V Franciji je institucionalni in zakonodajni okvir pretežno vzpostavljen. Obstajajo zakoni za preprečevanje korupcije v zasebnem in javnem sektorju ter boj proti njej, vključno z zaščito žvižgačev, prijavo premoženja, lobiranjem in pojavom vrtljivih vrat. Med organi, vključenimi v boj proti korupciji, so protikorupcijska agencija, visoki organ za preglednost javnega življenja in osrednji urad za boj proti korupciji in davčnim kršitvam. Nacionalni finančni tožilec je pristojen za preiskavo primerov korupcije na visoki ravni.

Civilno pravosodje se spopada z nekaterimi izzivi glede učinkovitosti. Ocenjeni čas, potreben za rešitev civilnih in gospodarskih pravdnih zadev, se je v zadnjih letih podaljšal, saj je leta 2018 v povprečju znašal več kot 400 dni. Poleg tega se je stopnja rešenih civilnih in gospodarskih pravdnih zadev v letu 2018 zmanjšala na 96 %, število nerešenih civilnih in gospodarskih pravdnih zadev pa je precejšnje. Namen nedavne uvedbe začasne izvršitve odločb sodišč prve stopnje je dodatno povečati učinkovitost pravosodnega sistema. Ta cilj bo morda mogoče doseči tudi z nedavno združitvijo različnih vrst sodišč prve stopnje v enotno obliko „tribunal judiciaire“, čeprav so deležniki izrazili nekaj pomislekov glede vplivov te reforme na dostop državljanov do pravnega varstva.

Med pandemijo COVID-19 so bili uvedeni nekateri ukrepi, povezani z delovanjem pravosodnega sistema. Med temi ukrepi je bil predčasni odpust nekaterih kategorij pridržanih oseb, uvedeno pa je bilo tudi samodejno podaljšanje pripora. Deležniki so ukrep močno kritizirali in poudarili tveganje za zagotavljanje temeljne pravice do svobode. Državni svet je zavrnil tožbo za izpodbijanje zakonitosti podaljšanja pripora. Kasacijsko sodišče je razsodilo, da bi moralo sodišče, ki bi običajno odločalo o podaljšanju, hitro pregledati veljavnost odločbe o podaljšanju.

Pobude za povečanje sredstev za pravosodni sistem. Medtem ko so skupni javnofinančni odhodki za sodišča v EUR na prebivalca nadpovprečno visoki, so odhodki kot odstotek razmeroma nizki. Zakon o načrtovanju za pravosodje v obdobju 2018–2022 določa precejšnje povečanje finančnih sredstev za pravosodni sistem s 24-odstotno razliko med proračunom za leto 2017 v višini 6,7 milijarde EUR in načrtovanim zneskom 8,3 milijarde EUR za leto 2022. Poleg tega od julija 2019 med ministrstvom za pravosodje in deležniki potekajo posvetovanja za razvoj zanesljivega orodja za merjenje delovne obremenitve. Razpoložljivost takega orodja bi lahko prispevala k optimalnemu upravljanju človeških virov in finančnih sredstev v sodstvu. Kar zadeva pravno pomoč, je dohodkovni prag za upravičenost do polne pravne pomoči nekoliko pod Eurostatovim pragom revščine . Zakon o načrtovanju za pravosodje v obdobju 2018–2022 uvaja obvezno mediacijo za nekatere zadeve v sporih majhne vrednosti, kar bi lahko vplivalo na dostop državljanov do pravnega varstva.

Nadaljujejo se prizadevanja za nadaljnji razvoj digitalizacije pravosodnega sistema. Spletne informacije o pravosodnem sistemu za širšo javnost so v celoti razpoložljive, možnost pošiljanja vabil in spremljanja faz postopka na spletu pa je med sodišči močno razširjena. Omejene pa ostajajo možnost vložitve zadeve prek spleta in kategorije sodb, ki so objavljene na spletu. V tem smislu je nedavna uredba o javni objavi sodnih odločb naslednji korak v postopku digitalizacije. Vendar so bili deležniki v preteklosti kritični glede načinov objave in poudarili, da je treba zagotoviti varnost in zasebnost članov sodstva. Poleg tega je namen zakona o načrtovanju za pravosodje v obdobju 2018–2022 dodatno digitalizirati pravne postopke, nadaljuje pa se tudi postopek olajšanja spletne oddaje vlog za pravno pomoč.

