SL Uradni list Evropske unije C 264/35

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o Zeleni knjigi o maloprodajnih finančnih storitvah – Boljši produkti, večja izbira ter večje priložnosti za potrošnike in podjetja

(COM(2015) 630 final)

(2016/C 264/05)

Poročevalka: Milena ANGELOVA

Evropska komisija je 10. decembra 2015 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Zelena knjiga o maloprodajnih finančnih storitvah – Boljši produkti, večja izbira ter večje priložnosti za potrošnike in podjetja

(COM(2015) 630 final).

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 13. aprila 2016.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 516. plenarnem zasedanju 27. in 28. aprila 2016 (seja z dne 27. aprila) s 191 glasovi za in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO pozdravlja izraženi cilj Komisije v zvezi z objavo te zelene knjige in dejstvo, da je Komisija na pravi poti ter ima ambiciozen program za izvajanje akcijskega načrta o oblikovanju unije kapitalskih trgov (1).

1.2 EESO podpira zamisel Komisije o prizadevanju za lajšanje čezmejne distribucije maloprodajnih finančnih storitev in možnosti, da potrošniki zamenjajo ponudnika. S takimi ukrepi naj bi zagotovili konkurenčnejšo tržno strukturo in povečali koristi potrošnikov finančnih storitev, vključno s spodbujanjem enakega dostopa do mehanizmov izvensodnega reševanja sporov v vseh državah članicah (2).

1.3 EESO pozdravlja pristop Komisije iz zelene knjige, da se poiščejo ustrezne politike za spodbujanje obeh strani trga maloprodajnih finančnih storitev – ponudbe in povpraševanja.

1.4 EESO podpira zamisel, da bi morali potrošniki, če je le mogoče, imeti priložnost za primerjavo različnih produktov, da se lahko ozaveščeno odločajo. V zvezi s tem v celoti podpira direktivo o trgih finančnih instrumentov (MiFID) II, medtem ko še vedno pripravlja mnenje o nedavno predlaganih revizijah (3), in uredbo o paketnih naložbenih produktih za male vlagatelje in zavarovalnih naložbenih produktih, pri čemer sta potrebna boljša preglednost ter razkrivanje informacij (4).

1.5 Med cilje zelene knjige spada tudi zmanjšanje razdrobljenosti trga na področju maloprodajnih finančnih storitev. EESO želi zato poudariti, da ni nobenih popolnoma zanesljivih dokazov, da razlike v cenah povzroča le nedelovanje trga v EU. Na cene produktov in storitev vplivajo tudi nacionalni in lokalni dejavniki, kar otežuje usklajevanje cen med državami članicami. Premija avtomobilske zavarovalne police za potrošnika v eni državi članici in enakovredna premija za potrošnika v drugi državi članici se lahko zelo razlikujeta zaradi škodnega količnika, ki temelji na številu prometnih nesreč ali številu primerov goljufij v posamezni državi. Podobno se lahko kreditne obrestne mere potrošnikov razlikujejo med državami članicami, odvisno od njihove ravni problematičnih terjatev. Taki lokalni dejavniki so v zeleni knjigi pravilno navedeni, treba pa bi jih bilo dodatno analizirati. EESO zato z zanimanjem pričakuje rezultate posvetovanj in Komisijo poziva, naj še naprej išče morebitne dokaze o nezadostni konkurenci ter jasnejše razloge za pojasnitev zaznanih razlik v ceni. Komisija bi morala to raziskati tudi v okviru ocene učinka, ki jo bo izvedla pred oblikovanjem pričakovanih pravnih predlogov.

1.6 Hkrati želi EESO poudariti, da so številne težave, izpostavljene v zeleni knjigi o maloprodajnih finančnih storitvah iz leta 2007 (5), osem let pozneje še vedno aktualne v sedanji zeleni knjigi. EESO je na splošno podprl prejšnjo zeleno knjigo (6) in pohvalil sprejete ukrepe za iskanje praktičnih rešitev (7). Kljub nekaterim pozitivnim rezultatom je napredek omejen, težave za delovanje enotnega trga na področju maloprodajnih storitev pa še vedno niso odpravljene. EESO zato meni, da je treba rezultate posvetovanj v zvezi z novo zeleno knjigo tokrat prenesti v ambicioznejši program, s katerim bi premagali dolgoročne težave.

1.7 V zeleni knjigi so obravnavani raznoliki finančni produkti, vendar ni mogoče doseči večje izbire in več možnosti hkrati za vse izmed njih. Zanje bodo jasno potrebne različne prednostne obravnave in časovni okviri. EESO predlaga, da bi se rezultati postopka posvetovanja prednostno uporabili za enostavnejše produkte, v zvezi s katerimi imajo lokalni dejavniki razmeroma manjši pomen. Tako se bosta postopku oblikovanja enotnega trga za finančne produkte zagotovila zagon in zaupanje. Med te produkte lahko spadajo plačilne storitve, vseevropski pokojninski produkti, varčevalni računi ter avtomobilsko in življenjsko zavarovanje. Eden prvih korakov bi bila lahko uporaba sistema bonusov in malusov v avtomobilskem zavarovanju v vseh državah članicah, kar zmanjšuje pomembnost lokalnih dejavnikov in zavarovalne premije tesno povezuje s profili posameznikov. Temu bi morali v časovnem okviru slediti produkti, kot so hipoteke, potrošniška posojila, zavarovanje poklicne odgovornosti in upravljanje sredstev.

1.8 Medtem ko so v zeleni knjigi poudarjene zlasti digitalne tehnologije, EESO meni, da bi bilo treba upoštevati dva pomembna dejavnika za večje čezmejno povpraševanje po produktih: — finančno izobraževanje je dejansko ključni vidik za ohranjanje zaupanja v finančni sistem ter odgovorno potrošnjo finančnih produktov. EESO je že izrazil svoje mnenje o tej zadevi (8), — finančno svetovanje je treba dobro regulirati na ravni EU ter jasno ločevati med svetovanjem in trženjem. V ta namen je treba nameniti pozornost tudi storitvam neodvisnih posrednikov.

1.9 EESO meni, da si je nujno čim bolj prizadevati, da bi se preprečilo ponovno spreminjanje direktiv (kot sta revidirana direktiva o plačilnih storitvah in direktiva o hipotekarnih kreditih (9)), ki so bile sprejete pred kratkim. Zagotoviti je treba nekaj časa za učinkovito uporabo ukrepov, nove regulativne ukrepe pa je treba izvajati preudarno, da ne bi pretirano regulirali finančnih trgov.

2. Cilj zelene knjige Predhodno delo Komisije in EESO na področju maloprodajnih finančnih storitev

2.1 Evropska komisija je objavila zeleno knjigo v povezavi z akcijskim načrtom o oblikovanju unije kapitalskih trgov (10), da bi preučila, kako se lahko še bolj poveča odprtost evropskega trga za maloprodajne finančne storitve, in sicer za zavarovanja, kredite, plačila, tekoče in varčevalne račune ter druge naložbene produkte za male vlagatelje, in s tem dosežejo boljši rezultati za potrošnike in podjetja, hkrati pa se ohrani ustrezna raven varstva potrošnikov ter vlagateljev na evropski in nacionalni ravni.

2.2 V zeleni knjigi so obravnavani predvsem izzivi digitalizacije, kar lahko prispeva k znižanju cen in izboljšanju primerljivosti produktov, s čimer se krepi ozaveščenost potrošnikov pri sprejemanju finančnih odločitev. Na dolgi rok bi morala digitalizacija podjetjem omogočiti, da bi bili njihovi produkti na voljo povsod v Uniji, s čimer bi se približali temu, da bi enotni evropski trg postal resničnost.

2.3 Še eno pomembno vprašanje v zeleni knjigi je krepitev zaupanja, ki je ključno pri širitvi enotnega trga na področju finančnih maloprodajnih storitev. V dokumentu je v zvezi z doseganjem teh ciljev poudarek na tem, kako bi se dosegla večja razumljivost storitev in produktov.

2.4 V zeleni knjigi se preučuje tudi, kaj je mogoče storiti, da bi enotni trg na področju finančnih storitev konkretno izboljšal življenje ljudi v EU ter ustvaril nove tržne priložnosti za ponudnike ter tako podprl rast evropskega gospodarstva in ustvaril nova delovna mesta.

