V členu 3 Direktive 2014/55/EU je navedeno, da bi morala biti pred uvedbo evropskega standarda za izdajanje elektronskih računov v državah članicah dovolj preizkušena praktična uporabnost standarda. To ocenjevanje bi moralo biti opravljeno v povezavi s pripravo standarda in bi moralo vključevati končne uporabnike. Obravnavati bi moralo zlasti vidika praktičnosti in prijaznosti do uporabnika ter dokazati, da je standard mogoče izvajati stroškovno učinkovito in sorazmerno.

Z vprašanjem sintaks je povezano še eno pomembno področje dela, ki predstavlja jezike programske opreme, ki se lahko uporabljajo za izvajanje evropskega standarda v praksi. V Direktivi in tudi pooblastilu Komisije je navedeno, da bi moral CEN določiti „omejeno število sintaks“, saj se več sintaks uporablja kot oblika za evropski standard. Tehničnemu odboru je uspelo doseči dogovor z veliko večino članov o zelo omejenem številu, in sicer dveh sintaksah: UN/CEFACT CII (Cross Industry Invoice) in UBL 2.1.

Glavni dosežek tehničnega odbora je standard sam, ki predstavlja osrednje elemente računa. Marca 2016 se je v zvezi z njim ugotavljalo javno mnenje, pri čemer so sodelovali vsi nacionalni organi za standardizacijo, ki so prejeli 600 pripomb. Tehnični odbor je nato obravnaval te pripombe in pripravil osnutek evropskega standarda, o katerem se je glasovalo. Nacionalne organizacije za standardizacijo so evropski standard soglasno potrdile. Glasovalo se je tudi o vseh drugih dokumentih, pri čemer se je zadnje glasovanje o tehničnih specifikacijah sintaktičnih povezav zaključilo 29. junija 2017.

CEN je za opravljanje teh nalog ustanovil poseben tehnični odbor (TC434) in šest delovnih skupin (po eno za vsako od navedenih tem). Tehnični odbor sestavljajo tehnični strokovnjaki za e-izdajanje računov iz nacionalnih organizacij za standardizacijo v več državah članicah. Vključeni so bili tudi zasebni strokovnjaki, pa tudi predstavniki javnih uprav. Ta široka vključenost številnih zainteresiranih strani pomeni trdno jamstvo, da je evropski standard prilagojen najnovejšemu razvoju trga in potrebam uporabnikov.

Ker ob sprejetju Direktive evropski standard ni bil na voljo, Direktiva (v členu 3) nalaga Komisiji odgovornost, da pred začetkom uporabe standarda oceni njegovo praktičnost, prijaznost do uporabnika in stroške izvajanja za končnega uporabnika. Evropski odbor za standardizacijo je nedavno sprejel evropski standard, v tem poročilu pa so predstavljeni rezultati izvedenega ocenjevanja.

Direktiva javnim naročnikom nalaga obveznost prejemanja in obdelave elektronskih računov, ki so skladni z evropskim standardom za izdajanje elektronskih računov. Poleg tega Direktiva določa, da ustrezne organizacije za standardizacijo začnejo postopek za opredelitev tega standarda. Obveznost se nanaša samo na račune, povezane z javnimi naročili, ki spadajo na področje uporabe direktiv EU o javnem naročanju.

Cilj Direktive 2014/55/EU o izdajanju elektronskih računov pri javnem naročanju (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je spodbujati uvajanje izdajanja elektronskih računov pri javnem naročanju z zagotovitvijo interoperabilnosti in izboljšanjem pravne varnosti. Evropski parlament in Svet sta jo sprejela 16. aprila 2014 po temeljitem postopku priprave, ki ga je vodila Komisija in je vključeval veliko število zainteresiranih strani.

V tem poročilu so predstavljeni rezultati tega ocenjevanja na podlagi dveh glavnih virov:

·tehničnega poročila CEN delovne skupine WG6 tehničnega odbora TC434 z naslovom „Test of the European standard with respect to its practical application for an end user“ („Preizkus evropskega standarda z vidika praktične uporabnosti za končnega uporabnika“), ki je namenjeno zlasti preizkušanju tehničnih vidikov standarda;

·dopolnilne študije, ki jo je marca in julija 2017 za Komisijo izvedel zunanji izvajalec PWC. Študija se je bolj osredotočala na praktični vpliv za končne uporabnike in je na voljo na spletišču Komisije, v razdelku GD za notranji trg, industrijo, podjetništvo ter mala in srednja podjetja/Javna naročila/Studies.

3.1Rezultati preizkušanja, ki ga je izvedel CEN

V tehničnem poročilu je opisano preizkušanje evropskega standarda na semantični in sintaktični ravni. Vključuje tudi metodologijo in preizkušanje artefaktov za potrjevanje. Artefakti za potrjevanje predstavljajo obvezne elemente in pravila evropskega standarda v odprti izvorni kodi ter zagotavljajo, da se lahko skladnost računa z evropskim standardom samodejno preveri.

Poročilo vključuje tri glavne oddelke. Prvi se nanaša na semantično preizkušanje, pri čemer so opisani pregled metodologije, preizkušanje in rezultati. Podobno tudi drugi oddelek zajema metodologijo sintakse, preizkušanje in rezultate. Zadnji oddelek ima dve podpoglavji, v katerih so opisani izvedeni preizkusi za zagotovitev, da je evropski standard primeren za plačila oziroma samodejno obdelavo.

Med postopkom preizkušanja večji pomisleki niso bili izraženi. To je verjetno zato, ker je delovna skupina CEN, ki je odgovorna za evropski standard, že izvedla lastno preizkušanje za zagotavljanje kakovosti. Poleg tega se je preizkušanje izvajalo hkrati s pripravo evropskega standarda, tako da je bilo mogoče pomisleke izražati vzporedno in se jih torej ni nabralo veliko število.

Na semantični ravni je postopek izboljšal evropski standard, saj ga bodo zaradi posodobljenih opredelitev pojmov in opomb glede uporabe izvajalci in končni uporabniki lažje razumeli.

Preizkušanje sintakse je bilo osredotočeno predvsem na zagotavljanje, da so artefakti za potrjevanje primerni za preverjanje skladnosti, in je temeljilo tudi na spoznanjih, pridobljenih pri projektu CEN WS/BII (delavnica CEN o vmesnikih za poslovno interoperabilnost za javna naročila v Evropi). Razpoložljivost artefaktov za potrjevanje je ključnega pomena za olajšanje praktične uporabe evropskega standarda za izvajalce.

3.2Dopolnilna študija o praktičnem vplivu za končnega uporabnika

Da bi dopolnila tehnične rezultate preizkušanja, ki ga je izvedel CEN, se je Komisija odločila za dodatno študijo, ki jo je izvedel PWC. Cilj študije PWC je bil oceniti evropski standard ob upoštevanju treh glavnih meril, navedenih v Direktivi 2014/55/EU, ki so:

A.praktičnost: to merilo se nanaša na elemente, kot so učinkovitost, koristnost in primernost za določen namen ali situacijo;

B.prijaznost do uporabnika: to merilo vključuje oceno enostavnosti uporabe in izvajanja standarda, zlasti ob upoštevanju obstoječih sistemov, kot je načrtovanje virov podjetja (ERP);

C.stroški izvajanja: to merilo se nanaša na stroške izvajanja, ki jih nosijo končni uporabniki (javni naročniki in njihovi dobavitelji) za podpiranje standarda in zajemajo celoten sklop opredeljenih scenarijev.

Metodologija, uporabljena za študijo, se je začela z določitvijo več različnih scenarijev izvajanja. Končni sklop scenarijev je zajemal šest držav: Francijo, Irsko, Italijo, Nizozemsko, Norveško in Poljsko. Te države so bile izbrane za poglobljeno analizo, da bi se upoštevala raznolikost situacij v EU. Poglobljena analiza je temeljila na naslednjih področjih:

·področje 1: raven (de)centralizacije za e-izdajanje računov na nacionalni ravni;