Nedavno so bile predlagane reforme za dodatno povečanje neodvisnosti sodstva. Visoki sodni svet ima ključno vlogo pri varovanju neodvisnosti sodstva. Pristojen je za imenovanje kandidatov za številne ključne položaje, sodnike pa na splošno imenuje minister za pravosodje na podlagi zavezujočega mnenja sveta. Tožilce imenuje minister za pravosodje na podlagi mnenja sveta, ki je zgolj svetovalnega značaja. Člane sodstva nato formalno imenuje predsednik republike. V skladu s predlagano reformo bi bilo mnenje visokega sodnega sveta o imenovanju kandidatov za tožilce za izvršilno oblast zavezujoče, kar bi okrepilo njegovo vloga v postopku imenovanja. Poleg tega je visoki svet pristojni organ za odločanje o disciplinskih ukrepih zoper sodnike, disciplinske odločitve zoper tožilce pa sprejme minister za pravosodje na podlagi nezavezujočega mnenja visokega sveta. V skladu s predlagano reformo bi bil visoki svet tudi pristojni organ za odločanje o disciplinskih ukrepih zoper tožilce. Skupina GRECO je pozdravila te predlagane spremembe ustave. Poleg tega nekdanji predsedniki republike v skladu s predlagano reformo ne bi imeli več pravice, da po prenehanju funkcije postanejo člani ustavnega sveta. Reforma bi odpravila tudi sodišče republike, ki je pristojno za obravnavo kazenskih zadev, povezanih z dejanji članov vlade pri izvrševanju njihovih funkcij. Za obravnavo takih zadev bi bilo namesto navedenega sodišča pristojno pariško višje sodišče. Poleg teh predlaganih reform je prišlo še do drugih sprememb, kot je nova zbirka etičnih obveznosti v sodstvu, ki jo je visoki svet sprejel januarja 2019. V tej zbirki je priporočeno, da dejavni člani sodstva zase ne zahtevajo častnih priznanj, da bi preprečili vsak sum širše javnosti v zvezi s svojo neodvisnostjo. V zvezi s tem je Svet Evrope v preteklosti izrazil pomisleke o možnosti podeljevanja uradnih častnih odlikovanj ali priznanj sodnikom.

V pravosodnem sistemu sta dve avtonomni veji sodišč: redna sodišča, pristojna za civilne in kazenske zadeve na eni strani, in upravna sodišča na drugi strani. Obe veji sestavljajo sodišča treh stopenj, in sicer sodišča prve stopnje, višja sodišča in vrhovno sodišče (kasacijsko sodišče oziroma državni svet). Državni svet ima tudi posvetovalno vlogo, v okviru katere izdaja mnenja o osnutkih zakonodaje, odgovoren pa je tudi za upravljanje upravnih sodišč in višjih sodišč. Ustavno sodišče je pristojno za preverjanje ustavnosti zakonov. Visok sodni svet, katerega člani so večinoma mirovni sodniki, ki jih mirovni sodniki izvolijo iz svojih vrst, ima pomembno vlogo pri varovanju neodvisnosti sodstva. Tožilstvo je del sodstva in spada v pristojnost ministra za pravosodje. Slednji lahko daje splošna navodila o politiki pregona, vendar ne sme dajati navodil v posameznih zadevah. Odvetnike zastopa več odvetniških zbornic po vsej Franciji.

Postopek sprejemanja zakonov vključuje ocene učinkov in redna posvetovanja z deležniki; državni svet prispeva k zagotavljanju kakovosti zakonodaje. V nedavni pobudi za državljansko konvencijo se raziskuje inovativen način vključevanja državljanov v zakonodajni postopek. Pri varovanju temeljnih pravic sodeluje več neodvisnih organov, vključno z zagovornikom pravic in nacionalno posvetovalno komisijo za varovanje in spodbujanje človekovih pravic. V sistemu zavor in ravnovesij imajo ključno vlogo ustavni svet, državni svet in drugi neodvisni organi.

