ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.11

poudarja pomembno vlogo, ki jo lahko imata lokalna in regionalna raven pri izvajanju trajnostnega razvoja; poziva Komisijo, naj pripravi pobude za spodbujanje družbenega, urbanega in ekološkega oblikovanja predmestij; priporoča spodbujanje Lokalne agende 21 kot glavnega instrumenta za izvajanje obsežnih participativnih procesov, in sicer tudi pri uporabi skladov EU; meni, da je treba participativne procese razširiti, da se zagotovi usklajenost posameznih postopkov odločanja s sistemom vrednot vpletenih skupnosti (kar se od trga zaradi njegove narave ne more pričakovati) in izboljšanje kakovosti znanstvene prakse; priporoča, naj se na vseh ravneh spodbuja neomejeno izvajanje in širjenje določb Aarhuške konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri postopkih odločanja in dostopnosti do sodišč v zadevah v zvezi z vsemi področji trajnostnega razvoja: gospodarstvom, družbo, okoljem in institucijami;
4.

meni, da poudarjanje „bistvene vloge, ki jo lahko imajo lokalni organi pri uresničevanju razvojnih ciljev tisočletja“, ne zadostuje; izvajanje upravljanja zahteva – na vseh ravneh oblasti v državi – način vladanja, ki temelji na načelih preglednosti in sodelovanja javnosti ter spoštuje načelo subsidiarnosti; zato je treba sporočilo Komisije izvajati na podlagi naslednjih načel: a) upravljanje mora temeljiti na vzpostavitvi odgovornih in sposobnih lokalnih oblasti, ki bodo lahko v očeh državljanov predstavljale napredek demokratične decentralizacije, ki spoštuje njihove pravice in izpolnjuje njihove potrebe; b) vse politike in programi sodelovanja EU – tako Komisije kot držav članic – morajo ustrezno upoštevati potrebo, da se lokalnim oblastem v državah v razvoju in v prehodu nameni dovolj sredstev za izpolnjevanje njihovih odgovornosti, lokalnim skupnostim EU pa sredstva, da bodo lahko te države podpirale s svojimi izkušnjami in znanjem; c) napredek lokalnega upravljanja in morebitne ovire je treba redno ocenjevati na državni ravni. Dobljena spoznanja je treba zbirati v regionalnih opazovalnih centrih, ki bi morali biti zasnovani kot kontaktni uradi za izmenjave med lokalnimi izvoljenimi predstavniki različnih držav in za širjenje dobrih praks. Ti opazovalni centri bi – kot na primer opazovalni center za decentralizirano sodelovanje EU-Latinska Amerika v Barceloni – nadzorovali tudi odnose med lokalnimi skupnostmi zadevne regije in lokalnimi skupnostmi Evropske unije ali tudi drugih regij; zato bi morala danes biti prednostna naloga ustanovitev drugega opazovalnega centra za odnose z afriškimi lokalnimi in regionalnimi skupnostmi; d) na splošno bi moral biti proces decentralizacije v državah v razvoju deležen posebne pozornosti pri pripravi vsakega nacionalnega strateškega dokumenta;
2.19

v tem smislu predlaga naslednje pobude: — analizo in pregled internih postopkov javnih uprav, namenjenih zagotavljanju spletnih storitev za državljane in podjetja, ki imajo v akcijskem načrtu strateški pomen, ter preučevanju različnih načinov sodelovanja s povečano uporabo elektronskih dokumentov in elektronske pošte; — ukrepe na ravni predpisov, namenjene določitvi skupnih strategij, pravil, formatov na področju IKT z namenom spodbujanja interoperabilnosti in praktičnega sodelovanja; — redna in obširna usposabljanja za vse zaposlene, še posebej na tehničnem področju (npr. omrežja, sistemi, varnost, zasebnost itd.), za osebje, ki dela neposredno s postopki, ki zahtevajo intenzivno uporabo IKT (npr. spletne tehnologije, varnost, zasebnost) ter osebje, ki na splošno ali posredno sodeluje pri inovacijah in posodabljanju (npr. poučevanje digitalne pismenosti, zasebnost); — pospeševanje platform odprte kode, za katere so potrebne manjše naložbe, namenjene pa so širjenju e-uprave in spletnih storitev v manjših upravnih enotah; — uvedbo skupnih sistemov za preverjanje pristnosti, ki bodo omogočali identifikacijo uporabnikov, ki želijo dostopati do spletnih storitev; — skupno uporabo javnih informacij, s čimer bi se izognili podvajanju in nepotrebnim informacijam, s ciljem zagotoviti večjo natančnost podatkov, vključno z osebnimi podatki; — ustanovitev lokalnih storitvenih središč, ki bodo odgovorna za zagon in izvajanje e-uprave, oskrbovanje sodelujočih uprav (posebej malih in srednjih) s storitvami IKT in upravljanje z njimi, nenehno izboljševanje delovanja in ravni storitev ter oskrbovanje s strokovnjaki in tehnološkimi sredstvi.
1)

