SL Uradni list Evropske unije C 170/40

Utemeljitev Sveta: Stališče Sveta (EU) št. 9/2016 v prvi obravnavi z namenom sprejetja direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair

(2016/C 170/02)

I. UVOD

Komisija je 25. marca 2013 sprejela predlog direktive o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, izmenjave učencev, plačanega in neplačanega usposabljanja, prostovoljnega dela in dela varušk au pair.

Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij sta mnenje o predlogu sprejela 18. septembra 2013 oziroma 28. in 29. novembra 2013.

Ustrezna telesa Sveta so aprila 2013 začela obravnavati predlog. Evropski parlament je stališče v prvi obravnavi sprejel 25. februarja 2014. Svet izida prve obravnave v Evropskem parlamentu ni mogel sprejeti, zato je Odbor stalnih predstavnikov 10. decembra 2014 potrdil mandat, s katerim je bil Svet pooblaščen za začetek pogajanj z Evropskim parlamentom.

Po šestih srečanjih Sveta z Evropskim parlamentom v okviru neformalnega trialoga, ki so potekala 3. in 31. marca, 26. maja, 16. julija, 29. oktobra in 17. novembra 2015, sta sozakonodajalca ob pomoči Komisije dosegla dogovor. Odbor stalnih predstavnikov je na seji 26. novembra potrdil besedilo, ki je rezultat pogajanj z Evropskim parlamentom. Svet je na seji 4. decembra 2015 sprejel politični dogovor o besedilu direktive. Pred tem je predsednik odbora LIBE Evropskega parlamenta v dopisu z dne 1. decembra 2015, poslanem predsedniku Coreperja, navedel, da bo, če se to kompromisno besedilo pošlje Parlamentu kot stališče Sveta v prvi obravnavi, članom Odbora LIBE in nato na plenarnem zasedanju priporočil, naj Parlament v drugi obravnavi brez sprememb sprejme stališče Sveta, potem ko bodo besedilo pregledali pravniki lingvisti obeh institucij.

Evropski parlament in Komisija sta dala izjavo, ki bo vključena v zapisnik Sveta.

V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, ti državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja.

V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja.

Svet je 10. marca 2016 v skladu s členom 294 Pogodbe sprejel stališče v prvi obravnavi.

II. CILJ

Predlog spreminja in prenavlja Direktivo 2004/114/ES o pogojih za sprejem državljanov tretjih držav za namene študija, izmenjav učencev, neplačanega usposabljanja ali prostovoljnega dela in Direktivo 2005/71/ES o posebnem postopku za dovolitev vstopa državljanom tretjih držav za namene znanstvenega raziskovanja. S predlogom naj bi izboljšali pravni okvir, ki se uporablja za kategorije državljanov tretjih držav, za katere veljata navedeni direktivi, ter razširili področje uporabe direktive na nove kategorije državljanov tretjih držav (plačani pripravniki in varuške au pair).

III. ANALIZA STALIŠČA SVETA V PRVI OBRAVNAVI

Splošno

Na politično ozadje pogajanj so vplivali sporočilo Komisije iz marca 2014 „Odprta in varna Evropa: doseganje rezultatov“ (1) ter strateške smernice Evropskega sveta za nadaljnji razvoj območja svobode, varnosti in pravice (2). Evropski svet je poudaril, da mora biti Evropa zaradi svetovnega in evropskega demografskega razvoja še naprej privlačen cilj za nadarjene in usposobljene ljudi. Zato mora oblikovati strategije, da bo na podlagi usklajenih in učinkovitih pravil čim bolj izkoristila priložnosti, ki jih prinašajo zakonite migracije. Priseljevanje je še naprej pomemben vidik tudi v okviru strategije Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast, saj je eden od virov visoko usposobljene delovne sile.

Končna faza pogajanj v letu 2015 je sovpadla z migracijsko in begunsko krizo. Zato je bilo treba zaključiti pogajanja o tej direktivi in tako ustvariti več priložnosti za državljane tretjih držav, da lahko zakonito vstopijo v EU. V sporočilu Komisije z naslovom „Evropska agenda o migracijah“ (3), objavljenem maja 2015, je bilo pozvano k hitremu sprejetju direktive, s čimer bi študentom in raziskovalcem kot strateško pomembnima skupinama zagotovili nove možnosti za mobilnost in iskanje zaposlitve v EU.

Najpomembnejša vprašanja

V skladu z določbami Skupne izjave o praktičnih ureditvah za postopek soodločanja (4) so med predstavniki Sveta, Parlamenta in Komisije potekali razgovori, da bi dosegli dogovor o tem predlogu. Da bi uskladili stališča obeh institucij in upoštevali dogovor, dosežen med temi razgovori, je Svet sprejel stališče o direktivi o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, izmenjave učencev, plačanega in neplačanega usposabljanja, prostovoljskega dela in dela varušk au pair v prvi obravnavi ter v predlog Komisije vključil naslednje ključne spremembe:

Področje uporabe (člen 2)

Medtem ko so v predlogu Komisije vse kategorije veljale za obvezne, naj bi bili v skladu s stališčem Sveta obvezne kategorije samo raziskovalci, študentje, pripravniki in prostovoljci Evropske prostovoljske službe, kategorije učencev, drugih prostovoljcev in varušk au pair pa so v skladu s stališčem Sveta izbirne kategorije. Svet namreč meni, da je glavni cilj direktive privabiti visoko usposobljene državljane tretjih držav v EU.

