Namen te direktive je doseči ravnovesje med potrebo po določeni stopnji enotnosti pri izvajanju rezultatov projekta o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička po vsej EU in potrebami držav članic, da v okviru teh novih pravil upoštevajo posebne značilnosti njihovih davčnih sistemov. Besedilo tako določa na načelih temelječa pravila in prepušča podrobnosti njihovega izvajanja državam članicam, saj so v boljšem položaju za oblikovanje natančnih elementov pravil na način, ki najbolje ustreza njihovim sistemov obdavčevanja dohodkov pravnih oseb. Direktiva naj bi ustvarila enake konkurenčne pogoje z minimalno zaščito za sisteme davka od dohodkov pravnih oseb vseh držav članic.

Drugič, Komisija je v akcijskem načrtu iz junija 2015 napovedala, da bo ponovno oživila predlog za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB), ki predstavlja celovito rešitev za vzpostavitev pravičnejšega in učinkovitejšega obdavčevanja. Poleg tega je pozvala države članice, naj med pripravo revidiranega predloga za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb nadaljujejo z delom glede nekaterih mednarodnih vidikov skupne osnove, povezanih s projektom OECD o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička. Ta direktiva upošteva rezultat razprav držav članic o teh vprašanjih v Svetu.

Prvič, v okviru projekta OECD o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička se je večina držav članic zavezala, da bo izvajala ukrepe iz končnih poročil o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička, ki so bila objavljena 5. oktobra 2015 in so jih voditelji držav skupine G20 potrdili novembra 2015. Toda enostransko in različno izvajanje ukrepov v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička v državah članicah bi lahko povzročilo razdrobljenost enotnega trga zaradi razlik med nacionalnimi politikami, izkrivljanja in davčnih ovir za podjetja v EU. Poleg tega bi lahko ustvarilo nove vrzeli in neskladja, ki bi jih lahko izkoristile družbe, ki se poskušajo izogniti obdavčenju, ter tako spodkopavalo prizadevanja držav članic za preprečevanje takšnih praks. Zato je bistvenega pomena za dobro delovanje enotnega trga, da države članice ukrepe OECD v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička vsaj prenesejo v svoje nacionalne sisteme na skladen in usklajen način.

Ta direktiva temelji na akcijskem načrtu za pravično in učinkovito obdavčevanje dohodkov pravnih oseb, ki ga je Komisija predstavila 17. junija 2015. Določa pravno zavezujoča pravila, da se državam članicam omogoči učinkovito ukrepanje proti izogibanju davkom od dohodkov pravnih oseb na način, ki ohranja njihovo skupno konkurenčnost in spoštuje enotni trg, pogodbene svoboščine, Listino EU o temeljnih pravicah in pravo EU na splošno. V zvezi s tem upošteva dve glavni področji dela na ravni EU in na mednarodni ravni.

Sheme, ki jih obravnava ta direktiva, zajemajo primere, ko davčni zavezanci delujejo v nasprotju z dejanskim namenom zakonodaje in izkoriščajo razhajanja med nacionalnimi davčnimi sistemi, da bi zmanjšali znesek svoje davčne odločbe. Davčni zavezanci lahko izkoristijo nizke davčne stopnje ali dvojne odbitke ali zagotovijo, da njihovi dohodki ostanejo neobdavčeni, tako da v eni jurisdikciji zanje uveljavljajo odbitek, pri čemer se tudi v drugi jurisdikciji ne vključijo v davčno osnovo. Rezultati takih primerov izkrivljajo poslovne odločitve na notranjem trgu in bi lahko, če se ne obravnavajo na učinkovit način, ustvarili okolje nepoštene davčne konkurence. Z namenom boja proti praksam izogibanja davkom, ki neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga, ta direktiva določa pravila proti izogibanju davkom na šestih specifičnih področjih: priznavanje odhodkov za obresti, izstopna obdavčitev, klavzula o menjavi, splošno pravilo o preprečevanju zlorab, pravila o nadzorovanih tujih družbah in okvir za obravnavo hibridnih neskladij.

Ta direktiva, ki se pogosto navaja kot direktiva proti izogibanju davkom, določa pravila proti praksam izogibanja davkom, ki neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga. Gre za enega od sestavnih delov svežnja ukrepov Komisije proti izogibanju davkom in obravnava številne pomembne nove dogodke in politične prednostne naloge na področju obdavčitve dohodkov pravnih oseb, ki zahtevajo hiter odziv na ravni EU. Zlasti je odgovor na dokončanje projekta OECD in skupine G20 za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička (BEPS) ter na zahteve Evropskega parlamenta, več držav članic, podjetij in civilne družbe ter nekaterih mednarodnih partnerjev za odločnejši in bolj usklajen pristop EU proti zlorabam na področju davka od dohodkov pravnih oseb.