so občine in regije tiste ravni odločanja in izvajanja, ki so državljanom Unije najbližje. Ukrepe, potrebne za ohranjanje čistega zraka v Evropi, je treba izbrati, sprejeti, izvajati in spremljati v dialogu z lokalno in regionalno ravnjo ter državljani Unije;
5.6

Vseeno je treba upoštevati, da obstajajo morebitne koristi, povezane s povečanjem varnosti prometnih sistemov. Ukrepi za preprečevanje terorizma imajo enak učinek tudi na druge, ki nameravajo storiti kazniva dejanja tatvine, vandalizma in kazniva dejanja agresije. Bolje označeni in spremljani prometni terminali vodijo k večjemu zaupanju uporabnikov in potnikov ter tako do pogostejše uporabe celotnega javnega prometa. Boljše načrtovanje ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih in vaje odziva na obsežna dejanja bodo koristne tudi v drugih nujnih primerih, ki ne bodo povezani s terorizmom.
1.30

meni, da morajo imeti države članice dostop do zanesljivih podatkov in visokokakovostnih informacij, če želijo spodbujati najboljše prakse in primerjati standarde in tako ustvariti potrebne pogoje za izvajanje številnih predlaganih pobud na področju varstva zdravja in potrošnikov. Skupne baze podatkov in kazalnike je treba vzpostaviti v povezavi z drugimi akterji na tem področju in jih uskladiti z ZN, OECD, Svetom Evrope in SZO. Uvajanje ukrepov in pobud na osnovi primerjalnih podatkov in zbranih informacij pa je prepuščeno posameznim državam članicam;
1.9

vztraja pri tem, da enotno določanje stopnje povečanja učinkovitosti v višini 1 % za vse države članice ne sme povzročiti izkrivljene konkurenčnosti, ker države članice, ki so že dosegle visoko stopnjo učinkovitosti, lahko realizirajo nadaljnja povečanja učinkovitosti samo s sorazmerno visokimi stroški. Zagotoviti je potrebno, da se državam članicam upošteva trud, ki so ga vložile v preteklosti. Upoštevanje ukrepov za varčevanje z energijo, ki je predvideno v Prilogi I predloga Direktive in so ga države članice sprejele že leta 1991, se mora izvajati tako, da je izkrivljena konkurenčnost izključena; glede na to Odbor regij zavrača nesorazmerno obremenjevanje javnih organov in zahteva enakopravno obravnavanje javnega in zasebnega sektorja;
2.5

Kar zadeva socialna in delavska vprašanja v zvezi z evropskim zelenim dogovorom, EESO poziva Komisijo, naj predlaga dodatne politične ukrepe za krepitev socialne in delavske razsežnosti zelenega dogovora, da bi ga ob upoštevanju izjave iz Porta, evropskega stebra socialnih pravic in smernic Mednarodne organizacije dela za pravični prehod uskladila z ambicioznimi socialnimi cilji. Zlasti poziva institucije EU, naj evidentirajo in analizirajo, kako bo zeleni prehod vplival na zaposlovanje ter znanja in spretnosti v različnih državah, regijah in sektorjih, tudi na podizvajalce in tiste, ki so nižje v vrednosti verigi. Poziva tudi, naj se zagotovi, da bodo nacionalni energetski in podnebni načrti vsebovali strategije za pravični prehod. Poleg tega je pomembno predvidevati spremembe na delovnem področju in jih obravnavati, tudi s ciljno usmerjeno podporo, kot so krepitev potrebnih znanj in spretnosti, zagotavljanje socialne zaščite in vključevanje celotne družbe v oblikovanje prehoda, pa tudi z dodatnimi predlogi za mobilizacijo množičnih javnih in zasebnih naložb v podporo pri prehodih, pri čemer bo treba znatno razširiti obseg in področje uporabe Sklada za pravični prehod, da bo kos tem izzivom.
1.

