SPOROČILO KOMISIJE

Obvestilo Komisije o izvrševanju pravil o državni pomoči na nacionalnih sodiščih

(2021/C 305/01)

1. UVOD 3

1.1. Sistem nadzora državnih pomoči 4

1.2. Obveznost mirovanja 5

2. SPLOŠNA NAČELA IZVRŠEVANJA PRAVIL O DRŽAVNI POMOČI 6

2.1. Načelo lojalnega sodelovanja 6

2.2. Načeli enakovrednosti in učinkovitosti, ki se uporabljata za nacionalne postopke 6

2.2.1. Pravdna sposobnost 7

2.2.2. Pristojnost 8

2.2.3. Načelo pravnomočnosti 8

3. VLOGA KOMISIJE 9

3.1. Izključna pristojnost Komisije 9

3.2. Pooblastila Komisije za izvrševanje pravil o državni pomoči 10

4. VLOGA NACIONALNIH SODIŠČ 11

4.1. Razmejitev pristojnosti nacionalnih sodišč pri uporabi pravil o državni pomoči 11

4.1.1. Po sklepu Komisije 12

4.1.1.1. Po sklepu Komisije, s katerim je bila pomoč razglašena za združljivo 12

4.1.1.2. Po sklepu Komisije o začetku postopka 13

4.2. Pristojnosti nacionalnih sodišč 14

4.2.1. Presoja obstoja pomoči 14

4.2.2. Ocena obstoja kršitve obveznosti mirovanja 14

4.2.2.1. Uporaba pogojev iz uredb o skupinskih izjemah 14

4.2.2.2. Veljavna pomoč 15

4.2.3. Varstvo pravic posameznikov v primeru kršitve obveznosti mirovanja 16

4.2.3.1 Začasni odlog ali prekinitev izvajanja ukrepa 16

4.2.3.2 Vračilo 16

4.2.3.3 Začasni ukrepi 18

4.2.3.4 Odškodninska tožba 21

5. SODELOVANJE MED KOMISIJO IN NACIONALNIMI SODIŠČI 21

5.1. Pomoč Komisije nacionalnim sodiščem 22

5.1.1 Načini sodelovanja 22

5.1.1.1 Pošiljanje informacij nacionalnim sodiščem 22

5.1.1.2 Posredovanje mnenj glede vprašanj v zvezi z uporabo pravil o državni pomoči 23

5.1.1.3 Predložitev pripomb amicus curiae 25

5.1.2 Enotna kontaktna točka ter objava mnenj in pripomb amicus curiae 26

5.2 Pomoč nacionalnih sodišč Komisiji 26

6. POSLEDICE NEIZVAJANJA PRAVIL O DRŽAVNI POMOČI IN SKLEPOV 27

6.1 Postopki pred Komisijo v zvezi z nezakonito pomočjo 27

6.2 Postopki ugotavljanja kršitev 27

7. KONČNE DOLOČBE 28

1. UVOD

(1) Evropska komisija od leta 2012 izvaja načrt posodobitve področja državnih pomoči ( 1 ) . V okviru tega načrta je Komisija sprejela sveženj zakonodajnih aktov, smernic in obvestil za ocenjevanje ukrepov državne pomoči. Ta sveženj ji je omogočil, da je svoje predhodno preverjanje osredotočila na primere z največjim vplivom na notranji trg, hkrati pa razvila tesnejše sodelovanje z državami članicami pri izvrševanju pravil o državni pomoči. V ta namen je uvedla več možnosti, v skladu s katerimi lahko države članice dodelijo pomoč brez predhodnega preverjanja Komisije, in sicer z zagotovitvijo dodatnih izjem od obveznosti priglasitve vseh načrtovanih ukrepov državne pomoči Komisiji. Posledično se je znesek pomoči, dodeljene na podlagi skupinskih izjem, povečal ( 2 ) . Zato je postala vloga nacionalnih sodišč pri zagotavljanju skladnosti s pravili o državni pomoči še pomembnejša.

(2) Komisija je leta 2019 objavila študijo o izvrševanju pravil o državni pomoči in odločb nacionalnih sodišč v 28 državah članicah ( 3 ) (v nadaljnjem besedilu: študija o izvrševanju) ( 4 ) . V študiji o izvrševanju je bilo proučenih več kot 750 nacionalnih sodb, ki spadajo v dve kategoriji: 1) zadeve, v katerih nacionalna sodišča sodelujejo pri izpeljavi posledic nezakonitega izvajanja pomoči (t. i. „zasebno izvrševanje“), in 2) zadeve, v katerih nacionalna sodišča sodelujejo pri izvajanju sklepov Komisije o vračilu (t. i. „javno izvrševanje“).

(3) Študija o izvrševanju je pokazala, da se je med letoma 2007 in 2017 povečalo število zadev v zvezi z državno pomočjo, naslovljenih na nacionalna sodišča. Kljub temu povečanju so nacionalna sodišča le redko ugodila vloženim pravnim sredstvom, odškodninski zahtevki pa predstavljajo majhno število zadev. Poleg tega se načini sodelovanja med Komisijo in nacionalnimi sodišči, ki so bili uvedeni leta 2009 z Obvestilom Komisije o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih (v nadaljnjem besedilu: obvestilo o izvrševanju iz leta 2009) ( 5 ) in leta 2015 z Uredbo Sveta (EU) 2015/1589 (v nadaljnjem besedilu: postopkovna uredba) ( 6 ) , niso veliko uporabljali.

(4) To obvestilo nacionalnim sodiščem in drugim zainteresiranim stranem zagotavlja praktične informacije v zvezi z izvrševanjem pravil o državni pomoči na nacionalni ravni. Odgovarja na vprašanja, ki so jih zastavila ta sodišča v okviru študije o izvrševanju ali v zadevah, predloženih Sodišču Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Sodišče) v predhodno odločanje. Gre na primer za vprašanja skladnosti med postopki pred Komisijo in nacionalnimi sodnimi postopki ali vprašanja, ki se porajajo zaradi nepravilne uporabe uredb o skupinskih izjemah.

(5) Namen tega obvestila je usmerjati sodišča in razsodišča držav članic v smislu člena 267 Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) ( 7 ) ter spodbuditi tesnejše sodelovanje med Komisijo in nacionalnimi sodišči, in sicer z opredelitvijo vseh razpoložljivih mehanizmov sodelovanja. Nacionalnih sodišč ne zavezuje oziroma ne vpliva na njihovo neodvisnost ( 8 ) . Glavni poudarek tega obvestila je zasebno izvrševanje. Vidike, povezane z javnim izvrševanjem, obravnava Obvestilo Komisije o vračilu nezakonite in nezdružljive državne pomoči (v nadaljnjem besedilu: obvestilo o vračilu) ( 9 )

(6) Od obvestila o izvrševanju iz leta 2009 se je sodna praksa Splošnega sodišča in Sodišča (v nadaljnjem besedilu skupaj: sodišči Unije) razvijala. To obvestilo upošteva zadevni razvoj in nadomešča obvestilo o izvrševanju iz leta 2009.

1.1. Sistem nadzora državnih pomoči

(7) Državna pomoč je pravni pojem, ki je neposredno opredeljen v PDEU in ga je treba razlagati na podlagi objektivnih dejavnikov ( 10 ) . V skladu s členom 107(1) PDEU „je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami“. Komisija je zagotovila usmeritve za razlago pojma državne pomoči ( 11 )

(8) Splošna prepoved državne pomoči temelji na dvojnem sistemu predhodnega in naknadnega nadzora posredovanj, ki vključujejo državno pomoč. V skladu s členom 108 PDEU mora Komisija redno preverjati vse sisteme veljavne pomoči in ocenjevati vse načrte držav članic za dodelitev nove ali spremembo veljavne pomoči. Da bi Komisija lahko učinkovito izvajala to preverjanje, morajo države članice sodelovati tako, da ji predložijo vse ustrezne informacije in priglasijo ukrepe državne pomoči.

(9) Kot prvo morajo države članice Komisiji priglasiti vsak načrtovani ukrep, s katerim želijo dodeliti novo pomoč ali spremeniti veljavno pomoč, kot drugo pa takega ukrepa ne smejo izvajati, dokler Komisija ne oceni njegove združljivosti z notranjim trgom (v nadaljnjem besedilu: obveznost mirovanja) ( 12 ) . Obveznost mirovanja, ki izhaja iz člena 108(3) PDEU, ima neposredni učinek ( 13 ) : posameznikom podeljuje pravice, na katere se lahko sklicujejo pred nacionalnimi sodišči.

(10) Iz tega sledi, da je izvajanje sistema nadzora državnih pomoči, katerega temelj je določba člena 108(3) PDEU, v pristojnosti Komisije in nacionalnih sodišč, pri čemer se njihove vloge dopolnjujejo, vendar so ločene. Medtem ko je za ocenjevanje združljivosti ukrepov pomoči z notranjim trgom izključno pristojna Komisija, so za varovanje pravic posameznikov v primeru morebitne kršitve člena 108(3) PDEU pristojna nacionalna sodišča ( 14 )

1.2. Obveznost mirovanja

(11) Neposredna izvršljivost člena 108(3) PDEU pomeni, da morajo nacionalna sodišča v skladu s svojim nacionalnim pravom sprejeti vse ustrezne ukrepe za odpravo posledic kršitve navedene določbe ( 15 )

(12) Da bi za ukrep veljala obveznost mirovanja iz člena 108(3) PDEU, morata biti izpolnjena dva pogoja: prvič, ukrep se šteje za novo pomoč, vključno s spremembami obstoječe pomoči ( 16 ) ; in drugič, za ukrep mora veljati obveznost predhodne priglasitve iz člena 108(3) PDEU.

(13) Če torej ukrep ne pomeni nove pomoči, ga lahko države članice izvajajo brez predhodne priglasitve Komisiji. Države članice lahko poleg tega izvajajo ukrepe pomoči, ki izpolnjujejo vse pogoje za izvzetje iz obveznosti priglasitve.

(14) de minimis Komisija je z uredbami ( 17 ) določila pogoje, v skladu s katerimi se šteje, da pomoč ne vpliva na trgovino med državami članicami in ne izkrivlja oziroma ne bi mogla izkrivljati konkurence ( 18 )

(15) Komisija je sprejela tudi uredbe o skupinskih izjemah, kot je uredba o splošnih skupinskih izjemah ( 19 ) , v katerih je določila pogoje, v skladu s katerimi se ukrepi pomoči morajo šteti oziroma se lahko štejejo za združljive z notranjim trgom na podlagi člena 107(2) ali (3) ( 20 ) . Če ukrep pomoči izpolnjuje vse ustrezne pogoje iz teh uredb, je zadevna država članica izvzeta iz obveznosti priglasitve pomoči Komisiji.

(16) Poleg tega so bili s Sklepom Komisije 2012/21/EU ( 21 ) v zvezi z državno pomočjo za storitve splošnega gospodarskega pomena na splošno in z Uredbo (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta ( 22 ) , s posebnim poudarkom na javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza, določeni pogoji, v skladu s katerimi se nadomestila za obveznosti javne službe štejejo za združljiva z notranjim trgom v skladu s členoma 106(2) in 93 PDEU. V teh primerih se poleg tega za zadevne ukrepe ne uporablja obveznost mirovanja.

2. SPLOŠNA NAČELA IZVRŠEVANJA PRAVIL O DRŽAVNI POMOČI

2.1. Načelo lojalnega sodelovanja

(17) Člen 4(3) Pogodbe o Evropski uniji ( 23 ) (v nadaljnjem besedilu: PEU) določa, da morajo države članice podpirati Evropsko unijo pri izpolnjevanju njenih nalog. Po načelu lojalnega sodelovanja iz navedenega člena si morajo Unija in države članice v okviru svojih pristojnosti medsebojno pomagati pri izvajanju teh nalog.

(18) Obveznost medsebojne pomoči, ki izhaja iz člena 4(3) PEU, velja tudi za nacionalna sodišča ( 24 ) . To pomeni, da Komisija pomaga nacionalnim sodiščem pri uporabi prava Unije ( 25 ) in da, obratno, nacionalna sodišča pomagajo Komisiji pri opravljanju njenih nalog. Nacionalna sodišča morajo zato sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, in se vzdržati sprejemanja odločitev, ki bi lahko ogrozile uresničevanje ciljev PEU in PDEU (v nadaljevanju skupaj: Pogodbi) ( 26 )

2.2. Načeli enakovrednosti in učinkovitosti, ki se uporabljata za nacionalne postopke

(19) Sodišče dosledno priznava načelo procesne avtonomije pri izvrševanju pravil o državni pomoči ( 27 ) . Po tem načelu lahko države članice, če na tem področju ni zakonodaje Unije, prosto izbirajo, kako bodo izpolnile svoje obveznosti, ki izhajajo iz Pogodb, pod pogojem, da uporabljena sredstva ne posegajo v področje uporabe prava Unije in ne zmanjšujejo njegove učinkovitosti.

(20) V skladu s sodno prakso sodišč Unije veljavna nacionalna zakonodaja pri uporabi člena 108(3) PDEU ne sme biti manj ugodna od tiste, ki ureja podobne nacionalne položaje (načelo enakovrednosti), niti ne sme biti urejena tako, da bi dejansko onemogočila ali pretirano otežila izvrševanje pravic, ki jih podeljuje pravni red Unije (načelo učinkovitosti) ( 28 ) . V oddelkih 2.2.1, 2.2.2 in 2.2.3 je pojasnjen medsebojni vpliv načela procesne avtonomije na eni strani ter načel enakovrednosti in učinkovitosti na drugi strani v zvezi s pravdno sposobnostjo, pristojnostjo nacionalnih sodišč in načelom pravnomočnosti ( 29 )

2.2.1. Pravdna sposobnost

(21) Pri uporabi načela procesne avtonomije države članice uporabljajo svoja nacionalna pravila glede pravdne sposobnosti v nacionalnih sodnih postopkih v zvezi z državno pomočjo, če ta spoštujejo načeli enakovrednosti in učinkovitosti.

