Predlog SKLEP SVETA o pooblastitvi držav članic, ki so pogodbenice Dunajske konvencije o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z dne 21. maja 1963 (Dunajska konvencija), da v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol o spremembi Konvencije ali pristopijo k njemu /* COM/2012/0550 final - 2012/0262 (NLE) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA 1.1. Namen predloga Jedrsko odgovornost na mednarodni ravni trenutno urejata predvsem dva instrumenta: „Dunajska konvencija“, kakor je bila spremenjena s Protokolom iz leta 1997, in „Pariška konvencija“ iz leta 1960 o odgovornosti tretjih oseb na področju jedrske energije, ki je bila spremenjena z več protokoli in dopolnjena z Bruseljsko konvencijo z dne 31. januarja 1963. Konvenciji temeljita na podobnih bistvenih vsebinskih načelih. Nekatere države članice EU so pogodbenice Pariške konvencije, druge pa pogodbenice Dunajske konvencije. Člena 12 in 14 Protokola iz leta 1997 vsebujeta določbe o pristojnosti, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb v zvezi z izvajanjem Dunajske konvencije. Ta pravila vplivajo na določbe prava Evropske unije, zlasti Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Unija ima torej izključno pristojnost v zvezi z določbami Protokola iz leta 1997, zato države članice ne morejo postati pogodbenice Protokola iz leta 1997, kar zadeva te določbe. V podobnem primeru v zvezi s Protokolom z dne 12. februarja 2004 o spremembi Pariške konvencije je Svet sprejel več sklepov, s katerimi je države članice, ki so podpisnice zadevne konvencije, pooblastil, da v interesu Unije podpišejo ali ratificirajo Protokol ali pristopijo k njemu. V primeru Protokola o spremembi Dunajske konvencije se zdaj predlaga podobna rešitev. Komisija predlaga, da Svet države članice, ki so pogodbenice Dunajske konvencije z dne 21. maja 1963 o civilni odgovornosti za jedrsko škodo (v nadaljnjem besedilu: Dunajska konvencija) – tj. Bolgarijo, Češko, Estonijo, Madžarsko, Litvo, Poljsko (ex post) in Slovaško – pooblasti, da v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol o spremembi Konvencije[1], sprejet 12. septembra 1997 pod okriljem Mednarodne agencije za atomsko energijo, ali pristopijo k njemu. Čeprav bi bil bolj zaželen enoten sistem ureditve jedrske odgovornosti v Evropski uniji, pa sistema, ki ju vzpostavljata Dunajska in Pariška konvencija, vseeno omogočata prožnost, saj sta združljiva. 1.2. Protokol o spremembi Dunajske konvencije iz leta 1963 o civilni odgovornosti za jedrsko škodo Dunajska konvencija je bila sprejeta zaradi zagotavljanja ustrezne in pravične odškodnine žrtvam za škodo, ki so jo utrpele zaradi jedrskih nesreč. Uvaja poseben sistem civilne odgovornosti na področju jedrske energije na podlagi naslednjih osnovnih načel: (a) „objektivne odgovornosti“; (b) izključne odgovornosti upravljavca jedrskega objekta; (c) omejitve odgovornosti na določen znesek oziroma omejitve kritja odgovornosti z zavarovanjem ali drugim finančnim jamstvom; (d) časovne omejitve odgovornosti. Protokol iz leta 1997 Dunajska konvencija je bila spremenjena s Protokolom iz leta 1997 (ki je začel veljati 4. oktobra 2003) zaradi izboljšanja sistema odškodnin za jedrsko škodo. Protokol iz leta 1997 vsebuje med drugim novo opredelitev jedrske škode (upošteva tudi koncept okoljske škode in preventivnih ukrepov), razširja geografsko območje uporabe Dunajske konvencije, podaljšuje obdobje, v katerem je možno vložiti odškodninski zahtevek v primeru smrti ali osebne poškodbe, ter občutno zvišuje najnižjo mejo odškodnine. Vključuje tudi nove določbe glede pristojnosti, ki se uporabljajo v primerih, ko se jedrska nesreča zgodi med prevozom jedrskega materiala v jedrski objekt na ozemlju države pogodbenice Dunajske konvencije ali iz njega. V skladu s členom 19(1) Protokola iz leta 1997 državo, ki je pogodbenica Protokola, vendar ni pogodbenica Dunajske konvencije iz leta 1963, zavezujejo določbe navedene konvencije, kakor jo spreminja Protokol, v razmerju do drugih držav pogodbenic Protokola in, razen če ta država ob deponiranju listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi navedenega protokola ali pristopu k njemu ne izjavi drugače, jo Dunajska konvencija iz leta 1963 zavezuje v razmerju do držav, ki so samo njene pogodbenice. Skupni protokol iz leta 1988 Na konferenci o odnosu med Pariško konvencijo in Dunajsko konvencijo dne 21. septembra 1988 je bil sprejet Skupni protokol o uporabi Dunajske konvencije in Pariške konvencije (v nadaljnjem besedilu: Skupni protokol iz leta 1988), saj Pariška, Bruseljska in Dunajska konvencija temeljijo na istih načelih. Glavni cilj je bila uskladitev uporabe konvencij. Skupni protokol iz leta 1988 povezuje konvenciji v dveh glavnih pogledih: Prvič, vzajemno povečuje odgovornost upravljavcev jedrskih objektov na podlagi obeh konvencij (2. člen). V primeru jedrske nesreče, za katero je upravljavec odgovoren tako v skladu z Dunajsko konvencijo kot tudi v skladu s Skupnim protokolom, ta upravljavec v skladu z Dunajsko konvencijo odgovarja ne le za jedrsko škodo, nastalo na ozemlju pogodbenice Dunajske konvencije, pač pa tudi za jedrsko škodo, nastalo na ozemlju pogodbenice Pariške konvencije in Skupnega protokola. Po načelu vzajemnosti se enaka odgovornost uporablja tudi za škodo, nastalo na ozemlju pogodbenice Dunajske konvencije in Skupnega protokola v primeru jedrske nesreče, za katero je upravljavec odgovoren v skladu s Pariško konvencijo in s Skupnim protokolom. Drugič, Skupni protokol iz leta 1988 naj bi odpravil navzkrižja, ki bi sicer lahko nastala ob sočasni uporabi obeh konvencij, zlasti pri prevozu jedrskega materiala (3. člen). Skupni protokol iz leta 1988 je podpisalo pet držav članic, po njegovi ratifikaciji, sprejetju, odobritvi in pristopu k njemu pa je začel veljati še v 17 državah. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA Spremembe Dunajske konvencije vsebujejo določbe v korist potencialnim žrtvam jedrske nesreče, tj. višje zneske za odgovornost in širšo opredelitev jedrske škode. Zato se v skladu s sklepnimi ugotovitvami študije iz leta 2009 in delavnice o jedrski odgovornosti iz junija 2010[2] po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi ugotavlja, da pobude na področju jedrske odgovornosti ne smejo ovirati pristopa držav članic k mednarodnim konvencijam, ki izboljšujejo položaj potencialnih žrtev v Evropski uniji. S pristopom k Protokolu iz leta 1997 se tako izboljšuje sistem odškodnin žrtvam v Evropski uniji. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA 3.1. Zadevne države članice K Dunajski konvenciji je pristopilo ali jo ratificiralo naslednjih devet držav članic Evropske unije: Bolgarija, Češka, Estonija, Madžarska, Latvija, Litva, Slovaška, Poljska in Romunija. Združeno kraljestvo in Španija sta podpisala konvencijo, nista pa je ratificirala (sta pogodbenici Pariške konvencije). Konvencija se je prenehala uporabljati v Sloveniji. Protokol iz leta 1997 so podpisale Češka, Madžarska, Litva in Italija (slednja je pogodbenica Pariške konvencije). Ratificirale so ga Romunija, Latvija (pred pristopom k EU) in Poljska (po pristopu k EU). Sklep Sveta bi moral biti torej naslovljen na države članice pogodbenice Dunajske konvencije, tj. Bolgarijo, Češko, Estonijo, Madžarsko, Litvo, Poljsko (retroaktivno) in Slovaško. Ker so Italija, Združeno kraljestvo in Španija, čeprav so podpisnice Dunajske konvencije, pogodbenice Pariške konvencije, ki vzpostavlja podoben sistem jedrske odgovornosti, se ta sklep Sveta zanje ne bi smel uporabljati. 3.2. Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000[3] določa pravila o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah. Zavezujoča je za vse države članice (za Dansko velja posebna ureditev). Pravila o pristojnosti iz Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 se uporabljajo, če ima toženec stalno prebivališče v eni od držav članic, ki jih Uredba zavezuje. Na podlagi člena 22 (izključna pristojnost) in člena 23 (izbira pristojnih sodišč) je lahko zoper tožence, ki nimajo stalnega prebivališča v eni od držav članic, vložena tožba v kateri koli od držav članic v skladu z nacionalnimi pravili te države o pristojnosti. Sodna pristojnost je odvisna predvsem od tega, kje je stalno prebivališče toženca. Poleg tega se v zadevah v zvezi s civilnimi ali drugimi delikti ali kvazidelikti zoper osebe s stalnim prebivališčem v eni od držav članic lahko vloži tožba v državi članici, kjer je prišlo ali bi lahko prišlo do škodnega dogodka. V sodni praksi Sodišča za kraj, kjer je prišlo do škodnega dogodka, velja kraj, kjer je bilo storjeno dejanje, ki je povzročilo škodni dogodek, ali kraj, kjer je bila povzročena škoda. V zadevah v zvezi z zavarovanjem je lahko zoper zavarovalnico s sedežem v eni od držav članic vložena tožba (a) na sodiščih države članice, kjer je sedež zavarovalnice, (b) v državi članici, kjer je sedež tožnika, če gre za tožbo, ki jo vloži imetnik zavarovalne police, zavarovana oseba ali upravičenec iz zavarovanja, ali, (c) če gre za sozavarovalnico, na sodiščih države članice, kjer je začet postopek zoper vodilno zavarovalnico. V primeru zavarovanja odgovornosti je mogoča tudi tožba zoper zavarovalnico na sodiščih na kraju, kjer je prišlo do škodnega dogodka, če to dopušča pravo pristojnega sodišča, pa je zavarovalnico mogoče tudi pozvati, naj kot sospornik vstopi v postopek, ki ga je oškodovanec začel zoper zavarovano osebo. Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 določa, da je treba sodne odločbe, izdane v eni od držav članic, priznati in izvršiti tudi v drugih državah članicah, ne da bi bil potreben kakršen koli poseben postopek. Vendar pa v nekaterih primerih sodnih odločb ni treba priznati, in sicer zaradi spoštovanja javnega reda, spoštovanja pravic do obrambe in obstoja nezdružljivih sodnih odločb. 3.3. Pristojnosti Unije v zvezi s Protokolom iz leta 1997 Zakonodaja Unije ne ureja odgovornosti tretjih oseb na področju jedrske energije. Uredba (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II), odgovornost za jedrsko škodo izključuje iz svojega področja uporabe. Vendar pa Protokol iz leta 1997 vsebuje določbe, ki vplivajo na Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001. V nasprotju z različnimi podlagami sodne pristojnosti v skladu z Uredbo, člen XI Dunajske konvencije, kot je bil spremenjen s Protokolom iz leta 1997, kot splošno pravilo določa izključno pristojnost sodišč države pogodbenice, na ozemlju katere se je zgodila jedrska nesreča. Zlasti člen XI Dunajske konvencije podeljuje sodiščem države pogodbenice, na ozemlju katere se je zgodila jedrska nesreča, izključno pristojnost za odškodninske tožbe za škodo, nastalo zaradi jedrske nesreče. Če se je nesreča zgodila izven ozemlja pogodbenic ali če kraja nesreče ni mogoče določiti z gotovostjo, so pristojna sodišča države, kjer se nahaja jedrski objekt odgovornega upravljavca. Protokol iz leta 1997 določa tudi izključno pristojnost sodišč držav pogodbenic z dostopom do morja za jedrske nesreče, ki se zgodijo na območju njihovih izključnih ekonomskih con. Ta pristojnost se prizna pod pogojem, da je bil depozitar Konvencije obveščen o ekonomski coni pred jedrsko nesrečo. Za sodne odločbe pristojnega sodišča, ki jih ni več mogoče izpodbijati z rednimi pravnimi sredstvi, veljajo v skladu s členom XII Dunajske konvencije, kot je bil spremenjen s Protokolom iz leta 1997, posebne določbe glede priznavanja in izvrševanja. Člen XII z nekaterim izjemami[4] določa, da je treba sodno odločbo priznati na ozemlju vseh pogodbenic in jo izvrševati kot sodne odločbe nacionalnega sodišča. Vsebinska presoja zadeve ni dovoljena. Določbe glede pristojnosti ter priznavanja in izvrševanja sodnih odločb iz Protokola iz leta 1997 spadajo pod izključno pristojnost Evropske unije, saj v skladu s sodno prakso Sodišča[5] vplivajo na ustrezna pravila Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001. Države članice tako nimajo več pravice do odstopanj od teh pravil v medsebojnih odnosih ali do sklepanja pogodbenih obveznosti z državami nečlanicami, ki bi vplivale na ta pravila. 