Evropska družba in državljani pričakujejo, da bo EU verodostojna, legitimna in odporna. Unija se že več kot desetletje spoprijema s političnimi, gospodarskimi in socialnimi pretresi, ki med državljani vzbujajo malodušje in negotovost. EU potrebuje celovite strategije, s katerimi bo povečala blaginjo svojih državljanov, spodbudila obsežne in trajnostne naložbe, ustvarjalnost in podjetnost, se posvetila vse večjim razlikam med bogatimi in revnimi ter odpravila revščino in neenakomerno porazdelitev bogastva. Sedanje okrevanje gospodarstva nikakor ne sme biti razlog za pasivnost. Ravno nasprotno, EESO poziva, naj se opredelijo premišljeni in usklajeni nadaljnji koraki, da bo mogoče okrepiti zaupanje ter se osredotočiti na oprijemljive rezultate v korist državljanov in na izjemen potencial Evrope.
7.

EESO se dejavno zavzema za ekonomsko in socialno vključevanje romskega prebivalstva, kakor tudi prebivalstva drugih manjšin in migrantov, ter institucijam Evropske unije predlaga, da pripravijo globalno strategijo, ki bo za države članice prepričljiva in katere cilj bo resnično povezovanje, ki temelji na skupnih pravicah in dolžnostih vseh državljanov EU. Takšno strategijo bi bilo treba pripraviti participativno in v pripravo vključiti tudi romske skupnosti, podpreti pa bi jo bilo treba z znatnimi finančnimi sredstvi, prilagojenimi velikim izzivom, s katerimi se je treba soočiti.
5.3

Problem podnebnih sprememb zaostruje tudi dejstvo, da so posamezniki in skupine zelo različno udeleženi in prizadeti. Razlike se nanašajo na ogljični odtis, saj so med emisijami CO 2 na prebivalca v državah in regijah EU zelo velika razhajanja. Različne so tudi posledice podnebnih sprememb ter zmožnost prilagajanja izzivom in njihovega obvladovanja, s tem pa tudi posledice ukrepov podnebne politike in prihodnje nujne obsežne strukturne spremembe.
4.7

Države EU, ki so članice Nata, morajo upoštevati prispevke in spoštovati zaveze, dogovorjene v okviru zavezništva, torej konkretno tudi cilj glede 2 %, ki je bil potrjen na vrhu Nata v Walesu leta 2014. Nato ni sinonim za predlagano zavezništvo demokracij, ki vključuje tudi Pacifik. Članice Nata so in so vedno bile tudi države z nedemokratičnimi sistemi. Tudi ta organizacija bi morala začeti obsežnejšo in natančnejšo notranjo razpravo o svojih vrednotah. Nespoštovanje demokracije in pravne države tudi v Natu ne bi smelo biti brez posledic. Prihodnji izzivi v varnostni politiki niso več povezani le z grožnjami terorističnih in asimetrično delujočih sil, temveč tudi in predvsem z dvomi o mednarodnem pravnem redu, ki je neločljivo povezan s svobodno demokratično ureditvijo držav, ki pri njem sodelujejo.
2.11

Številna priporočila EESO so podprta z rezultati omenjene študije: — uvedba umetne inteligence v mikro, malih in srednjih podjetjih je odvisna predvsem od tega, ali jo, tudi v zvezi s tveganji, obvladujejo vodstveni delavci in zaposleni, in to že pred razširjanjem teh tehnologij; — samo z ustreznim financiranjem bo mogoče odpraviti prikrajšanost mikro, malih in srednjih podjetjih zaradi njihove velikosti in zrelosti, ki dejansko ovira njihov razvoj umetne inteligence. Zato EESO pozdravlja proračun 1,98 milijarde EUR, ki ga je Evropska komisija napovedala za program za digitalno Evropo (6). Inovacijska vozlišča nudijo boljši dostop do najnovejših digitalnih zmogljivosti in usposabljanja zainteresiranih strani; — mikro, mala in srednja podjetja potrebujejo visokokakovostne zunanje podatkovne zbirke. EESO je že poudaril pomen splošnega dostopa do masovnih podatkov javnega sektorja in vzpostavitve zanesljivih vmesnikov za aplikacijsko programiranje ter tudi evropskih platform za varno izmenjavo podatkov (7), kot je GAIA-X. Predlagal je tudi vzajemni pristop k upravljanju in izmenjavi podatkov ter poudaril pomen razvijanja podatkov iz altruističnih razlogov (8); — za zagotavljanje tehnologij umetne inteligence, dostopa do podatkov, standardizacije in dostopa do financiranja mikro, mala in srednja podjetja potrebujejo jasna in enotna pravila na celotnem evropskem trgu, ki so pogoji za zdravo konkurenco, kar posledično ustvarja rast in delovna mesta. Morajo pa tudi sama čim prej sodelovati pri razvoju standardov in predpisov na evropski ravni. Jasne in pregledne rešitve etičnih vprašanj in vprašanj odgovornosti bodo vlivale zaupanje državljanom in potrošnikom ter mikro, mala in srednja podjetja spodbudile k uvajanju umetne inteligence.
2.4

