P7_TA(2014)0119

Zakonodaja držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami ***I

Zakonodajna resolucija Evropskega parlamenta z dne 25. februarja 2014 o predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (prenovitev) (COM(2013)0162 – C7-0088/2013 – 2013/0089(COD))

(Redni zakonodajni postopek – prenovitev)

(2017/C 285/35)

Evropski parlament,

ob upoštevanju poročila Odbora za pravne zadeve in mnenj Odbora za mednarodno trgovino ter Odbora za notranji trg in varstvo potrošnikov (A7-0032/2014),

ker po mnenju posvetovalne skupine pravnih služb Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije predlog ne predvideva bistvenih sprememb, razen tistih, ki so v njem opredeljene kot take, in ker je ta predlog, kar zadeva kodifikacijo nespremenjenih določb prejšnjih obstoječih besedil skupaj z njihovimi spremembami, zgolj kodifikacija obstoječih besedil brez vsebinskih sprememb;

sprejme stališče v prvi obravnavi, kakor je določeno v nadaljevanju in kakor je bilo prilagojeno v skladu s predlogi posvetovalne skupine pravnih služb Evropskega parlamenta, Sveta in Komisije;

(1) UL C 327, 12.11.2013, str. 42.

(2) UL C 77, 28.3.2002, str. 1.

P7_TC1-COD(2013)0089

Stališče Evropskega parlamenta, sprejeto v prvi obravnavi dne 25. februarja 2014 z namenom sprejetja Direktive 2014/…/EU Evropskega parlamenta in Sveta o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (Prenovitev)

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA–

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, in zlasti člena 114 (1) Pogodbe, [Sprememba 1]

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2008/95/ES (3) je treba znatno spremeniti. Zaradi jasnosti bi bilo treba navedeno direktivo prenoviti.

(2) Direktiva 2008/95/ES je uskladila osrednje določbe obsežne zakonodaje o blagovnih znamkah, za katere se je ob sprejetju štelo, da zelo neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga tako, da so ovirale prost pretok blaga in storitev v Uniji.

(3) Zaščita blagovne znamke v državi članici obstaja skupaj z zaščito, ki je na voljo na ravni Unije, tj. evropska blagovna znamka Skupnosti , ki s pravicami intelektualne lastnine uživa enotno zaščito in velja po vsej Uniji, kakor je določeno v Uredbi Sveta (ES) št. 207/2009 (4). Hkratni obstoj nacionalnih sistemov in sistema na ravni Unije je dejansko ključnega pomena v politiki Unije v zvezi z varstvom intelektualne lastnine.

(4) Komisija je v zvezi z Sporočilom Komisije z dne 16. julija 2008 o strategiji pravic industrijske lastnine za Evropo (5) izvedla obsežno vrednotenje celotnega delovanja sistema blagovnih znamk v Evropi kot celoti, vključno z nacionalnimi ravnmi in ravnijo Unije ter odnosom med njimi.

(5) Svet je v sklepih z dne 25. maja 2010 o prihodnji reviziji sistema blagovne znamke v Evropski uniji (6) Komisijo pozval, naj predloži predloge za revizijo Uredbe (ES) št. 207/2009 in Direktive 2008/95/ES. Revizija slednje bi morala vključevati ukrepe, ki bi zagotovili večjo skladnost z Uredbo (ES) št. 207/2009 in tako zmanjšali število razhajanj, do katerih prihaja v sistemu blagovnih znamk v Evropi kot celoti , hkrati pa ohraniti zaščito blagovne znamke na nacionalni ravni kot privlačno možnost za prijavitelje . V tem smislu bi bilo treba zagotoviti komplementarni odnos med sistemom blagovne znamke Evropske unije in nacionalnimi sistemi blagovnih znamk . [Sprememba 2]

(6) Komisija je v Sporočilu „Enotni trg na področju varstva pravic intelektualne lastnine“ z dne 24. maja 2011 (7) ugotovila, da je treba za izpolnitev zahtev zainteresiranih strani po hitrejših, kakovostnejših, bolj smotrnih sistemih registracije blagovnih znamk, ki so skladnejši, prijazni uporabniku, javno dostopni in tehnološko sodobni, modernizirati sistem blagovne znamke v Uniji kot celoti in ga prilagoditi dobi interneta.

(7) Posvetovanja in vrednotenja za namene te direktive so razkrila, da je ne glede na predhodno delno usklajevanje nacionalnih zakonodaj, evropsko poslovno okolje še vedno zelo raznoliko, kar omejuje dostop do zaščite blagovnih znamk ter škodljivo vpliva na konkurenčnost in rast.

(8) Z namenom spodbujanja in oblikovanja dobro delujočega enotnega trga ter olajšanja pridobitve in zaščite blagovnih znamk v Uniji je zato treba preseči omejeni obseg približevanja, ki je bil dosežen z Direktivo 2008/95/ES, in približevanje razširiti na vse vidike materialnega prava za blagovne znamke, ki so zaščitene z registracijo, kakor je določeno v Uredbi (ES) št. 207/2009.

(9) Da bi pridobitev in upravljanje registracije blagovnih znamk v vsej Uniji postalo lažje, je nujno približati ne samo določbe materialnega prava, temveč tudi postopkovna pravila. Zato je treba uskladiti glavna postopkovna pravila v državah članicah in v sistemu evropske blagovne znamke Evropske unije , vključno s pravili, ki so tako različna, da povzročajo velike težave v delovanju notranjega trga. V zvezi s postopki nacionalnega prava zadostuje že, da se določijo splošna načela, države članice pa nato same določijo podrobnejša pravila.

(10) Bistveno je zagotoviti, da registrirane blagovne znamke v pravnih sistemih vseh držav članic uživajo enako zaščito ter da je zaščita blagovnih znamk na nacionalni ravni enaka zaščiti evropskih blagovnih znamk Evropske unije . Obsežno zaščito, dodeljeno evropskim blagovnim znamkam Evropske unije , ki imajo ugled v Uniji, bi bilo treba dodeliti tudi na nacionalni ravni vsem registriranim blagovnim znamkam, ki imajo ugled v zadevni državi članici.[Sprememba 3] [Sprememba velja za celotno besedilo]

(11) Ta direktiva državam članicam ne bi smela odvzeti pravice do nadaljnje zaščite blagovnih znamk, pridobljenih z uporabo, temveč bi morala urejati le njihovo razmerje z blagovnimi znamkami, pridobljenimi z registracijo.

(12) Doseganje ciljev, h katerim je usmerjeno približevanje zakonodaje, zahteva, da so pogoji pridobivanja in ohranjanja registrirane blagovne znamke na splošno enaki v vseh državah članicah.

(13) V ta namen, bi bilo treba izdelati seznam znakov, ki lahko sestavljajo blagovno znamko, ob pogoju, da je zaradi takšnih znakov mogoče razlikovati blago ali storitve enega podjetja od blaga ali storitev drugega. Za dosego ciljev registracije sistema blagovnih znamk, ki naj bi zagotovili pravno varnost in dobro upravljanje, je prav tako treba zahtevati, da je znak v registru mogoče predstaviti na jasen, natančen, samostojen, enostavno dostopen, trajen in objektiven način, ki omogoča opredelitev zaščitenega predmeta. Zato bi bilo treba omogočiti, da se znak predstavi v kakršni koli obliki, ne samo grafični, če se za tako predstavitev uporablja splošno razpoložljiva tehnologija in če ima taka predstavitev zadovoljiv učinek. [Sprememba 4]

(14) Poleg tega bi bilo treba izčrpno navesti razloge za zavrnitev ali neveljavnost v zvezi s samo blagovno znamko, vključno z odsotnostjo vsakega razlikovalnega značaja, ali v zvezi s kolizijami med blagovno znamko in prejšnjimi pravicami, tudi če so nekateri od teh razlogov navedeni kot izbira držav članic, ki torej te razloge lahko ohranijo ali uvedejo v svojih zakonih.

(15) Za zagotovitev, da se zaščita geografskih označb, pridobljenih z drugimi instrumenti zakonodaje Unije, pri preverjanju absolutnih in relativnih razlogov za zavrnitev uporablja enotno in temeljito po vsej Uniji, bi morala ta direktiva vključevati iste določbe v zvezi z geografskimi označbami kot Uredba (ES) št. 207/2009.

(16) Zaščita, ki jo zagotovi registrirana blagovna znamka in katere funkcija je zlasti zagotovitev, da blagovna znamka označuje poreklo, bi morala biti popolna v primeru enakosti blagovne znamke in znaka ter blaga ali storitev. Zaščita bi morala veljati tudi v primeru podobnosti med blagovno znamko in znakom ter blagom ali storitvami. Neizogibno potrebno je podati interpretacijo koncepta podobnosti v zvezi z verjetnostjo zmede. Verjetnost zmede, katere upoštevanje je odvisno od številnih elementov, zlasti od prepoznavnosti blagovne znamke na tržišču, povezovanja, ki ga lahko povzroči uporabljen ali registriran znak, stopnje podobnosti med blagovno znamko ter označenim blagom ali storitvami, bi morala biti poseben pogoj za takšno zaščito. Načini, na katere se lahko ugotovi verjetnost zmede, in zlasti dokazno breme, bi morali biti predmet nacionalnih postopkovnih pravil, v katere ta direktiva ne bi smela posegati.

(17) Da se zagotovi pravna varnost in popolna usklajenost s prednostnim načelom, po katerem ima blagovna znamka, ki se registrira prej, prednost pred drugimi pozneje registriranimi blagovnimi znamkami, je treba določiti, da izvrševanje pravic, pridobljenih z blagovno znamko, ne posega v pravice imetnika, pridobljene pred vložitvijo prijave ali pred prednostnim datumom blagovne znamke. To je v skladu s členom 16(1) Sporazuma o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine z dne 15. aprila 1994 (v nadaljnjem besedilu: Sporazum TRIPS) (8).

(18) Primerno je zagotoviti, da se kršitev blagovne znamke lahko ugotavlja le, če obstaja dokaz, da se nedovoljena blagovna znamka ali znak uporablja v gospodarskem prometu za razlikovanje blaga in storitev v zvezi s tržnim poreklom. Za druge uporabe bi morale veljati določbe nacionalne zakonodaje.