V sklepih Evropskega sveta z dne 18. decembra 2014 je navedeno, da je nujno treba okrepiti prizadevanja za boj proti izogibanju davkom in agresivnemu davčnemu načrtovanju, tako na svetovni ravni kot na ravni Evropske unije (EU). Od decembra 2014 je Komisija hitro začela izvajati prve korake za oblikovanje pristopa EU. Medtem je Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) dokončala delo glede oblikovanja svetovnih pravil in standardov za dosego teh ciljev.

Elementi tega predloga direktive so bili na splošno predstavljeni in obravnavani z delegacijami držav članic ter predstavniki gospodarstva in nevladnih organizacij na srečanju platforme o dobrem davčnem upravljanju 30. novembra 2015.

V drugi polovici leta 2014 je italijansko predsedstvo Sveta sprožilo zamisel o časovnem načrtu EU za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. Svet je razpravljal o predlogu za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb, pri čemer se je zlasti osredotočil na njegove mednarodne vidike in elemente, povezane s preprečevanjem erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. V tem pogledu je predsedstvo spodbujalo skladnost z vzporednimi pobudami OECD ob spoštovanju prava EU. Ta pristop je potrdila delovna skupina na visoki ravni za davčna vprašanja in naslednja predsedstva so z njim nadaljevala. Razprave o časovnem načrtu EU za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička so se nadaljevale tudi v letu 2015. Cilj je bil prispevati k razpravi OECD in ustvariti razmere za nemoteno izvajanje prihodnjih priporočil OECD ob upoštevanju posebnosti EU.

Države članice so v večini članice OECD ter so sodelovale v dolgih in podrobnih razpravah o ukrepih proti eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička, vključno o določitvi tehničnih podrobnosti, med letoma 2013 in 2015. OECD je organiziral obsežna javna posvetovanja z zainteresiranimi stranmi o vsakem od ukrepov proti eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička. Poleg tega je Komisija tako interno kot tudi s strokovnjaki OECD razpravljala o več temah v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička (npr. zakonodaja o nadzorovanih tujih družbah), zlasti kadar je Komisija dvomila o združljivosti nekaterih zamisli in/ali predlaganih rešitev s pravom EU.

O temah, obravnavanih v tej direktivi, se je več let razpravljalo z zainteresiranimi stranmi v okviru predlagane direktive za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb. Delegati držav članic so redno prispevali svoje pripombe v okviru tehnične delovne skupine za davčna vprašanja pri Svetu. Od marca 2011, ko je kolegij sprejel predlog za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb, se je delovna skupina med vsakim predsedovanjem večkrat sestala, da bi podrobno obravnavala tehnična vprašanja in vprašanja glede politike. Poleg tega so službe Komisije navezale stik z vsemi glavnimi zainteresiranimi stranmi v gospodarstvu in pridobile njihova mnenja o različnih temah v predlogu. Podobno se je o mnogih – predvsem tehničnih – temah direktive razpravljalo na akademskih konferencah, kjer so sodelovale službe Komisije.

Poleg tega bi imela pobuda EU dodano vrednost, če se primerja s tem, kaj se lahko doseže s številnimi nacionalnimi izvedbenimi metodami. Glede na to, da imajo predvidena pravila proti zlorabam čezmejno razsežnost, morajo vsi predlogi zagotavljati ravnovesje med različnimi interesi znotraj notranjega trga ter za opredelitev skupnih ciljev in rešitev upoštevati celotno sliko. To se lahko doseže samo, če se zakonodaja pripravi na centralni ravni. Nazadnje, če se ukrepi za izvajanje priporočil v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička sprejmejo v skladu s pravnim redom Unije, to davčnim zavezancem omogoča pravno varnost, da spoštujejo zakonodajo EU.