3.4. Pooblastilo držav članic Dunajska konvencija in Protokol iz leta 1997 ne vsebujeta klavzule v zvezi z regionalnimi gospodarskimi organizacijami, na podlagi katere bi Evropska unija lahko postala pogodbenica Protokola. Evropska unija zato ne more postati pogodbenica Protokola iz leta 1997. Protokol iz leta 1997, ki izboljšuje zaščito žrtev v primeru jedrske nesreče, je še posebej pomemben za Evropsko unijo in njene države članice. Zato lahko Unija izjemoma izvaja svoja pooblastila prek svojih držav članic, ki so pogodbenice Dunajske konvencije. Nekatere države članice so že pogodbenice spremenjene Pariške konvencije, je pa pet držav članic Evropske unije, ki niso niti pogodbenice spremenjene Pariške konvencije niti Dunajske konvencije iz leta 1963, in sicer so to Avstrija, Irska, Luksemburg, Malta in Ciper. Zato je izjemoma objektivno upravičeno, da se tem petim državam članicam dovoli, da ne postanejo pogodbenice Protokola iz leta 1997 in tako na področju, ki ga urejata Dunajska konvencija in Protokol iz leta 1997, še naprej uporabljajo določbe Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001. Različna uporaba pravil glede sodne pristojnosti v Evropski uniji je utemeljena iz naslednjih razlogov: – Protokol iz leta 1997 spreminja Konvencijo, med pogodbenicami katere ni teh pet držav članic; – Uredba Sveta (ES) št. No 44/2001 ne vpliva na konvencije, katerih pogodbenice so države članice. Protokol iz leta 1997 bi morale tako v interesu Evropske unije ratificirati ali pristopiti k njemu samo države članice, ki so trenutno pogodbenice Dunajske konvencije. Poljska je Protokol iz leta 1997 ratificirala po svojem pristopu k EU. Za Poljsko se sklep zato uporablja ex post. Latvija in Romunija sta Protokol iz leta 1997 podpisali in ratificirali še pred pristopom k Evropski uniji. Iz teh razlogov Komisija predlaga, da Evropski parlament in Svet sprejmeta sklep, ki bo države članice pogodbenice Dunajske konvencije pooblastil, da v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol iz leta 1997 ali pristopijo k njemu. 3.5. Pridržek glede pravil o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb Kar zadeva pravila o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb iz člena XII, kot je bil spremenjen s členom 14 Protokola iz leta 1997, je treba zagotoviti neprekinjeno uporabo pravil Uredbe 44/2001, kot so bila s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razširjena na Dansko[6], ali Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah iz Lugana z dne 30. oktobra 2007[7]. S tako omejitvijo uporabe člena XII Dunajske konvencije bi se omogočila enotnost pravosodnega območja Unije in prost pretok sodnih odločb v EU brez vpliva na učinkovito izvajanje Konvencije, kakor je bila spremenjena s Protokolom, ter brez večjih posledic za pogodbenice Konvencije, ki niso članice EU. Protokol iz leta 1997 ne omenja dovoljenih pridržkov. V skladu z 19. členom Dunajske konvencije iz leta 1969 o pravu mednarodnih pogodb so pridržki dovoljeni, če so združljivi s „predmetom in namenom“ konvencije, kot velja tudi v tem primeru. Države članice morajo ob pristopu k Protokolu iz leta 1997 zagotoviti uporabo ustreznih pravil EU o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb, ki jih izrečejo sodišča drugih držav članic (vključno z Dansko) ali držav, ki niso članice EU in jih zavezuje konvencija iz Lugana. 2012/0262 (NLE) Predlog SKLEP SVETA o pooblastitvi držav članic, ki so pogodbenice Dunajske konvencije o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z dne 21. maja 1963 (Dunajska konvencija), da v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol o spremembi Konvencije ali pristopijo k njemu SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 81(2) v povezavi s členom 218(6)(a) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, ob upoštevanju odobritve Evropskega parlamenta, ob upoštevanju naslednjega: (1) Protokol z dne 12. septembra 1997 o spremembi Dunajske konvencije o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z dne 21. maja 1963 (v nadaljnjem besedilu: Dunajska konvencija) je bil sprejet, da bi izboljšali sistem odškodnin za žrtve jedrskih nesreč. (2) Evropska unija ima izključno pristojnost v zvezi s prečiščenima členoma XI in XII Dunajske konvencije, v kolikor vplivata na pravila iz Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[8]. Države članice ohranijo pristojnost za zadeve, ki jih ureja Protokol iz leta 1997 in ki ne vplivajo na pravo Evropske unije. Ob upoštevanju vsebine in cilja Protokola iz leta 1997 sprejetje določb Protokola, ki sodijo v pristojnost Evropske unije, ne more biti ločeno od določb, ki sodijo v pristojnost držav članic. (3) Protokol iz leta 1997 je posebej pomemben za interese Evropske unije in njenih držav članic, saj izboljšuje sistem odškodnin v primeru jedrske nesreče. (4) Regionalne organizacije ne morejo pristopiti k Dunajski konvenciji in Protokolu iz leta 1997. Evropska unija zato ne more podpisati ali ratificirati Protokola. V teh okoliščinah je izjemoma upravičeno, da države članice v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol iz leta 1997 ali pristopijo k njemu. (5) Vendar pa je pet držav članic Evropske unije, ki niso pogodbenice Dunajske konvencije, in sicer so to Avstrija, Irska, Luksemburg, Ciper in Malta. Glede na to, da Protokol iz leta 1997 spreminja Dunajsko konvencijo in da Uredba Sveta (ES) št. 44/2001 državam članicam, ki jih zavezuje Konvencija, omogoča, da še naprej uporabljajo pravila o pristojnosti, določena v njej, je objektivno upravičeno, da je ta sklep naslovljen samo na države članice, ki so pogodbenice Dunajske konvencije, in da se navedenim petim državam članicam izjemoma dovoli, da ne postanejo pogodbenice Protokola iz leta 1997. (6) Države članice pogodbenice Dunajske konvencije bi zato morale pod pogoji iz tega sklepa ratificirati Protokol iz leta 1997 ali pristopiti k njemu v interesu Evropske unije. Ta sklep je na Poljsko naslovljen ex post, saj je Protokol ratificirala leta 2010. (7) Kar zadeva Evropsko unijo, se zato določbe Protokola iz leta 1997 uporabljajo samo za države članice, ki so trenutno pogodbenice Dunajske