Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini

(COM(2022) 105 final)

(2022/C 443/13)

Poročevalec: José Antonio MORENO DÍAZ Soporočevalka: Ody NEISINGH

Zaprosilo Evropska komisija, 2. 5. 2022 Pravna podlaga člen 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Pristojnost strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo Datum sprejetja na seji strokovne skupine 22. 6. 2022 Datum sprejetja na plenarnem zasedanju 13. 7. 2022 Plenarno zasedanje št. 571 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 200/7/7

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor ( EESO) pozdravlja zakonodajno novost, ki jo predstavlja direktiva o boju proti nasilju nad ženskami s poudarkom na presečnem pristopu in ki jo družba vsesplošno zahteva.

1.2 Obenem je glede na obseg in razširjenost različnih oblik nasilja, ki jih doživljajo ženske, nujno, da politike za boj proti temu nasilju niso nevtralne, temveč izhajajo iz jasnega in nedvoumnega vidika spola, ki olajšuje razumevanje njihove nujnosti in učinkovitosti.

1.3 EESO ponovno poudarja, da je po njegovem mnenju ključno in nujno, da EU kot celota in tiste države članice, ki tega še niso storile, čim prej ratificirajo Konvencijo Mednarodne organizacije dela št. 190 o odpravi nasilja in nadlegovanja v svetu dela ter Istanbulsko konvencijo.

1.4 EESO meni, da bi bilo treba v to direktivo vključiti vse oblike nasilja nad ženskami, kot so institucionalno nasilje, spolno in reproduktivno izkoriščanje, nasilje na delovnem mestu, nasilje na podlagi spola v družinskem okolju, podtikanje drog v pijačo, nadlegovanje na ulici, spolno nadlegovanje na podlagi spola ter prisilna sterilizacija žensk z invalidnostjo.

1.5 EESO meni, da bi bilo treba nasilje nad ženskami vključiti med kazniva dejanja, ki zahtevajo evropski pristop, iz člena 83(1) PDEU.

1.6 EESO meni, da bi bilo treba v socialni dialog in kolektivna pogajanja vključiti konkretne ukrepe, da se ženskam, ki so bile žrtve nasilja, zagotovi ohranitev zaposlitve, brezposelnim žrtvam pa, da se vključijo v trg dela.

1.7 V skladu s smernicami, ki sta jih sprejela Evropski parlament in Odbor za odpravo diskriminacije žensk (CEDAW), EESO meni, da bi bilo treba namesto izraza „spolne delavke“ uporabljati izraz „ženske v prostituciji“.

1.8 EESO meni, da bi morale oteževalne okoliščine vključevati vidike, kot so predhodne grožnje žrtvi ali njenemu čustvenemu ali družinskemu okolju ter materialna korist.

1.9 Posebno pozornost bi bilo treba nameniti tudi ženskam in deklicam iz etničnih in/ali kulturnih manjšin, kot so Romi, priseljenkam, zlasti tistim brez urejenega statusa, ter deklicam in ženskam, ki so begunke in bežijo pred vojno.

1.10 EESO prav tako poziva, naj se posebna pozornost nameni ženskam z invalidnostjo, ki so zaradi invalidnosti bolj izpostavljene napadom na podlagi spola.

1.11 V zvezi s kibernetskim nadlegovanjem je mnenja, da bi morali odsotnost privolitve in javna izpostavljenost sami po sebi predstavljati kibernetsko nadlegovanje.

1.12 Po mnenju EESO bi morala biti napotitev žrtev na podporne storitve ne le pravočasna in usklajena, temveč tudi prednostna in nujna.

1.13 EESO poziva Evropsko komisijo, naj zdravstvene storitve, vključno s storitvami na področju spolnega in reproduktivnega zdravja, vključi na seznam osnovnih podpornih storitev za žrtve ter pozove vse države članice EU, naj čim prej odpravijo vse ovire za dostop do nujne kontracepcije za preprečitev zanositve in prostovoljne prekinitve nosečnosti po posilstvu.