Namen pravil iz te direktive je preprečiti prakse čezmejnega izogibanja davkom in zagotoviti skupen okvir za izvajanje rezultatov projekta o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička v okviru nacionalne zakonodaje držav članic na usklajen način. Teh ciljev ni mogoče zadovoljivo doseči z ukrepi držav članic, ki jih sprejmejo vsaka zase. Tak pristop bi dejansko samo ohranil ali celo poslabšal obstoječo razdrobljenost na notranjem trgu ter ohranil sedanje neučinkovitosti in izkrivljanja, ki so posledica vzporednega delovanja spektra ločenih ukrepov. Če je cilj sprejeti rešitve, ki delujejo za notranji trg kot celoto (npr. odprava neskladij zaradi razhajanj med nacionalnimi davčnimi sistemi), in izboljšati njegovo (notranjo in zunanjo) odpornost proti agresivnemu davčnemu načrtovanju, potem je primerno nadaljevati s pobudami, usklajenimi na ravni EU.

Zaradi težav, povezanih z zagotavljanjem olajšave v obliki odbitka za davke, plačane v tujini, se države vedno pogosteje odločajo za izvzetje tujega dohodka iz obdavčitve. Nenamerna negativna posledica tega pristopa je, da lahko spodbuja vstop neobdavčenega ali nizko obdavčenega dohodka na notranji trg in nato njegovo kroženje – v številnih primerih neobdavčeno – v Uniji, pri čemer se uporabljajo instrumenti, ki so na voljo v okviru prava Unije.

Izstopna obdavčitev je namenjena preprečevanju erozije davčne osnove v državi izvora, ko se sredstva, ki vključujejo nerealizirane dobičke, brez spremembe lastništva prenesejo iz davčne jurisdikcije zadevne države. Ker mora biti uporaba izstopne obdavčitve v Uniji v skladu s temeljnimi svoboščinami in sodno prakso Sodišča Evropske unije, ta direktiva upošteva tudi pravni vidik EU glede izstopne obdavčitve, in sicer tako da davčnim zavezancem omogoča odlog plačila zneska davka v okviru določenega večletnega obdobja in plačilo po obrokih.

Davčni zavezanci lahko poskušajo znižati znesek svoje davčne odločbe s prenosom svojega davčnega rezidentstva in/ali sredstev v jurisdikcijo z nizkimi davki. Take prakse izkrivljajo trg, saj povzročajo erozijo davčne osnove v državi odhoda in preusmerjajo prihodnje dobičke, da bi bili obdavčeni v namembni jurisdikciji z nizkimi davki. Če davčni zavezanci prenesejo svoje davčno rezidentstvo iz posamezne države članice, ta država v prihodnosti ne bo mogla uveljavljati pravice do obdavčitve prihodkov teh davčnih zavezancev, ki so morda že bili ustvarjeni, vendar še niso bili realizirani. Enaka težava nastopi, če davčni zavezanci prenesejo sredstva (brez odsvojitve) iz države članice in ta sredstva vključujejo nerealizirane dobičke.

Čeprav na splošno velja, da bi se morale omejitve glede priznavanja odhodkov za obresti uporabljati tudi za finančna podjetja, tj. finančne institucije in zavarovalnice, pa je splošno priznano tudi, da imata ta dva sektorja posebne značilnosti, ki zahtevajo bolj prilagojen pristop. To je predvsem zato, ker v nasprotju z drugimi sektorji gospodarstva v primeru finančnih podjetij finančni stroški in prihodki nastanejo ali se obračunajo kot del njihove osrednje dejavnosti. Glede na to, da razprave na tem področju v Uniji in na mednarodni ravni še niso dovolj napredovale, v finančnem in zavarovalniškem sektorju še ni bilo mogoče določiti posebnih pravil. Vendar pa je treba pojasniti, da je kljub začasni izključitvi teh finančnih podjetij, končni cilj vzpostaviti pravilo o omejitvi obresti s širokim področjem uporabe brez izjem.

Cilj predlaganega pravila je preprečevanje takšnega ravnanja z omejitvijo zneska obresti, ki se davčnemu zavezancu prizna kot odhodek v davčnem letu. Poleg tega se pričakuje tudi zmanjšanje nenaklonjenosti uporabi lastniškega financiranja. V ta namen se bodo neto stroški za obresti priznavali le do določenega deleža glede na bruto dobiček iz poslovanja davčnega zavezanca. Glede na to, da ta direktiva določa minimalno raven zaščite za notranji trg, naj bi se stopnja za priznavanje odhodkov določila pri vrhu lestvice (10–30 %), ki jo priporoča OECD. Države članice lahko nato uvedejo strožja pravila.