konvencije. (8) Države članice bi morale v razumnem času zaključiti ustrezne postopke za ratifikacijo Protokola iz leta 1997 ali pristop k njemu v interesu EU. Države članice bi si morale izmenjati podatke o stanju svojih postopkov ratifikacije ali pristopa, da pripravijo deponiranje listin o ratifikaciji Protokola iz leta 1997 ali pristopu k njemu. (9) Pravila o priznavanju in izvrševanju sodnih odločb iz člena XII Dunajske konvencije, kot je bil spremenjen s členom 14 Protokola iz leta 1997, ne bi smela imeti prednosti pred ustreznimi pravili iz Uredbe (ES) št. 44/2001, kot so bila s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah razširjena na Dansko, ali Konvencije o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah iz Lugana z dne 30. oktobra 2007. Ob ratifikaciji Protokola iz leta 1997 ali pristopu k njemu morajo zato države članice dati izjavo, da bodo še naprej uporabljale ustrezna pravila EU. (10) V skladu s členoma 1 in 2 Protokola o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zanjo ni zavezujoč niti se v njej ne uporablja – SPREJEL NASLEDNJI SKLEP: Člen 1 1. Brez poseganja v pristojnosti Evropske unije države članice, ki so trenutno pogodbenice Dunajske konvencije o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z dne 21. maja 1963, v interesu Evropske unije ratificirajo Protokol iz leta 1997 ali pristopijo k njemu. 2. Besedilo Protokola iz leta 1997 je priloženo temu sklepu. 3. V tem sklepu pojem „država članica“ pomeni vse države članice, ki so trenutno pogodbenice Dunajske konvencije. Člen 2 1. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da svoje listine o ratifikaciji Protokola iz leta 1997 ali pristopu k njemu v razumnem času in po možnosti do 31. decembra 2014 istočasno deponirajo pri generalnem direktorju Mednarodne agencije za atomsko energijo. 2. Države članice do […] obvestijo Svet in Komisijo o predvidenem datumu zaključka svojih postopkov ratifikacije ali pristopa. 3. Države članice si prizadevajo za izmenjavo informacij o stanju postopkov ratifikacije. Člen 3 Države članice dajo ob ratifikaciji Protokola iz leta 1997 ali pristopu k njemu naslednjo izjavo: „Sodne odločbe o zadevah, zajetih v Protokolu iz leta 1997, ki jih izda sodišče države članice EU, ki je pogodbenica Protokola, se v skladu z ustreznimi pravili Evropske unije na zadevnem področju priznajo in izvršujejo tudi v drugih državah članicah EU, ki so pogodbenice Protokola. Sodne odločbe o zadevah, zajetih v Protokolu iz leta 1997, ki jih izda sodišče Kraljevine Danske, se v skladu s Sporazumom med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah priznajo in izvršujejo tudi v drugi državah članicah EU, ki so pogodbenice Protokola. Sodne odločbe o zadevah, zajetih v Atenskem protokolu, ki jih izda sodišče države, ki ni članica EU in jo zavezuje Konvencija o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah iz Lugana z dne 30. oktobra 2007, se v skladu z navedeno konvencijo priznajo in izvršujejo tudi v državah članicah EU, ki so pogodbenice Protokola.“ Člen 4 Ta sklep začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. Člen 5 Ta sklep je v skladu s pogodbama naslovljen na države članice. V Bruslju, Za Svet Predsednik PRILOGA Protokol o spremembi Dunajske konvencije iz leta 1963 o civilni odgovornosti za jedrsko škodo DRŽAVE POGODBENICE TEGA PROTOKOLA MENIJO, da bi bilo treba spremeniti Dunajsko konvencijo o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z 21. dne maja 1963, da se razširi področje njene uporabe, poveča znesek za odgovornost upravljavcev jedrskih objektov ter izboljšajo sredstva za zagotavljanje ustrezne in pravične odškodnine, zato SO SE DOGOVORILE o naslednjem: Člen 1 Konvencija, ki jo spreminjajo določbe tega protokola, je Dunajska konvencija o civilni odgovornosti za jedrsko škodo z dne 21. maja 1963 (v nadaljnjem besedilu: Dunajska konvencija iz leta 1963). Člen 2 Člen I Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni, kot sledi: 1. Odstavek 1(j) se spremeni: (a) na koncu pododstavka (ii) se beseda „in“ nadomesti z vejico, na koncu pododstavka (iii) pa se pika nadomesti z besedo „in“, (b) doda se nov pododstavek (iv): „(iv) druge take objekte, v katerih so jedrsko gorivo ali radioaktivni proizvodi ali odpadki, ki jih občasno določi Svet guvernerjev Mednarodne agencije za atomsko energijo;“ 2. Odstavek 1(k) se nadomesti z naslednjim besedilom: „(k) ‚Jedrska škoda‘ pomeni: (i) smrt ali osebno poškodbo; (ii) izgubo ali poškodbo premoženja; in naslednje škode v obsegu, ki ga določa pravo pristojnega sodišča; (iii) gospodarsko izgubo, ki nastane zaradi izgube ali škode, navedene v pododstavku (i) ali (ii), v kolikor ni vključena v navedena pododstavka, če jo je utrpela oseba, upravičena do odškodnine za tako izgubo ali škodo; (iv) stroške ukrepov za obnovo poškodovanega okolja, razen če je poškodba nepomembna, če so bili taki ukrepi dejansko že sprejeti ali pa še bodo sprejeti in če niso vključeni v pododstavek (ii); (v) izgubo dohodka, ki izhaja iz gospodarskega interesa pri kakršni koli uporabi ali uživanju okolja, do katere pride zaradi večje poškodbe tega okolja, v kolikor ni vključena v pododstavek (ii); (vi) stroške preventivnih ukrepov in nadaljnjo izgubo ali škodo, ki jo povzročijo taki ukrepi; (vii) kakršno koli drugo gospodarsko izgubo, ki ne nastane zaradi poškodbe okolja, če splošno pravo pristojnega sodišča o civilni odgovornosti to dopušča; in sicer v primerih iz pododstavkov (i) do (v) in (vii) zgoraj pod pogojem, da izguba ali škoda nastane zaradi ionizirajočega sevanja ali pa je posledica takega sevanja, ki ga oddajajo kakršen koli vir znotraj jedrskega objekta ali jedrsko gorivo, radioaktivni proizvodi ali odpadki v jedrskih objektih ali jedrski material, ki prihaja ali izvira iz jedrskih objektov ali pa se tja pošilja, ne glede na to, ali izguba ali škoda nastane zaradi radioaktivnih lastnosti teh snovi ali kombinacije radioaktivnih lastnosti ter toksičnih, eksplozivnih ali drugih nevarnih lastnosti teh snovi;“ 3. Odstavek 1(l) se nadomesti z naslednjim besedilom: „(l) ‚Jedrska nesreča‘ pomeni