(19) Za zagotovitev pravne varnosti in jasnosti je treba pojasniti, da je treba zaščito tako za podoben kot za enak znak, ki se uporablja za enako blago ali storitve, dodeliti blagovni znamki le pod pogojem in samo takrat, ko so glavno funkcijo blagovne znamke, ki zagotavlja tržno poreklo blaga in storitev, prizadeli škodljivi učinki. [Sprememba 5]

(20) Kršitev blagovne znamke bi morala zajemati tudi uporabo znaka kot trgovskega imena ali podobne oznake, če se ta uporablja za razlikovanje blaga ali storitev v zvezi s tržnim poreklom.

(21) Da se zagotovi pravna varnost in popolna usklajenost z zadevno zakonodajo Unije, je primerno imetniku blagovne znamke zagotoviti pravico, da tretji osebi prepove uporabo znaka v primerjalnem oglaševanju, kadar je tako primerjalno oglaševanje v nasprotju z Direktivo 2006/114/ES Evropskega parlamenta in Sveta (9). Te pravice ni treba omejiti na podlagi uporabe blagovne znamke za opredelitev ali omembo blaga ali storitev kot lastnih imetniku blagovne znamke, saj je ta omejitev vsebovana v pravilih o primerjalnem oglaševanju.

(22) Za boljšo zaščito blagovne znamke in učinkovitejši boj proti ponarejanju ter brez poseganja v predpise WTO, zlasti člen V Splošnega sporazuma o carinah in trgovini o prostem tranzitu bi moral imetnik registrirane blagovne znamke imeti pravico, da tretjim osebam prepreči vnos blaga na carinsko območje države članice, ne da bi bilo to tam dano v prosti promet, kadar tako blago prihaja iz tretjih držav in je označeno z nedovoljeno blagovno znamko, ki je v bistvu enaka registrirani blagovni znamki za tako blago. V skladu z mednarodnimi obveznostmi Evropske unije, zlasti tistimi, izraženimi v deklaraciji o sporazumu TRIPS in javnem zdravju, ki jo je ministrska konferenca WTO v Dohi sprejela 14. novembra 2001, to ne bi smelo posegati v nemoten tranzit generičnih zdravil. [Sprememba 55]

(22a) Imetnik blagovne znamke bi moral imeti pravico, da ustrezno pravno ukrepa, med drugim vključno s pravico, da od nacionalnih carinskih organov zahteva ukrepanje v zvezi z blagom, ki domnevno krši njegove pravice, na primer da se blago zadrži in uniči v skladu z Uredbo (EU) št. 608/2013 Evropskega parlamenta in Sveta23a (10) . Carinski organi bi morali na zahtevo imetnikov pravic in na podlagi meril analize tveganja izvajati ustrezne postopke iz Uredbe (EU) št. 608/2013. [Sprememba 7]

(22b) Člen 28 Uredbe (EU) št. 608/2013 določa, da je imetnik pravice odgovoren za škodo, ki jo imetnik blaga utrpi, če je med drugim naknadno ugotovljeno, da zadevno blago ne krši pravice intelektualne lastnine. [Sprememba 8]

(22c) Države članice bi morale sprejeti ustrezne ukrepe za zagotovitev nemotenega tranzita generičnih zdravil. Zato imetnik blagovne znamke ne bi smel imeti pravice, da tretjim stranem prepreči vnos blaga na carinsko območje države članice v okviru trgovske dejavnosti zaradi opažene ali dejanske podobnosti med mednarodnim nelastniškim imenom za aktivno sestavino zdravila in registrirano blagovno znamko. [Sprememba 9]

(23) Za boljše preprečevanje vnosa nedovoljenega ponarejenega blaga, zlasti v smislu internetne prodaje v obliki manjših pošiljk, kot so opredeljene z Uredbo (EU) št. 608/2013 , bi moral imetnik veljavno registrirane blagovne znamke imeti pravico prepovedati uvažanje takega blaga v Unijo, kadar v komercialne poslovne namene trži le pošiljatelj ponarejenega blaga . Kadar se sprejmejo taki ukrepi, se posameznike ali subjekte, ki so blago naročili, obvesti o razlogu za ukrepe ter o njihovih zakonitih pravicah, povezanih s pošiljateljem . [Sprememba 10]

(24) Da bi se imetniki blagovne znamke lahko bolj učinkovito spoprijemali s ponarejanjem, bi morali imeti pravico, da prepovejo namestitev nedovoljene blagovne znamke na blago, in da pred namestitvijo izvedejo nekatere predhodne ukrepe.

(25) Imetnik ne bi smel imeti pravice, da v okviru izključnih pravic, pridobljenih z blagovno znamko, prepove uporabo znakov ali označb, ki se uporabljajo pravilno in v skladu s poštenimi praksami v industrijskih in trgovinskih zadevah. Za trgovska imena ponavadi velja neomejena zaščita v primerjavi s poznejšimi blagovnimi znamkami. Za oblikovanje enakih pogojev za trgovska imena in blagovne znamke bi bilo primerno, da bi taka uporaba zajemala lastno ime zadevne osebe. Zajemati bi morala tudi splošno uporabo opisnih in nerazlikovalnih znakov ali označb. Poleg tega imetnik ne bi smel imeti pravice, da prepove splošno pravilno in pošteno uporabo blagovne znamke za namene opredelitve ali navedbe blaga ali storitev kot svojih.

(26) Iz načela prostega pretoka blaga izhaja, da imetnik blagovne znamke ne sme imeti pravice, da tretji osebi prepove uporabo blaga, ki ga je imetnik dal v promet v Uniji ali se je to zgodilo z njegovim soglasjem, razen če obstajajo utemeljeni razlogi, da nasprotuje nadaljnji komercializaciji blaga.

(27) Zaradi pravne varnosti in brez nepravičnega vpliva na interese imetnika prejšnje blagovne znamke, je pomembno zagotoviti, da slednji ne sme več zahtevati ugotovitve neveljavnosti niti nasprotovati uporabi blagovne znamke, ki je poznejša od njegove, katere uporabo je dolgo vede dopuščal, razen če je prijava poznejše blagovne znamke vložena v slabi veri.

(28) Da se zagotovi pravna varnosti in zaščitijo pravice blagovne znamke, ki so bile zakonito pridobljene, in ne da bi to vplivalo na načelo, da se poznejša blagovna znamka ne more uveljavljati proti prejšnjim blagovnim znamkam, je primerno in bistveno določiti, da imetniki prejšnjih blagovnih znamk nimajo pravice pridobiti zavrnitve ali razveljavitve oziroma nasprotovati uporabi poznejše blagovne znamke, kadar je bila ta pridobljena v času, ko je bilo mogoče, da se prejšnja blagovna znamka razveljavi ali prekliče, ker na primer še ni pridobila razlikovalnega značaja z uporabo, ali ko prejšnje blagovne znamke ni bilo mogoče uporabljati zaradi poznejše blagovne znamke, ker se potrebni pogoji niso izvajali, na primer, ko prejšnja blagovna znamka še ni pridobila ugleda.

(29) Blagovne znamke služijo za razlikovanje blaga in storitev ter potrošnikom omogočajo, da se odločajo na podlagi informacij, samo kadar se dejansko uporabljajo na trgu. Za zmanjšanje skupnega števila blagovnih znamk, registriranih in zaščitenih v Uniji, ter posledično zmanjšanje števila sporov, ki se med njimi pojavljajo, je treba zahtevati, da se dejansko uporabljajo. Zato je bistvenega pomena zahtevati, da se registrirane blagovne znamke dejansko uporabljajo v zvezi z blagom ali storitvami, za katere so registrirane, ali da se v primeru neuporabe lahko razveljavijo v roku petih let od datuma registracije . [Sprememba 11]

(30) Zato bi bilo treba registrirano blagovno znamko zaščititi le, če se dejansko uporablja, imetnik prejšnje blagovne znamke pa ne bi smel imeti pravice, da nasprotuje ali razveljavi poznejšo blagovno znamko, če svoje znamke dejansko ni uporabljal. Poleg tega bi morale države članice zagotoviti, da se blagovna znamka ne more uspešno uveljavljati v postopku zaradi kršitve pravic, če se na podlagi zahteve za razveljavitev blagovne znamke ugotovi, da bi se znamka lahko razveljavila, oziroma kadar se postopek nanaša na poznejšo blagovno znamko, da bi se lahko razveljavila ob pridobitvi poznejše blagovne znamke.

(31) Primerno je zagotoviti, da se veljavnost nacionalnih znamk še vedno lahko izpodbija, če se je imetnik odpovedal nacionalni blagovni znamki v prid evropski blagovni znamki Evropske Unije ali dopustil, da se izteče. To izpodbijanje bi bilo treba omejiti na situacije, v katerih bi se nacionalne blagovne znamke lahko razglasilo za neveljavne ali bi se jih preklicalo, ko je blagovna znamka odstranjena iz registra.

(32) Zaradi skladnosti in lajšanja komercialne uporabe blagovnih znamk v Uniji bi bilo treba pravila, ki veljajo za blagovne znamke kot lastnino, uskladiti z že obstoječimi, ki veljajo za evropske blagovne znamke Evropske unije , poleg tega pa bi morala vključevati pravila o prepisu in prenosu, licencah, stvarnih pravicah, izvršbah in postopkih zaradi insolventnosti.

(33) Izkazalo se je, da so kolektivne blagovne znamke koristen instrument za promoviranje blaga ali storitev z določenimi skupnimi značilnostmi. Zato je primerno, da se za nacionalne kolektivne blagovne znamke uporabljajo pravila, ki so podobna pravilom za evropske kolektivne znamke.

(34) Za boljši in lažji dostop do zaščite blagovnih znamk ter povečanja pravne varnosti in predvidljivosti bi moral biti postopek za registracijo blagovnih znamk v državah članicah učinkovit in pregleden, zajemati pa bi moral pravila, podobna tistim, ki se uporabljajo za evropske blagovne znamke Evropske unije . Z namenom doseganja usklajenega in uravnoteženega sistema blagovne znamke na nacionalni ravni in ravni EU bi morali vsi centralni uradi za industrijsko lastnino držav članic omejiti preverjanje Države članice bi morale imeti možnost, da same odločajo o izvajanju preverjanja pogojev po uradni dolžnosti tega, ali je prijava blagovne znamke ustrezna za registracijo le ob odsotnosti absolutnih razlogov za zavrnitev. To pa ne bi smelo posegati v pravico navedenih uradov glede zagotovitve poizvedb o prejšnjih pravicah na zahtevo prijaviteljev in na izključno informativni osnovi ter brez poseganja ali zavezujočega učinka na nadaljnji postopek registracije, vključno s posledičnimi postopki ugovora na podlagi relativnih razlogov . [Sprememba 12]

(35) Da se zagotovi pravna varnost v zvezi z obsegom pravic blagovne znamke in olajša dostop do zaščite blagovne znamke, bi morala v vseh državah članicah za označevanje ter uvrstitev blaga in storitev, za katere se vloži prijava blagovne znamke, veljati ista pravila, ki bi morala biti usklajena s pravili, ki se uporabljajo za evropske blagovne znamke Evropske unije . Da bi pristojni organi in gospodarski subjekti lahko določili obseg zaščite blagovne znamke samo na podlagi prijave, bi moralo biti označevanje blaga in storitev dovolj jasno in natančno. Če bi se uporabilo splošno besedilo, to pomeni, da so z njim jasno zajeti le blago in storitve v dobesednem pomenu.