1.14 EESO meni, da bi morale odredbe o prepovedi približevanja in nujni zaščiti za zavarovanje telesne in duševne integritete žrtev nujno vključevati ukrepe, s katerimi bi preprečili, da bi storilec žrtev nadlegoval ali se ji fizično približal.

1.15 EESO meni, da bi bilo treba v vse mehanizme in ukrepe za podporo žrtvam spolnega nasilja izrecno vključiti tudi dostopnost in brezplačnost.

1.16 EESO opozarja na omejitev, da so svetovalne storitve in obravnava, ki se zagotavljajo v primeru spolnega nadlegovanja na delovnem mestu, samo zunanjega značaja, in da se ne upošteva pomen socialnega dialoga, kolektivnih pogajanj ter potrebnega sodelovanja socialnih partnerjev in pogajanj z njimi.

1.17 Glede na vlogo izobraževanja pri oblikovanju spolnih vlog in stereotipov bi bilo treba njegov preventivni vidik – zlasti v okviru celovite spolne vzgoje – predvideti na vseh stopnjah izobraževanja, sodelovanje izobraževalne skupnosti, organizacij civilne družbe (zlasti feminističnih združenj), socialnih partnerjev in prizadetih skupnosti pa bi bilo treba izrecno vključiti v institucionalno sodelovanje.

1.18 EESO meni, da bi morala korist otroka prevladati nad izvajanjem pravice do stikov, kadar obstaja razumni dvom o možnosti zagotavljanja varnega stika v fizičnem in čustvenem smislu.

1.19 EESO pozdravlja odločitev, da se pohabljenje ženskega spolovila v direktivo vključi kot posebno kaznivo dejanje.

1.20 EESO meni, da bi bilo treba bolj razširjene kršitve spolnega in reproduktivnega zdravja in pravic prav tako obravnavati kot nasilje nad ženskami, na primer ginekološko in porodniško nasilje, prisilno nosečnost in odrekanje oskrbe v zvezi s splavom. Z zaskrbljenostjo ugotavlja tudi, da obstoječe omejitve glede prostovoljne prekinitve nosečnosti na svoboden in varen način ter nadlegovanje žensk, ki se svobodno odločijo za takšno možnost, predvsem v bližini klinik, niso vključene v opredelitev nasilja nad ženskami.

1.21 EESO z zaskrbljenostjo ugotavlja, da v direktivo ni zajeto omogočanje polnega življenja v svobodi in enakosti sirotam žrtev nasilja nad ženskami.

1.22 EESO je zelo zaskrbljen, da se skrajna desnica bori proti predlogom za enakost spolov, zlasti pa sistematično zanika strukturno nasilje nad ženskami, ki ga te doživljajo zgolj zato, ker so ženske. To zanikanje otežuje sobivanje v pogojih enakosti ter ogroža vrednote in načela iz člena 2 PEU.

1.23 EESO priporoča, naj se v direktivo vključi ekonomsko poročilo, da se zagotovi dejansko izvajanje sprejetih ukrepov z ustreznim javnim financiranjem.

2. Splošne ugotovitve

2.1 Nasilje nad ženskami je najhujši izraz diskriminacije žensk. Predstavlja nadzorni mehanizem, ki izhaja iz neenakosti žensk in moških, hkrati pa to neenakost omogoča in krepi.

2.2 EESO je zelo zaskrbljen, da se skrajna desnica bori proti predlogom za enakost spolov, zlasti pa sistematično zanika strukturno nasilje nad ženskami, ki ga te doživljajo zgolj zato, ker so ženske. To zanikanje otežuje sobivanje v pogojih enakosti ter ogroža vrednote in načela iz člena 2 PEU.

2.3 Med ključnimi cilji evropske strategije za enakost spolov za obdobje 2020–2025 je odprava nasilja na podlagi spola. Med drugim si prizadeva tudi za boj proti spolnim stereotipom, odpravo plačne vrzeli med spoloma in razlik v obveznostih oskrbe, doseganje enake udeležbe v vseh gospodarskih sektorjih ter uravnoteženo zastopanost spolov pri odločanju in v političnih dejavnostih.

