1.2.2

EESO se sprašuje, zakaj so le obrobno, če sploh, obravnavane nedavne in zelo pomembne spremembe, ki vplivajo tako na EU kot na Azijo. Med drugim: — ni nobenega poskusa, da bi se opredelili ali preučili kakršni koli večji strateški izzivi, s katerimi se bo Evropa v prihodnje soočala v svojih odnosih z Azijo, — ni spodbujanja ali ocene povezljivostnih ali naložbenih projektov, ki jih izvaja Azija ter so pretežno ali delno usmerjeni na Evropo, — niso omenjeni pomembni trgovinski sporazumi ali sporazumi o gospodarskem partnerstvu med EU in vodilnimi azijskimi državami – niti sporazumi, ki že veljajo, niti tisti, o katerih pogajanja še potekajo; osupljivo je, da niti z besedo ni omenjen najpomembnejši med njimi, prostotrgovinski sporazum med EU in Japonsko, ki je nedavno začel veljati, — v točki Povezljivost med ljudmi ni niti omenjen obstoječ civilnodružbeni dialog med EU in Azijo, zlasti ne osrednji organi civilne družbe za spremljanje, ki so bili vzpostavljeni v okviru teh trgovinskih sporazumov, — ni poskusa, da bi se ocenila potencialna vloga civilne družbe, čeprav ta aktivno sodeluje pri spremljanju, zlasti ker na tem področju Azija nima tradicije, — ni poskusa, da bi se obravnavala socialna vprašanja, čeprav so ta pogosto osrednja tema takih organov, med drugim izvajanje temeljnih konvencij MOD, spodbujanje enakosti spolov (cilj trajnostnega razvoja št. 5), nenazadnje pa tudi človekove pravice, — ni omembe kitajske pobude En pas, ena pot (Belt and Road Initiative) – čeprav ta pobuda ni usmerjena le na Evropo, temveč zadeva tudi vse druge azijske države, in kljub temu, da se v njenem okviru predlagata dejansko spodbujanje trgovine in infrastrukture ter finančna podpora, — ni razmisleka o tem, da bi pobuda En pas, ena pot lahko povzročila visoko zadolženost, ne da bi ustvarila veliko novih delovnih mest, niti niso preučene njene morebitne strateške priložnosti ali izzivi za Evropo, — ni poskusa, razen bežne omembe, da se preuči strategija EU za srednjo Azijo, in kako nanjo vpliva strateška igra moči v regiji med Kitajsko, Rusijo in mnogimi drugimi, vključno s Turčijo, Iranom in Indijo, — ni omembe ali ocene Evrazijske gospodarske unije, ki jo je vzpostavila Rusija ter vključuje evropske in srednjeazijske države in naj bi se v prihodnje še razširila, — ni obravnavano upravljanje povpraševanja po energiji, pa tudi ne konkurenčni interesi za velike zaloge ogljikovodikov v Srednji Aziji, razen navedbe, da je treba podpirati „energetsko povezljivost s partnerji v Aziji in med njimi“, — ravno tako niso obravnavane sedanje pobude v zvezi s povezljivostjo v prometu ali na področju energije, kot je medvladna komisija za prometni koridor Evropa–Kavkaz–Azija (TRACECA) (2), — ni poskusa, da se promet in infrastrukturne potrebe v regiji povežejo na primer s ciljem trajnostnega razvoja št. 9, ki obravnava infrastrukturo, — so le obrobno omenjeni izzivi, s katerimi se srečujeta tako EU kot Azija pri doseganju ciljev, ki izhajajo iz pariškega podnebnega sporazuma, predvsem na področju onesnaževanja okolja, — ni omembe vse večje nevarnosti oboroženih spopadov, v katerih bi se lahko uporabila tudi vesoljska in digitalna tehnologija, ali potrebe po dialogu z azijskimi državami na tem področju, — ni premisleka o tem, kako najbolje sodelovati z azijskimi državami, da bi okrepili mednarodne organizacije, zlasti STO, — je le bežno omenjena Indija, kljub njeni velikosti in potencialni moči, Iran, ki ima vse pomembnejšo vlogo v širši regiji, pa je omenjen le enkrat.