(22) Po načelu učinkovitosti nacionalna pravila o pravdni sposobnosti posameznikov in njihovem pravnem interesu ne bi smela posegati v njihovo pravico do učinkovitega sodnega varstva pravic, ki jih imajo na podlagi prava Unije ( 30 )

(23) V študiji o izvrševanju se je pokazalo, da nacionalna sodišča odločajo predvsem o zadevah, ki jih predložijo konkurenti upravičenca do pomoči, na katere neposredno vpliva izkrivljanje konkurence, ki izhaja iz izvajanja nezakonite pomoči ( 31 )

(24) Vendar morajo nacionalna sodišča pri uporabi nacionalnih pravil o pravdni sposobnosti upoštevati svojo dolžnost, da varujejo interese vseh strank, ki imajo zadosten pravni interes za začetek postopka (v nadaljnjem besedilu: tretje osebe), ne glede na to, ali je izkrivljanje konkurence, ki izhaja iz nezakonitega izvajanja ukrepa pomoči, nanje neposredno vplivalo.

(25) Nacionalna sodišča morajo pri ocenjevanju pravdne sposobnosti tretjih oseb v zadevah v zvezi z državno pomočjo, dodeljeno z davčnimi ukrepi, upoštevati dodatne elemente. Za davčne zavezance, ki so tretje osebe, je mogoče šteti, da imajo pravni interes za vložitev tožbe za vračilo zneskov, pobranih s kršitvijo obveznosti mirovanja, le če je davek ali dajatev, ki jo morajo plačati, del financiranja nezakonite državne pomoči ( 32 ) . Njihova pravdna sposobnost ne temelji na obstoju konkurenčnega razmerja z upravičencem do pomoči ( 33 )

(26) Nasprotno pa se davčni zavezanci, ki so tretje osebe, ne morejo sklicevati na nezakonitost ukrepa pomoči, s katerim so nekatera podjetja ali sektorji izvzeti iz obdavčitve, da bi se s tem izognili plačilu tega davka ali ga dobili povrnjenega, razen če so davčni prihodki rezervirani izključno za financiranje nezakonite državne pomoči, kot je navedeno v odstavku 25. To velja tudi, kadar konkurirajo upravičencem do pomoči ( 34 ) . Taka rešitev bi povečala protikonkurenčne učinke državne pomoči, saj bi povečala število podjetij, ki so upravičena do davčne oprostitve, ki pomeni nezakonito državno pomoč ( 35 )

(27) Nazadnje lahko zahteva, da mora nacionalno sodišče zagotoviti učinkovito sodno varstvo, presega zgolj strogo izvrševanje člena 108(3) PDEU. Glede na člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah bi bilo treba posameznikom in organizacijam, ki nimajo pravdne sposobnosti, da zahtevajo razglasitev ničnosti sklepa o državni pomoči na podlagi člena 263 PDEU, dati možnost, da pred nacionalnimi sodišči izpodbijajo pomoč ali ukrepe za izvajanje pomoči in pri Sodišču na podlagi člena 267 PDEU vložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe glede razlage ali veljavnosti sklepa Komisije, s katerim je bila navedena pomoč odobrena ( 36 ) . V tem primeru so lahko za dokazovanje pravdne sposobnosti v zvezi z nacionalnimi ukrepi izvajanja pomoči upoštevni ne le gospodarski interesi, ampak tudi drugi interesi posameznikov in organizacij, odvisno od zadevnih ukrepov in nacionalnih postopkov ( 37 )

2.2.2. Pristojnost

(28) Načelo procesne avtonomije pomeni, da se v nacionalnem pravnem redu vsake države članice določijo sodišča, ki so pristojna za odločanje v postopkih v zvezi z dodelitvijo nezakonite pomoči. To pomeni tudi, da države članice določijo podrobna postopkovna pravila, ki urejajo te tožbe, pod pogojem, da se upoštevata načeli enakovrednosti in učinkovitosti ( 38 )

(29) Ker o tem ni specifičnih pravil prava Unije, se strukture pravosodnih sistemov držav članic zelo razlikujejo. Nekaj držav članic je sicer ustanovilo specializirana sodišča za zadeve v zvezi z državno pomočjo, druge pa so izključno pristojnost dodelile senatom obstoječih sodišč ali sprejele postopkovna pravila, ki pojasnjujejo pristojnost sodišč v zadevah javnega in zasebnega izvrševanja ( 39 ) . V večini držav članic so za uporabo pravil o državni pomoči pristojna civilna in upravna sodišča ( 40 )

2.2.3. Načelo pravnomočnosti

(30) Načelo pravnomočnosti določa, da pravnomočnih sodb ni več mogoče izpodbijati. To velja, kadar so bila izčrpana vsa razpoložljiva pravna sredstva ali ko so se iztekli roki zanje. Namen načela pravnomočnosti je zagotoviti stabilnost prava in pravnih razmerij in učinkovito izvajanje sodne oblasti ter je določeno tako v pravnem redu Unije kot v nacionalnih pravnih sistemih ( 41 ) . V skladu s sodno prakso velja, da če na tem področju ni predpisov Unije, se načelo pravnomočnosti uporablja v skladu z nacionalnim pravnim redom držav članic na podlagi načela postopkovne avtonomije držav članic. Vendar morajo biti taka postopkovna pravila skladna z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti ( 42 )

(31) Po načelu primarnosti prava Unije ( 43 ) so nacionalna sodišča dolžna zagotoviti polni učinek določb prava Unije, po potrebi tudi s tem, da po uradni dolžnosti odločijo, da ne bodo uporabila nobene neskladne določbe nacionalne zakonodaje. To velja tudi za nacionalna pravila, ki določajo načelo pravnomočnosti ( 44 )

(32) Sodna praksa sodišč Unije je omejila načelo pravnomočnosti na področju državnih pomoči. Načelo primarnosti prava Unije preprečuje, da bi uporaba načela pravnomočnosti omejevala izključno pristojnost, ki jo ima Komisija na podlagi PDEU za ocenjevanje združljivosti državne pomoči ( 45 ) . Poleg tega okoliščina, da je nacionalno sodišče izključilo obstoj državne pomoči v zvezi z ukrepom, Komisiji ne more preprečiti, da bi pozneje ugotovila, da zadevni ukrep pomeni nezakonito in nezdružljivo državno pomoč ( 46 ) . To velja tudi za sodbe nacionalnega sodišča, ki odloča na zadnji stopnji ( 47 ) . Prav tako to velja, kadar se nacionalna pravila o pravnomočnosti uporabljajo za tožbene razloge, ki bi se v sodnem postopku lahko uveljavljali, vendar se niso ( 48 )

3. VLOGA KOMISIJE

(33) Namen sistema predhodnega nadzora, vzpostavljenega s členom 108(3) PDEU, je zagotoviti, da se lahko izvaja le združljiva pomoč ( 49 ) . Da se doseže ta cilj, je treba izvajanje načrtovane pomoči, za katero ne velja skupinska izjema, odložiti, dokler Komisija ne sprejme sklepa o njeni združljivosti z notranjim trgom ( 50 )

3.1. Izključna pristojnost Komisije

(34) Komisija na splošno izvaja svojo pristojnost ocenjevanja združljivosti ukrepa pomoči v dveh korakih. Najprej oceni, ali se ukrep šteje za državno pomoč na podlagi člena 107(1) PDEU ( 51 ) , nato prouči, ali je ukrep združljiv z notranjim trgom. Prvi korak, tj. presoja obstoja pomoči, spada tako v pristojnost Komisije kot nacionalnih sodišč, saj morajo slednja morda ugotoviti, ali za ukrep velja obveznost mirovanja ( 52 ) (glej oddelka 4.2.1 in 4.2.2). Drugi korak, tj. ocena združljivosti, spada v izključno pristojnost Komisije. Ocena združljivosti mora biti vključena v sklep ( 53 ) , ki je predmet preizkusa sodišč Unije ( 54 )

(35) Komisija lahko odloči glede združljivosti ukrepa z notranjim trgom bodisi po predhodni proučitvi (kadar ne dvomi v združljivost ukrepa z notranjim trgom) ( 55 ) ali po uradni preiskavi (kadar v okviru predhodne proučitve dvomi v združljivost ukrepa z notranjim trgom) ( 56 ) . Komisija ob začetku formalne preiskave sprejme sklep, v katerem predstavi svojo predhodno oceno značaja državne pomoči zadevnega ukrepa in navede svoje dvome glede združljivosti ukrepa z notranjim trgom (v nadaljnjem besedilu: sklep o začetku postopka) ( 57 )

(36) Izključna pristojnost Komisije za oceno združljivosti državne pomoči lahko omeji nacionalna sodišča pri izvajanju njihove pristojnosti za uporabo členov 107(1) in 108(3) PDEU (glej oddelek 4.1) ( 58 ) . To velja za sklepe o začetku postopka, ki imajo do ocene združljivosti ukrepa določene pravne posledice za postopke pred nacionalnimi sodišči (glej oddelek 4.1.3).

(37) Prejšnji končni sklepi Komisije so za nacionalna sodišča zavezujoči, nacionalna sodišča pa morajo upoštevati presojo Komisije o obstoju pomoči ( 59 ) . Nasprotno pa, če nacionalno sodišče odloča preden Komisija sprejme sklep, ta odločba sodišča, tudi če je postala pravnomočna, Komisiji ne more preprečiti, da bi v danem trenutku uveljavljala izključno pristojnost, ki jo ima na podlagi PDEU (glej oddelek 2.2.3) ( 60 )

3.2. Pooblastila Komisije za izvrševanje pravil o državni pomoči

(38) Kadar Komisija ugotovi, da proučeni ukrep pomeni nezakonito in nezdružljivo državno pomoč, ter želi uvesti popravne ukrepe zaradi kršitve pravil o državni pomoči, mora načeloma sprejeti končni sklep, s katerim zaključi formalno preiskavo in odredi vračilo te pomoči („sklep o vračilu“) ( 61 )

(39) Komisija je s sprejetjem postopkovnih pravil na področju državnih pomoči kodificirala svoja izvršilna pooblastila ( 62 ) . V skladu s členom 16 postopkovne uredbe mora Komisija s sprejetjem sklepa odrediti vračilo nezakonite in nezdružljive pomoči. Kadar v sklepu ugotovi, da je ukrep pomoči nezakonit in nezdružljiv z notranjim trgom, nima diskrecijske pravice in mora odrediti vračilo pomoči ( 63 ) , razen če bi bilo to v nasprotju s katerim od splošnih načel prava Unije ( 64 ) . Poleg tega pooblastila Komisije za odreditev vračila zastarajo v 10 letih od dne dodelitve nezakonite pomoči upravičencu ( 65 )

(40) V nekaterih primerih lahko Komisija v skladu s členom 13 postopkovne uredbe po lastni presoji sprejme začasne ukrepe, dokler ne zaključi ocene združljivosti. Zlasti lahko izda odredbo o začasnem odlogu ali vračilu pomoči, če so izpolnjeni nekateri pogoji ( 66 ) . Namen teh ukrepov je omejiti škodo, povezano z izvajanjem pomoči, ki krši obveznosti priglasitve in mirovanja ( 67 )

4. VLOGA NACIONALNIH SODIŠČ

(41) Medtem ko mora Komisija proučiti združljivost ukrepa pomoči z notranjim trgom, tudi kadar je že ugotovila, da je bil pri izvajanju ukrepa kršen člen 108(3) PDEU, je glavna naloga nacionalnih sodišč ohranjati pravice posameznikov, ki jih je ta kršitev prizadela ( 68 )

(42) Nacionalna sodišča so pristojna za zagotavljanje učinkovitega pravnega varstva tretjim osebam ( 69 ) . Njihov prispevek k sistemu nadzora državnih pomoči je še posebej potreben v primerih, ko je dodeljena nezakonita pomoč, Komisija pa o istem ukrepu ni sprejela končnega sklepa ali do sprejetja takega sklepa, pa tudi v primerih, ko je bila morebiti združljiva pomoč dodeljena ob kršitvi obveznosti mirovanja ( 70 )

4.1. Razmejitev pristojnosti nacionalnih sodišč pri uporabi pravil o državni pomoči

(43) Nacionalna sodišča so pooblaščena za razlago in uporabo členov 107(1) in 108(3) PDEU. Natančneje, nacionalna sodišča pri izvajanju njihove pristojnosti za presojo obstoja državne pomoči v odsotnosti sklepa Komisije v zvezi z istim ukrepom ( 71 ) zavezuje le objektivni pojem državne pomoči ( 72 )

(44) Komisija tudi opravi presojo obstoja državne pomoči, kar je običajno prvi korak pred oceno njene združljivosti. Zato bi lahko vsi postopki pred Komisijo, pred ali po postopkih pred nacionalnimi sodišči, vplivali na slednje ( 73 ) , kot je pojasnjeno v oddelkih 4.1.1 do 4.1.3.

4.1.1. Po sklepu Komisije

(45) Nacionalna sodišča se morajo vzdržati sprejemanja odločitev, ki so v nasprotju s sklepom Komisije ( 74 ) , in morajo zato upoštevati presojo Komisije o obstoju državne pomoči. Nacionalna sodišča prav tako niso pristojna za razglasitev neveljavnosti sklepov Komisije ( 75 ) . To pristojnost imajo v skladu s členom 263 PDEU ( 76 ) samo sodišča Unije.