Večnacionalne skupine svoje subjekte, ki se nahajajo v jurisdikcijah z visokimi davki, pogosto financirajo z dolgom in poskrbijo, da te družbe nato plačajo umetno zvišane obresti odvisnim družbam, ki so rezidentke v jurisdikcijah z nizkimi davki. Na ta način se davčna osnova skupine (ali natančneje subjektov, ki plačajo umetno zvišane obresti) zmanjša v jurisdikcijah z visokimi davki in poveča v državi z nizkimi davki, v kateri se prejme plačilo obresti. Končni rezultat je znižanje davčne osnove za multinacionalno skupino kot celoto.

Sheme, ki jih obravnava ta direktiva, zajemajo primere, ko davčni zavezanci delujejo v nasprotju z dejanskim namenom zakonodaje in izkoriščajo razhajanja med nacionalnimi davčnimi sistemi, da bi zmanjšali znesek svoje davčne odločbe. Davčni zavezanci lahko izkoristijo nizke davčne stopnje ali dvojne odbitke ali zagotovijo, da njihovi dohodki ostanejo neobdavčeni, tako da v eni jurisdikciji zanje uveljavljajo odbitek, pri čemer se tudi v drugi jurisdikciji ne vključijo v davčno osnovo. Rezultati takih primerov izkrivljajo poslovne odločitve na notranjem trgu in bi lahko, če se ne obravnavajo na učinkovit način, ustvarili okolje nepoštene davčne konkurence. Z namenom boja proti praksam izogibanja davkom, ki neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga, ta direktiva določa pravila proti izogibanju davkom na šestih specifičnih področjih: priznavanje odhodkov za obresti, izstopna obdavčitev, klavzula o menjavi, splošno pravilo o preprečevanju zlorab, pravila o nadzorovanih tujih družbah in okvir za obravnavo hibridnih neskladij.

Ob upoštevanju tega ozadja ocena učinka tega predloga ni bila izvedena, in sicer iz naslednjih razlogov: obstaja močna povezava z delom OECD v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička, delovni dokument služb Komisije vsebuje veliko dokazov in analiz, zainteresirane strani so bile obširno vključene v posvetovanja o tehničnih vidikih predlaganih pravil v okviru predhodne stopnje, zlasti pa je sedaj v zvezi s to mednarodno prednostno nalogo politike potrebno takojšnje usklajeno ukrepanje na ravni EU.

Ločen delovni dokument služb Komisije, ki je priložen osnutku direktive, vsebuje najnovejšo analizo in dokaze ter obsežen pregled obstoječih znanstvenih študij in ekonomskih dokazov na področju erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. Navedeno temelji na nedavnih študijah, ki so jih med drugim pripravili OECD, Evropska komisija in Evropski parlament. Delovni dokument služb Komisije opozarja na dejavnike in najpogostejše opredeljene mehanizme, ki so v skladu s poročili OECD povezani z agresivnim davčnim načrtovanjem. V njem so povzete ugotovitve poglobljenega pregleda ključnih mehanizmov agresivnega davčnega načrtovanja na podlagi analize posameznih držav članic, ki je bila izvedena v imenu Komisije leta 2015. Delovni dokument služb Komisije navaja, kako direktiva dopolnjuje druge pobude za izvajanje rezultatov poročil OECD za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička v EU ter prispeva k skupni minimalni ravni zaščite proti izogibanju davkom.

Številne države članice, ki so članice OECD, so se zavezale, da bodo rezultate projekta za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička čim prej prenesle v nacionalno zakonodajo. Ob upoštevanju tega je sedaj ključnega pomena, da se doseže hiter napredek pri dogovoru o pravilih za usklajevanje izvajanja sklepov glede preprečevanja erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička v EU. Zaradi velike nevarnosti razdrobitve notranjega trga, do katere bi lahko prišlo zaradi neusklajenih enostranskih ukrepov držav članic, je Komisija v tem predlogu opredelila skupne minimalne rešitve za izvajanje. Komisija si je prizadevala, da bi hkrati ustrezno upoštevala, da je treba ukrepati hitro in da se je nujno treba izogniti temu, da delovanje notranjega trga ovirajo enostranski ukrepi, ki jih sprejmejo posamezne države članice (ne glede na to, ali so članice OECD ali ne) same, ali pa popolna odsotnost ukrepanja drugih držav članic. Preučena je bila tudi možnost, da se predlaga nezavezujoče ukrepe, ampak je bila zavrnjena, ker ni primerna za zagotovitev usklajenega pristopa.

