o določitvi metod izračuna in zahtev za poročanje v skladu z Direktivo 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva

o metodah izračuna in zahtevah za poročanje v skladu s členom 7a Direktive 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva

Namen te ocene učinka je oceniti primernost možnosti za oblikovanje takšne metodologije in z njimi povezane okoljske, ekonomske in socialne učinke. Komisija je v podporo svoji oceni leta 2012 začela zunanjo študijo, o njenih vmesnih ugotovitvah je razpravljala z deležniki decembra 2012 in aprila 2013.

Možnih je več različic za oblikovanje takšne metodologije, v skladu s katero se uporabi raven razčlenjenosti (npr. proizvod, surovina ali pošiljka), in za ugotavljanje, ali so dejanski izračuni emisij TPG in/ali privzete vrednosti dovoljeni. Možne metodologije postavljajo različne zahteve za industrijo, odvisno od njihove zapletenosti, in bodo končno privedle do različnih cenovnih signalov, ki bodo vplivali na končno mešanico goriv in ustrezne s tem povezane ukrepe za blaženje posledic emisij.

o določitvi metod izračuna in zahtev za poročanje v skladu z Direktivo 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva

o metodah izračuna in zahtevah za poročanje v skladu s členom 7a Direktive 98/70/ES Evropskega parlamenta in Sveta o kakovosti motornega bencina in dizelskega goriva

Proizvodnja goriv lahko negativno vpliva na okolje zaradi proizvodnih in prodajnih dejavnosti, ki lahko negativno vplivajo na kakovost zraka in biotsko raznovrstnost, ter porabe velike količine virov, zlasti za nekonvencionalne vire. Kljub temu da imajo vse opisane možnosti nekatere pozitivne vplive na okolje v primerjavi z izhodiščnim scenarijem, so pozitivni vplivi največji pri možnosti C, saj se poveča zmanjšanje porabe virov, pa tudi nekonvencionalnih virov, ki bolj onesnažujejo.

Na tretjem mestu po natančnosti sta možnost D1 in D2. Ti dve možnosti omogočata skromno natančnost poročanja intenzivnosti TPG na ravni dobavitelja iz podobnih razlogov kot možnost B1. Glede na to, da bi bili pri tej možnosti samo dobavitelji z nižjo intenzivnostjo TPG od povprečja EU spodbujeni, da sporočajo dejanske vrednosti, bi bile lahko pri možnosti D1 povprečne emisije EU podcenjene za 1 odstotno točko splošnega cilja 6 %. Ta učinek bi se lahko ublažil z možnostjo D2, ker bi konservativna privzeta vrednost spodbudila tudi dobavitelje goriv z višjimi emisijami od povprečnih, da sporočajo dejanske vrednosti. Ta metodologija od dobaviteljev goriv zahteva, da zberejo precej dodatnih podatkov in si prizadevajo za njihovo sledenje, preverjanja, ki jih izvajajo države članice, pa bi bila zapletena. Ureditve bi bile bolj zapletene za tiste dobavitelje, ki se odločijo za predložitev dejanskih vrednosti.

Druga najbolj natančna možnost sporočanja intenzivnosti TPG na ravni EU in ravni dobavitelja je možnost C, saj razčlenjenost goriva na ravni surovine že zajema večino razlik med gorivi glede na njihovo intenzivnost TPG. Ta metodologija od dobaviteljev goriv zahteva, da zbirajo dodatne podatke in si prizadevajo za njihovo sledenje, preverjanja, ki jih izvajajo države članice, pa bi bila srednje zapletena.

Najučinkovitejša možnost sporočanja intenzivnosti TPG goriv na ravni EU in ravni dobavitelja je možnost E, saj od vseh dobaviteljev goriv zahteva, da sporočajo dejanske vrednosti. Vendar dejanski razčlenjeni podatki morda v določenem času niso na voljo za vse vrste goriv in dobavitelje; ta možnost je z vidika preverjanja tudi najbolj zapletena in pomeni največje tveganje goljufij.

Možnosti D1 in D2 zagovarjajo okoljske nevladne organizacije ter deležniki sektorja bioenergije in kmetijskega sektorja, ker je to metodologija, ki se uporablja za biogoriva.

