Povzetek 1

1. Ozadje: gospodarske razmere in obeti 5

2. Neravnotežja, tveganja in prilagajanje 13

2.1. Povezanost prestrukturiranja bančnega in podjetniškega sektorja 15

2.2. Učinkovitost in stroški podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom ter njihov vpliv na naložbeno in poslovno okolje 27

2.3. Konkurenčnost, naložbe in vloga neposrednih tujih naložb 43

3. Druga strukturna vprašanja 56

3.1. Fiskalna politika in obdavčitev 57

3.2. Trg dela, izobraževanje in socialne politike 63

3.3. Poslovno okolje ter raziskave in razvoj 69

3.4. Promet, energija in okolje 75

3.5. Javna uprava in civilno pravosodje 77

AA. Pregled napredka 80

AB. Standardne tabele 88

SEZNAM tabel

1.1. Kazalniki iz preglednice v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem – Slovenija 10

1.2. Ključni ekonomski, finančni in socialni kazalniki – Slovenija 11

2.1.1. Pregled izvedenih dokapitalizacij in prenosov sredstev na DUTB 16

2.2.1. Mreža državnega lastništva in nadzora v Sloveniji 28

2.2.2. Relativna pomembnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom (kot % vseh nefinančnih podjetij) 30

2.2.3. Skupni fiskalni in gospodarski učinki finančnih in nefinančnih podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom 37

AB.1. Makroekonomski kazalniki 88

AB.2. Kazalniki finančnih trgov 89

AB.3. Kazalniki obdavčitve 90

AB.4. Kazalniki trga dela 91

AB.5. Socialni kazalniki 93

AB.6. Kazalniki uspešnosti in politike proizvodnih trgov 94

AB.7. Zelena rast 96

SEZNAM grafov

1.1. Realna rast BDP in prispevki 5

1.2. Delež na izvoznih trgih 6

1.3. Izvoz 6

1.4. Dejavniki, ki so privedli do presežka v trgovinski bilanci, 2007–2014 6

1.5. Tekoči račun 6

1.6. Neto stanje mednarodnih naložb 7

1.7. Razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom v zasebnem nefinančnem sektorju v EU (%) 8

1.8. Gibanje prispevkov k razdolževanju, sprememba deleža dolga v razmerju do BDP 8

1.9. Nefinančne družbe – sprememba naložb v obdobju 2008–2013, v % dodane vrednosti 9

1.10. HICP in zaupanje potrošnikov 9

2.1.1. Vloge gospodinjstev – skupaj in po vrstah bank 16

2.1.2. Obrestne mere na vloge (< 1 leto) 18

2.1.3. Obrestne mere na vloge (> 1 leto) 18

2.1.4. Bilančna vsota in posojila slovenskega bančnega sistema 18

2.1.5. Struktura obveznosti bank 19

2.1.6. Neto obrestna marža po bankah 19

2.1.7. Stopnja rasti prihodkov od obresti in stroškov bančnega sektorja 19

2.1.8. Sprememba stanja domačih posojil in prispevkov 20

2.1.9. Kreditna rast – posojila skupaj 20

2.1.10. Kratkoročne obrestne mere (< 1 leto) 20

2.1.11. Dolgoročne obrestne mere (> 1 leto) 21

2.1.12. Zadolženost podjetniškega sektorja 21

2.1.13. Zmogljivost denarnega toka za servisiranje dolgov in dobičkonosnost podjetniškega sektorja 22

2.1.14. Kreditna rast – posojila podjetjem (tudi MSP) 22

2.1.15. Kreditna rast – tuja posojila 22

2.1.16. Nova posojila v primerjavi s podaljšanimi 23

2.1.17. Slaba posojila po vrstah bank 23

2.1.18. Deleži slabih posojil po vrstah bank 23

2.1.19. Struktura slabih posojil po bankah (3. četrtletje 2014) 24

2.1.20. Količniki kritja po vrstah bank 24

2.2.1. Delež družb v državni lasti ali pod državnim nadzorom glede na dodano vrednost po sektorjih (kot % skupne dodane vrednosti po sektorjih), 2013 29

2.2.2. Zaposlenost v letu 2013 – javna, zasebna podjetja in podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom 29

2.2.3. Knjigovodska vrednost lastniškega kapitala podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Evropi (kot % BDP) 30

2.2.4. Kazalniki OECD za regulacijo proizvodnih trgov (leto 2013) 31

2.2.5. Zaposlenost v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Evropi (kot % vseh zaposlenih) 32

2.2.6. Razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in vseh nefinančnih podjetjih (razen energetskega sektorja in sektorja gospodarskih javnih služb) 32

2.2.7. Dobičkonosnost (ROCE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013) 33

2.2.8. Dobičkonosnost (ROE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013) 34

2.2.9. Stopnja zadolženosti podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (2013) 34

2.2.10. Skupna faktorska produktivnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (v %), povprečje 2004–2013 34

2.2.11. Dobičkonosnost (ROE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom po sektorjih v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope (skupno), 2013 35

2.2.12. Stroški na zaposlenega v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetjih v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013) 35

2.2.13. Razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope (2013) 36

2.2.14. Produktivnost dela v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetjih v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (v %), povprečje 2004–2013 36

2.2.15. Skupni javnofinančni primanjkljaj in državne intervencije, povezane s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom, ki so povečale primanjkljaj 38

2.2.16. Skupni javni dolg in državne intervencije, povezane s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom, ki so povečale dolg 38

2.2.17. Subvencije za vsa nefinančna podjetja glede na dobiček iz poslovanja (EBITDA) in delež subvencij podjetjem v državni lasti ali pod državnim nadzorom 38

2.2.18. Druga osnovna sredstva podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (kot % skupnih sredstev), povprečje 2004–2013 39

2.2.19. Naložbe v osnovna sredstva glede na dobiček iz poslovanja (EBITDA) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in vseh nefinančnih podjetij 40

2.3.1. Realni efektivni devizni tečaj, deflacioniran z ULC v celotnem gospodarstvu (ULCE) in v predelovalnih dejavnostih (ULCM) 44

2.3.2. Realni efektivni devizni tečaj (ULCE) in novi sektorski REER v Sloveniji 44

2.3.3. Agregatni sektorski REER v Sloveniji in višegrajski četverici 45

2.3.4. Nominalni stroški dela na enoto 45

2.3.5. NULC v Sloveniji v menjalnih in nemenjalnih sektorjih 45

2.3.6. Produktivnost dela na uro dela 46

2.3.7. Nominalna plača na zaposlenega 46

2.3.8. Geografska in sektorska sestava nominalne stopnje spremembe izvoza blaga 47

2.3.9. Gostota porazdelitve izvoza po kakovosti 48

2.3.10. Nestroškovna konkurenčnost v primerjavi z EU-28 48

2.3.11. Naložbe v zasebnem sektorju 48

2.3.12. Zasebne naložbe in zasebna potrošnja 49

2.3.13. Potencialna proizvodnja in sestavni deli 49

2.3.14. Prihranki in naložbe nefinančnih družb 50

2.3.15. Bruto investicije v osnovna sredstva po vrstah 50

2.3.16. Naložbe po institucionalnih sektorjih 50

2.3.17. Nestanovanjske naložbe in dolg nefinančnih podjetij 51

2.3.18. Vhodne neposredne tuje naložbe 52

2.3.19. Prilivi neposrednih tujih naložb 52

2.3.20. Prilivi NTI v Sloveniji, višegrajska četverica, EU 52

2.3.21. Stanje NTI po sektorjih v Sloveniji, 2013 53

2.3.22. Sektorska sestava novih NTI v Sloveniji, 2011–2013 53

2.3.23. Stanje NTI v menjalnih in nemenjalnih sektorjih 53

2.3.24. Izvor vhodnih NTI, stanja v letu 2013 54

2.3.25. Stanja NTI v Sloveniji, višegrajska četverica, in v EU 54

3.1.1. Bruto dolg v % BDP – analiza vzdržnosti dolga 58

3.1.2. Bruto dolg v % BDP — institucionalni scenarij 59

3.1.3. Razčlenitev prebivalstva po starostnih skupinah v Sloveniji 59

3.1.4. Vzdržnost pokojninskega sistema v Sloveniji 60

3.2.1. Zaposlenost v menjalnem in nemenjalnem sektorju 63

3.2.2. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti kot % aktivnega prebivalstva 63

3.2.3. Stopnja zaposlenosti ranljivih skupin prebivalstva v Sloveniji in EU-28 64

3.2.4. Cikličnost začasnih zaposlitev 65

3.2.5. Delež učencev s slabimi rezultati pri testih PISA leta 2009 in 2012 v Sloveniji 65

3.2.6. Javni izdatki za formalno izobraževanje (v mio. EUR) 66

3.2.7. Stopnja verjetnosti revščine starejših v Sloveniji 67

3.2.8. Kazalniki socialne izključenosti 68

3.3.1. Komponente upravnega bremena v Sloveniji 69

3.3.2. Pripravljenost bank za dajanje posojil v zadnjih šestih mesecih 70

3.3.3. Raven čezmejnega ustanavljanja podjetij v EU 71

3.3.4. Naložbe v raziskave in razvoj 71

3.5.1. Institucionalne prednosti in slabosti v Sloveniji 77

3.5.2. Učinkovitost javne uprave 78

3.5.3. Nepravilna poraba javnih sredstev 79

SEZNAM okvirov

1.1. Ekonomski nadzor 10

2.1.1. Ukrepi, ki jih je sprejela Banka Slovenije za izboljšanje korporativnega upravljanja in obvladovanja tveganj v bankah 10

2.1.2. Struktura dolžniških podjetij, odgovornih za slaba posojila 26

3.3.1. Pregled in splošna ocena sposobnosti črpanja sredstev EU 72

Slovensko gospodarstvo se je v letu 2014 ponovno močno okrepilo. Po ocenah je realni BDP po kumulativnem upadu za več kot 9 % v obdobju 2008–2013 v letu 2014 ponovno zrasel za 2,6 %. Rast je temeljila predvsem na izvozu, vendar je začelo okrevati tudi domače povpraševanje. Povečanje izdatkov za naložbe je temeljilo predvsem na infrastrukturnih gradbenih projektih, financiranih s sredstvi EU, medtem ko so naložbe zasebnega sektorja še vedno nizke. Realni BDP naj bi v obdobju 2015–2016 po pričakovanjih povprečno zrasel za 2,1 %. Stopnja brezposelnosti ostaja pod povprečjem EU, v letu 2014 se je zmanjšala na 9,8 % in bo po pričakovanjih še upadala. Glede na napovedi naj bi javni dolg v letu 2015 znašal 83 % in se na srednji rok postopoma povečeval.

Komisija je marca 2014 ugotovila, da se Slovenija še vedno sooča s čezmernimi makroekonomskimi neravnotežji, ki zahtevajo posebno spremljanje in nadaljnje odločno ukrepanje politike. V tem poročilu je slovensko gospodarstvo ocenjeno glede na letni pregled rasti, ki ga je pripravila Komisija in v katerem priporoča tri glavne stebre ekonomske in socialne politike EU v letu 2015: naložbe, strukturne reforme in fiskalno odgovornost. V skladu z naložbenim načrtom za Evropo so preučeni tudi načini za doseganje čim večjih učinkov porabe javnih sredstev in sprostitev zasebnih naložb. Nazadnje je Slovenija ocenjena tudi glede na ugotovitve iz poročila o mehanizmu opozarjanja za leto 2015, v katerem je Komisija ugotovila, da bi bilo koristno dodatno preučiti vzroke za vztrajna neravnotežja ali načine za njihovo odpravljanje. Glavne ugotovitve poglobljenega pregleda iz tega poročila o državi so:

· Visoka stopnja slabih posojil in majhno povpraševanje po posojilih s strani kreditno sposobnih podjetij lahko vplivata na sposobnost preživetja bančnega sektorja. Čeprav se je zaupanje v bančni sektor povrnilo, ostaja rast posojil negativna, dobičkonosnost in sposobnost preživetja bank pa je mogoče dodatno okrepiti. Slaba posojila nefinančnim družbam so še vedno visoka v primerjavi s stopnjami pred krizo. Vztrajne težave pri zmogljivosti denarnih tokov podjetij za servisiranje dolgov omejujejo možnosti posojanja in predstavljajo dodatna tveganja za kakovost sredstev in dobičkonosnost bančnega sektorja.

· Visok dolg, pritiski na razdolževanje in tekoče prestrukturiranje podjetniškega sektorja negativno vplivajo na zasebne naložbe in rast. Podjetniški sektor se od leta 2010, ko je bil najbolj zadolžen, razdolžuje, vendar je še vedno premalo kapitaliziran, kar vpliva na njegove naložbene zmogljivosti. Nizke naložbe vplivajo na produktivnost in konkurenčnost podjetij ter njihovo zmogljivost za inovacije, ob tem pa zmanjšujejo tudi potencial Slovenije za rast.

· Visoka raven vpletenosti države in slabo korporativno upravljanje vodita do neustreznega razporejanja virov ter ovirata naložbe in rast. Država je največji delodajalec, upravljavec premoženja in podjetniški dolžnik v Sloveniji. Vpletenost države v gospodarstvo je imela od začetka krize znatne fiskalne in ekonomske posledice za Slovenijo. Produktivnost in dobičkonosnost podjetij v državni lasti sta bili v primerjavi s podjetji v zasebni lasti podpovprečni, in sicer tako na nacionalni kot regionalni ravni.