(46) Če nacionalno sodišče dvomi o razlagi ali veljavnosti sklepa Komisije, lahko Komisijo zaprosi za pojasnilo (glej oddelek 5.1) ali pa – odvisno od okoliščin – lahko ali mora ( 77 ) v skladu s členom 267 PDEU Sodišču predložiti vprašanje v predhodno odločanje ( 78 )

4.1.1.1. Po sklepu Komisije, s katerim je bila pomoč razglašena za združljivo

(47) Končni sklep Komisije o priznanju združljivosti nezakonite pomoči po njeni dodelitvi ne pomeni naknadne legalizacije ukrepov za izvajanje, ki so bili sprejeti v nasprotju z obveznostjo mirovanja iz PDEU ( 79 )

(48) V tem okviru morajo nacionalna sodišča posameznikom zagotoviti, da bodo iz kršitve obveznosti mirovanja izpeljane vse ustrezne posledice ( 80 ) , vključno z odreditvijo vračila obresti za obdobje nezakonitosti v skladu z njihovim nacionalnim pravom ( 81 )

(49) Iz tega sledi, da bi moralo sodišče ugoditi tožbi, kadar želi tretja oseba pred nacionalnim sodiščem doseči odpravo prednosti, povezanih s predčasnim izvajanjem pomoči, tudi če je Komisija zadevno pomoč že razglasila za združljivo. Vsaka drugačna razlaga bi državam članicam omogočila neupoštevanje določb PDEU, s čimer bi se tem določbam odvzel polni učinek ( 82 )

4.1.1.2. Po sklepu Komisije o začetku postopka

(50) Drugače je, če je Komisija na podlagi člena 108(2) PDEU zgolj začela postopek preiskave v zvezi z ukrepom pomoči, ki je bil predložen nacionalnemu sodišču. Komisija v sklepu o začetku postopka načeloma dvomi, da je ukrep pomoči združljiv z notranjim trgom. Čeprav se ti dvomi na splošno nanašajo na združljivost pomoči, je presoja obstoja pomoči po naravi predhodna in izhaja iz prvotne proučitve zadevnega ukrepa ( 83 )

(51) V skladu s členom 4(3) PEU morajo nacionalna sodišča upoštevati pravni položaj, ki izhaja iz še nedokončanih postopkov pred Komisijo, tudi če je začasen.

(52) To pomeni, da morajo nacionalna sodišča med postopkom preiskave iz samega sklepa o začetku postopka izpeljati pravne posledice. Po sklepu o začetku postopka nacionalno sodišče ne more šteti, da ta ukrep ne pomeni pomoči v smislu člena 107(1) PDEU, sicer bi bil ogrožen učinek člena 108(3) PDEU ( 84 )

(53) V ta namen morajo nacionalna sodišča sprejeti vse ustrezne ukrepe za odpravo morebitne kršitve obveznosti mirovanja. Nacionalna sodišča lahko odločijo, da bodo odložila izvajanje zadevnega preiskovanega ukrepa in odredila vračilo že izplačanih zneskov. Prav tako lahko odredijo druge začasne ukrepe za zaščito interesov zadevnih strank in učinkovitosti sklepa Komisije o začetku postopka ( 85 )

(54) Poleg tega nacionalna sodišča ne morejo preprosto prekiniti postopka, dokler Komisija ne sprejme končnega sklepa ( 86 ) , saj bi to pomenilo ohranitev prednosti na trgu kljub morebitni kršitvi obveznosti mirovanja.

(55) Enake omejitve lahko veljajo za nacionalna sodišča, kadar sodišča Unije končni sklep Komisije ( 87 ) razglasijo za ničnega, bodisi s sodbo, zoper katero je mogoče vložiti pritožbo, bodisi s pravnomočno sodbo, saj Komisiji ni treba ponovno začeti postopka od začetka, ampak lahko nadaljuje na točki, na kateri je prišlo do nezakonitosti ( 88 ) . Sklep o začetku postopka lahko torej velja, dokler Komisija ne sprejme novega končnega sklepa. V teh okoliščinah morajo nacionalna sodišča torej zagotoviti spoštovanje obveznosti mirovanja, ki izhaja iz začetka formalnega postopka, na primer s preprečitvijo vračila izterjane pomoči.

4.2. Pristojnosti nacionalnih sodišč

(56) Kot je navedeno v odstavkih 11 do 13, morajo nacionalna sodišča ugotoviti, ali je bila državna pomoč dodeljena v skladu s členom 108(3) PDEU, v obsegu izključne pristojnosti Komisije za ocenjevanje združljivosti pomoči in morebitnih že obstoječih sklepov Komisije o istem ukrepu.

(57) Nacionalna sodišča izvedejo svojo oceno v dveh korakih: najprej ocenijo naravo ukrepa, da bi ugotovili, ali se šteje za državno pomoč na podlagi člena 107(1) PDEU; če ugotovijo, da ukrep pomeni državno pomoč, morajo nato ugotoviti, ali za ukrep velja obveznost mirovanja. Kadar nacionalna sodišča ugotovijo kršitev obveznosti mirovanja, morajo sprejeti ustrezna pravna sredstva za zaščito pravic posameznikov, na katere takšna kršitev vpliva.

4.2.1. Presoja obstoja pomoči

(58) Sodišča Unije so potrdila, da so poleg Komisije za razlago pojma državne pomoči pristojna tudi nacionalna sodišča ( 89 )

(59) Za ugotovitev obstoja državne pomoči je treba pogosto oceniti vrsto kompleksnih vprašanj (glej odstavek 14). Komisija je v obvestilu o pojmu državne pomoči po členu 107(1) PDEU ( 90 ) podala podrobna navodila, ki so lahko v pomoč nacionalnim sodiščem.

(60) Kadar se pojavijo dvomi o obstoju elementov državne pomoči, lahko nacionalna sodišča Komisijo zaprosijo za mnenje (glej oddelek 5.1.1.2). Nacionalna sodišča imajo tudi možnost ali obveznost, da zadevo predložijo Sodišču v predhodno odločanje na podlagi člena 267 PDEU.

4.2.2. Ocena obstoja kršitve obveznosti mirovanja

(61) Pri ocenjevanju, ali za ukrep pomoči velja obveznost mirovanja, morajo nacionalna sodišča proučiti, ali za ukrep velja ena od izjem od obveznosti priglasitve (glej oddelek 1.2). Nacionalna sodišča zlasti ocenijo, ali zadevni ukrep izpolnjuje merila iz uredbe o skupinskih izjemah oziroma ali pomeni veljavno pomoč.

(62) Če ukrep pomoči izpolnjuje vse pogoje iz uredbe o skupinskih izjemah, je izvzet iz predhodne priglasitve Komisiji in se šteje za združljivega z notranjim trgom.

(63) Za veljavno pomoč ne velja obveznost držav članic v zvezi s priglasitvijo na podlagi člena 108(3) PDEU, temveč zanjo velja drugačen sistem nadzora s strani Komisije na podlagi člena 108(1) PDEU. Vendar spremembe veljavne pomoči v smislu člena 1(c) postopkovne uredbe ne spadajo v pojem veljavne pomoči.

4.2.2.1. Uporaba pogojev iz uredb o skupinskih izjemah

(64) Države članice se lahko zanašajo na to, da je ukrep izvzet iz obveznosti priglasitve, če izpolnjuje splošne in posebne pogoje, določene v uredbah o skupinskih izjemah. Če pa država članica izvaja ukrep pomoči, ki ne izpolnjuje vseh pogojev za veljavne skupinske izjeme brez predhodne priglasitve Komisiji, je izvajanje te pomoči nezakonito.

(65) Obveznosti priglasitve in mirovanja, ki izhajata iz PDEU, nista zavezujoči le za nacionalna sodišča, ampak tudi za vse upravne organe držav članic ( 91 )

(66) Nacionalna sodišča morajo pri presoji, ali je bil ukrep državne pomoči zakonito izveden, preveriti, ali so bili izpolnjeni pogoji iz uredbe o skupinskih izjemah, da bi ugotovili, ali je bil ukrep izvzet iz obveznosti priglasitve. Sodišče je opredelilo obseg pristojnosti nacionalnih sodišč pri ugotavljanju, ali so bili pogoji iz uredbe o splošnih skupinskih izjemah pravilno uporabljeni ( 92 ) , tj. v obsegu, v katerem lahko nacionalna sodišča razlagajo njene določbe.

(67) Namen sprejetja uredb o skupinskih izjemah ni prenesti ocenjevanje združljivosti državne pomoči z notranjim trgom na države članice, saj to ostaja v izključni pristojnosti Komisije ( 93 ) . Vendar so nacionalna sodišča dolžna ugotoviti, ali so nacionalni organi dodelili pomoč, ki v celoti izpolnjuje splošne in posebne pogoje iz veljavne uredbe o skupinskih izjemah, kot se razlagajo ozko ( 94 )

(68) Če je bila pomoč izvedena na podlagi uredbe o skupinskih izjemah, ne da bi bili izpolnjeni vsi veljavni pogoji, prejemnik te pomoči ne more legitimno pričakovati, da je bila dodelitev pomoči zakonita ( 95 ) . To pa zato, ker nacionalni organi niso pooblaščeni za sprejetje končnih sklepov, s katerimi se ugotovi, da ni obveznosti priglasitve pomoči ( 96 )

4.2.2.2. Veljavna pomoč

(69) Kot je navedeno v odstavku 63, v nasprotju z novo pomočjo za veljavno pomoč ne velja obveznost priglasitve. Komisija je izključno pristojna za oceno, ali je veljavna pomoč še vedno združljiva z notranjim trgom, in za predlaganje ustreznih ukrepov, kadar meni, da shema ni več združljiva. Pri izvajanju pravil o državni pomoči je vloga nacionalnih sodišč omejena na presojo, ali ukrep pomoči pomeni veljavno pomoč v smislu člena 108(1) PDEU. Če ukrep pomeni veljavno pomoč, ne gre za kršitev člena 108(3) PDEU, ki bi jo moralo nacionalno sodišče odpraviti.

(70) Pogodbi ne dajeta nobenih usmeritev glede opredelitve ukrepa pomoči kot veljavne pomoči. Okoliščine, v katerih se pomoč šteje za veljavno, so opredeljene v določbah postopkovne uredbe ( 97 ) . Vendar postopkovna uredba ne vsebuje nobene določbe o pooblastilih in obveznostih nacionalnih sodišč, ki jih še naprej urejajo določbe PDEU, kot jih razlaga Sodišče ( 98 )

4.2.3. Varstvo pravic posameznikov v primeru kršitve obveznosti mirovanja

(71) Nacionalna sodišča lahko za zaščito pravic posameznikov pred nezakonitim izvajanjem državne pomoči glede na okoliščine sprejmejo različne vrste pravnih sredstev. Med drugim se lahko odločijo, da začasno odložijo ali prekinejo izvajanje ukrepa (oddelek 4.2.3.1), odredijo vračilo že izplačanih zneskov (oddelek 4.2.3.2) ali sprejmejo drugačne začasne ukrepe za drugačno zaščito interesov zadevnih strank (oddelek 4.2.3.3) ( 99 ) . Nazadnje se lahko od njih zahteva, da odločijo o nadomestilu za škodo, ki so jo tretje osebe utrpele zaradi nezakonitega izvajanja državne pomoči (oddelek 4.2.3.4). Vsekakor morajo nacionalna sodišča posameznikom zagotoviti, da bodo v skladu z nacionalnim pravom sprejeti vsi ustrezni ukrepi za odpravo posledic kršitve člena 108(3) PDEU ( 100 )

4.2.3.1. Začasni odlog ali prekinitev izvajanja ukrepa

(72) Če državni organ še ni izvedel ukrepa državne pomoči, dodeljenega ob kršitvi člena 108(3) PDEU, morajo nacionalna sodišča preprečiti njegovo izvajanje bodisi z njegovo začasno odložitvijo bodisi z njegovo prekinitvijo. Takšno pravno sredstvo je lahko primerno tudi v primerih, ko je ukrep državne pomoči začel veljati, vendar pomoč še ni bila izplačana (v celoti ali delno), ne glede na potrebo po vložitvi dodatnih pravnih sredstev za del pomoči, ki je že bil plačan.

(73) Pravo Unije nacionalnim sodiščem ne nalaga nobenega konkretnega zaključka, ki bi ga morala nujno sprejeti v zvezi z veljavnostjo akta o dodelitvi nezakonite državne pomoči. Zahteva le, da sprejmejo učinkovite ukrepe za preprečitev izplačila nezakonite pomoči upravičencu. Vendar lahko v skladu z nacionalnim pravom obstajajo primeri, v katerih se lahko nezakonito izvajanje ukrepa začasno odloži z razveljavitvijo akta o dodelitvi ( 101 )

(74) V skladu s tem lahko nacionalna sodišča pogodbo, s katero je dodeljena pomoč, razglasijo za nično, razveljavijo sklep organa države članice o dodelitvi pomoči ali odložijo njeno izvajanje (med drugim v primerih, ko je pomoč dodeljena v obliki dostopa do objekta ali storitve).

(75) Kadar se pomoč dodeli v obrokih, bi morala nacionalna sodišča odrediti začasni odlog prihodnjih plačil.