V strategiji za trajnostno in pametno mobilnost sta izpostavljena še problem pomanjkljive infrastrukture za pretovarjanje, vključno z notranjimi multimodalnimi terminali, in potreba po izboljšanju tehnologij pretovarjanja, med katerimi so multimodalna izmenjava podatkov in pametni sistemi upravljanja prometa za vse načine prevoza. Za reševanje teh vprašanj namerava Komisija dati na voljo finančna sredstva in usmerjati politike, med drugim na področju raziskav in inovacij. V zvezi s tem so lahko uporabna tudi pravila o državni pomoči za železniški promet.
5.2

V številnih državah članicah obstajajo posebne svetovalne organizacije, v katerih lahko socialni partnerji razpravljajo o uvedbi socialnih in ekonomskih ukrepov ter njihovi praktični organizaciji. Številne nacionalne organizacije MSP so reprezentativne. EESO priporoča Komisiji, naj se bolj zanaša na združenja MSP, socialne partnerje, poklicna združenja in zbornice na evropski, nacionalni, regionalni in lokalni ravni. Zaradi svojih izkušenj, strokovnega znanja in aktivne mreže so te najbolj primerne za podpiranje in spodbujanje MMSP in razvoj ustreznih orodij za uresničevanje socialnih in okoljskih ciljev. Pomembno jim je zagotoviti finančne in človeške vire, potrebne za razvoj podpornih ukrepov.
6.3

Inovacijski valovi na področju informacijske tehnologije, proizvodne tehnologije, tehnologije shranjevanja, v distribucijskem sistemu in stavbni tehnologiji so že omogočili številne „proizvodne in oskrbovalne otoke“, ki so se še pred nekaj leti zdeli nepredstavljivi. Nekateri posamezniki, podjetja, združenja (npr. energetske zadruge) in občine (komunalna podjetja) so si ustvarili samozadostne oz. delno samozadostne rešitve, zaradi česar so veliko manj odvisni od tradicionalnih ponudb in trgovinskih tokov. Pomembno je prepoznati to vzporednost med tehničnim in socialnim razvojem. Oba kažeta v isto smer, in sicer proti večji avtonomnosti in samoreguliranim decentraliziranim mrežnim enotam.
3.18

Akcijski načrt OECD za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička je globalna pobuda za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička. Poročila o napredku petnajstih ukrepov iz tega načrta imajo različno pravno naravo. Pri nekaterih gre za dobre prakse, drugi imajo status minimalnih standardov z možnostjo določitve obveznosti, da države njihovo vsebino vključijo v zakonodajo o gospodarskih družbah. Nekatere temeljne teme, kot je obdavčitev digitalnega gospodarstva ali razporeditev pravic do obdavčenja med državami, je treba šele rešiti na svetovni ravni. Nekatere države in organizacije civilne družbe so kritizirale proces preprečevanja erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička ter predlagale, naj se reforma mednarodne davčne arhitekture prenese na odbor strokovnjakov OZN na področju obdavčenja. EESO meni, da mora OECD dokončati svoje delo in sodelovati z odborom OZN, da bi izmenjala sklepe in bi ti postali univerzalni.
7.4

EESO močno priporoča tudi redno obravnavanje pravic delavk in vprašanj, povezanih s plačami, zlasti v industrijskih in storitvenih sektorjih, za katere se zdi, da imajo največje – in najbolj raznolike – vrzeli. Program približevanja v okviru pridružitvenih sporazumov oziroma poglobljenih in celovitih sporazumov o prosti trgovini ponuja celovit pristop v smislu zakonodajnih ukrepov in izvrševanja mednarodnih konvencij, tudi na področju enakosti spolov in boja proti diskriminaciji. Bistveno je, da se ta proces spremlja, da se izboljša zbiranje statističnih podatkov o zaposlovanju in plačah, ki so razčlenjeni po spolu, in da se ženske skupine podpira pri zastopanju njihovih interesov.
4.4