OECD je po objavi poročila o ukrepih proti eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička v začetku leta 2013 in potrditvi tako imenovanega akcijskega načrta za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička s strani voditeljev držav skupine G20 septembra 2013 začel dvoletno obdobje intenzivnega dela, ki se je zaključilo novembra 2015 z dokončanjem 13 poročil. Ta poročila določajo nove ali okrepljene mednarodne standarde in konkretne ukrepe za pomoč državam pri preprečevanju erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. V tem okviru so članice OECD in skupine G20 zavezane k upoštevanju tega celovitega svežnja in njegovemu doslednemu izvajanju.

Hibridna neskladja so posledica razlik v pravni opredelitvi plačil (finančni instrumenti) ali subjektov, ko vzajemno delujeta dva pravna sistema. Takšna neskladja lahko pogosto vodijo do dvojnih odbitkov (tj. odbitka v obeh državah) ali odbitka prihodkov v eni državi brez njihove vključitve v drugi. Davčni zavezanci, zlasti tisti v čezmejnih strukturah, pogosto izkoriščajo takšne razlike med nacionalnimi davčnimi sistemi in zmanjšujejo svojo celotno davčno obveznost v Uniji.

Dohodek, ki se preusmeri v odvisno družbo, je običajno mobilni pasivni dohodek. Pri običajni shemi bi se na primer najprej znotraj skupine lastništvo neopredmetenih sredstev (npr. intelektualna lastnina) preneslo na nadzorovano tujo družbo, temu pa bi sledilo preusmerjanje velikih zneskov dohodka v obliki licenčnin v zameno za pravico do uporabe sredstev, ki jih ima v lasti in jih upravlja nadzorovana tuja družba. Take prakse preusmerjanja dobička jasno vplivajo na delovanje notranjega trga, zlasti kadar se dohodek preusmerja iz EU v tretje države z nizkimi davki.

Poleg tega bi zaradi uporabe klavzule o menjavi dohodek, ki izvira iz tretjih držav in priteka v Unijo, država članica davčnega zavezanca obdavčila po isti stopnji kot dohodek domačega izvora, kar bi zagotovilo enako obravnavo med plačili iz Unije in tistimi iz tretjih držav. Na ta način bi države članice še naprej izpolnjevale svoje obveznosti v skladu z evropskim in mednarodnim pravom.

Ker ta direktiva ne vzpostavlja samostojnega sistema davka od dohodkov pravnih oseb in ne vključuje mehanizma za uskladitev davčnih osnov družb v skupini po vsej Uniji na tak način, kot je to urejeno v predlogu za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb, bi bilo logično, da se kot referenca uporabi zakonsko določena stopnja davka od dohodkov pravnih oseb v državi članici davčnega zavezanca, ki prejme tuje dohodke – vsaj do uresničitve načrtov za oživitev skupne konsolidirane osnove za davek od dohodkov pravnih oseb v skladu z napovedjo Komisije.

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 115 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta,

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora,

v skladu s posebnim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Sedanje politične prednostne naloge na področju mednarodnega obdavčevanja so osredotočene na zagotovitev, da se davek plača tam, kjer se ustvarijo dobički in vrednost. Zato je nujno, da se ponovno vzpostavi zaupanje v pravičnost davčnih sistemov in vladam omogoči, da učinkovito uveljavljajo svojo davčno suverenost. Ti novi politični cilji so bili pretvorjeni v konkretna priporočila za ukrepe v okviru pobude proti eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička (BEPS) Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD). Komisija je zaradi potrebe po bolj pravični obdavčitvi v svojem sporočilu z dne 17. junija 2015 predstavila akcijski načrt za pravično in učinkovito obdavčevanje dohodkov pravnih oseb v Evropski uniji (v nadaljnjem besedilu: akcijski načrt).

(2)Večina držav članic, ki so članice OECD, se je zavezala k izvajanju rezultatov 15 ukrepov za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička, ki so bili objavljeni 5. oktobra 2015. Za dobro delovanje notranjega trga je zato bistveno, da države članice najmanj izpolnijo svoje zaveze v okviru projekta o eroziji davčne osnove in preusmerjanju dobička, v širšem smislu pa sprejmejo ukrepe za preprečevanje praks izogibanja davkom ter zagotavljanje pravičnega in učinkovitega obdavčevanja v Uniji na dovolj dosleden in usklajen način. Na trgu, kjer so gospodarstva močno povezana, obstaja potreba po skupnih strateških pristopih in usklajenem ukrepanju, da se izboljša delovanje notranjega trga in kar najbolj poveča pozitivne učinke pobude za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. Poleg tega lahko samo skupni okvir prepreči razdrobljenost trga ter odpravi obstoječa neskladja in izkrivljanja trga. Nenazadnje bi nacionalni izvedbeni ukrepi, ki upoštevajo skupen pristop po vsej Uniji, davčnim zavezancem zagotovili pravno varnost v smislu skladnosti teh ukrepov s pravom Unije.