Francija ima dobro uveljavljen pravni in institucionalni okvir, ki podpira pluralnost medijev. Regulativni organ za avdiovizualne medije je neodvisen organ in pozorno spremlja medijski trg. Pravila o preglednosti lastništva medijev zagotavljajo, da so informacije o lastništvu medijev dostopne javnosti. Poleg tega se v primeru sprememb lastništva medijev ocenjuje učinek neposrednih in posrednih lastnikov na konkurenco. Dodeljevanje državnega oglaševanja je urejeno in porazdeljeno po različnih vrstah medijev. Politični vpliv na medije velja za nizkega, tudi zaradi jamstev, povezanih z javnimi uslužbenci in člani regulativnega organa za medije. Uredniška neodvisnost je močno zaščitena, vendar se velik del te zaščite nanaša samo na pogodbene novinarje. Poleg tega je v zadnjih letih močno naraslo število groženj novinarjem na spletu in zunaj spleta, vključno s fizičnimi napadi.

Francija je v zadnjih letih okrepila svoj institucionalni okvir za boj proti korupciji in njeno preprečevanje v javnem in zasebnem sektorju. Ustanovljene so bile nove specializirane protikorupcijske institucije, kot sta visoki organ za preglednost javnega življenja (HATVP) in francoska protikorupcijska agencija (AFA). S sprejetjem zakona Sapin II leta 2016 so bila pooblastila organa HATVP razširjena na upravljanje registra lobistov in bo zdaj pristojen tudi za urejanje pojava vrtljivih vrat. Z zakonom Sapin II je bil uveden tudi celovit okvir za zaščito žvižgačev. Sistem prijave premoženja vsebuje podrobne informacije o preteklih in sedanjih dejavnostih in interesih, ki so objavljene v obliki odprtih podatkov. Nacionalni finančni tožilec je uspešen pri doseganju obsodb v zadevah, povezanih s korupcijo in poneverbo javnih sredstev na visoki ravni.

Nedavno je bilo sprejetih več pobud za izboljšanje neodvisnosti, kakovosti in učinkovitosti francoskega pravosodnega sistema. Predlagana je bila zlasti reforma za razširitev pristojnosti visokega sodnega sveta, ki bi dodatno povečala neodvisnost sodstva. Podjetja menijo, da je stopnja neodvisnosti sodstva visoka, širša javnost pa, da je povprečna. Sprejete so bile tudi druge pobude za izboljšanje kakovosti in učinkovitosti pravosodnega sistema, zlasti v zvezi z digitalizacijo in viri v pravosodnem sistemu. Ti ukrepi bi lahko med drugim prispevali k povečanju učinkovitosti civilnega pravosodja, ki se je v zadnjih letih zmanjšala.

Zadnji francoski indeks zaznave korupcije, ki ga objavlja organizacija Transparency, je 69/100, s čimer se Francija uvršča na 9. mesto v Evropski uniji in 23. mesto na svetu. Med francoskimi anketiranci jih 70 % meni, da je korupcija v njihovi državi močno razširjena (povprečje EU: 71 %), 10 % pa, da korupcija vpliva nanje osebno v vsakodnevnem življenju. Kar zadeva podjetja, jih 55 % meni, da je korupcija močno razširjena (povprečje v EU: 63 %), 51% podjetij pa, da korupcija otežuje poslovanje (povprečje v EU: 37 %). 26 % anketirancev meni, da je dovolj uspešnih pregonov, ki odvračajo ljudi od koruptivnih ravnanj (povprečje v EU: 36 %), 43% podjetij pa, da so posamezniki in podjetja, ki so bili zaloteni pri podkupovanju visokih uradnikov, ustrezno kaznovani (povprečje v EU: 31 %).

