določene pogoje za delo in zaposlitev, ki urejajo plačilo za delo. O tem, koliko držav članic tak sistem že uporablja, ni nobenih podatkov, Komisija pa v svoji oceni učinka ni predstavila nobene podrobne proučitve morebitnih posledic takih pravil.

4.3.3 Da pa bi bil ta del predloga učinkovit v praksi, bi bilo morda priporočljivo vnesti sklicevanje na pravilo o solidarni odgovornosti iz člena 12 direktive o izvrševanju (18), ki bo veljalo za celotno podizvajalsko verigo.

4.3.4 Poleg tega je besedilo „določene pogoje za delo in zaposlitev, ki urejajo plačilo za delo“ nejasno in bo povzročilo pravno negotovost, različne razlage in možna navzkrižja z drugimi deli direktive. Prav tako bi se pojavile težave s primerjavo in mnoge druge povsem praktične težave, kot so dostop do informacij (tudi v povezavi z dolžnostjo vlad, da objavljajo take informacije, kot določa člen 5 Direktive 2014/67/EU) in razpoložljivost kolektivnih pogodb.

4.3.5 Prav tako ni jasno, kako bi Komisija opredelila in uporabljala preskuse nediskriminacije in sorazmernosti za take določbe.

4.3.6 Poleg tega bo treba uvesti ustrezne določbe za preverjanje dejanskega statusa samozaposlenosti pri podizvajalcih v skladu s standardi držav članic.

4.4 Delo prek agencij za zagotavljanje začasnega dela

4.4.1 Komisija uvaja novo obveznost za države članice, in sicer z novim odstavkom, ki določa pogoje, ki se uporabljajo za delavce iz člena 1(3)(c) direktive, tj. delavce, katerih delo posreduje agencija za zagotavljanje začasnega dela s sedežem v državi članici, ki ni država članica sedeža podjetja uporabnika. Podjetja iz člena 1(3)(c) bodo morala napotenim delavcem zagotoviti pogoje, ki se v skladu s členom 5 Direktive 2008/104/ES o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela (19) uporabljajo za začasne delavce, katerih delo posredujejo agencije za zagotavljanje začasnega dela s sedežem v državi članici, v kateri se opravlja delo.

4.4.2 EESO meni, da ta nova določba ni potrebna, saj je taka možnost že predvidena v prvotni direktivi o napotitvi delavcev v členu 3(9). Države članice lahko predvidijo, da morajo podjetja iz člena 1(1) delavcem iz člena 1(3)(c) zajamčiti pogoje za delo in zaposlitev, ki se uporabljajo za začasno zaposlene delavce v državi članici, v kateri se izvaja delo. Možnost uporabe Direktive 2008/104/ES je že izkoristila večina držav gostiteljic.

4.4.3 EESO meni, da bi morala Komisija ostati pri sedanji ureditvi. Upoštevati je treba, da določbe Direktive 2008/104/ES veljajo za razmere v različnih državah članicah, medtem ko se Direktiva 96/71/ES uporablja za čezmejne dejavnosti. To je priznala tudi Komisija v poročilu o uporabi Direktive 2008/104/ES o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela (20).

4.4.4 EESO poudarja, da je člen 5 Direktive 2008/104/ES veliko obsežnejši od člena 3(9) Direktive 96/71/ES in da bi to paradoksalno lahko vodilo do različnih pogojev za napotitev delavcev v skladu s členom 1(3)(a) in (b) ter členom 1(3)(c) veljavne zakonodaje.

5. Dodatni ukrepi

5.1 Komisija bi morala spodbujati države članice, naj Direktivo 2014/67/EU (21) prenesejo v svojo zakonodajo, če tega še niso storile, in poskrbeti, da jo bodo vse države članice tudi ustrezno izvajale. Po dveh letih bi morala Komisija oceniti učinek direktive in ugotoviti, ali so sprejeti ukrepi omogočili ustrezno in učinkovito izvajanje in izvrševanje, saj sta to ključna elementa za zaščito pravic napotenih delavcev in zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev za ponudnike storitev.

5.2 Komisija bi morala poskrbeti za podrobno analizo razmer v različnih državah članicah EU, pa tudi za dejanske kvantitativne informacije o napotenih delavcih ter načinih izvajanja in izvrševanja veljavne direktive.

5.3 Razpoložljivost zanesljivih podatkov o napotenih delavcih je osnovni pogoj za učinkovito razpravo o njihovih posebnih značilnostih in potrebi po zaščiti.

5.4 Če želi Komisija zagotoviti pravično konkurenco, bi se morala v naslednjih korakih osredotočiti tudi na boj proti goljufivim praksam in odpravljanje pojava dela v neurejenem delovnem razmerju ali neprijavljenega dela, zlasti v obliki zlorab družb „poštnih nabiralnikov“.

5.5 Komisija bi morala pospešiti ekonomsko in socialno navzgor usmerjeno konvergenco v EU, hkrati pa zagotavljati pravično mobilnost delavcev v okviru čezmejnega opravljanja storitev.

5.6 Posvetovati bi se morala s socialnimi partnerji, priznati njihovo avtonomijo in spoštovati ustrezne kolektivne pogodbe na tem področju.