Ta argument je še bolj prepričljiv, če upoštevamo novo razvijajoči se bipolarni svet: obsežno ekonomijo obsega v gospodarstvih v vzponu in razvoju ter zanikanje družbene in okoljske odgovornosti skupaj z vrnitvijo agresivnega protekcionizma v mnogih razvitih državah, pri čemer je Evropa ujeta na sredini (in nanjo na primer vpliva trgovinska vojna med ZDA in Kitajsko). Osupljive tehnološke, socialne in demografske spremembe povzročajo dramatično preobrazbo narave in strukture svetovnega gospodarstva, pri čemer nastajajo novi lokalni trgi in potrebe. Prilagajanje sistemskemu razvoju in sprejemanje prej omenjenih značilnosti specializirane, kakovostne in trajnostne proizvodnje bi bila lahko izhod iz tega položaja, ne le za Evropo, temveč za ves.
3.16

Tudi mladi podjetniki se soočajo s številnimi izzivi, ki zadevajo dostop do financiranja, pomanjkljivo znanje in izkušnje, dostop do trgov in širitev po zagonski fazi. Financiranje inovacij je ključni del rešitve za podnebno krizo, vendar je inovativnost potrebna tudi pri mehanizmih financiranja in njihovi uporabi. Pobude, kot je skupnost znanja in inovacij za podnebne spremembe v okviru Evropskega inštituta za inovacije in tehnologijo, si prizadevajo za spopadanje s temi izzivi z vključevanjem vidikov podnebja na finančnih trgih, demokratizacijo informacij o podnebnih tveganjih in podpiranjem naložb v inovativna zagonska podjetja.
6.22

Za odporno civilno družbo je potrebno stabilno socialno okolje. Oblikovalci politik na nacionalni in evropski ravni morajo to obravnavati in zagotoviti družbeno trajnost z vključujočimi izobraževalnimi sistemi, vključujočo rastjo, konkurenčnimi in inovativnimi gospodarskimi panogami, dobro delujočimi trgi dela, pravično obdavčitvijo ter učinkovitimi javnimi storitvami in sistemi socialne varnosti. V nasprotnem primeru bodo državljanski nemiri in neglasovanje ali naraščajoč ekstremizem spodkopali temelje liberalne demokracije. Socialnih in ekonomskih pravic ni mogoče ločiti od državljanskih in političnih pravic.
4.12

V središču agende ciljev trajnostnega razvoja je odgovornost. Ambiciozno strategijo glede ciljev trajnostnega razvoja mora dopolnjevati močan okvir odgovornosti, pri katerem ima civilna družba ključno vlogo. Za to so potrebni ozaveščanje državljanov po vsej Uniji ter javnomnenjske raziskave in drugi mehanizmi povratnih informacij državljanov. V zvezi s tem bi morala Evropska komisija v sodelovanju z EESO organizirati vrh o ciljih trajnostnega razvoja, na katerem bi skupaj z državami članicami, Evropskim parlamentom, civilno družbo ter regionalnimi in lokalnimi organi opravili letno oceno stanja ter sprejeli zaveze o vključujočem in rednem dialogu z deležniki. Spodbujati pa bi bilo treba tudi izmenjavo dobre prakse v zvezi s sodelovanjem civilne družbe pri ocenjevanju ciljev trajnostnega razvoja. EESO bi lahko imel ključno vlogo pri podpiranju organizacij civilne družbe pri izmenjavi tovrstnih izkušenj, ustvarjanju sinergije, poglabljanju znanja, ozaveščanju in spodbujanju sodelovanja.
6.12

Organizacije civilne družbe se zaradi povezav in nenehnega stika z državljani in dejavnostmi na terenu zavedajo izzivov in potreb v družbi, kljub temu pa na področju raziskav nimajo velike vloge. Tudi program EU za zaposlovanje in socialne inovacije vključuje ovire za dostop organizacij civilne družbe. EESO se zavzema za bolj poglobljeno razpravo o tem, kako spodbujati povezave med raziskovalci in civilno družbo ter predlaga vključitev novega sklopa o državljanski udeležbi in demokraciji v okviru stebra družbeni izzivi v prihodnji okvirni raziskovalni program.
3.2.8