· Zunanja konkurenčnost in zunanja vzdržnost sta se močno izboljšali in zdi se, da so se tveganja zmanjšala. Omejevanje plač od leta 2011 je skupaj s povečano produktivnostjo in večjo nestroškovno konkurenčnostjo pripomoglo k znatnemu izboljšanju zunanje uspešnosti in položaja Slovenije v smislu tokov in stanj.

· Veliko povečanje javnega dolga v zadnjih letih ustvarja dodatne izzive. Dolga recesija je skupaj z obsežnimi dokapitalizacijami bank privedla do močnega povečanja javnega dolga. Ukrepi za konsolidacijo javnih financ, zlasti na strani odhodkov, so bili začasne narave in izvajanje reforme fiskalnega okvira zaostaja. Poleg tega staranje prebivalstva povzroča pritisk na vzdržnost pokojninskega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe.

· Z reformo trga dela se je obravnavala segmentacija trga dela in uvedla večja fleksibilnost. Razmere na trgu dela kažejo znake izboljšanja, vendar so še vedno prisotne strukturne težave na področju dolgotrajne brezposelnosti in nizke stopnje zaposlenosti nizkokvalificiranih in starejših delavcev.

· Izboljšano poslovno okolje bo pomagalo privabiti produktivne naložbe, vključno z neposrednimi tujimi naložbami. Na poslovno okolje negativno vplivata velika vpletenost države in regulativa, ki ovira pritok produktivnih naložb. Slednje so pomembne kot vir svežega lastniškega kapitala in financiranja ter zaradi prenosa tehnologije, infrastrukture in večjega povezovanja trgovine.

· V Sloveniji je prišlo do ponovne zavezanosti boju proti korupciji ter povečanju učinkovitosti javne uprave in sodstva. Nova vlada je januarja 2015 sprejela prenovljen dveletni program, strategija za javno upravo pa naj bi bila sprejeta februarja 2015. Pozornost je zdaj namenjena določitvi prednostnih nalog in izvajanju programa.

Na splošno je Slovenija pri izvajanju priporočil iz leta 2014 dosegla določen napredek. Izvedeni so bili ukrepi politike za stabilizacijo bančnega sektorja. Družba za upravljanje terjatev bank je v celoti operativna. Prestrukturiranje štirih velikih bank v državni lasti in postopek likvidacije dveh manjših domačih bank potekata po načrtih. Vzpostavljena sta bila krovni načrt za prestrukturiranje podjetij in centralizirana delovna skupina. Sprejet je bil nov kodeks korporativnega upravljanja za podjetja v državni lasti. Slovenski državni holding, ki je pristojen za upravljanje in odprodajo državnega premoženja, je zdaj v celoti operativen. Slovenski državni zbor mora še potrditi predlog strategije o upravljanju državnega premoženja, temu pa bo sledila objava časovnega načrta prodaje več skrbno izbranih državnih naložb. Izvajanje programa privatizacije napreduje, čeprav z zamudo. Do aprila 2015 naj bi bila zaključena prodaja dveh največjih naložb.

V tem poročilu so izpostavljeni izzivi politike, ki so razvidni iz analize makroekonomskih neravnotežij, in sicer:

· Povečanje dolgoročne dobičkonosnosti in zmanjšanje slabih posojil v podjetniškem sektorju bosta privedla do bolj zdravega bančnega sektorja. Bančni sektor je mogoče še dodatno konsolidirati, kar bi se lahko olajšalo z nadaljevanjem procesa privatizacije.

· Dodatno razdolževanje podjetniškega sektorja bi pomagalo ponovno vzpostaviti pogoje za povečanje zasebnih naložb. Hitro prestrukturiranje podjetniškega sektorja z uporabo obstoječih instrumentov, vključno z Družbo za upravljanje terjatev bank in novo insolvenčno zakonodajo, bo pospešilo okrevanje denarnih tokov v podjetniškem sektorju. Privabljanje svežih naložb v lastniški kapital iz tujine lahko pomaga zmanjšati visoko zadolženost in obnoviti kreditno sposobnost, kar je pomemben predpogoj za reševanje slabih posojil in izboljšanje dobičkonosnosti bank.

· Nadaljnje razpletanje zapletene mreže podjetij v državni lasti bi pomagalo zmanjšati tveganja za javne finance v prihodnosti. Slovenija bi lahko izkoristila trenutna pozitivna gibanja na trgu za odprodajo izbranih podjetij v državni lasti. To bi pripomoglo k privabljanju neposrednih tujih naložb in izboljšanju gospodarskih obetov. Dobro vodenje in izboljšane politike korporativnega upravljanja za naložbe v državni lasti lahko pomagajo ublažiti tveganja, da bo v prihodnosti potrebna državna pomoč.

· Ustrezen fiskalni okvir lahko skupaj s celovitimi pregledi odhodkov pripomore k povečanju vzdržnosti javnih financ. Zlasti ti pregledi pri izvrševanju proračuna pomagajo preusmeriti poudarek z začasnih ukrepov in linearnih splošnih zmanjšanj odhodkov na racionalizacijo odhodkov in ustvarjanje prihrankov zaradi večje učinkovitosti. Celovit pregled odhodkov v zdravstvenem sektorju lahko zagotovi koristno osnovo za prihodnje preglede na drugih ključnih področjih, kot je denimo izobraževanje. Čeprav lahko imajo enkratni pregledi odhodkov velik učinek, pa prinašajo največje koristi takrat, ko postanejo del rednega proračunskega postopka.

· Privabljanje neposrednih tujih naložb bo ključnega pomena za zagotavljanje trajnega okrevanja. Nova vlada si je zastavila ambiciozen cilj, da bo do leta 2017 dosegla stanje neposrednih tujih naložb v višini povprečja EU. Napovedana strategija bi lahko zajemala usklajen sklop ukrepov za poenostavitev in pospeševanje, vključno z znatnim zmanjšanjem upravnega bremena za lokalna in tuja podjetja.

Rast

Slovenija je z več kot 9-odstotnim zmanjšanjem BDP med letoma 2008 in 2013 doživela eno največjih skrčenj gospodarske aktivnosti med državami euroobmočja. Nagel porast kreditiranja, financiranega iz tujine, ki ga je omogočila uvedba eura, je poganjal agresivno zadolževanje podjetniškega sektorja in nastanek gradbenega balona. Po močnem skrčenju v letu 2009 je gospodarstvo v letih 2010 in 2011 raslo, vendar se je leta 2012 začela nova recesija. Medtem ko je bil prvotni razlog za upad veliko zmanjšanje naložb, se je z letom 2012 začela zmanjševati potrošnja (graf 1.1). Slovenija je pred krizo zamudila priložnost za izboljšanje odpornosti gospodarstva na pretrese, nato pa je bil njen odziv nezadosten. Zato je posledice krize občutila bolj kot druge države članice.

Graf 1.1: Realna rast BDP in prispevki

Vir: Evropska komisija.

Slovenija se je v letu 2014 začela dvigati iz recesije. V skladu z zimsko napovedjo Komisije iz leta 2015 (v nadaljnjem besedilu: napoved Komisije) naj bi se realni BDP v letu 2014 povečal za 2,6 % (graf 1.1). Rast je temeljila predvsem na izvozu, vendar je tudi domače povpraševanje začelo kazati znake okrevanja. K temu izboljšanju je prispevala zasebna potrošnja, ki sta jo spodbudila izboljšanje razpoloženja in zmanjšanje brezposelnosti (9,8 % leta 2014). Ponovna rast izdatkov za naložbe je temeljila predvsem na gradbenih projektih, sofinanciranih s sredstvi EU. Čeprav je začela potencialna rast okrevati, je še vedno precej pod ravnmi pred krizo, delo in akumulacija kapitala pa v letu 2014 k rasti nista prispevala ničesar (graf 2.3.13).

Po pričakovanjih naj bi se rast nadaljevala. Leta 2015 naj bi se gospodarska rast predvidoma upočasnila na 1,8 %, nato pa naj bi se leta 2016 dvignila na 2,3 % (graf 1.1). Upočasnitev rasti v letu 2015 naj bi bila posledica upočasnitve rasti javnih naložb. Vendar naj bi se povečevanje zasebnih naložb v opremo in stroje postopno krepilo in podpiralo prihodnjo rast. Pospešitev rasti v letu 2016 je predvsem posledica pričakovane ponovne rasti javne potrošnje.

Trgovina, tekoči račun in neto stanje mednarodnih naložb

Na strani izvoza je Slovenija od leta 2013 zopet povečala delež na izvoznih trgih. Ta trend se je okrepil v prvi polovici leta 2014, potem ko je med letoma 2008 in 2012 prišlo do znatnih izgub deležev na teh trgih (graf 1.2). Drugi kazalniki, kot je kazalnik izvozne uspešnosti, ki ga uporablja Evropska komisija([1]), kažejo nekoliko bolj pozitivno sliko že od leta 2010 (graf 1.3). Kljub precej slabšim rezultatom v letu 2009 se je izvozna uspešnost, merjena s tem kazalnikom, nato gibala v skladu s povprečjem euroobmočja in ga leta 2011 presegla. Čeprav je Slovenija v obdobju 2009–2012 zaostajala za primerljivimi državami, kot so Češka, Madžarska, Poljska in Slovaška, se je razlika leta 2013 znatno zmanjšala.

Graf 1.2: Delež na izvoznih trgih

Vir: Evropska komisija, Svetovna trgovinska organizacija.

Graf 1.3: Izvoz

Višegrajska četverica (V4) – tehtano povprečje izvoza Vir: Evropska komisija.

Presežek na tekočem računu se je leta 2013 povečal na 4,8 % BDP predvsem zaradi povečanja trgovinske bilance (graf 1.5). Čeprav predstavljajo večino trgovinskega presežka storitve, je v letu 2012 tudi saldo blagovne menjave postal pozitiven in naj bi se v letu 2014 še povečal. Ponovno povečanje izvoza se še ni izravnalo z ustreznim povečanjem uvoza zaradi šibkega domačega povpraševanja, zlasti na področju naložb. Zato je sprememba trgovinske bilance pretežno posledica povečanja izvoza, ne pa upada uvoza (graf 1.4). Tudi bilanca prihodkov še vedno izkazuje primanjkljaj, ki ustreza povprečnim ravnem za gospodarstvo v konvergenčnem procesu z razmeroma velikim deležem tujega kapitala. Saldo tekočih transferjev ima še vedno obrobno vlogo v bilanci tekočega računa.

Graf 1.4: Dejavniki, ki so privedli do presežka v trgovinski bilanci, 2007–2014

Sprememba trgovinskih tokov, tekoče cene, 2007–2014(e). Vir: Evropska komisija.

Graf 1.5: Tekoči račun

Vir: Evropska komisija.

Po več letih poslabševanja se je začelo neto stanje mednarodnih naložb (NIIP) v Sloveniji izboljševati (graf 1.6). Neto stanje mednarodnih naložb se je začelo z zmerne negativne stopnje –17,1 % BDP leta 2006 naglo slabšati v času krize in leta 2012 s –45,8 % BDP doseglo najnižjo raven. Prilagoditev tekočega računa zaradi povečanja neto izvoza je pripomogla, da se je trend v letih 2013 in 2014 obrnil. Zaradi precejšnjih presežkov na tekočem računu naj bi se neto stanje mednarodnih naložb v obdobju 2015–2016 še naprej izboljševalo. Struktura neto stanja mednarodnih naložb se je spremenila zaradi dveh nasprotnih trendov: znatnega zmanjšanja neto zunanjih obveznosti monetarnih in finančnih institucij od vrhunca krize (oddelek 2.1) ter povečanja zadolževanja države na mednarodnih trgih za financiranje visokega primanjkljaja v letu 2013. Primanjkljaj sektorja država se je v letu 2013 povečal na 14,6 % BDP, od tega je bilo 10,1 % BDP povezanih z dokapitalizacijo bank. To se posledično odraža v čedalje večjem deležu državnih dolžniških vrednostnih papirjev, ki zdaj predstavljajo največjo komponento (–18,8 % BDP) neto stanja mednarodnih naložb v relativnem smislu. Neposredne tuje naložbe (NTI) so po drugi strani omejene na samo –15,9 % BDP. Glede na negativno neto stanje mednarodnih naložb so za izboljšanje zunanjega položaja Slovenije potrebni presežki na tekočem računu. Tekoči račun naj bi se v letu 2015 ustalil v višini okoli 6 %, preden se bo začel počasi zmanjševati zaradi pričakovanega postopnega zmanjševanja presežka v trgovinski bilanci v skladu z naraščajočim domačim povpraševanjem. Kljub temu se pričakuje, da se bo višji presežek na tekočem računu obdržal, dokler se nadaljuje razdolževanje.

Graf 1.6: Neto stanje mednarodnih naložb

Vir: Evropska komisija.

Javni dolg se je močno povečal, in sicer z 22 % BDP v letu 2008 na 82 % v letu 2014. Čeprav so k temu povečanju močno prispevale izredne postavke, zlasti dokapitalizacije bank, je svoj delež prispeval tudi trajen primarni primanjkljaj v zadevnem obdobju. Ob predpostavki nespremenjene politike naj bi se javni dolg na srednji rok (tj. do leta 2025) enakomerno povečal na 87 % BDP. Za zmanjšanje deleža javnega dolga v BDP je potrebna fiskalna disciplina (glej oddelek 3.1).