Glede pripravnikov je Svet sklenil opustiti razlikovanje med plačanimi in neplačanimi pripravniki, saj se ne zdi pomembno za namene te direktive, namesto tega je uvedel splošno kategorijo pripravnikov. Po drugi strani je bila kategorija prostovoljcev razdeljena na prostovoljce, ki sodelujejo v okviru Evropske prostovoljske službe, in druge prostovoljce. Za dostop do Evropske prostovoljske službe, ki je del programa EU Erasmus+ in ima mednarodno razsežnost, je pomembno imeti usklajena pravila po vsej EU. Pri drugih prostovoljcih to ni tako pomembno. Zato je ta kategorija v skladu s stališčem Sveta izbirna.

Ugodnejše določbe (člen 4)

Svet je vključil nekaj določb, v zvezi s katerimi lahko države članice sprejmejo ali ohranijo ugodnejše določbe. Zlasti državam članicam omogoča, da ne zahtevajo, da mora sporazum o gostovanju vsebovati naslov ali namen raziskovalne dejavnosti ali raziskovalnega področja (točka (a) odstavka 2 člena 10). Poleg tega lahko države članice izdajajo dovoljenja z daljšim trajanjem veljavnosti, kakor je določeno v členu 18. Sklicevanje na člen 35 o preglednosti in dostopu do informacij jim omogoča, da prosilcem po potrebi zagotavljajo dostop do več informacij. Predlog spremembe 25, ki ga je predložil Evropski parlament, je Svet zato sprejel le deloma, ker je namen direktive uskladiti pravila, ki se uporabljajo v državah članicah, zlasti kar zadeva njene temeljne določbe.

Načela (člen 5)

Svet je vključil dodatno načelo, ki državam članicam omogoča, da od prosilca zahtevajo, naj predloži dokazila, ki se zahtevajo v skladu s to direktivo za namene sprejema, v uradnem jeziku zadevne države članice ali v katerem koli uradnem jeziku EU, ki ga določi zadevna država članica. Za države članice je to pomembno načelo, saj olajšuje nacionalnim upravam delo ter pomaga pospeševati obravnavo prošenj.

Število sprejemov (člen 6)

Svet znova izpostavlja načelo iz člena 79(5) PDEU glede pravice držav članic, da določijo število državljanov tretjih držav, ki lahko pridejo na njihovo ozemlje, da bi si poiskali delo. Pojasnjuje, da se lahko to načelo uporablja le, če se posebna kategorija državljanov tretjih držav v zadevni državi članici šteje za kategorijo v delovnem razmerju. Poleg tega izrecno navaja, da se število sprejemov nikakor ne sme uporabiti za študente, tudi ne v primeru, da smejo delati med študijem, saj po definiciji zaprosijo za sprejem za namene študija. Podoben člen o številu sprejemov je vključen v Direktivo 2014/66/EU (5) (direktiva o premestitvah znotraj podjetja) in Direktivo 2014/36/EU (6) (direktiva o sezonskih delavcih).

Splošni pogoji za sprejem (člen 7)

Svet meni, da je treba v točki (a) odstavka 1 člena 7 poleg veljavne potne listine zaradi jasnosti navesti vse morebitne dokumente, ki se lahko zahtevajo za namene vstopa, odvisno od posameznega nacionalnega sistema ali posebnega položaja državljana tretje države.

Svet je točko (e) odstavka 1 uskladil z ustreznimi določbami direktive o premestitvah znotraj podjetja (člen 5(5)) in direktive o sezonskih delavcih (člen 5(3)) ter vključil besedilo „ne da bi bremenil sistem socialne pomoči države članice“. Poleg tega je zaradi jasnosti vključil odprt seznam virov, iz katerih je mogoče črpati zadostna sredstva. Glede na širok razpon kategorij, ki jih zajema direktiva, je takšen seznam koristen za usmerjanje držav članic pri ocenjevanju „zadostnih sredstev“. Svet je temu členu dodal tudi novo določbo (odstavek 3), ki državam članicam omogoča, da navedejo referenčni znesek, ki po njihovem predstavlja „zadostna sredstva“. V člen 35, ki se nanaša na preglednost in dostop do informacij, je vključil obveznost za države članice, da prosilcem omogočijo lahek dostop do informacij o ravni zadostnih mesečnih sredstev. To bo prosilcem in drugim zadevnim osebam zagotavljalo jasne informacije o zahtevah glede „zadostnih sredstev“ v različnih državah članicah.