3. Pripombe glede trenutnega stanja trgov za maloprodajne finančne storitve

3.1 EESO meni, da so razdrobljenost trgov za maloprodajne finančne storitve, izpostavljeno v zeleni knjigi, skupaj povzročili vpliv nacionalnih in lokalnih dejavnikov na cene produktov in storitev (pravne, regulativne in kulturne posebnosti ter posebnosti na področju javnih sistemov socialnega varstva) ter izzivi na trgu, povezani s povpraševanjem in ponudbo, ki jih bo treba obravnavati v prihodnosti.

3.2 Glavni izzivi, povezani s ponudbo, so: — neupravičene in nepotrebne razlike v nacionalnih predpisih, ki so posledica čezmernega prenašanja zakonodaje ter nacionalnih tradicij in posebnosti, pa tudi drugih nacionalnih razlik pri dejavnikih, ki vplivajo na stroške poslovanja, — težave pri čezmejni identifikaciji strank in vira njihovih sredstev, — težave s čezmejnim vrednotenjem premoženja strank in izvrševanje zavarovanja s premoženjem, — različni pravni mehanizmi v državah članicah, zlasti v zvezi z zasegom nepremičnin v okviru zavarovanj s premoženjem (tj. dolžina postopkov zasega premoženja, potrebna vključitev notarja, različna pravila glede zemljiške knjige).

3.3 Glavni izzivi, povezani s povpraševanjem, so: — potrošniki, ki so navajeni na določen standard varstva v svoji državi, se ne morejo zanašati na enak standard v drugi državi članici, — neenako izvrševanje skladnosti z evropskimi zakonodajnimi zahtevami, — neenak dostop do zunajsodnih pravnih sredstev za potrošnike finančnih storitev v različnih državah članicah (11), — jezikovne ovire, — zahteve za spretnosti in kvalifikacije finančnih svetovalcev so v pristojnosti nacionalnih regulativnih organov, vendar niso poenotene med državami članicami. Malo je pristojnih finančnih svetovalcev, ki bi objektivno svetovali, zlasti na področju čezmejnih nakupov.

3.4 EESO se strinja tudi, da razvoj digitalizacije ustvarja novo okolje ter znatno širi obseg za zagotavljanje novih storitev in boljšo čezmejno dejavnost. Vendar je treba paziti, da digitalnega napredka ne bi uporabili za zavajanje potrošnika s ponujanjem preveč zapletenih, nepomembnih ali težko primerljivih informacij o finančnih storitvah.

3.5 Odbor poudarja, da se finančna pismenost oseb še vedno zelo razlikuje med različnimi kraji ter je razmeroma nizka v primerjavi z drugimi razvitimi državami, kot so ZDA, Avstralija in Kanada (12). Predprodajno finančno svetovanje ni dobro urejeno in ne zagotavlja, da bodo stranke izbrale najustreznejše produkte, pri čemer so strokovne storitve finančnega svetovanja premalo razvite v primerjavi z nekaterimi državami zunaj EU.

3.6 Možnosti, ki so na voljo zaradi novih tehnologij in vse večje ponudbe, tudi čezmejne ponudbe, prinašajo priložnosti, pa tudi nekaj morebitnih tveganj. Če potrošniki ne bi imeli potrebnega finančnega znanja, bi lahko prišlo do visokih ravni dolga, neplačil hipoteke in več primerov plačilne nesposobnosti. Ogroženi bi bili lahko potrošniki, ki zavarovalne in pokojninske produkte kupujejo prek spleta, ker produktov pogosto ne raziščejo dovolj ter lahko sklepajo pogodbe, ne da bi se tega zavedali (13). Nacionalni regulatorji bi morali zato zagotoviti, da družbe, ki produkte prodajajo prek spleta, upoštevajo t. i. dolžnost svetovanja, da se zagotovi varstvo potrošnikov. Obstaja več kot dovolj argumentov za dokazovanje pomembnosti finančnega izobraževanja in ustreznega svetovanja.

3.7 Potrošniki, ki ne razumejo pojma obrestnih obresti, dolgujejo več denarja ter plačujejo višje obrestne mere in stroške transakcij (14), medtem ko potrošniki s finančnim znanjem bolje načrtujejo, več prihranijo za obdobje upokojitve (15) in razpršijo finančna tveganja (16). To velja tudi na makroekonomski ravni, saj ima lahko finančna pismenost zelo ugoden učinek na nacionalno varčevanje in zbiranje bogastva (17). Zato se zelo priporoča jasnejša ločnica med dejavnostmi, vključenimi v trženje produktov, in dejavnostmi, vključenimi v prodajo produktov, zlasti kadar je vključeno tudi svetovanje. Svetovanje se nikakor ne bi smelo izrabljati za orodje za trženje, svetovalci pa bi morali biti resnično neodvisni. Predložiti bi bilo treba predpogodbene informacije ter jih jasno in izčrpno predstaviti. EESO je trdno prepričan, da so za ponovno vzpostavitev zaupanja v trge finančnih storitev, povečanje čezmejne dejavnosti in izboljšanje prenosljivosti finančnih produktov potrebni usmerjeni ukrepi za izobraževanje posameznih vlagateljev ter izboljšanje finančnih nasvetov.

4. Odgovori na vprašanja iz zelene knjige

4.1 Splošna vprašanja:

1. Za katere finančne produkte bi lahko izboljšana čezmejna ponudba okrepila konkurenco na nacionalnih trgih v smislu boljše izbire in cene?

4.1.1 Zelena knjiga vsebuje vprašanja v zvezi z različnimi bančnimi in nebančnimi produkti ter storitvami, čeprav obstajajo znatne razlike med glavnimi transakcijskimi produkti (kot so tekoči računi ali vezane vloge) in pogodbenimi produkti (kot so hipoteke ali varčevalni in naložbeni produkti). Kar zadeva varčevalne in naložbene produkte, bodo na trg vplivali nekateri drugi pravni instrumenti EU (kot je direktiva MiFID ali pobuda o oblikovanju unije kapitalskih trgov), ko bodo začeli veljati.

4.1.2 V zvezi z vsemi produkti iz zelene knjige ima čezmejno zagotavljanje storitev potencial za okrepitev konkurence na nacionalnih trgih. Na tej stopnji so produkti z največjim potencialom nedvomno pokojninski in naložbeni produkti. Glede na sistem točkovanja Komisije je trg za te produkte najslabši med 31 potrošniškimi trgi (18). Za pokojninske produkte, ki so na voljo, so značilni lokalna omejenost in visoke pristojbine. Ob upoštevanju inflacije, provizij za upravljanje in dodatnih plačil imajo ti produkti pogosto negativen realni donos ter dosegajo slabše rezultate od ustreznih tržnih kazalnikov (19). Zato EESO močno podpira zamisel enotnega trga za pokojninske produkte in zlasti za pripravo vseevropskega produkta osebnega pokojninskega zavarovanja (20), kar bo privedlo do okrepljene ekonomije obsega, nižjih cen ter večje izbire za potrošnike.

4.1.3 Nekateri zavarovalni produkti so enostavno prenosljivi, na primer produkti življenjskega zavarovanja, v okviru katerega je stranka zavarovana, tudi če se preseli zunaj lokalnih meja. Drugi zavarovalni produkti vsebujejo elemente, ki se urejajo lokalno in jih je treba prilagoditi, ko jih subjekti poskušajo distribuirati v različnih državah. Člen 11 direktive o distribuciji zavarovalnih produktov (21) določa, da morajo države članice vzpostaviti enotno kontaktno točko, ki je odgovorna za zagotavljanje informacij o predpisih o splošnih koristih v njihovih državah, EIOPA pa mora na svojem spletnem mestu objaviti spletne povezave do spletnih mest pristojnih organov, kjer so objavljene informacije o teh predpisih o splošnih koristih. Poleg tega čezmejno zagotavljanje storitev v celoti še vedno ne bo možno ali zaželeno, in sicer zaradi dejanskih potreb strank, ki uporabljajo produkte, ter razlik v vedenju in dejavnikih tveganja, ki vplivajo na pogoje produkta. EESO pozdravlja rešitve, s katerimi se bo pripomoglo k ublažitvi pomanjkanja prenosljivosti produktov, in priporoča, naj se v nekaterih primerih uvedejo vsaj delne rešitve, kot je možnost, da bi imetniki polic krili le razlike med višjim kritjem in nižjimi kritji v različnih državah članicah.

2. Katere ovire preprečujejo podjetjem, da bi finančne storitve zagotovila neposredno čez mejo, in potrošnikom, da bi produkte kupovali neposredno čez mejo?

4.1.4 Poglavitne ovire na strani ponudbe so navedene v točki 3.2. Da bi jih premagali, je treba: — poenostaviti čezmejne pravne postopke, povezane z učinkovitim izvrševanjem sodb sodišč, — imeti skupna pravila/standarde za: — identifikacijo strank v povezavi z zahtevami glede poznavanja stranke in preprečevanja pranja denarja, — identifikacijo podjetij na podlagi načina poslovanja ali pa na podlagi ustrezne identifikacije končnih upravičencev, — spletne pogodbe za finančne produkte (na primer skladi, gotovinski nakupi deleža itd.), — trženje in oglaševanje finančnih produktov ter storitev (zlasti pri agresivnih oglaševalskih kampanjah), — distribucijska podjetja, ki produkte dobavljajo strankam (na primer zavarovalne produkte), — standardizirane minimalne zahteve po informacijah za potrjevanje vira sredstev, — preglednost/primerljivost – minimalne standardizirane informacije o produktih in storitvah (zagotavljanje ne le informacij o stroških, ki jih bodo nosili potrošniki, ampak tudi o koristih, ki jih bodo imeli), — upoštevati finančne ovire, zlasti za varčevalne in naložbene produkte, ker lahko zelo vplivajo na dobičkonosnost. Številni produkti so bili razviti, da bi se na primer izkoristile priložnosti, ki so jih ustvarili davčni regulativni organi za posebno spodbujanje varčevanj (običajno so zaželena dolgoročna varčevanja, vendar se pragi ali nosilci, ki so predmet te ugodne obravnave, zelo razlikujejo med državami), — poskrbeti za zadostno komuniciranje domačega regulativnega organa z regulativnim organom države gostiteljice, da bi preprečili nalaganje dodatnih zahtev ali bremen, hkrati pa bi se ohranjala vzpostavljena raven varstva potrošnikov (npr. za zavarovalne produkte). Poleg tega bi bilo treba sprejeti ukrepe za preprečevanje razmer, v katerih ponudniki nosijo dodatne stroške pri zagotavljanju skladnosti z lokalnimi predpisi.

4.1.5 Poglavitne ovire na strani povpraševanja so navedene v točki 3.3.

3. Ali se katera koli od teh ovir lahko v prihodnje odpravi z digitalizacijo in inovacijami v sektorju finančne tehnologije?

4.1.6 Zaradi novih tehnologij, zlasti digitalizacije, je prvič mogoče doseči resničen napredek na področju čezmejnega zagotavljanja finančnih produktov. Imele bi lahko znatno vlogo pri zagotavljanju več in kakovostnejših informacij, povečevanju preglednosti in primerljivosti produktov ter identifikaciji strank. Prinašale bi lahko tudi koristi pri zmanjševanju stroškov z odpravo potrebe po fizično lociranih kontaktnih točkah. Ne morejo pa nadomestiti premagovanja drugih pomembnih ovir, kot sta neenaka raven usklajevanja pravnih ureditev in varstva potrošnikov.

4. Kaj se lahko stori, da se zagotovi, da digitalizacija finančnih storitev ne bo povzročila večje finančne izključenosti, zlasti oseb, ki so digitalno nepismene?

4.1.7 Nedvomno v prihodnosti nekatere osebe zaradi različnih vzrokov še vedno ne bodo mogle uporabljati digitalnih tehnologij. To ne bi smelo ovirati prizadevanja za spodbujanje uporabe teh tehnologij pri zagotavljanju finančnih produktov. Razlog za to je, da bodo tradicionalni načini zagotavljanja teh produktov obstajali še dolgo časa, poleg tega pa bodo lahko ti ljudje dostopali do večje izbire produktov na podlagi dobro urejenih storitev finančnega svetovanja.

5. Kakšen bi moral biti naš pristop, če bodo priložnosti v okviru rasti in širitve digitalnih tehnologij povzročile nova tveganja v zvezi z varstvom potrošnikov?

4.1.8 Z razširjeno uporabo digitalnih tehnologij bodo nedvomno nastali nekateri izzivi za informacijsko varnost ter varstvo podatkov in potrošnikov. Zato bi bilo treba poleg različnih predpisov, ki urejajo ponudbo finančnih produktov in povpraševanje po njih prek teh tehnologij, izvesti oceno tveganj, ki jih predstavljajo ti izzivi, ter predlagati načine za njihovo omejevanje.

6. Ali imajo stranke dostop do varnih, preprostih in razumljivih finančnih produktov po vsej Evropski uniji? Kaj se lahko v nasprotnem primeru stori, da bi se omogočil tak dostop?

4.1.9 Splošno sprejete opredelitve za varne, enostavne in razumljive finančne produkte ni. Splošno sprejeto je, da bi morali ti produkti imeti značilnosti, kot so preglednost cen, ustreznost in razumljivost v jeziku uporabnika za učinkovito komunikacijo, možnosti primerjave s podobnimi produkti, jasnost ter neposredni rezultati. Vseh teh značilnosti ni lahko doseči v tako zapletenem svetu, kot je finančni trg.

4.1.10 Produkti s temi značilnostmi v strogem smislu so redko na voljo na trgih, zato potrošniki nimajo lahkega dostopa do njih. To velja za države z dobro razvitimi finančnimi trgi in za države z manj razvitimi trgi. Široka ponudba produktov, ki obstajajo v nekaterih državah članicah, potrošnikom ni nujno v pomoč, ker lahko povzroči zmedo in težave pri določanju ter navsezadnje vodi v napačno odločitev.

4.1.11 Dostop do teh produktov se lahko zagotovi z vzpostavitvijo osnovnega razreda finančnih produktov (22) na evropski ravni, ki so v skladu s posebnimi standardiziranimi zahtevami, odvisno od potreb, ki naj bi jih zadovoljili. Biti bi morali certificirani in imeti posebno ime, da bi jih lahko potrošniki brez težav prepoznali. Tak razred lahko vključuje skupne produkte, kot so različni varčevalni računi in življenjsko zavarovanje, sklenjeno za določen čas. Zaradi razmeroma visoke čezmejne stopnje trženja kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) se pričakuje, da bi bilo mogoče ustvariti vseevropski standardizirani produkt osebnega pokojninskega zavarovanja na podlagi dejavnikov uspeha KNPVP in ga vključiti v isti razred. Z obstojem takega razreda produktov bi se povečalo zaupanje v finančne trge.

7. Ali kakovost izvrševanja zakonodaje EU o maloprodajnih finančnih storitvah po EU negativno vpliva na zaupanje potrošnikov in povezovanje trgov?

4.1.12 V številnih državah prihaja do čezmernega prenašanja (23), različnih razlag evropske zakonodaje, zamud pri usklajevanju, razlik pri prenosu evropske zakonodaje v nacionalno zakonodajo in razlik pri dejanski uporabi, zaradi česar so nastale pretirane upravne zahteve ter ovire. Vse to ovira združevanje in negativno vpliva na zaupanje potrošnikov.

4.1.13 Za varstvo potrošnikov so odgovorni evropski nadzorni organi. EESO se zavzema za izvajanje te naloge v skladu z naslednjimi načeli: — mobilnost potrošnikov med različnimi ponudniki ne bi smela biti brezpogojen cilj, ampak je vedno odvisna od izbire potrošnikov, na to pa vplivajo različni dejavniki: kakovost in raznolikost ponujenih produktov ter storitev, morebitno dopolnjevanje ponudb, raven zadovoljstva itd., — prakso povezanih prodaj paketnih finančnih produktov bi bilo treba izvajati previdno, pri čemer bi bilo treba potrošnikom zagotoviti jasne in pregledne informacije. Če so ti produkti na voljo, morajo biti sledljivi (24).

4.1.14 Nazadnje bi morali evropski nadzorni organi vedno dajati prednost praksam, ki so boljše za stranke. Prednost bi bilo treba dati: — zmanjšanju zapletenosti sedanjega regulativnega okvira, — zagotavljanju virov, potrebnih za dejavnosti evropskih nadzornih organov, — spodbujanju večje finančne pismenosti med potrošniki.

8. Ali je treba upoštevati še druge dokaze ali razvoj trga v zvezi s čezmejno konkurenco in izbiro na področju maloprodajnih finančnih storitev?

4.1.15 V zeleni knjigi sta dobro obravnavana trenutno prevladujoča trenda, tj. šibka čezmejna konkurenca na področju maloprodajnih finančnih storitev in omejena izbira finančnih produktov za potrošnike.

4.2 Pomoč potrošnikom pri čezmejnem nakupu finančnih produktov

4.2.1 Poznavanje ponudbe

4.2.1.1 Boljše informacije za stranke in pomoč pri zamenjavi ponudnika

9. Kakšen način bi bil najprimernejši za ozaveščanje potrošnikov o različnih produktih maloprodajnih finančnih storitev in zavarovalnih produktih, ki so na voljo v EU?

4.2.1.1.1 Spodbujanje finančne pismenosti in dostopnost finančnega svetovanja sta nedvomno bistvena. Potrošniki bi morali ne le imeti na voljo informacije, ki bi jih morali biti tudi sposobni razumeti, marveč tudi dostop do visokokakovostnih in ustreznih storitev finančnega svetovanja.

4.2.1.2 Kljub naraščajočemu trendu med potrošniki, da informacije pridobivajo prek digitalnih storitev, jih ima velik delež še vedno raje osebni stik, zlasti pri pogajanju o produktih. Banke bi ob upoštevanju trenutnega znanja, vedenja in preferenc potrošnikov lahko določile primernejše načine za izboljšanje znanja potrošnikov o finančnih storitvah, na primer z vseevropskim spletnim mestom EU za potrošnike. O virih financiranja takšnih spletnih strani bi bilo treba še razpravljati, vendar bi lahko združili prizadevanja nacionalnih vlad, lokalnih oblasti in tretjih agregatorjih. Pri ustvarjanju takšnega orodja je treba upoštevati, da primerjalniki zavarovalniških produktov sodijo predvsem v nacionalni kulturni okvir. Zato bo pri vseevropskem primerjalniku zavarovanj zelo zahtevno upoštevati raznolikost uporabnikov/strank v Evropi, zlasti kar zadeva primerjavo zavarovalnih tveganj, ki so še posebej povezana z določenim nacionalnim in lokalnim (kulturnim, pravnim, davčnim, socialnim itd.) okvirom.

10. Kaj se še lahko stori, da se olajša čezmejna distribucija finančnih produktov prek posrednikov?

4.2.1.2.1 EESO podpira prizadevanje, da bi se dosegel učinkovitejši, prilagodljivejši in preglednejši trg, ter podpira usmerjenost sedanje regulativne pobude v boljše varstvo potrošnikov. Meni, da bi bilo mogoče izboljšati tudi kakovost storitev, ki spremljajo zagotavljanje finančnih storitev, z boljšo uporabo prednosti digitalizacije in izkoriščanjem potenciala različnih posrednikov, in sicer z dobro usposobljenim in kvalificiranim osebjem ter ustrezno metodologijo za zagotavljanje popolnih, objektivnih in primerljivih informacij, na podlagi katerih se lahko potrošniki odločajo.

11. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi, da se spodbudi primerljivost in/ali olajša zamenjava maloprodajnih finančnih storitev od ponudnikov iz iste ali druge države članice? Če so, kateri so ti ukrepi in za katere segmente produktov naj se sprejmejo?

4.2.1.2.2 Zagotovljene informacije bi morale biti natančne, razumljive in ustrezne za uporabnike. Izogibati bi se bilo treba preplavljanju potrošnikov z informacijami in pretiranemu poenostavljanju resničnosti, da bi se poudarili boljši donosi. Dober primer tega je praksa zamenjave ponudnikov finančnih storitev v Združenem kraljestvu, v katerem za točnost zamenjave bank pošiljateljic in bank prejemnic jamči neodvisna tretja stran, s čimer se zagotovi preprost ter pregleden potek postopka zamenjave v sedmih delovnih dneh. Še druga dobra praksa je prenosljivost hipotekarnih posojil v Italiji, ki je bila uvedena leta 2006 (25).

4.2.1.3 Obravnava zapletenih in nedopustno visokih provizij za tuje transakcije

12. Kaj je še mogoče storiti na ravni EU, da bi se reševal problem previsokih provizij, ki se zaračunavajo za čezmejna plačila (npr. kreditna plačila) v zvezi z različnimi valutami v EU?

4.2.1.4 Uredba (ES) št. 924/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (26) je že odpravila razlike med pristojbinami za čezmejna plačila v eurih in za plačila v eurih na nacionalni ravni. Mogoče bi bilo izvesti priložnostno oceno, s katero bi preverili, ali bi bila uporaba te določbe za vse valute v EU (tj. uskladitev provizij za čezmejna in domača plačila, denominirana v določeni valuti), smiselna in bi koristila potrošnikom. Kar zadeva informacije za uporabnike plačilnih storitev v okviru prenovljene direktive o plačilnih storitvah (27), morajo ponudniki plačilnih storitev obvestiti stranko – uporabnika plačilnih storitev – pred podpisom zavezujoče pogodbe ali sprejetjem ponudbe o vseh pristojbinah, ki jih mora plačati ponudniku plačilnih storitev, pa tudi o dejanskem ali referenčnem menjalnem tečaju, ki se bo uporabil za plačilno transakcijo, če se opravi pretvorba valute. Prenovljena direktiva o plačilnih storitvah vsebuje podobne določbe glede informacij, ki jih ponudniki plačilnih storitev morajo posredovati plačniku in prejemniku plačila po izvedeni transakciji. EESO meni, da niso potrebni nadaljnji ukrepi, saj prenovljena direktiva o plačilnih storitvah že določa jasne zahteve glede preglednosti za ponudnike plačilnih storitev. Poleg tega bi bilo uporabo Uredbe (ES) št. 924/2009 o čezmejnih plačilih mogoče razširiti na druge valute v EU, ki niso euro.

13. Ali so poleg obstoječih zahtev o razkritju informacij (28) potrebni še kakršni koli nadaljnji ukrepi, da se zagotovi seznanjenost potrošnikov s provizijami, ki se zaračunajo za pretvorbo valute, ko opravijo čezmejno transakcijo?

4.2.1.5 EESO meni, da prenovljena direktiva o finančnih storitvah določa jasne zahteve glede preglednosti, ki bodo plačnikom in prejemnikom plačil omogočale ustrezno obveščenost o menjalnem tečaju, ki velja pred čezmejno transakcijo in po njej. To direktivo je treba v nacionalno zakonodajo prenesti do 13. januarja 2018, zato nadaljnji ukrepi niso potrebni.

4.2.2 Dostop do finančnih storitev povsod v Evropi

14. Kaj se lahko stori, da se omeji neupravičena diskriminacija na podlagi prebivališča v sektorju maloprodajnih finančnih storitev, vključno z zavarovanji?

Zagotavljanje maloprodajnih finančnih storitev v tujini ni preprosto in se lahko za operaterje izkaže za gospodarsko nevzdržno. Kulturne razlike med potrošniki glede pripravljenosti na tveganje, vedenja, izkušenj in finančne pismenosti se lahko izkažejo za prevelike. Banke se zavedajo, da je zaupanje ključen vidik finančnih odnosov. Zato se lahko raje odločijo za stopanje v stik s strankami z enakim znanjem in pričakovanji, ki jih razumejo. Skratka, v zvezi s tem bo v veliko pomoč usklajevanje pravil iz odgovora na vprašanje št. 2.

4.2.2.1 Za zavarovatelje je prebivališče pomembno, ker: je pri odločanju, na primer o pogojih in oblikovanju cen stanovanjskega zavarovanja, treba upoštevati lokalne dejavnike, kot sta podnebje ali seizmografija; brez določene kritične mase ni mogoče zagotavljati storitve na ustrezni podlagi. Modeli aktuarjev delujejo z veliko stopnjo napake, kadar število dogodkov, ki se uporablja za izračune, ni dovolj visoko. Kadar se poleg tega tveganja zavarujejo s pozavarovanjem, se z modeli pozavarovanj cena določa različno glede na kraj. — Zaradi teh elementov je zagotavljanje zavarovalnih storitev in produktov v tujini težje kot v državah, v katerih obstaja dovolj velik obseg dejavnosti, to pa ne bi smelo veljati za diskriminacijo na podlagi stalnega prebivališča strank. — Čezmejno zagotavljanje nekaterih zavarovalnih produktov je zelo zahtevno in skorajda nemogoče v primerih, ko se na dejanske potrebe strank odgovarja s produkti, ki so močno odvisni od kulturne različnosti in od razlik v obnašanju in v nacionalno močno pogojenih dejavnikih tveganja. — Upoštevati je treba psihološki vidik storitev. Zavarovalna storitev se zagotavlja, ko ima stranka že težave. Takrat stranka po pričakovanjih potrebuje podporo in razumevanje. Če pogodbo za zavarovalni produkt sklepa prek interneta z družbo iz tujine in morda v jeziku, ki ni njen materni jezik, se lahko počuti negotovo, čeprav v tem času potrebuje podporo. — Stranke imajo v nekaterih državah članicah v primeru škode raje odškodnino, v drugih državah pa dajejo prednost popravilu škode.

4.2.2.2 Večanje prenosljivosti produktov

15. Kaj se lahko stori na ravni EU za olajšanje prenosljivosti maloprodajnih finančnih produktov, na primer življenjskega in zasebnega zdravstvenega zavarovanja?

4.2.2.2.1 Na splošno bi bili zavarovalni produkti, ki zagotavljajo osebni prejemek ali enostavno izplačilo, lažje prenosljivi od tistih, ki zagotavljajo storitev ali obravnavanje zahtevkov.

4.2.2.2.2 Produkti življenjskega zavarovanja so že delno prenosljivi v smislu, da je stranka zavarovana med potovanjem v tujino, razen v nekaterih primerih, če potuje v države z visokim tveganjem. V okviru lokalnega življenjskega zavarovanja je zavarovana tudi ne glede na to, kje je. Zgodi se lahko, da se imetnik police v drugo državo ne preseli kot popotnik, ampak kot rezident za neomejen čas. V tem primeru bi moralo biti mogoče obdržati zavarovanje s prilagoditvijo premije ali kritja police. V vseh teh primerih bi zavarovalni produkti zagotavljali določen znesek denarja.

4.2.2.2.3 Drugi zavarovalni produkti niso sami po sebi lahko prenosljivi, ker so njihovi pogoji neločljivo povezani z elementi na državni ravni. V primeru zdravstvenega zavarovanja sta denimo zasnova in cena produkta odvisna predvsem od kritja v okviru sistemov javnega zdravstva v posamezni državi.

4.2.2.2.4 S tem je povezano tudi vprašanje obsega: prilagoditev produkta dejanskim razmeram posebej za stranko, ki bi to lahko zahtevala med življenjem v tujini, je teoretično mogoča, vendar bi to pomenilo odrekanje možnosti doseganja ekonomije obsega. Produkt bi bil preveč prilagojen primeru stranke, pri čemer bi bil subjekt, ki bi produkt zagotavljal, manj konkurenčen od dejanskih lokalnih ponudnikov. Najboljša možnost bi bila spodbujanje sodelovanja med zavarovalnicami, ki so prisotne v različnih evropskih državah.

4.2.2.3 Drug primer zavarovalnih produktov, ki zagotavljajo storitve, sta stanovanjsko in avtomobilsko zavarovanje. Ta produkta, ki zagotavljata popravilo škode ali obravnavata avtomobilske nesreče, od zavarovalnic zahtevata sporazume s ponudniki storitev v državi, pri čemer je za poslovno vzdržnost potreben določen obseg. Izvedljiva možnost bi bila spodbujati sodelovanje z lokalnimi (zavarovalnimi) družbami za zagotavljanje te storitve v drugih državah.

4.2.2.4 Olajševanje dostopa do zavarovanja poklicne odgovornosti in njegovega čezmejnega priznavanja

16. Kaj je mogoče storiti na ravni EU, da bi se ponudnikom storitev olajšala dostop do obveznega zavarovanja poklicne odgovornosti in njegovo čezmejno priznavanje?

4.2.3 Eden od načinov za omogočanje čezmejnega dostopa do obveznega zavarovanja poklicne odgovornosti bi bila uskladitev zneskov in pogojev obveznega zavarovanja poklicne odgovornosti.

4.2.3.1 Krepiti zaupanje ljudi v izkoriščanje priložnosti drugod po Evropi

4.2.3.2 Olajševanje dostopa do zavarovanja poklicne odgovornosti in njegovega čezmejnega priznavanja

17. Ali je treba sprejeti nadaljnje ukrepe na ravni EU, da se izboljšata preglednost in primerljivost finančnih produktov (zlasti z digitalnimi rešitvami) ter s tem okrepi zaupanje potrošnikov?

4.2.3.2.1 EESO meni, da so neodvisna spletna mesta, ki bi zagotavljala informacije in omogočala primerjavo posameznih produktov in storitev, ki jih zagotavljajo različni ponudniki v posameznih državah, edina mogoča dobra možnost za povečanje ozaveščenosti. Močno priporoča zamisel o namensko vzpostavljeni uradni spletni strani, ki bi jo lahko podpiral skrbnik, imenovan na zakonodajni ravni, pri čemer bi morali ponudniki posodabljati informacije v določenih časovnih intervalih, ali pa mreži, ki bi jo vzpostavile potrošniške organizacije v državah članicah. Prav tako bi bilo mogoče povezati različna spletna mesta v decentraliziran in medsebojno povezan sistem. Ko se za primerjavo uporabljajo digitalne rešitve, bi morale platforme zagotavljati jasne informacije za namen primerjave enakovrednih produktov in tveganj, ki bi jim bili lahko izpostavljeni potrošniki med njihovo uporabo. Kadar je razlik več, kot bi jih bilo mogoče primerjati v okviru platform, ki se običajno osredotočajo zlasti na ceno, bi bilo treba jasno navesti značilnosti, ki niso vključene v primerjavo. Navesti bi bilo treba tudi vse pomembne pogoje, povezane z razločevanjem produkta. Potrošnike bi bilo treba jasno opozoriti o možnih tveganjih, povezanih z uporabo primerjalnih platform (na primer z združevanjem osebnih podatkov).

4.2.3.2.2 Primerjava bi morala zajemati bistvene parametre in ne bi smela biti zavajajoča. Uporaba osebnih podatkov bi morala biti omejena na najnižjo raven, potrebno za zagotavljanje koristi potrošnikom, informacije pa bi morale biti predložene jasno in lahko razumljivo.

4.2.3.3 Izboljšanje pravnih sredstev na področju maloprodajnih finančnih storitev

18. Ali bi se morali sprejeti kakršni koli ukrepi, da se okrepi ozaveščenost potrošnikov o mreži FIN-NET in njeni učinkovitosti v okviru izvajanja direktive o alternativnem reševanju potrošniških sporov?

4.2.3.3.1 Zunajsodno reševanje sporov je bistveno bolj prilagodljiv postopek od sodnega reševanja sporov: je cenejši, hitrejši in vključuje veliko manj formalnosti. Tak postopek je zlasti koristen mednarodno, pri čemer bi morala imeti mreža FIN-NET glede na želeno povečanje čezmejne ponudbe finančnih storitev in povpraševanja po njih večjo vlogo. Žal je ozaveščenost potrošnikov o prednostih mreže FIN-NET trenutno razmeroma nizka, zato bi bilo treba sprejeti ukrepe za krepitev njihove ozaveščenosti. Poleg tega je v mrežo FIN-NET včlanjenih le 22 od 28 držav članic EU (29). Če se to ne bo spremenilo, mreže FIN-NET ne bo mogoče uporabiti kot infrastrukturo za lajšanje oblikovanja enotnega trga za finančne storitve. Zato bi bilo treba natančno preučiti možnosti regulativne zahteve v zvezi s tem.

19. Ali imajo potrošniki ustrezen dostop do finančnega nadomestila v primeru zavajajoče prodaje maloprodajnih finančnih produktov ali zavarovanja? Kaj je v nasprotnem primeru mogoče storiti, da bi se omogočil tak dostop?

4.2.3.3.2 V večini primerov takšnega dostopa ni. Pojem zavajajoče prodaje v veliki meri še vedno ni razumljen in se praktično ne uporablja zaradi njegove nejasne oblike in pomanjkanja izkušenj regulativnih organov (30). Marsikje so preskusi za določanje finančnih produktov, primernih za stranke, formalni in ne zagotavljajo izbire najprimernejših produktov zanje.

4.2.3.3.3 Dostop do finančnega nadomestila je mogoče zagotoviti, če se uvedeta enotna, natančna in praktična opredelitev pojma zavajajoče prodaje ter vseevropska regulativna praksa za sankcioniranje teh prodaj (31).

4.2.3.4 Varstvo žrtev v primeru plačilne nesposobnosti avtomobilskih zavarovalnic

20. Ali je treba sprejeti ukrepe za to, da škodni skladi iz drugih držav članic zagotovijo zavarovalno kritje za žrtve avtomobilskih nesreč, če zavarovalnica postane plačilno nesposobna?

4.2.3.5 Poglejmo primer najboljše prakse iz Španije. Španski subjekt Consorcio de Compensación de Seguros deluje kot zavarovalnica, če nobena zavarovalnica ne sprejme tveganja ali če ni zavarovalnice, na primer v primeru plačilne nesposobnosti, in sicer vedno podredno. Jamstvo tega subjekta se nanaša le na španske subjekte. Da bi se zagotovilo kritje žrtev avtomobilskih nesreč na enaki ravni, bo morala Komisija zahtevati vzpostavitev podobne jamstvene sheme v vseh državah članicah. Predvideti bi bilo mogoče razširitev podobnega instrumenta na evropski ravni v države, v katerih ne obstaja.

4.2.3.6 Večanje preglednosti in primerljivosti dopolnilnih zavarovanj

21. Kateri nadaljnji ukrepi se lahko sprejmejo za okrepitev preglednosti o dopolnilnih zavarovalnih produktih in za zagotavljanje, da potrošniki sprejmejo odločitev o nakupu teh produktov na podlagi ustreznih informacij? Ali je treba za sektor najema vozil sprejeti posebne ukrepe v zvezi z dodatnimi produkti?

4.2.3.6.1 Nova direktiva o distribuciji zavarovalnih produktov (32) določa okrepljene zahteve po preglednosti na področju informacij za zavarovalne distributerje, vključno z dopolnilnimi zavarovalnimi posredniki, čeprav v njihovem primeru veljajo nekatere omejitve (prag). Poleg tega se je leta 2015 pet velikih podjetij za najem vozil zavezalo k izboljšanju svojih spletnih mest, da bi potrošnikom zagotovila boljše informacije o izbirnih opustitvah zavarovanja in zavarovalnih produktih. To so koraki v pravo smer. Države članice bodo morale direktivo o distribuciji zavarovalnih produktov prenesti do 23. februarja 2018, zato je še prezgodaj napovedovati, ali so potrebni morebitni dodatni ukrepi. Hkrati je priporočljivo, da Komisija spremlja, ali bodo podjetja za najem vozil izpolnila svoje zaveze, pri čemer ne gre le za zavarovalne produkte, in preuči dodatne ukrepe za izboljšanje preglednosti ter preprečevanje škode za potrošnike.

4.2.3.6.2 V primeru sektorja najema vozil je treba upoštevati dejstvo, da se zahteve dodatnih zavarovalnih produktov pogosto razlikujejo glede na profil tveganja najemnika (kar je običajno povezano z limitom porabe za kreditno kartico) ali glede na avtomobilski škodni delež ali druge tržne značilnosti države članice. Vendar so v vsakem primeru predpogodbene informacije in prizadevanje za doseganje primerljivosti različnih ponudb pomembni za potrošnika, zato bi bilo pred analizo, ali so morda potrebni dodatni ukrepi, priporočljivo počakati na dokončno izvedbo zahtev iz te direktive.

4.3 Ustvarjanje novih tržnih priložnosti za ponudnike

4.3.1 Obravnavanje izzivov in priložnosti v okviru digitalizacije

4.3.1.1 Zagotavljanje pomoči podjetjem, da bolje izkoristijo digitalizacijo

22. Kaj se lahko stori na ravni EU, da bi se podjetja podprla pri oblikovanju in zagotavljanju inovativnih digitalnih finančnih storitev po Evropi z ustrezno ravnjo varnosti in varstva potrošnikov?

4.3.1.1.1 EESO pozdravlja spodbujanje inovativnih digitalnih finančnih storitev po Evropi. Pri tem priznava, da so banke največje ponudnice finančnih storitev, ki jih je prav tako treba spodbuditi k dejavnemu izkoriščanju priložnosti, ki jih omogoča digitalna revolucija. Zato morajo zanje veljati enaka pravila kot za njihove konkurente, ki zagotavljajo podobne storitve, zaradi česar je potreben pregled glavnih slojev bančnih predpisov na številnih področjih, da bi se lahko zagotovili enaki konkurenčni pogoji v zvezi z: — bonitetnimi zahtevami, — zagotavljanjem plačilnih storitev, — uporabnostjo zahtev glede postopkov v zvezi s poznavanjem stranke in preprečevanjem pranja denarja, — priporočili za varnost med plačili, — najsodobnejšo elektronsko varnostjo.

4.3.1.2 Omogočanje elektronskega podpisa in preverjanja identitete

23. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi, da se na ravni EU izboljša uporaba zakonodaje o preprečevanju pranja denarja, zlasti da se zagotovi, da lahko ponudniki storitev identificirajo stranke na daljavo, hkrati pa še naprej delujejo v skladu s standardi trenutnega okvira?

4.3.1.2.1 Še vedno obstajajo razlike med predpisi za elektronsko identifikacijo ter zahtevami glede poznavanja stranke in preprečevanja pranja denarja. Veljavni predpisi zahtevajo osebno identifikacijo in individualno ocenjevanje za trajno sprejetje strank. Zaradi teh zahtev je omejen razvoj popolnoma digitalnih finančnih storitev, pri čemer nastajajo pomembne ovire za sprejemanje novih potrošnikov in se višajo stroški.

4.3.1.2.2 Potrebni so dodatni ukrepi za premagovanje odsotnosti evropskega mehanizma za elektronsko identifikacijo in podpise zaradi razlik v nacionalnih praksah: čeprav so bili s predpisi določeni skupni standardi za digitalne podpise v državah članicah, je čezmejno priznavanje digitalnih podpisov ovirano zaradi načina, na katerega standarde na nacionalni ravni uporabljajo lokalni operaterji. Lokalni digitalni operaterji niso medsebojno povezani in to omejuje njihovo sposobnost, da bi evropskim potrošnikom zagotovili v celoti digitalizirane finančne storitve.

24. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi za spodbujanje uvedbe in uporabe elektronske identifikacije in elektronskih podpisov na področju maloprodajnih finančnih storitev, tudi glede varnostnih standardov?

4.3.1.2.3 Da, potrebni so ukrepi za: — podporo pri vzpostavljanju neodvisnih potrditvenih agencij za preverjanje identitete digitalnih strank in izvajanje preiskav za osebno prepoznavanje strank, — pojasnjevanje nasprotujočih si vidikov predpisov v zvezi z digitalno identifikacijo in postopkov v zvezi s preprečevanjem pranja denarja in poznavanjem stranke, — vzpostavljanje sodelovanja med finančnimi podjetji ter evropskimi in nacionalnimi regulativnimi organi na področju razvoja skupnih standardov za digitalno identifikacijo podpisov, ki jo bodo uporabljali tudi javni organi in finančna podjetja, — obravnavanje možnosti sprejetja enotne evropske digitalne identifikacije in podpisov, kar bo sčasoma postalo tudi podlaga za identifikacijo potrošnikov v finančnih institucijah.

4.3.1.3 Izboljševanje dostopa do finančnih podatkov in njihove uporabnosti

25. Kateri podatki so po vašem mnenju potrebni za oceno kreditne sposobnosti?

4.3.1.3.1 Čeprav obstaja splošen dogovor o vidikih finančnega stanja stranke, ki bi jih bilo treba uporabiti za ocenjevanje kreditne sposobnosti, kreditodajalci uporabljajo svoje strokovne ocene in notranje metode za oceno ter upravljanje vsakega posameznega primera. Zato bi se bilo treba izogibati pobudam, ki banke ali druge kreditne institucije zavezujejo, da morajo deliti obdelane informacije, ki jih pridobijo v zvezi s kreditno sposobnostjo svojih strank. Hkrati bi se lahko delili surovi (neobdelani) podatki, in sicer z dovoljenjem stranke in v skladu s standardi varstva podatkov v EU. Tako bi se izboljšala primerljivost ocene kreditne sposobnosti.

26. Ali so zaradi dejstva, da podjetja (vključno s tradicionalno nefinančnimi podjetji) vedno bolj uporabljajo osebne finančne in nefinančne podatke, potrebni nadaljnji ukrepi, da se olajša zagotavljanje storitev ali zagotovi varstvo potrošnikov?

4.3.1.3.2 Finančne institucije se poskušajo bolje seznaniti z vedenjem potrošnikov, da bi lahko uspešneje razpršile in prilagodile svoje produkte ter storitve. Pri tem ni jasnih pravil, kako bi bilo treba uporabljati zbrane podatke, celo v primeru soglasja potrošnikov. EESO meni, da bi bilo dobro poskrbeti za večjo jasnost v zvezi z uporabnostjo pravil na tem področju, da bi se zagotovilo varstvo potrošnikov in hkrati potrošnikom omogočilo koristi zaradi finančnih inovacij.

27. Ali bi bilo treba okrepiti zahteve glede oblike, vsebine ali dostopnosti podatkov o preteklih zavarovalnih zahtevkih (na primer v zvezi z zajetim obdobjem ali vsebino), da se podjetjem omogoči čezmejno zagotavljanje storitev?

4.3.1.3.3 Podatki o preteklih zavarovalnih zahtevkih vsebujejo občutljive osebne podatke strank. Domača zavarovalnica teh informacij ne sme predložiti drugim deležnikom, ampak samo dejanski stranki. Od stranke je odvisno, ali bo podatke o preteklih zavarovalnih zahtevkih poslala novi zavarovalnici. To ne pomeni ovire za čezmejne storitve, saj lahko stranka svoje podatke pošlje v državo, ki jo sama izbere. Hkrati bi morala Komisija s pomočjo organa EIOPA raziskati načine za spodbujanje standardizacije na področju izmenjave podatkov o preteklih zavarovalnih zahtevkih med zavarovalnicami in sprejetja sistemov bonusov in malusov.

4.3.1.4 Olajševanje zagotavljanja poprodajnih storitev

28. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi za zagotavljanje podpore podjetjem pri zagotavljanju popogodbenih storitev v drugi državi članici, v kateri nimajo podružnice ali hčerinske družbe?

4.3.1.4.1 Popogodbene storitve v drugi državi članici se ne bi smele razlikovati od storitev v državi, v kateri so ti produkti na voljo. To pomeni, da bi bilo treba produkt in povezane popogodbene storitve obravnavati kot enoten subjekt za čezmejno ponudbo finančnih produktov. Uporaba tega načela mora biti zagotovljena, sicer potrošniki ne bodo v enakovrednem položaju. Pomembno je, da ustrezni regulativni organi spremljajo uporabo tega načela.

4.3.1.4.2 Platforme, ki podpirajo podjetja pri čezmejni ponudbi njihovih produktov, bi morale vključevati tudi oddelek za popogodbene storitve. Praktičen način za ponudbo teh popogodbenih storitev bi bil spodbujanje podjetij, da oblikujejo skupine in sodelujejo, da bi dosegla zadosten obseg delovanja.

4.3.1.5 Usklajevanje postopkov za insolventnost fizičnih oseb, vrednotenje premoženja in izvrševanje zavarovanja s premoženjem

29. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi, da se kreditodajalci spodbudijo k čezmejnemu zagotavljanju hipotek ali kreditov?

4.3.1.5.1 Glavna težava na tem področju je povezana s prisilno izterjavo dolgov, če kreditojemalci ne izpolnjujejo svojih obveznosti v okviru posojilne pogodbe. Glede na to se kreditojemalcem čezmejno hipotekarno kreditiranje trenutno ne zdi privlačno, zato so potrebni dodatni ukrepi za spodbujanje notranjega trga EU na tem področju.

4.3.1.5.2 Hipoteke in posojila spadajo med finančne produkte, pri katerih na čezmejno trženje vplivajo številne ovire, ki jih je težko premagati. Zdi se, da bodo med vsemi finančnimi storitvami prav ti produkti tisti, pri katerih bo premagovanje ovir trajalo najdlje. Zato bi bilo začetno prizadevanje zdaj bolje osredotočiti na druge maloprodajne finančne storitve, pri katerih je ovir manj, ter pridobiti praktične izkušnje in zagon prek dejavnega dela na področju teh storitev.

4.3.2 Skladnost z različnimi regulativnimi zahtevami v državah članicah gostiteljicah

4.3.2.1 Olajševanje skladnosti s pravnimi zahtevami, ki veljajo v drugih državah članicah, za podjetja

30. Ali so potrebni ukrepi na ravni EU, da vlade držav članic ali pristojni nacionalni organi zagotovijo praktično pomoč (npr. prek enotnih kontaktnih točk), da bi se olajšala čezmejna prodaja finančnih storitev, zlasti za inovativna podjetja ali produkte?

4.3.2.1.1 Uporaba evropske zakonodaje na številnih področjih, kot je med drugim tudi zagotavljanje naložbenih produktov, je v različnih državah članicah nedosledna in si nasprotuje. Zato je treba za pomoč zaprositi nacionalne organe, da bi se odpravilo čezmerno prenašanje. Še ena dobra pobuda je mreža SOLVIT, ki na ravni EU pomaga podjetjem, ko se srečajo s težavami zaradi javnih organov, ki zakonodaje EU ne uporabljajo pravilno, enotne kontaktne točke pa pomagajo podjetjem pri izpolnjevanju obveznosti pri čezmejnem zagotavljanju storitev (33).

4.3.2.1.2 Smiselno bi bilo izkoristiti izkušnje mreže SOLVIT in prizadevanje usmeriti v doseganje rešitve, namenjene izključno finančnim produktom, boljšemu sodelovanju in usklajevanju med nacionalnimi regulativnimi organi, s pomočjo regulativnih organov inovativnim podjetjem pri razumevanju njihovih obveznosti.

31. S katerimi ukrepi bi se podjetjem olajšalo izkoriščanje prednosti, ki jih zagotavljata svoboda ustanavljanja ali prosto zagotavljanje storitev za inovativne produkte (kot je na primer poenostavljeno sodelovanje med nadzorniki v matičnih državah članicah in državah članicah gostiteljicah)?

4.3.2.2 Polna uporaba svobode ustanavljanja Za zavarovalnice je pogosto potrebna lokalna navzočnost, da tako bolje poznajo tveganja na kraju samem in stranke, ki naj bi jih zavarovale. Svoboda ustanavljanja na lokalni ravni je zato bistvenega pomena za zavarovalnice, kot so vzajemne družbe. Odsotnost evropskega priznavanja oblik socialnih podjetij, med njimi tudi vzajemnih družb, onemogoča ustanavljanje tovrstnih družb v državah članicah, ki jih ne priznavajo, kar zavira njihov čezmejni razvoj, pa tudi razvoj trgov in konkurence. EESO poziva Evropsko komisijo, Svet Evropske unije, Evropski parlament in države članice, naj spodbujajo priznavanje vzajemnih družb v Evropski uniji.

4.3.2.3 Oblikovanje avtonomnih ali bolje usklajenih ureditev na ravni EU

32. Pri katerih produktih maloprodajnih finančnih storitev bi bila lahko standardizacija ali ureditev z možnostjo vključitve najučinkovitejša za odpravo razlik med zakonodajami držav članic?

4.3.2.3.1 Z vidika čezmejne distribucije je treba nameniti pozornost naslednjim vprašanjem: — identifikacija strank prek elektronskih potrdil. EESO meni, da je treba v zvezi z zagotavljanjem finančnih storitev na daljavo voditi register priznanih izdajateljev elektronskih potrdil na ravni EU (vodil bi ga na primer Evropski organ za vrednostne papirje in trge), — možnost, da se ponudniki finančnih storitev seznanijo s kreditno zgodovino strank. Vodenje registra o kreditih na ravni EU je bistveno za čezmejno zagotavljanje finančnih storitev, zlasti tistih, povezanih z odobritvijo kredita, — postopki za zaseg nepremičnine, s katero se zavaruje odobritev posojila. Vire in prizadevanja je treba usmeriti v vzpostavitev poenotenega zakonodajnega okvira EU za izvrševanje zavarovanja s premoženjem pri čezmejnem zagotavljanju finančnih storitev, — v primeru zavarovalnih produktov je mogoča lažja standardizacija tistih produktov, ki zagotavljajo nadomestilo. Stranka bo prejela določen znesek denarja ne glede na to, kje živi. Zavarovalnica mora biti sposobna samo oceniti tveganje. Dober primer tega je življenjsko zavarovanje. Standardizacija in prenosljivost pa nista mogoči v primeru zavarovalnih produktov, ki zagotavljajo storitev (kot je na primer popravilo škode). To zlasti velja za produkte, kot so produkti zdravstvenega zavarovanja.

33. Ali so potrebni nadaljnji ukrepi na ravni EU v zvezi z načelom „lokacije tveganja“ v zakonodaji o zavarovanju in za pojasnitev pravil glede „splošnih koristi“ v zavarovalniškem sektorju?

4.3.2.3.2 Lokacija tveganja je običajno kraj običajnega prebivališča zavarovanca, z nekaterimi izjemami v primerih nepremičnin, kadar gre za lokacijo stavbe. To načelo je običajno standardizirano po svetu ter ima pravne in davčne posledice za sodelujoče strani. EESO meni, da načelo lokacije tveganja na področju zavarovanja ustreza namenu. Pri tem pa razume, da je treba pravila glede splošnih koristi revidirati, saj državam članicam omogočajo sprejetje zakonodaje, ki bo verjetno ovirala čezmejno distribucijo zavarovalnih produktov.

V Bruslju, 27. aprila 2016 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Georges DASSIS

(1) UL C 133, 14.4.2016, str. 17.

(2) UL C 181, 21.6.2012, str. 93, in UL C 181, 21.6.2012, str. 99. Poleg tega naj bi se položaj izboljšal že takoj, ko bodo države članice prenesle direktivo o alternativnem reševanju sporov (UL L 165, 18.6.2013, str. 63 in UL L 165, 18.6.2013, str. 1).

(3) COM(2016) 56 final, COM(2016) 57 final, UL L 173, 12.6.2014, str. 1 in UL L 257, 28.8.2014, str. 1.

(4) UL C 191, 29.6.2012, str. 80.

(5) COM(2007) 226 final.

(6) UL C 151, 17.6.2008, str. 1.

(7) UL L 257, 28.8.2014, str. 214; UL L 60, 28.2.2014, str. 34; UL L 337, 23.12.2015, str. 35; UL L 26, 2.2.2016, str. 19; UL L 173, 12.6.2014, str. 349.

(8) UL C 318, 29.10.2011, str. 24.

(9) UL L 337, 23.12.2015, str. 35 in UL L 60, 28.2.2014, str. 34.

(10) COM(2015) 468 final.

(11) Glej opombo 2.

(12) Stopnja finančne pismenosti se znotraj EU zelo razlikuje. V povprečju je finančno pismenih 52 % odraslih oseb, najvišje stopnje (vsaj 65 %) pa beležijo na Danskem, v Nemčiji, na Nizozemskem in Švedskem. Južnoevropske države dosegajo precej nižje stopnje: Grčija (45 %), Španija (49 %), Italija (37 %) in Portugalska (26 %). Podobno nizki so kazalniki za države, ki so se EU pridružile leta 2004 in pozneje: Bolgarija (35 %), Ciper (35 %) in Romunija (22 %). Evropa v svetovnem merilu v povprečju zaostaja za ZDA (57 %), Kanado (68 %) in Avstralijo (64 %). Vir podatkov: Klapper, Leora, Annamaria Lusardi, Peter van Oudheusden, Financial Literacy Around the World (Finančna pismenost po svetu), 2015.

(13) Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) v mnenju o varstvu potrošnikov ter prodaji zavarovalnih in pokojninskih produktov navaja, da se uporabniki pred nakupom produktov prek spleta o njih ne pozanimajo dovolj (EIOPA-BoS-14/198, 28. januar 2015, EIOPA, Opinion on sales via th internet of insurance and pension products (Mnenje o prodaji zavarovalnih in pokojninskih produktov prek spleta)).

(14) Lusardi, Annamaria in Peter Tufano (2015). Debt Literacy, Financial Experiences, and Overindebtedness (Dolžniška pismenost, finančne izkušnje in pretirana zadolženost), Journal of Pension Economics and Finance, zvezek 14, posebna številka 4, str. 332–368, oktober 2015.

(15) Behrman Jere R., Olivia S. Mitchell, Cindy K. Soo in David Bravo (2012). The Effects of Financial Education and Financial Literacy: How Financial Literacy Affects Household Wealth Accumulation (Učinki finančne izobrazbe in finančne pismenosti: Kako finančna pismenost vpliva na kopičenje premoženja gospodinjstev), American Economic Review: Papers & Proceedings, zvezek 102(3), str. 300–304.

(16) Abreu, Margarida in Victor Mendes (2010). Financial Literacy and Portfolio Diversification (Finančna pismenost in diverzifikacija portfeljev), Quantitative Finance, zvezek 10(5), str. 515–528.

(17) Jappelli, Tullio in Mario Padula, Investment in financial literacy and saving decisions (Naložbe v finančno pismenost in odločitve glede varčevanja), delovni dokument Centra za finančne študije (CFS), št. 2011/07.

(18) http://ec.europa.eu/consumers/consumer_evidence/consumer_scoreboards/10_edition/docs/cms_10_factsheet_en.pdf.

(19) The European Federation of Investors and Financial Services Users (Evropska zveza vlagateljev in uporabnikov finančnih storitev), Pension Savings: The Real Return (Pokojninska varčevanja: resnični donos), različica iz leta 2015, raziskovalno poročilo zveze Better Finance.

(20) Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA), Consultation Paper on the creation of a standardised PanEuropean Personal Pension product (PEPP) (Posvetovalni dokument o oblikovanju vseevropskega standardiziranega produkta osebnega pokojninskega zavarovanja), 2015.

(21) Direktiva (EU) 2016/97 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. januarja 2016 o distribuciji zavarovalnih produktov (UL L 26, 2.2.2016, str. 19).

(22) Kot je na primer opisano v Prilogi 1 k mnenju EESO na lastno pobudo o finančnem izobraževanju in odgovorni potrošnji finančnih produktov (UL C 318, 29.10.2011, str. 24).

(23) Komisija je v sporočilu Boljše pravno urejanje za boljše rezultate – agenda EU, COM(2015) 215 final, str. 7, čezmerno prenašanje zakonodaje opredelila tako: „Poleg tega gredo države članice pri izvajanju zakonodaje na nacionalni ravni pogosto dlje od tistega, kar zahteva zakonodaja EU (‚čezmerno prenašanje‘).“ V istem odstavku Komisija dodaja: „To lahko okrepi koristi, lahko pa tudi doda nepotrebne stroške za podjetja in javne organe, ti stroški pa se zmotno povezujejo z zakonodajo EU.“ Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo (INT) pripravlja informativno poročilo o praksah na področju prenosa zakonodaje, v katerem obravnava prav dodajanje nacionalnih določb direktivam EU. Evropski parlament pripravlja tudi študijo o čezmernem prenašanju v evropskih strukturnih in investicijskih skladih.

(24) UL C 82, 3.3.2016, str. 1.

(25) To je bilo izvedeno brez dodatnih stroškov za potrošnike; več tisoč gospodinjstev in MSP vsako leto izkorišča to možnost za ponovna pogajanja o svojih hipotekarnih posojilih ter tako prihrani na tisoče eurov. Ta praksa je bila tudi podlaga za sprejetje direktive o stanovanjskih kreditih, 2014/17/EU Evropskega parlamenta in Sveta, 4.2.2014 (UL L 60, 28.2.2014, str. 34).

(26) UL L 266, 9.10.2009, str. 11.

(27) UL L 319, 5.12.2007, str. 1.

(28) UL L 271, 9.10.2002, str. 16; UL L 176, 27.6.2013, str. 338; UL L 267, 10.10.2009, str. 7; UL L 319, 5.12.2007, str. 1; (COM(2013) 547 final – C7-0230/2013 – 2013/0264 (COD)). Glej člen 59 in člen 60(3).

(29) FIN-NET ima trenutno 56 članov iz 22 držav članic, za članstvo pa se nenehno prijavljajo nove organizacije – pričakovati je, da se bo ta proces pospešil po sprejetju direktive o alternativnem reševanju potrošniških sporov – International Directive on Information Document Requests Enforcement Process, 28. februar 2014.

(30) Pojem zavajojoče prodaje je podrobno pojasnjen v točki 3.7. Ta problem bo delno presežen z uporabo direktive o trgih finančnih instrumentov in preskusom stabilnosti, ki je predviden v njej za nekatere vrste proizvodov. Glej opombo 3.

(31) UL C 271, 19.9.2013, str. 61 in UL C 18, 19.1.2011, str. 24.

(32) UL L 26, 2.2.2016, str. 19.

(33) http://ec.europa.eu/internal_market/eu-go/index_en.htm.