SL Uradni list Evropske unije C 317/7

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o konkurenčnosti evropske steklarske in keramične industrije s posebnim poudarkom na podnebno-energetskem paketu

(raziskovalno mnenje na zaprosilo češkega predsedstva)

(2009/C 317/02)

Poročevalec: g. ZBOŘIL

Soporočevalec: g. CHRUSZCZOW

Marek Mora, podpredsednik češke vlade, pristojen za evropske zadeve, je v imenu prihodnjega češkega predsedstva v dopisu z dne 10. decembra 2008 Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosil, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti pripravi raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Konkurenčnost evropske steklarske in keramične industrije s posebnim poudarkom na podnebno-energetskem paketu.

Posvetovalna komisija za spremembe v industriji, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 4. junija 2009. Poročevalec je bil g. ZBOŘIL, soporočevalec pa g. CHRUSZCZOW.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje soglasno sprejel na 455. plenarnem zasedanju 15. in 16. julija 2009 (seja z dne 16. julija).

1. Sklepi in priporočila

1.1 Steklarska in keramična industrija EU je sestavni del gospodarske strukture Skupnosti in morda celo ena najstarejših industrij v regiji, saj ima skoraj štiritisočletno zgodovino. Trenutno se na področju konkurenčnosti sooča s številnimi izzivi, povezanimi predvsem z globalizacijo, vse bolj obsežno okoljsko zakonodajo in večjimi stroški energije.

1.2 Oba sektorja sta energetsko intenzivna. Uporabljata domače surovine, njuni izdelki pa se prodajajo predvsem v EU (vendar pa imata dva steklarska sektorja velik izvozni trg: steklena namizna posoda se izvaža po vsem svetu, steklena embalaža pa se uporablja pri večjem delu izvoza visokokakovostnih izdelkov EU). V obeh sektorjih je bilo neposredno ustvarjenih skoraj pol milijona delovnih mest, posredno pa še veliko več, in sicer v sektorju oskrbe s surovinami in v sektorjih, ki uporabljajo steklene in keramične izdelke (zlasti gradbeni sektor).

1.3 Na tej stopnji razvoja Skupnosti so ti izdelki zelo pomembni, saj trenutno ni na voljo veliko nadomestnih konkurenčnih materialov. Oba sektorja se soočata s konkurenco držav v razvoju, ki so izkoristile težavnejše poslovno okolje v EU.

1.4 Če se stekleni izdelki ustrezno predelajo, se s proizvodnjo energije iz obnovljivih virov in prihranki energije izravnajo porabljena energija in emisije CO2, ki nastanejo pri proizvodnji teh izdelkov. Uporaba steklenih izdelkov, katerih življenjska doba je lahko dvajset ali več let, je zato velikega pomena pri izpolnjevanju evropskih okoljskih ciljev na področju gradnje stanovanj, prometa in energije iz obnovljivih virov. Pri končni odstranitvi izdelkov po njihovem večkratnem recikliranju ne nastajajo emisije.

1.5 EESO meni, da je treba preučiti ključne vidike, ki vplivajo na konkurenčnost steklarske in keramične industrije, ter ustvariti spodbudnejše poslovno okolje v EU, kot priporočata študiji o teh sektorjih (1). Upoštevati je treba posebnosti obeh sektorjev, tj. različno uporabo in široko paleto izdelkov, okoljske koristi, stopnje energetske intenzivnosti, raven koncentracije sektorjev, vključno z regionalno razsežnostjo, ter delež MSP v obeh sektorjih.

1.6 Zaradi dolgoletne tradicije steklarske in keramične industrije in obrti je njena najdragocenejša in nenadomestljiva vrednota izkušena, predana, visoko izobražena in usposobljena delovna sila, ki prispeva h kulturni in družbeni dediščini svojih regij in skupnosti. To preprosto dejstvo je treba upoštevati pri vseh politikah. Žal pa se vpliv določenih politik na to dragoceno kulturno in zgodovinsko bogastvo pogosto podcenjuje ali celo spregleda.

1.7 Ne glede na trenutno gospodarsko krizo je treba preučiti ključna vprašanja ohranjanja in povečanja konkurenčnosti obeh sektorjev, saj gre za sistematična vprašanja, ki niso povezana s krizo.

1.8 Najprej je treba sektorja podpreti pri njunih prizadevanjih za spodbujanje inovacij, saj se bo tako okrepil položaj steklarske in keramične industrije EU na trgu, izboljšala njuna okoljska uspešnost in zlasti povečala njuna vloga pri blažitvi učinkov podnebnih sprememb v družbi.

1.9 Tako je treba z vidika okoljske uspešnosti sektorjev in njunega pričakovanega prispevka k ublažitvi podnebnih sprememb oba sektorja enakopravno vključiti v sistem EU za trgovanje z emisijami ob upoštevanju analiz življenjskih krogov celotnih sektorjev, katerih koristi so veliko večje od okoljskih obremenitev, ki jih povzročata oba sektorja. Skratka, vse predelovalne industrije bi morali izvzeti iz dražb pravic za celotno obdobje trgovanja do leta 2020, saj bi s tem v veliki meri odpravili negotovost in ovire v zvezi z naložbami. Tako bi znatno izboljšali konkurenčni položaj sektorjev.

1.10 Vpliv energetsko-podnebnega paketa EU na cene energije v steklarski in keramični industriji, ki vplivajo tudi na dobavne verige za proizvodnjo, je treba čim bolj ublažiti z dobrim delovanjem energetskih trgov. Pri tem je nujno treba spodbujati konkurenco na energetskih trgih in razvoj vseevropskega električnega omrežja, kar bo omogočilo dolgoročno varnost oskrbe z energijo.