Razdolževanje zasebnega sektorja

Zadolženost zasebnega sektorja je na spodnjem koncu lestvice v euroobmočju, kar je predvsem posledica ene najnižjih ravni zadolženosti gospodinjstev, saj je dolg podjetij razmeroma visok. Čeprav se je zasebni dolg od leta 2000 podvojil, je bil v letu 2013 na sorazmerno nizki ravni v višini 103,6 % BDP. Vendar pa so med podjetniškim sektorjem in sektorjem gospodinjstev precejšnje razlike. Slovenska gospodinjstva so imela z 29,6 % BDP v letu 2013 drugo najnižjo raven zadolženosti v euroobmočju. Nasprotno pa je zadolženost slovenskih podjetij precej višja, saj je v letu 2013 znašala 74 % BDP. Čeprav je to še vedno blizu povprečja euroobmočja, je razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom podjetij razmeroma visoko (graf 1.7). Potrebna je podrobnejša analiza mikroekonomskih podatkov, saj je dolg podjetij v Sloveniji trenutno neenakomerno porazdeljen po podjetjih in je visok v primerjavi z njihovimi dobički in zmogljivostjo denarnih tokov za odplačevanje dolgov (oddelek 2.1). Nefinančne družbe so se začele v letu 2010 aktivno razdolževati([2]) in so do leta 2013 svojo zadolženost v razmerju do BDP zmanjšale za 13 odstotnih točk.

Graf 1.7: Razmerje med dolžniškim in lastniškim kapitalom v zasebnem nefinančnem sektorju v EU (%)

Vir: Evropska komisija.

Dolg v podjetniškem sektorju je še vedno razmeroma velik glede na zmogljivost podjetij za odplačevanje in je skoncentriran v majhnem številu velikih podjetij. Približno 100 podjetij z največjim presežkom dolga([3]) je imelo v letu 2013 42 % skupnega presežka dolga([4]). Delež presežka dolga v neto finančnem dolgu se razlikuje po sektorjih. Presežek dolga znaša 92 % neto finančnega dolga v finančnih in zavarovalniških dejavnostih in 78 % v nepremičninskih dejavnostih (k visokim številkam prispevajo zlasti nedobičkonosna podjetja), v predelovalni industriji pa je s 26,2 % med najnižjimi. Poleg tega je 90 % teh prezadolženih podjetij osredotočenih na domači trg in zato je njihova zmogljivost odplačevanja odvisna od okrevanja domačega povpraševanja([5]).

Slovenija se je aktivno razdolževala, kar je povzročilo negativne kreditne tokove, vendar jo je do leta 2013 oviralo krčenje BDP. Spremembo deleža dolga v razmerju do BDP je mogoče pripisati štirim glavnim dejavnikom: neto kreditnim tokovom (odplačevanje posojil in pomanjkanje novih posojil), realni rasti BDP, inflaciji z deflatorjem BDP in drugim spremembam, kot so spremembe v vrednotenju (graf 1.8). Slovenska podjetja so se od leta 2010, ko so bila najbolj zadolžena, aktivno razdolževala, kar je povzročilo negativne kreditne tokove, vendar je krčenje BDP vršilo pritisk navzgor na razmerje. V letu 2014 se je to spremenilo (realni BDP se je po ocenah povečal za 2,6 %) in Slovenija ima ponovno koristi od tega elementa razdolževanja. Poleg tega so k zmanjšanju dolga podjetij pozitivno prispevale spremembe v vrednotenju in prestrukturiranje dolgov. Vendar pa z inflacijo na zgodovinsko nizki ravni (0,4 % v letu 2014 in po napovedih –0,3 v letu 2015) posojilojemalci ne morejo več računati, da se bo realna vrednost njihovih dolgov zmanjšala zaradi inflacije.

Graf 1.8: Gibanje prispevkov k razdolževanju, sprememba deleža dolga v razmerju do BDP

Vir: Evropska komisija.

Aktivno razdolževanje je negativno vplivalo na domače povpraševanje. Naložbe so bile v Sloveniji še posebej prizadete. Medtem ko je stopnja varčevanja nefinančnih družb v veliki meri ostala nespremenjena, so bile naložbe v Sloveniji v primerjavi z euroobmočjem najbolj prizadete (graf 1.9). Če se ta trend ne bo obrnil, bo negativno vplival na produktivnost in gospodarsko rast na srednji in dolgi rok (več informacij o naložbah v oddelku 2.3).

Razdolževanje se bo po pričakovanjih nadaljevalo, čeprav počasneje. Slabe razmere na kreditnih trgih in preostala velika zadolženost podjetniškega sektorja glede na dohodke pomenijo pritisk za nadaljnji proces aktivnega razdolževanja. Za ta proces bodo verjetno značilni nadaljnje odplačevanje posojil in omejeno izdajanje novih posojil. GD ECFIN ocenjuje([6]), da se bo podjetniški sektor kratkoročno še naprej soočal s pritiski na razdolževanje. Potrebe po razdolževanju gospodinjstev pa so omejene in bilanca stanja sektorja gospodinjstev naj bi se v letu 2015 nehala krčiti. Prihodnja rast BDP bi morala prispevati k zmanjševanju bremena dolga Slovenije. To bi moralo nato zmanjšati stagnacijo skupnega povpraševanja in pritiske na kapitalske trge.

Graf 1.9: Nefinančne družbe – sprememba naložb v obdobju 2008–2013, v % dodane vrednosti

Vir: Evropska komisija.

Zaposlenost in socialne razmere

Trg dela je v letu 2014 kazal znake izboljšanja. Po petih letih rasti brezposelnosti se je začel trend obračati, ostajajo pa strukturni izzivi. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti se je v letu 2014 povečala in predstavlja več kot polovico skupne stopnje brezposelnosti. Stopnja brezposelnosti mladih se je umirila nekoliko pod povprečjem EU. Število ljudi, ki jih ogrožata revščina ali socialna izključenost, od leta 2009 stalno narašča.

Inflacija

V zadnjih letih je v Sloveniji mogoče opaziti tri različne inflacijske vzorce. Pred finančno krizo je inflacija v Sloveniji naraščala in je bila dosledno nad povprečjem euroobmočja, najvišjo stopnjo 6,5 % pa je dosegla v prvem četrtletju leta 2008. Med letoma 2009 in 2012 je bila osnovna inflacija nizka, gibanja harmoniziranega indeksa cen življenjskih potrebščin (HICP) pa je bilo mogoče v glavnem pripisati spremembam cen energije in nepredelane hrane. V naslednjem obdobju se je osnovna inflacija stabilizirala, od tretjega četrtletja leta 2013 pa se je postopoma zniževala, kar je odražalo manjše domače povpraševanje in zmanjševanje uvoznih cen. Leta 2014 sta strm padec cen nafte in zniževanje cen hrane znatno vplivala na znižanje skupne inflacije. Ob upoštevanju izboljšanja zaupanja potrošnikov in njegove časovno zamaknjene korelacije s skupno inflacijo naj bi trend zniževanja HICP dosegel najnižjo točko šele v drugem četrtletju leta 2015. Za leto 2015 je napovedana deflacija v višini 0,3 %, nato pa naj bi se v letu 2016 znova vzpostavila zmerna stopnja inflacije v višini 0,9 %, ko se bo okrepilo gospodarsko okrevanje (graf 1.10).

Graf 1.10: HICP in zaupanje potrošnikov

Vir: Evropska komisija.

Tabela 1.1: Kazalniki iz preglednice v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem – Slovenija

Vir: Evropska komisija.

Okvir 1.1: Ekonomski nadzor Komisija v letnem pregledu rasti, s katerim je novembra 2014 začela evropski semester za leto 2015, predlaga, naj EU uporabi celosten pristop h gospodarski politiki, ki bo temeljil na treh glavnih stebrih: spodbujanju naložb, pospeševanju strukturnih reform ter prizadevanju za odgovorno in rasti prijazno konsolidacijo javnih financ. V letnem pregledu rasti je Komisija predstavila tudi postopek racionalizacije evropskega semestra za učinkovitejše usklajevanje ekonomskih politik na ravni EU prek povečane odgovornosti in zavezanosti vseh akterjev. V skladu s prizadevanji za racionalizacijo to poročilo vključuje poglobljen pregled, v skladu s členom 5 Uredbe št. 1176/2011, da se preveri, ali še vedno obstajajo makroekonomska neravnotežja, kot je bilo napovedano v sporočilu Komisije o mehanizmu opozarjanja, objavljenem novembra 2014. Na podlagi poglobljenega pregleda stanja v Sloveniji leta 2014, ki je bil objavljen marca 2014, je Komisija ugotovila, da v Sloveniji obstajajo čezmerna makroekonomska neravnotežja, ki zahtevajo odločno ukrepanje politike, zlasti glede tveganj, ki izhajajo iz gospodarske strukture, za katero so značilni neučinkovito korporativno upravljanje, velika vpletenost države v gospodarstvo, izgube stroškovne konkurenčnosti, presežek dolga podjetij in povečanje javnega dolga. To poročilo o državi vključuje oceno napredka pri izvajanju priporočil za posamezno državo za leto 2014, ki jih je Svet sprejel julija 2014. Priporočila za Slovenijo so se nanašala na fiskalno politiko in dolgoročno stabilnost javnih financ (vključno s pokojninsko reformo in dolgotrajno oskrbo), učinkovite ciljno prilagojene ukrepe aktivne politike zaposlovanja, neusklajenost med kvalifikacijami in potrebami na trgu dela, plače in segmentacijo trga dela, prestrukturiranje bančnega in podjetniškega sektorja, vključno s Slovenskim državnim holdingom, privatizacijo, izbrane vidike poslovnega okolja in boj proti korupciji.

Tabela 1.2: Ključni ekonomski, finančni in socialni kazalniki – Slovenija

Vir: Evropska komisija, ECB.

Že od začetka krize na slovenski bančni sistem vplivajo krčenje bilanc stanja, porast slabih posojil, zmanjšanje kapitalskih rezerv in likvidnostni pritiski. Vse slovenske banke, zlasti velike banke v državni lasti, so od začetka krize leta 2008 utrpele velike izgube in znatno zmanjšale svoje bilance stanja. Prvo fazo razdolževanja je sprožila mednarodna finančna kriza. Kriza je izpostavila in dodatno poslabšala številne dejavnike, značilne za Slovenijo, kot so visoka zadolženost podjetniškega sektorja, velika vpletenost države v gospodarstvo ter pomanjkljivosti na področju obvladovanja tveganj in korporativnega upravljanja, kar je povzročilo znatno povečanje slabih posojil v bankah. Ti trendi v zvezi s kreditno kakovostjo so skupaj z zniževanjem vrednosti zavarovanj s premoženjem hitro zmanjšali kapitalske osnove in zaupanje na trgih.

Stanje na področju prestrukturiranja bančnega in podjetniškega sektorja

Po obširni sanaciji bančnega sistema v letu 2013 je Slovenija v letu 2014 sprejela dodatne ukrepe za stabilizacijo bančnega sektorja. Slovenski organi so 12. decembra 2013 objavili svojo strategijo prestrukturiranja finančnega sektorja na podlagi rezultatov pregleda kakovosti sredstev in obremenitvenih testov. Pri obremenitvenem testu so bili ugotovljeni kapitalski primanjkljaji v višini do 4,8 milijarde EUR, od tega je 3,2 milijarde EUR decembra 2013 zagotovila država. Ti ukrepi so bili v letu 2014 še okrepljeni z dodatnimi ukrepi za stabilizacijo bančnega sektorja, kot sta dodatno povečanje kapitala Abanke za 243 milijonov EUR oktobra in dokapitalizacija Banke Celje s 190 milijoni EUR skupaj s prenosom sredstev v višini 412 milijonov EUR (bruto vrednost) v decembru. Skupno je doslej šest bank prejelo za 3,6 milijarde EUR kapitala (tabela 2.1.1). Tuje banke, ki so sodelovale v obremenitvenih testih leta 2013 (UniCredit Bank, Raiffeisen Bank, Hypo Group Alpe Adria), so prav tako znatno izboljšale svoj kapitalski položaj predvsem z zmanjšanjem tveganju prilagojene aktive in/ali neposrednimi kapitalskimi injekcijami s strani njihovih matičnih bank. Čeprav so rezultati izčrpne ocene ECB, objavljeni oktobra 2014, pokazali skupni kapitalski primanjkljaj v višini 65,3 milijona EUR za NKBM in NLB ([7]), ni bila potrebna dodatna pomoč države, saj je bilo hkrati ugotovljeno, da ukrepi, sprejeti za izboljšanje strukturne donosnosti, in zadržani dobički bank v letu 2014 zadoščajo za pokritje ugotovljenih primanjkljajev. Banka Slovenije se je odzvala na pomanjkljivosti, ugotovljene pri pregledu kakovosti sredstev leta 2013, in uvedla makrobonitetni pobudi, namenjeni zmanjšanju konkurence za depozite, in sicer (i) omejitev obrestnih mer na vloge, ki je bila uvedena leta 2012, in (ii) minimalne zahteve za razmerje med letno spremembo stanja posojil nebančnemu sektorju in letno spremembo vlog nebančnega sektorja, da bi upočasnila hitro upadanje razmerja med posojili in vlogami (okvir 2.1.1).

Družba za upravljanje terjatev bank (DUTB) je pripravila svojo strategijo in poslovni načrt in je zdaj popolnoma operativna. DUTB je doslej prejela sredstva v skupni bruto vrednosti približno 5 milijard EUR (neto vrednost 1,7 milijarde EUR) od štirih bank v državni lasti (Nove Ljubljanske banke – NLB, Nove Kreditne banke Maribor – NKBM, Abanke in Banke Celje) in dveh manjših domačih bank v postopku likvidacije – Probanke in Factor banke (tabela 2.1.1). Pri približno dveh tretjinah izpostavljenosti se finančne obveznosti ne izpolnjujejo. Cilj DUTB pri teh posojilih bo pridobiti zavarovanja s premoženjem (večinoma nepremičnine, pa tudi nekaj lastniškega kapitala in sredstev podjetij). Preostalih približno 100 naložb v portfelju DUTB so podjetja s potencialno donosnimi osnovnimi dejavnostmi, ki bi jih bilo ob ustreznem finančnem in operativnem prestrukturiranju mogoče ohraniti.