5.7 EESO se zavzema za to, da se v okviru revizije pojasni, da direktiva o napotitvi ni zgolj instrument notranjega trga, temveč tudi instrument za zaščito delavcev. Zato je treba razširiti pravno podlago in vanjo vključiti zakonodajo o socialni politiki (člena 153 in 155 PDEU). Z revizijo direktive je treba poleg tega popraviti napačno razlaganje direktive o napotitvi kot najvišjega standarda, ki izhaja iz vrste sodb Sodišča (Laval, Rüffert, Komisija proti Luksemburgu), in jo ponovno vzpostaviti kot minimalni standard.

V Bruslju, 14. decembra 2016 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Georges DASSIS

(1) Direktiva 2014/67/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o izvrševanju Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev in spremembi Uredbe (EU) št. 1024/2012 o upravnem sodelovanju prek informacijskega sistema za notranji trg (uredba IMI) (UL L 159, 28.5.2014, str. 11).

(2) Direktiva 96/71/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 1996 o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev (UL L 18, 21.1.1997).

(3) Glej opombo 2.

(4) COM(2010) 608 final/2.

(5) Besedilo poročila je bilo predstavljeno na konferenci o napotitvi delavcev in pravicah delavcev, ki jo je špansko predsedstvo Sveta EU organiziralo 23. marca 2010 v Oviedu. Razprave so spet pokazale, da so mnenja deležnikov deljena.

(6) Glej opombo 1.

(7) Glej dokument Evropske komisije Napotitev delavcev – poročilo o prenosnih dokumentih A1 v letu 2014, ki je bilo objavljeno decembra 2015. Upoštevati je treba dejstvo, da se stanje od države do države razlikuje in da je 0,7 % zgolj povprečje. Realni delež je od 0,5–3,6 %, pa tudi posledice za posamezne države članice se razlikujejo.

(8) Glej tudi mnenje EESO o pravičnejši mobilnosti v EU, sprejeto 27. aprila 2016 (UL C 264, 20.7.2016, str. 11).

(9) Mnenje EESO o socialni razsežnosti notranjega trga, sprejeto 14. julija 2010 (točka 1.7) (UL C 44, 12.2.2011, str. 90).

(10) Protokol št. 2 k Pogodbama o uporabi načel subsidiarnosti in sorazmernosti.

(11) Glej Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu in nacionalnim parlamentom o predlogu za direktivo o spremembi direktive o napotitvi delavcev – pregled v zvezi z upoštevanjem načela subsidiarnosti v skladu s Protokolom št. 2, COM(2016) 505 final z dne 20. julija 2016.

(12) Ocena učinka, priložena dokumentu Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 96/71/ES o napotitvi delavcev na delo v okviru opravljanja storitev, SWD(2016) 52 final z dne 8. marca 2016.

(13) Poročilo Eurofounda o napotenih delavcih v Evropski uniji (Posted workers in the European Union), Roberto Pedersini in Massimo Pallini, objavljeno leta 2010.

(14) Predhodne ugotovitve iz obeh raziskovalnih projektov so bile predstavljene na konferenci opazovalne skupine EESO za trg dela na temo pravičnejše mobilnosti v EU, ki je bila 28. septembra 2016. Glej Eurofound (2016): EurWORK Topical update on Member States' progress in transposing Enforcement Directive on posting of workers in Eurofound (2016): Exploring the fraudulent contracting of work in the European Union.

(15) Sodišče je v zadevi C-396/13 (Sähköalojen ammattiliitto) 12. februarja 2015 razsodilo, da „minimalne urne postavke“ ne morejo biti odvisne od proste izbire delodajalca, ki napoti delavce, zgolj zato, da ponudi cenejše stroške dela od stroškov lokalnih delavcev. Sodišče je tudi razsodilo, da je treba dnevnice, ki predstavljajo nadomestilo v primerih, ko se delavce pošlje od doma, tako kot lokalnim delavcem v podobnem položaju v enaki meri izplačati tudi napotenim delavcem. Sodišče Evropske unije zato zavrača trditev, da lahko delodajalec zadevne delavce ne glede na usposobljenost ali delovno dobo uvrsti v najnižji plačni razred.

(16) Posredni izdatki: stroški seznanjanja z upravnimi zahtevami in predpisi v drugih državah članicah, npr. postopek obveščanja, prevajanje dokumentov, sodelovanje z inšpekcijskimi organi.

(17) Ti posredni stroški čezmejnega dela se lahko povečajo do 32 %. To so uvodni rezultati pilotne študije o stroških dela pri čezmejnih storitvah, ki jo je pripravil dr. Marek Benio z oddelka za javno gospodarstvo in upravljanje na Ekonomski univerzi v Krakovu. Ti rezultati so bili predstavljeni na konferenci opazovalne skupine EESO za trg dela na temo pravičnejše mobilnosti v EU, ki je bila 28. septembra 2016.

(18)

Direktiva 2014/67/EU o izvrševanju: člen 12 o odgovornosti podizvajalcev (glej opombo 1).

(19) Direktiva 2008/104/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela (UL L 327, 5.12.2008, str. 9).

(20) Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o uporabi Direktive 2008/104/ES o delu prek agencij za zagotavljanje začasnega dela, COM(2014) 176 final.

(21) Glej opombo 1.