Svet je vključil nov odstavek 2, ki državam članicam omogoča, da od prosilca zahtevajo, naj jih obvesti o naslovu zadevnega državljana tretje države na njihovem ozemlju. Takšna zahteva je v številnih državah članicah že uveljavljena praksa; naslov je potreben za namene, kot je komunikacija s prosilcem ali podeljevanje upravnih pristojnosti v zadevni državi članici. Poleg tega Svet navaja, da kadar je treba ob vložitvi prošnje sporočiti naslov in državljan tretje države še ne pozna prihodnjega naslova, državam članicam zadošča seznanjenost z začasnim naslovom. Zahtevo, da prosilec sporoči naslov, vsebuje tudi direktiva o premestitvah znotraj podjetja.

Svet je vključil odstavka 4 in 5, s katerima je določil, kje se lahko vložijo prošnje za dovoljenja in kdo jih lahko vloži. V predlogu Komisije so bile ustrezne določbe vključene v člen o posebnih pogojih za raziskovalce. Svet jih je prestavil v člen o splošnih pogojih, da bi jih lahko uporabljali za vse kategorije, ki jih zajema ta direktiva. Kar zadeva vsebino, je v predlogu Komisije določeno, da se prošnje državljanov tretjih držav, ki želijo raziskovati v Uniji, obravnavajo in preučijo, ko zadevni državljan tretje države prebiva zunaj ozemlja države članice, v katero želi biti sprejet. Svet se je strinjal s tem in pri tem upošteval predlog spremembe 28 Evropskega parlamenta, da se prošnje obravnavajo in preučijo tudi, če državljan tretje države kot imetnik veljavnega dovoljenja za prebivanje ali vizuma za dolgoročno prebivanje že zakonito prebiva v tej državi članici.

Vključil je nov odstavek 6, v katerem je navedeno, da državljani tretjih držav, za katere se šteje, da bi lahko ogrožali javni red, javno varnost ali javno zdravje, ne morejo biti sprejeti v skladu s to direktivo. V predlogu Komisije je podobna določba v odstavku 1 tega člena in se nanaša na dokazila in dokaze, ki jih mora prosilec predložiti kot del prošnje. Svet meni, da bi morala biti ta določba prej razlog za nedopustnost, pri čemer bi dokazno breme nosile države članice. Podoben pristop se uporablja v direktivi o premestitvah znotraj podjetja (člen 5(8)) in direktivi o sezonskih delavcih (člen 6(4)).

Odobritev subjektov gostiteljev (člena 9 in 15)

Čeprav je bil v predlogu Komisije predviden obvezen postopek odobritve za raziskovalne organizacije, ne pa tudi za subjekte gostitelje, ki prejemajo druge kategorije, se je Svet odločil, da bo uporabil enak pristop za vse subjekte gostitelje. Svet se strinja, da se lahko države članice same odločijo, ali bodo zahtevale, da se bo sprejem v skladu s to direktivo izvajal prek odobrenih subjektov gostiteljev ali ne.

V zvezi z raziskovalnimi organizacijami lahko države članice na primer zahtevajo odobritev javnih in/ali zasebnih raziskovalnih organizacij ali pa lahko odločijo, da jih ni treba odobriti. To državam članicam omogoča dovolj prožnosti, da lahko sprejmejo najboljši pristop ob upoštevanju svojih pravnih sistemov.

V stališču Sveta je kot del tega pristopa določeno, da države članice uporabljajo poenostavljen postopek za vse državljane tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem prek odobrenih subjektov gostiteljev (odstavek 3 člena 8; odstavek 3 člena 11. Taki prosilci so oproščeni obveznosti predložitve nekaterih dokumentov ali dokazil, ki se zahtevajo v skladu s to direktivo. Drug element poenostavitve je, da bi morala biti odločitev o prošnji, vloženi prek odobrenih subjektov gostiteljev, sprejeta najpozneje v 60 dneh (odstavek 2 člena 34), pri čemer naj bi bil običajni rok 90 dni. Pri vzpostavitvi tega postopka je Svet upošteval bistvo predloga spremembe 57 Evropskega parlamenta glede skrajšanega postopka.

Kategorija raziskovalcev (členi 3, 8, 9 in 10)

Svet je opredelitev raziskovalcev v členu 3 razširil tako, da so poleg tega, da imajo diplomo, ki omogoča dostop do doktorskih programov, lahko tudi imetniki doktorata.

V člen 8, ki se nanaša na posebne pogoje za sprejem raziskovalcev, je vključil pojasnilo, da je finančna obveznost raziskovalne organizacije omejena do datuma začetka veljavnosti dovoljenja za namen iskanja zaposlitve ali podjetništva, izdanega v skladu s členom 25 (odstavek 2). Od trenutka, ko je tako dovoljenje izdano, zadevni državljan tretje države ne bo več obravnavan kot raziskovalec v skladu s to direktivo.

V členu 10, ki se nanaša na sporazume o gostovanju, je Svet – drugače kot v stališču Komisije – navedel, da lahko države članice določijo, da se pogodbe pod pogojem, da vsebujejo enake elemente kot sporazumi o gostovanju, štejejo za enakovredne sporazumom o gostovanju za namene te direktive (odstavek 1). Ta sprememba temelji na sedanji praksi v nekaterih državah članicah.