Tabela 2.1.1: Pregled izvedenih dokapitalizacij in prenosov sredstev na DUTB

Vir: Banka Slovenije, Evropska Komisija.

Prestrukturiranje močno zadolženega podjetniškega sektorja ostaja ključni izziv za bančni sektor in slovensko gospodarstvo kot celoto. Ministrstvo za finance je s podporo Banke Slovenije pripravilo krovni načrt za prestrukturiranje podjetij. Ustanovljena je bila delovna skupina za spremljanje in usklajevanje celotnega procesa prestrukturiranja, da bi olajšala pogajanja med vsemi vključenimi deležniki ter zagotovila potrebna navodila in nasvete. Usklajevalni organ delovne skupine sestavljajo predstavniki Ministrstva za finance, Banke Slovenije, Ministrstva za gospodarstvo, Ministrstva za pravosodje in DUTB. Srečuje se dvakrat na mesec.

Kreditni in finančni trendi od sredine leta 2013

Ponovna vzpostavitev zaupanja v slovenski bančni sistem je ublažila likvidnostne pritiske. Zaupanje v velike banke v državni lasti se je povrnilo in od začetka leta 2014 se beleži pritok vlog gospodinjstev (graf 2.1.1). Izstop Probanke in Factor banke, dveh manjših bank, ki sta do septembra 2013 intenzivno konkurirali pri vlogah, s trga bi lahko razbremenil konkurenco na področju vlog. Obrestne mere so se od sredine leta 2013 zmanjšale za približno 150–200 bazičnih točk (grafa 2.1.2 in 2.1.3). Za odpravo razlike med obrestnimi merami na vloge pri bankah v državni lasti in bankah v tuji lasti je več vzrokov, zlasti izboljšanje pogojev financiranja pri bankah v državni lasti, omejitev višine obrestnih mer na vloge in ponovna vzpostavitev zaupanja potrošnikov v banke v državni lasti.

Graf 2.1.1: Vloge gospodinjstev – skupaj in po vrstah bank

Vir: Banka Slovenije, Fitch.

Ukrepi politike, sprejeti v letih 2013 in 2014, so olajšali razdolževanje bančnih bilanc stanja. Od leta 2012 so negativni kreditni tokovi privedli do enakomernega zmanjševanja stanja posojil, zlasti v bankah v državni lasti. K temu zmanjševanju je prispeval tekoči proces razdolževanja. Vendar obstaja več enkratnih dejavnikov, ki so prav tako vplivali na stanje na agregatni ravni. Začetek nadzorovane likvidacije Factor banke in Probanke in precejšen obseg dodatnih rezervacij, potrebnih zaradi rezultatov pregleda kakovosti sredstev v letu 2013, sta še dodatno prispevala k močnemu upadu v letu 2013.

Okvir 2.1.1: Ukrepi, ki jih je sprejela Banka Slovenije za izboljšanje korporativnega upravljanja in obvladovanja tveganj v bankah Banka Slovenije je po zaključku pregleda kakovosti sredstev in obremenitvenih testov, izvedenih leta 2013, ki so pokazali resne pomanjkljivosti v poslovnih procesih in postopkih za upravljanje tveganj v bankah, zaprosila vse banke, ki so sodelovale v pregledu kakovosti sredstev, naj se odzovejo na ugotovitve pregleda, ki so se nanašale nanje. Tri banke, ki so prejele državno pomoč, so bile pozvane, naj do konca marca 2014 predložijo akcijski načrt za odpravo pomanjkljivosti, ugotovljenih pri letnem pregledu sredstev, in ga izvedejo do konca leta 2014. Izvajanje teh akcijskih načrtov ocenjuje Banka Slovenije v sodelovanju z enotnim mehanizmom nadzora (EMN). Banke so izboljšale svoje prakse delovanja na številnih področjih, zlasti standarde za izvedbo prodaje vrednostnih papirjev z obveznostjo odkupa ter prestrukturiranje in zmanjšanje obsega slabih posojil. Od decembra 2014 so v vseh bankah opredelitve slabih posojil in restrukturiranja v skladu z opredelitvami EBA. V letu 2014 so bila uvedena nova in strožja pravila o korporativnem upravljanju v skladu z mednarodnimi standardi. Zdi se, da so se postopki za obvladovanje tveganj v letu 2014 na splošno znatno izboljšali, čeprav bi bilo mogoče sprejeti dodatne ukrepe za odpravo nekaterih pomanjkljivosti, ugotovljenih med pregledom kakovosti sredstev v letu 2013 (npr. glede IT, podatkov in kvantitativnih vidikov). Banka Slovenije je uvedla tudi nekatere dodatne predpise v zvezi s korporativnim upravljanjem bank, povezane s članstvom v upravnih odborih in nadzornih svetih bank ter njihovim delovanjem, s katerimi je okrepila določbe o upravljanju kreditnih, tržnih in operativnih tveganj, notranjem nadzoru (npr. notranja revizija, skladnost in varnost informacij) ter potrebni skrbnosti članov upravnih odborov, upravljanju tveganj in nadomestilih. Banka Slovenije je prav tako sprejela ukrepe za izboljšanje svoje učinkovitosti pri nadzoru bank in na področju korporativnega upravljanja. Leta 2012 je Banka Slovenije zaprosila Mednarodni denarni sklad za pregled svojih nadzornih praks. Na podlagi njegovih priporočil je bil pripravljen podroben akcijski načrt. Spomladi leta 2014 je Banka Slovenije izvedla notranjo reorganizacijo in Mednarodni denarni sklad ponovno zaprosila za tehnično pomoč. Med drugim se je pri tem pokazalo pomanjkanje nadzornega osebja. Prav tako se vzpostavlja centralni kreditni register za podjetja in fizične osebe. Ta naj bi začel delovati leta 2016 in bo povezan z drugimi centralnimi kreditnimi registri v euroobmočju, ki se bodo uporabljali za mikro- in makronadzor ter raziskave. V letih 2013 in 2014, ko je bil bančni sistem nestabilen in so nato sledili pregled kakovosti sredstev in obremenitveni testi, so bile nadzorne dejavnosti Banke Slovenije na kraju samem ustavljene zaradi pomanjkanja virov. Nadzorne dejavnosti na kraju samem se bodo ponovno začele izvajati v letu 2015. V skladu z dvostranskim sporazumom bo enotni mehanizem nadzora nudil pomoč Banki Slovenije tudi pri nadziranju nesistemskih bank, kar bo zagotovo pripomoglo k izvajanju nadzorne dejavnosti z ustreznimi viri na podlagi visokih mednarodnih standardov. Pomembno bo natančno spremljati, kako banke izvajajo nove zakonske predpise o korporativnem upravljanju in upravljanju tveganj ter kako so se lotile odpravljanja pomanjkljivosti, ugotovljenih med obema pregledoma kakovosti sredstev, da se prepreči ponovitev preteklih dogodkov.

Znaten padec konec leta 2013 so povzročili prenosi slabih posojil NLB in NKBM na DUTB (graf 2.1.4). Dodatni prenosi na DUTB z Abanke oktobra 2014 in Banke Celje decembra 2014 so še dodatno zmanjšali agregatno raven v okviru celotnega sistema.

Graf 2.1.2: Obrestne mere na vloge (< 1 leto)

Vir: Banka Slovenije.

Izboljšanje stanja glede financiranja in zmanjšanje portfeljev posojil sta bankam omogočila, da odplačajo večino posojil pri ECB in znaten del medbančnih kreditov (graf 2.1.5). Slovenske banke so septembra in decembra 2014 sodelovale pri ciljno usmerjenih dolgoročnih operacijah refinanciranja (TLTRO) v znesku 706 milijonov EUR (71 % potencialnega obsega). Sredstva so bankam pomagala, da še naprej predčasno odplačujejo triletne operacije dolgoročnejšega refinanciranja (LTRO), sprejete v letih 2011 in 2012, ki so v 90 % odplačane. NLB je julija 2014 ponovno pridobila dostop do financiranja na mednarodnih kapitalskih trgih, kar je bilo podprto z ugodnimi tržnimi pogoji([8]). Glede na izboljšano stanje financiranja v bančnem sistemu se pričakuje, da se bo pritisk razdolževanja na domače banke zmanjšal. Tudi tuje banke so se razdolževale, čeprav so se njihove bilance stanja zmanjševale počasneje([9]). Veliko bank v tuji lasti (Raiffeisen Bank, Hypo Group Alpe Adria) je že aktivno zmanjšalo svojo izpostavljenost na slovenskem trgu in vrnilo del posojil znotraj skupine matičnim institucijam (glej znatno povečanje tujih posojil v tujih bankah v grafu 2.1.15). Čeprav so se razmerja med posojili in vlogami pri bankah v tuji lasti nižala hitreje kot v bankah v domači lasti, so še vedno višja zaradi neporavnanih stanj financiranja znotraj skupine.

Graf 2.1.3: Obrestne mere na vloge (> 1 leto)

Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.4: Bilančna vsota in posojila slovenskega bančnega sistema

Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.5: Struktura obveznosti bank

Vir: Banka Slovenije.

Po znatnih izgubah v preteklih treh letih je začel bančni sektor leta 2014 poslovati z dobičkom. Neto obrestne marže in dobičkonosnost so začele ponovno rasti (graf 2.1.6). Višje neto obrestne marže so v glavnem posledica velikega znižanja obrestnih mer na vloge nebančnega sektorja (graf 2.1.7). Izboljšano dobičkonosnost je mogoče pripisati znatno nižji stopnji oslabitev in rezervacij ter rasti čistih prihodkov od obresti. Za NLB in NKBM so nekateri pozitivni učinki na prihodke od obresti nastali zaradi visokega donosa (približno 4 %) na državne obveznice in obveznice DUTB, ki sta jih banki prejeli decembra 2013 v okviru dokapitalizacij in prenosov sredstev. Vendar je ta vir prihodkov začasen, saj obveznice zapadejo v letih 2015 in 2016. Državne obveznice in obveznice DUTB, ki sta jih leta 2014 prejeli Abanka in Banka Celje, so bile izdane z znatno nižjim donosom v skladu s tržnimi gibanji (približno 1,5 %).

Graf 2.1.6: Neto obrestna marža po bankah

Vir: Fitch.

Graf 2.1.7: Stopnja rasti prihodkov od obresti in stroškov bančnega sektorja

Vir: Banka Slovenije.

Preostali izzivi

Posojanje realnemu gospodarstvu je še vedno omejeno. Rast posojil v Sloveniji je še vedno negativna (graf 2.1.8), čeprav je to v veliki meri posledica enkratnega prenosa slabih posojil na DUTB. Negativna rast posojil je izrazitejša pri bankah v domači lasti kot pri bankah v tuji lasti, delno zaradi hitrosti razdolževanja bank v domači lasti, delno pa tudi zaradi različnega tržnega obnašanja in odpora do prevzemanja tveganj (graf 2.1.9). Negativni trend posojanja nefinančnim družbam je tesno povezan z dejstvom, da imajo te nezadostne denarne tokove za redno odplačevanje dolgov, visoko zadolženostjo slovenskega podjetniškega sektorja, preostalo visoko stopnjo slabih podjetniških posojil v bilancah stanja bank ter tekočim finančnim in operativnim prestrukturiranjem v podjetniškem sektorju. Število kreditno sposobnih podjetij, ki zaprosijo za posojila na domačem trgu, je majhno in konkurenca za te stranke je velika. Večina nacionalno priznanih, uveljavljenih in finančno trdnih podjetij ima dostop do financiranja v tujini po konkurenčnejših obrestnih merah, saj so obrestne mere na posojila (zlasti kratkoročna) v Sloveniji načeloma višje kot pri konkurentih v regiji (grafa 2.1.10 in 2.1.11). Nekatera od teh podjetij tudi izkoristijo priložnost za financiranje na mednarodnih in domačih kapitalskih trgih([10]). Posledično se je konkurenca med domačimi bankami še povečala in že pritiska na obrestne mere za posojila podjetjem, kar bi lahko negativno vplivalo na neto obrestne marže in dobičkonosnost bank v prihodnosti.

Graf 2.1.8: Sprememba stanja domačih posojil in prispevkov

Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.9: Kreditna rast – posojila skupaj

Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.10: Kratkoročne obrestne mere (< 1 leto)

Vir: ECB.

Graf 2.1.11: Dolgoročne obrestne mere (> 1 leto)

Vir: ECB.

Visoka zadolženost v podjetniškem sektorju se zmanjšuje, vendar se dobičkonosnost in kreditna sposobnost posojilojemalcev še nista bistveno izboljšali. Razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja([11]) se je povečalo z zmernih 4,8 pred krizo (2007) na najvišjo vrednost 6,7 v letu 2009 (glej graf 2.1.12)(), ki se prav tako odraža v povečanju deleža skupnih obveznosti glede na skupna sredstva. Razdolževanje, ki se je začelo leta 2010, napreduje, vendar po različnih stopnjah, zato so nastale tri različne kategorije dolžnikov (okvir 2.1.2). V letih 2010 in 2011 je razdolževanje temeljilo predvsem na izstopih s trga (stečaji ali prevzemi podjetij). Od leta 2012 se finančne obveznosti poslujočih podjetij zmanjšujejo (za 0,4 milijarde v letu 2012 in dodatne 0,5 milijarde EUR v letu 2013)([12]). Po najnovejših podatkih naj bi se zmanjšanje finančnih obveznosti poslovno vzdržnih podjetij v letu 2014 še pospeševalo. Kljub temu se stopnje dobička od padca med krizo še niso izboljšale. To je mogoče opaziti tudi pri dobičkonosnosti poslovanja (dobiček pred obrestmi, davki in amortizacijo – delež EBITDA v čistih prihodkih od prodaje([13])), kar pomeni, da si zmogljivost podjetniškega sektorja za ustvarjanje denarnih tokov in odplačevanje dolgov še ni v celoti opomogla. To je razvidno tudi iz stopenj čistega dobička, ki so še vedno omejene zaradi visokih stroškov servisiranja dolga (graf 2.1.13).