1.11 Močno je treba podpreti prizadevanja za dosego večjega deleža predelanega stekla in njegove nadaljnje uporabe (kar omogoča večjo okoljsko uspešnost na podlagi boljše energetske učinkovitosti in zmanjšanja emisij ogljikovega dioksida).

1.12 Uveljaviti moramo obstoječe in po potrebi nove ureditvene ukrepe, ki se osredotočajo na odpravo nepoštenih trgovinskih praks, kot je na primer ponarejanje znanih modelov ali blagovnih znamk. Rešitev bi lahko bila tudi uporaba koncepta „država porekla“. EESO prav tako pozdravlja dejavnosti potrošniških organizacij in meni, da so te organizacije naravni zaveznik proizvodnje z visoko dodano vrednostjo. Podpora potrošniških organizacij v EU in tudi v tretjih državah prinaša velike koristi ne samo potrošnikom, ampak tudi podjetjem, ki proizvajajo visokokakovostno blago.

1.13 Dodatna politična podpora in skupni ukrepi EU bi pripomogli k:

— odpravi uvoznih ovir na trgih zunaj EU;

— boljšemu dostopu MSP do ustreznih tržnih informacij;

— lažjemu dostopu do javnih naročil na novih trgih;

— odpravi trgovinskih ovir za surovine s poreklom iz Kitajske;

— spodbujanju recikliranja steklene embalaže v EU v sklenjenem krogu.

1.14 Odlično okoljsko uspešnost številnih steklenih in keramičnih izdelkov (izolacijski materiali, okna z dvojno zasteklitvijo itd.) bi morali uporabiti kot merilo za varčevanje z energijo v gradbeni industriji EU. Poleg tega bi morali to tehnologijo vključiti v vse predvidene prenose tehnologij v države nečlanice EU z velikimi možnostmi prihranka energije. Velik potencial na primer predstavljajo države nekdanje Sovjetske zveze, kjer je v prihodnje pričakovati spremembe energetske politike. Skupni projekti (na primer mehanizem čistega razvoja) lahko prav tako prispevajo k izravnavi emisij CO2 proizvajalcev EU.

1.15 Pobude vlad držav članic v gradbeni industriji za optimalno energetsko učinkovitost stavb so najboljše sredstvo podpore steklarski industriji in prispevajo h politiki podnebnih sprememb.

1.16 EESO priporoča, da organi EU oživijo projekt priprave boljše zakonodaje, ki je zastal, ne da bi bil dosežen oprijemljiv (in nujno potreben) napredek. Poleg tega je treba vse nove zakonodajne akte pazljiveje preučiti, o njih razpravljati s sodelujočimi zainteresiranimi stranmi in za njih pripraviti veliko bolj temeljite ocene učinka na podlagi dejanskih podatkov in ne na podlagi neutemeljenih domnev. Poslovno okolje je treba razširiti, vse dodatne omejitve pa bi bile v nasprotju z načelom trajnostnega razvoja.

2. Uvod: ugotovitve o konkurenčnosti

2.1 To mnenje na zaprosilo češkega predsedstva preučuje konkurenčnost steklarske in keramične industrije kot ključnih primerov energetsko intenzivnih panog. Poleg tega se ta analiza osredotoča na vpliv podnebno-energetskega paketa EU, hkrati pa upošteva tudi druge dejavnike, ki vplivajo na konkurenčnost energetsko intenzivnih industrij ter zlasti steklarske in keramične industrije.

2.2 EESO na tej podlagi obravnava številna priporočila oblikovalcem politike v zvezi s tem, kako je treba upravljati steklarsko in keramično industrijo, da bi ohranila svojo konkurenčno prednost in čim bolj pozitivno vplivala na politiko podnebnih sprememb EU (glej predhodno besedilo).

2.3 Keramika in steklo sta osnovna materiala tako kot na primer jeklo, aluminij in druge neželezne kovine, kemikalije, cement, apno, celuloza in papir. Njuna proizvodnja in predelava sta energetsko intenzivni, materiala pa sta nepogrešljiva osnova za industrijske vrednostne verige (2).

2.4 Energetsko intenzivne industrije spodbujajo naslednji dejavniki:

2.4.1 Izkušena in zavzeta delovna sila, ki izhaja iz dolgoletne tradicije obeh industrij in obrti, je visoko izobražena in usposobljena ter prispeva h kulturni in družbeni dediščini v svojih regijah in skupnostih. Te vrednote je pogosto težko prenesti na druga področja.

2.4.2 Tehnološke inovacije in inovacije izdelkov na podlagi meril trajnostnega razvoja. Inovacije so nujne za dosego učinkovite porabe snovi in energije, kakovosti, zanesljivosti, gospodarske učinkovitosti, trajnosti, vplivov na okolje itd.

2.4.3 Razpoložljivost osnovnih surovin, po možnosti znotraj EU. Vendar pa je zelo zaželen tudi uvoz iz politično varnih regij, če so prevozni stroški ugodni.

2.4.4 Razpoložljivost energije, vključno s primarnimi viri energije. Razpoložljivosti ni mogoče ocenjevati samo na podlagi delujočega energetskega omrežja in cen energije, ključno vlogo ima tudi varnost oskrbe z energijo. Energetsko sled je treba oceniti glede na celotno vrednostno verigo.

2.4.5 Konkurenčno upravljanje dejavnosti in premišljeno financiranje naložb. Po eni strani energetsko intenzivne industrije največ stroškov porabijo za surovine in varno oskrbo z energijo, kar predstavlja dokaj visok delež skupnih stroškov. Po drugi strani pa te industrije uporabljajo zelo nizke marže in so kapitalsko intenzivne. Zato sta potrebna izredno konkurenčno upravljanje dejavnosti in premišljeno financiranje naložb.