(3)Določiti je treba pravila, da se okrepi povprečna raven zaščite proti agresivnemu davčnemu načrtovanju na notranjem trgu. Ker bi bilo treba ta pravila vključiti v 28 različnih sistemov davka od dohodkov pravnih oseb, bi morala biti omejena na splošne določbe in izvajanje prepustiti državam članicam, saj so v boljšem položaju za oblikovanje posebnih elementov teh pravil na način, ki najbolj ustreza njihovim sistemom davka od dohodkov pravnih oseb. Ta cilj bi lahko dosegli z vzpostavitvijo minimalne ravni zaščite za nacionalne sisteme davka od dohodkov pravnih oseb v vsej Uniji. Zato je treba uskladiti odzive držav članic pri izvajanju rezultatov 15 ukrepov za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička, pri čemer je cilj izboljšati učinkovitost notranjega trga kot celote pri preprečevanju praks izogibanja davkom. Določiti je torej treba skupno minimalno raven zaščite za notranji trg na posameznih področjih.

(4)Vzpostaviti je treba pravila, ki veljajo za vse davčne zavezance, zavezane k plačilu davka od dohodkov pravnih oseb v državi članici. Ta pravila bi se morala uporabljati tudi za stalne poslovne enote zadevnih zavezancev za davek od dohodkov pravnih oseb, ki se lahko nahajajo v drugih državah članicah. Zavezanci za davek od dohodkov pravnih oseb so lahko rezidenti za davčne namene v državi članici ali ustanovljeni v skladu z zakonodajo države članice. Ta pravila bi se morala uporabljati tudi za stalne poslovne enote subjektov, ki so rezidenti za davčne namene v tretji državi, če se te nahajajo v eni ali več državah članicah.

(5)Določiti je treba pravila za preprečevanje erozije davčne osnove na notranjem trgu in preusmerjanja dobička iz notranjega trga. Za podporo pri doseganju tega cilja so potrebna pravila na naslednjih področjih: omejitve glede priznavanje odhodkov za obresti, izstopna obdavčitev, klavzula o menjavi, splošno pravilo o preprečevanju zlorab, pravila o nadzorovanih tujih družbah in okvir za obravnavo hibridnih neskladij. Če uporaba teh pravil povzroča dvojno obdavčitev, bi bilo treba davčnim zavezancem zagotoviti olajšavo v obliki odbitka za davek, plačan v drugi državi članici ali tretji državi, odvisno od primera. Namen pravil torej ne bi smel biti samo preprečevanje praks izogibanja davkom, ampak tudi izogibanje ustvarjanju drugih ovir na trgu, kot je na primer dvojna obdavčitev.

(6)Čezmejne skupine družb so v okviru prizadevanj, da bi zmanjšale svojo celotno davčno obveznost, vse bolj uporabljale preusmerjanje dobička, pogosto v obliki plačil umetno zvišanih obresti, iz jurisdikcij z visokimi davki v države z nižjimi davki. Pravilo o omejitvi obresti je nujno za preprečevanje takšnih praks, saj omejuje priznavanje odhodkov za neto finančne stroške davčnih zavezancev (tj. znesek, za katerega finančni odhodki presegajo finančne prihodke). Zato je treba določiti razmerje za pravico do priznavanja odhodkov, ki se nanaša na dohodke davčnega zavezanca pred obrestmi, davki in amortizacijo (EBITDA). Finančni prihodki, ki so oproščeni davka, se ne bi smeli pobotati s finančnimi stroški. Razlog je, da bi bilo treba pri določanju tega, koliko odhodkov za obresti se lahko prizna, upoštevati samo obdavčljivi dohodek. Za olajšanje dela davčnim zavezancem, pri katerih je tveganje v zvezi z erozijo davčne osnove in preusmerjanjem dobička majhno, bi bilo treba vedno zagotoviti priznavanje odhodkov za neto obresti do določenega najvišjega zneska, ki se uporabi, če bi bili priznani odhodki v tem primeru višji od deleža na podlagi dohodkov pred obrestmi, davki in amortizacijo. Če je davčni zavezanec del skupine, ki vloži zakonsko predpisane konsolidirane računovodske izkaze, bi bilo treba za namene dodelitve pravice do priznavanja odhodkov za višje zneske neto finančnih stroškov davčnim zavezancem upoštevati zadolženost celotne skupine. Pravilo o omejitvi obresti bi bilo treba v zvezi z neto finančnimi stroški davčnega zavezanca uporabiti brez razlikovanja na podlagi tega, ali stroški izvirajo iz dolgov na nacionalni ravni, čezmejni ravni znotraj Unije ali v tretji državi. Čeprav na splošno velja, da bi se morale omejitve glede priznavanja odhodkov za obresti uporabljati tudi za finančna podjetja, tj. finančne institucije in zavarovalnice, pa je splošno priznano tudi, da imata ta dva sektorja posebne značilnosti, ki zahtevajo bolj prilagojen pristop. Ker razprave na tem področju v Uniji in na mednarodni ravni še niso dovolj napredovale, v finančnem in zavarovalniškem sektorju še ni mogoče določiti posebnih pravil.