(36) Za zagotovitev učinkovite zaščite blagovne znamke bi morale države članice dati na voljo učinkovit upravni postopek ugovora, ki bi imetnikom pravic prejšnje blagovne znamke omogočil nasprotovati registraciji prijave blagovne znamke. Poleg tega bi morale države članice za zagotovitev učinkovitih postopkov razveljavitve ali razglasitve neveljavnosti zagotoviti, da je upravni postopek za razveljavitev ali razglasitev neveljavnosti tak kot postopek, ki se uporablja za evropske blagovne znamke Evropske unije na ravni Unije.

(37) Glavni uradi držav članic za industrijsko lastnino bi morali sodelovati med seboj in z Agencijo za intelektualno lastnino Evropske unije („Agencija“) na vseh področjih registracije in upravljanja blagovne znamke, da se spodbudi približevanje praks in orodij, na primer oblikovanje in posodabljanje skupnih ali povezanih podatkovnih zbirk in portalov za svetovanje ali iskanje. Uradi držav članic in Agencija bi morali nadalje sodelovati na vseh drugih področij delovanja, ki so povezana z zaščito blagovnih znamk v Uniji.

(38) Ta direktiva ne more izključiti uporabe drugih predpisov držav članic, ki niso predpisi o blagovnih znamkah, na primer predpisov v zvezi z nelojalno konkurenco, civilnopravno odgovornostjo ali varstvom potrošnikov.

(39) Vse države članice obvezuje Pariška konvencija za varstvo industrijske lastnine (v nadaljnjem besedilu: Pariška konvencija) in Sporazum TRIPS. Nujno je, da se določbe te direktive popolnoma ujemajo z določbami omenjene konvencije in Sporazuma. Ta direktiva ne sme vplivati na obveznosti držav članic, ki izhajajo iz te Konvencije in Sporazuma. Kjer je to primerno, bi bilo treba uporabiti drugi pododstavek člena 351 Pogodbe.

(40) Obveznost prenosa te direktive v nacionalno pravo bi morala biti omejena na tiste določbe, ki pomenijo vsebinsko spremembo v primerjavi s predhodno direktivo. Obveznost prenosa določb, ki so nespremenjene, izhaja iz predhodnih direktiv.

(41) Ta direktiva ne bi smela posegati v obveznosti držav članic glede roka za prenos v nacionalno pravo Direktive, ki je določen v delu B Priloge I k Direktivi 2008/95/ES,

(41a) V skladu s členom 28(2) Uredbe (ES) št. 45/2001Evropskega parlamenta in Sveta (11) je bilo opravljeno posvetovanje z evropskim nadzornikom za varstvo podatkov, ki je 11. julija 2013 (12) podal mnenje –. [Sprememba 13]

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

Poglavje 1

Splošne določbe

Člen 1

Področje uporabe

Ta direktiva se uporablja za vsako blagovno znamko glede blaga ali storitev, ki je predmet registracije ali prijave za registracijo v državi članici kot posamična blagovna znamka, kolektivna znamka ali garancijska ali certifikacijska znamka ali ki je predmet registracije ali prijave za registracijo v Uradu Beneluksa za intelektualno lastnino ali mednarodne registracije z učinkom v državi članici.

Člen 2

Opredelitev pojmov

Za namene te direktive se uporablja naslednja opredelitev pojmov:

(a) „urad“ pomeni glavni urad za industrijsko lastnino države članice ali Urad Beneluxa za intelektualno lastnino, ki mu je zaupana registracija blagovnih znamk;

(b) „Agencija“ pomeni Agencijo za blagovne znamke in modele intelektualno lastnino Evropske unije, ustanovljeno v skladu s členom 2 Uredbe (ES) št. 207/2009; [Sprememba 15] [Sprememba velja za celotno besedilo]

(c) „register“ pomeni register blagovnih znamk, ki ga vodi urad.

(ca) „prejšnje blagovne znamke“ pomenijo: (i) naslednje vrste blagovnih znamk z datumom vložitve prijave za registracijo, ki je pred datumom prijave za registracijo blagovne znamke, ter, kadar je to primerno, ob upoštevanju prednostnih pravic, ki se zahtevajo v zvezi s temi blagovnimi znamkami: — blagovne znamke Evropske unije; — blagovne znamke, registrirane v državi članici, oziroma v primeru Belgije, Luksemburga ali Nizozemske, na Uradu Beneluksa za intelektualno lastnino; — blagovne znamke, registrirane po mednarodnih sporazumih, ki učinkujejo v državah članicah; (ii) blagovne znamke Evropske unije, za katere se v skladu z Uredbo (ES) št. 207/2009 upravičeno zahteva prednostna pravica v razmerju do blagovne znamke iz druge in tretje alinee točke (i), tudi če se je imetnik odpovedal tej blagovni znamki ali dopustil, da se izteče; (iii) prijave za blagovne znamke iz točk (i) in (ii) pod pogojem njihove registracije; (iv) blagovne znamke, ki so na dan vložitve prijave za registracijo blagovne znamke ali, kadar je to primerno, zahteve za priznanje prednosti v zvezi s prijavo za registracijo blagovne znamke, v državi članici nedvomno znane v smislu izraza „nedvomno znana“ v členu 6(a) Pariške konvencije. [Sprememba 16]

(cb) „garancijska ali certifikacijska znamka“ pomeni blagovno znamko, ki je opisana kot taka ob vložitvi prijave in je namenjena za razlikovanje blaga ali storitev, ki jih je certificiral imetnik blagovne znamke v zvezi z geografskim poreklom, materialom, načinom proizvodnje blaga ali opravljanja storitev, kakovosti, zanesljivosti ali drugih lastnosti blaga ali storitev, ki niso certificirane. [Sprememba 17]

(cc) „kolektivna znamka“ pomeni blagovno znamko, ki je opisana kot taka ob vložitvi prijave in je namenjena za razlikovanje blaga ali storitev članov združenja, ki je imetnik znamke, od blaga in storitev drugih podjetij.[Sprememba 18]

Poglavje 2

Zakonodaja o blagovnih znamkah

Oddelek 1

Znaki, ki lahko sestavljajo blagovno znamko

Člen 3

Znaki, ki lahko sestavljajo blagovno znamko

Blagovna znamka je lahko sestavljena iz kakršnih koli znakov, zlasti iz besed, vključno z osebnimi imeni, iz slik, črk, števil, barv kot takih, oblike blaga ali njegove embalaže ali zvokov, če so uporabljene splošno dostopne tehnologije in se s pomočjo teh znakov:

(a) blago ali storitve nekega podjetja lahko razlikujejo od blaga ali storitev drugih podjetij; ter

(b) blago ali storitve v registru predstavijo na način, ki pristojnim organom in javnosti omogoči določitev natančnega predmeta zaščite, ki jo zagotovi njegov imetnik. [Sprememba 19]

Oddelek 2

razlogi za zavrnitev ali neveljavnost

Člen 4

Absolutni razlogi za zavrnitev ali neveljavnost

1. Ne registrira se ali, če je registrirano, se lahko razglasi za neveljavno naslednje:

(a) znaki, ki ne morejo sestavljati blagovne znamke;

(b) blagovne znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega značaja;

(c) blagovne znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali označbe, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografsko poreklo ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitev ali druge lastnosti blaga ali storitev;

(d) blagovne znamke, ki so sestavljene izključno iz znakov ali označb, ki so postali običajni v jezikovni rabi ali v dobroverni ustaljeni praksi trgovanja;

(e) znaki, sestavljeni izključno iz: (i) oblike, ki izhaja iz same narave blaga; (ii) oblike blaga, ki je nujna za dosego tehničnega učinka; (iii) oblike, ki daje blagu bistveno vrednost;

(f) blagovne znamke, ki nasprotujejo javnemu redu ali sprejetim moralnim načelom;

(g) blagovne znamke, katerih narava zavaja javnost, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega porekla blaga ali storitve;

(h) blagovne znamke, za katere ni bilo izdano dovoljenje pristojnih organov in morajo biti zavrnjene ali razveljavljene na podlagi člena 6 ter Pariške konvencije za varstvo industrijske lastnine (v nadaljnjem besedilu: Pariška konvencija);

(i) blagovne znamke, ki so izključene iz registracije in se ne smejo več uporabljati v skladu z zakonodajo Unije ali mednarodnimi sporazumi, katerih pogodbenica je Unija, ki zagotavljajo zaščito označb porekla in geografskih označb;

(j) blagovne znamke, ki so izključene iz registracije v skladu z zakonodajo Unije ali mednarodnimi sporazumi, katerih pogodbenica je Unija, ki zagotavljajo zaščito žganih pijač, tradicionalnih izrazov za vino in zajamčenih tradicionalnih posebnosti. [Sprememba 20]

(ja) blagovne znamke, ki vsebujejo ali so sestavljene iz prejšnjega poimenovanja sorte, registriranega v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 2100/94 (13) , ki zadeva isto vrsto proizvoda. [Sprememba 21]

2. Odstavek 1 se uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo:

(a) v drugih državah članicah, v katerih ni bila vložena prijava za registracijo;

(b) kadar je blagovna znamka v tujem jeziku prevedena v kakršen koli uradni jezik ali prečrkovana v kakršno koli pisavo, ki se uporablja v državah članicah. [Sprememba 22]

3. Blagovna znamka se lahko razglasi za neveljavno, kadar prijavitelj vloži prijavo za registracijo blagovne znamke v slabi veri. Država članica lahko tudi zagotovi, da se taka blagovna znamka ne registrira.