2.4 Nasilje nad ženskami in deklicami je ena najbolj trdovratnih oblik diskriminacije na podlagi spola in pomeni kršitev človekovih pravic. V EU se polovica žensk (53 %) izogiba določenim krajem ali situacijam zaradi strahu pred fizičnim ali spolnim napadom ( 1 ) , tretjina pa je že doživela fizično ali spolno nasilje (33 %).

2.5 Glede na obseg in razširjenost različnih oblik nasilja, ki jih doživljajo ženske, je nujno, da politike za boj proti temu nasilju niso nevtralne, temveč izhajajo iz jasnega in nedvoumnega vidika spola, ki olajšuje razumevanje njihove nujnosti in učinkovitosti.

2.6 Ženske so vsak dan izpostavljene tveganju nasilja na delovnem mestu, zlasti zaposlene v prometnem sektorju (63 % žensk je nedavno doživelo vsaj eno nasilno dejanje) ( 2 ) ter v storitvenem in prodajnem sektorju ( 3 )

2.7 Nasilje v družini se je povečalo tudi zaradi omejitev gibanja, uvedenih za zajezitev zdravstvene krize, povezane s pandemijo COVID-19 ( 4 )

2.8 EESO pozdravlja dejstvo, da je namen predloga direktive preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter boj proti njima, da se zagotovi visoka raven varnosti in polno uživanje temeljnih pravic, vključno s pravico do enake obravnave in nediskriminacije. Čeprav razume, da je kazenskopravni pristop k boju proti nasilju nad ženskami nujen, ga mora nujno spremljati celosten in celovit pristop za preprečevanje nasilja na podlagi spola, boj proti njemu in njegovo izkoreninjenje.

3. Posebne ugotovitve

3.1 EESO pozdravlja zakonodajno novost, ki jo predstavlja direktiva o boju proti nasilju nad ženskami s presečnim pristopom, vendar opozarja, da je treba zasnovati protokole, kampanje ozaveščanja in usposabljanje strokovnjakov, da bi preprečili institucionalno nasilje in obtoževanje žrtev na podlagi zunanjih dejavnikov, ki niso povezani z nasilnim dejanjem, kot so videz ali vedenje žrtve, njen status, izvor ali katera koli druga značilnost ali položaj.

3.2 V zvezi s tem EESO sicer pozdravlja pojmovno in kazenskopravno jasnost, ki je posledica vključitve opredelitev nekaterih oblik nasilja nad ženskami v direktivo, vendar meni, da bi moral predlog nujno obravnavati vse oblike nasilja nad ženskami na podlagi spola in vsebovati splošno opredelitev nasilja na podlagi spola, kot je navedena v členih 1 in 2 Deklaracije OZN o odpravi nasilja nad ženskami iz leta 1993 ali členu 3 Istanbulske konvencije.

3.3 EESO meni, da bi bilo treba nasilje nad ženskami vključiti med kazniva dejanja, ki zahtevajo evropski pristop, iz člena 83(1) PDEU.

3.4 EESO pozdravlja kriminalizacijo posilstva na podlagi zgolj odsotnosti privolitve, pri čemer kazenski pregon ni pogojen z uporabo sile ali groženj. S tem je to kaznivo dejanje vključeno in pravno opredeljeno v skladu z Istanbulsko konvencijo: navedeni pojem je treba uporabljati tudi za nove oblike posilstva, kot je posilstvo s podtikanjem drog.

3.5 EESO priznava pomen vključenosti posebnih ukrepov za zaščito in dostop do pravnega varstva za žrtve nasilja na podlagi spola v družinskem okolju, vendar poziva, naj se ta oblika nasilja vključi med kazniva dejanja, opredeljena v tej direktivi, in sicer z vzpostavitvijo skupnega okvira, ki zajema sankcije, oteževalne okoliščine, pristojnost in zastaranje.