Okoljska trajnost in s tem povezan zakonodajni okvir na področju energije in podnebnih sprememb. Zakonodaja v EU je za energetsko intenzivne industrije zelo stroga, čeprav se je njihova okoljska uspešnost v zadnjih dveh desetletjih močno izboljšala, pričakujemo pa lahko še nadaljnje postopne izboljšave kot rezultat izvajanja direktive CPNO.

2.4.6.1 Posebno pozornost je treba nameniti nedavno sprejetemu podnebno-energetskemu paketu EU (3), ki bo imel resne posledice za konkurenčnost energetsko-intenzivnih industrij, kot so na splošno priznali EESO, Evropska komisija, Svet in Evropski parlament v svojih dokumentih, povezanih s to problematiko.

2.4.6.2 Pred sprejetjem paketa in po njem so organi in zainteresirane industrije predložili številne študije vplivov. Te jasno kažejo, da so energetsko intenzivne industrije bolj izpostavljene tveganju večjih emisij CO2 in da je treba skrbno načrtovati izvajanje paketa ob upoštevanju gospodarske krize in rezultata pogajanj v okviru COP15, ki bodo decembra 2009 v Københavnu.

2.4.6.3 Bazična industrija, vključno s steklarsko in keramično industrijo, uporablja predvsem fosilna goriva, nanjo pa različno vplivajo stroški raznih virov energije. Poleg fosilnih goriv porabi tudi veliko električne energije.

2.4.6.4 Zaenkrat so finančne posledice ukrepov na področju podnebne politike omejene na države in industrije v EU, saj za države nečlanice EU uporaba instrumentov, kot je sistem EU za trgovanje z emisijami, ni obvezna. Tudi znotraj Skupnosti so temu izpostavljeni zgolj proizvajalci električne energije in energetsko intenzivne industrije.

2.4.6.5 Pravzaprav imajo evropske energetsko intenzivne industrije pozitiven odnos do politike podnebnih sprememb in poročajo o absolutnem znižanju emisij toplogrednih plinov za 6 % v primerjavi z letom 1990, kljub temu, da se je obseg proizvodnje povečal. To dokazuje, da emisije dejansko niso povezane z gospodarsko rastjo. Po drugi strani pa izvedba tega procesa ni poceni, zato je treba pri oblikovanju nadaljnjih ciljev in mehanizmov za zmanjšanje emisij resno upoštevati fizične omejitve posameznih tehnologij znotraj teh sektorjev.

2.4.6.6 Sektor proizvodnje električne energije lahko stroške podnebnih sprememb neposredno prenese na politiko oblikovanja cen energije, energetsko intenzivne industrije pa te možnosti nimajo. Zaradi hude mednarodne konkurence držav zunaj EU ti sektorji stroškov ne morejo prenesti in tudi ne morejo ustvariti nepričakovanih dobičkov.

2.4.6.7 Tako so energetsko intenzivne industrije dvakratno izpostavljene vplivu sistema EU za trgovanje z emisijami: najprej se posredno soočajo z višjimi cenami električne energije, potem pa morajo nositi še neposredne stroške omenjenega sistema. Mogoče bodo nedavne odločitve Sveta in Evropskega parlamenta delno ublažile predvideno breme stroškov v zvezi z licitiranjem pravic, čeprav je to le prelaganje bremena licitiranja na obdobje po letu 2020.

2.4.6.8 Energetsko intenzivne industrije so v zadnjih 20 letih uvedle velike tehnološke spremembe, da so lahko ostale konkurenčne, zato je bilo že omenjeno 6-odstotno absolutno zmanjšanje doseženo v času, ko se je delež emisij v energetskem sektorju celo povečal. Tako določitev istega izhodiščnega leta (2005) in istih ciljev za zmanjšanje emisij za sektorje proizvodnje energije in energetsko intenzivne sektorje še dodatno zaostruje neugoden položaj slednjih. To pomeni, da so do leta 2005 dejansko dosegle absolutno zmanjšanje za 50 % v primerjavi z letom 1990, ki je bilo v Kjotskem protokolu določeno kot izhodiščno leto, nov sistem za trgovanje z emisijami pa bi jih prisilil, da emisije zmanjšajo še za dodatnih 21 % v primerjavi z letom 2005. Zaradi te obveznosti bodo kaznovani proizvajalci z dobrimi rezultati, ki bodo prisiljeni omejiti svojo gospodarsko rast ali celo zmanjšati obseg svoje gospodarske dejavnosti in nenazadnje svojo dejavnost celo preseliti iz gospodarskega območja EU.

2.4.6.9 Taka enostranska izpostavljenost nedvomno vodi k preselitvi proizvodnje in tako tudi k nevarnosti povečanja emisij CO2. Trenutna gospodarska kriza in posledična možnost unovčenja prihranjenih pravic iz obstoječega obdobja trgovanja ter prelaganje licitiranja pravic v prihodnje obdobje ne bodo mogli spremeniti dejstva, da je industrija ranljiva, če leta 2009 ne bo sprejet ustrezen mednarodni sporazum na podlagi Kjotskega protokola.

3. Steklarska in keramična industrija EU – poglavitna spodbujevalca konkurenčnosti

3.1 Steklarski sektor (4) v glavnem zajema proizvodnjo ravnega stekla, steklene embalaže, namizne posode (stekla za domačo uporabo), steklenih vlaken in specialnega stekla. Steklarski sektor EU je leta 2007 proizvedel približno 37 milijonov ton različnih vrst stekla v vrednosti okrog 39 milijard EUR, kar predstavlja 32 % svetovne proizvodnje. Od leta 2000 dalje je rast proizvodnje razmeroma nespremenjena. Steklena embalaža je leta 2007 predstavljala 58 % celotne proizvodnje, ravno steklo 27 %, namizna posoda 4 %, izolacijska vlakna 6 %, ojačana vlakna 2 %, specialno steklo pa 3 % celotne tonaže steklarskega sektorja.

3.2 Večina proizvodnje se še vedno nahaja v državah EU-15, zlasti v Nemčiji, Franciji, Italiji, Španiji in Združenem kraljestvu, kar je leta 2007 predstavljalo 68 % celotne proizvodnje. Delež proizvodnje stekla v novih državah članicah je znašal 15 %, v preostalih državah EU-15 pa 17 %. Največja proizvajalka je Nemčija, proizvodnja v EU-12 pa je skoncentrirana na Poljskem in v Češki republiki. Steklarski sektor v Nemčiji, Češki republiki in na Poljskem je del nacionalne dediščine teh držav, saj na teh območjih obstaja že zelo dolgo. Tudi dekorativno steklo in visokokakovostno kristalno steklo se uvrščata med tradicionalne umetniške izdelke.

3.3 Zaposlovanje v steklarskem sektorju EU že od leta 2000 na splošno upada; v veliki meri je to posledica zahtev po večji produktivnosti, vse večje avtomatizacije, preoblikovanja sektorja in konkurence držav s poceni proizvodnjo. Leta 2007 je bilo v steklarskem sektorju EU zaposlenih 234 000 ljudi. V EU-12 je bil istega leta delež zaposlenih v tem sektorju skoraj 40-odstoten, kar kaže na razlike v intenzivnosti kapitala in delovne sile med EU-12 in EU-15. Večina zaposlenih tega sektorja v EU-12 je na Poljskem in v Češki republiki, kar skupaj predstavlja približno 71 % delovnih mest EU-12. Leta 2007 je bila produktivnost 160,5 tone na delovno mesto.

3.4 Proizvodnja v steklarskem sektorju je dokaj koncentrirana v primeru glavnih panog (ravno steklo, steklena embalaža), medtem ko je v drugih panogah (steklo za domačo uporabo, kristalno steklo) manj močna. Te panoge so tako izpostavljene večjim tveganjem (z vidika trga, financiranja itd.), saj manjši proizvajalci nimajo dovolj sredstev, zlasti v trenutnih resnejših gospodarskih razmerah.

3.5 Na splošno je večina izdelkov prodanih znotraj Skupnosti. Leta 2007 je bilo tako prodanih 90,7 % izdelkov (tonaža). 3,496 milijona ton izdelkov je bilo izvoženih, kar predstavlja približno 9,3 % celotne proizvodnje. Steklo za domačo porabo in kristalno steklo (25,4 %) ter specialno steklo (38,6 %) so predstavljali večino izvoženih izdelkov. Leta 2007 se je izvoz povečal za 5,3 %. Za primerjavo, uvoz se je v istem obdobju na letni ravni povečal za 35,8 % in presegel delež izvoženih izdelkov (3,601 milijona ton leta 2007). Povprečna cena izvoženega stekla je bila 1 780,1 EUR/tono, kar je znatno višji znesek od 1 159,5 EUR/tono uvoženega stekla. Največja količina blaga je uvožena iz Kitajske in Tajvana. Vse večje število izdelkov pa se uvaža tudi iz Indije, Turčije in Japonske. Uvoz kitajskega ravnega stekla se je od leta 2004 desetkratno povečal.

3.6 Za steklarski sektor EU je obdobje 2007–2009 težavno, saj se gospodarska dejavnost upočasnjuje zaradi kreditne krize, povpraševanje pa upada. Zlasti ranljiv je gradbeni sektor, saj se zaupanje in potrošnja gospodinjstev zmanjšujeta, povpraševanje po naložbah pa je omejeno. To ima seveda velik vpliv na steklarsko industrijo: približno 90 % steklenih izdelkov je namenjenih industrijskim sektorjem, ki proizvajajo potrošniško blago (avtomobilska industrija in industrija drugih vozil, elektrotehniška industrija, kemična industrija, prehrambena industrija itd.) ter gradbeni sektor. Steklarski sektor je v veliki meri odvisen od stabilnosti in razvoja omenjenih industrij.

3.7 Te težke razmere se bodo še zaostrile zaradi povečanja zmogljivosti v sosednjih državah EU. V obdobju 2004–2009 se bodo proizvodne zmogljivosti predvidoma povečale za 7,3 milijona ton v več državah, vključno z Rusijo, Ukrajino, Belorusijo, Katarjem, Združenimi arabskimi emirati in Egiptom. V glavnem se bo povečala proizvodnja ravnega stekla in steklene embalaže. Pri takem povečanju se bo verjetno še nadalje povečal obseg trgovanja, zato bodo morali oblikovalci politike v večji meri zagotoviti, da bodo proizvajalci stekla v EU delovali v enakih pogojih.

3.8 Steklarski sektor EU se na področju konkurenčnosti sooča s številnimi izzivi, povezanimi predvsem z globalizacijo, vse bolj obsežno okoljsko zakonodajo in večjimi stroški energije. Postopno povečanje števila primerljivih poceni steklenih izdelkov, uvoženih iz nastajajočih gospodarstev, dokazuje, da se konkurenčna prednost steklarskega sektorja EU zmanjšuje, zlasti na trgu izdelkov nizke vrednosti.

Steklarski sektor mora spoštovati okoljsko zakonodajo v zvezi s porabo energije, CO2, emisijami, preprečevanjem onesnaževanja in z odpadki ter tudi druge okoljske predpise. Proizvajalci iz tretjih držav, zlasti iz držav v razvoju, imajo veliko manj strogo okoljsko zakonodajo ter zato tudi manj omejitev pri proizvodnji in nižje proizvodne stroške. Poleg omenjenega pa se steklarski sektor EU sooča še z naslednjimi težavami na področju konkurenčnosti:

3.9.1 Zahteve povezane industrije po zmanjšanju stroškov. Zaradi intenzivnejše svetovne konkurence lahko stroškovni pritisk na evropske industrije, kot so proizvodnja avtomobilov, elektronika za široko porabo, letalski prevozniki in maloprodaja, prizadene steklarski sektor. Te industrije so v taki ali drugačni obliki neposredne ali posredne stranke evropskih proizvajalcev stekla, zato globalizacija škodljivo vpliva na povpraševanje v steklarskem sektorju EU.

3.9.2 Presežek svetovnih proizvodnih zmogljivosti v sektorju. Evropski steklarski sektor ima presežek proizvodnih zmogljivosti v številnih panogah, tudi v proizvodnji ravnega stekla. To lahko negativno vpliva na evropski steklarski sektor, saj zmanjšuje stopnje dobička, hkrati pa bi mu to po koncu krize omogočilo, da hitreje poveča proizvodnjo in zadovolji zahteve potrošnikov.

3.9.3 Pritisk na cene energije (in vhodnih materialov). Na splošno večje povpraševanje po energiji vpliva na dolgoročno preskrbo in stroške v steklarskem sektorju EU. To resno ogroža steklarski sektor, saj je ena najbolj energetsko intenzivnih panog, kjer stroški energije predstavljajo velik delež celotnih stroškov proizvodnje. Pozornost je treba nameniti verižnemu učinku energetsko-podnebnega paketa EU: steklarska in keramična industrija bosta morali pri svojem delovanju absorbirati predvideno povišanje cen energije. Cene so se povišale zaradi večjega števila dejavnikov, vključno s trgovanjem z emisijami, naložbami v energetsko infrastrukturo in prenosno omrežje ter potrebo po zagotovitvi večjega deleža obnovljivih virov energije v okviru sektorja proizvodnje energije. Poleg tega se lahko v skladu s povišanjem cene energije povišajo tudi cene osnovnih surovin, kot sta natrijev karbonat ali pesek.

3.9.4 Predpisi o delovnih pogojih. Delovne pogoje urejajo številni predpisi, kar vpliva na surovine in na način njihovega skladiščenja, obdelave in uporabe v proizvodnji. Veliko držav zunaj EU ima manj stroge predpise, zato so njihovi stroški proizvodnje nižji. Vendar pa industrija EU sprejema svojo odgovornost na področju delovnih pogojev.

3.9.5 Omejitev trgovanja in ponarejanje bi lahko ovirala izvoz na neevropske trge. Številni izvozni trgi uvajajo tarife za blago iz držav EU. Visoka carinska stopnja se na primer uporablja za izdelke EU, ki se prodajajo v Združenih državah. Ker podjetja iz držav zunaj EU ponarejajo izdelke s poreklom iz EU, se je zmanjšala konkurenčnost številnih proizvajalcev stekla v EU. Trenutno je to resen problem za številne proizvajalce, ki ga brez resne in temeljite obravnave tudi v prihodnje ne bomo odpravili. Hkrati pa industrije, povezane z oblikovanjem, dobivajo podporo v obliki pobud, kot je služba za pomoč kitajskim MSP glede pravic intelektualne lastnine, prilagojenih učnih gradiv in delavnic ter posameznikom prilagojenih nasvetov glede težav na področju pravic intelektualne lastnine.

3.10 V keramični industriji EU (5) so bili leta 2006 proizvedeni in prodani različni keramični izdelki v vrednosti približno 39 milijard EUR. V zadnjih letih se proizvodnja ni veliko povečala. Dva največja sektorja sta proizvodnja stenskih in talnih ploščic ter proizvodnja opeke in strešne opeke. Skupaj s proizvodnjo cevi iz kamenine sestavljata skupino gradbenih glinenih materialov, ki skupaj predstavljajo 60 % proizvodne vrednosti keramične industrije. Ognjevzdržna keramika predstavlja 13 % proizvodne vrednosti, namizna in okrasna posoda 9 %, sanitarna oprema 10 % in tehnična keramika 5 %. Glavne proizvajalke so Nemčija, Združeno kraljestvo, Španija in Italija. Nemčija je največja proizvajalka v večini sektorjev, prav tako tudi Združeno kraljestvo. Italija in Španija sta pomembni proizvajalki keramičnih ploščic, opeke in strešne opeke in v manjšem obsegu sanitarne opreme. Od novih držav članic EU imajo največji obseg proizvodnje v Češki republiki, na Poljskem in Madžarskem, v katerih je keramični sektor močan, te države pa so tradicionalne izvoznice v države EU. Vendar pa je delež novih držav članic v keramičnem sektorju EU dokaj nizek.

3.11 Treba pa je omeniti, da tudi na keramični sektor vplivajo dejavniki, značilni za steklarski sektor, vendar z bistveno razliko. Steklarski sektor je v glavnem zelo koncentriran, v keramičnem sektorju pa je velikih koncentriranih in integriranih proizvodnih obratov zelo malo.

3.12 Na splošno se je zaposlovanje v keramičnem sektorju EU od leta 2000 zmanjševalo. Manjši obseg zaposlovanja so v glavnem povzročile zahteve po večji produktivnosti hkrati z vse večjim deležem poceni konkurence. Leta 2006 je bilo v keramičnem sektorju EU zaposlenih 330 000 ljudi, tj. nekoliko manj kot leta 2005 (360 000). Največ zaposlenih je bilo v proizvodnji stenskih in talnih ploščic ter opeke in strešne opeke. Leta 2006 so skupaj predstavljali približno 52 % zaposlenih v keramičnem sektorju, medtem ko je bilo v sektorju namizne in okrasne posode zaposlenih 22 % ljudi.

3.13 Približno 20–25 % proizvodnje keramike EU (več kot 30 % stenskih in talnih ploščic) se izvozi zunaj EU. Uvoženih je na primer 3–8 % stenskih in talnih ploščic ter ognjevzdržne keramike in več kot 60 % namizne in okrasne posode. Najpomembnejši izvozni trgi keramičnega sektorja so ZDA, Švica in Rusija. Zadnje čase se je trgovinska bilanca poslabšala zaradi vse večjega obsega poceni konkurence na trgih EU, na primer iz Kitajske in Turčije, nadaljnjega omejevanja dostopa do nekaterih neevropskih trgov ter postopnega povečanja vrednosti eura v primerjavi z drugimi valutami od leta 2000 dalje. Zato so trgovanje in zlasti pogoji trgovanja postali temeljna vprašanja za izvoznike keramičnih izdelkov v EU.

3.14 Keramični sektor EU se na področju konkurenčnosti sooča s številnimi izzivi, povezanimi predvsem z globalizacijo in vse bolj obsežno okoljsko zakonodajo.

3.15 V nekaterih sektorjih, zlasti v sektorju namizne posode, se konkurenčna prednost EU, ki temelji na inovacijah in oblikovanju, čedalje bolj zmanjšuje, kar je posledica poceni izvoza iz nastajajočih gospodarstev v EU in na druge pomembne trge. EU je kljub temu še vedno pomembna svetovna sila v številnih sektorjih, zlasti na področju proizvodnje stenskih in talnih ploščic.

3.16 Drugi ključni dejavnik, ki vpliva na konkurenčnost keramičnega sektorja EU, je vse bolj obsežna okoljska zakonodaja in nadzor na splošno ter bolj specifično sistem EU za trgovanje z emisijami. Čeprav stroški energije predstavljajo povprečno 30 % proizvodnih stroškov keramične industrije, pa je količina emisij CO2 na tono majhna. Keramična industrija je imela v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami več kot 10 % vseh industrijskih obratov, porabljenih pa manj kot 1 % industrijskih emisij CO2. Na podlagi sprejete revizije direktive o sistemu trgovanja z emisijami bo leta 2013 v sistemu EU za trgovanje z emisijami zajetih približno 1 800 proizvodnih obratov keramike. Ti obrati bodo predstavljali manj kot 1,5 % industrijskih emisij CO2, zajetih v sistem trgovanja z emisijami. Treba je poudariti, da so proizvodni obrati keramike v glavnem majhni obrati, pri čemer 40 % obratov izpušča manj kot 25 000 ton CO2 na leto, 70 % pa manj kot 50 000 ton CO2 na leto.

3.17 Struktura stroškov energetsko intenzivne proizvodnje keramike je manj ugodna zaradi vse višjih cen surovin. Za nekatere sektorje keramične industrije EU je značilno, da so v veliki meri odvisni od določenih primarnih surovin, ki se v vse večjem obsegu uvažajo iz držav zunaj EU. Iz študije je razvidno, da nekonkurenčnost surovin v okviru proizvodnega procesa keramike, zlasti na energetski trgih, ovira konkurenčnost proizvajalcev keramike v EU.

3.18 Glavna težava na področju konkurenčnosti, s katero se sooča keramični sektor EU, je velik porast uvoza keramike iz držav zunaj EU, kjer okoljska zakonodaja ni tako stroga, predpisi o zdravju in varnosti pa milejši. Zaradi dokaj stroge zakonodaje EU proizvajalci keramike v EU ne morejo enakopravno konkurirati na svetovni ravni, kar predstavlja številne izzive na področju konkurenčnosti, hkrati pa odpira tudi veliko novih možnosti.

3.19 V tem okviru bodo proizvajalci keramike zaradi strukture stroškov keramične industrije (visoki stroški energije in delovne sile), dokaj majhne donosnosti sektorja ter vse večje konkurence v EU in na izvoznih trgih zelo težko na potrošnika prenesli dodatne stroške, povezane z dovoljenji za emisije CO2. Poleg tega se pri proizvodnji keramike že uporabljajo napredne tehnologije in tehnike, da bi zmanjšali porabo energije za peči, zato v bližnji prihodnosti učinkovitosti ne bo možno povečati v velikem obsegu.

3.20 Keramični sektor mora zaposlovati visoko usposobljeno delovno silo, ki mora imeti na voljo ustrezna sredstva in znanja za uporabo tehnologij, različni oddelki pa morajo sodelovati ne glede na to, kje se nahajajo. To je izziv tako za MSP, ki iščejo priložnosti na svetovnem trgu, kot za velika podjetja, ki delujejo v več državah, kar dokazuje sektor opeke. Znanja lahko izboljšamo z vseživljenjskim učenjem, z večjo prepoznavnostjo sektorja in z bolj usmerjenimi programi usposabljanja.

4. Kako lahko steklarska in keramična industrija prispevata k trajnostnemu razvoju EU, zlasti v okviru programa konference v Københavnu?

4.1 Ob upoštevanju trajnostnega razvoja v celoti je treba oceniti prednosti in slabosti steklarske in keramične industrije. Oba sektorja uporabljata domača rudna bogastva, ki jih je dovolj za zagotovitev njunega obstoja v gospodarskem območju EU in tudi na svetovni ravni. Ta sektorja sta v veliki meri uspela obvladati svoje vplive na okolje in ne pomenita posebnega tveganja za zdravje ljudi na delovnem mestu ali za javno zdravje.

4.2 Trenutno ne smemo pričakovati izjemnih inovacij v proizvodnih procesih steklarske in keramične industrije. Steklo talimo, keramiko pa žgemo pri zelo visokih temperaturah, kar pomeni, da obstajajo fizične omejitve glede zmanjšanja emisij ogljikovega dioksida, oba sektorja pa se tem omejitvam hitro približujeta. Žal se te fizične omejitve niso upoštevale pri pripravi revizije sistema EU za trgovanje z emisijami, saj se sektorja nista obravnavala skupaj z drugimi energetsko intenzivnimi industrijami, ki pri svoji proizvodnji izpuščajo emisije.

4.3 Sektorja uporabljata napredne tehnologije in procese tudi na področju porabe energije in intenzivnosti ogljika. Nista torej okoljski problem, ampak bistveni pogoj za rešitev tega problema. Steklarski sektor na primer:

— prispeva k zmanjšanju emisij ogljikovega dioksida s prihrankom energije, saj se steklo uporablja kot izolacijski material;

— s proizvodnjo energije iz obnovljivih virov prispeva k proizvodnji energije brez ogljika;

— proizvaja veliko manjše emisije CO2 od dovoljenih vrednosti za ta sektor ter

— omogoča druge družbene koristi, kot je na primer shranjevanje zdravil in živil, zaradi česar je pomemben z vidika trajnosti.

4.4 Steklo spada v skupino materialov z visokim deležem recikliranih odpadkov. Običajno so v proizvodnem procesu cikli recikliranja, zato je z določenega vidika ta tehnologija brez odpadkov. Predelano steklo predstavlja velik delež uporabljenih materialov, predvsem pri proizvodnji steklene embalaže. Možnost recikliranja ni fizično omejena z življenjsko dobo tega materiala. Po vsej Evropi so bili vzpostavljeni sistemi za recikliranje, pri katerih je v primeru steklene embalaže delež recikliranja 62 %. S prizadevanji za večji delež recikliranja in uporabo predelanega stekla lahko izboljšamo okoljsko uspešnost na tri načine: (1) z boljšo energetsko učinkovitostjo: z 1-odstotnim povečanjem deleža predelanega stekla se poraba energije zmanjša za 0,25 %; (2) z zmanjšanjem emisij ogljikovega dioksida: z 1-odstotnim povečanjem deleža predelanega stekla se emisije CO2 zmanjšajo za 0,47 % ter (3) s prihrankom surovin: ob uporabi 1 tone recikliranega stekla za nove steklene izdelke se prihrani 1,2 tone primarnih surovin.

4.5 S praktičnega vidika lahko stekleni izdelki prispevajo k manjši porabi energije in s tem k zmanjšanju emisij, npr. v stavbah z uporabo izolacije iz steklenih vlaken ali z zasteklitvijo iz nizkoemisijskega stekla. S strešno in stensko izolacijo je možno prihraniti 460 milijonov ton na leto (več kot celotna vrednost v okviru zavez EU iz Kjotskega protokola). Če bi na primer vsa okna z enojno/dvojno zasteklitvijo v EU nadomestili z dvojno/trojno zasteklitvijo iz nizkoemisijskega stekla, bi na letni ravni emisije CO2 zmanjšali za 97 milijonov ton. To ustreza 21 milijonom ton nafte ali letni porabi energije stavb za 19 milijonov prebivalcev. Steklena vlakna, ki se uporabljajo za ojačanje plastike v vetrnih turbinah in za steklene materiale v avtomobilski industriji, npr. za zmanjšanje porabe energije zaradi manjših potreb po klimatizaciji, so drug primer uporabe, ki vpliva na zmanjšanje emisij CO2.

4.6 Solarna tehnologija se bo po predvidevanjih v prihodnjih desetih letih močno razširila. Steklo ima trenutno poglavitno vlogo pri prosojnih materialih za fotovoltaične sisteme in sisteme za zbiranje sončne energije, vključno s solarnimi dimniki, proizvodnjo biogoriv s pomočjo sončne energije, solarne fotokatalize, čiščenjem voda in razsoljevanjem. Te naprave imajo krajšo amortizacijsko dobo glede toplogrednih plinov, zanje pa je značilna večja okoljska skladnost z načeli trajnostne energije. Posamezni sektorji imajo ključno vlogo pri podpiranju in razvijanju teh naprav. Njihova stalna nastanjenost v Evropi je temeljnega pomena tako z znanstvenega kot s proizvodnega vidika.

4.7 Emisije toplogrednih plinov v celotnem steklarskem sektorju znašajo 20 milijonov ton na leto, v keramičnem sektorju pa 27 milijonov ton. Oba sektorja imata zelo malo možnosti za zmanjšanje emisij. To pomeni, da vključitev steklarskega in keramičnega sektorja v sistem EU za trgovanje z emisijami s fizičnega in gospodarskega vidika ni smiselna. Poleg tega obstaja nevarnost, da to ogrozi možnost zmanjšanja emisij toplogrednih plinov. Podobne ocene lahko dobimo za skoraj vse osnovne, energetsko intenzivne industrije. Pri sprejemanju odločitev o problemu povečanja emisij CO2 in o določitvi kvot emisij za tretje obdobje trgovanja na podlagi meril se je treba izogniti prevelikim stroškom. Za upoštevanje raznolikosti različnih sektorjev so potreba ločena merila. Ta bi morala upoštevati različne proizvodne tehnike, potrebe po energiji in fizični potencial tovarn za zmanjšanje emisij.

4.8 Zaradi majhne koncentracije, velike raznolikosti izdelkov in slabe kakovosti javno dostopnih statističnih podatkov bo za keramično industrijo zelo težko ustrezno izvesti sistem EU za trgovanje z emisijami. Pri oceni izpostavljenosti keramične industrije povečanju emisij CO2 je vprašanje razpoložljivosti in doslednosti podatkov možno rešiti samo z združevanjem ustreznih podatkov v kategorijo s 3 številkami (NACE rev. 2-2008). Pri takem obsegu združevanja lahko izpostavljenost povečanim emisijam CO2 prikažemo za tri keramične sektorje, in sicer za ognjevzdržno keramiko (NACE 23.2), gradbene glinene materiale (NACE 23.3) ter druge izdelke iz porcelana in keramike (NACE 23.4).

4.9 Keramični sektor nima enakih možnosti za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov kot steklarski sektor, vendar moramo vseeno omeniti toplotno izolacijo pri sodobnih opekah in ploščicah ter mineralnih vlaknih. Kljub temu je keramični sektor dober zgled trajnostne porabe in proizvodnje zaradi značilnih lastnosti izdelkov, kot so vzdržljivost, higienska ustreznost in estetska vrednost. Keramični izdelki imajo ponavadi dolgo življenjsko dobo in jih v glavnem ni treba dodatno vzdrževati.

4.10 Znotraj keramičnega sektorja je zelo pomembna tudi proizvodnja refrakcijskih materialov. Ti materiali so pomembni za številne industrije s proizvodnjo pri visokih temperaturah (železo in jeklo, steklo, apno in cement), ki ne bi mogle obstajati brez izredno odpornih refrakcijskih materialov, ki omogočajo in olajšajo uporabo najučinkovitejših tehnologij v omenjenih sektorjih.

4.11 Za izboljšanje splošne konkurenčnosti ter zlasti energetske učinkovitosti in okoljske uspešnosti so glavni pogoj obsežne in učinkovite raziskave in razvoj. To velja za vse sektorje steklarske in keramične industrije, zlasti pa za sektor specialnega stekla, ki zaradi hitrega razvoja proizvedenih izdelkov največji delež svojih prihodkov namenja inovacijam. Čeprav ta sektor ni med najpomembnejšimi glede tonaže in števila delovnih mest, pa je za njegov razvoj izjemnega pomena, da ostane na ozemlju EU.

4.12 Kratkoročno bodo strogi okoljski in energetski predpisi ter tudi neenak položaj na mednarodnem trgu močno obremenili MSP v EU in omejili zasebno financiranje inovativnih naložb ter raziskave in razvoj. Vendar pa okoljski predpisi spodbujajo tudi naložbe v raziskave in razvoj, da bi izboljšali energetsko učinkovitost in zmanjšali odvisnost od tradicionalnih virov energije. Zato se lahko delež stroškov energije v okviru celotnih proizvodnih stroškov zmanjša. Vendar moramo zaradi dolgoročnih učinkov sprejeti obsežne podjetniške ukrepe in biti pripravljeni na tveganje.

4.13 Nedavno sprejeti predpisi in strožji standardi so omogočili večje število inovacij na področju energetske učinkovitosti ter optimizacijo izdelkov z vidika okolja, zdravja in varnosti. Razvijajo se tudi nove tehnike recikliranja. Vendar je zaradi narave keramičnih izdelkov nadaljnji napredek pri recikliranju keramike omejen.

4.14 Z nadaljnjimi raziskavami lahko keramika kot bolj ekološka rešitev postane še privlačnejša. Primer novejšega izdelka je glinena opeka z boljšo toplotno izolacijo. Njena proizvodnja je energetsko intenzivna, hkrati pa lahko prispeva tudi k prihranku energije, ko se uporabijo pri gradnji. Drug primer je uporaba keramike v avtomobilski industriji. V tem primeru bo lahko keramika osnovna tehnologija za številne pomembne komponente v motorjih zaradi svojih posebnih značilnosti, kot so toplotna odpornost, odpornost proti obrabi in koroziji, lahkost ter toplotna in električna izolacija. V prihodnosti bodo avtomobili lahko imeli vgrajene keramične komponente v motorjih, v napravah, odpornih pred obrabo, v sistemu za gorivo in v dodatnih komponentah v sistemu ventilov, na primer v ventilih in ležiščih ventilov. Lahko pa bodo uporabljali tudi keramične gorivne celice, ki bodo skoraj povsem odpravile emisije pri vožnji.

V Bruslju, 16. julija 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Glej opombi 4 in 5.

(2) Mnenje EESO o učinku sedanjega razvoja energetskih trgov na industrijske vrednostne verige v Evropi, UL C 77, 31.3.2009, str. 88-95.

(3) Glej sporočilo Komisije za javnost št. IP/08/1998 na spletni strani http://europa.eu/rapid/.

(4) Okvirna pogodba za izvedbo študije o konkurenčnosti sektorja – konkurenčnost steklarskega sektorja, oktober 2008.

(5) Okvirna pogodba za izvedbo študije o konkurenčnosti – konkurenčnost keramičnega sektorja, oktober 2008, Eurostat 2006.