4. Vsaka država članica lahko določi, da se blagovna znamka ne registrira ali da se jo, če je registrirana, lahko razglasi za neveljavno, če in v naslednjem obsegu:

(a) se lahko uporaba te blagovne znamke prepove v skladu z določbami, ki niso določbe o blagovnih znamkah zadevne države članice ali Unije;

(b) blagovna znamka vsebuje znak visoke simbolične vrednosti, zlasti verski simbol;

(c) blagovna znamka vsebuje znamenja, embleme in grbe, ki niso zajeti v členu 6 ter Pariške konvencije in ki so v javnem interesu, razen če je bila privolitev ustreznih organov v njeno registracijo dana v skladu z zakonodajo države članice.

5. Registracija blagovne znamke se ne zavrne ali ne razglasi za neveljavno v skladu z odstavkom 1(b), (c) ali (d), če je pred datumom prijave za registracijo ali po datumu registracije in z njeno uporabo dobila razlikovalen razlikovalni značaj. Registracija blagovne znamke se ne razglasi za neveljavno v skladu z odstavkom 1(b), (c) ali (d), če je pred datumom vložitve prijave za razglasitev neveljavnosti in z njeno uporabo dobila razlikovalni značaj. [Sprememba 23]

6. Vsaka država članica lahko določi, da odstavek 5 velja tudi, če je blagovna znamka dobila razlikovalni značaj po datumu vložitve prijave za registracijo in pred datumom registracije.

Člen 5

Relativni razlogi za zavrnitev ali neveljavnost

1. Blagovna znamka se ne registrira ali, če je registrirana, se jo lahko razglasi za neveljavno:

(a) če je enaka prejšnji blagovni znamki in če so blago ali storitve, za katere se blagovna znamka uporablja oziroma je zanje registrirana, enaki blagu ali storitvam, za katere je zaščitena prejšnja blagovna znamka;

(b) če zaradi enakosti ali podobnosti s prejšnjo blagovno znamko in enakosti ali podobnosti blaga ali storitev, označenih z blagovnimi znamkami, obstaja verjetnost zmede v javnosti, pri čemer verjetnost zmede vključuje verjetnost povezovanja s prejšnjo blagovno znamko.

2. „Prejšnja blagovna znamka“ v smislu odstavka 1 pomeni:

(a) naslednje vrste blagovnih znamk z datumom vložitve prijave za registracijo, ki je pred datumom prijave za registracijo blagovne znamke, ter, kadar je to primerno, ob upoštevanju prednostnih pravic, ki se zahtevajo v zvezi s temi blagovnimi znamkami: (i) evropske blagovne znamke; (ii) blagovne znamke, registrirane v državi članici, oziroma v primeru Belgije, Luksemburga ali Nizozemske, na Uradu Beneluksa za intelektualno lastnino; (iii) blagovne znamke, registrirane po mednarodnih sporazumih, ki učinkujejo v državah članicah;

(b) evropske blagovne znamke, za katere se v skladu z Uredbo (ES) št. 207/2009 upravičeno zahteva prednostna pravica v razmerju do blagovne znamke iz točk (a)(ii) in (iii), tudi če je bila ta blagovna znamka odsvojena ali je prenehala;

(c) prijave za blagovne znamke iz točk (a) in (b) pod pogojem njihove registracije;

(d) blagovne znamke, ki so na dan vložitve prijave za registracijo blagovne znamke ali, kadar je to primerno, zahteve za priznanje prednosti v zvezi z zahtevo za registracijo blagovne znamke, v državi članici znane v smislu izraza „znane“ v členu 6(a) Pariške konvencije. [Sprememba 24]

3. Blagovna znamka se ne registrira ali, če je registrirana, se jo lahko razglasi za neveljavno:

(a) če je enaka ali podobna prejšnji blagovni znamki, ne glede na to, ali je blago ali storitve, za katere se uporablja ali registrira enako ali podobno oziroma ni podobno tistim, za katere je registrirana prejšnja blagovna znamka, če prejšnja blagovna znamka uživa ugled v državi članici , za katero se vloži prijava za registracijo ali, v kateri je blagovna znamka registrirana , ali, v primeru evropske blagovne znamke Evropske unije , uživa ugled v Uniji, in uporaba poznejše blagovne znamke brez pravega razloga neupravičeno izkoriščala ali pa oškodovala razlikovalni značaj ali ugled prejšnje blagovne znamke; [Sprememba 25]

(b) če posrednik ali zastopnik imetnika blagovne znamke vloži prijavo zanjo v lastnem imenu brez dovoljenja imetnika, razen če posrednik ali zastopnik upraviči svoje ravnanje;

(c) če bi se blagovna znamka lahko zamenjala s prejšnjo blagovno znamko, ki je zaščitena zunaj Unije, če je bila blagovna znamka na datum vložitve prijave še vedno dejansko v uporabi in je prijavitelj deloval v slabi veri;

(d) če je izključena iz registracije in se ne sme več uporabljati v skladu z zakonodajo Unije, ki ščiti označbe porekla in geografske označbe. [Sprememba 26]

4. Vsaka država članica lahko določi, da se blagovna znamka ne registrira ali, če je registrirana, se jo lahko razglasi za neveljavno, če in v naslednjem obsegu:

(a) pravice do neregistrirane blagovne znamke ali drugega znaka v uporabi v gospodarskem prometu so bile pridobljene pred datumom vložitve zahteve za registracijo poznejše blagovne znamke ali datumom zahtevanega priznanja prednostne pravice v zvezi z zahtevo za registracijo poznejše blagovne znamke, če neregistrirana blagovna znamka ali drug znak imetniku podeljuje pravico do prepovedi uporabe poznejše blagovne znamke;

(b) uporaba blagovne znamke se lahko prepove na podlagi prejšnje pravice, ki se razlikuje od pravic iz odstavka 2 in točke (a) tega odstavka ter zlasti: (i) pravice do imena; (ii) pravice do osebne podobe; (iii) avtorske pravice; (iv) pravice industrijske lastnine.

5. Države članice lahko dopustijo, da v primernih okoliščinah registracije ni treba zavrniti oziroma blagovne znamke razglasiti za neveljavno, če imetnik prejšnje blagovne znamke ali druge prejšnje pravice soglaša z registracijo poznejše blagovne znamke. [Sprememba 27]

6. Vsaka država članica lahko določi, da se z odstopanjem od odstavkov 1 do 5 razlogi za zavrnitev registracije ali neveljavnost, ki veljajo v tej državi pred datumom začetka veljavnosti predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 89/104/EGS, uporabljajo za blagovne znamke, za katere je bila zahteva vložena pred tem datumom.

Člen 6

Naknadno ugotavljanje neveljavnosti ali razveljavitev blagovne znamke

Če se prednost nacionalne blagovne znamke, ki se ji je imetnik odpovedal ali dopustil, da preneha, zahteva za blagovno znamko Evropske unije , se neveljavnost ali razveljavitev nacionalne blagovne znamke lahko ugotavlja naknadno, če bi se neveljavnost ali razveljavitev lahko razglasila ob odpovedi ali prenehanju blagovne znamke. V takem primeru prednost ne velja več.

Člen 7

Razlogi za zavrnitev ali razveljavitev ali neveljavnost v zvezi z nekaterim blagom ali storitvami

Če razlogi za zavrnitev ali razveljavitev ali neveljavnost blagovne znamke obstajajo le za nekatero blago ali storitve, za katere je bila ta blagovna znamka zahtevana ali registrirana, zavrnitev registracije ali razveljavitev ali neveljavnost obsega le tisto blago ali storitve.

Člen 8

Odsotnost razlikovalnega značaja ali ugleda prejšnje blagovne znamke, ki onemogoča razglasitev neveljavnosti registrirane blagovne znamke

Registrirana blagovna znamka se ne sme razglasiti za neveljavno na podlagi prejšnje blagovne znamke v naslednjih primerih:

(a) kadar prejšnja blagovna znamka, ki se lahko razglasi za neveljavno v skladu s členom 4(1)(b), (c) in (d), ni pridobila razlikovalnega značaja v skladu s členom 4(5) ob datumu prijave ali prednostnem datumu registrirane blagovne znamke;

(b) kadar prijava za razglasitev neveljavnosti temelji na členu 5(1)(b) in prejšnja blagovna znamka ni pridobila zadostnega razlikovalnega značaja, s katerim bi utemeljila morebitno zmedo v smislu člena 5(1)(b) ob datumu prijave ali prednostnemu datumu registrirane blagovne znamke;

(c) kadar prijava za razglasitev neveljavnosti temelji na členu 5 točki ( a) člena 5(3) in prejšnja blagovna ni imela ugleda v smislu točke (a) člena 5(3) ob datumu prijave ali prednostnemu datumu registrirane blagovne znamke. [Sprememba 28]

Člen 9

Zavrnitev razglasitve neveljavnosti kot posledica privolitve

1. Če je v državi članici imetnik prejšnje blagovne znamke v smislu člena 5(2) in točke (a) člena 5 (3) za obdobje petih zaporednih let dopustil v uporabo blagovne znamke, registrirane v tej državi članici, medtem ko se je takšne uporabe zavedal, na podlagi prejšnje blagovne znamke ni več upravičen do vložitve zahteve za ugotovitev neveljavnosti poznejše blagovne znamke za blago ali storitve, za katere se uporablja poznejša blagovna znamka, razen če je do registracije poznejše blagovne znamke prišlo v slabi veri. [Sprememba 29]

2. Vsaka država članica lahko določi, da se odstavek 1 uporablja za imetnika kakršne koli druge prejšnje pravice iz člena 5(4)(a) ali (b).

3. V primerih iz odstavkov 1 in 2 imetnik pozneje registrirane blagovne znamke ni upravičen do nasprotovanja uporabi prejšnje pravice, čeprav ta pravica več ne more biti uveljavljena proti poznejši blagovni znamki.

Oddelek 3

Dodeljene pravice in omejitve

Člen 10

Pravice iz blagovne znamke

1. Registracija blagovne znamke podeljuje imetniku izključne pravice.

2. Brez poseganja v pravice imetnika, ki so bile pridobljene pred datumom prijave ali prednostnim datumom registrirane blagovne znamke, ima imetnik registrirane blagovne znamke pravico, da tretjim osebam, ki nimajo njegove privolitve, preprečiti, da v gospodarskem prometu uporabljajo vse znake v povezavi z blagom in storitvami, če.

(a) je znak enak blagovni znamki in se uporablja za enako blago ali storitve, za katere je registrirana blagovna znamka, ter če taka uporaba vpliva ali lahko vpliva na funkcijo blagovne znamke, ki za stranke zagotavlja poreklo blaga in storitev;

(b) je ne glede na točko (a) znak enak ali podoben blagovni znamki in se uporablja za blago ali storitve, ki so enake ali podobne blagu ali storitvam, za katere je blagovna znamka registrirana, če obstaja verjetnost zmede v javnosti; verjetnost negotovosti vključuje verjetnost povezovanja znaka in blagovne znamke;

(c) znak je enak ali podoben blagovni znamki, ne glede na to, ali se uporablja v zvezi z blagom ali storitvami, ki so enake, podobne ali niso podobne tistim, za katere je registrirana blagovna znamka, če ima slednja v državi članici ugled in če bi uporaba takega znaka brez upravičenega razloga izkoristila ali oškodovala razlikovalni značaj ali ugled blagovne znamke.

3. Na podlagi odstavka 2 je zlasti lahko prepovedano naslednje:

(a) opremljanje blaga ali njegove embalaže z znakom;

(b) ponujanje blaga, njegovo dajanje na trg ali skladiščenje v te namene pod tem znakom ali ponujanje ali opravljanje storitev pod tem znakom;

(c) uvoz ali izvoz blaga pod tem znakom;

(d) uporaba znaka kot trgovinsko ime ali ime družbe ali kot del trgovinskega imena ali imena družbe;

(e) uporaba znaka na poslovni dokumentaciji in v oglaševanju;

(f) uporaba znaka v primerjalnem oglaševanju na način, ki je v nasprotju z Direktivo 2006/114/ES.

4. Imetnik registrirane blagovne znamke ima pravico, da prepreči uvoz blaga v skladu z odstavkom 3(c) Unijo v obliki manjših pošiljk, kot so opredeljene z Uredbo (EU ) št. 608/2013 , kadar v komercialne poslovne namene trži le pošiljatelj in kadar je tako blago, vključno z embalažo, označeno z nedovoljeno blagovno znamko, ki je enaka registrirani blagovni znamki za tako blago, ali katerega osnovnih značilnosti ni mogoče razlikovati od take navedene blagovne znamke . Kadar se sprejmejo taki ukrepi, države članice zagotovijo, da se posameznika ali subjekt, ki je blago naročil, obvesti o razlogu za ukrepe ter o njegovih zakonitih pravicah, povezanih s pošiljateljem .

5. Brez poseganja v predpise WTO, zlasti člen 5 Splošnega sporazuma o carinah in trgovini o prostem tranzitu ima imetnik registrirane blagovne znamke ima tudi pravico, da tretjim osebam prepreči vnos blaga v okviru trgovske dejavnosti na carinsko območje države članice, kadar je blagovna znamka tam registrirana, vendar ni dana v promet, kadar tako blago, vključno z embalažo, prihaja iz tretjih držav in je označeno z nedovoljeno blagovno znamko, ki je enaka registrirani blagovni znamki za tako blago, ali katerega osnovnih značilnosti ni mogoče razlikovati od take navedene blagovne znamke. [Spremembi 30 in 56]

6. Če se po zakonu države članice uporaba znaka pod pogoji iz odstavka 2b) ali (c) ni dalo prepovedati pred datumom, na katerega so v zadevni državi članici začeli veljati predpisi, potrebni za uskladitev s prvo Direktivo Sveta 89/104/EGS (14), se pravice, podeljene z blagovno znamko, ne da uveljavljati za preprečitev nadaljnje uporabe znaka.

7. Odstavki 1, 2, 3 in 6 ne vplivajo na predpise v kateri koli državi članici v zvezi z zaščito proti uporabi znaka razen za razlikovanje blaga in storitev, če uporaba tega znaka neupravičeno okorišča ali škodi razlikovalnemu značaju ali ugledu blagovne znamke.

Člen 11

Kršitev imetnikovih pravic z opremo, embalažo in drugimi sredstvi

Kadar obstaja možnost, da se bodo oprema, embalaža ali druga sredstva, na katera je nameščena blagovna znamka, uporabila v povezavi z blagom in storitvami, uporaba v zvezi z navedenim blagom ali storitvami pa bi pomenila kršitev imetnikovih pravic v skladu s členom 10(2) in (3), ima imetnik pravico prepovedati:

(a) da se v gospodarskem prometu namesti znak, ki je v skladu s členom 5(1) te direktive enak ali podoben blagovni znamki, na opremo, embalažo , etiketo, listek, varnostno opozorilo, znak pristnosti ali druga sredstva, na katera se lahko namesti blagovna znamka; [Sprememba 31]

(b) da se ponudi ali da na trg ali skladišči v te namene ali uvaža ali izvaža opremo, embalažo , etikete, listke, varnostna opozorila, znake pristnosti ali druga sredstva, na katera je nameščena blagovna znamka. [Sprememba 32]

Člen 12

Reprodukcija blagovnih znamk v slovarjih

Če reprodukcija blagovne znamke v slovarju, enciklopediji ali podobnem referenčnem delu daje vtis, da gre za generično ime blaga ali storitev, za katere je blagovna znamka registrirana, založnik dela na zahtevo imetnika blagovne znamke zagotovi, da je reprodukcija blagovne znamke najpozneje v naslednji izdaji opremljena z navedbo, da gre za registrirano blagovno znamko.

Člen 13

Prepoved uporabe blagovne znamke, registrirane v imenu posrednika ali zastopnika

1. Kadar je blagovna znamka registrirana brez imetnikovega pooblastila v imenu posrednika ali zastopnika osebe, ki je imetnik te blagovne znamke, ima slednji pravico, da:

(a) nasprotuje, da blagovno znamko uporablja posrednik ali zastopnik;

(b) od posrednika ali zastopnika zahteva prenos registracije blagovne znamke v svojo korist.

2. Odstavek 1 se ne uporablja, če posrednik ali zastopnik upraviči svoje ravnanje.

Člen 14

Omejitev učinkov blagovne znamke

1. Blagovna znamka ne daje imetniku pravice, da tretji osebi prepove uporabo v gospodarskem prometu:

(a) lastnega osebnega imena in naslova;

(b) znakov ali označb, ki niso razlikovalni ali ki zadevajo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografsko poreklo, čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge značilnosti blaga ali storitev;

(c) blagovne znamke za namene opredelitve ali navajanja blaga ali storitev kot lastnih imetniku blagovne znamke, zlasti kadar: (i) mora je uporaba blagovne znamke označevati namen potrebna za označitev namena proizvoda ali storitve, zlasti za dodatke ali nadomestne dele.; (ii) se blagovna znamka uporablja v primerjalnem oglaševanju, ki izpolnjuje vse pogoje iz Direktive 2006/114/ES; (iii) se blagovna znamka uporablja, da se potrošnike opozori na ponovno prodajo originalov, ki jih je prvotno prodajal imetnik blagovne znamke ali so se prodajali z njegovim dovoljenjem; (iv) se z uporabo blagovne znamke predlaga legitimna alternativna možnost za blago ali storitve imetnika blagovne znamke; (v) se blagovna znamka uporablja za namene parodiranja, umetniškega izražanja, kritike ali komentiranja.

Prvi pododstavek Ta odstavek se uporablja le ob uporabi s strani tretje osebe v skladu z dobrimi poslovnimi običaji. [Sprememba 33]

2. Šteje se, da uporaba s strani tretje osebe ni v skladu s poštenimi praksami, zlasti če:

(a) daje vtis, da med tretjo osebo in imetnikom blagovne znamke obstaja komercialna povezava;

(b) brez upravičenega razloga izkorišča ali škoduje razlikovalnemu značaju ali ugledu znamke. [Sprememba 34]

(2a) Blagovna znamka imetniku ne daje pravice, da tretji osebi prepove uporabo blagovne znamke iz upravičenih razlogov v zvezi z vsako nekomercialno uporabo znamke. [Sprememba 35]

3. Blagovna znamka ne daje imetniku pravice, da tretji osebi prepove uporabo v gospodarskem prometu prejšnje pravice, ki velja le na določenem področju, če je ta pravica priznana v zadevni državi članici in znotraj meja področja, na katerem je priznana.

Člen 15

Izčrpanje pravice iz blagovne znamke

1. Blagovna znamka imetniku ne daje pravice, da prepove njeno uporabo v zvezi z blagom, ki je bilo dano na trg Unije označeno s to blagovno znamko s strani imetnika ali z njegovim soglasjem.

2. Odstavek 1 se ne uporablja, če obstajajo zakoniti razlogi, da imetnik nasprotuje nadaljnjemu trženju blaga, še zlasti, če se stanje blaga spremeni ali poškoduje po tem, ko je bilo dano na trg.

Člen 16

Uporaba blagovnih znamk

1. Če v obdobju petih let po datumu registracije imetnik ni začel resno in dejansko uporabljati blagovne znamke v državi članici za blago ali storitve, za katere jo je registriral, ali če je bila takšna uporaba prekinjena za neprekinjeno obdobje petih let, je blagovna znamka podvržena omejitvam in sankcijam iz člena 17, člena 19(1), člena 46(1) in člena 48(3) in (4), razen če obstajajo upravičeni razlogi za neuporabo.

2. Kadar država članica zagotovi postopek ugovora po registraciji, se pet let iz odstavka 1 šteje od datuma, ko se blagovni znamki ne da več nasprotovati ali, če je bil ugovor vložen in ne umaknjen, od datuma, ko se z odločbo postopek ugovora dokončno zaključi.

3. V zvezi z blagovnimi znamkami, registriranimi v skladu z mednarodnimi sporazumi, ki veljajo v državah članicah, se pet let iz odstavka 1 šteje od datuma, ko se blagovne znamke ne da več ovreči ali ji nasprotovati. Kadar je bil ugovor vložen in ne umaknjen, se rok šteje od datuma, ko se z odločbo postopek ugovora dokončno zaključi.

3a. Datum začetka obdobja petih let iz odstavkov 1, 2 in 3 se vpiše v register. [Sprememba 36]

4. Uporaba v smislu odstavka 1 pomeni tudi naslednje:

(a) uporaba blagovne znamke v obliki, ki se glede na obliko, v kateri je bila registrirana, razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega značaja blagovne znamke, ne glede na to, ali je bila blagovna znamka v uporabljeni obliki registrirana tudi v imenu imetnika ali ne;

(b) namestitev blagovne znamke na blago ali njegovo embalažo z blagovno znamko v državi članici izključno za potrebe izvoza.

