OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

V skladu s členom 395(1) Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) lahko Svet na predlog Komisije soglasno dovoli kateri koli državi članici, da uvede posebne ukrepe, ki odstopajo od določb te direktive, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom.

Z dopisom, ki ga je Komisija evidentirala 30. julija 2020, je Nizozemska zahtevala dovoljenje za uporabo ukrepa, ki odstopa od členov 168 in 168a Direktive 2006/112/ES, da se iz pravice do odbitka izključi DDV na blago in storitve, ki se več kot 90-odstotno uporabljajo za zasebno uporabo davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti.

V skladu s členom 395(2) Direktive 2006/112/ES je Komisija z dopisi z dne 10. septembra 2020 o zahtevi Nizozemske obvestila druge države članice. Komisija je z dopisom z dne 11. septembra 2020 uradno obvestila Nizozemsko, da ima vse informacije, potrebne za presojo zahteve.

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Člen 168 Direktive 2006/112/ES določa, da ima davčni zavezanec pravico do odbitka DDV, obračunanega pri nakupu blaga in storitev za namene njegovih obdavčenih transakcij. Člen 168a(1) Direktive 2006/112/ES določa, da se DDV na izdatke, povezane z nepremičnino, ki je del poslovnih sredstev davčnega zavezanca in se uporablja v poslovne ali neposlovne namene, odbije samo za delež uporabe nepremičnine v poslovne namene davčnega zavezanca. V skladu s členom 168a(2) Direktive 2006/112/ES lahko države članice uporabljajo to pravilo tudi pri izdatkih, povezanih z drugim blagom, ki je po njihovi opredelitvi del poslovnih sredstev.

Vendar ukrep, ki ga namerava sprejeti Nizozemska, odstopa od teh načel ter iz pravice do odbitka v celoti izključuje DDV na blago in storitve, ki jih davčni zavezanec več kot 90-odstotno uporablja za zasebne ali neposlovne namene, vključno z negospodarskimi dejavnostmi.

Prag, ki znaša 90 %, temelji na uporabi te stopnje na Nizozemskem za namene davka od dohodkov pravnih oseb in dohodnine. Več kot 90-odstotna neposlovna uporaba pomeni, da gospodarski subjekt naložbe skoraj v celoti uporablja za lastno zasebno uporabo ali zasebne namene svojih zaposlenih oziroma na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti, zato se te naložbe ne štejejo za poslovne naložbe.

Nizozemska v zahtevi trdi, da se nizozemski davčni organi zaradi dejstva, da je davčni zavezanec vsakdo, ki redno dobavlja blago ali opravlja storitve za plačilo, v današnjem (digitalnem) gospodarstvu soočajo s številnimi fizičnimi osebami ali podjetji s skrajšanim delovnim časom ali mikropodjetji z zelo majhnim prometom. Ti lahko odbijejo DDV na svoje vložke/stroške. Primer tega so lastniki sončnih panelov, udeleženci v ekonomiji delitve, ki oddajajo svoje avtomobile ali hiše v najem, neodvisni podjetniki brez osebja itd. Tanka ločnica med njihovimi poklicnimi in zasebnimi dejavnostmi v praksi ustvarja precejšnje pomisleke o ravni njihove pravice do odbitka vstopnega DDV, ki je za te osebe pogosto zelo omejena.

Nizozemska je Komisijo obvestila, da upravljanje pravice do odbitka vstopnega davka za te davčne zavezance zaradi nenehnih obračunov in popravkov DDV povzroča nesorazmerna bremena tako za zadevne davčne zavezance kot za davčne uprave.

To hkrati povzroča neupravičeno prednost v smislu denarnega toka v razmerju do davčnih zavezancev, ki to blago in storitve uporabljajo 100-odstotno za poslovne namene. Davčni zavezanci, ki to blago in storitve za poslovne namene uporabljajo le v zanemarljivi meri, imajo še vedno pravico do 100-odstotnega odbitka. Poleg tega je zakonodaja o DDV zelo zapletena za mikropodjetja, ki si ne morejo privoščiti pravne podpore, kar pomeni veliko tveganje za napake, utajo in s tem oteženo zagotavljanje skladnosti. To trditev podpira primer lastnikov sončnih panelov, ki postanejo davčni zavezanci za energijo, ki jo proizvedejo in dobavijo v elektroenergetsko omrežje, pri čemer odbijejo ves DDV na kupljene panele in celo dodajo stroške, kot je nabavna cena stavbnega zemljišča in hiš za namestitev sončnih panelov. Ker se garaže in hiše uporabljajo predvsem za zasebno uporabo, to povzroča zapletene pomisleke o pravici do odbitka vstopnega DDV in o tem, kako jo pravilno uporabiti.

Posledično zadevni posebni ukrep omogoča poenostavitev tako za davčne uprave kot tudi za podjetja, saj ni potrebe po kakršnem koli spremljanju poznejše uporabe blaga in storitev, za katere se je uporabila izključitev iz odbitka v času njihovega nakupa, zlasti v zvezi z možno obdavčitvijo zasebne uporabe v skladu s členom 16 ali 26 Direktive 2006/112/ES. Ukrep odstopanja je zato primerno dovoliti.

Pričakuje se, da bo ukrep le malo vplival na skupne davčne prihodke. Trenutno se začetni odbitek za neposlovno uporabo popravi s popravkom na podlagi členov 16 in 26 Direktive 2006/112/ES. Pričakuje se, da ukrep ne bo negativno vplival na lastna sredstva Unije iz naslova DDV.

Vendar pa bi bilo treba kakršne koli ukrepe odstopanja časovno omejiti, da se oceni, ali so pogoji in učinki, na katerih temelji odstopanje, še vedno veljavni. Zato se predlaga, da se odstopanje dovoli do konca leta 2023, od Nizozemske pa se zahteva, da za preučitev možnosti podaljšanja ukrepa po letu 2023 skupaj z zahtevo za podaljšanje najpozneje do 31. marca 2023 predloži poročilo, ki vključuje pregled razdelitve na poslovno in neposlovno uporabo, ki je bila podlaga za izključitev iz odbitka.

•Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike

Podobna odstopanja v zvezi z omejitvijo pravice do odbitka so bila odobrena drugim državam članicam, in sicer Avstriji in Nemčiji.