3.6 Več kot polovica Evropejk priznava, da so že bile žrtve spolnega nadlegovanja (55 %) ( 5 ) , zato EESO meni, da se ta oblika nasilja nad ženskami v direktivi ne sme prezreti med predlaganimi opredelitvami niti v sistemu sankcij, oteževalnih okoliščin, pristojnosti in zastaranja ( 6 )

3.7 Tretjini žensk, ki so doživele spolno nadlegovanje, se je to zgodilo v službenem okolju ( 7 ) . EESO zato meni, da je treba v direktivi obravnavati to obliko nasilja, delodajalci pa morajo izvajati in posodabljati posebne ukrepe za boj proti spolnemu nadlegovanju in nadlegovanju na podlagi spola na delovnem mestu, vključno s kibernetskim nasiljem ali kibernetskim nadlegovanjem ( 8 ) . EESO zato zahteva, da se med kazniva dejanja vključi nadlegovanje na delovnem mestu.

3.8 Posredno nasilje, ki ga ženske doživljajo zaradi izvajanja nasilja nad osebami iz njihovega čustvenega ali družinskega okolja in katerega cilj je čustveni napad na žensko, se kaže predvsem z nasiljem nad njihovimi otroki. EESO meni, da bi morala korist otroka prevladati nad izvajanjem pravice do stikov, kadar obstaja razumni dvom o možnosti zagotavljanja varnega stika z mladoletnikom v fizičnem in čustvenem smislu.

3.9 Glede na to, da je ekonomska neodvisnost bistvena za opolnomočenje in okrevanje žrtev nasilja v družinskem okolju, EESO z zaskrbljenostjo ugotavlja, da niso vključeni konkretni ukrepi v okviru socialnega dialoga in kolektivnih pogajanj, da se žrtvam tega nasilja zagotovi ohranitev zaposlitve, brezposelnim žrtvam pa, da se vključijo v trg dela.

3.10 EESO je seznanjen z rezultati poročila Evropskega parlamenta o spolnem izkoriščanju in prostituciji ter njunem vplivu na enakost spolov ( 9 ) ; v skladu s 6. členom Konvencije o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk in splošnega priporočila št. 38 Odbora za odpravo diskriminacije žensk o trgovini z ženskami in dekleti v okviru svetovnih migracij z dne 6. novembra 2020 meni, da je treba uporabljati izraz „ženske v prostituciji“, ne pa „spolne delavke“.

3.11 Direktiva 2011/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta ( 10 ) določa, da je privolitev žrtve nična, če se doseže z grožnjami, uporabo sile, prisile, zlorabo pooblastil ali ranljivosti ali dajanjem ali prejemanjem plačil ali koristi. EESO meni, da bi bilo treba v določbe o kaznih iz poglavja 2 direktive, ki obravnava „kazniva ravnanja v zvezi s spolnim izkoriščanjem“, vključiti zvodništvo ali pridobivanje materialne koristi s spolnim izkoriščanjem drugih.

3.12 EESO je tako kot posebna poročevalka Sveta OZN za človekove pravice ( 11 ) zaskrbljen zaradi naraščanja števila t. i. nadomestnih materinstev. Strinja se s stališčem Evropskega parlamenta ( 12 ) , ki nadomestno materinstvo obravnava kot obliko reproduktivnega izkoriščanja, ki spodkopava dostojanstvo žensk. Zato meni, da bi bilo treba to prakso – kadar gre za pravni posel, ki vključuje dobiček ali korist katere koli stranke, vključno z oglaševalcem – opredeliti kot obliko nasilja nad ženskami in jo obravnavati enako kot spolno izkoriščanje (ter jo vključiti v člen 1 in poglavje 2).

3.13 Nasilje nad ženskami je najbolj razširjena kršitev človekovih pravic v EU, vendar se z njim pogosteje soočajo ženske in deklice v ranljivem položaju, pri čemer bi bilo treba posebno pozornost nameniti ženskam in deklicam iz etničnih ali kulturnih manjšin, kot so Romi.

3.14 EESO podpira vse ustrezne zakonodajne ukrepe za zaščito žensk z invalidnostjo pred vsemi oblikami izkoriščanja, nasilja in zlorab, vključno z vidiki na podlagi spola, ter ustrezne ukrepe za njihovo preprečevanje, zlasti ustrezne oblike pomoči in podpore ženskam z invalidnostmi, ki upoštevajo vidik spola. V ta namen EESO podpira učinkovit nadzor neodvisnih organov nad vsemi ustanovami in programi, namenjenimi ženskam z invalidnostjo.