Kar zadeva vsebino sporazumov o gostovanju, pa je Svet nekatere obvezne določbe spremenil v neobvezne. Države članice same odločijo, ali bodo zahtevale nekatere informacije, ki naj bodo vključene v sporazum o gostovanju ali ne (točki (a) in (b) odstavka 3). Svet meni, da je treba čim bolj zmanjšati upravno obremenitev raziskovalnih organizacij.

Svet je vključil tudi zahtevo, da mora sporazum o gostovanju vsebovati informacije o nameravani mobilnosti v drugih državah članicah, če je mobilnost znana ob vložitvi prošnje v prvi državi članici (točka (e) odstavka 2). Takšne informacije so pomembne v okviru programa mobilnosti za raziskovalce v skladu s to direktivo (člena 28 in 29).

Kategorija študentov (členi 3, 11 in 24)

V opredelitev študenta v členu 3 je Svet vključil navedbo, da lahko redni študij v EU, v katerega je bil študent sprejet, vključuje tudi obdobje usposabljanja kot del tega študija. V člen 11, ki se nanaša na posebne pogoje za sprejem študentov, je vključil zahtevo, da mora prosilec predložiti dokazila, če to zahteva država članica, da bo imel državljan tretje države zadostna sredstva za kritje stroškov študija. To je nujno, ker se stroški študija nanašajo na knjige, študijsko gradivo itd., ki niso zajeti v zahtevi za zadostna sredstva iz člena 7 (stroški preživljanja in stroški povratka), niti v pristojbinah, ki jih zaračunava visokošolski zavod iz točke (b) odstavka 1 člena 11.

Da bi študentom omogočili, da lahko plačujejo del stroškov študija, so v skladu s členom 24 upravičeni do dostopa na trg dela države članice, v kateri opravljajo študij. Svet je predlog Komisije spremenil tako, da smejo študentje delati vsaj 15 ur na teden, kar je uravnotežen kompromis glede na različne nacionalne prakse. Svet podpira načelo, da bi morale imeti države članice možnost upoštevati pogoje na svojih trgih dela (odstavek 3), ni pa dodal besedila, ki ga je Evropski parlament predlagal v spremembi 46. Preskus trga dela se vedno nanaša na specifično delovno mesto in ga torej ni mogoče opraviti na sistematičen način. Da bi upoštevali pomisleke Evropskega parlamenta, pa je v uvodni izjavi 52 stališča Sveta pojasnjeno, da bi moral biti dostop študentov na trg dela splošno pravilo, države članice pa bi morale upoštevati pogoje na svojih trgih dela le v izjemnih okoliščinah.

Kategorije učencev (člena 3 in 12)

To je neobvezna kategorija v stališču Sveta. V opredelitev učenca v členu 3 je Svet zaradi upoštevanja različnih nacionalnih sistemov vključil dodatne podrobnosti. Zato je lahko program srednješolskega izobraževanja priznan (ali ne) na nacionalni ali regionalni ravni, lahko pa ustreza tudi nižji ali višji sekundarni izobrazbi. Svet je opredelitev razširil in določil, da so lahko učenci poleg programov izmenjave, kot je predlagala Komisija, sprejeti tudi zaradi izobraževalnih projektov. Prejšnja opredelitev ne zahteva izmenjave učencev. V točko (e) odstavka 1 člena 12, ki se nanaša na posebne pogoje za sprejem učencev, je Svet nastanitvi učencev pri družini dodal tudi možnost nastanitve v posebnem nastanitvenem objektu v okviru izobraževalne ustanove ali katerega koli drugega objekta, ki izpolnjujejo zahtevane pogoje.

Kategorija pripravnikov (člena 3 in 13)

Kar zadeva opredelitev pripravnikov, jo je Svet omejil, saj je dodal zahtevo, da mora kandidat imeti diplomo visokošolskega izobraževanja ali študirati z namenom pridobitve stopnje visokošolskega izobraževanja. To je v skladu s stališčem Sveta, da je glavni cilj te direktive privabiti visoko usposobljene državljane tretjih držav. Hkrati je opustil razlikovanje med neplačanimi in plačanimi pripravniki in uvedel splošno kategorijo pripravnikov. V posebnih pogojih za sprejem pripravnikov v členu 13 je Svet dodal nekatere zahteve, ki jih mora izpolnjevati zadevni državljan tretje države. Namen Sveta je vzpostaviti ustrezna varovala, da bi preprečili zlorabe pri sprejemu te skupine državljanov tretjih držav na ozemlje EU. Države članice menijo, da obstaja nevarnost, da bi lahko pripravnike zaposlili za nadomeščanje zaposlenih s slabšimi delovnimi pogoji in pogoji za zaposlitev.

Zato je Svet v točki (a) odstavka 1 dodal, da mora sporazum o pripravništvu določati teoretično in praktično usposabljanje in da lahko države članice zahtevajo, da pogoji, na katerih sporazum temelji, izpolnjujejo zahteve, določene v skladu z nacionalnim pravom, kolektivnimi pogodbami ali prakso zadevne države članice.