Pri tej možnosti bi izpolnjevanje obveznosti dobaviteljev temeljilo na učinku TPG vseh surovin, uporabljenih v EU (tj. bencin in dizelsko gorivo/plinsko olje iz nafte, naravni bitumen, naftni skrilavec, premog, pretvorjen v tekoče gorivo, plinasto gorivo, električna energija itd.). Dobavitelji bi sporočali privzete vrednosti na podlagi povprečja vrednosti intenzivnosti TPG (možnost D1) ali konservativno, višje od povprečja (možnost D2). Ti možnosti bi zahtevali, da se sporoča izvor surovin fosilnega goriva. Dobavitelji pa bi lahko tudi izbrali predložitev dejanskih vrednosti. Ta možnost predvideva enake zahteve glede zbiranja podatkov in njihove sledljivosti kot možnost C, glede prizadevanja za izpolnjevanje obveznosti kot možnost B1 in dodatna prizadevanja za tiste dobavitelje, ki izberejo sporočanje dejanskih vrednosti.

Možnost C je bil ukrep, ki je bil oktobra 2011 predložen državam članicam. To možnost zagovarjajo okoljske nevladne organizacije in nekatere države članice.

Možnost B1 zagovarjajo naftna industrija (vključno z velikimi naftnimi družbami, neodvisnimi deležniki in trgovci), nekatere države, ki so izvoznice nafte, in nekatere države članice.

Ta pristop bi pomenil najpreprostejšo zahtevo za poročanje. Zahteva, da se oblikuje povprečna privzeta vrednost intenzivnosti TPG za štiri glavne vrste goriva, porabljenega v EU (tj. bencin, dizelsko gorivo/plinsko olje, utekočinjen naftni plin in stisnjen zemeljski plin). Ne razlikuje med dobavitelji glede na surovine, ki so vključene v njihovo mešanico goriv, ker so te vključene v povprečje EU (možnost B1) ali povprečje države članice (možnost B2). Ker vodi možnost B2 do ovir na notranjem trgu (veljale bi različne zahteve za dobavitelje goriv glede na to, v katero državo članico bi bilo gorivo dobavljeno), kar je v nasprotju s ciljem direktive o kakovosti goriva, je bila ta možnost zavržena in nadalje ocenjena samo možnost B1.

vzpostaviti metodologijo, ki bo dobaviteljem goriv omogočala, da čim natančneje sporočajo emisije TPG dobavljenega goriva in energije, ki nista pridobljena iz biogoriv, pri čemer so zajete vse pomembne faze, vključno s črpanjem, spremembo rabe zemljišča, prevozom in distribucijo, predelavo in zgorevanjem, ne glede na kraj nastanka emisij;

Ocenjeno je bilo, da je količinska opredelitev upravnega bremena najnižja pri možnosti B1, in sicer 3 milijone EUR letno, saj je pri tej možnosti mehanizem poročanja in preverjanja najpreprostejši. Ti stroški se zaradi višje ravni zapletenosti v povprečju povečajo, in sicer pri možnosti C na 15 milijonov EUR, možnosti D1 na 23 milijonov EUR, možnosti D2 od 23 milijonov EUR do 31 milijonov EUR in možnosti E na 31 milijonov EUR. Ti stroški so nizki pri vseh možnostih, in sicer se gibajo med 0,001 centa in 0,01 centa na liter.

6.3.2.Stroški skladnosti

Ko so upoštevane ravni biogoriv in električne energije iz obnovljivih virov, ki so potrebne za uresničitev cilja direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, večji delež zmanjšanja ogljika, ki je potrebno za izpolnjevanje direktive o kakovosti goriva, izhaja iz zmanjšanja primarnih emisij in dodatnega mešanja biogoriva pri vseh možnostih, ki povzročajo podobne stroške. Zdi se, da ima zamenjava goriv višje intenzivnosti z gorivi nižje intenzivnosti majhno vlogo pri splošnem zmanjšanju, potrebnem pri tistih možnostih, pri katerih je to dovoljeno glede na to, da so stroški zmanjšanja za druge tehnologije veliko ugodnejši. Možnost z najnižjimi stroški skladnosti je možnost D1 s stroški v višini 1 milijona EUR letno, sledijo ji možnost B1 s 6 milijoni EUR, možnost C z 8 milijoni EUR, možnost D2 z do 9 milijoni EUR in možnost E z 9 milijoni EUR. Ti stroški so pri vseh možnostih nizki in znašajo do 0,003 centa na liter. Možnost D1 kaže najnižje stroške skladnosti, in sicer zaradi podcenjevanja emisij na ravni EU, kar vodi v manjše prizadevanje za zmanjšanje, ki se na splošno zahteva.

6.3.3.Drugi stroški in vplivi na konkurenčnost

Zdi se, da vodi možnost D1 v najnižje povečanje tržnih stroškov v višini 59 milijonov EUR, in sicer zaradi nezadostnega sporočanja povprečnih emisij EU. Vse druge možnosti vodijo v podobne tržne stroške v višini 79 milijonov EUR. Za vse možnosti so bili ocenjeni splošni učinki povišanja cen na črpalkah v višini 0,02–0,04 centa na liter.