Obstoj euroobmočja kot enotnega valutnega območja, v katerega bo v prihodnosti vključena večina držav članic, bi lahko zahteval uskladitev davčnih in socialnih sistemov. Po mnenju strokovnjakov s področja denarne politike je razdrobljenost davčnih sistemov v euroobmočju zaostrila posledice nedavne gospodarske in finančne krize. Ohranitev sedanjega stanja, ko se na gospodarskem območju z različnimi davčnimi sistemi uporablja enotna valuta, bo oslabila enotni trg. Z uskladitvijo davčnih osnov za glavne vrste davkov se bodo zmanjšali stroški podjetij zaradi izpolnjevanja davčnih obveznosti in morda sprostili dodatni viri, ki jih bo mogoče nameniti za naložbe, raziskave in inovacije.
3.1.3

V zvezi s ciljem 3 (Povečati prispevek kmetijstva in gozdarstva k ohranjanju in izboljšanju biotske raznovrstnosti) je bilo ugotovljeno, da še ni bilo pomembnega napredka in da „[n]adaljnje upadanje stanja vrst in habitatov, ki so pomembni za EU in so povezani s kmetijstvom, kaže, da je treba okrepiti prizadevanja, da se ohrani in izboljša biotska raznovrstnost na teh območjih. V tem procesu ima ključno vlogo skupna kmetijska politika (SKP) v povezavi z ustreznimi okoljskimi politikami.“Na tem področju so sicer že na voljo številni instrumenti, vendar jih morajo države članice uporabljati „v ustreznem obsegu“. Le če bi se ti uporabljali „na širši ravni“, bi lahko EU svoj cilj še dosegla do leta 2020. Na splošno so potrebna bistveno večja prizadevanja.
5.3

Čeprav se proračun za SKP zmanjšuje, se dodatne zahteve Komisije glede skladnosti za izplačila iz prvega stebra povečujejo. Zato je nujno, da programi za razvoj podeželja podpirajo naložbe za konkurenčen kmetijski in gozdarski sektor, tudi prek proizvodov z večjo dodano vrednostjo, izboljšanega trženja, okrepljenih kratkih dobavnih verig, znamčenja in izmenjave znanja. Univerze in šole imajo pomembno vlogo v svojih regijah in pri podpori najbolj prikrajšanih regij s tesnim medinstitucionalnim sodelovanjem in mentorstvom. Sodelovati bi morale z obstoječimi kmetijskimi in podeželskimi svetovalnimi službami za črpanje sredstev EU za raziskave, da bi lahko obravnavale specifične lokalne potrebe. Programi za razvoj podeželja bi morali predstavljati most med prosilci ter Evropskim investicijskim skladom in Obzorjem 2020 ter prispevati k uporabi znanosti v kmetijstvu in na podeželju. Čeprav šole niso neposredno financirane iz programov za razvoj podeželja, imajo v njih jasno vlogo, zlasti na podeželskih območjih, saj obravnavajo bistvene poslovne potrebe prihodnjih generacij. Dnevi odprtih vrat na kmetijah, delovne izkušnje in vajeništva iz drugih shem financiranja so poglavitnega pomena za spodbujanje dobro usposobljene delovne sile (9). Usposabljanje, tako formalno kot neformalno, mora biti poklicno, povezano s podjetji in lokalno, kjer je to mogoče (10).
4.6

Potrdil je tudi, da je mogoče temelje za te bistvene vrednote priprave zakonodaje najti predvsem v: (a) členih 4 in 5 PEU ter členih 2, 3 in 4 PDEU o prenosu in delitvi pristojnosti EU ter načelih subsidiarnosti in sorazmernosti; (b) členu 10 PEU o pravici državljanov, da sodelujejo v demokratičnem življenju, in na podlagi katere se odločitve sprejemajo „kar najbolj odprto in v kar najtesnejši povezavi z državljani“; (c) členu 11 PEU, kateremu je EESO posvetil več mnenj in časovni načrt za civilni dialog, preglednost in posvetovanja z udeleženimi stranmi; (d) členu 15(1) PDEU o načelih dobrega upravljanja, sodelovanja civilne družbe in odprtosti; (e) členu 298 PDEU, ki evropske institucije zavezuje, da se oprejo na odprto, učinkovito in neodvisno evropsko upravo.