4.2.3.2. Vračilo

(76) Kadar je bila nezakonita pomoč upravičencu že izplačana, morajo nacionalna sodišča načeloma in v odsotnosti sklepa Komisije, s katerim bi bila pomoč razglašena za združljivo, odrediti vračilo celotnega nezakonito plačanega zneska ( 102 ) . Ukinitev pomoči z vračilom je logična posledica njene nezakonitosti ( 103 )

(77) Da bi se ponovno vzpostavilo stanje, ki je obstajalo pred dodelitvijo pomoči, morajo nacionalna sodišča v celoti odpraviti prednost, ki je bila nezakonito dodeljena upravičencu. Taka prednost zajema pomoč (v nadaljnjem besedilu: glavnica pomoči) in neplačilo obresti, ki bi jih podjetje plačalo v obdobju nezakonitosti (in s tem v obdobju izboljšanega konkurenčnega položaja podjetja), če bi si moralo znesek v višini pomoči izposoditi na trgu („obresti na nezakonito pomoč“) ( 104 ) . Zato morajo nacionalna sodišča odrediti vračilo glavnice pomoči in obresti na nezakonito pomoč.

(78) Če pred nacionalnim sodiščem in pred Komisijo potekajo vzporedni postopki in če Komisija pomoč razglasi za nezdružljivo, mora nacionalno sodišče iz tega izpeljati ustrezne posledice v skladu z nacionalnimi pravili, ki urejajo izvajanje sklepov o vračilu ( 105 )

(79) Kot je navedeno v odstavku 48, če Komisija razglasi pomoč za združljivo, pravo Unije državam članicam nalaga le, da izterjajo obresti na nezakonito pomoč v zvezi z obdobjem nezakonitosti ( 106 ) , ki traja od izplačila pomoči do razglasitve njene združljivosti.

(80) Če se sklep Komisije, s katerim je ukrep razglašen za združljivega, razglasi za ničnega, Komisija tega ukrepa ne more šteti za odobrenega in šteje se, da je njegovo izvajanje nezakonito ( 107 ) . V tem primeru se prejemnik ne more sklicevati na legitimno pričakovanje glede zakonitosti pomoči, saj je bila vložena tožba za razglasitev ničnosti pozitivnega sklepa ( 108 )

(81) Kar zadeva izračun obresti na nezakonito pomoč, se v odsotnosti sklepa Komisije o vračilu za vračilo nezakonite pomoči s strani države članice ne uporabljajo niti člen 16(2) postopkovne uredbe niti člena 9 in 11 Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 ( 109 ) . Zato morajo v takih primerih organi zadevne države članice obresti na nezakonito pomoč izračunati v skladu z veljavnimi pravili nacionalnega prava, če sta izpolnjena dva pogoja. Prvič, ta pravila morajo spoštovati načeli enakovrednosti in učinkovitosti (glej oddelek 2.2), in drugič, obresti na nezakonito pomoč je treba izračunati minimalno po stopnji, ki je enaka tisti, ki bi se uporabila, če bi si moral upravičenec v tem obdobju znesek zadevne pomoči izposoditi na trgu ( 110 )

(82) Kar zadeva zastaralni rok, ki se uporablja za pooblastila nacionalnega sodišča za odreditev vračila, so sodišča Unije odločila, da se desetletni zastaralni rok iz postopkovne uredbe uporablja samo za Komisijo ( 111 ) . Dokler nacionalni postopki določajo daljši zastaralni rok, mora nacionalni sodnik vračilo pomoči, dodeljene ob kršitvi obveznosti mirovanja, odrediti tudi po izteku zastaralnega roka, določenega za Komisijo. Nacionalni zastaralni roki, krajši od deset let, so prav tako zavezujoči za nacionalna sodišča, razen če Komisija sprejme sklep o vračilu ( 112 ) . Kadar Komisija sprejme sklep o vračilu, države članice ne morejo upravičiti neizvršitve navedenega sklepa na podlagi zahtev nacionalnega prava, kot so nacionalni zastaralni roki ( 113 )

4.2.3.3. Začasni ukrepi

(83) Nacionalna sodišča morajo v okviru obveznosti, ki jih imajo na podlagi člena 108(3) PDEU, sprejeti začasne ukrepe, če je primerno, da zaščitijo pravice posameznikov in neposredni učinek člena 108(3) PDEU ( 114 ) . Nacionalna sodišča te ukrepe, namenjene začasni odpravi protikonkurenčnih učinkov pomoči ( 115 ) , sprejmejo v skladu s svojo nacionalno zakonodajo, če sta izpolnjena pogoja enakovrednosti in učinkovitosti (oddelek 2.2).

(84) Nacionalna sodišča se lahko za sprejetje začasnih ukrepov odločijo, kadar je bila domnevno nezakonita pomoč že izplačana ( 116 ) ali bo izplačana v kratkem. V prvem primeru lahko nacionalna sodišča odredijo bodisi vračilo pomoči z obrestmi na nezakonito pomoč bodisi začasni prenos pomoči na blokiran račun, vključno z obrestmi za obdobje med izvajanjem pomoči in njenim prenosom. Ti možnosti zagotavljata, da upravičenec ne razpolaga več s prednostjo, povezano z domnevno nezakonito pomočjo. Če obstaja tveganje, da bo pomoč izplačana v kratkem, lahko sodišče izda začasno odredbo, s katero prepreči izplačilo domnevno nezakonite pomoči, dokler se zadeva ne reši vsebinsko ( 117 )

(85) Preiskava Komisije, ki poteka, ne razreši nacionalnega sodišča obveznosti varovanja pravic posameznikov na podlagi člena 108(3) PDEU ( 118 ) . Nacionalno sodišče lahko zato sprejme ustrezne začasne ukrepe za obravnavo posledic morebitne kršitve obveznosti mirovanja.

(86) Nacionalna sodišča so dolžna sprejeti začasne ukrepe, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) ni dvoma glede obstoja državne pomoči; (b) pomoč se bo v kratkem začela izvajati ali se je izvajala; in (c) niso bile ugotovljene nobene izjemne okoliščine, zaradi katerih bi bilo vračilo neprimerno ( 119 )

4.2.3.4. Odškodninska tožba

(87) Od nacionalnih sodišč se lahko na podlagi njihove vloge v skladu s členom 108(3) PDEU tudi zahteva, da odločajo o zahtevkih za povračilo škode, ki jo je nezakonita državna pomoč povzročila tretjim osebam. Če so ti zahtevki uspešni, tožečim strankam zagotavljajo neposredno finančno nadomestilo za nastalo škodo.

(88) Sodišče je večkrat razsodilo, da lahko oškodovane tretje osebe take odškodninske tožbe vložijo pred nacionalnimi sodišči v skladu z nacionalno zakonodajo ( 120 ) , pri čemer je treba zagotoviti skladnost z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti (glej oddelek 2.2).

(90) Prvi zahtevi iz odstavka 89 bosta na splošno izpolnjeni v razmerju do kršitev člena 108(3) PDEU. Sodišče je potrdilo obstoj pravic posameznikov na podlagi te določbe in pojasnilo, da je varovanje teh pravic dejanska naloga nacionalnih sodišč ( 126 )

(91) Ker so organi držav članic načeloma dolžni priglasiti ukrepe državne pomoči pred njihovim izvajanjem, bo kršitev člena 108(3) PDEU v večini primerov glede na sodno prakso sodišč Unije zadostovala za ugotovitev obstoja hude kršitve. Ob prisotnosti državne pomoči organi držav članic običajno ne morejo trditi, da niso bili seznanjeni z obveznostjo mirovanja, saj je poleg smernic Komisije o uporabi členov 107(1) in 108(3) PDEU na voljo tudi dovolj obsežna sodna praksa. V primeru dvoma in zaradi pravne varnosti lahko države članice ukrep vedno Komisiji priglasijo pred začetkom njegovega izvajanja ( 127 )

(92) Tretja zahteva iz odstavka 89, da mora kršitev prava Unije povzročiti resnično in dejansko finančno škodo tožeči stranki, je lahko izpolnjena na različne načine. V študiji izvrševanja je bilo poudarjeno, da so nacionalna sodišča redko dodelila odškodnino, pri čemer je bilo pojasnjeno, da sta količinska opredelitev in določitev vzročne zveze med škodo in nezakonito pomočjo glavna izziva za tožeče stranke ( 128 )

(93) Tožeče stranke pogosto zatrjujejo, da je pomoč neposredno povzročila izgubo dobička. Ob takih trditvah bi moralo nacionalno sodišče upoštevati naslednje: (a) na podlagi zahtev enakovrednosti in učinkovitosti v skladu s pravom Unije nacionalna pravila ne smejo izključiti odgovornosti države članice za izgubo dobička (129). Če bi nacionalno pravo vključevalo tako izjemo, nacionalno sodišče ne bi smelo uporabiti take določbe v zvezi z odškodninskimi zahtevki zaradi kršitve člena 108(3) PDEU; (b) opredelitev dejanskega zneska izgubljenega dobička bo lažja, če nezakonita pomoč upravičencu omogoči, da od tožeče stranke prevzame pogodbo ali določeno poslovno priložnost, pri čemer je upravičenec slednjo že izvedel oziroma izkoristil; (c) kadar pa pomoč povzroči zgolj izgubo tržnega deleža, je potrebna bolj kompleksna količinska opredelitev škode. Eden od možnih načinov obravnavanja takih primerov bi lahko bila primerjava dejanskega dohodkovnega položaja tožeče stranke (na podlagi bilance uspeha) s hipotetičnim dohodkovnim položajem, če nezakonita pomoč ne bi bila dodeljena (130); (d) pojavijo se lahko okoliščine, v katerih škoda, ki jo utrpi tožeča stranka, presega izgubljeni dobiček. To se lahko zgodi, na primer, kadar mora tožena stranka zaradi nezakonite pomoči prekiniti poslovno dejavnost.

(94) Nacionalna postopkovna pravila nacionalnim sodiščem včasih omogočajo, da se pri določitvi dejanskega zneska odškodnine za škodo zanesejo na izvedenčev nasvet. V tem primeru in ob upoštevanju načela učinkovitosti ( 131 ) bi se take ocene lahko uporabile tudi za odškodninske zahtevke na podlagi člena 108(3) PDEU.

(95) Možnost vložitve odškodninskega zahtevka načeloma ni odvisna od vzporednih preiskav Komisije v zvezi z istim ukrepom pomoči. Nobena preiskava, ki jo izvaja Komisija, nacionalnih sodišč ne odvezuje od varovanja pravic posameznikov na podlagi člena 108(3) PDEU ( 132 ) . Ker tožeče stranke morda lahko dokažejo, da so utrpele izgubo zaradi predčasnega izvajanja pomoči, in natančneje, zaradi nezakonite časovne prednosti upravičenca do pomoči, uspešne odškodninske tožbe niso izključene niti, kadar je Komisija pred odločitvijo nacionalnega sodišča pomoč že razglasila za združljivo ( 133 )

(96) Sodišče je opozorilo, da se državna pomoč po pravni naravi bistveno razlikuje od odškodnine, katere plačilo se lahko naloži nacionalnim organom za nadomestitev škode, ki so jo povzročili posameznikom (sodna praksa v zadevi Asteris) ( 134 ) . Vendar morajo nacionalna sodišča pri odločanju o nadomestilu tretjim osebam za stroške, ki so nastali neposredno zaradi nezakonite pomoči, paziti, da ne sprejemajo odločb, katerih učinek je dodelitev pomoči ( 135 ) ali razširitev kroga upravičencev ( 136 )

(97) Čeprav lahko posamezniki pri nacionalnih sodiščih zahtevajo, da ta odredijo plačilo odškodnine, do katere menijo, da so upravičeni, take tožbe ne morejo povzročiti izogibanja učinkoviti uporabi pravil EU o državni pomoči ( 137 ) . Zlasti posamezniki, ki bi bili v skladu z nacionalno zakonodajo lahko upravičeni do pomoči, ki ni bila priglašena Komisiji in je Komisija ni odobrila, vendar take pomoči niso prejeli, ne morejo kot nadomestilo za škodo zahtevati zneska, enakovrednega znesku neprejete pomoči, saj bi to pomenilo posredno dodelitev nezakonite pomoči ( 138 ) . Iz tega sledi, da se sodna praksa v zadevi Asteris ne nanaša na primere, v katerih tožeča stranka pri nacionalnem sodišču zahteva, naj se ji dodeli prejšnja državna pomoč, ki je tožeča stranka iz kakršnega koli razloga ni prejela ( 139 )

(98) Upravičenci do nezakonite pomoči včasih poskušajo od države zahtevati odškodnino, potem ko jim je bilo naloženo vračilo zneska. Navadno ti upravičenci navajajo argumente v zvezi z domnevno kršitvijo njihovih legitimnih pričakovanj. Kljub temu je Sodišče razsodilo, da nezakonito dodeljen ukrep ne more ustvariti legitimnega pričakovanja upravičenca, ki bi moral biti sposoben ugotoviti, ali je bil upoštevan pravilen postopek za dodelitev pomoči ( 140 ) . Njihove trditve bi bilo treba torej zavrniti.

(99) Čeprav je bila s sodno prakso priznana pravica EU, v skladu s katero lahko tretje osebe, ki so utrpele škodo zaradi nezakonitega izvajanja pomoči, zahtevajo odškodnino od zadevne države članice, so odškodninske tožbe proti upravičencem do pomoči dovoljene, vendar jih pravo Unije o državni pomoči ne zahteva, saj člena 107 in 108 PDEU upravičencem ne nalagata nobenih neposrednih obveznosti. Sodišče je v sodbi v zadevi SFEI ugotovilo, da ker člen 108(3) PDEU upravičencu ne nalaga nobenih neposrednih obveznosti, kršitev navedenega člena ni zadostna podlaga za nastanek odgovornosti upravičenca ( 141 ) . To ne posega v možnost vložitve odškodninske tožbe zoper upravičenca v skladu z nacionalno zakonodajo, na primer na podlagi nacionalnih določb, ki urejajo nepogodbeno odgovornost ( 142 )

5. SODELOVANJE MED KOMISIJO IN NACIONALNIMI SODIŠČI

(100) Komisija mora v skladu s členom 4(3) PEU podpirati nacionalna sodišča pri izpolnjevanju ključne vloge, ki jo imajo pri izvrševanju pravil o državni pomoči. Nasprotno pa lahko nacionalna sodišča od Komisije zahtevajo pomoč pri uporabi teh pravil v okviru nerešene zadeve. Tesno sodelovanje med nacionalnimi sodišči in Komisijo prispeva k večji doslednosti ( 143 ) in učinkovitosti pri uporabi pravil o državni pomoči v vsej Uniji.