(7)Namen izstopnih davkov je zagotovitev, da v primeru, ko davčni zavezanec prenese sredstva ali svoje davčno rezidentstvo iz davčne jurisdikcije države, ta država obdavči ekonomsko vrednost morebitnega kapitalskega dobička, ustvarjenega na njenem ozemlju, tudi če ta dobiček v času izstopa še ni bil realiziran. Zato je treba določiti primere, v katerih za davčne zavezance veljajo pravila o izstopnem davku in se obdavčijo njihovi nerealizirani kapitalski dobički, ki so vključeni v njihova prenesena sredstva. Za izračun zneskov je ključno, da se določi tržna vrednost prenesenih sredstev, ki temelji na neodvisnem tržnem načelu. Znotraj Unije je treba obravnavati uporabo izstopne obdavčitve in nazorno predstaviti pogoje za skladnost s pravom Unije. V teh primerih bi morali imeti davčni zavezanci pravico, da znesek ocenjenega izstopnega davka plačajo takoj ali da odložijo plačilo zneska davka, po potrebi v povezavi z obrestmi in jamstvom, na določeno število let in svojo davčno obveznost plačajo po obrokih. Izstopni davek se ne bi smel zaračunati, če je prenos sredstev začasen in je predvideno, da se bodo sredstva vrnila v državo članico prenosnika, če se prenos opravi zaradi izpolnjevanja bonitetnih zahtev ali zaradi upravljanja likvidnosti, ali če gre za posle financiranja vrednostnih papirjev ali sredstva, ki so dana kot zavarovanje s premoženjem.

(8)Zaradi težav, povezanih z zagotavljanjem olajšave v obliki odbitka za davke, plačane v tujini, se države vedno pogosteje odločajo za izvzetje tujega dohodka iz obdavčitve v državi rezidentstva. Nenamerna negativna posledica tega pristopa pa je, da lahko spodbuja primere, ko neobdavčen ali nizko obdavčen dohodek vstopi na notranji trg in nato kroži – v številnih primerih neobdavčen – v Uniji, pri čemer se uporabljajo instrumenti, ki so na voljo v okviru prava Unije. Proti takšnim praksam se navadno uporabljajo klavzule o menjavi. Zato je treba določiti klavzulo o menjavi, ki je usmerjena proti nekaterim vrstam tujega dohodka, na primer razdelitvam dobička, prihodkom od odsvojitve delnic in dobičkom stalne poslovne enote, ki so oproščeni davka v Uniji in izvirajo iz tretjih držav. Ta dohodek bi moral biti, če je bil v tretji državi obdavčen pod določeno stopnjo, obdavčljiv v Uniji. Ker klavzula o menjavi ne zahteva nadzora nad nizko obdavčenim subjektom in zato dostop do zakonsko predpisanih računovodskih izkazov subjekta morda ni na voljo, je lahko izračun efektivne davčne stopnje zelo zapleten. Zato bi morale države članice, kadar uporabijo klavzulo o menjavi, uporabiti zakonsko določeno davčno stopnjo. Države članice, ki uporabijo klavzulo o menjavi, bi morale za davek, plačan v tujini, zagotoviti olajšavo v obliki odbitka, da se prepreči dvojna obdavčitev.

