POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o pregledu izvajanja Uredbe (ES) št. 1221/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o prostovoljnem sodelovanju organizacij v Sistemu Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS) ter Uredbe (ES) št. 66/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o znaku EU za okolje

Oddelek 1 Povzetek

To preverjanje ustreznosti zajema dva sistema, ki ju lahko podjetja uporabljajo prostovoljno: Uredbo (ES) št. 66/2010 o znaku EU za okolje (Uredba o znaku EU za okolje) ter Uredbo (ES) št. 1221/2009 Evropskega parlamenta in Sveta o prostovoljnem sodelovanju organizacij v Sistemu Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS) (Uredba o sistemu EMAS). V skladu s smernicami Komisije za boljše pravno urejanje sta bila sistema v okviru preverjanja ustreznosti preučena glede na njuno ustreznost, uspešnost, učinkovitost, skladnost in dodano vrednost EU.

Postopek preverjanja ustreznosti je bil podprt z dvema ločenima ocenjevalnima študijama, ki sta temeljili na dejavnem vključevanju zainteresiranih strani, vključno z javnim posvetovanjem o znaku EU za okolje in usmerjenim posvetovanjem z zainteresiranimi stranmi o sistemu EMAS. To posvetovanje z zainteresiranimi stranmi je bilo še posebej pomembno, saj je bila celovitost preverjanja ustreznosti nekoliko omejena zaradi prostovoljnosti sistemov in pomanjkanja podatkov za količinsko opredelitev učinkov sistemov. Ker ni skupno dogovorjene metode za količinsko opredelitev in primerjalno merjenje okoljske uspešnosti organizacij in proizvodov, tudi ni mogoče sistematično primerjati proizvodov in organizacij, ki sodelujejo v sistemih, in tistih, ki v njima ne sodelujejo. Poleg tega v uredbah niso bili opredeljeni jasni cilji za njuno sprejetje, zato ni mogoče količinsko oceniti, ali je bil s sistemoma dosežen pričakovani izid.

Kljub temu je bilo s preverjanjem ustreznosti mogoče oceniti delovanje in uspešnost sistemov ter ugotoviti, kaj deluje dobro in/ali kaj ne deluje dobro.

Glavni ugotovitvi o tem, kako uredbi izpolnjujeta cilje, kot so bili opredeljeni in preučeni v okviru logike ukrepanja pri preverjanju ustreznosti, sta, da:

•prispevata k zmanjšanju vpliva potrošnje in proizvodnje na okolje (splošni cilj); •prispevata k spodbujanju stalnih izboljšav pri okoljski uspešnosti organizacij in podpirata proizvode z zmanjšanim vplivom na okolje (posebni cilji), in sicer z merili za podeljevanje znaka EU za okolje in okoljskimi izboljšavami, ki so bile ugotovljene v organizacijah v sistemu EMAS (operativni cilj).

Vendar pa je ta prispevek:

•bistveno omejen z deležem proizvajalcev in organizacij, ki so sprejeli sistem EMAS in znak EU za okolje (operativni cilj), pri čemer je ta delež izhajal iz omejene ozaveščenosti zunanjih zainteresiranih strani, vključno s poslovnimi partnerji, potrošniki in tudi organi, posledica katere je omejena tržna in upravna/regulativna nagrada za sodelovanje, kakor tudi iz meril za sodelovanje, ki jih industrija EU v nekaterih primerih morda težko izpolni; •omejen v primerjavi s skupnim obsegom izzivov, ki jih je treba obravnavati za zmanjšanje skupnih vplivov potrošnje in proizvodnje na okolje.



Kljub tem omejitvam sta uredbi še naprej ustrezni kot del svežnja odzivov politike EU na rastočo potrebo po spremembi sedanjih vzorcev potrošnje in proizvodnje, kot se kaže v sedanjih strateških ciljih politike, vključno s strategijo Evropa 2020, Časovnim okvirom za Evropo, gospodarno z viri, sedmim okoljskim akcijskim programom in akcijskim načrtom EU za krožno gospodarstvo. Sistem EMAS in znak EU za okolje (skupaj z zelenimi javnimi naročili) sta edinstvena med političnimi orodji EU, ker sta namenjena obravnavi vpliva na okolje v celotnem življenjskem krogu, vključno z vse večjimi vplivi evropske potrošnje v državah zunaj EU, v katerih se proizvodi in materiali pogosto proizvajajo in iz katerih se uvažajo v EU. Pri sistemu EMAS se postavlja vprašanje glede njegove prihodnje ustreznosti, saj standard ISO 14001, ki je bil spremenjen leta 2015, vse bolj prevzema številne njegove elemente, ne pa še vseh glavnih elementov.