5.1. Pomoč Komisije nacionalnim sodiščem

(101) Kadar Komisija pomaga nacionalnim sodiščem, mora upoštevati svojo dolžnost varovanja poslovnih skrivnosti ter varovati svoje delovanje in neodvisnost ( 144 ) . Pri izpolnjevanju svoje dolžnosti, ki jo ima do nacionalnih sodišč na podlagi člena 4(3) PEU, je Komisija zavezana, da ostane nevtralna in objektivna. Komisija lahko od nacionalnih sodišč zahteva, da ji pošljejo informacije in dokumente, potrebne za zagotovitev zahtevane pomoči. Kadar Komisija pomaga nacionalnim sodiščem, tega ne počne v zasebne interese strank. Prispevek Komisije je namreč del njene dolžnosti, da zagotovi pravilno izvajanje pravil o državni pomoči in varuje javni interes ( 145 ) . Komisija zato ne bo zaslišala nobene stranke, udeležene v nacionalnem postopku.

5.1.1. Načini sodelovanja

(103) Člen 29 postopkovne uredbe je kodificiral tri načine sodelovanja med Komisijo in nacionalnimi sodišči. Ti načini sodelovanja so podrobneje pojasnjeni v oddelkih 5.1.1.1, 5.1.1.2 in 5.1.1.3 tega obvestila.

5.1.1.1. Pošiljanje informacij nacionalnim sodiščem

(104) V skladu s členom 29 postopkovne uredbe lahko nacionalna sodišča Komisijo zaprosijo, naj jim pošlje informacije, s katerimi razpolaga ( 150 )

(105) Nacionalna sodišča lahko Komisijo zaprosijo za informacije o postopkih v zvezi z državno pomočjo, ki jih obravnava. To vključuje na primer informacije o tem: (a) ali pred Komisijo teče postopek v zvezi z ukrepom državne pomoči; (b) ali je država članica ustrezno priglasila določen ukrep pomoči v skladu s členom 108(3) PDEU; (c) ali je Komisija začela formalno preiskavo; in (d) ali je Komisija že sprejela sklep ( 151 )

(106) Nacionalno sodišče lahko poleg tega Komisijo zaprosi tudi, naj mu pošlje dokumente, s katerimi razpolaga. To so med drugim lahko kopije veljavnih sklepov Komisije, če še niso bili objavljeni na spletišču Komisije, dejanski podatki, statistični podatki, tržne raziskave in ekonomske analize.

(107) Dolžnost lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU zahteva, da Komisija nacionalnim sodiščem zagotovi vse informacije, ki jih potrebujejo ( 152 ) . Sem spadajo tudi informacije, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti.

(108) Pri pošiljanju informacij nacionalnim sodiščem mora Komisija spoštovati jamstva, ki so s členom 339 PDEU dana fizičnim in pravnim osebam ( 153 ) . V skladu s členom 339 PDEU člani, uradniki in drugi uslužbenci Komisije ne smejo razkriti informacij, za katere velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti. To lahko vključuje zaupne informacije in poslovne skrivnosti.

(109) Kadar namerava Komisija nacionalnemu sodišču posredovati informacije, za katere velja poslovna skrivnost, nacionalno sodišče pozove, naj potrdi, da bo zagotovilo varstvo takih zaupnih informacij in poslovnih skrivnosti. Če nacionalno sodišče da tako zagotovilo (npr. z navedbo zadevne nacionalne pravne podlage), bo Komisija poslala zahtevane informacije in označila tiste dele, za katere velja poslovna skrivnost in se zato ne smejo razkriti. Kadar pa nacionalno sodišče ne more dati takega zagotovila, Komisija zahtevanih informacij ne pošlje ( 154 )

(110) Komisija morda tudi v drugih primerih ne bo mogla razkriti informacij nacionalnim sodiščem. Zlasti lahko Komisija zavrne pošiljanje informacij nacionalnemu sodišču, kadar bi tako pošiljanje oviralo delovanje in neodvisnost Unije. To bi veljalo v primeru, kadar bi razkritje ogrozilo izpolnjevanje nalog, zaupanih Komisiji ( 155 ) (na primer informacije o postopku notranjega odločanja v Komisiji).

(111) Da bi zagotovila učinkovito sodelovanje z nacionalnimi sodišči, si Komisija prizadeva, da jim zahtevane informacije zagotovi v enem mesecu od datuma zahteve. Kadar mora Komisija od nacionalnih sodišč zahtevati dodatna pojasnila glede njihovih začetnih zahtevkov ali se posvetovati s tretjimi osebami, ki jih pošiljanje informacij neposredno zadeva, začne enomesečni rok teči znova od trenutka prejema pojasnila ali zaključka posvetovanja ( 156 )

5.1.1.2. Posredovanje mnenj glede vprašanj v zvezi z uporabo pravil o državni pomoči

(112) Člen 29 postopkovne uredbe določa tudi možnost, da nacionalna sodišča Komisijo zaprosijo za mnenje glede vprašanj v zvezi z uporabo pravil o državni pomoči ( 157 )

(113) Nacionalna sodišča morajo pri uporabi pravil o državni pomoči v zadevi, o kateri odločajo, spoštovati ustrezna pravila Unije in sodno prakso sodišč Unije. Brez poseganja v končno razlago Pogodb s strani sodišč Unije lahko nacionalna sodišča pri uporabi pravil o državni pomoči ravnajo v skladu s prakso odločanja Komisije ter ustreznimi obvestili in smernicami Komisije. Nacionalna sodišča lahko prav tako ravnajo v skladu s prejšnjimi mnenji ali pripombami Komisije, objavljenimi na spletišču Komisije, kadar zadevna vprašanja vsebujejo elemente, ki so podobni tistim, s katerimi se srečujejo druga nacionalna sodišča ( 158 )

(114) Vendar se lahko zgodi, da v določenih okoliščinah prejšnje odločitve ali mnenja Komisije ter njena obvestila in smernice nacionalnim sodiščem držav članic ne zagotavljajo zadostnih navodil. V skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU in glede na bistveno vlogo nacionalnih sodišč pri izvrševanju državne pomoči Komisija nacionalnim sodiščem daje možnost, da v zvezi s pomembnimi vprašanji glede uporabe pravil o državni pomoči za mnenje zaprosijo Komisijo ( 159 )

(115) Zahteve za mnenje Komisije lahko načeloma zajemajo vsa gospodarska, dejanska ali pravna vprašanja v zvezi z državno pomočjo, ki se pojavijo med nacionalnimi postopki. Nacionalna sodišča lahko Komisijo med drugim zaprosijo za mnenje: (a) ali določen ukrep vključuje elemente pomoči v smislu člena 107(1) PDEU in če je tako, zaprosijo za navodila, kako količinsko opredeliti znesek pomoči. Take zahteve se lahko nanašajo na točno določen element državne pomoči v skladu s členom 107 PDEU (tj. pojem podjetja, obstoj selektivne prednosti, pripisljivost ukrepa državi članici in vpletenost državnih sredstev, morebitno izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino med državami članicami); (b) ali določen ukrep pomoči izpolnjuje zahtevo iz uredbe o skupinskih izjemah ali uredbe de minimis ali zahtevo iz uredbe, ki bi pomenila, da ukrepa pomoči ni treba predhodno priglasiti Komisiji in da se zanj ne uporablja obveznost mirovanja iz člena 108(3) PDEU; (c) ali posamezna pomoč spada v shemo pomoči, ki je bila priglašena Komisiji in jo je Komisija s sklepom razglasila za združljivo z notranjim trgom, oziroma se kako drugače šteje za veljavno pomoč in se zato zanjo ne uporablja obveznost mirovanja iz člena 108(3) PDEU; (d) ali obstajajo izjemne okoliščine (160), ki bi nacionalnemu sodišču preprečevale, da na podlagi prava Unije odredi vračilo v celoti; (e) kakšne pravne pogoje za odškodninske zahtevke določa pravo Unije in kakšna so navodila za količinsko opredelitev nastale škode; (f) kako izračunati znesek pomoči, ki jo je treba vrniti, in kako izračunati obresti za vračilo.

(116) Nacionalna sodišča niso pristojna za ocenjevanje združljivosti ukrepa pomoči na podlagi člena 107(2) in (3) ter člena 106(2) in člena 93 PDEU ( 161 ) . Zato od Komisije ne morejo zahtevati mnenja glede združljivosti določenega ukrepa pomoči z notranjim trgom. Vendar lahko nacionalna sodišča Komisijo vprašajo, ali že ocenjuje združljivost določenega ukrepa pomoči, kot je pojasnjeno v oddelku 5.1.1.1.

(117) Pri oblikovanju mnenja bo Komisija v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU nacionalnemu sodišču zagotovila informacije o dejanskem stanju ali zahtevana ekonomska ali pravna pojasnila. V nasprotju z verodostojno razlago prava Unije, ki jo podajo sodišča Unije, mnenje Komisije nacionalnega sodišča pravno ne zavezuje.

(118) Komisija bo nacionalnim sodiščem svoje mnenje predložila v skladu z njihovimi postopkovnimi pravili in praksami. Da bi zagotovila učinkovito sodelovanje z nacionalnimi sodišči, si Komisija prizadeva nacionalnim sodiščem zagotoviti zahtevana mnenja v štirih mesecih od datuma zahteve. Kadar mora Komisija nacionalno sodišče zaprositi za dodatna pojasnila v zvezi z njegovo zahtevo, je mogoče ta štirimesečni rok podaljšati.

(119) Nacionalna sodišča morajo pravice posameznikov na podlagi člena 108(3) PDEU varovati tudi v obdobju, v katerem Komisija pripravlja zahtevano mnenje. Kot je navedeno zgoraj ( 162 ) , obveznost nacionalnega sodišča, da varuje pravice posameznikov na podlagi člena 108(3) PDEU, vključno s sprejetjem začasnih ukrepov, velja ne glede na to, ali Komisija mnenja še ni podala.

5.1.1.3. Predložitev pripomb amicus curiae

(120) V skladu s členom 29(2) postopkovne uredbe lahko Komisija nacionalnim sodiščem, ki uporabljajo pravila o državni pomoči, predloži pisne pripombe. Z dovoljenjem zadevnega nacionalnega sodišča lahko poda tudi ustne pripombe. Te pripombe so znane tudi kot „pripombe amicus curiae “. Komisija na lastno pobudo predloži pripombe amicus curiae .

(121) Vendar lahko nacionalna sodišča ali stranke v zadevi pred nacionalnim sodiščem, ki še ni rešena, Komisijo zaprosijo, naj predloži pripombe amicus curiae v primeru, ko gre za zadeve v zvezi z državno pomočjo. Odločitev za posredovanje kot amicus curiae v zadevi pred nacionalnim sodiščem je izključna pravica Komisije in v celoti spada v njeno diskrecijo. Da pa bi nacionalnim sodiščem omogočila načrtovanje postopkov, jih bo Komisija nemudoma obvestila o svoji nameri, da posreduje kot amicus curiae .

(122) amicus curiae , da bi zagotovila skladno uporabo člena 107(1) PDEU ali člena 108(3) PDEU Komisija v okviru nacionalnih sodnih postopkov predloži pripombe, da bi zagotovila skladno uporabo člena 107(1) PDEU ali člena 108(3) PDEU ( 163 ) . Pri oceni nujnosti in primernosti svojega prispevka lahko med drugim prouči: (a) ali se pričakuje, da bo pomen zadeve presegal obravnavani primer (na primer, kadar zadeva vključuje splošno vprašanje državne pomoči); (b) ali pripombe Komisije lahko prispevajo k učinkovitosti izvrševanja pravil o državni pomoči s strani zadevnih nacionalnih sodišč; (c) ali gre za novo vsebinsko vprašanje, ki ni zajeto v praksi odločanja Komisije ali obvestilih in smernicah, oziroma (d) ali se zadeva še rešuje pred sodiščem, zoper odločitev katerega ni mogoče vložiti nadaljnjih pravnih sredstev.

(123) Komisija v celoti spoštuje neodvisnost in delovanje nacionalnih sodišč. Kar zadeva mnenja Komisije iz oddelka 5.1.1.2 zgoraj, pripombe amicus curiae za nacionalno sodišče, ki odloča o zadevi, v kateri je posredovala Komisija, niso zavezujoče. Preden Komisija na lastno pobudo predloži pripombe amicus curiae , o tem obvesti zadevno državo članico, tako da ji pošlje dopis na njeno stalno predstavništvo pri Evropski uniji.

(124) Da bi bile pripombe Komisije koristne, lahko od zadevnega nacionalnega sodišča zahteva, da ji posreduje dokumente, s katerimi razpolaga in ki so potrebni, da bi lahko ocenila zadevo. Komisija bo te dokumente uporabila za pripravo svojih pripomb.

(125) Postopkovna uredba ne določa postopkovnega okvira za predložitev pripomb amicus curiae . Zato Komisija svoje pripombe predloži v skladu s postopkovnimi pravili in praksami držav članic, vključno s tistimi, ki ščitijo pravice strank. Če država članica še ni vzpostavila ustreznega postopkovnega okvira, nacionalno sodišče določi, katera postopkovna pravila je treba upoštevati za predložitev pripomb amicus curiae v zadevi, ki jo obravnava, pri čemer upošteva, da te predložitve temeljijo na členu 29 postopkovne uredbe.

(126) Nacionalni postopkovni okvir bi moral upoštevati načeli iz oddelka 2.2 tega obvestila. To pomeni, da nacionalni postopkovni okvir za predložitev pripomb glede vprašanj v zvezi z uporabo členov 107(1) in 108(3) PDEU predložitve takih pripomb ne sme (a) pretirano otežiti ali praktično onemogočiti (v skladu z načelom učinkovitosti); in je ne sme (b) otežiti bolj od predložitve pripomb v sodnem postopku, v katerem se uporablja enakovredna nacionalna zakonodaja (v skladu z načelom enakovrednosti).

5.1.2. Enotna kontaktna točka ter objava mnenj in pripomb amicus curiae

(127) Za učinkovitejše sodelovanje in komunikacijo z nacionalnimi sodišči je Komisija vzpostavila enotno kontaktno točko, na katero lahko nacionalna sodišča ali stranke naslovijo svoje zahteve: European Commission Directorate-General for Competition COMP Amicus State Aid 1049 Bruxelles/Brussel BELGIQUE/BELGIË Tel. +32 22976271 Faks +32 22953584 E-naslov: COMP-AMICUS-STATE-AID@ec.europa.eu

(128) Komisija poziva nacionalna sodišča, naj še naprej uporabljajo to enotno kontaktno točko pri sporočanju vseh informacij ali zahtev v skladu z oddelkom 5.1.1 tega obvestila Komisiji. Nacionalna sodišča lahko svoje pripombe pošljejo v katerem koli od 24 uradnih jezikov Unije ( 164 )

(129) Komisija bo poročilo o sodelovanju z nacionalnimi sodišči objavila v letnem poročilu o politiki konkurence. Svoja mnenja in pripombe v okviru posredovanja kot amicus curiae lahko da na voljo tudi na svojem spletišču.

(130) Komisija ob predložitvi mnenj ali pripomb amicus curiae prosi nacionalna sodišča, da dovolijo njihovo objavo. To Komisiji omogoča, da na svojem spletišču objavi mnenja in pripombe amicus curiae , ki jih je predložila, ter sodbe, ki jih je izdalo zadevno nacionalno sodišče, če so na voljo.

5.2. Pomoč nacionalnih sodišč Komisiji

(131) Dolžnost lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) PEU pomeni tudi, da morajo države članice, vključno z njihovimi pravosodnimi organi, pomagati institucijam Unije pri doseganju ciljev Unije.

(132) Da se zagotovi učinkovito izvrševanje pravil o državni pomoči, so nacionalna sodišča pozvana, naj Komisiji nemudoma pošljejo kopije vseh pisnih sodb, ki so jih izdala na podlagi informacij ali mnenja Komisije ali predložitve pripomb amicus curiae . To Komisiji omogoča, da se pravočasno seznani z zadevami, v zvezi s katerimi bi bilo primerno predložiti pripombe, če bi ena od strank vložila pritožbo zoper sodbo. Nacionalna sodišča ob pošiljanju sodbe Komisiji sporočijo, ali soglašajo z objavo navedene sodbe na spletišču Komisije.

(133) Da bi se pravila o državni pomoči uporabljala učinkoviteje in bolj dosledno, Komisija spodbuja države članice, naj vzpostavijo koordinacijske točke za nacionalne sodnike, ki obravnavajo vprašanja državne pomoči. Te koordinacijske točke bi se morale ujemati z upravno strukturo držav članic in spoštovati neodvisnost pravosodnega organa. Komisija meni tudi, da je lahko vzpostavitev formalnih ali neformalnih mrež sodnikov, ki obravnavajo vprašanja državne pomoči, bodisi na nacionalni bodisi na evropski ravni, še posebej pomembna za izmenjavo znanja. Osrednje koordinacijske točke in mreže sodnikov lahko nacionalnim sodnikom omogočijo izmenjavo dobrih praks na področju državne pomoči in Komisiji olajšajo posredovanje informacij v zvezi z najnovejšim razvojem politike državne pomoči, na primer s tečaji usposabljanja in glasili.

6. POSLEDICE NEIZVAJANJA PRAVIL O DRŽAVNI POMOČI IN SKLEPOV

(134) Kot je navedeno v oddelkih 4.2.1 in 4.2.2 tega obvestila, se lahko od nacionalnih sodišč zahteva, da neposredno v svojih nacionalnih pravnih sistemih uporabljajo določbe členov 107(1) in 108(3) PDEU. Kadar nacionalna sodišča s svojimi sodbami odobrijo novo pomoč v nasprotju z obveznostjo mirovanja, lahko Komisija začne postopek preiskave v skladu s členom 12 postopkovne uredbe, da bi ocenila združljivost nezakonite državne pomoči z notranjim trgom. Poleg tega lahko Komisija v primeru, da nacionalna sodišča ne zagotovijo izpolnjevanja obveznosti, ki izhajajo iz sklepa Komisije o vračilu ali Pogodb ( 165 ) , zoper zadevne države članice začne postopek za ugotavljanje kršitev.

(135) Nacionalna sodišča so kot organi držav članic pozvana, naj sprejmejo ustrezne ukrepe za zagotovitev učinkovitega izvajanja sklepov o vračilu. Posledice neizvajanja sklepov Komisije o vračilu s strani držav članic so opisane v obvestilu o vračilu ( 166 )

(136) Nacionalna sodišča morajo prav tako varovati pravice posameznikov ob morebitnih kršitvah obveznosti mirovanja ( 167 ) . Kot je navedeno v oddelku 6.2 tega obvestila, države članice, vključno z njihovimi nacionalnimi sodišči, ki ne varujejo teh pravic, ne izpolnjujejo obveznosti, ki jih imajo na podlagi prava Unije ( 168 )

6.1. Postopki pred Komisijo v zvezi z nezakonito pomočjo

(137) Nacionalna sodišča lahko z dodelitvijo nove pomoči v okviru svojih postopkov neposredno kršijo člen 108(3) PDEU. To se lahko zgodi, kadar nacionalno sodišče izda sodbo, ki vpliva na izvajanje akta o dodelitvi državne pomoči. Tako je na primer, kadar razlaga pogodbe ali sklepa o dodelitvi pomoči povzroči podaljšanje prvotnega trajanja ukrepa pomoči ( 169 )

(138) Zato morajo nacionalna sodišča spoštovati člen 108(3) PDEU in v skladu s tem zagotoviti, da se vse njihove odločitve, katerih posledica je sprememba ali podaljšanje akta o dodelitvi državne pomoči, na primer z razlago ( 170 ) , pred njihovo izvedbo priglasijo v skladu z veljavnimi upravnimi pravili, ki veljajo v državi članici.

(139) Če nacionalno sodišče ne zagotovi izpolnjevanja obveznosti mirovanja in nova pomoč ni priglašena, pri čemer se uporabi pregled Komisije, lahko Komisija na lastno pobudo ali po prejemu pritožbe katere koli zainteresirane strani v skladu s členom 12 postopkovne uredbe začne preiskavo v zvezi z nezakonito državno pomočjo.

6.2. Postopki ugotavljanja kršitev

(140) Če Komisija meni, da država članica ni izpolnila obveznosti iz Pogodb, lahko v skladu s členom 258 PDEU začne postopek za ugotavljanje kršitev. Namen postopka je končati kršitev. Komisija lahko po predpravdni fazi, v kateri poda obrazloženo mnenje po uradni izmenjavi stališč z zadevno državo članico, zadevo predloži Sodišču ( 171 )

(141) Če nacionalna sodišča iz kršitve člena 108(3) PDEU ne izpeljejo ustreznih posledic, kršijo svoje obveznosti iz Pogodb. To se lahko zgodi, kadar nacionalna sodišča ne preprečijo izvajanja nezakonitega ukrepa ali ne odredijo njegovega vračila ( 172 )

(142) Država članica lahko postane odgovorna tudi, če nacionalna sodišča ne zaščitijo pravic posameznikov in tako kršijo obveznosti, ki jih imajo na podlagi člena 108(3) PDEU. Sodišče je odločilo, da so države članice odgovorne za škodo, ki so jo povzročile kršitve prava Unije, vključno s kršitvami, ki izhajajo iz odločbe nacionalnega sodišča, ki odloča na zadnji stopnji ( 173 )

7. KONČNE DOLOČBE

(143) To obvestilo nadomesti obvestilo o izvrševanju iz leta 2009.

(144) Namen tega obvestila je nacionalna sodišča usmerjati pri uporabi pravil o državni pomoči. Nacionalnih sodišč ne zavezuje oziroma ne vpliva na njihovo neodvisnost.

(145) Komisija lahko to obvestilo spremeni, kadar se ji to zdi primerno, med drugim na podlagi sprememb veljavnih pravil Unije ali prihodnjega razvoja sodne prakse.

(1) Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Posodobitev področja državnih pomoči EU (COM(2012) 209 final).

(2) Od leta 2015 je bilo več kot 96 % novih ukrepov pomoči, za katere so bili prvič sporočeni odhodki, zajetih z uredbo o skupinskih izjemah. Glej http://ec.europa.eu/competition/state_aid/scoreboard/index_en.html

(3) Študija o izvrševanju je bila izvedena pred podpisom Sporazuma o izstopu Združenega kraljestva Velika Britanija in Severna Irska iz Evropske unije in Evropske skupnosti za atomsko energijo (24. januarja 2020) in pred začetkom njegove veljavnosti (1. februarja 2020). Vsa sklicevanja na države članice v študiji o izvrševanju naj bi se nanašala tudi na Združeno kraljestvo.

(4) Glej „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“ (Končna študija o izvrševanju pravil o državni pomoči in odločb nacionalnih sodišč), Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019.

(5) Obvestilo Komisije o izvrševanju zakonodaje o državni pomoči na nacionalnih sodiščih (UL C 85, 9.4.2009, str. 1).

(6) Uredba Sveta (EU) 2015/1589 z dne 13. julija 2015 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (kodificirano besedilo) (UL L 248, 24.9.2015, str. 9).

(7) Pri presoji, ali organ spada v pojem „sodišče“ v smislu člena 267 PDEU, Sodišče upošteva številne elemente, kot so zakonska podlaga organa, njegova stalnost, obveznost njegove pristojnosti, kontradiktornost postopka, njegova uporaba pravnih pravil in njegova neodvisnost. V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 21. januarja 2020 v zadevi Banco de Santander, C-274/14, ECLI:EU:C:2020:17, točka 51. Arbitražnih sodišč ni mogoče šteti za sodišča v smislu člena 267 PDEU, če za stranke ni nikakršne, niti pravne niti dejanske, obveznosti, da predložijo svoj spor arbitraži in če javni organi zadevne države članice niso vključeni v izbor arbitraže niti niso dolžni posredovati v postopku pred razsodiščem. Vendar je Sodišče dopustilo vprašanja za predhodno odločanje, ki mu jih je predložilo arbitražno sodišče, ki je imelo podlago v zakonu, katerega odločbe so bile za stranke zavezujoče in katerega pristojnost ni bila odvisna od dogovora strank. Glej sklep Sodišča z dne 13. februarja 2014 v zadevi Merck Canada, C-555/13, točki 17 in 18 ter tam navedena sodna praksa.

(8) Tudi če navedene smernice nimajo zavezujočega učinka, jih morajo nacionalna sodišča upoštevati pri odločanju o sporih, o katerih odločajo. Glej sodbo Sodišča z dne 3. septembra 2014 v zadevi Baltlanta, C-410/13, ECLI:EU:C:2014:2134, točka 64, in sodbo Sodišča z dne 13. decembra 1989 v zadevi Grimaldi, C-322/88, ECLI:EU:C:1989:646, točka 18; sodbo Sodišča z dne 13. februarja 2014 v zadevi Mediaset, C-69/13, ECLI:EU:C:2014:71, točka 31.

(9) UL C 247, 23.7.2019, str. 1.

(10) Sodba Sodišča z dne 22. decembra 2008 v zadevi British Aggregates proti Komisiji, C-487/06 P, ECLI:EU:C:2008:757, točka 111; sodba Sodišča z dne 16. maja 2000 v zadevi Francija proti Ladbroke Racing Ltd in Komisiji, C-83/98 P, ECLI:EU:C:2000:248, točka 25.

(11) Glej na primer Obvestilo Komisije o pojmu državne pomoči po členu 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL C 262, 19.7.2016, str. 1). Sporočilo Komisije o uporabi pravil Evropske unije o državni pomoči za nadomestilo, dodeljeno za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (UL C 8, 11.1.2012, str. 4); Obvestilo Komisije o uporabi členov 87 in 88 Pogodbe ES za državno pomoč v obliki poroštev (UL C 155, 20.6.2008, str. 10). Sporočilo Komisije z naslovom Okvir za državno pomoč za raziskave in razvoj ter inovacije (UL C 198, 27.6.2014, str. 1).

(12) Sodba Sodišča z dne 14. novembra 2019 v zadevi Dilly’s Wellnesshotel, C-585/17, ECLI:EU:C:2019:969, točka 54.

(13) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 88; sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 22; sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 29.

(14) Sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, točka 38; sodba Sodišča z dne 11. marca 2010 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, točka 26; sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točka 21; sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 21.

(15) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točki 88 in 89; sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točki 22 in 23.

(16) „Nova pomoč“ je tako v skladu s členom 1(c) postopkovne uredbe „vs[a] pomoč, to je sheme pomoči ali individualn[a] pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči“. Ta določba, ki temelji na široki opredelitvi, lahko zajema ne le samo spremembo, ampak tudi pomoč, na katero se ta sprememba nanaša. Poleg tega je v skladu s členom 1(b)(ii) postopkovne uredbe kot „veljavno pomoč“ mogoče med drugim razumeti kot „odobreno pomoč, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki sta jo odobrila Komisija ali Svet“. Zato lahko pomoč, ki je predmet odločbe o odobritvi in ki je zaradi spremembe, s katero je bil kršen pogoj iz te odločbe, da bi se zagotovila združljivost te pomoči z notranjim trgom, ne ureja več odločba o njeni odobritvi, pomeni novo pomoč. Glej sodbo Sodišča z dne 25. oktobra 2017 v zadevi Komisija proti Italiji, C-467/15 P, ECLI:EU:C:2017:799, točki 46 in 47. Glej tudi oddelek 4.2.2.2 tega obvestila.

(17) Uredba Komisije (EU) št. 1407/2013 z dne 18. decembra 2013 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis (UL L 352, 24.12.2013, str. 1); Uredba Komisije (EU) št. 360/2012 z dne 25. aprila 2012 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis za podjetja, ki opravljajo storitve splošnega gospodarskega pomena (UL L 114, 26.4.2012, str. 8); Uredba Komisije (EU) št. 1408/2013 z dne 18. decembra 2013 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis v kmetijskem sektorju (UL L 352, 24.12.2013, str. 9); Uredba Komisije (EU) št. 717/2014 z dne 27. junija 2014 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije pri pomoči de minimis v sektorju ribištva in akvakulture (UL L 190, 28.6.2014, str. 45).

(18) Podlaga za sprejetje takšnih uredb je pooblastitvena Uredba Sveta (EU) 2015/1588 z dne 13. julija 2015 o uporabi členov 107 in 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije za določene vrste horizontalne državne pomoči (UL L 248, 24.9.2015, str. 1).

(19) Uredba Komisije (EU) št. 651/2014 z dne 17. junija 2014 o razglasitvi nekaterih vrst pomoči za združljive z notranjim trgom pri uporabi členov 107 in 108 Pogodbe (UL L 187, 26.6.2014, str. 1).

(20) V skladu s členom 109 PDEU lahko Svet Evropske unije sprejme uredbe za uporabo členov 107 in 108 PDEU ter določi vrste pomoči, ki so izvzete iz obveznosti priglasitve. V skladu s členom 108(4) PDEU lahko Komisija nato sprejme uredbe o skupinah državnih pomoči, ki jih je v skladu s členom 109 PDEU določil Svet.

(21) Sklep Komisije 2012/21/EU z dne 20. decembra 2011 o uporabi člena 106(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije za državno pomoč v obliki nadomestila za javne storitve, dodeljenega nekaterim podjetjem, pooblaščenim za opravljanje storitev splošnega gospodarskega pomena (notificirano pod dokumentarno številko C(2011) 9380) (UL L 7, 11.1.2012, str. 3).

(22) Uredba (ES) št. 1370/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. oktobra 2007 o javnih storitvah železniškega in cestnega potniškega prevoza (UL L 315, 3.12.2007, str. 1).

(23) UL C 202, 7.6.2016, str. 13.

(24) Sodba Sodišča z dne 22. oktobra 2002 v zadevi Roquette Frères, C-94/00, ECLI:EU:C:2002:603, točka 31.

(25) Sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 50; sodba Sodišča z dne 28. februarja 1991 v zadevi Delimitis proti Henninger Bräu, C-234/89, ECLI:EU:C:1991:91, točka 53.

(26) Sodba Sodišča z dne 11. septembra 2014 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, točka 56; sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 41.

(27) Sodba Sodišča z dne 21. septembra 1983 v zadevi Deutsche Milchkontor GmbH, C-205/82, ECLI:EU:C:1983:233, točki 22 in 23; sodba Sodišča z dne 13. junija 2002 v zadevi Nizozemska proti Komisiji, C-382/99, ECLI:EU:C:2002:363, točka 90; sodba Sodišča z dne 11. septembra 2014 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-527/12, ECLI:EU:C:2014:2193, točke 39 do 42; sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 72; sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točki 40 in 41; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 135.

(28) Spoštovanje načela učinkovitosti je treba obravnavati prek analize posameznih značilnosti navedene določbe in njene vloge v zadevnem postopku. V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točka 40; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točke 138 do 140.

(29) Skladnost veljavnih nacionalnih postopkovnih pravil z načeloma enakovrednosti in učinkovitosti pa se lahko nanaša na vse druge vidike nacionalne zakonodaje, med drugim na višino stroškov, povezanih z zasebnim izvrševanjem pravil o državni pomoči pred nacionalnimi sodišči.

(30) Sodba Sodišča z dne 13. januarja 2005 v zadevi Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, točka 18.

(31) V Romuniji ima na primer vsaka oseba, na katero vpliva ukrep nezakonite državne pomoči, pravdno sposobnost pred sodiščem. Glej Prilogo 3: poročila za posamezne države v okviru „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019, str. 404. V Latviji pravdna sposobnost temelji neposredno na členu 108(3) PDEU in tako se lahko nacionalna sodišča pri ugotavljanju, ali ima oseba pravdno sposobnost v dani zadevi, oprejo na opredelitev „zainteresirane stranke“ iz postopkovne uredbe. Glej Prilogo 3: poročila za posamezne države v okviru „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019, str. 300.

(32) Pri tem gre med drugim za primere, v katerih se nezakonita pomoč financira z dajatvijo, ki jo mora plačati tožnik. Vendar je drugače, če se spor ne nanaša na zahtevek za oprostitev spornega davka, temveč na zakonitost predpisov v zvezi s tem davkom. V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 25 in sodbo Sodišča z dne 26. aprila 2018 v zadevi ANGED, C-233/16, ECLI:EU:C:2018:280, točka 26.

(33) Sodba Sodišča z dne 13. januarja 2005 v zadevi Streekgewest, C-174/02, ECLI:EU:C:2005:10, točka 19.

(34) Sodba Sodišča z dne 10. novembra 2016 v zadevi DTS Distribuidora de Televisión Digital proti Komisija, C-449/14 P, ECLI:EU:C:2016:848, točki 81 in 82; sodba Sodišča z dne 21. decembra 2016 v zadevi Komisija proti Aer Lingus, C-164/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, točka 121; sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točke 24 do 28.

(35) Sodba Sodišča z dne 15. junija 2006 v zadevi Air Liquide Industries Belgium, C-393/04, ECLI:EU:C:2006:403, točka 45.

(36) V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 10. oktobra 2017 v zadevi Greenpeace energy proti Komisiji, C-640/16 P, ECLI:EU:C:2017:752, točke 61 do 63.

(37) To lahko velja na primer za varstvo okolja. V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 22. septembra 2020 v zadevi Avstrija proti Komisiji, C-594/18, ECLI:EU:C:2020:742, točka 100, v zvezi s pomočjo, odobreno na podlagi člena 107(3)(c) PDEU v jedrskem sektorju. Glej tudi točke 38 do 42 Obvestila Komisije o dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (UL C 275, 18.8.2017, str. 1) v zvezi s priznanjem pravdne sposobnosti okoljskih organizacij, ki spodbujajo varstvo okolja v okviru Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah.

(38) Sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 72.

(39) Irska je na primer za spore v zvezi s konkurenčnim pravom, vključno z zadevami v zvezi z državno pomočjo, izključno pristojnost dodelila oddelku za konkurenco pri višjem sodišču (Competition List of the High Court). Prav tako so dobila upravna sodišča v Italiji od 19. januarja 2013 skoraj izključno pristojnost za obravnavo zadev v zvezi z javnim in zasebnim izvrševanjem pravil o državni pomoči. Civilna sodišča so ohranila pristojnost v zvezi z nekaterimi vrstami postopkov in tožb. Glej Prilogo 3: poročila za posamezne države v okviru „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019, str. 253 ter 263 in 264. Glej tudi „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001), str. 103 in 104.

(40) Natančneje, v večini držav članic so upravna sodišča pristojna, kadar tožnik izpodbija akt javnega organa, kot je nalog za izvedbo vračila ali dodelitev pomoči, medtem ko so civilna sodišča pristojna za vprašanja, povezana z vračilom državne pomoči v okviru postopkov v primeru insolventnosti ali z dodelitvijo odškodnine. Glej „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“ (Končna študija o izvrševanju pravil o državni pomoči in odločb nacionalnih sodišč), Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019, str. 64.

(41) Sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točka 38.

(42) Sodba Sodišča z dne 3. septembra 2009 v zadevi Fallimento Olimpiclub, C-2/08, ECLI:EU:C:2009:506, točka 24. Sodba Sodišča z dne 10. julija 2014 v zadevi Impresa Pizzarotti, C-213/13, ECLI:EU:C:2014:2067, točka 54; sodba Sodišča z dne 4. maja 2020 v zadevi Telecom Italia, C-34/19, ECLI:EU:C:2020:148, točka 58.

(43) Sodba Sodišča z dne 5. februarja 1963 v zadevi Van Gend en Loos proti Administratie der Belastingen, C-26/62, ECLI:EU:C:1963:1; sodba Sodišča z dne 15. julija 1964 v zadevi Costa proti E.N.E.L., C-6/64, ECLI:EU:C:1964:66; sodba Sodišča z dne 9. marca 1978 v zadevi Amministrazione delle finanze dello Stato proti Simmenthal, C-106/77, ECLI:EU:C:1978:49.

(44) Sodba Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, točki 60 in 61.

(45) Sodba Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, točke 61 do 63; sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točka 44; sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točke 92 do 96; sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi CSTP Azienda della Mobilità proti Komisiji, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, točke 92 do 96, sodba Sodišča z dne 3. septembra 2009 v zadevi Fallimento Olimpiclub, C-2/08, ECLI:EU:C:2009:506, točke 22 do 25.

(46) „[n]acionalno pravilo, ki nacionalnemu sodišču zaradi nacionalne pravnomočne sodne odločbe, ki je izdana v sporu, ki nima enakega predmeta in se ne nanaša na značilnost zadevnih pogodb kot državne pomoči, preprečuje, da bi izpeljalo vse posledice kršitve člena 108(3), tretji stavek, PDEU, [je treba] šteti za nezdružljivo z načelom učinkovitosti“, sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točka 45.

(47) Sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točke 92 do 96.

(48) Sodba Sodišča z dne 11. novembra 2015 v zadevi Klausner Holz Niedersachsen, C-505/14, ECLI:EU:C:2015:742, točke 30 ter 42 in 43.

(49) Sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 19.

(50) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točki 25 in 26; sodba Sodišča z dne 18. maja 2017 v zadevi Fondul Proprietatea, C-150/16, ECLI:EU:C:2017:388, točka 40; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 84.

(51) Obvestilo Komisije o pojmu državne pomoči po členu 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (UL C 262, 19.7.2016, str. 1).

(52) Sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točka 90.

(53) Glej člena 4 in 9 postopkovne uredbe.

(54) Sodba Sodišča z dne 19. julija 2016 v zadevi Kotnik in drugi, C-526/14, ECLI:EU:C:2016:570, točka 37.

(55) Sklep o nenasprotovanju, postopkovna uredba, člen 4(3).

(56) Glej pojma „pozitivni sklep“ in „negativni sklep“ iz člena 9(3) oziroma (5) postopkovne uredbe.

(57) Glej člen 4(3) in (4) postopkovne uredbe.

(58) Glej sodbo Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točke 93 do 94: „Izvajanje take pristojnosti pa pomeni, da lahko Komisija na podlagi člena 108 PDEU preizkusi, ali ukrep pomeni državno pomoč, ki bi ji morala biti v skladu z odstavkom 3 navedenega člena priglašena v položaju, v katerem so organi države članice menili, da ta ukrep ne izpolnjuje pogojev iz člena 107(1) PDEU, tudi če so ti organi v zvezi s tem ravnali v skladu s presojo nacionalnega sodišča. Te ugotovitve ne more omajati dejstvo, da je to sodišče sprejelo odločbo, ki je postala pravnomočna. Poudariti je namreč treba, da pravilo o izključni pristojnosti Komisije zaradi načela primarnosti prava Unije v notranjem pravnem redu prevlada“.

(59) Sodba Sodišča z dne 15. septembra 2016 v zadevi PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, točke 33 ter 36 in 37.

(60) Sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točke 92 do 96; sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi CSTP Azienda della Mobilità proti Komisiji, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, točke 92 do 96.

(61) Sodba Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Francija proti Komisiji (Boussac), C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, točke 9 do 22. To ne izključuje možnosti, da Komisija v določenih primerih iz člena 13(2) postopkovne uredbe izda odredbo o vračilu, preden zaključi oceno združljivosti.

(62) Sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 66; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 110. V obeh primerih se je Sodišče sklicevalo na postopkovno uredbo, ki v delu, ki vsebuje postopkovna pravila, ki se uporabljajo za vse upravne postopke na področju državnih pomoči, ki potekajo pred Komisijo, kodificira in krepi prakso Komisije pri nadzoru nad državnimi pomočmi.

(63) Sodba Sodišča z dne 7. marca 2002 v zadevi Italija proti Komisiji, C-310/99, ECLI:EU:C:2002:143, točka 99.

(64) Glej člen 16(1) postopkovne uredbe.

(65) Glej člen 17(1) postopkovne uredbe.

(66) Sodba Sodišča z dne 14. februarja 1990 v zadevi Francija proti Komisiji, C-301/87, ECLI:EU:C:1990:67, točki 19 in 20; sodba Sodišča z dne 21. marca 1991 v zadevi Italija proti Komisiji, C-303/88, ECLI:EU:C:1991:136, točka 46. Če država članica ne izpolni odredbe o začasnem odlogu ali vračilu, je Komisija v skladu s členom 14 postopkovne uredbe upravičena, da med vsebinskim pregledom zadeve zadevo predloži neposredno Sodišču in zaprosi za izjavo, da je tako neizpolnjevanje kršitev PDEU.

(67) Glej člen 13(1) in (2) postopkovne uredbe.

(68) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točka 38; sodba Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, točki 11 in 12.

(69) Sodba Sodišča z dne 11. decembra 1973 v zadevi Lorenz GmbH proti Bundesrepublik Deutschland in drugi, C-120/73, ECLI:EU:C:1973:152, točka 8; sodba Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, točka 11; sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 39.

(70) V zvezi z vlogo nacionalnih sodišč pri javnem izvrševanju državne pomoči glej obvestilo o vračilu (UL C 247, 23.7.2019, str. 1).

(71) Glej tudi sodbo Splošnega sodišča z dne 20. junija 2019 v zadevi a&o hostel and hotel Berlin proti Komisija, T-578/17, ECLI:EU:T:2019:437, točka 72.

(72) V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 22. marca 1977 v zadevi Steineke e Weinlig, 78/76, ECLI:EU:C:1977:52, točka 14.

(73) Sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi CSTP Azienda della Mobilità proti Komisiji, C-587/18 P, ECLI:EU:C:2020:150, točki 92 in 93; sodba Sodišča z dne 4. marca 2020 v zadevi Buonotourist proti Komisiji, C-586/18 P, ECLI:EU:C:2020:152, točka 96.

(74) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 41.

(75) Sodba Sodišča z dne 22. oktobra 1987 v zadevi Foto-Frost proti Hauptzollamt Lübeck-Ost, C-314/85, ECLI:EU:C:1987:452, točka 20.

(76) Sodba Sodišča z dne 21. februarja 1991 v združenih zadevah Zuckerfabrik Süderdithmarschen in Zuckerfabrik Soest proti Hauptzollamt Itzehoe in Hauptzollamt Paderborn, C-143/88 in C-92/89, ECLI:EU:C:1991:65, točka 23; sodba Sodišča z dne 9. novembra 1995 v zadevi Atlanta Fruchthandelsgesellschaft in drugi (I) proti Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft, C-465/93; ECLI:EU:C:1995:369; točka 51; sodba Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, točka 53.

(77) Nacionalno sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, je na podlagi člena 267 PDEU dolžno v določenih okoliščinah predložiti zadevo Sodišču v predhodno odločanje. Če je razlaga prava Unije jasno razvidna iz obstoječe sodne prakse ali če razlaga ne dopušča razumnega dvoma, sodišče, zoper odločitev katerega po nacionalnem pravu ni pravnega sredstva, ni dolžno predložiti zadeve Sodišču v predhodno odločanje, čeprav ima to možnost. Glej sodbo Sodišča z dne 6. oktobra 1982 v zadevi CILFIT proti Ministero della Sanità, C-283/81, ECLI:EU:C:1982:335, točke 14 do 20; sodbo Sodišča z dne 11. septembra 2008 v združenih zadevah Unión General de Trabajadores de La Rioja, C-428/06 do C-434/06, ECLI:EU:C:2008:488, točki 42 in 43; sodbo Sodišča z dne 28. julija 2016 v zadevi Association France Nature Environnement, C-379/15, ECLI:EU:C:2016:603, točke 47 do 50; sodbo Sodišča z dne 15. septembra 2016 v zadevi PGE, C-574/14, ECLI:EU:C:2016:686, točka 40; sodbo Sodišča z dne 4. oktobra 2018 v zadevi Komisija proti Franciji (Davčni odtegljaj), C-416/17, ECLI:EU:C:2018:811, točke 108 in naslednje.

(78) Sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točki 50 in 51; sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 44.

(79) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točka 40; sodba Sodišča z dne 19. marca 2015 v zadevi OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, točka 76; sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 59.

(80) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 30; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 89; sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 23; sodba Sodišča z dne 13. decembra 2018 v zadevi Rittinger in drugi, C-492/17, ECLI:EU:C:2018:1019, točka 42.

(81) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točke 52 do 55. V okviru svojega nacionalnega prava lahko nacionalno sodišče poleg tega, če je to predvideno, naloži vračilo nezakonite pomoči kljub pravici države članice, da pomoč pozneje ponovno izvaja. Prav tako lahko ugodi odškodninskim zahtevkom za škodo, ki je nastala zaradi nezakonitosti pomoči (prav tam, točka 53).

(82) V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 19. decembra 2019 v zadevi Arriva Italia in drugi, C-385/18, ECLI:EU:C:2019:1121, točka 85.

(83) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točke 37 do 40.

(84) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 38.

(85) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točke 41 do 43.

(86) Sodba Sodišča z dne 11. marca 2010 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, točka 31 in naslednje; sklep Sodišča z dne 4. aprila 2014 v zadevi Flughafen Lübeck, C-27/13, ECLI:EU:C:2014:240, točka 30.

(87) Tj. sklep o zaključku formalnega postopka preiskave na podlagi člena 9 postopkovne uredbe.

(88) V zvezi s tem glej sodbo Sodišča z dne 12. novembra 1998 v zadevi Španija proti Komisiji, C-415/96, ECLI:EU:C:1998:533, točka 31; Sodba Sodišča z dne 3. oktobra 2000 v zadevi Industrie des poudres sphériques proti Svetu, C-458/98 P, ECLI:EU:C:2000:531, točka 82; sodba Sodišča z dne 9. julija 2008 v zadevi Alitalia proti Komisiji, T-301/01, ECLI:EU:T:2008:262, točki 99 in 142.

(89) Sodba Sodišča z dne 22. marca 1977 v zadevi Steinike & Weinlig, C-78/76, ECLI:EU:C:1977:52, točka 14; sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 49; sodba Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, točka 10; sodba Sodišča z dne 18. julija 2007 v zadevi Lucchini, C-119/05, ECLI:EU:C:2007:434, točka 50; sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, točka 39.

(90) UL C 262, 19.7.2016, str. 1.

(91) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točke 90 do 92.

(92) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 101; sodba Sodišča z dne 29. julija 2019 v zadevi BMW proti Komisiji, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, točka 151.

(93) Sodba Sodišča z dne 29. julija 2019, BMW proti Komisiji, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, točki 132 in 133; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 67.

(94) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 60. V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da morajo biti merila za uporabo izjeme jasna in lahko izvršljiva, njihovo preverjanje s strani nacionalnih sodišč pa ne bi smelo zahtevati kompleksnih ekonomskih presoj za vsak primer posebej (prav tam, točki 61 in 68).

(95) Sodba Sodišča z dne 15. decembra 2005 v zadevi Unicredito Italiano, C-148/04, ECLI:EU:C:2005:774, točka 104; sodba Sodišča z dne 19. marca 2015 v zadevi OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, točka 77; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 104.

(96) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 101; sodba Sodišča z dne 29. julija 2019 v zadevi BMW proti Komisiji, C-654/17 P, ECLI:EU:C:2019:634, točka 151.

(97) Postopkovna uredba, člen 1(b) in člen 17(3).

(98) Sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 66; sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 110. Na primer, člen 17(1) postopkovne uredbe, ki določa desetletni zastaralni rok za pooblastila Komisije zahtevati vračilo pomoči, in odstavek 3 navedenega člena, ki določa, da se „kakršna koli pomoč, pri kateri je zastaralni rok potekel, [šteje] kot veljavna pomoč“, ne določata splošnega načela, ki se uporablja za nacionalna sodišča (glej odstavek 82 v nadaljevanju).

(99) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 2013 v zadevi Deutsche Lufthansa, C-284/12, ECLI:EU:C:2013:755, točka 43; sodba Sodišča z dne 21. decembra 2016, Komisija/Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, točka 29.

(100) Sodba Sodišča z dne 3. marca 2020 v zadevi Vodafone Magyarország, C-75/18, ECLI:EU:C:2020:139, točka 23; sodba Sodišča z dne 19. decembra 2019 v zadevi Arriva Italia in drugi, C-385/18, ECLI:EU:C:2019:1121, točka 84.

(101) Sodba Sodišča z dne 8. decembra 2011 v zadevi Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, točke 44 do 47.

(102) Sodba Sodišča z dne 21. julija 2005 v zadevi Xunta de Galicia, C-71/04, ECLI:EU:C:2005:493, točka 49; sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točki 40 in 68; sodba Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, točka 12; sodba Sodišča z dne 8. decembra 2011 v zadevi Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, točka 43.

(103) Sodba Sodišča z dne 21. decembra 2016 v združenih zadevah Komisija proti Aer Lingus, C-164/15 in C-165/15 P, ECLI:EU:C:2016:990, točka 116; sodba Sodišča z dne 19. marca 2015 v zadevi OTP Bank, C-672/13, ECLI:EU:C:2015:185, točka 70; sodba Sodišča z dne 8. decembra 2011 v zadevi Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, točka 33.

(104) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 132; sodba Sodišča z dne 8. decembra 2011 v zadevi Residex Capital IV, C-275/10, ECLI:EU:C:2011:814, točka 39.

(105) V tem smislu glej obvestilo o vračilu (UL C 247, 23.7.2019, str. 1).

(106) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 134.

(107) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točka 63.

(108) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točka 68.

(109) Uredba Komisije (ES) št. 794/2004 z dne 21. aprila 2004 o izvajanju Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 140, 30.4.2004, str. 1).

(110) Sodba Sodišča z dne 5. marca 2019 v zadevi Eesti Pagar, C-349/17, ECLI:EU:C:2019:172, točka 141.

(111) Sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 61.

(112) Sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točke 71 do 75.

(113) Sodba Sodišča z dne 20. marca 1997 v zadevi Land Rheinland-Pfalz proti Alcan Deutschland, C-24/95, ECLI:EU:C:1997:163, točke 34 do 37; sodba Sodišča z dne 29. marca 2012 v zadevi Komisija proti Italiji, C-243/10, ECLI:EU:C:2012:182, točka 35; sodba Sodišča z dne 30. aprila 2020 v zadevi Nelson Antunes de Cunha, C-627/18, ECLI:EU:C:2020:321, točka 60.

(114) Sodba Sodišča z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji, C-354/90, ECLI:EU:C:1991:440, točka 12; sodba Sodišča z dne 21. decembra 2016, Komisija/Hansestadt Lübeck, C-524/14 P, ECLI:EU:C:2016:971, točka 29; sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 52; sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, točka 46.

(115) Sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 52; sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, točka 46.

(116) V študiji o izvrševanju je bila navedena zanimiva odredba francoskega sodišča po negativni odločbi Komisije: da bi se izravnal samodejni odložilni učinek pritožbe zoper nalog za vračilo, je nacionalno sodišče upravičencu odredilo plačilo dolgovanih zneskov na blokiran račun. Pri tem je sodišče uporabilo določbo francoskega prava, v skladu s katero je začasno plačilo mogoče v primerih, ko obveznosti plačila ni mogoče resno izpodbijati. Glej Prilogo 3: poročila za posamezne države v okviru „Final Study on the enforcement of State aid rules and decisions by national courts (COMP/2018/001)“, Urad za publikacije Evropske unije, Luxembourg, 2019, str. 156, Case Summary FR8: Cour administrative d’appel de Bordeaux (višje upravno sodišče iz Bordeauxja), 10. december 2015.

(117) Sodba Sodišča z dne 26. oktobra 2016, DEI in Komisija proti Alouminion tis Ellados, C-590/14 P, ECLI:EU:C:2016:797, točka 101.

(118) Nacionalna sodišča se lahko za sprejetje začasnih ukrepov odločijo tudi med čakanjem na mnenje ali informacije Komisije ali na sodbo višjega nacionalnega sodišča ali sodišč Unije.

(119) Sodba Sodišča z dne 11. marca 2010 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, ECLI:EU:C:2010:136, točka 36; in sklep Splošnega sodišča z dne 3. marca 2015 v zadevi Gemeente Nijmegen proti Komisiji, T-251/13, ECLI:EU:T:2015:142, točka 45.

(120) Sodba Sodišča z dne 12. februarja 2008 v zadevi CELF in ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06, ECLI:EU:C:2008:79, točka 55; sodba Sodišča z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich, C-368/04, ECLI:EU:C:2006:644, točka 56; sodba Sodišča z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi, C-39/94, ECLI:EU:C:1996:285, točka 75; sodba Sodišča z dne 23. januarja 2019 v zadevi Fallimento Traghetti del Mediterraneo, C-387/17, ECLI:EU:C:2019:51, točka 56.

(121) Sodba Sodišča z dne 13. junija 2006 v zadevi Traghetti del Mediterraneo, C-173/03, ECLI:EU:C:2006:391, točka 41.

(122) Sodba Sodišča z dne 19. novembra 1991 v združenih zadevah Francovich in Bonifaci proti Italiji, C-6/90 in C-9/90, ECLI:EU:C:1991:428, točke 30 do 46.

(123) Sodba Sodišča z dne 5. marca 1996 v združenih zadevah Brasserie du pêcheur proti Bundesrepublik Deutschland in The Queen / Secretary of State for Transport, ex parte Factortame in drugi, C-46/93 in C-48/93, ECLI:EU:C:1991:428, točka 51.

(124) Sodba Sodišča z dne 19. novembra 1991 v združenih zadevah Francovich in Bonifaci proti Italiji, C-6/90 in C-9/90, ECLI:EU:C:1991:428, točke 31 do 37; sodba Sodišča z dne 5. marca 1996 v združenih zadevah Brasserie du pêcheur proti Bundesrepublik Deutschland in The Queen / Secretary of State for Transport, ex par