V skladu s spremembami v opredelitvi pripravnika je Svet v členu 13 dodal zahtevo, da prosilec predloži dokazila o stopnji visokošolske izobrazbe, pridobljeni v dveh letih pred datumom vložitve prošnje, ali dokaz o vključitvi v študij, ki omogoča pridobitev stopnje visokošolske izobrazbe (točka (b) odstavka 1). Poleg tega lahko države članice zahtevajo, da je pripravništvo na istem področju in na isti stopnji izobrazbe kot stopnja visokošolske izobrazbe ali študij, ki ga pripravnik obiskuje (odstavek 2). Ta zahteva je v nasprotju z namero Evropskega parlamenta, ki želi s predlogom spremembe 32 črtati ta pogoj.

Svet je tudi dodal, da mora prosilec predložiti dokazila, če država članica to zahteva, da bo imel državljan tretje države zadostna sredstva za kritje stroškov opravljanja pripravništva, da subjekt gostitelj prevzame odgovornost za državljana tretje države za ves čas njegovega bivanja in da je, če je pripravnik nastanjen pri subjektu gostitelju, nastanitev v skladu z zahtevanimi pogoji, ki jih določi zadevna država članica. Svet je dodal možnost, podobno tisti, ki velja za raziskovalce: države članice lahko od subjekta gostitelja zahtevajo pisno zavezo, da v primerih, ko pripravnik nezakonito ostane na ozemlju zadevne države članice, ta subjekt gostitelj prevzame finančno odgovornost za pripravnika (odstavek 4). Medtem ko je v predlogu Komisije določeno, da lahko države članice od subjekta gostitelja zahtevajo, da izjavi, da pripravništvo državljana tretje države ni zamenjava za delovno mesto, je Svet to še razširil, saj je državam članicam omogočil, da lahko od subjekta gostitelja zahtevajo, da utemelji, da pripravništvo ni zamenjava za delovno mesto (odstavek 3).

Kategorija prostovoljcev (člen 14)

V stališču Sveta so prostovoljci, ki sodelujejo v Evropski prostovoljski službi, obravnavani kot obvezna kategorija, drugi prostovoljci pa kot neobvezna kategorija. Kar zadeva pogoje za sprejem prostovoljcev, je Svet sprejel smisel predloga spremembe 33 Evropskega parlamenta v zvezi z vsebino sporazuma s subjektom gostiteljem, ki ga je treba predložiti (točka (a) odstavka 1 člena 14). Poleg tega Svet meni, da je treba vključiti, tako kot v primeru dijakov in praktikantov, možnost, da države članice zahtevajo predložitev dokazila, da je v primeru, če je državljan tretje države ves čas bivanja nastanjen pri subjektu gostitelju, nastanitev v skladu s pogoji, ki jih določi zadevna država članica(točka (b) odstavka 1). Ker je to uveljavljena praksa v več državah članicah, Svet dodaja možnost, da lahko države članice določijo najnižjo in najvišjo starostno mejo za državljane tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem v okviru programa prostovoljskega dela (odstavek 2). To vsekakor ne sme posegati v pravila Evropske prostovoljske službe. Da bi zagotovili skladnost z zahtevami v okviru Evropske prostovoljske službe, je Svet navedel, da se od prostovoljcev, ki sodelujejo v tej službi, ne zahteva, da predložijo dokazila, ki so določena v nekaterih drugih določbah te direktive (odstavek 3).

Kategorija varušk au pair (člen 16)

V stališču Sveta je to neobvezna kategorija. V členu 16, v katerem so določeni posebni pogoji za sprejem varušk au pair, je Svet v celoti sprejel vsebino predlogov sprememb 34 in 35 Evropskega parlamenta, ki se nanašajo na pravice in obveznosti varušk au pair. Svet je zahteve celo razširil, saj je določil, da največje število delovnih ur varuške au pair na teden ne presega 25 ur (odstavek 5 člena 16). Kljub temu pa je nekoliko spremenil najnižjo starost varušk au pair; v predlogu Komisije je zahtevana starost 17 let, v stališču Sveta pa 18 let. To temelji na sedanji praksi v več državah članicah.

Svet je dodal tudi več zahtev za sprejem varušk au pair, in sicer lahko države članice od državljana tretje države zahtevajo, da predloži dokazila o osnovnem znanju jezika zadevne države članice ali dokazila, da je zaključil sekundarno izobraževanje ali ima poklicne kvalifikacije (odstavek 2). Glede na sedanjo prakso v nekaterih državah članicah je Svet določil, da države članice lahko določijo, da nameščanje varušk au pair izvajajo samo posredovalne organizacije za varuške au pair (odstavek 3). Svet je dodal tudi možnost, da države članice lahko zahtevajo, da imajo člani družine gostiteljice drugačno državljanstvo od državljana tretje države, ki zaprosi za sprejem za namene dela varuške au pair, in nimajo družinskih vezi z zadevnim državljanom tretje države (odstavek 4). Države članice lahko tudi določijo minimalni znesek žepnine, ki jo prejema varuška au pair (odstavek 6).

Dovoljenja, ki se izdajajo v skladu s to direktivo (členi 17, 18 in 19)

V členu 17 je Svet vključil dodatne informacije k prvotnemu predlogu Komisije glede različnih izrazov, ki se vpišejo na dovoljenja. V tej zvezi je uporabil podoben pristop kot v direktivi o sezonskih delavcih.

Svet je soglašal s pristopom Komisije glede trajanja dovoljenj, izdanih za raziskovalce, študente, učence, varuške au pair in prostovoljce (člen 18) in je torej zavrnil predlog spremembe 37 Evropskega parlamenta. Svet je predlog Komisije dopolnil z izrecno navedbo, da lahko države članice pod določenimi pogoji dovolijo podaljšanje dovoljenj učencev in varušk au pair. Poleg tega je v stališču Sveta določeno, da dovoljenje za raziskovalce, ki sodelujejo v programih Unije ali večstranskih programih, ki vključujejo ukrepe za spodbujanje mobilnosti, velja najmanj dve leti ali kolikor traja sporazum o gostovanju ali študij, kadar je ta krajši (če so izpolnjeni določeni pogoji). Ta določba je bila dodana, da bi še dodatno olajšali prebivanje te skupine državljanov tretjih držav v EU.

Kar zadeva pripravnike, je Svet spremenil predlog Komisije in določil, da se dovoljenje izda za največ šest mesecev. Države članice lahko kljub temu določijo daljše obdobje, ki ustreza trajanju sporazuma o usposabljanju, v skladu z nacionalno zakonodajo. To se nanaša na stališče Sveta, da so potrebni dodatni zaščitni ukrepi za to skupino državljanov tretjih držav.

V členu 19, ki se nanaša na dodatne informacije, je Svet dodal sklicevanje na informacije, ki se lahko navajajo kot dodatne informacije na dovoljenju za prebivanje ali vizumu za dolgoročno bivanje. V tej zvezi je zavrnil besedilo predloga spremembe 39 Evropskega parlamenta, ker ni potrebno.

Razlogi za zavrnitev in odvzem ali nepodaljšanje dovoljenja (člena 20 in 21)

V zvezi z razlogi za zavrnitev je stališče Sveta v skladu s smislom spremembe 40 Evropskega parlamenta in spreminja številne obvezne razloge za zavrnitev v neobvezne (točke (a), (c) in (d) odstavka 2 člena 20). Kljub temu je bilo besedilo nekaterih določb usklajeno z ustreznimi določbami direktive o premestitvah znotraj podjetja in direktive o sezonskih delavcih.

Poleg tega je Svet dodal nov obvezen razlog, ki se nanaša na postopek odobritve, kot je določen za subjekte gostitelje v tej direktivi (točka (c) odstavka 1). Svet je vključil tudi več novih neobveznih razlogov za zavrnitev. Meni, da je pomembno, da imajo države članice možnost zavrniti prošnjo, če subjekt gostitelj ali družina gostiteljica ne izpolnjuje pogojev za zaposlovanje, kot so določeni v nacionalnem pravu, kolektivnih pogodbah ali praksah v zadevni državi članici (točka (b) odstavka 2). Namen te določbe je zaščititi državljane tretjih držav pred izkoriščanjem in preprečevati socialni damping. Točka (e) odstavka 2 se nanaša na položaj, ko je subjekt gostitelj opustil poslovanje in je prevzeta iz direktive o premestitvah znotraj podjetja. Svet je uvedel tudi možnost, da lahko država članica zavrne prošnjo, če ugotovi, da naj bi državljan tretje države v njej prebival za namene, drugačne od tistih, za katere je zaprosil za sprejem (točka (f) odstavka 2). Cilj te določbe je omogočiti državam članicam preprečevanje zlorabe in napačne uporabe postopkov, določenih v tej direktivi. Svet je dodal tudi možnost, da države članice zavrnejo prošnjo na podlagi izvedenega preskusa trga dela, ker je treba zagotoviti, da države članice lahko upravljajo svoje trge dela (odstavek 3).

Da bi zaščitil prosilce in upošteval mnenje Evropskega parlamenta, je Svet dodal, da se pri vsaki odločitvi o zavrnitvi prošnje upoštevajo posebne okoliščine primera in spoštuje načelo sorazmernosti (odstavek 4).