Graf 2.1.12: Zadolženost podjetniškega sektorja

Vir: AJPES, Evropska komisija.

Graf 2.1.13: Zmogljivost denarnega toka za servisiranje dolgov in dobičkonosnost podjetniškega sektorja

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), Evropska komisija.

Graf 2.1.14: Kreditna rast – posojila podjetjem (tudi MSP)

Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.15: Kreditna rast – tuja posojila

SID banka ni zajeta. Vir: Banka Slovenije.

Povečanje konkurence in pomanjkanje povpraševanja po kakovostnih kreditih je še posebej vplivalo na tri največje banke v državni lasti. Medtem ko banke v državni lasti zavezujejo zaveze, ki izhajajo iz prestrukturiranja z državno pomočjo (tj. minimalna donosnost lastniškega kapitala (ROE) za nova posojila, največje razmerje med stroški in prihodki), so banke v tuji lasti bolj fleksibilne. Zaradi nove politike obvladovanja tveganj, ki so jo sprejele banke v državni lasti, lahko strankam z bonitetno oceno nižjo od B posojila v praksi zagotovijo le, če so dobro zavarovana s premoženjem ali z jamstvom (npr. s strani druge banke, matičnega podjetja, hčerinskega podjetja ali države). SID banka (Slovenska izvozna in razvojna banka) je uvedla različne posojilne podporne sheme za povečanje posojanja MSP, vendar se zdi, da le malo podjetij izpolnjuje merila, tako da so sredstva v veliki meri neizkoriščena (oddelek 2.3).

V primeru bank v državni lasti se je posojanje osredotočilo na podaljševanje posojil v povezavi s prestrukturiranjem, dajanje novih posojil pa je manjše kot pri bankah v tuji lasti (graf 2.1.16). Eden od razlogov je lahko tudi osredotočenost bank v domači lasti na tekoče prestrukturiranje in zmanjšanje obsega slabih posojil podjetniškega sektorja, ki zahteva veliko sredstev. Del „novih posojil“ bank v tuji lasti ni usmerjen v lokalno gospodarstvo, ampak je povezan z zmanjševanjem posojil znotraj skupin s strani matičnih institucij (graf 2.1.15).

Graf 2.1.16: Nova posojila v primerjavi s podaljšanimi

V – velike banke v državni lasti, D – druge domače banke, T – banke v tuji lasti SID banka ni zajeta. Vir: Banka Slovenije.

Kljub prenosom slabih posojil z bank na DUTB ostaja njihova raven visoka glede na raven pred krizo. Novembra 2014 sta se obseg in raven slabih posojil v bančnem sistemu zmanjšala na 5,1 milijarde EUR zaradi prenosa slabih posojil na DUTB in trenutno predstavljata 13,1 % na podlagi podatkov Banke Slovenije. Kljub temu imajo velike banke v državni lasti sistematično višje deleže slabih posojil kot banke v tuji lasti, čeprav so prve posojila prenesle na DUTB (graf 2.1.18). Vztrajno visoka raven slabih posojil v domačih bankah (graf 2.1.17) je posledica selektivnega in le delnega prenosa slabih posojil na DUTB, upadanja kakovosti portfelja domačih posojil, uvedbe strožjih opredelitev slabih posojil (v skladu s smernicami EBA) in slabe kakovosti sredstev v portfeljih neposrednih tujih posojil (ki niso bila prenesena na DUTB). Povečana prizadevanja za prestrukturiranje ne bodo takoj vplivala na slaba posojila, saj se bodo ključni kazalniki kreditnega tveganja prilagodili šele po izvedbi operativnega prestrukturiranja, za to pa je potreben čas. Poleg tega morajo biti prestrukturirana posojila še vsaj leto dni po končanem prestrukturiranju razvrščena kot slaba posojila. Na deleže slabih posojil na ravni celotnega sistema sta vplivala tudi zmanjšanje novega posojanja in posledično zmanjšanje stanja posojil, predvsem pri bankah, ki so v procesu nadzorovane likvidacije.

Graf 2.1.17: Slaba posojila po vrstah bank

4. četrtletje 2014 zajema podatke do novembra 2014. Vir: Banka Slovenije.

Graf 2.1.18: Deleži slabih posojil po vrstah bank

4. četrtletje 2014 zajema podatke do novembra 2014. Vir: Banka Slovenije.

Večina slabih posojil je skoncentriranih v portfelju posojil domačim podjetjem. Samo v bankah v državni lasti in bankah v procesu likvidacije je delež slabih posojil tujim podjetjem še vedno nad 30 % (graf 2.1.19). Slaba posojila tujim podjetjem niso bila prenesena na DUTB in predstavljajo približno 22 % skupnega preostalega stanja slabih posojil v vseh bankah. Sestavljajo jih predvsem posojila podjetjem zunaj Slovenije (večinoma v državah bivše Jugoslavije, Bolgariji, Romuniji) in posojila hčerinskim družbam domačih bank v državah bivše Jugoslavije, Bolgariji in Romuniji. Slaba posojila tujim podjetjem se razlikujejo po sektorjih in velikosti ter pogosto temeljijo na dvostranskih sporazumih. Sistematična rešitev za prestrukturiranje teh raznolikih izpostavljenosti bi bila zato velik izziv in bi zahtevala veliko virov.

Količniki kritja blizu 60 % krepijo zmogljivosti bank za obvladovanje določenih izgub v portfeljih slabih posojil. Razmeroma visoki količniki kritja kažejo, da so preostala stanja slabih posojil bolje pokrita z rezervacijami kot v zadnjih treh letih in bi morala zato pomeniti manjše neposredno tveganje za solventnost bank (graf 2.1.20). Velike banke v državni lasti poročajo o najvišjih količnikih kritja, kar je predvsem posledica nadzornih ukrepov, ki jih je sprejela Banka Slovenije.

Graf 2.1.19: Struktura slabih posojil po bankah (3. četrtletje 2014)

Vir: Banka Slovenije.

Hitro prestrukturiranje in zmanjšanje obsega slabih posojil je ključno za okrepitev dolgoročne dobičkonosnosti in sposobnosti preživetja slovenskega bančnega sistema, spodbujanje naložb, krepitev domačega povpraševanja in podpiranje gospodarske rasti. Okrepljeno sodelovanje med različnimi deležniki, razpoložljivost financiranja obratnega kapitala in svež lastniški kapital za družbe v procesu prestrukturiranja so zlasti koristni za pospešitev prestrukturiranja in zmanjšanja obsega slabih posojil. DUTB in večje domače banke pri prestrukturiranju uporabljajo dolgoročni pristop na podlagi vrednosti. Manjše banke v domači lasti, ki so v postopku nadzorovane likvidacije (Factor banka in Probanka), ter nekatere banke v tuji lasti, ki so začele zmanjševati svojo izpostavljenost na slovenskem trgu, imajo krajši časovni horizont in si prizadevajo za hiter izstop. To lahko pomeni izzive pri pogajanjih o načrtih za prestrukturiranje podjetij. DUTB nima posojilnih zmogljivosti in domače banke niso pripravljene ali ne morejo zagotoviti obratnega kapitala za podjetja v procesu prestrukturiranja, saj jih omejujejo strožje politike glede posojanja in obvladovanja tveganj. Dodatno bi se lahko razvilo alternativne vire financiranja, kot so finančni instrumenti, zavarovani z zastavo premoženja, ali podjetniške obveznice (oddelek 3.3). Za podporo razdolževanju mora biti na voljo svež lastniški kapital. Zamenjave terjatev v lastniške deleže, ki jih izvaja DUTB, bodo še povečale raven državnega lastništva v gospodarstvu. Alternativna rešitev bi lahko bile zasebne strukturne rešitve, kot so subjekti s posebnim namenom. Naloge nedavno ustanovljene delovne skupine za prestrukturiranje podjetij so spremljanje in usklajevanje celotnega procesa prestrukturiranja ter zagotavljanje potrebnih navodil in iskanje rešitev za odprta vprašanja.

Graf 2.1.20: Količniki kritja po vrstah bank

4. četrtletje 2014 zajema podatke do novembra 2014. Vir: Banka Slovenije.

Okrepitev dolgoročne dobičkonosnosti in zmanjšanje obsega slabih posojil v podjetniškem sektorju sta ključna za nadaljnjo stabilizacijo bančnega sektorja. Tekoče prestrukturiranje in racionalizacija velikih bank v državni lasti nudita priložnost za trajnostno zmanjšanje stroškovne osnove. Poleg tega morda obstajajo možnosti za povečanje neobrestnih prihodkov bank. Makrobonitetni ukrepi, ki jih je uvedla Banka Slovenije (okvir 2.1.1), naj bi izboljšali kakovost posojilne dejavnosti, čeprav je za oceno njihovega učinka še prezgodaj. Hitro prestrukturiranje podjetniškega sektorja z učinkovito uporabo vseh obstoječih instrumentov, kot sta DUTB in nova zakonodaja o insolventnosti, bi lahko spodbudilo ponovno povečanje zmogljivosti denarnega toka v podjetniškem sektorju, ki je pomemben predpogoj za povečanje dobičkonosnosti bank.

Nadaljnja konsolidacija in okrepljeno korporativno upravljanje bančnega sektorja se lahko olajšata z nadaljevanjem procesa privatizacije. V Sloveniji je bil delež bank v državni lasti ali pod državnim nadzorom visok in se je zaradi prestrukturiranja bančnega sektorja po krizi še povečal. Več kot 60 % sredstev slovenskih bank je v rokah bank v državni lasti. Zaradi slabega korporativnega upravljanja in vzajemne povezanosti z drugimi podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom so slovenske banke v državni lasti med krizo utrpele precejšnje izgube in sistematično višje deleže slabih posojil v primerjavi s primerljivimi bankami v tuji lasti (graf 2.1.18). Sanacija bančnega sektorja je imela za Slovenijo pomembne fiskalne posledice, ki so od leta 2007 do danes znašale 5,7 milijarde EUR (oddelek 2.2). Večina teh državnih intervencij so bile kapitalske injekcije, ki so pokrile pretekle izgube z neposrednim negativnim učinkom na javni dolg in primanjkljaj (pribl. 4 milijarde EUR), preostali del pa je bil vezan na ustanovitev DUTB([14]) (1,7 milijarde EUR v lastniškem kapitalu in obveznicah). Čeprav se je upravljanje tveganja v bankah v državni lasti v zadnjem letu izboljšalo, država nima takšne strukture spodbud, ekonomije obsega in strokovnega znanja (npr. modeliranje tveganj, IT, zbiranje podatkov), kot jih lahko svojim hčerinskim družbam ponudi velika mednarodna skupina. Slovenija se je zavezala, da bo zmanjšala delež državnega lastništva v bančnem sektorju. Nadaljnji napredek na tem področju bi še dodatno pripomogel k prekinitvi negativne povratne zanke med javnim dolgom in bančnim sistemom.

Okvir 2.1.2: Struktura dolžniških podjetij, odgovornih za slaba posojila Podjetja, odgovorna za slaba posojila, je mogoče razvrstiti v tri kategorije: Prvo kategorijo sestavljajo gradbena in infrastrukturna podjetja, pri katerih je raven stečajev že dosegla vrh in je večina neučinkovitih podjetij že izstopila s trga. Večina teh izpostavljenosti je bila prenesena na DUTB in banke so že pripoznale velik delež izgub. DUTB mora uveljaviti zavarovanja s premoženjem za ta podjetja, iztržiti, kar lahko, in dokončati postopke v zvezi z insolventnostjo. Vrednost, ki jo bo izterjala DUTB in posledično država, bo v glavnem odvisna od tega, kako učinkovito bodo deležniki in sodišča izvedli postopke v zvezi z insolventnostjo. Drugo kategorijo predstavljajo visoko zadolženi finančni holdingi, podjetja, v katerih so bili izvedeni menedžerski odkupi, in druga visoko zadolžena srednja in velika slovenska podjetja. Med slednjimi jih je nekaj (do 100), ki imajo visoko vrednost in so gospodarsko pomembna (poglobljeni pregled iz leta 2014: približno 90 % prenosa dolga je skoncentriranega v le nekaj podjetjih) ter so večinoma odvisna od domačega povpraševanja, izjemoma pa tudi nekaj izvoznikov v državni lasti ali pod državnim nadzorom (npr. Cimos, Elan). V več primerih so ta podjetja porabila relativno visoke zneske dolžniškega financiranja (ali pa izključno takšno financiranje) za pridobitev deležev v različnih podjetjih in ta dolg uvrstila v bilance stanja pridobljenih podjetij. Hčerinska podjetja so večinoma usmerjena na domači trg in številna med njimi imajo morda uspešne osnovne dejavnosti. Veliko izpostavljenosti v tej kategoriji (tako holdingi kot velika podjetja) je bilo prenesenih na DUTB, čeprav so nekatere ostale v bankah, ker niso izpolnjevale meril za prenos. DUTB in delovna skupina za prestrukturiranje podjetij bi se morali osredotočiti na hitro finančno in operativno prestrukturiranje poslovno vzdržnih podjetij, kar bo ključnega pomena za oživitev naložb in domačega povpraševanja v Sloveniji. Tretja kategorija zajema slaba posojila drugih večjih podjetij in MSP z zdravimi osnovnimi dejavnostmi, ki pa so v letih razcveta razširila svoje dejavnosti na sekundarna področja, kot so nepremičnine in turizem. Ta kategorija vključuje tudi dobavitelje podjetij v drugi kategoriji, ki jih je prizadelo zmanjšanje naročil. Nekatere izpostavljenosti v tej kategoriji so bile prenesene na DUTB, vendar jih je večina še vedno v bilancah stanja bank, ker niso izpolnjevale meril za prenos (npr. izpostavljenosti so bile premajhne ali pa so bile še vedno donosne) ali pa so v bankah, ki (še) niso prenesle sredstev na DUTB. Zaradi njihovega obsega se prestrukturiranje številnih od teh podjetij še ni začelo in mora imeti prednost pri tekočih prizadevanjih za prestrukturiranje. Tukaj je treba opraviti več dela kot v primeru velikih podjetij in holdingov, zato bo to zelo verjetno še naprej zahtevalo znatno porabo upravljavskih virov v bankah.

Vpletenost države v gospodarstvo je še vedno velika ter je imela od začetka krize znatne fiskalne in gospodarske posledice za Slovenijo v vrednosti več kot 13 milijard EUR. Država je največji delodajalec, upravljavec premoženja in podjetniški dolžnik v Sloveniji. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom([15]) zaposlujejo petino zaposlenih v nefinančnih podjetjih in imajo v lasti približno tretjino vseh sredstev podjetij in skupnega neporavnanega dolga podjetij. V obdobju od leta 2007 do 2013 so podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom poslovala znatno slabše od podobnih podjetij v zasebni lasti, kar zadeva produktivnost in dobičkonosnost na nacionalni ravni in na ravni primerljivih držav. Prelivanje negativnih učinkov velike vpletenosti države v gospodarstvo in neučinkovito korporativno upravljanje podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom vodita do neustreznega razporejanja virov, škodujeta poslovnemu okolju in ovirata zasebne naložbe in rast. Zato je podjetniški sektor še vedno premalo kapitaliziran in reševanje slabih posojil napreduje počasi, kar posledično upočasnjuje tudi okrevanje bančnega sektorja. V tem oddelku sta analizirana zapletena mreža bank, zavarovalnic in nefinančnih družb v državni lasti ter njen učinek na slovensko gospodarstvo.

Pomen podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v slovenskem gospodarstvu

Zapletena mreža bank, nefinančnih podjetij, zavarovalnic in naložbenih skladov v neposredni ali posredni lasti države še naprej negativno vpliva na gospodarstvo. Ob koncu leta 2014 je bilo za 642 podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom ugotovljeno, da so povezana z državo prek zapletene strukture navzkrižnega lastništva. Država izvaja nadzor na več načinov. Večina teh 642 podjetij (62 % v smislu knjigovodske vrednosti sredstev) je pod neposrednim nadzorom Republike Slovenije prek enotnega organa, Slovenskega državnega holdinga (SDH), ali pod navidezno neposrednim nadzorom prek občin ali različnih skladov za upravljanje državnega premoženja (KAD, PDP, DSU, Modra zavarovalnica)([16]). SDH je bil ustanovljen nedavno (2014) z namenom konsolidacije in upravljanja vsega državnega premoženja v okviru ene same strukture in omogočanja privatizacije dela tega premoženja. Nadaljnjih 32 % teh podjetij država posredno nadzira prek DUTB, bank, zavarovalnic in drugih finančnih družb, ki so vse v celoti in neposredno v lasti Republike Slovenije. Vpliv države v tej kategoriji posrednega lastništva se bo kljub tekočemu prestrukturiranju podjetij verjetno še povečal zaradi zamenjav terjatev v lastniške deleže v bankah in DUTB. Preostalih 6 % podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom država nadzira prek drugih podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in njihovih hčerinskih družb (tabela 2.2.1).

Država je največji delodajalec, upravljavec premoženja in podjetniški dolžnik v Sloveniji. Čeprav podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom predstavljajo samo 1 % skupnega števila podjetij v Sloveniji, so zelo pomembna z gospodarskega vidika([17]) in večja v primerjavi s primerljivimi podjetji v zasebni lasti (tabela 2.2.2). Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom predstavljajo tretjino sredstev, četrtino dodane vrednosti, več kot 40 % vrednosti lastniškega kapitala in tretjino finančnih dolžniških obveznosti nefinančnih podjetij. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so zlasti močna ne samo v sektorjih prometa, energetike in gospodarskih javnih služb, ampak tudi v drugih sektorjih, kjer je v primerljivih državah vpletenost države manj izrazita (graf 2.2.1), kot so osnovne življenjske potrebščine, kemična industrija, predelovalna industrija, turizem in prostočasne dejavnosti([18]). Država je največji nosilec dolga podjetij v Sloveniji s prevladujočim lastništvom v bančnem sistemu (neposredna lastnica več kot 60 % bančnih sredstev konec leta 2013). Poleg tega država upravlja 88 % pokojninskih sredstev in 60 % vseh zavarovalnih obveznosti. V različnih primerih je država hkrati prisotna kot lastnica lastniškega kapitala in nosilka dolga. Navzkrižje interesov med obema vlogama zlasti v podjetjih v težavah zahteva usklajevanje, da se lahko čim bolj zmanjšajo tveganja in čim bolj poveča donos za državo.

Tabela 2.2.1: Mreža državnega lastništva in nadzora v Sloveniji

Vir: Gospodarska zbornica Slovenije, Evropska Komisija.

Graf 2.2.1: Delež družb v državni lasti ali pod državnim nadzorom glede na dodano vrednost po sektorjih (kot % skupne dodane vrednosti po sektorjih), 2013

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Država zaposluje tretjino delovne sile v Sloveniji. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom zaposlujejo petino (19 %) vseh zaposlenih v nefinančnih podjetjih (okoli 80 000) in približno dodatnih 15 000 v finančnem sektorju. Skupaj s 160 000 zaposlenimi v javnem sektorju to znaša 33 % (približno 255 000) vseh zaposlenih v Sloveniji (graf 2.2.2).

Graf 2.2.2: Zaposlenost v letu 2013 – javna, zasebna podjetja in podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom

Opombe: Podatki o zaposlovanju v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom vključujejo skupno število zaposlenih v teh podjetjih brez uporabe deleža, ki ustreza deležu državnega lastništva. Vir: Statistični urad Republike Slovenije, Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), izračuni Evropske komisije.

Tabela 2.2.2: Relativna pomembnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom (kot % vseh nefinančnih podjetij)

Opomba: Tabela zajema samo 561 od skupaj 642 podjetij, ker niso zajete banke, finančne storitve, zavarovalnice in družbe za upravljanje premoženja (27), podjetja v postopku insolventnosti (27), novoustanovljena podjetja v letu 2014 (26) in še eno podjetje, za katerega ni bilo na voljo finančno poročilo. Pomembnost državnega lastništva v bančnem sektorju je opisana v oddelku 2.1. Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), Gospodarska zbornica Slovenije, Evropska komisija.

Graf 2.2.3: Knjigovodska vrednost lastniškega kapitala podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Evropi (kot % BDP)

Vir: Podatki OECD o velikosti in sektorski porazdelitvi podjetij v državni lasti (leto 2012), izračuni Evropske komisije.

V Sloveniji je raven vpletenosti države v gospodarstvo med najvišjimi v Evropi. Knjigovodska vrednost lastniškega kapitala podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v odnosu do BDP (graf 2.2.3) je najvišja v Evropi, če se upoštevajo podjetja, v katerih ima država večinski delež (več kot 50 %), in druga najvišja, če se upoštevajo tudi podjetja, v katerih ima država manjšinske deleže (med 10 % in 50 %), delež v smislu zaposlovanja pa je v obeh primerih tretji največji (graf 2.2.5). Glede na niz mehkih kazalnikov OECD([19]) je v Sloveniji obseg, v katerem ima država v lasti ali pod nadzorom podjetja ali je vpletena vanje, precej večji od povprečja v EU ali v z njo primerljivih državah srednje in vzhodne Evrope (graf 2.2.5), zlasti pri vpletenosti države v mrežne panoge (lastniški deleži v sektorjih elektrike, plina, železnic, prometa, zračnega prevoza ter poštnih in telekomunikacijskih storitev). Slovenija ima drugi najslabši rezultat na področju vpletenosti države v poslovanje (obseg in vrsta nadzora nad cenami in njihove regulacije) in uporabe nadzorne in kontrolne regulacije s strani vlade (obseg, v katerem vlada uporablja pravno ureditev, ki temelji na prisili namesto na spodbudah, na splošno in v posameznih sektorjih, kot so cestni tovorni promet, maloprodaja, zračni prevoz, železnice, poklicne storitve). Poleg tega se zdi, da so v primerjavi s primerljivimi državami izkrivljena tudi načela prostega trga, kot so liberalizacija cen in postopki odločanja na področju konkurence, ki temeljijo na spodbudah.

Graf 2.2.4: Kazalniki OECD za regulacijo proizvodnih trgov (leto 2013)

Vir: Kazalniki OECD za regulacijo proizvodnih trgov (leto 2013). Grafi kažejo različne kazalnike (pomen je opisan v naslovu grafa) na lestvici od 0 – najmanj restriktivna vpletenost/nadzor, do 6 –najbolj restriktivna vpletenost/nadzor države.

Graf 2.2.5: Zaposlenost v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Evropi (kot % vseh zaposlenih)

Vir: Podatki OECD o velikosti in sektorski porazdelitvi podjetij v državni lasti (leto 2012), izračuni Evropske komisije.

Finančna uspešnost in produktivnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom([20])

V Sloveniji so podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom še vedno močno zadolžena in številna se soočajo s tveganjem, da ne bodo več sposobna izpolnjevati finančnih obveznosti. Zadolženost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom je bila višja od zadolženosti vseh podjetij od začetka krize (graf 2.2.6). Na podlagi agregatnih podatkov je razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja([21]) pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom leta 2013 znašalo 7,2, kar je višje od povprečja 6,1 za vsa podjetja. Pomembnejše razlike v zadolženosti pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom se pojavljajo na sektorski ravni. V 14 od 22 sektorjev so podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom močno zadolžena (tabela 2.2.2). Zlasti so izpostavljena podjetja v rudarskem sektorju, sektorju oblačil in proizvodnje lesa ter sektorju nepremičninskih in finančnih storitev([22]), saj je njihov dobiček iz poslovanja([23]) že daljše obdobje negativen in se zato soočajo s tveganjem, da ne bodo mogla izpolnjevati svojih obveznosti.

Graf 2.2.6: Razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in vseh nefinančnih podjetjih (razen energetskega sektorja in sektorja gospodarskih javnih služb)

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), izračuni Gospodarske zbornice Slovenije.

Na podlagi agregatnih podatkov po dejavnostih iz računovodskih izkazov družb so podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom v nekaterih sektorjih v letu 2013 ustvarila neto izgube. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so v povprečju poročala o slabših finančnih rezultatih, predvsem zaradi višjih neto finančnih izgub, ki so bile posledica oslabitve njihovih neključnih sredstev (npr. deležev v neključnih hčerinskih družbah). Največ bruto izgub je nastalo v finančnih storitvah in v kovinskopredelovalni industriji ter so predstavljale 64 % celotne izgube, ki so jo ustvarila podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom. Bruto dobički so bili ustvarjeni predvsem v energetiki, kemični industriji ter prometnem in skladiščnem sektorju (70 % celotnega dobička podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom).

Graf 2.2.7: Dobičkonosnost (ROCE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013)

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so v primerjavi s primerljivimi podjetji v zasebni lasti v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope manj učinkovita pri uporabi svojih sredstev (vloženega kapitala). Leta 2013 je bila dobičkonosnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v smislu donosnosti lastniškega kapitala (ROE)([24]) in donosnosti vloženega kapitala (ROCE)([25]) nižja od dobičkonosnosti njihovih zasebnih konkurentov, in sicer tako domačih kot tujih. Če za referenčno merilo vzamemo dobičkonosnost domačih podjetij v zasebni lasti v Sloveniji, podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom poslujejo slabše, podjetja v tuji lasti pa bolje v nekaterih sektorjih (grafa 2.2.7 in 2.2.8). Slovenska podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom tudi v primerjavi s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom v večini drugih držav srednje in vzhodne Evrope na ravni panoge poslujejo slabše, in sicer v vseh sektorjih, razen v sektorju energetike (graf 2.2.8).

Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so med podjetji z najvišjo stopnjo zadolženosti v primerjavi s primerljivimi podjetji v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so bolj zadolžena od primerljivih podjetij v zasebni lasti v skoraj vseh sektorjih, razen v kemičnem in farmacevtskem sektorju. Podjetja v tuji lasti pa so v vseh pregledanih sektorjih manj zadolžena od domačih podjetij v zasebni lasti v Sloveniji (graf 2.2.9). Na podlagi podatkov na ravni dejavnosti se zdijo slovenska podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom bolj zadolžena kot podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom v večini drugih držav srednje in vzhodne Evrope (graf 2.2.9).

Graf 2.2.8: Dobičkonosnost (ROE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013)

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so manj produktivna kot primerljiva podjetja v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope. Na podlagi ocen skupne faktorske produktivnosti (SFP)([26]) za podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetja v tuji lasti v Sloveniji v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti je v večini sektorjev uspešnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom slabša (graf 2.2.10).

Graf 2.2.9: Stopnja zadolženosti podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (2013)

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Glede na velik delež podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v sektorski dodani vrednosti v nekaterih sektorjih (npr. v kemijski industriji ter poštnih storitvah in IKT, kot je opisano v tabeli 2.2.2) ima lahko prenizka uspešnost državnih podjetij precejšnje gospodarske posledice.

Graf 2.2.10: Skupna faktorska produktivnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (v %), povprečje 2004–2013

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in Evropska komisija.

Graf 2.2.11: Dobičkonosnost (ROE) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom po sektorjih v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope (agregat), 2013

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Podjetja v tuji lasti v Sloveniji so učinkovitejša in konkurenčnejša od podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom. Čeprav je v večini sektorjev, razen turizma in drugih storitev, produktivnost dela v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom nižja kot pri primerljivih podjetjih v tuji lasti (graf 2.2.14), so stroški dela na zaposlenega višji od stroškov, ki jih plačujejo primerljiva podjetja v zasebni lasti, in podobni tistim, ki jih plačujejo tuje družbe (graf 2.2.12). To kaže na manjšo učinkovitost in konkurenčnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi s primerljivimi zasebnimi podjetji v tuji ali domači lasti.

Graf 2.2.12: Stroški na zaposlenega v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetjih v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (povprečje 2004–2013)

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Graf 2.2.13: Razmerje med dolgom in denarnim tokom iz poslovanja pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Sloveniji in drugih državah srednje in vzhodne Evrope (2013)

Opombe: Zaradi negativne vrednosti imenovalca (EBITDA) oceni za Romunijo in Bolgarijo nista relevantni. Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Graf 2.2.14: Produktivnost dela v podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetjih v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (v %), povprečje 2004–2013

Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Fiskalne in gospodarske posledice državnega lastništva v Sloveniji

Skupne fiskalne in gospodarske posledice vpletenosti države v gospodarstvo za obdobje 2007–2014 so ocenjene na več kot 13 milijard EUR ali nekaj več kot tretjino BDP v letu 2013. Skupni fiskalni in gospodarski učinki podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom so vsota več transakcij, ocenjenih v naslednjih kategorijah: (i) državne intervencije, povezane s sanacijo bančnega sektorja([27]), (ii) izpad dobičkov podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi s skupno dobičkonosnostjo, ki so jo dosegla vsa nefinančna podjetja po sektorjih([28]), (iii) subvencije, ki jih je država plačala podjetjem, ki so postala insolventna ali potrebujejo zunanjo pomoč za ohranitev dobičkonosnosti poslovanja, (iv) povečanja lastniškega kapitala podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom, ki jih je neposredno vplačala država, (v) unovčena jamstva in (vi) prevzemi dolga s strani države. V znesek niso vključeni morebitni prihodnji fiskalni učinki, ki bi nastali zaradi unovčenja jamstev, in druge pogojne obveznosti. Čeprav je daleč največji delež stroškov posledica ukrepov za stabilizacijo finančnega sektorja (44 % skupne vrednosti in 16 % BDP), je bil znaten znesek povezan tudi s širšimi gospodarskimi posledicami v smislu izpada dobička podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi s primerljivimi zasebnimi podjetji (38 % skupne vrednosti in 14 % BDP). Slednji nima neposrednega učinka na javne finance in je ocenjen samo zaradi prikaza zneska izgubljene dodane vrednosti za državo in gospodarstvo. Neposredni proračunski učinek ima 8,3 milijarde EUR (62 % skupne vrednosti in 22 % BDP) – bodisi prek povečanja javnofinančnega primanjkljaja bodisi dolga, v večini primerov pa obeh (tabela 2.2.3).

Tabela 2.2.3: Skupni fiskalni in gospodarski učinki finančnih in nefinančnih podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), podatkovna zbirka Ministrstva za finance, izračuni Gospodarske zbornice Slovenije, Evropska komisija.

Tretjino povečanja javnega dolga od leta 2007 do 2014 je mogoče pripisati intervencijam države, povezanim s finančnimi in nefinančnimi podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom. Bruto konsolidirani javni dolg Slovenije se je med letoma 2007 in 2014 povečal skoraj štirikrat (s 7,9 milijarde EUR na 30,3 milijarde EUR konec leta 2014). V razmerju do BDP se je povečal z 22,7 % na 82,2 %. Tretjina tega povečanja (8 milijard EUR ali 21 odstotnih točk) je nastala zaradi stroškov, povezanih s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom, kot so kapitalske injekcije, oprostitve dolga in unovčena jamstva ter za skoraj 1,5 milijarde obveznic DUTB, ki so bile izdane, da se je omogočil prenos slabih posojil na DUTB (graf 2.2.16). Poleg tega je prišlo tudi do negativnega učinka na javnofinančni primanjkljaj, zlasti zaradi dokapitalizacij bank v državni lasti ali pod državnim nadzorom med krizo (graf 2.2.15).

Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom še vedno predstavljajo znatna fiskalna tveganja. Trenutno je neporavnanih za približno 6,4 milijarde EUR pogojnih obveznosti do državnega proračuna v obliki jamstev (18 % BDP iz leta 2013). Velika vpletenost države v gospodarstvo v obliki visokega deleža, ki ga imajo podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom v skupnih sredstvih, lastniškem kapitalu in obveznostih podjetniškega sektorja, zlasti v bančnem in zavarovalniškem sektorju, povečuje tveganje za javne finance v prihodnosti.

Graf 2.2.15: Skupni javnofinančni primanjkljaj in državne intervencije, povezane s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom, ki so povečale primanjkljaj

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), podatkovna zbirka Ministrstva za finance, izračuni Gospodarske zbornice Slovenije, Evropska komisija.

Velik del dobičkonosnosti podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetniškega sektorja kot celote podpirajo mehke proračunske omejitve([29]) v obliki subvencij. Slovensko gospodarstvo vse bolj podpirajo različne oblike subvencij, kar je vir moralnega tveganja na ravni upravljanja in lahko škodljivo izkrivlja odločanje v podjetjih, zlasti pri odločitvah o naložbah. V obdobju 2007–2013 je pritok subvencij v podjetniškem sektorju znašal približno 400 milijonov EUR na leto. V več sektorjih delež subvencij presega 20 % dobička iz poslovanja (EBITDA). Ti sektorji so kmetijstvo (50 %), rudarstvo (78 %), gospodarske javne službe (26 %), mediji (60 %) ter javna uprava, izobraževanje in zdravstvo (21 %). Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so v letu 2013 prejela tretjino vseh subvencij. Med največjimi upravičenci do subvencij je bil Holding Slovenske železnice (ki je prejel približno 50 % vseh subvencij).

Graf 2.2.16: Skupni javni dolg in državne intervencije, povezane s podjetji v državni lasti ali pod državnim nadzorom, ki so povečale dolg

Graf izhaja iz predpostavke, da je dolg izdan v istem letu, kot so izvršene intervencije. Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), podatkovna zbirka Ministrstva za finance, izračuni Gospodarske zbornice Slovenije, Evropska komisija.

Graf 2.2.17: Subvencije za vsa nefinančna podjetja glede na dobiček iz poslovanja (EBITDA) in delež subvencij, namenjenih podjetjem v državni lasti ali pod državnim nadzorom

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), podatkovna zbirka Ministrstva za finance, izračuni Gospodarske zbornice Slovenije.

Mehke proračunske omejitve so skupaj z omejeno zmogljivostjo strateškega in finančnega upravljanja vodile do neustreznega razporejanja virov in negativno vplivale na dobičkonosnost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom. V skladu z večjo zadolženostjo so bile tudi naložbe v osnovna sredstva podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom višje od naložb v osnovna sredstva vseh podjetij (graf 2.2.19) tako glede na dobiček iz poslovanja kot glede na prodajo. To bi moralo voditi do večje dobičkonosnosti podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi z ostalimi podjetji. Namesto tega je bilo razpoložljivo financiranje usmerjeno v neproduktivne naložbe – tj. manj donosne (ali izgubo ustvarjajoče) pomožne dejavnosti, kot je razvidno iz večjega deleža neključnih sredstev v bilanci stanja podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi s primerljivimi zasebnimi podjetji (graf 2.2.18). Ker so te naložbe manj donosne od glavnih dejavnosti matične družbe, je oslabitev teh neključnih sredstev negativno vplivala na skupno donosnost (ROE). Najvišje stopnje naložb v pomožne dejavnosti pri podjetjih v državni lasti ali pod državnim nadzorom so v finančnih in zavarovalniških dejavnostih, ki vključujejo finančne holdinge, poklicnih, znanstvenih in tehničnih dejavnostih ter na področju osnovnih življenjskih potrebščin in prodaje na drobno.

Graf 2.2.18: Druga osnovna sredstva podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in podjetij v tuji lasti v primerjavi z domačimi podjetji v zasebni lasti (kot % skupnih sredstev), povprečje 2004–2013

Opomba: Druga osnovna sredstva so postavke bilance stanja, ki vključujejo naložbe v finančna sredstva, ki niso povezane z osnovno dejavnostjo podjetja, in posojila hčerinskim družbam. Vir: Podatkovna zbirka Orbis in izračuni Evropske komisije.

Okvir korporativnega upravljanja in privatizacija podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Sloveniji

Dobro upravljanje in boljše politike korporativnega upravljanja za podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom lahko pomagajo ublažiti tveganja, ki jih za javne finance predstavlja morebitna prihodnja državna pomoč. Stopnja državne pomoči podjetjem v državni lasti ali pod državnim nadzorom v Sloveniji je v zadnjih letih precej nad povprečjem EU. Podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom so začela z razdolževanjem neključnih sredstev, nakopičenih v obdobju razcveta, kar bo negativno vplivalo na njihovo dobičkonosnost v prihodnjih letih. Vzporedno z obravnavo teh problemov, povezanih s preteklostjo, bi bilo treba pozornost preusmeriti na večjo osredotočenost podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom na osnovno dejavnost in opredeliti sektorje, v katerih vpletenost države ni potrebna. Slovenija bi lahko velik zagon in ponovno vzpostavitev zaupanja po prestrukturiranju bančnega sektorja v letih 2013 in 2014 dodatno izkoristila za pospešitev procesa privatizacije.

Decembra je bil sprejet nov kodeks korporativnega upravljanja družb v državni lasti ali pod državnim nadzorom. Novi okvir naj bi bil usklajen z osnovnimi priporočili mednarodne prakse, saj (i) zagotavlja, da podjetja v državni lasti ali pod državnim nadzorom in zasebna podjetja delujejo na enakopravni podlagi, (ii) krepi ločitev funkcij države od njene vloge lastnika, (iii) se uporablja za celotno paleto podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom (z omejenimi izjemami) v skladu z načelom „upoštevaj ali pojasni“, (iv) obnavlja vloge organov v podjetjih, zlasti nadzornega sveta, in položaj podjetja v odnosu do različnih deležnikov, (v) udejanja načela preglednosti in obravnava številna dolgo nerešena vprašanja, kot so plačila in dodatki v upravnih odborih podjetij. V nasprotju s svojim predhodnikom novi kodeks ne izključuje vzporedne uporabe drugih okvirov korporativnega upravljanja (npr. tistega, ki ga uporabljajo družbe, ki kotirajo na borzi), s čimer bi odpravili primere privilegirane ali drugače različne obravnave podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom v primerjavi z zasebnimi podjetji. In končno, korporativno upravljanje podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom je izrecno povezano s cilji prihodnje strategije o državnem premoženju, kar bo zagotovilo dosledno obravnavo podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom.

Graf 2.2.19: Naložbe v osnovna sredstva glede na dobiček iz poslovanja (EBITDA) podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom in vseh nefinančnih podjetij

Vir: Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve (AJPES), podatkovna zbirka Ministrstva za finance, izračuni Gospodarske zbornice Slovenije.

Slovenski državni holding (SDH), ki je pristojen za upravljanje in prodajo državnega premoženja, je v celoti operativen, vendar njegova strategija o upravljanju premoženja še ni potrjena. Junija 2014 je bil bivši sklad SOD po spremembi statuta v skladu z novim zakonom, sprejetim konec marca 2014, preoblikovan v SDH. SDH potrebuje za izpolnitev svojih nalog strategijo, ki bo odražala cilje države in v kateri bo državno premoženje razvrščeno na strateške, pomembne in portfeljske naložbe. Zakonsko določen rok, v katerem bi morala vlada v parlament vložiti svoj predlog te strategije in novega nadzornega sveta SDH (julij 2014), se je iztekel. Ker ni strategije, tudi ni načrta za nov cikel privatizacije, ki naj bi bil predložen novembra 2014. Državni zbor naj bi marca 2015 potrdil predlog strategije, ki je bil januarja 2015 vložen v medresorsko posvetovanje. V enem mesecu po sprejetju strategije bo SDH pripravil letni načrt upravljanja premoženja, ki bo vseboval nov časovni načrt prodaje dodatnega državnega premoženja. Državni zbor naj bi potrdil nov nadzorni svet v prihodnjih mesecih, potem ko bo Ministrstvo za finance februarja 2015 ocenilo kandidate. Sprejeti so bili številni ukrepi za operativnost SDH, kot je sprejetje politike upravljanja državnega premoženja decembra 2014, ki določa načela in operativne postopke SDH. Urejanje drugih funkcionalnih vidikov v zvezi z ustanovitvijo SDH, npr. zahtevane poslovne transakcije in pravne spremembe, predvidene v zakonu, prav tako poteka po načrtu.