5. Uporaba blagovne znamke s privolitvijo imetnika se šteje kot uporaba s strani imetnika.

Člen 17

Neuporaba kot način obrambe v postopku za ugotavljanje kršitve

Imetnik blagovne znamke ima pravico prepovedati uporabo znaka, vendar samo v takšnem obsegu, da njegove pravice v postopku za ugotavljanje kršitev ne morejo biti razveljavljene v skladu s členom 19.

Člen 18

Pravica imetnika poznejše blagovne znamke do posredovanja kot način obrambe v postopku za ugotavljanje kršitve

1. V postopku za ugotavljanje kršitve imetnik blagovne znamke nima pravice, da prepove pozneje registrirane blagovne znamke, kadar se navedena poznejša blagovna znamka ne razglasi za neveljavno v skladu s členom 8, členom 9(1) in (2) in členom 48(3).

2. V postopku za ugotavljanje kršitve imetnik blagovne znamke nima pravice, da prepove uporabo pozneje registrirane evropske blagovne znamke Evropske unije , kadar se navedena poznejša blagovna znamka ne razglasi za neveljavno v skladu s členom 53(3) in (4), členom 54(1) in (2) ali členom 57(2) Uredbe (ES) št. 207/2009.

3. Kadar imetnik blagovne znamke nima pravice, da prepove uporabo pozneje registrirane blagovne znamke v skladu z odstavkom 1 ali 2, imetnik navedene pozneje registrirane blagovne znamke nima pravice, da v postopku za ugotavljanje kršitve prepreči uporabo prejšnje blagovne znamke, ne glede na to, da se navedena pravica morda ne more več uveljavljati zoper poznejšo blagovno znamko.

Oddelek 4

razveljavitev pravic blagovne znamke

Člen 19

Odsotnost dejanske uporabe kot razloga za razveljavitev

1. Blagovna znamka se lahko razveljavi, če se v neprekinjenem obdobju petih let ni resno uporabljala v državah članicah v zvezi z blagom ali storitvami, za katere je registrirana, in za neuporabo ne obstajajo upravičeni razlogi.

2. Nihče ne more zahtevati, naj se imetnikove pravice na blagovni znamki razveljavijo, če je v intervalu med iztekom petletnega obdobja in vložitvijo zahteve za razveljavitev prišlo do začetka ali ponovnega začetka resne uporabe blagovne namke.

3. Začetek ali ponovni začetek uporabe v treh mesecih pred vložitvijo zahteve za razveljavitev, in najprej ob izteku neprekinjenega obdobja petih let neuporabe, pa se ne upošteva, če do priprav na začetek ali ponovni začetek pride šele potem, ko imetnik ugotovi, da lahko pride do vložitve zahteve za razveljavitev.

Člen 20

Razvoj v skupno ime ali zavajajoča oznaka kot razlog za razveljavitev

Blagovna znamka se razveljavi, če po datumu registracije:

(a) zaradi dejanj ali opustitve imetnika v gospodarskem prometu postane obča oznaka za proizvod ali storitev, za katero je registrirana;

(b) zaradi uporabe s strani imetnika blagovne znamke ali z njegovim soglasjem glede blaga ali storitev, za katere je registrirana, lahko zavaja javnost, zlasti glede narave, kakovosti ali geografskega porekla tega blaga ali storitev.

Člen 21

Razveljavitev v zvezi z nekaterim blagom ali storitvami

Če razlogi za razveljavitev blagovne znamke obstajajo le za nekatero blago ali storitve, za katere je bila ta blagovna znamka registrirana, razveljavitev obsega le tisto blago ali storitve.

Oddelek 5

blagovne znamke kot predmet premoženja

Člen 22

Prenos registriranih blagovnih znamk

1. Blagovna znamka se lahko prenese ločeno od vsakega prenosa podjetja, in sicer za nekatero blago ali storitve oziroma vse blago ali storitve, za katere je registrirana.

2. Prenos celotnega podjetja vključuje prenos blagovne znamke, razen če obstaja nasproten sporazum ali če to izhaja iz okoliščin, ki jasno kažejo drugače. Ta določba se uporablja za pogodbeno obveznost prenosa podjetja.

3. Brez vpliva na odstavek 2 se pisno sestavi prenos blagovne znamke, za kar je potreben podpis pogodbenih strank, razen če je prenos posledica sodbe, sicer je neveljaven. [Sprememba 37]

4. Na zahtevo ene od pogodbenih strank se prenos vpiše v register in objavi , če je zadevna stranka uradu predložila dokumentarna dokazila o prenosu . [Sprememba 38]

5. Dokler se prenos ne vnese v register urad ne prejme prijave za registracijo prenosa , se pravni naslednik ne sme sklicevati na pravice, ki izhajajo iz registracije blagovnih znamk, za uporabo proti tretji strani. [Sprememba 39]

6. Kadar je treba upoštevati časovne roke urada, lahko pravni naslednik uradu poda ustrezne izjave, potem ko urad prejme zahtevo za registracijo prenosa.

Člen 23

Stvarnopravne pravice

1. Za blagovno znamko se lahko neodvisno od podjetja položi varščina ali pa zanjo veljajo stvarnopravne pravice.

2. Na zahtevo ene od pogodbenih strank se pravice iz odstavka 1 vpišejo v register in objavijo.

Člen 24

Izvršba

1. Blagovna znamka je lahko predmet izvršbe.

2. Na zahtevo ene od pogodbenih strank se izvršba vpiše v register in objavi.

Člen 25

Postopek zaradi insolventnosti

Kadar je blagovna znamka vključena v postopek zaradi insolventnosti, se to na zahtevo pristojnega organa vpiše v register in objavi.

Člen 26

Licence

1. Blagovna znamka je lahko predmet licence za nekatere ali vse vrste blaga ali storitev, za katere je registrirana in za celotno ali del ozemlja zadevne države članice. Licenca je lahko izključna ali neizključna.

2. Imetnik blagovne znamke lahko uveljavi pravice iz blagovne znamke proti pridobitelju licence, ki ravna v nasprotju s katerokoli določbo v licenčni pogodbi v zvezi:

(a) z njenim trajanjem;

(b) z obliko, zajeto v registraciji, v kateri se lahko uporablja blagovna znamka;

(c) z obsegom blaga ali storitev, za katere je podeljena licenca;

(d) z ozemljem, na katerem se blagovna znamka lahko uporabi, ali

(e) s kakovostjo proizvedenega blaga oziroma opravljenih storitev, ki jih opravlja pridobitelj licence.

3. Brez poseganja v določbe licenčne pogodbe lahko pridobitelj licence začne postopek za kršitev blagovne znamke le, če se njen imetnik s tem strinja. Vendar lahko imetnik izključne licence začne tak postopek, če imetnik blagovne znamke po formalnem obvestilu sam ne začne postopka za ugotavljanje kršitev v ustreznem obdobju.

4. Pridobitelj licence ima pravico poseči v postopek za ugotavljanje kršitev, ki ga sproži imetnik blagovne znamke, da pridobi nadomestilo za škodo, ki jo je utrpel.

5. Na zahtevo ene od pogodbenih strank se podelitev ali prenos licence v zvezi z blagovno znamko vpiše v register in objavi.

Člen 27

Uporaba blagovne znamke kot predmeta premoženja

Členi od 22 do 26 se uporabljajo za prijave blagovnih znamk.

Oddelek 6

Garancijske znamke, certifikacijske znamke in kolektivne znamke

Člen 28

Opredelitev pojmov

Za namene tega oddelka se uporablja naslednja opredelitev pojmov:

(1) „garancijska ali certifikacijska znamka“ pomeni blagovno znamko, ki je opisana kot taka ob vložitvi prijave in je namenjena za razlikovanje blaga ali storitev, ki jih je certificiral imetnik blagovne znamke v zvezi z geografskim poreklom, materialom, načinom proizvodnje blaga ali opravljanja storitev, kakovosti, zanesljivosti ali drugih lastnosti blaga ali storitev, ki niso certificirane.

(2) „kolektivna znamka“ pomeni blagovno znamko, ki je opisana kot taka ob vložitvi prijave in je namenjena za razlikovanje blaga ali storitev članov združenja, ki je imetnik znamke, od blaga in storitev drugih podjetij. [Sprememba 40]

Člen 29

Garancijske znamke in certifikacijske znamke

1. Države članice lahko zagotovijo registracijo garancijskih ali certifikacijskih znamk.

2. Države članice lahko predvidijo, da se garancijske ali certifikacijske znamke ne registrirajo oziroma se razveljavijo ali razglasijo za neveljavne ob razlogih razen tistih iz člena 3, 19 in 20, če tako zahteva funkcija teh znamk.

3. Garancijska ali certifikacijska znamka, sestavljena iz znakov ali oznak, ki se v gospodarskem prometu lahko uporabljajo za označevanje geografskega porekla blaga ali storitev, imetniku ne daje pravice, da bi tretji osebi v gospodarskem prometu prepovedal uporabo takšnih znakov ali oznak, ob pogoju, da jih uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji. Takšna pravica se zlasti ne sme uveljavljati proti tretji osebi, ki je upravičena do uporabe geografskega imena.

Člen 30

Kolektivne znamke

1. Države članice zagotovijo registracijo kolektivnih znamk.

2. Združenja izdelovalcev, proizvajalcev, dobaviteljev storitev ali trgovcev, ki imajo po zakonodaji, ki ureja njihovo delovanje, pravno sposobnost, da v lastnem imenu nosijo pravice in obveznosti vseh vrst, sklepajo pogodbe ali izvajajo druga pravna dejanja, ter sposobnost, da tožijo in so tožene, pa tudi pravne osebe, za katere velja javno pravo, lahko vložijo prijavo kolektivne znamke.

3. Z odstopanjem od člena 4(1)(c) lahko znaki ali oznake, ki se v gospodarskem prometu lahko uporabljajo za označevanje geografskega porekla blaga ali storitev, sestavljajo kolektivne znamke.

Kolektivna znamka imetniku ne daje pravice, da bi tretji osebi v gospodarskem prometu prepovedal uporabo takšnih znakov ali oznak, ob pogoju, da jih uporablja v skladu z dobrimi poslovnimi običaji. Takšna pravica se zlasti ne sme uveljavljati proti tretji osebi, ki je upravičena do uporabe geografskega imena.

Člen 31

Pravilnik o uporabi kolektivnih znamk

1. Prijavitelj kolektivne znamke lahko uradu predloži pravilnik o njeni uporabi. [Sprememba 41]

2. Pravilnik o uporabi določa osebe, pooblaščene za uporabo znamke, pogoje za pridobitev članstva v združenju in pogoje za uporabo znamke, vključno s sankcijami. Pravilnik o uporabi znamke iz člena 30(3) vsaki osebi, katere blago ali storitve izvirajo iz zadevnega geografskega območja, omogoča, da postane član združenja, ki je imetnik znamke.

Člen 32

Zavrnitev prijave

1. Poleg razlogov za zavrnitev prijave blagovne znamke iz členov 4 in 5 se prijava za kolektivno znamko zavrne, če določbe členov 28(2), 30 ali 31 niso izpolnjene ali če je pravilnik o uporabi v nasprotju z javnim redom ali sprejetimi moralnimi načeli.

2. Prijava kolektivne blagovne znamke se zavrne tudi, če ta lahko zavaja javnost glede značaja ali pomena znamke, zlasti če je verjetno, da jo bodo razumeli kot nekaj drugega kot kolektivno znamko.

3. Prijava se ne zavrne, če prijavitelj s spremembo pravilnika o uporabi izpolni zahteve iz odstavkov 1 in 2.

Člen 33

Uporaba kolektivnih znamk

Zahteve iz člena 16 se izpolnijo, kadar katera koli oseba, pooblaščena za uporabo kolektivne znamke, to dejansko uporablja v skladu s členom 16.

Člen 34

Sprememba pravilnika o uporabi kolektivnih znamk

1. Imetnik kolektivne znamke uradu predloži vse spremembe pravilnika o uporabi.

2. Sprememba se vpiše v register, razen če spremenjeni pravilnik ne izpolnjuje zahtev iz člena 31 ali vsebuje enega od razlogov za zavrnitev iz člena 32.

3. Člen 42(2) se uporablja za spremenjeni pravilnik o uporabi.

4. Za namene te direktive začnejo spremembe pravilnika o uporabi veljati od datuma začetka vnosa te spremembe v register.

Člen 35

Osebe, upravičene do vložitve tožbe zaradi kršitve pravic

1. Člen 26(3) in (4) velja za vsako osebo, ki je pooblaščena za uporabo kolektivne znamke.

2. Imetnik blagovne znamke ima pravico, da v imenu oseb, ki so pooblaščene za uporabo znamke, zahteva nadomestilo, kadar so navedene osebe utrpele škodo zaradi nedovoljene uporabe znamke.

Člen 36

Dodatni razlogi za razveljavitev

Poleg razlogov za razveljavitev iz členov 19 in 20 se pravice imetnika kolektivne znamke razveljavijo s pritožbo uradu ali na podlagi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitev pravic, če:

(a) imetnik ne izvede razumnih ukrepov, da bi preprečil uporabo znamke na način, ki ni združljiv s pogoji uporabe iz pravilnika o uporabi, spremembe katerega so bile po potrebi vpisane v register;

(b) je zaradi načina, na katerega so pooblaščene osebe uporabljale znamko, ta lahko povzročila zavajanje javnosti, kot je to navedeno v členu 32(2);

(c) je bila sprememba pravilnika o uporabi znamke navedena v registru v nasprotju s členom 34(2), razen če imetnik znamke z nadaljnjo spremembo pravilnika o uporabi ne izpolni zahtev iz navedenega člena.

Člen 37

Dodatni razlogi za razglasitev neveljavnosti

Poleg razlogov za razglasitev neveljavnosti iz členov 4 in 5 se kolektivna znamka, ki je registrirana v nasprotju z določbami iz člena 32, razglasi za neveljavno, razen če imetnik znamke s spremembo pravilnika o uporabi ne izpolni zahtev iz člena 32.

Poglavje 3

Postopki

Oddelek 1

Prijava in registracija

Člen 38

Pogoji, ki jih morajo izpolniti prijavitelji

1. Prijava za registracijo blagovne znamke vsebuje vsaj : [Sprememba 42]

(a) zahtevek za registracijo;

(b) informacije o identiteti prijavitelja;

(c) seznam blaga ali storitev, za katere se zahteva registracija;

(d) prikaz blagovne znamke.

2. Za prijavo blagovne znamke se plača prijavna pristojbina in po potrebi ena ali več pristojbin na vsak razred blaga.

Člen 39

Datum vložitve prijave

1. Datum vložitve prijave blagovne znamke je datum, na katerega prijavitelj vloži dokumente, ki vsebujejo informacije iz člena 38.

2. Države članice lahko poleg tega zagotovijo, da se za validacijo datuma vložitve prijave plača osnovna prijavna ali registracijska pristojbina.

Člen 40

Opredelitev blaga in storitev ter njihova uvrstitev

1. Blago in storitve, za katere se vloži prijava za registracijo, se uvrstijo v skladu s sistemom klasifikacije, uvedenim z Nicejskim aranžmajem o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957 (v nadaljnjem besedilu: Nicejska klasifikacija).

2. Blago in storitve, za katere se zahteva zaščita, prijavitelj dovolj jasno in natančno opredeli, s čimer pristojnim organom in gospodarskim subjektom omogoči, da lahko samo na tej podlagi določijo obseg zahtevane zaščite. Seznam blaga in storitev omogoča, da se vsaka enota blaga ali vrsta storitve uvrsti v samo en razred Nicejske klasifikacije.

3. Za namene odstavka 2 se lahko uporabljajo splošne oznake, vključene v naslove razredov Nicejske klasifikacije, ali drugi splošni izrazi, če so v skladu z zahtevanimi standardi jasnosti in natančnosti.

4. Urad zavrne prijavo zaradi nejasnih ali nenatančnih izrazov, če prijavitelj teh izrazov ne zamenja z ustreznejšo ubeseditvijo v roku, ki ga za ta namen določi urad. Zaradi jasnosti in pravne varnosti uradi, ki med seboj sodelujejo, sestavijo seznam, ki navaja njihove upravne prakse glede uvrščanja blaga in storitev.

5. Šteje se, da uporaba splošnih izrazov, vključno s splošnimi označbami v naslovih razredov Nicejske klasifikacije, vključuje vse blago in storitve, ki so jasno zajete z dobesednim pomenom označbe ali izraza. Prav tako se šteje, da uporaba takih izrazov ali označb ne zajema zahtevka za blago ali storitve, ki se jih ne da tako razumeti.

6. Kadar prijavitelj zahteva registracijo za več kot en razred, se prijavitelj razvrsti blago in storitve razvrstijo glede na razrede Nicejske klasifikacije, pri čemer pred vsako skupino stoji številka razreda, kateri ta skupina blaga ali storitev pripada, različne skupine pa so navedene navede v vrstnem redu razredov. [Sprememba 43]

7. Klasifikacija blaga in storitev se uporablja izključno v upravne namene. Šteje se, da si blago in storitve niso podobni na podlagi uvrstitve v isti razred po Nicejski klasifikaciji in obratno, da si blago in storitve niso različni na podlagi uvrstitve v različne razrede po Nicejski klasifikaciji.

Člen 41

Preverjanje pogojev po uradni dolžnosti

Uradi omejijo preverjanje pogojev po uradni dolžnosti glede na to, ali je prijava blagovne znamke upravičena do registracije brez absolutnih razlogov za zavrnitev iz člena 4. [Sprememba 44]

Člen 42

Stališča tretjih oseb

1. Pred registracijo blagovne znamke lahko vsaka fizična ali pravna oseba ter vsaka skupina ali organ, ki predstavlja izdelovalce, proizvajalce, dobavitelje storitev, trgovce ali potrošnike, uradu predloži pisna stališča, v katerih razloži, na podlagi katerih razlogov iz člena 4 se blagovna znamke ne registrira po uradni dolžnosti. Te osebe ali skupne niso stranke v postopku pred uradom.

2. Poleg razlogov iz odstavka 1 lahko vsaka fizična ali pravna oseba ter vsaka skupina ali organ, ki predstavlja izdelovalce, proizvajalce, dobavitelje storitev, trgovce ali potrošnike, uradu predloži pisna stališča, ki temeljijo na posebnih razlogih, zaradi katerih bi bilo treba prijavo kolektivne znamke zavrniti v skladu s členom 32(1) in (2).

2a. Državam članicam, ki uvedejo postopek ugovora na podlagi absolutnih razlogov iz člena 4, ni treba izvajati tega člena. [Sprememba 45]

Člen 43

Razdelitev prijav in registracij

Prijavitelj ali imetnik lahko prijavo blagovne znamke ali njeno registracijo razdeli na več prijav ali registracij, pri čemer uradu v zvezi s tem predloži izjavo.

Člen 44

Pristojbine

Registracija ali podaljšanje blagovne znamke je predmet dodatne pristojbine za vsak razred blaga in storitev, razen za prvi razred.

Oddelek 2

postopki ugovora, razveljavitve in razglasitve neveljavnsoti

Člen 45

Postopek ugovora

1. Države članice pred svojimi uradi zagotovijo učinkovit in hiter upravni postopek ugovora v zvezi z registracijo prijave blagovne znamke na podlagi razlogov iz člena 5.

2. Upravni postopek iz odstavka 1 zagotovi, da zahtevek za ugovor lahko vloži vsaj imetnik prejšnje pravice iz člena 4(1)(i) ter člena 5(2) in točke (a) člena 5 (3). Zahtevek za ugovor se lahko vloži na podlagi ene ali več prejšnjih pravic, ob pogoju, da je njihov imetnik isti, in na podlagi dela ali celotnega blaga ali storitev, za katere je prejšnja pravica registrirana ali se uporablja, in se lahko nanaša na del ali celotno blago ali storitve, za katere se sporna znamka uporablja. [Sprememba 46]

3. Stran, ki je vložila ugovor, in prijavitelj morata pred začetkom postopka ugovora imeti na njuno skupno zahtevo v postopku ugovora na voljo vsaj najmanj dva meseca, ko se lahko pogodita o morebitni mirni poravnavi spora. [Sprememba 47]

Člen 46

Neuporaba kot način obrambe v postopkih ugovora

1. V okviru upravnega postopka ugovora imetnik prejšnje blagovne znamke, ki je vložil zahtevek za ugovor, na zahtevo prijavitelja predloži dokaz, da se je prejšnja blagovna znamka v skladu s členom 16 dejansko začela uporabljati v petletnem obdobju pred datumom vložitve ugovora ali prednostnim datumom poznejše blagovne znamke, ali da so obstajali upravičeni razlogi za neuporabo, če se je na datum vložitve ugovora ali prednostnega datuma poznejše blagovne znamke petletno obdobje, v katerem se je dejansko začela uporabljati prejšnja blagovna znamka v skladu s členom 16, izteklo. Če takega dokaza ni, se ugovor zavrne.

2. Če se je prejšnja blagovna znamka uporabljala le za del blaga ali storitev, za katere je registrirana, se za namene preverjanja iz odstavka 1 šteje, da je registrirana le za ta del blaga ali storitev.

3. Odstavka 1 in 2 se uporabljata, kadar je prejšnja blagovna znamka evropska blagovna znamka Evropske unije . V takem primeru je treba dejansko uporabo evropske blagovne znamke Evropske unije določiti v skladu s členom 15 Uredbe (ES) št. 207/2009.

Člen 47

Postopek za razveljavitev ali razglasitev neveljavnosti

1. Države članice pred svojimi uradi zagotovijo učinkovit in hiter upravni postopek za razveljavitev ali razglasitev neveljavnosti blagovne znamke. [Sprememba 48]

2. Upravni postopek za razveljavitev zagotovi, da se blagovna znamka razveljavi na podlagi razlogov iz členov 19 in 20.

3. Upravni postopek za razglasitev neveljavnosti zagotovi, da se blagovna znamka razglasi za neveljavno na podlagi vsaj naslednjih razlogov:

(a) blagovna znamka ne bi smela biti registrirana, ker ni v skladu z zahtevami iz člena 4;

(b) blagovna znamka ne bi smela biti registrirana, ker obstaja prejšnja pravica v smislu člena 5(2) in (3).

4. Upravni postopek zagotovi, da prijavo za razveljavitev ali razglasitev neveljavnosti lahko vložijo vsaj naslednje osebe:

(a) v primeru odstavka 2 in odstavka 3(a) vsaka fizična ali pravna oseba ter vsaka skupina ali organ, ki je ustanovljen za predstavljanje interesov izdelovalcev, proizvajalcev, dobaviteljev storitev, trgovcev ali potrošnikov, ki imajo sposobnost, da v lastnem imenu tožijo in da so tožene v skladu z zakonodajo, ki to ureja;

(b) v primeru odstavka 3(b) imetnik prejšnje pravice iz člena 5(2) in (3).

4a. Zahteva za razveljavitev ali razglasitev neveljavnosti se lahko nanaša na del ali celotno blago ali storitve, za katere je sporna znamka registrirana. [Sprememba 49]

4b. Prijava za razglasitev neveljavnosti se lahko vloži na podlagi ene ali več prejšnjih pravic, če je njihov imetnik isti. [Sprememba 50]

Člen 48

Neuporaba kot način obrambe v postopku za razglasitev neveljavnosti

1. Če imetnik poznejše blagovne znamke v upravnem postopku za razglasitev neveljavnosti na podlagi registrirane blagovne znamke s predhodnim datumom vložitve ugovora ali prednostnim datumom, zahteva dokaze, imetnik blagovne znamke zagotovi dokaze, da se je v petletnem obdobju pred datumom zahtevka za razglasitev neveljavnosti prejšnja blagovna znamka dejansko uporabljala v skladu s členom 16 v povezavi z blagom ali storitvami, za katere je registrirana in ki jih navaja kot dokaze v svojem zahtevku, ali da so obstajali upravičeni razlogi za neuporabo, če se je petletno obdobje, v katerem bi se morala prejšnja blagovna znamka začeti uporabljati, izteklo na datum vložitve zahtevka za razglasitev neveljavnosti. [Sprememba 51]

2. Imetnik prejšnje blagovne znamke poleg dokaza iz odstavka 1 predloži dokaze, da se je blagovna znamka dejansko začela uporabljati v petletnem obdobju pred datumom vložitve ali prednostnim datumom, ali da so obstajali upravičeni razlogi za neuporabo, če se je na datum vložitve ali prednostnega datuma petletno obdobje, v katerem se je dejansko začela uporabljati prejšnja blagovna znamka, kakor je določeno v členu 16, izteklo.

3. Če dokazov iz odstavkov 1 in 2 ni, se na podlagi prejšnje blagovne znamke zahtevek za razglasitev neveljavnosti zavrne.

4. Če se je prejšnja blagovna znamka uporabljala v skladu s členom 16 le za del blaga ali storitev, za katere je registrirana, se za namene preverjanja zahtevka za razglasitev neveljavnosti šteje, da je registrirana le za ta del blaga ali storitev.

5. Odstavki od 1 do 4 se uporabljajo, kadar je prejšnja blagovna znamka evropska blagovna znamka Evropske unije . V takem primeru je treba dejansko uporabo evropske blagovne znamke Evropske unije določiti v skladu s členom 15 Uredbe (ES) št. 207/2009.

Člen 49

Posledice razveljavitve in razglasitve neveljavnosti

1. Če so bile pravice imetnika razveljavljene, se šteje, da registrirana blagovna znamka od datuma zahtevka za razveljavitev ni imela učinkov, navedenih v tej direktivi. V sklepu se na zahtevo katere koli strani lahko določi predhodni datum, na katerega so bili vloženi razlogi za razveljavitev.

2. Če so bile pravice imetnika razglašene za neveljavne, se šteje, da registrirana blagovna znamka že od začetka ni imela učinkov, navedenih v tej direktivi.

Oddelek 3

Trajanje in podaljšanje registracije

Člen 50

Trajanje registracije

1. Blagovne znamke se registrirajo za obdobje deset let od datuma vložitve prijave.

2. Registracija se lahko v skladu s členom 51 podaljša za nadaljnjih deset let.

Člen 51

Podaljšanje registracije

1. Registracija blagovne znamke se podaljša na zahtevo imetnika blagovne znamke ali katere koli osebe, ki jo je pooblastil, če so bile pristojbine plačane.

2. Urad imetnika blagovne znamke in vse osebe, ki imajo registrsko pravico za blagovno znamko, obvesti o izteku registracije dovolj dolgo pred navedenim iztekom. Če te informacije niso zagotovljene, urad ni odgovoren.

3. Predložitev zahtevka za podaljšanje in plačilo pristojbin za podaljšanje se opravita v roku šestih mesecev, ki se izteče na zadnji dan meseca, v katerem zaščita preneha veljati. V nasprotnem primeru se zahtevek lahko predloži v nadaljnjem šestmesečnem obdobju, ki sledi dnevu iz prvega stavka. Pristojbina za podaljšanje in dodatna pristojbina se plačata v tem nadaljnjem obdobju.

4. Kadar se zahtevek predloži ali so pristojbine plačane le za nekatero blago ali storitve, za katere je blagovna znamka registrirana, se registracija podaljša le za navedeno blago ali storitve.

5. Podaljšanje začne veljati od dneva, ki sledi datumu, na katerega se izteče obstoječa registracija. Podaljšanje se registrira in objavi.

Oddelek 3a

Komunikacija z uradom

Člen 51a

Komunikacija z uradom

Stranke v postopku ali njihovi zastopniki, kadar so ti imenovani, navedejo uradni naslov v eni od držav članic za vso uradno komunikacijo z uradom. [Sprememba 53]

Poglavje 4

Upravno sodelovanje

Člen 52

Sodelovanje na področju registracije in upravljanja blagovnih znamk

Države članice zagotovijo, da uradi učinkovito sodelujejo med seboj in z Agencijo, da se spodbudi konvergenca praks in orodij ter dosežejo bolj usklajeni rezultati pri preverjanju in registraciji blagovnih znamk. [Sprememba 52]

Člen 53

Sodelovanje na drugih področjih

Države članice zagotovijo, da uradi učinkovito sodelujejo z Agencijo na vseh svojih področjih delovanja, razen tistih iz člena 52, ki zadevajo zaščito blagovnih znamk v Uniji. [Sprememba 54]

Poglavje 5

Končne določbe

Člen 54

Prenos

1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členi 2 do 6, 8 do 14, 16, 17, 18, 22 do 28 in 30 do 53 do najpozneje 24 mesecev po začetku veljavnosti te direktive. Besedilo teh predpisov takoj sporočijo Komisiji.

Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Vključijo tudi izjavo, da se v obstoječih zakonih in drugih predpisih sklici na direktive, razveljavljene s to direktivo, razlagajo kot sklici na to direktivo. Način sklicevanja in obliko izjave določijo države članice.

2. Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva.

Člen 55

Razveljavitev

Direktiva 2008/95/ES je razveljavljena z učinkom od [dneva po datumu iz prvega pododstavka člena 54(1) te direktive], brez poseganja v obveznosti držav članic glede roka za prenos v nacionalno pravo Direktive, ki je določen v delu B Priloge I k Direktivi 2008/95/ES.

Sklici na razveljavljeno direktivo se upoštevajo kot sklici na to direktivo in se berejo v skladu s primerjalno tabelo v Prilogi.

Člen 56

Začetek veljavnosti

Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.

Členi 1, 7, 15, 19, 20, 21 in 54 do 57 se uporabljajo od [dneva po datumu iz prvega pododstavka člena 54(1) te direktive].

Člen 57

Naslovniki

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V …, Za Evropski parlament Za Svet Predsednik Predsednik

(1) UL C 327, 12.11.2013, str. 42.

(2) Stališče Evropskega parlamenta z dne 25. februarja 2014.

(3) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2008/95/ES z dne 22. oktobra 2008 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 299, 8.11.2008, str. 25).

(4) Uredba Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o evropski blagovni znamki Skupnost ( UL L 78, 24.3.2009, str. 1).

(5) COM(2008)0465.

(6) UL C 140, 29.5.2010, str. 22.

(7) COM(2011)0287.

(8) UL L 336, 23.12.1994, str. 213.

(9) Direktiva 2006/114/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o zavajajočem in primerjalnem oglaševanju (UL L 376, 27.12.2006, str. 21).

(10) Uredba (EU) št. 608/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. junija 2013 o uveljavljanju pravic intelektualne lastnine s strani carinskih organov in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1383/2003 (UL L 181, 29.6.2013, str. 15).

(11) Uredba (ES) št. 45/2001 evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 8, 12.1.2001, str. 1).

(12) UL C 32, 4.2.2014, str. 23.

(13) Uredba Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL L 227, 1.9.1994, str. 1).

(14) Prva Direktiva Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (UL L 40, 11.2.1989, str. 1).