V nacionalni zakonodaji so kot kazniva dejanja opredeljene vse oblike aktivnih in pasivnih kaznivih dejanj korupcije v javnem in zasebnem sektorju. To zajema korupcijo na področju športa ter korupcijo in trgovanje z vplivom v javnem sektorju. Januarja 2020 je Francija sprejela svoj prvi večletni nacionalni načrt za boj proti korupciji. Pripravila ga je francoska protikorupcijska agencija (AFA) v posvetovanju z vsemi zadevnimi upravami in lokalnimi organi ter se nanaša na obdobje 2020–2022. Nacionalni načrt se nanaša na preventivno in represivno dimenzijo korupcije ter predvideva okrepljene preventivne ukrepe in učinkovitejše mednarodno sodelovanje na področju boja proti korupciji. Konec leta 2021 je načrtovano javno posvetovanje za vključitev civilne družbe in vseh deležnikov v oceno prvih rezultatov dejanj v skladu z nacionalnim načrtom.

Protikorupcijska agencija (AFA) je bila ustanovljena 9. decembra 2016. Vodi jo mirovni sodnik, imenovan z uredbo predsednika republike za neobnovljiv mandat šestih let. Njegova funkcija lahko preneha samo na njegovo zahtevo ali v primeru nezmožnosti ali hujše kršitve. Direktor agencije AFA pri izvrševanju svojih nadzornih funkcij ne sme prejemati ali zahtevati navodil nobenega upravnega ali vladnega organa. Agencija AFA pripravlja večletni protikorupcijski načrt ter podpira pravne osebe zasebnega in javnega prava pri preprečevanju in odkrivanju korupcije. Poleg tega spremlja kakovost preventivnih sistemov v javnih organih, in sicer tako na ravni centralne države kot na lokalni ravni, v neprofitnih organizacijah in fundacijah v javnem interesu ter javnih in zasebnih podjetjih v njeni pristojnosti ter sprejemanje programov skladnosti na podlagi sodnih odločb.

Visoki organ za preglednost javnega življenja (HATVP) je odgovoren za zagotavljanje integritete javnih institucij. Med nalogami neodvisnega organa, ustanovljenega leta 2013, so nadzorovanje popolnosti, pravilnosti in poštenosti prijave premoženja in interesov nosilcev mandata ali javnih uslužbencev, prijavljanje sumljivih primerov nacionalnemu finančnemu tožilstvu in svetovanje javnim uslužbencem na področju etike. Prijave premoženja se predložijo organu imenovanja ali organu HATVP. Izjave uradnikov in ministrov o interesih so na voljo v obliki odprtih podatkov, izjave poslancev pa niso javno dostopne. Leta 2018 je organ HATVP prejel 5787 izjav o interesih in prijav premoženja. Ocenjuje, da uradniki svojo obveznost prijave izpolnijo v 99,82 %. Leta 2018 je visoki organ 30 primerov predložil državnemu tožilstvu. Organ HATVP lahko predlaga tudi mogoče izboljšave pravnega in institucionalnega okvira, ki jih vključi v svoja letna poročila. S sprejetjem zakona Sapin II leta 2016 so bila pooblastila organa HATVP razširjena na upravljanje registra lobistov. Od takrat je pristojen tudi za urejanje pojava vrtljivih vrat. Leta 2018 je bilo v visokem organu zaposlenih 52 uslužbencev, organ je prejel 5 787 prijav premoženja in izjav o interesih, njegov proračun pa je znašal 5,5 milijona EUR. Drugi instituciji, vključeni v protikorupcijski okvir, sta: nacionalna komisija za račune za kampanje in politično financiranje ter pooblaščenec državne skupščine za etiko, ki so mu bile nedavno dodeljene nove naloge in s katerim se poslanci vedno pogosteje posvetujejo.

Kazniva dejanja korupcije lahko preiskujejo vse enote policije, osrednji urad za boj proti korupciji in davčnim kršitvam (OCLCIFF) pa je posebej odgovoren za preiskave čezmejne korupcije in podkupovanja. Osrednji urad (OCLCIFF) deluje pod vodstvom nacionalnega finančnega tožilstva (PNF), visoko specializiranega urada za boj proti korupciji. Februarja 2020 je ministrstvo za pravosodje objavilo poročilo o zadevah iz leta 2018, povezanih s korupcijo. V poročilu je navedeno, da se je število takih zadev od leta 2013 povečalo za 24 %. Za spopadanje z izzivi, ki jih to povečanje prinaša, je bila julija 2019 izvedena reorganizacija finančne policije. Ustanovljen je bil poddirektorat, namenjen izključno finančnemu kriminalu, s čimer so bili združeni različni oddelki, pristojni za te zadeve, in sicer poddirektorat za boj proti finančnemu kriminalu. Znotraj te nove strukture je urad OCLCIFF pristojen za zadeve korupcije, poneverbe javnih sredstev in davčne utaje. Osebje urada OCLCIFF v letu 2020 sestavlja 90 uslužbencev.