Slovenija bi lahko velik zagon in ponovno vzpostavitev zaupanja po prestrukturiranju bančnega sektorja dodatno izkoristila za pospešitev procesa privatizacije. Privatizacijski program počasi napreduje. Leta 2013 je bil za prvi krog pospešene privatizacije pripravljen seznam petnajstih družb, od katerih so bile tri družbe prodane v okviru privatizacije, eno pa so upniki prevzeli z zamenjavo terjatev v lastniške deleže, izvedeno v okviru postopka prestrukturiranja. Med privatiziranimi družbami je bila največja transakcija prodaja letališča Aerodrom Ljubljana, ki je bila zaključena oktobra 2014. Postopka prodaje največjih podjetij na seznamu, Telekoma Slovenije (največji telekomunikacijski operater in edini lastnik telekomunikacijskega omrežja v Sloveniji) in NKBM (druga največja banka, ki ima v lasti 11 % vseh bančnih sredstev), potekata z nekaj zamude, in naj bi bila zaključena aprila oziroma marca 2015.

Načrt upravljanja premoženja bi lahko povečal preglednost in verodostojnost postopka privatizacije. Ko Slovenija pripravlja nov cikel privatizacije, je pomembno, da je seznam podjetij skladen s prednostnimi nalogami in strategijo SDH. Pregledna privatizacija izbranih podjetij v državni lasti ali pod državnim nadzorom lahko pomaga privabiti neposredne tuje naložbe in izboljša obete za slovensko gospodarstvo. Poleg tega lahko vsi prihodki iz postopka prodaje pomagajo pri zmanjševanju javnega dolga in krepitvi vzdržnosti dolga v prihodnosti.

Cenovna in stroškovna konkurenčnost

Slovenija je od leta 2013 razmeroma uspešna na zunanjih trgih, kar odraža nedavno povečanje konkurenčnosti. Čeprav je zaradi povečanja plač med letoma 2008 in 2010 prišlo do določene izgube zunanje cenovne in stroškovne konkurenčnosti, najnovejši podatki in nova sektorska podatkovna zbirka o realnem efektivnem deviznem tečaju (REER) kažejo razmeroma pozitivne trende na področju konkurenčnosti, predvsem zaradi znižanja vrednosti REER v menjalnih sektorjih.

K izboljšanju izvoznih rezultatov Slovenije so prispevali zmerne cene in stroški po letu 2012. Tradicionalni kazalnik cenovne in stroškovne konkurenčnosti na makroekonomski ravni, REER, deflacioniran s stroški dela na enoto v celotnem gospodarstvu (ULCE), kaže enakomerno zmanjšanje od precejšnjega povečanja med letoma 2007 in 2010 (graf 2.3.1 – levo). Povečanje je kazalo na precejšnjo izgubo stroškovne konkurenčnosti, ki se je morda delno odrazila v izgubi tržnega deleža v obdobju 2009–2012. Poznejše zmanjšanje vrednosti REER bi lahko delno pojasnilo izboljšanje izvoznih rezultatov Slovenije od leta 2013, saj spremembe konkurenčnosti običajno z zamikom vplivajo na trgovinsko uspešnost.

Hitra agregatna rast plač je skupaj s stagnacijo produktivnosti in kopičenjem delovne sile v preteklosti prispevala k nastajanju neravnotežij. Čeprav je bil del povečanja vrednosti REER posledica hitre rasti plač, sta naglo povečanje trenda v letu 2009 v veliki meri povzročila nepričakovan upad proizvodnje in posledično zmanjšanje produktivnosti na zaposlenega. Upad gospodarske aktivnosti je skupaj s kopičenjem delovne sile, saj so zaposleni ostali na delovnih mestih prek programov za spodbujanje zaposlovanja, močno negativno vplival na dobičkonosnost podjetij, predvsem v nemenjalnih sektorjih. Menjalni sektorji so se hitro prilagodili, da bi zaščitili svojo konkurenčnost. REER na podlagi stroškov dela na enoto v predelovalnih dejavnostih (ULCM) je na primer v zadnjih 15 letih ostal razmeroma stabilen (graf 2.3.1 – desna stran).

Kazalnik sektorske konkurenčnosti na podlagi stroškov dela na enoto zagotavlja natančnejši prikaz gibanja konkurenčnosti. Kaže, da je Slovenija v obdobju pred krizo precej izboljšala cenovno in stroškovno konkurenčnost, vendar potrjuje poslabšanje konkurenčnosti v obdobju tik pred krizo, ki pa se zdaj obrača v nasprotno smer (graf 2.3.2). Ta novi kazalnik REER združuje konkurenčnost na sektorski ravni, da se pridobi stopnja konkurenčnosti za celotno gospodarstvo, ki zajema različne dinamike v sektorjih. Popravlja glavno omejitev tradicionalnega REER, ki ne ločuje med spremembami sektorske strukture in spremembami stroškov dela na enoto po sektorjih ter ne upošteva vpliva globalnega tehnološkega razvoja na različne sektorje.

Graf 2.3.1: Realni efektivni devizni tečaj, deflacioniran z ULC v celotnem gospodarstvu (ULCE) in v predelovalnih dejavnostih (ULCM)

Indeks 2000 = 100 Vir: Evropska komisija.

Graf 2.3.2: Realni efektivni devizni tečaj (ULCE) in novi sektorski REER v Sloveniji

Indeks 2000 = 100 Vir: Evropska komisija.

Stroškovna konkurenčnost Slovenije se je razvijala ugodneje kot pri večini drugih primerljivih držav (graf 3.3.3). Čeprav je ta novi kazalnik([30]) na voljo le do leta 2011, se pričakuje, da se je po tem obdobju še dodatno izboljšal zaradi ugodnega razvoja produktivnosti in zelo omejene rasti plač od leta 2011. Poleg tega je Banka Slovenije([31]) ocenila ravnotežni kazalnik konkurenčnosti na podlagi stroškov dela na enoto za Slovenijo v primerjavi z EO-12 in ga primerjala s kazalniki njenih glavnih trgovinskih partneric. Glede na ta kazalnik na podlagi stroškov dela na enoto se je cenovna in stroškovna konkurenčnost od leta 2010 znatno izboljšala. Nedavna razširitev te analize potrjuje, da se je konkurenčni položaj Slovenije v letu 2014 ponovno uravnotežil.

Indeks nominalnih stroškov dela na enoto (NULC) se ponovno bliža povprečju euroobmočja (graf 2.3.4). To sledi obdobju odmikanja od povprečja zaradi pospešene rasti plač v času, ko ni bilo dodatnega povečanja produktivnosti. Tri leta (2008–2010) z nespremenjeno urno produktivnostjo in naraščajočimi plačami so negativno vplivala na cenovno in stroškovno konkurenčnost Slovenije v primerjavi z euroobmočjem. Kljub temu je NULC v Sloveniji še vedno rasel počasneje kot v večini primerljivih držav.

Graf 2.3.3: Agregatni sektorski REER v Sloveniji in višegrajski četverici

Indeks 2000 = 100 Vir: Evropska komisija.

Graf 2.3.4: Nominalni stroški dela na enoto

Indeks 2002 = 100 Vir: Evropska komisija.

Medtem ko se je NULC v menjalnih sektorjih hitro prilagodil in ohranil njihovo konkurenčnost, se je prilagoditev v nemenjalnih sektorjih začela pozneje in poteka počasneje. Nemenjalni sektorji (nepremičninske dejavnosti, gradbeništvo, javna uprava, obramba, izobraževanje in zdravstvo ter znanstvene, upravne in podporne storitve) so največ prispevali k povečanju NULC, vendar imajo zelo malo vpliva na zunanjo konkurenčnost slovenskega gospodarstva. Gibanja v menjalnih sektorjih so bila ugodnejša tudi v primerjavi s primerljivimi državami in euroobmočjem. Povečanje produktivnosti in plač v menjalnih sektorjih (do leta 2007) se je nujno pokazalo v rasti plač v nemenjalnih in manj produktivnih sektorjih, kar je pospeševalo inflacijo in povzročilo pospešeno rast NULC. Takšno gibanje je del konvergenčnega procesa in je v skladu z Balassa-Samuelsonovim učinkom (graf 2.3.5). Dolgotrajno popravljanje stroškov dela na enoto v nemenjalnih in zaščitenih sektorjih bi lahko predstavljajo določena tveganja, da se bodo njihovi višji stroški prenesli v menjalne sektorje ter vplivali na njihovo zunanjo konkurenčnost. Ta tveganja so zlasti prisotna v obdobjih razcveta.

Graf 2.3.5: NULC v Sloveniji v menjalnih in nemenjalnih sektorjih

Menjalni sektorji po mednarodni standardni klasifikaciji gospodarskih dejavnosti A, C, G-I, J. Indeks 2000 = 100 Vir: Evropska komisija.

Produktivnost dela v Sloveniji še naprej raste hitreje od povprečja EU (graf 2.3.6). Produktivnost se je povečala zlasti v menjalnih sektorjih. Po sestavi se to pozitivno odraža v nedavnem trendnem gibanju stroškov dela na enoto. Produktivnost, merjena v smislu BDP na uro dela, se je v zadnjem desetletju nenehno izboljševala, razen stagnacije v letih krize. Čeprav je produktivnost na zaposlenega v letu 2009 upadla zaradi zmanjšanja proizvodnje med krizo, je ostala rast produktivnosti na opravljeno uro na splošno v skladu z rastjo produktivnosti v primerljivih državah višegrajske četverice tako v letih pred krizo kot po njej ter se dosledno znatno hitreje povečevala od povprečja EU ali euroobmočja. Produktivnost dela na uro dela zagotavlja boljšo sliko razvoja produktivnosti v gospodarstvu, saj odpravlja razlike v sestavi delovne sile glede na polni delovni čas/skrajšan delovni čas po državah in letih (izključuje učinek obsežne uporabe shem podpore ureditvam skrajšanega delovnega časa med krizo v Sloveniji, pri čemer je bilo ohranjeno število zaposlenih, število ur dela pa se je zmanjšalo).

Graf 2.3.6: Produktivnost dela na uro dela

Indeks 2000 = 100 Vir: Evropska komisija.

Nedavna rast plač je bila zmerna in je podpirala konkurenčnost (graf 2.3.7). Čeprav je rast plač med letoma 2000 in 2008 močno presegla povprečje v EU in euroobmočju, je ostala na splošno v skladu z razvojem produktivnosti in potrebo po konvergenci. Najpomembnejše opazne izjeme so velika povečanja v letu 2008, ki jih je delno mogoče pripisati izplačilu razlik v plačah v javnem sektorju in indeksaciji plač na relativno visoko stopnjo inflacije v prejšnjem letu, ter v letu 2010, ki so posledica velikega povečanja minimalne plače.

Čeprav je raven minimalne plače še vedno razmeroma visoka, je v zadnjem času počasneje naraščala. Raven minimalne plače glede na povprečni bruto mesečni dohodek je še vedno najvišja v EU. Razlog za to je delno zasnova sistema določanja minimalne plače, ki vključuje različna nadomestila (npr. za nočno delo, nadure) in splošno indeksacijo, ki zajema vse te dele in ne samo osnovne plače. Poleg tega se je minimalna plača od leta 2008 povečala za 33 %, bruto plače na zaposlenega pa za 9 %. Majhna razlika med minimalno in povprečno plačo je povezana tudi z nizko razpršitvijo plač v državi.([32]) V letu 2014 je bruto minimalna plača znašala 789,15 EUR in se je v primerjavi s prejšnjim letom zvišala za 0,7 %, medtem ko je bilo razmerje med minimalno plačo in povprečnimi bruto mesečnimi dohodki z 51,4 % najvišje v EU. To se odraža tudi v visokih relativnih stroških dela za zaposlene, ki prejemajo minimalno plačo, kar lahko vpliva na nizko stopnjo zaposlenosti najmanj kvalificiranih delavcev (glej oddelek 3.2).([33]) Januarja 2015 se je minimalna plača povečala za 0,2 %. V prihodnosti naj bi se razmerje med minimalno in povprečno plačo zmanjšalo.

Graf 2.3.7: Nominalna plača na zaposlenega

Vir: Evropska komisija.

Sistem določanja plač se je nekoliko spremenil, vendar se spremembe niso nanašale na minimalno plačo. Socialni sporazum, ki ga je nova vlada januarja 2015 podpisala s socialnimi partnerji, bo veljal do konca leta 2016. Po sporazumu se bodo plače v zasebnem sektorju določale na podlagi kolektivnih pogodb, inflacija in delež sektorske produktivnosti pa se bosta upoštevala pri dvostranskih pogajanjih o plačah. V socialnem sporazumu je tudi navedeno, da mora rast plač v javnem sektorju zaostajati za rastjo plač v zasebnem sektorju, ne vsebuje pa nobenih sprememb v zvezi z določanjem minimalne plače. Prispevek k nadaljnjemu umirjanju rasti plač prihaja iz nadaljnjih znižanj plač v javnem sektorju, sprejetih decembra 2014 po sporazumu med vlado in sindikati. Sporazum podaljšuje izvajanje varčevalnih ukrepov, sprejetih v letih 2012 in 2013, v letu 2015 in uvaja dodatne ukrepe. V letu 2013 so se plače v javnem sektorju skupno znižale za 4,1 % v primerjavi z letom 2012, število zaposlenih v javnem sektorju pa za 1,5 %. Glede na prve ocene vlade bi bilo mogoče v letu 2015 v primerjavi z letom 2014 doseči dodatnih 36 milijonov E