Uredbi sta bili delno uspešni, saj zagotavljata:

•boljšo okoljsko uspešnost proizvodov, ki nosijo znak EU za okolje. Vendar količinskega primerjalnega merila okoljske odličnosti (okoljska uspešnost, enaka najboljšim 10–20 % proizvodov na trgu) ni mogoče preveriti, ker ni dogovorjene metodologije za primerjavo in izčrpnih podatkov. Poleg tega znak EU za okolje v nekaterih primerih, kadar se veljavnost meril za podelitev znaka EU za okolje podaljša brez temeljite analize razvoja razmer na trgu, morda ne izraža več okoljske odličnosti;

•boljšo okoljsko uspešnost organizacij, certificiranih v sistemu EMAS, pri večini glavnih kazalnikov, vključno z energijo, vodo in CO2. Pri glavnih kazalnikih v zvezi z odpadki in materiali je podoba mešana, saj je na eni strani pri več kot 75 % podjetij, registriranih v sistemu EMAS, mogoče zaznati pozitiven vpliv na uspešnost pri odpadkih in materialih ter na drugi strani negativno povprečno uspešnost, ki je izračunana na podlagi vzorca poročanj o glavnih kazalnikih. Študije kažejo, da sistem EMAS na splošno zagotavlja večje izboljšanje okoljske uspešnosti kot standard ISO 14001.

Vendar je skupna uspešnost instrumentov zmanjšana zaradi omejenega sprejetja:

•sprejetje sistema EMAS in znaka EU za okolje ne zadostuje za spodbujanje celotnega trga in tako za doseganje znatnih sprememb pri skupnih vzorcih potrošnje in proizvodnje ter s tem za zagotavljanje znatnih okoljskih koristi zunaj podjetij in organizacij, ki se odločijo za sodelovanje v sistemih. Omejeno sprejetje obeh uredb je posledica pomanjkanja ozaveščenosti in priznavanja na trgu, nepriznavanja v javnih politikah ter stroškov usklajevanja in preverjanja.

V zvezi z znakom EU za okolje je mogoče ugotoviti pomanjkanje promocijskih dejavnosti, številne in stroge zahteve iz meril ter izziv glede skladnosti s členom 6(6) o prepovedi uporabe nevarnih snovi. Znatne razlike so tudi pri sprejetju za različne vrste proizvodov, saj se znak v več skupinah proizvodov ne uporablja ali pa se uporablja le postransko, kar kaže na ovire pri nekaterih posameznih skupinah proizvodov na eni strani ter na pomanjkanje strateškega pristopa pri izboru skupin, za katere se oblikujejo/spremenijo merila, na drugi strani.

Dodatne ovire za sistem EMAS so pomanjkanje vključenosti v javne politike s spodbudami in oprostitvijo drugih zakonskih zahtev („oprostitev uporabe zakonskih določb“), pomanjkanje promocijskih dejavnosti ter svetovno priznan in manj zahteven sistem okoljskega ravnanja (standard ISO 14001), ki ima vodilni položaj na trgu.

Uspešnost sistemov se med državami članicami razlikuje, pri čemer se v nekaterih sploh ne uporabljata ali pa zelo malo, v drugih – kot sta Nemčija in Španija s 1882 oziroma 1289 lokacijami, registriranimi v sistemu EMAS, ter Francija s 555 in Italija s 359 registriranimi licencami za znak EU za okolje – pa dosegajo boljše rezultate. Take razlike je mogoče pripisati predvsem višini sredstev, ki jih vlagajo države članice, povezane pa so tudi s sprejetjem pobud za vključitev instrumentov v širši sklop okoljskih politik. Na primer, s povezovanjem sistema EMAS in pravil o okoljskih inšpekcijskih pregledih je mogoče ustvariti spodbudo za uvedbo sistema EMAS in pridobitev „oprostitve uporabe zakonskih določb“; podobno je prek povezave z zelenim javnim naročanjem mogoče promovirati znak za okolje.