3.15 EESO podpira tudi vse ustrezne ukrepe za spodbujanje fizičnega, kognitivnega in psihološkega okrevanja, rehabilitacije in ponovnega vključevanja žensk z invalidnostjo, ki so žrtve kakršne koli oblike nasilja ali zlorabe, tudi z zagotavljanjem zaščite, ter poziva, naj se posebna pozornost nameni tudi ženskam z invalidnostmi, ki so na podlagi spola in invalidnosti bolj izpostavljene napadom (prisilna sterilizacija, poslovna nesposobnost na zahtevo družinskih članov).

3.16 Priseljenke, zlasti če nimajo urejenega statusa, je treba v primeru, da nasilje prijavijo, takoj zaščititi, in sicer z izdajo nevezanega in začasnega dovoljenja za bivanje ( 13 ) . Če se med postopkom izkaže, da oseba nima ustreznih veljavnih dokumentov, se o tem ne bi smelo obvestiti organov, pristojnih za migracije.

3.17 EESO pozdravlja, da sta kot oblika nasilja nad ženskami in deklicami v direktivo vključena kibernetsko nadlegovanje in izmenjava intimnih ali prirejenih vsebin brez privolitve, vendar je zaskrbljen nad zahtevo, da je dejanje kaznivo le v primeru, če so vsebine na voljo „množici končnih uporabnikov“. To je nenatančna, nedoločena in povsem od presoje odvisna zahteva, ki ne obravnava dejanske škode za ugled, saj je ta včasih večja, če vsebine vidijo le osebe iz najožjega socialnega, družinskega in delovnega okolja. EESO meni, da bi morala že sama odsotnost privolitve in izpostavljenost javnosti pomeniti kibernetsko nadlegovanje, brez presoje, ali je bila vsebina na voljo množici končnih uporabnikov oziroma ali je bilo uporabnikov veliko ali precej (člen 7(a) in (b), člen 8(c) ter člen 9(a)).

3.18 Zaradi razširjene uporabe interneta in družbenih omrežij je izmenjava gradiva s spolnimi vsebinami brez privolitve vse pogostejša praksa, ki ima vse večji učinek in zato bolj škodi žrtvam. EESO izraža zaskrbljenost zaradi razširjenosti te prakse in meni, da bi morale biti kazni in zastaralni roki zanjo (člen 7) enaki tistim iz členov 12 in 15, ki so predvideni za kibernetsko zalezovanje (člen 8).

3.19 EESO obenem pozitivno ocenjuje predlog, da morajo biti organi, pristojni za prejemanje in obravnavo naznanitev kaznivih dejanj iz direktive, za to ustrezno usposobljeni, vendar meni, da bi bilo treba dodatno predvideti konkretne ukrepe za nadzor in ocenjevanje učinkovitosti sistema ter konkretne sankcije za primer, da pristojni organi ne spoštujejo načela primerne skrbnosti (člen 37(6)).

3.20 EESO pozdravlja zahtevo po „zadostni“ izkušenosti oseb, enot in služb, ki preiskujejo in preganjajo nasilje nad ženskami in deklicami, zlasti pravnih zastopnikov, pravosodnih organov in osebja, sodnikov, tožilcev, odvetnikov, izvajalcev podpornih storitev za žrtve in storitev restorativne pravičnosti, zaposlenih na področju varstva in oskrbe, socialnih storitev in izobraževanja ter drugega ustreznega osebja, ki bi lahko prišlo v stik z ranljivimi skupinami ali žrtvami, vendar opozarja na subjektivnost, ki lahko vpliva na dojemanje zadostnosti ali nezadostnosti izkušenj. Glede na to, da je ena od glavnih napak pri posredovanju na tem področju ravno premalo usposobljeno in ozaveščeno osebje, priporoča, da zahtevano usmerjeno usposabljanje ne velja samo za strokovne delavce, ki obravnavajo prijave ali so v stiku z žrtvami, temveč tudi za vse, ki sodelujejo v postopku preiskave in pregona iz poglavja 3 (člen 17(1)).