dogodek ali vrsto dogodkov istega izvora, zaradi katerih nastane jedrska škoda ali, samo v zvezi s preventivnimi ukrepi, ki pomenijo hudo in neposredno nevarnost za nastanek take škode;“ 4. Za odstavkom 1(l) se dodajo štirje novi odstavki 1(m), 1(n), 1(o) in 1(p): „(m) ‚Ukrepi za obnovo‘ pomenijo vse razumne ukrepe, ki jih odobrijo pristojni organi države, kjer so bili sprejeti, in katerih namen je obnoviti poškodovane ali uničene dele okolja ali uvesti, kjer je to smiselno, enakovredne dele v okolje. S pravom države, v kateri je nastala škoda, se določi, kdo je upravičen za sprejetje takih ukrepov. (n) ‚Preventivni ukrepi‘ pomenijo vse razumne ukrepe, ki jih po jedrski nesreči sprejme katera koli oseba, da se prepreči ali minimalizira škoda iz pododstavkov (k)(i) do (v) ali (vii), v skladu z odobritvijo pristojnih organov, ki jo zahteva pravo države, kjer so bili ukrepi sprejeti. (o) ‚Razumni ukrepi‘ pomenijo ukrepe, za katere se v skladu s pravom pristojnega sodišča ugotovi, da so ustrezni in sorazmerni ob upoštevanju vseh okoliščin, na primer: (i) vrste in obsega nastale škode ali, v primeru preventivnih ukrepov, vrste in obsega tveganja za nastanek take škode; (ii) obsega verjetne učinkovitosti ukrepov v času njihovega sprejetja ter (iii) primernega znanstvenega in tehničnega strokovnega znanja. (p) ‚Posebna pravica črpanja‘ pomeni obračunsko enoto v skladu z opredelitvijo Mednarodnega denarnega sklada, ki jo ta uporablja za svoje operacije in transakcije.“ 5. Odstavek 2 se nadomesti z naslednjim besedilom: „2. Država, kjer se nahaja jedrski objekt, lahko v primeru, da so tveganja dovolj omejena, kateri koli jedrski objekt ali majhne količine jedrskega materiala izključi iz uporabe te konvencije, če so izpolnjeni naslednji pogoji: (a) kar zadeva jedrske objekte, je merila za izključitev določil Svet guvernerjev Mednarodne agencije za atomsko energijo in država, kjer se nahaja jedrski objekt, ta merila pri kakršni koli izključitvi spoštuje ter (b) kar zadeva majhne količine jedrskega materiala, je zgornje meje za izključitev teh količin določil Svet guvernerjev Mednarodne agencije za atomsko energijo in država, kjer se nahaja jedrski objekt, te meje pri kakršni koli izključitvi spoštuje. Svet guvernerjev redno pregleduje merila za izključitev jedrskih objektov in zgornje meje za izključitev majhnih količin jedrskega materiala.“ Člen 3 Za členom I Dunajske konvencije iz leta 1963 de dodata dva nova člena I A in I B: „Člen I A 1. Ta konvencija se uporablja za jedrsko škodo, ne glede na to, kje je nastala. 2. Vendar pa se lahko z zakonodajo države, kjer se nahaja jedrski objekt, iz uporabe te konvencije izključi škoda, nastala: (a) na ozemlju države, ki ni pogodbenica Konvencije, ali (b) v kateri koli pomorski coni, ki jo država, ki ni pogodbenica Konvencije, vzpostavi v skladu z mednarodnim pomorskim pravom. 3. Izključitev v skladu z odstavkom 2 tega člena se lahko uporablja samo za države, ki niso pogodbenice Konvencije in ki v času nesreče: (a) imajo jedrski objekt na svojem ozemlju ali v kateri koli pomorski coni, ki jo vzpostavijo v skladu z mednarodnim pomorskim pravom, ter (b) ne podeljujejo ekvivalentnih vzajemnih koristi. 4. Nobena izključitev v skladu z odstavkom 2 tega člena ne vpliva na pravice iz pododstavka (a) odstavka 2 člena IX, izključitev v skladu z odstavkom 2(b) tega člena pa ni mogoča za škodo, ki nastane na krovu ladje ali letala. Člen I B Ta konvencija se ne uporablja za jedrske objekte, ki se uporabljajo v nemiroljubne namene.“ Člen 4 Člen II Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni, kot sledi: 1. Na koncu odstavka 3(a) se doda naslednje besedilo: 2. „Država, kjer se nahaja jedrski objekt, lahko višino javnih sredstev, ki so na voljo za posamezno nesrečo, omeji na razliko med zneski, določenimi na tem mestu, in zneskom, določenim v skladu z odstavkom 1 člena V, če ta razlika obstaja.“ 3. Na koncu odstavka 4 se doda naslednje besedilo: „Država, kjer se nahaja jedrski objekt, lahko omeji višino javnih sredstev, ki so na voljo v skladu s pododstavkom (a) odstavka 3 tega člena.“ 4. Odstavek 6 se nadomesti z naslednjim besedilom: „6. Nihče ni odgovoren za izgubo ali škodo, ki ni jedrska škoda v skladu s pododstavkom (k) odstavka 1 člena I, vendar bi bila lahko opredeljena kot taka v skladu z navedenim pododstavkom.“ Člen 5 Za prvim stavkom člena III Dunajske konvencije iz leta 1963 se vstavi naslednje besedilo: „Vendar pa lahko država, kjer se nahaja jedrski objekt, to obveznost opusti za prevoz, ki poteka v celoti na njenem ozemlju.“ Člen 6 Člen IV Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni, kot sledi: 1. Odstavek 3 se nadomesti z naslednjim besedilom: „3. Upravljavec jedrskega objekta v skladu s to konvencijo ni odgovoren za jedrsko škodo, če dokaže, da je ta neposredna posledica oboroženega spopada, sovražnosti, državljanske vojne ali vstaje.“ 2. Odstavek 5 se nadomesti z naslednjim besedilom: „5. Upravljavec jedrskega objekta v skladu s to konvencijo ni odgovoren za jedrsko škodo: (c) na samem jedrskem objektu in na katerem koli drugem jedrskem objektu na mestu, kjer je ta objekt, vključno z jedrskimi objekti, ki so v gradnji, ter (d) na kakršnem koli premoženju, ki je na istem mestu in se uporablja ali se bo uporabljalo v zvezi s tem objektom.“ 3. Odstavek 6 se nadomesti z naslednjim besedilom: „6. Odškodnina za jedrsko škodo na prevoznih sredstvih, na katerih je bil jedrski material v trenutku jedrske nesreče, ne sme povzročiti zmanjšanja odgovornosti upravljavca za drugo jedrsko škodo na znesek, ki je nižji od 150 milijonov posebnih pravic črpanja ali od višjega zneska, določenega v skladu z zakonodajo pogodbenice, ali od zneska, določenega v skladu s pododstavkom (c) odstavka 1 člena V.“ 4. Odstavek 7 se nadomesti z naslednjim besedilom: „7. Nič v tej konvenciji ne vpliva na odgovornost fizične osebe, ki je z dejanjem ali opustitvijo dejanja z namenom povzročitve škode povzročila jedrsko škodo, za katero na podlagi odstavka 3 ali 5 tega člena v skladu s to konvencijo ni odgovoren upravljavec objekta.“ Člen 7 1. Besedilo člena V Dunajske konvencije iz leta 1963 se nadomesti z naslednjim besedilom: „1. Država, kjer se nahaja jedrski objekt, lahko omeji odgovornost upravljavca za katero koli jedrsko nesrečo, in sicer: (a) na znesek vsaj 300 milijonov posebnih pravic črpanja ali (b) na znesek vsaj 150 milijonov posebnih pravic črpanja, pod pogojem, da zadevna država zagotovi javna sredstva za odškodnino za jedrsko škodo v višini, ki ustreza razliki med tem zneskom in vsaj 300 milijoni posebnih pravic črpanja, ali (c) za obdobje največ 15 let od datuma začetka veljavnosti tega protokola na prehodni znesek vsaj 100 milijonov posebnih pravic črpanja, kar zadeva jedrsko nesrečo, ki se zgodi v tem času. Določi se lahko znesek, nižji od 100 milijonov posebnih pravic črpanja, pod pogojem, da zadevna država zagotovi javna sredstva za odškodnino za jedrsko škodo v višini, ki ustreza razliki med tem nižjim zneskom in 100 milijoni posebnih pravic črpanja. 2. Ne glede na odstavek 1 tega člena lahko država, kjer se nahaja jedrski objekt, ob upoštevanju narave jedrskega objekta ali uporabljenih jedrskih snovi in verjetnih posledic jedrske nesreče, ki bi se lahko zgodila, določi nižji znesek za odgovornost upravljavca, pod pogojem, da ta znesek v nobenem primeru ni nižji od 5 milijonov posebnih pravic črpanja in da država, kjer se nahaja jedrski objekt, zagotovi javna sredstva, ki ustrezajo razliki med tem zneskom in zneskom, določenim v skladu z odstavkom 1. 3. Zneski, ki jih država, kjer se nahaja jedrski objekt, v skladu z odstavkoma 1 in 2 tega člena ter odstavkom 6 člena IV določi za odgovornega upravljavca, se uporabljajo ne glede na to, kje se zgodi jedrska nesreča.“ 2. Za členom V se vstavijo štirje novi členi V A, V B, V C in V D: „Člen V A 1. Obresti in stroški, ki jih v odškodninskih tožbah za jedrsko škodo prisodi sodišče, se plačajo poleg zneskov iz člena V. 2. Zneski iz člena V in odstavka 6 člena IV se lahko zaokrožijo v nacionalno valuto. Člen V B Vse pogodbenice zagotovijo, da osebe, ki so utrpele škodo, lahko uveljavijo svoje pravice do odškodnine, ne da bi morale začeti več ločenih postopkov glede na izvor sredstev, predvidenih za tako odškodnino. Člen V C 1. Če so pristojna sodišča pogodbenice, ki ni država, kjer se nahaja jedrski objekt, lahko prvonavedena pogodbenica zagotovi javna sredstva, potrebna v skladu s pododstavkoma (b) in (c) odstavka 1 člena V ter odstavkom 1 člena VII, ter obresti in stroške, ki jih prisodi sodišče. Država, kjer se nahaja jedrski objekt, tej pogodbenici povrne vse plačane zneske. Pogodbenici se dogovorita o načinu povračila. 2. Če so pristojna sodišča pogodbenice, ki ni država, kjer se nahaja jedrski objekt, prvonavedena pogodbenica sprejme vse potrebne ukrepe, da državi, kjer se nahaja jedrski objekt, omogoči sodelovanje v sodnih postopkih in pri poravnavi škode. Člen V D 1. Na željo tretjine pogodbenic generalni direktor Mednarodne agencije za atomsko energijo skliče srečanje pogodbenic za spremembo omejitve odgovornosti iz člena V. 2. Spremembe se sprejemajo z dvotretjinsko večino prisotnih glasujočih pogodbenic, pod pogojem, da je v času glasovanja prisotna vsaj polovica pogodbenic. 3. Pri odločanju o spremembi omejitev odgovornosti se na srečanju pogodbenic med drugim upošteva tveganje za nastanek škode zaradi jedrske nesreče, spremembe denarne vrednosti in zmogljivosti zavarovalniškega trga. 4. (a) Generalni direktor MAAE o vseh spremembah, sprejetih v skladu z odstavkom 2 tega člena, obvesti vse pogodbenice, da jih odobrijo. Sprememba velja za odobreno 18 mesecev po tem, ko so bile pogodbenice o njej obveščene, pod pogojem, da je vsaj ena tretjina pogodbenic v času sprejetja spremembe na srečanju generalnemu direktorju MAAE sporočila, da se strinja s spremembo. Sprememba, odobrena v skladu s tem odstavkom, začne veljati 12 mesecev po odobritvi za tiste pogodbenice, ki so jo odobrile. (b) Če sprememba v 18 mesecih od datuma obvestila ni bila odobrena v skladu s pododstavkom (a), velja za zavrnjeno. 5. Za vsako pogodbenico, ki odobri spremembo, potem ko je že bila odobrena, ni pa še začela veljati, ali po začetku njene veljavnosti v skladu z odstavkom 4 tega člena, začne ta sprememba veljati 12 mesecev po tem, ko jo je odobrila. 6. Država, ki postane pogodbenica te konvencije, potem ko začne v skladu z odstavkom 4 tega člena veljati katera od njenih sprememb, se, če ne izjavi drugače, šteje za: (a) pogodbenico te konvencije, kot je bila spremenjena, ter (b) pogodbenico nespremenjene konvencije v odnosu do vsake države pogodbenice, ki je sprememba ne zavezuje.“ Člen 8 Člen VI Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni: 1. Odstavek 1 se nadomesti z naslednjim besedilom: (a) „Pravica do odškodnine v skladu s to konvencijo preneha, če tožba ni vložena v obdobju: (i) 30 let od dneva jedrske nesreče v primeru smrti in osebne poškodbe; (ii) 10 let od dneva jedrske nesreče v primeru druge škode. (b) Če pa je odgovornost upravljavca v skladu s pravom države, kjer se nahaja objekt, krita z zavarovanjem ali drugim finančnim jamstvom, vključno z državnimi sredstvi, za daljše obdobje, lahko pravo pristojnega sodišča določa, da pravica do odškodnine od upravljavca jedrskega objekta preneha šele po izteku tega daljšega obdobja, ki ne presega obdobja, ko je odgovornost upravljavca krita v skladu s pravom države, kjer se nahaja objekt. (c) Odškodninske tožbe v primeru smrti in osebne poškodbe ali, v skladu s podaljšanjem na podlagi pododstavka (b) tega odstavka, v primeru druge škode, vložene po poteku 10‑letnega obdobja od dneva jedrske nesreče, v nobenem primeru ne vplivajo na pravico do odškodnine v skladu s to konvencijo, ki jo ima katera koli oseba, ki je pred iztekom navedenega obdobja vložila tožbo zoper upravljavca.“ 2. Odstavek 2 se črta. 3. Odstavek 3 se nadomesti z naslednjim besedilom: „3. Pravica do odškodnine na podlagi te konvencije v skladu s pravom pristojnega sodišča zastara ali preneha, če tožba ni vložena v treh letih od dne, ko je oseba, ki je utrpela škodo, vedela za škodo in za upravljavca, odgovornega zanjo, ali se lahko upravičeno pričakuje, da je vedela zanju, pod pogojem, da obdobja iz pododstavkov (a) in (b) odstavka 1 tega člena niso prekoračena.“ Člen 9 Člen VII se spremeni, kot sledi: 1. Na koncu odstavku 1 se dodata naslednja stavka, tako spremenjeni odstavek pa postane pododstavek (a): „Če je odgovornost upravljavca neomejena, lahko država, kjer se nahaja jedrski objekt, določi mejo za finančno jamstvo odgovornega upravljavca, pod pogojem, da ta meja ni nižja od 300 milijonov posebnih pravic črpanja. Država, kjer se nahaja jedrski objekt, zagotovi plačilo odškodninskega zahtevka za jedrsko škodo, ki jo je dolžan plačati upravljavec, v kolikor finančno jamstvo ne zadostuje za kritje te odškodnine, vendar samo do zneska finančnega jamstva, določenega v tem odstavku.“ 2. V odstavku 1 se doda nov pododstavek (b): „(b) Če je odgovornost upravljavca neomejena, lahko država, kjer se nahaja jedrski objekt, ob upoštevanju narave jedrskega objekta ali uporabljenih jedrskih snovi in verjetnih posledic jedrske nesreče, ki bi se lahko zgodila, ne glede na pododstavek (a) tega odstavka določi nižji znesek finančnega jamstva upravljavca, vendar ta znesek v nobenem primeru ne sme biti manjši od 5 milijonov posebnih pravic črpanja, država, kjer se nahaja jedrski objekt, pa tudi zagotovi plačilo odškodninskih zahtevkov za jedrsko škodo, ki jih je dolžan plačati upravljavec, z zagotovitvijo potrebnih sredstev, v kolikor zavarovanje ali drugo finančno jamstvo ne zadostuje za kritje te odškodnine ter do zneska, določenega v pododstavku (a) tega odstavka.“ 3. V odstavku 3 se za besedami „tega člena“ vstavijo besede „ali pododstavkoma (b) in (c) odstavka 1 člena V“. Člen 10 Člen VIII Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni: 1. Besedilo člena VIII postane odstavek 1 navedenega člena. 2. Vstavi se nov odstavek 2: „2. Če v primeru zahtevkov zoper upravljavca odškodnina za jedrsko škodo na podlagi te konvencije presega najvišji znesek, ki se zagotovi v skladu z odstavkom 1 člena V, ali je verjetno, da ga bo presegla, imajo s pridržkom uporabe pravila iz pododstavka (c) odstavka 1 člena VI pri dodeljevanju odškodnine prednost zahtevki v zvezi s smrtjo in osebnimi poškodbami.“ Člen 11 Na koncu člena X Dunajske konvencije iz leta 1963 se doda nov stavek: „Regresna pravica iz tega člena se lahko razširi tudi na državo, kjer se nahaja jedrski objekt, v kolikor je ta zagotovila javna sredstva v skladu s to konvencijo.“ Člen 12 Člen XI Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni: 1. Vstavi se nov odstavek 1a: „1a. Kadar se jedrska nesreča zgodi na območju izključne ekonomske cone pogodbenice ali, če taka cona ni bila vzpostavljena, na območju, ki ne bi presegalo mej izključne ekonomske cone, če bi bila ta vzpostavljena, so za tožbe glede jedrske škode, ki jo je povzročila jedrska nesreča, po tej konvenciji pristojna samo sodišča navedene pogodbenice. Predhodni stavek se uporablja, če je pogodbenica o takem območju obvestila depozitarja še pred jedrsko nesrečo. Nič v tem odstavku se ne razlaga tako, kot da je dovoljeno izvajanje pristojnosti na način, ki bi bil v nasprotju z mednarodnim pomorskim pravom, vključno s Konvencijo Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu.“ 2. Odstavek 2 se nadomesti z naslednjim besedilom: 2. „Če se nesreča ne zgodi na ozemlju ene od pogodbenic ali na ozemlju, priglašenem v skladu z odstavkom 1a, ali če kraja jedrske nesreče ni mogoče določiti z gotovostjo, so za zadevne tožbe pristojna sodišča države, kjer se nahaja jedrski objekt odgovornega upravljavca.“ 3. V prvi vrstici odstavka 3 in v pododstavku (b) se za številko „1“ vstavi „1a“. 4. Vstavi se nov odstavek 4: „4. Pogodbenica, katere sodišča so pristojna, zagotovi, da je za posamezno jedrsko nesrečo pristojno samo eno od njenih sodišč.“ Člen 13 Za členom XI se doda nov člen XI A: „Člen XI A Pogodbenica, katere sodišča so pristojna, zagotovi, da v zvezi z odškodninskimi tožbami za jedrsko škodo: (a) vsaka država lahko vloži tožbo v imenu oseb, ki so utrpele jedrsko škodo in ki so njeni državljani ali pa imajo svoj sedež ali stalno prebivališče na njenem ozemlju in ki soglašajo s tožbo ter (b) vsaka oseba lahko vloži tožbo za uveljavitev pravic na podlagi te konvencije, pridobljenih s subrogacijo ali odstopom.“ Člen 14 Besedilo člena XII Dunajske konvencije iz leta 1963 se nadomesti z naslednjim besedilom: „Člen XII 1. Sodna odločba sodišča pristojne pogodbenice, ki je ni več mogoče izpodbijati z rednimi pravnimi sredstvi, se prizna, razen: (a) če je bila dosežena s prevaro; (b) če stranka, zoper katero je bila izdana sodna odločba, ni imela možnosti, da navaja svoje stališče pod enakimi pogoji, ali (c) če je sodna odločba v nasprotju z javnim redom pogodbenice, na ozemlju katere se zahteva priznanje, ali ni skladna z osnovnimi pravnimi normami. 2. Sodna odločba, ki se prizna v skladu z odstavkom 1 tega člena, je potem, ko se zanjo zahteva izvršitev v skladu s pravom pogodbenice, v kateri se zahteva izvršitev, izvršljiva, kot da bi bila sodna odločba sodišča te pogodbenice. Vsebinska presoja zahtevka, na katerega se sodna odločba nanaša, v novem postopku ni mogoča. Člen 15 Člen XIII Dunajske konvencije iz leta 1963 se spremeni: 1. Besedilo člena XIII postane odstavek 1 navedenega člena. 2. Doda se nov odstavek 2: „2. Če odškodnina za jedrsko škodo presega 150 milijonov posebnih pravic črpanja, lahko zakonodaja države, kjer se nahaja jedrski objekt, ne glede na odstavek 1 tega člena odstopa od določb te konvencije, kar zadeva jedrsko škodo na ozemlju ali v kakršni koli pomorski coni, vzpostavljeni v skladu z mednarodnim pomorskim pravom, druge države, ki je v času nesreče na tem ozemlju imela jedrski objekt, v kolikor ta država ne nudi vzajemnih koristi v enakovrednem znesku.“ Člen 16 Besedilo člena XVIII Dunajske konvencije iz leta 1963 se nadomesti z naslednjim besedilom: „Ta konvencija ne vpliva na pravice in obveznosti pogodbenice v skladu s splošnimi pravili mednarodnega javnega prava.“ Člen 17 Za členom XX Dunajske konvencije iz leta 1963 se doda nov člen XX A: „Člen XX A 1. V primeru spora glede razlage ali uporabe te konvencije med pogodbenicami se stranke v sporu posvetujejo z namenom, da se spor reši s pogajanji ali drugimi sredstvi za mirno reševanje sporov, ki so zanje sprejemljiva. 2. Če spora iz odstavka 1 tega člena ni mogoče rešiti v šestih mesecih od zahteve za posvetovanje v skladu z odstavkom 1 tega člena, se na zahtevo katere koli stranke v sporu primer predloži v arbitražo ali v odločitev Meddržavnemu sodišču. Kadar se spor predloži v arbitražo in se stranke v sporu v šestih mesecih od datuma zahteve ne morejo sporazumeti o organizaciji arbitraže, lahko ena od strank od predsednika Meddržavnega sodišča ali generalnega sekretarja Združenih narodov zahteva, da imenuje enega ali več razsodnikov. V primerih, ko imajo pogodbenice v sporu nasprotujoče si zahteve, ima prednost zahteva, naslovljena na generalnega sekretarja Združenih narodov. 3. Po ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi te konvencije ali pristopu k njej lahko država izjavi, da ni zavezana enemu ali nobenemu od postopkov za reševanje sporov iz odstavka 2 tega člena. Druge države pogodbenice v odnosu do pogodbenice, za katero velja taka izjava, niso zavezane postopku za reševanje sporov iz odstavka 2 tega člena. 4. Država pogodbenica, ki je dala izjavo v skladu z odstavkom 3 tega člena, lahko to izjavo kadar koli umakne s pisnim obvestilom depozitarju.“ Člen 18 1. Členi XX do XXV, odstavka 2 in 3 ter številka odstavka „1.“ člena XXVI, člen XXVII in člen XXIX Dunajske konvencije iz leta 1963 se črtajo. 2. Dunajsko konvencijo iz leta 1963 in ta protokol pogodbenice berejo in razlagajo kot enotno listino pod imenom Dunajska konvencija iz leta 1997 o civilni odgovornosti za jedrsko škodo. Člen 19 1. Državo pogodbenico tega protokola, ki ni pogodbenica Dunajske konvencije iz leta 1963, zavezujejo določbe navedene konvencije, kakor jo spreminja ta protokol, v razmerju do drugih držav pogodbenic Protokola in, razen če ta država ob deponiranju listine iz člena 20 ne izjavi drugače, jo določbe Dunajske konvencije iz leta 1963 zavezujejo v razmerju do držav, ki so samo pogodbenice navedene konvencije. 2. Nič v tem protokolu ne vpliva na obveznosti države, ki je pogodbenica Dunajske konvencije iz leta 1963 in tega protokola, do držav pogodbenic Dunajske konvencije iz leta 1963, ki niso pogodbenice tega protokola. Člen 20 1. Ta protokol je od 29. septembra 1997 do začetka njegove veljavnosti na voljo za podpis vsem državam na sedežu Mednarodne agencije za atomsko energijo na Dunaju. 2. Ta protokol ratificirajo, sprejmejo ali odobrijo države, ki so ga podpisale. 3. Po začetku veljavnosti tega protokola lahko k njemu pristopijo vse države, ki ga niso podpisale. 4. Listine o ratifikaciji, sprejetju, odobritvi ali pristopu se deponirajo pri generalnem sekretarju Mednarodne agencije za atomsko energijo, ki opravlja naloge depozitarja tega protokola. Člen 21 1. Ta protokol začne veljati tri mesece po datumu deponiranja pete listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi. 2. Za vsako državo, ki ga ratificira, sprejme ali odobri ali pristopi k njemu po deponiranju pete listine o ratifikaciji, sprejetju ali odobritvi, začne ta protokol veljati tri mesece po datumu, ko ta država deponira ustrezno listino. Člen 22 1. Vsaka pogodbenica lahko odpove ta protokol, tako da o tem pisno obvesti depozitarja. 2. Odpoved začne veljati eno leto po datumu, ko je depozitar prejel obvestilo. 3. Med pogodbenicami tega protokola se odpoved Dunajske Konvencije iz leta 1963 v skladu s členom XXVI navedene konvencije s strani katere koli izmed njih v nobenem primeru ne šteje za odpoved Dunajske Konvencije iz leta 1963, kakor je spremenjena s tem protokolom. 4. Ne glede na odpoved tega protokola s strani katere od pogodbenic v skladu s tem členom, se določbe tega protokola še naprej uporabljajo za kakršno koli jedrsko škodo zaradi jedrske nesreče, ki se je zgodila pred začetkom veljavnosti odpovedi. Člen 23 Depozitar države pogodbenice in vse druge države takoj uradno obvesti o: (a) vsakem podpisu tega protokola; (b) vsakem deponiranju listine o ratifikaciji, sprejetju, potrditvi ali pristopu; (c) začetku veljavnosti tega Protokola; (d) prejemu kakršnega koli uradnega obvestila v skladu z odstavkom 1a člena XI; (e) zahtevah za sklic konvencije o reviziji v skladu s členom XXVI Dunajske konvencije iz leta 1963 ter za srečanje pogodbenic v skladu s členom V D Dunajske konvencije iz leta 1963, kakor je bila spremenjena s tem protokolom; (f) prejetih obvestilih o odpovedi v skladu s členom 22 in drugih relevantnih obvestilih v zvezi s tem protokolom. Člen 24 1. Izvirnik tega protokola, katerega besedilo v angleškem, arabskem, francoskem, kitajskem, ruskem in španskem jeziku je enako verodostojno, se deponira pri depozitarju. 2. Mednarodna agencija za atomsko energijo pripravi prečiščeno besedilo Dunajske konvencije iz leta 1963, kakor jo spreminja ta protokol, v angleškem, arabskem, francoskem, kitajskem, ruskem in španskem jeziku, kot je določeno v prilogi k temu protokolu. 3. Depozitar vsem državam pošlje overjene izvode tega protokola, skupaj s prečiščenim besedilom Dunajske konvencije iz leta 1963, kakor jo spreminja ta protokol. V POTRDITEV NAVEDENEGA so spodaj podpisani, ki so za to ustrezno pooblaščeni, podpisali ta protokol. Na Dunaju, dvanajstega septembra leta tisoč devetsto sedemindevetdeset. [1] UL L 12, 16.1.2001, str. 1. [2] http://ec.europa.eu/energy/nuclear/studies/nuclear_en.htm. [3] UL L 12, 16.1.2001, str. 1. [4] Priznanje se lahko zavrne le v naslednjih primerih: (a) če je bila sodna odločba pridobljena z goljufijo; (b) če stranka, zoper katero je bila izrečena sodna odločba, ni imela možnosti, da navaja svoje stališče pod enakimi pogoji; ali (c) kadar je sodna odločba v nasprotju z javnim redom (ordre public) pogodbenice, na ozemlju katere se zahteva priznanje, ali ni skladna z osnovnimi pravnimi standardi. [5] Sodba Sodišča v zadevi 22/70 (Evropski sporazum o cestnem prometu), Recueil, str. 263. [6] UL L 299, 16.11.2005, str. 62. [7] UL L 339, 12.12.2007, str. 3. [8] UL L 12, 16.1.2001, str. 1.