V okviru dejavnosti nacionalnega finančnega tožilca (PNF) je bilo kazensko preganjanih in obsojenih več zadev na visoki ravni, ki so vključevale politike in predstavnike mednarodnih podjetij. Nacionalni finančni tožilec poroča, da je vzpostavil tesne odnose s tujimi parterji in sklenil več dogovorov po skupnih preiskavah z uporabo pravnih konvencij v javnem interesu. Decembra 2019 je bilo v njegovem portfelju 582 kartotek, od katerih se jih je 50 % nanašalo na kršitve integritete. Pri nacionalnem državnem tožilcu je bilo 6. januarja 2020 zaposlenih 17 mirovnih sodnikov, pet specializiranih asistentov in 15 uslužbencev za register. Skupina GRECO je menila, da je število zaposlenih premajhno, in nacionalnemu finančnemu tožilstvu svetovala dodatno osebje. Poleg tega je skupina GRECO svetovala, da bi morala njegovo neodvisnost od izvršilne oblasti pri prenosu informacij o postopkih, ki potekajo zoper osebe na najvišjih izvršilnih funkcijah, vladi zagotavljati dodatna jamstva, da bi se zavarovala integriteta preiskav.

Dogovori o odloženem pregonu (CJIP) so alternativa kazenskemu pregonu v Franciji. Ta instrument je mogoče uporabiti po predhodni preiskavi in na podlagi programa skladnosti, ki se izvede pod nadzorom komisije AFA, omogoča preprečitev ponovitve kaznivih dejanj korupcije, ki jih je storila pravna oseba. Do zdaj je bilo sklenjenih enajst dogovorov o odloženem pregonu (CJIP), vključno s šestimi dogovori v zvezi s korupcijo.

Podjetja določene velikosti morajo uveljaviti protikorupcijske programe. Direktorji podjetij in javnih ustanov industrijske ali komercialne narave z najmanj 500 zaposlenimi in prometom, višjim od 100 milijonov EUR, morajo uveljaviti ukrepe za preprečevanje in odkrivanje dejanj korupcije ali trgovanja z vplivom, storjenih v Franciji ali tujini. To vključuje storitev takih dejanj v podrejenih družbah. Državne uprave, lokalni organi in javne ustanove, podjetja z mešanim kapitalom ter združenja in fundacije, ki veljajo za javne službe, morajo prav tako izvajati ukrepe za preprečevanje in odkrivanje dejanj korupcije in drugih kršitev integritete.

Vzpostavljena je bila konsolidirana ureditev za zaščito žvižgačev. Od leta 2007 je bilo v določenih sektorjih uveljavljenih več mehanizmov, med drugim za korupcijo, škodo za okolje in javno zdravje. S sprejetjem zakona Sapin II leta 2016 je bila vzpostavljena splošna ureditev zaščite žvižgačev v javnem in zasebnem sektorju.