3.21 Hitra obravnava je osrednjega pomena za ustrezno sodno varstvo, rehabilitacijo in okrevanje žrtev. EESO zato meni, da bi morala biti napotitev žrtev na podporne storitve ne le pravočasna in usklajena, temveč tudi prednostna in nujna (člen 20(2)).

3.22 EESO pozdravlja predlagane ukrepe, ki bodo žrtvam omogočili dostop do celovitih, prilagojenih, splošnih in strokovnih podpornih storitev, ki ustrezajo njihovim posebnim potrebam. Obžaluje pa, da se seznam strokovne podpore, ki jo morajo države članice zagotoviti žrtvam (člen 27(1)), nanaša le na podporo v času pravnega postopka ali v fazi preiskave in sodnega postopka, ne vključuje pa dostopa do zdravstvenih storitev, vključno s storitvami na področju spolnega in reproduktivnega zdravja, kar je bistveno za žrtve. Poleg tega EESO z veliko zaskrbljenostjo ugotavlja, da storitve spolnega in reproduktivnega zdravja, vključno z nujno kontracepcijo in splavom, niso izrecno navedene kot ključne in nujne podporne storitve, do katerih morajo imeti dostop žrtve spolnega nasilja (člen 28). Po podatkih OZN in Evropskega sodišča za človekove pravice je lahko prisilna donositev po posilstvu huda oblika krutega, nečloveškega in ponižujočega nasilja. EESO poziva Evropsko komisijo, naj zdravstvene storitve, vključno s storitvami na področju spolnega in reproduktivnega zdravja, vključi na seznam osnovnih podpornih storitev za žrtve ter pozove vse države članice EU, naj čim prej odpravijo vse ovire za dostop do nujne kontracepcije za preprečitev zanositve in prostovoljne prekinitve nosečnosti po posilstvu.

3.23 Razseljene ženske in ženske, ki bežijo pred spopadi, so izpostavljene večjemu tveganju nasilja na podlagi spola. Spolno nasilje se pogosto uporablja kot vojno orožje, ženske in deklice pa so izpostavljene večjemu tveganju, da bodo žrtve trgovine z ljudmi in spolnega izkoriščanja. EESO poudarja, da so podpora, zaščita in dostop do osnovnih zdravstvenih storitev, kot sta obravnava psiholoških travm ter dostop do spolnih in reproduktivnih storitev, vključno z nujno kontracepcijo in splavom, izjemno pomembni in bi jih bilo treba zagotoviti v vseh evropskih državah.

3.24 EESO meni, da bi morale odredbe o prepovedi približevanja in nujni zaščiti za zavarovanje telesne in duševne integritete žrtev nujno vključevati ukrepe, s katerimi bi preprečili, da bi storilec žrtev nadlegoval ali se ji fizično približal. To ne velja le za omejitev ali prepoved dostopa do prebivališča ali kraja opravljanja dela (člen 21(1)), temveč tudi za javni prostor na splošno, da se vključijo primeri, v katerih približanje žrtve in storilca lahko šteje za nevarno vedenje storilca ali osumljenca (člen 21(2)).

3.25 EESO pozdravlja dostopnost brezplačnih telefonskih številk za žrtve spolnega nasilja in strokovno oskrbo žrtev spolnega nasilja v kriznih centrih za žrtve spolnega nasilja, vendar meni, da bi bilo treba v vse mehanizme in ukrepe za podporo žrtvam spolnega nasilja, preventivne ukrepe informativne narave o njihovih pravicah ter postopke za povrnitev škode in odškodnino izrecno vključiti tudi dostopnost in brezplačnost.

3.26 EESO pozdravlja vključitev strokovne podpore v primerih spolnega nadlegovanja na delovnem mestu in poziva k pripravi preventivnih ukrepov na državni ravni, vendar opozarja na omejitev, da so predvidene svetovalne storitve in obravnava le zunanjega značaja (člen 30) in da ni vključen pomen socialnega dialoga, kolektivnih pogajanj ter potrebne udeležbe socialnih partnerjev, zlasti sindikatov kot zakonitih zastopnikov interesov in pravic delavcev, ter pogajanj z njimi. Prav tako z zaskrbljenostjo in presenečenjem ugotavlja, da se v zvezi s to vrsto nasilja nad ženskami razmišlja o „mediaciji“.

3.27 V zvezi s tem EESO meni, da je ključno in nujno, da EU kot celota in tiste države članice, ki tega še niso storile, čim prej ratificirajo Konvencijo Mednarodne organizacije dela št. 190 o odpravi nasilja in nadlegovanja v svetu dela ter Istanbulsko konvencijo.

3.28 EESO pozdravlja vključitev preventivnih ukrepov proti nasilju na podlagi spola v izobraževanje, vključno s krepitvijo celovite spolne vzgoje. Glede na vlogo izobraževanja pri oblikovanju spolnih vlog in stereotipov pa bi bilo treba pri tem zajeti vse stopnje izobraževanja, ne glede na njihovo ureditev, ter v institucionalno sodelovanje izrecno vključiti sodelovanje izobraževalne skupnosti, organizacij civilne družbe (zlasti feminističnih združenj), socialnih partnerjev in prizadetih skupnosti (člen 36(2)).

3.29 EESO prav tako pozdravlja sodelovanje in usklajevanje držav članic pri zbiranju podatkov in preiskovanju vzrokov, razširjenosti in posledic nasilja nad ženskami, zaskrbljen pa je glede tega, ali bodo na podlagi izraza „podpirajo“ iz člena 44(7), ki pomeni zgolj povabilo k ukrepanju, sprejete dejanske zaveze. Meni, da bi bilo veliko učinkoviteje in bolj ambiciozno določiti obveznost, da se do določenega roka sprejmejo posebni in konkretni ukrepi v zvezi s tem (člen 44(7)).

3.30 Zaradi migracijskih diaspor na ozemljih različnih držav gostiteljic v EU je treba upoštevati oblike nasilja nad ženskami in deklicami, ki so del kulturnih norm v skupnostih izvora. EESO zato pozdravlja dejstvo, da je kot posebno kaznivo dejanje v direktivo vključeno tudi pohabljenje ženskega spolovila, vendar opozarja, da je potrebna posebna previdnost, da kampanje ozaveščanja ne bi pripeljale do stigmatizacije žensk iz teh skupnosti in da se bo upoštevanje kulturnih vidikov, predvideno v členu 37(2) v zvezi z opredelitvijo posledic, uporabljalo tudi v preventivnih kampanjah. V zvezi s tem meni, da je za preprečevanje in zmanjševanje kulturnega pomena teh praks ključno sodelovanje z zadevnimi skupnostmi in delovanje znotraj njih (člen 36(6)). ( 14 )

3.31 EESO pozdravlja dejstvo, da sta prisilni splav in prisilna sterilizacija prepoznana za posebni obliki nasilja, vendar bi bilo treba tudi bolj razširjene kršitve spolnega in reproduktivnega zdravja in pravic obravnavati kot nasilje nad ženskami, na primer ginekološko in porodniško nasilje, prisilno nosečnost in odrekanje oskrbe v zvezi s splavom. Z zaskrbljenostjo ugotavlja, da obstoječe omejitve glede prostovoljne prekinitve nosečnosti na svoboden in varen način ter nadlegovanje žensk, ki se svobodno odločijo za takšno možnost, predvsem v bližini klinik, niso vključene v opredelitev nasilja nad ženskami.

3.32 EESO z zaskrbljenostjo ugotavlja, da v direktivo ni vključeno omogočanje polnega življenja v svobodi in enakosti sirotam žrtev nasilja nad ženskami: to je nujno, da bi lahko te sirote premagale svojo posebno ranljivost, nastalo zaradi prestanega hudega nasilja, ki se zaradi umora matere še stopnjuje. V takem primeru je bistveno, da se poenostavi dostop do civilne odškodnine za storjena kazniva dejanja ter pospeši postopek dedovanja po kaznivih dejanjih, s čimer bi se jim omogočil hiter dostop do njihovega premoženja in dednih pravic. ( 15 )

3.33 EESO obžaluje, da tej direktivi ni bilo predloženo ekonomsko poročilo, zaradi česar ni zagotovljeno javno financiranje storitev in ukrepov, predlaganih v tej direktivi.

V Bruslju, 13. julija 2022 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Christa SCHWENG

(1) FRA (2014), Nasilje nad ženskami: vseevropska raziskava.

(2) Evropska federacija delavcev v prometu (ETF) (2019), Time's Up for Violence Against Women (Konec nasilju nad ženskami).

(3) Eurofound (2017), 6th European Working Conditions Survey (Šesta evropska raziskava o delovnih razmerah).

(4) Evropska unija (2021), 2021 report on gender equality in the EU (Poročilo o enakosti spolov v EU za leto 2021).

(5) Študija na vzorcu 42 000 žensk. Vir: Nasilje nad ženskami: vseevropska raziskava, Agencija Evropske unije za temeljne pravice, 2014.

(6) Ob upoštevanju zavez, sprejetih na dnevih gibanja Me Too v Evropskem parlamentu februarja 2019, na katerih so kandidate na majskih volitvah pozvali, naj se odločno zavežejo zlasti boju proti spolnemu nadlegovanju.

(7) Študija na vzorcu 42 000 žensk. Vir: Nasilje nad ženskami: vseevropska raziskava, Agencija Evropske unije za temeljne pravice, 2014.

(8) V tem smislu je za dejansko enakost moških in žensk dobra praksa člen 48 španskega sistemskega zakona 3/2007 z dne 22. marca.

(9) Poročilo Evropskega parlamenta o spolnem izkoriščanju in prostituciji ter njunem vplivu na enakost spolov (2013/2103(INI)), Odbor za pravice žensk in enakost spolov, poročevalka: Mary Honeyball, A7-0071/2014, 3. februar 2014. Glej tudi resolucijo Evropskega parlamenta z dne 10. februarja 2021 o izvajanju Direktive 2011/36/EU o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev (2020/2029(INI)).

(10) Direktiva 2011/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2011 o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev in o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2002/629/PNZ (UL L 101, 15.4.2011, str. 1).

(11) Organizacija združenih narodov, Svet za človekove pravice, Report of the Special Rapporteur on the sale and sexual exploitation of children, including child prostitution, child pornography and other child sexual abuse material (Poročilo posebne poročevalke o prodaji in spolnem izkoriščanju otrok, vključno z otroško prostitucijo, otroško pornografijo in drugim gradivom, ki kaže spolno zlorabo otrok), A/HRC/37/60, Svet za človekove pravice, 37. zasedanje od 26. februarja do 23. marca 2018.

(12) Kot je zapisano v resoluciji Evropskega parlamenta z dne 17. decembra 2015 o letnem poročilu o človekovih pravicah in demokraciji v svetu in politiki Evropske unije na tem področju (2015/2229(INI)), ki obsoja nadomestno materinstvo ali najem maternic, ker „spodkopava človekovo dostojanstvo žensk, saj se njihova telesa in reproduktivne funkcije teh teles uporabljajo kot blago“, zahteva takojšnjo preučitev njegove zakonitosti glede na različne instrumente na področju človekovih pravic ter poziva k prepovedi prakse, „ki vključuje reproduktivno izkoriščanje in uporabo človekovega telesa, zlasti teles ranljivih žensk v državah v razvoju“.

(13) Dobra praksa na tem področju je španski zakon o priseljevanju (člen 31a sistemskega zakona 4/2000).

(14) The Multisectorial Academic Program to prevent and combat female Genital Mutilation (Večsektorski akademski program za preprečevanje pohabljanja ženskih spolovil in boj proti njemu) (FGM/C), Evropska komisija, 2016–2018.

(15) V tem okviru je primer dobre prakse španski sistemski zakon 2/2022 z dne 21. marca o boljši zaščiti sirot, ki so žrtve nasilja na podlagi spola.