Razlogi za odvzem ali nepodaljšanje (člen 21) so precej podobni tistim za zavrnitev, vendar je tudi nekaj razlik. Razlog, ki se nanaša na primer, ko je namen prebivanja državljana tretje države drugačen kot namen, za katerega je pridobil dovoljenje (točka (d) odstavka 1), je v stališču Sveta obvezna, v stališču Evropskega parlamenta pa neobvezna določba. Po drugi strani pa je Svet podprl zamisli Evropskega parlamenta in dodal, da se lahko država članica v primeru odvzema, kadar oceni, da gre za pomanjkanje napredka pri zadevnem študiju, posvetuje s subjektom gostiteljem (odstavek 3). Svet je poleg tega sprejel predlog spremembe Parlamenta, v skladu s katero se študentu dovoli, da predloži prošnjo za sprejem na drugem visokošolskem zavodu za enakovreden študijski program, da bi lahko dokončal študij, če razlogi za nameravani odvzem ali nepodaljšanje ne zadevajo študenta (odstavek 6). V zvezi z možnostjo zavrnitve podaljšanja zaradi preskusa trga dela (odstavek 5) je Svet upošteval pomisleke Evropskega parlamenta in izključil raziskovalce, ki nadaljujejo delovno razmerje z istim subjektom gostiteljem. Spremembe, ki jo je predlagal Parlament v zvezi z razlogi javnega reda in javne varnosti (odstavek 4), Svet ni sprejel. Ocenjeno je bilo, da v tem kontekstu zadostuje besedilo uvodne izjave 36.

Pravica do enake obravnave (člen 22)

V zvezi s pravico državljanov tretjih držav do enake obravnave kot jo imajo državljani države članice gostiteljice, je Svet v svojem stališču spremenil predlog Komisije. Dosledno je upošteval člen 12 (pravica do enake obravnave) Direktive 2011/98/EU (direktiva o enotnem dovoljenju), saj ta direktiva zajema vse državljane tretjih držav, ki zakonito prebivajo in delajo ali imajo dovoljenje za delo v državi članici.

V skladu s stališčem Sveta se za raziskovalce in študente ter pripravnike, prostovoljce in varuške au pair, za katere se oceni, da imajo delovno razmerje v državi članici, uporabljajo predvsem pravice iz člena 12 direktive o enotnem dovoljenju, skupaj z možnimi omejitvami iz tega člena. V zvezi s tem so raziskovalci vedno obravnavani kot zaposleni in so zato tudi upravičeni do sorodnih pravic, kot je določeno v direktivi o enotnem dovoljenju. Svet je zavrnil predlog spremembe 43 Evropskega parlamenta, v skladu s katerim omejitev v zvezi z izobraževanjem in poklicnim usposabljanjem ter področji socialne varnosti iz direktive o enotnem dovoljenju ne bi smeli uporabljati za raziskovalce in študente.

V zvezi s pravicami pripravnikov, prostovoljcev in varušk au pair, ki niso v delovnem razmerju v zadevni državi članici, je Svet v svojem stališču razširil predlog spremembe 44 Evropskega parlamenta in pojasnil, da so poleg enake obravnave glede dostopa do blaga in storitev upravičeni tudi do enake obravnave glede priznavanja diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij.

Bivanje za namen iskanja dela ali podjetništva raziskovalcev in študentov (člen 25)

V stališču Sveta je predvidena možnost za raziskovalce in študente, da ostanejo na ozemlju države članice, ki je izdala dovoljenje v skladu s to direktivo, vsaj devet mesecev zaradi iskanja dela ali ustanovitve podjetja. To pomeni, da je Svet zavrnil predlog spremembe Evropskega parlamenta v zvezi s to določbo. Ocenjeno je, da devet mesecev zadostuje, da najdejo zaposlitev ali ustanovijo podjetje. V stališču Sveta je določeno, da je obdobje, v katerem lahko zadevna država članica od državljanov tretjih držav zahteva, da dokažejo, da imajo dejansko možnost za zaposlitev ali ustanovitev podjetja, najmanj tri mesece, kar se razlikuje od predloga spremembe Evropskega parlamenta. Svet je dodal možnost, da države članice lahko zahtevajo, da zaposlitev, ki jo išče državljan tretje države, ali podjetje, ki ga ustanavlja, ustreza stopnji dokončanega raziskovanja ali študija.

Svet je državam članicam tudi omogočil, da se lahko odločijo za določitev minimalne stopnje izobrazbe (vendar ne višje od magisterija ali enakovredne kvalifikacije), ki jo morajo študenti doseči, da bi lahko uporabljali to pravico. V skladu s stališčem Sveta lahko države članice zahtevajo potrdilo subjekta gostitelja o dokončanju raziskovalne dejavnosti ali dokaz o pridobitvi visokošolske diplome. Če takšno dokazilo ni na voljo pred iztekom dovoljenja, izdanega zaradi raziskovanja ali študija, države članice državljanu tretje države dovolijo bivanje na svojem ozemlju z namenom, da v razumnem roku in v skladu z nacionalnim pravom predloži take dokaze.

Svet poleg tega določa razloge za zavrnitev vloge ter razloge za odvzem dovoljenja za prebivanje, izdanega v skladu s tem členom (odstavka 4 in 8).

Mobilnost znotraj EU (členi 27, 28, 29, 30 in 31)

V stališču Sveta je mobilnost znotraj EU dovoljena le za raziskovalce in študente. To stališče se razlikuje od spremembe, ki jo je predlagal Evropski parlament. Zaradi doslednosti so bile podrobnosti v zvezi z mobilnostjo znotraj EU za ti dve kategoriji določene po vzoru sistema mobilnosti v direktivi o premestitvah znotraj podjetja.