Določbe za ureditev lobiranja in pojava vrtljivih vrat so večinoma sprejete. Visoki organ za preglednost javnega življenja je zadolžen za pomoč javni upravi pri urejanju pojava vrtljivih vrat. Z zakonom o preoblikovanju javne uprave je bila komisija za etiko v javni upravi združena z visokim organom za preglednost javnega življenja (HATVP). Organ HATVP pred imenovanjem osebe, ki je bila prej zaposlena v zasebnem sektorju, na visoko javno funkcijo, izda mnenje, od katerega bo odvisno imenovanje. Pred imenovanjem katerega koli člana vlade in v zvezi z osebo, katere imenovanje je predvideno, lahko predsednik republike od predsednika organa HATVP zahteva informacije, ki na dan zahteve in ob upoštevanju informacij, ki jih ima na voljo organ HATVP, nakazujejo, ali je ta oseba v položaju, ki bi lahko pomenil navzkrižje interesov, in ukrepe, potrebne za preprečevanje ali takojšnje prenehanje tega navzkrižja interesov. Francija ima odprt register lobistov, nekatere organizacije, na primer verske, pa so izvzete iz obveznosti vpisa v register. Vendar je skupina GRECO opozorila na potrebo po popolnoma točnem registru, saj je treba vanj vpisati samo tiste lobistične organizacije, ki navežejo stik z visokimi uradniki. Organ HATVP daje informacije o interesnih skupinah, vpisanih v register, ki je bil vzpostavljen po sprejetju zakona Sapin II, v obliki odprtih podatkov.

III.Pluralnost medijev

Francija ima tradicijo svobode izražanja in obveščanja ter pluralnosti in neodvisnosti medijev, ki so določene v ustavi in zagotovljene s posebno sektorsko zakonodajo, ki jo izvaja neodvisni regulativni organ za medije. Preglednost lastništva medijev je opredeljena z zakonom. Enako velja za neodvisnost medijev, ki je tradicionalno močno zaščitena.

Neodvisnost regulativnega organa za medije v Franciji je zagotovljena z zakonom. Conseil Supérieur de l'Audiovisuel (CSA) je neodvisni upravni organ, ki je bil ustanovljen leta 1989. Sedem članov organa CSA je imenovanih z uredbo za neobnovljiv mandat šestih let. Njegovega predsednika imenuje predsednik republike, po tri člane pa imenuje vsak od dveh domov parlamenta. Člana je mogoče začasno odstaviti ali razrešiti samo zaradi nesposobnosti, neprimernosti za funkcijo, ki jo izvršuje, ali zaradi drugih utemeljenih razlogov, povezanih z zadevno osebo. Veljajo splošne določbe za minimaliziranje poseganja medijskega sektorja in prepoved sprejemanja navodil drugih javnih organov. Proračun regulativnega organa potrdi parlament, finančna sredstva in človeški viri pa so prepuščeni presoji regulativnega organa, kar utrjuje njegov neodvisni položaj. Za zagotovitev ustrezne in odgovorne rabe virov mora regulativni organ svoje finančno poročilo vsako leto predstaviti vladi in parlamentu. Organ CSA je pristojen za izrekanje sankcij, ki jih je mogoče izpodbijati na sodišču. Zakonsko določena obveznost objave dnevnega reda in odločitev, sprejetih na sejah sveta, prispeva k veliki preglednosti dejavnosti organa CSA. Tveganje za neodvisnost organa CSA je v skladu z orodjem za spremljanje pluralnosti medijev Media Pluralism Monitor 2020 (MPM za leto 2020) zelo majhno. Poleg organa CSA je bil leta 2019 z namenom spodbujanja spoštovanja deontoloških standardov ustanovljen francoski novinarski svet. Je samoregulativni organ, ki ga sestavljajo predstavniki novinarjev, založnikov in javnosti. Na podlagi pritožbe ali na lastno pobudo lahko svet ponudi mediacijo med zadevnimi stranmi ali po potrebi izda mnenja.

Pravila o preglednosti lastništva medijev zahtevajo, da podjetja objavijo nekatere informacije o lastništvu. Podjetja morajo po zakonu javnosti razkriti svoje tri največje lastnike. Poleg tega morajo obvestiti organ CSA, če lastništvo ali nadzor v radijskem ali televizijskem podjetju doseže ali preseže prag 10 %. Organ CSA objavi informacije o kapitalski strukturi na svojem spletišču, z njim pa se posvetuje tudi urad za konkurenco pri spremembah lastništva medijev, pri katerih ocenjuje neposredne in posredne lastnike.

Dodeljevanje državnega oglaševanja urejata zakon o javnem naročanju in zakon o vladni službi za obveščanje. V skladu s poročilom orodja za spremljanje pluralnosti medijev Media Pluralism Monitor (MPM) za leto 2020 je dodeljevanje državnega oglaševanja razdeljeno po različnih vrstah medijev, pripadajoči kazalnik tveganja za državno reguliranje virov in podporo medijskemu sektorju pa kaže na minimalno tveganje. Organ CSA je odgovoren za izvajanje pravil politične pokritosti v avdiovizualnem sektorju, s čimer se zagotovi poštena razporeditev programskega časa med političnimi razpravami. Te informacije se mesečno predložijo obema domovoma parlamenta, kar zagotavlja visoko raven preglednosti in nadzora.

Vzpostavljen pravni okvir in pluralnost subjektov zmanjšujeta tveganje za politični nadzor nad mediji na najnižjo možno raven. Zakonske določbe na tem področju se na primer nanašajo na izjavo o navzkrižju interesov za javne uslužbence in povezane varnostne mehanizme v organu CSA, ki članom sveta prepovedujejo funkcije v medijskem podjetju. Mediji morajo imeti tudi deontološko listino in ustanoviti odbor za točnost, neodvisnost in pluralnost informacij in programov. V poročilu orodja za spremljanje pluralnosti medijev Media Pluralism Monitor za leto 2020 (MPM 2020) je navedena nizka stopnja tveganja za politični nadzor nad javnimi ali zasebnimi mediji v Franciji.

Uredniška svoboda novinarjev je zagotovljena z uporabo določb o vesti in določb o odpovedi. Ustrezna določba zakonika o delovnih razmerjih novinarjem, ki imajo sklenjeno pogodbo z delodajalcem, dovoljuje odpoved pogodbe brez odpovednega roka, če delo ogroža njihove moralne standarde, pri čemer ne izgubijo socialnih prejemkov. To do določene mere preprečuje uredniški pritisk na novinarje. Vendar se to jamstvo ne nanaša na novinarje brez pogodbenega razmerja. Novinarji imajo zakonsko pravico do nerazkrivanja svojih virov. Odstopanja od te pravice se uporabljajo samo zaradi nacionalne varnosti. Nekateri deležniki poročajo, da se novinarji spopadajo s pritiski in zastraševanjem, naj razkrijejo svoje vire. Tako vedenje bi lahko vplivalo na vsakodnevno delo novinarjev in imelo zastraševalni učinek. Obrekovanje se šteje za kaznivo dejanje, med mogočimi sankcijami pa je zaporna kazen (če je obrekovanje povezano z raso ali etničnim poreklom).

Pravni okvir zagotavlja ukrepe za fizično varnost novinarjev, vendar število groženj novinarjem narašča. Organi navajajo, da ni posebne zakonske določbe o varnosti novinarjev in da so novinarji zaščiteni kot vsi drugi državljani. V zadnjih letih je bilo poročano o nekaterih primerih fizičnih groženj in napadov državnih in nedržavnih akterjev, zlasti med različnimi demonstracijami leta 2019. To je povezano s povečanim številom spletnih napadov in groženj, pri katerih lahko storilci zlahka ostanejo anonimni. Na platformi Sveta Evrope za spodbujanje zaščite novinarstva in varnosti novinarjev v letih 2019 in 2020 je bilo objavljenih 19 opozoril glede Francije. Nanašala so se zlasti na fizične napade, nadlegovanje novinarjev in obtožbe obrekovanja. Glede na dokaze o takih napadih in dejstvo, da se je večkrat poročalo o „ogroženosti“ zaščite novinarskih virov, je v poročilu MPM 2020 navedeno srednje tveganje na področju standardov za zaščito novinarjev. Deležniki poročajo tudi o zaskrbljenosti zaradi povečanja napadov na novinarje, zlasti med demonstracijami.

IV.Druga institucionalna vprašanja, povezana s sistemom zavor in ravnovesij

Francija ima polpredsedniški politični sistem, v katerem predsednika neposredno izvolijo državljani, predsednik vlade pa je odgovoren parlamentu. Dvodomni parlament sestavljata narodna skupščina in senat. Zakonodajne predloge lahko vložijo vlada ali člani obeh domov parlamenta. Ustavni svet prouči ustavnost zakonov pred njihovim sprejetjem ali po njem. V sistemu zavor in ravnovesij imajo pomembno vlogo neodvisni organi.