V zvezi z učinki dodatnega bremena na sektor naftne industrije, zlasti na rafinerije EU, se utemeljeno domneva, da bodo proizvajalci večino stroškov prenesli na potrošnike. Ker so stroški nizki in ni pričakovati znatnega zmanjšanja skupne porabe goriva, se ne pričakuje znatnih sprememb v strukturi trga, dodani vrednosti, zmogljivosti za inovacije, zaposlovanju ali konkurenčnosti rafinerij EU v primerjavi z mednarodnimi konkurenti.

7.ZAKLJUČEK

Izbira metodologije je ključna pri določanju natančnosti sporočene intenzivnosti ogljika v dobavljenih gorivih. Nekatere metodologije vodijo v nekatera podcenjevanja in/ali precenjevanja intenzivnosti TPG goriv na ravni dobavitelja. Možnosti D1 in D2 podcenjujeta tudi intenzivnost TPG goriv na ravni EU. Nenatančno poročanje lahko delno zmanjša splošno ambicijo direktive o kakovosti goriva in vpliva na način porazdelitve bremen med dobavitelje goriv.

Možnosti, ki vodijo v nadaljnjo raven razčlenjenosti kot samo po vrsti goriv (npr. raven surovine in pošiljke goriva), so učinkovitejše pri spodbujanju rabe goriv z nižjo intenzivnostjo TPG in manjšim onesnaževanjem. Kažejo pozitivne rezultate glede vplivov na okolje. Posredno pa to vodi v majhno zmanjšanje uvoženih proizvodov, saj ima nafta, ki jo uporabljajo rafinerije EU, nižjo intenzivnost ogljika.

Pri različnih možnostih je malo razlik v smislu ekonomskih stroškov, čeprav so bile ugotovljene nekatere razlike v upravnih stroških in stroških skladnosti – možnost B1 je možnost z najnižjimi stroški. Ti stroški se ne štejejo za znatne v smislu ekonomskih učinkov ali učinkov na konkurenčnost dobaviteljev goriv. Pri vseh možnostih prinašata zmanjšanje v primarnih emisijah in povečano mešanje biogoriva velik delež dodatnega zmanjšanja, ki je potrebno za uresničitev cilja direktive o kakovosti goriva. Možnost dobaviteljev, da zamenjajo fosilna goriva z visoko intenzivnostjo ogljika s tistimi z nižjo intenzivnostjo, ima omejeno vlogo pri doseganju zmanjšanja emisij TPG, določenega pri tistih možnostih, pri katerih je takšno zmanjšanje dovoljeno.

Možnost, da lahko dobavitelji izberejo med sporočanjem svojih dejanskih vrednosti intenzivnosti TPG ali privzete vrednosti, ki je zagotovljena, pomeni tveganje, da bi lahko imeli dobavitelji nafte z visoko intenzivnostjo koristi zaradi te prožnosti, če takšne privzete vrednosti niso določene konservativno.

Možnost B1 vodi v najpreprostejši mehanizem izvajanja in preverjanja, saj ne zahteva nobenega dodatnega zbiranja podatkov. Vendar kaže ta možnost (na podlagi povprečnih privzetih vrednosti na vrsto goriv) nekatere nenatančnosti v smislu sporočanja intenzivnosti TPG na ravni dobavitelja in pomeni možnost tveganja pri sporočanju povprečja EU. Razlog je v tem, da pri tej možnosti s poročanjem, ki temelji na povprečnih privzetih vrednosti na vrsto goriv, dobavitelji ne zberejo pravih tržnih informacij. Čeprav je možnost B1 najpreprostejša, je okoljski učinek razmeroma slabši. Nasprotno so možnosti C, D1 in D2 podobne v smislu zagotavljanja natančne metodologije in kažejo pozitivne vplive na okolje, čeprav so bolj obremenjujoče, zlasti možnost D2. Torej, obstaja vrsta vprašanj, ki na koncu uravnotežijo izbiro med možnostmi C, D1, D2 in B1. Pričakuje se, da možnost B1 povzroča najnižje upravne stroške. Možnost E je sicer privlačna zaradi večje natančnosti, vendar bi jo bilo kratkoročno težko izvesti. Zato se zdi najprimernejša možnost B1, tj. povprečne privzete vrednosti TPG na vrsto goriv (bencin/dizelsko gorivo) na podlagi mešanice goriv EU („osnovni pristop poročanja“).