Svet v zvezi z mobilnostjo raziskovalcev razlikuje med kratkoročno in dolgoročno mobilnostjo. V zvezi s kratkoročno mobilnostjo imajo raziskovalci z veljavnim dovoljenjem, ki ga je izdala prva država članica, pravico, da zaradi opravljanja dela svojega raziskovanja v kateri koli raziskovalni organizaciji bivajo v eni ali več drugih državah članicah v obdobju do 180 dni v posameznem 360-dnevnem obdobju na podlagi tega dovoljenja in veljavne potne listine pod pogoji, določenimi v tej direktivi. Druga država članica lahko zahteva uradno obvestilo o kratkoročni mobilnosti raziskovalcev po postopku, določenem v členu 28. Lahko zahteva, da se uradnemu obvestilu priložijo dokumenti in informacije iz navedenega člena, lahko pa se tudi odloči, da ne tega ne bo zahtevala. Obstaja tudi možnost, da druga država članica nasprotuje uradnemu obvestilu. Zaradi pomislekov nekaterih držav članic glede izvajanja postopka uradnega obveščanja v praksi, je bila v stališču Sveta vključena možnost, da druga država članica raziskovalcu izda dokument, v katerem potrjuje, da ima pravico do bivanja na njenem ozemlju.

V zvezi z dolgoročno mobilnostjo raziskovalcev (več kot 180 dni na posamezno državo članico) se lahko druga država članica odloči za uporabo postopka priglasitve kratkoročne mobilnosti, ki omogoča raziskovalcu bivanje na njenem ozemlju na podlagi dovoljenja, ki ga je izdala prva država članica, ali zahteva, da se predloži prošnja za dolgoročno mobilnost po postopku, določenem v členu 29. Na podlagi te prošnje druga država članica izda raziskovalcu dovoljenje, če so izpolnjeni vsi zahtevani pogoji. Postopek obravnave prošnje za dolgoročno mobilnost je manj zahteven kot postopek obravnave prve prošnje v prvi državi članici. Družinski člani raziskovalcev imajo pravico spremljati raziskovalca v eno ali več drugih držav članic; sistem mobilnosti, ki se uporablja zanje, je enak sistemu za raziskovalce (člen 30).

V zvezi z mobilnostjo študentov Svet razlikuje med študenti, ki sodelujejo v programih Unije ali večstranskih programih, ki vključujejo ukrepe za spodbujanje mobilnosti, ali v sporazumu med dvema ali več visokošolskimi zavodi, in tako imenovanimi posameznimi študenti, ki niso vključeni v nobene programe ali sporazume. Prvi imajo pravico do vstopa v eno ali več drugih držav članic za največ 360 dni na posamezno državo članico, in do bivanja v njih, da opravijo del svojega študija na visokošolskem zavodu, pod pogoji, določenimi v členu 31. Sistem za mobilnost je podoben sistemu za kratkoročno mobilnost raziskovalcev, tj. druge države članice imajo možnost, da zahtevajo uradno obvestilo. Po drugi strani pa morajo posamezni študenti predložiti prošnjo za dovoljenje za vstop v drugo državo članico ali bivanje v njej za namene študija. Postopek za vložitev prošnje je v tem primeru enak kot postopek za vložitev prve prošnje v prvi državi članici.

Po vzoru direktive o premestitvah znotraj podjetja je Svet vstavil nov člen 32 o jamstvih in sankcijah v primerih mobilnosti, v katerem so določene podrobnosti glede dokazil, ki jih je treba predložiti v nekaterih primerih, ki zadevajo mobilnost (npr. če mora raziskovalec ali študent v okviru mobilnosti prečkati schengensko mejo ali če ne izpolnjuje več pogojev za mobilnost).

Pristojbine (člen 36)

V stališču Sveta je bilo dodano, da lahko države članice zahtevajo pristojbine za uradna obvestila in obravnavanje prošenj v skladu s to direktivo. Države članice menijo, da obravnavanje uradnih obvestil v okviru postopka mobilnosti znotraj EU vključuje tudi nekatere upravne stroške. Poleg tega lahko države članice v tem postopku izdajo dokumente za državljane tretjih držav.

IV. SKLEP

Stališče Sveta iz prve obravnave odraža kompromis, ki je bil ob pomoči Komisije sklenjen v pogajanjih med Svetom in Evropskim parlamentom. Sprejetje direktive o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav za namene raziskovanja, študija, opravljanja pripravništva, prostovoljskega dela, programov izmenjave učencev ali izobraževalnih projektov in dela varušk au pair bo pomembno prispevalo k vse večji privlačnosti EU za nadarjene in usposobljene ljudi.

(1) COM(2014) 154 final.

(2) Dok. EUCO 79/14.

(3) COM(2015) 240 final.

(4) UL C 148, 28.5.1999, str. 1.

(5) UL L 157, 27.5.2014, str. 1.

(6) UL L 94, 28.3.2014, str. 375.