(9)Splošna pravila o preprečevanju zlorab se v davčne sisteme vključijo za boj proti praksam davčne zlorabe, ki še niso bile urejene s posebnimi določbami. Vloga splošnih pravil o preprečevanju zlorab je torej odpraviti vrzeli, ki ne bi smele vplivati na uporabo posebnih pravil proti zlorabi. V Uniji bi bilo treba uporabo splošnih pravil o preprečevanju zlorab omejiti na ureditve, ki so „povsem umetne“ (nepristne); drugače pa bi moral davčni zavezanec imeti pravico, da izbere davčno najbolj učinkovito strukturo za svoje poslovne dejavnosti. Poleg tega je pomembno zagotoviti, da se splošna pravila o preprečevanju zlorab v domačih primerih znotraj Unije in v razmerju do tretjih držav uporabljajo na enoten način, tako da se področje in rezultati njihove uporabe v domačih in čezmejnih primerih ne razlikujejo.

(10)Učinek pravil o nadzorovanih tujih družbah je, da se dohodek nizko obdavčene nadzorovane družbe ponovno pripiše njeni matični družbi. Matično družbo se nato obdavči za ta pripisani dohodek v državi, kjer je rezidentka za davčne namene. Glede na prednostne naloge politike zadevne države se lahko pravila o nadzorovanih tujih družbah uporabljajo za celotno nizko obdavčeno odvisno družbo ali pa samo za dohodek, ki je bil umetno preusmerjen v odvisno družbo. Zaželeno je, da se obravnavajo tako primeri v tretjih državah kot v Uniji. Zaradi spoštovanja temeljnih svoboščin bi moral biti učinek pravil znotraj Unije omejen na ureditve, katerih posledica je umetno preusmerjanje dobičkov iz države članice matične družbe v nadzorovano tujo družbo. V tem primeru bi bilo treba zneske dohodka, pripisane matični družbi, prilagoditi ob upoštevanju neodvisnega tržnega načela, tako da država matične družbe obdavči zneske dohodka nadzorovane tuje družbe samo, če niso skladni s tem načelom. Področje uporabe pravil o nadzorovanih tujih družbah bi moralo izključevati finančna podjetja, ki imajo davčno rezidentstvo v Uniji, vključno s stalnimi poslovnimi enotami takšnih družb, ki se nahajajo v Uniji. Razlog za navedeno je, da bi morale biti možnosti za legitimno uporabo pravil o nadzorovanih tujih družbah v Uniji omejene na umetne primere brez ekonomske substance, kar bi pomenilo, da močno reguliranega finančnega in zavarovalniškega sektorja ta pravila zelo verjetno ne bi zajela.

(11)Hibridna neskladja so posledica razlik v pravni opredelitvi plačil (finančni instrumenti) ali subjektov, pri čemer te razlike postanejo očitne pri vzajemnem delovanju pravnih sistemov dveh jurisdikcij. Posledica takih neskladij je pogosto dvojni odbitek (tj. odbitek v obeh državah) ali odbitek dohodka v eni državi brez njegove vključitve v davčno osnovo v drugi državi. Da bi to preprečili, je treba določiti pravila, v skladu s katerimi bi morala v primeru neskladja ena od obeh jurisdikcij podati pravno opredelitev hibridnega instrumenta ali subjekta, druga jurisdikcija pa bi jo morala sprejeti. Čeprav so se države članice v okviru skupine za kodeks ravnanja na področju podjetniškega obdavčevanja dogovorile o smernicah v zvezi z davčno obravnavo hibridnih subjektov in hibridnih stalnih poslovnih enot znotraj Unije ter v zvezi z davčno obravnavo hibridnih subjektov v odnosih s tretjimi državami, je treba kljub temu sprejeti zavezujoča pravila. Poleg tega pa je treba omejiti področje uporabe teh pravil na hibridna neskladja med državami članicami. Hibridna neskladja med državami članicami in tretjimi državami je treba dodatno preučiti.

(12)Pojasniti je treba, da izvajanje pravil proti izogibanju davkom iz te direktive ne bi smelo vplivati na obveznosti davčnih zavezancev, da spoštujejo neodvisno tržno načelo, ali pravico države članice, da davčno obveznost prilagodi navzgor v skladu z neodvisnim tržnim načelom, kjer je to primerno.

(13)Opravljeno je bilo posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov v skladu s členom 28(2) Uredbe (EU) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta. Za obdelavo osebnih podatkov v okviru te direktive se uporabljata pravica do varstva osebnih podatkov v skladu s členom 8 Listine EU o temeljnih pravicah ter Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta.