SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU SVETU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Zaključek prvega evropskega semestra za usklajevanje gospodarskih politik:smernice za nacionalne politike v obdobju 2011–2012

POMAGATI EU, DA BI BILA PO KRIZI MOčNEJšA

EU se spopada z najhujšo gospodarsko krizo od svoje ustanovitve – vlade in tudi državljani so se soočili z največjimi pritiski do zdaj in v zelo kratkem času so bile sprejete odločitve brez primere, kar je bilo drago in boleče. Kriza se ni začela v Evropi in druga večja gospodarstva so doživela podobne pretrese. Znotraj EU so bili učinki na posamezne države različni in medtem ko so si nekatere države članice po začetnem upadu gospodarske rasti hitro opomogle, se druge soočajo z velikimi izzivi. Napovedi Komisije kažejo, da dobiva oživljanje gospodarstva v EU trdne temelje, vendar je njegov potek še vedno neenakomeren, izidi pa negotovi.

Vrnitev k razmeram pred krizo je izključena: naše družbe bodo zaradi pretresov, ki smo jim bili priča v zadnji treh letih, zelo prizadete in spremenjene, potencial rasti je trpel, javne finance in finančni sistemi so bili ogroženi in brezposelnost je prizadela velik del prebivalstva, zlasti mlade. Veliko ljudi se bo verjetno še kar nekaj časa soočalo s težavami, drugi pa se bodo vse bolj zavedali tega, kakšne posledice bi lahko imelo okrevanje brez služb. Na to so se ljudje pogosto odzvali z jezo in razočaranjem.

Kriza nam je pokazala, da so naša gospodarstva medsebojno povezana in naše prihodnosti prepletene. EU ni sestavljena iz 27 ločenih gospodarstev, ampak predstavlja en skupen gospodarski prostor in kar prizadene eno državo, prizadene vse. To velja zlasti za 17 držav članic euroobmočja, ki delijo enotno valuto. Da bi ponovno vzpostavili možnosti za rast in zagotovili, da uspešnost posamezne države članice pomaga drugim, namesto da jih ovira, moramo kolektivno razsežnost EU vključiti v oblikovanje politik na nacionalni ravni, preden se sprejmejo odločitve. Potreba bo močnejšem usklajevanju politik na ravni EU ni povezana samo s krizo, saj so makroekonomska neravnovesja nastajala več let, zaradi česar so imele številne države članice ob začetku krize na voljo malo ali nič manevrskega prostora. Močnejše usklajevanje politik je torej najboljši način, na katerega se lahko EU odzove na izzive globalizacije. Zunaj EU so bila gospodarstva v vzponu zaradi krize manj prizadeta in doživljajo zelo visoke stopnje rasti: EU si mora stalno prizadevati, da bi izboljšala svojo konkurenčnost na svetovnih trgih in ohranila svoje življenjske standarde.

Najpomembnejše spoznanje, ki smo ga pridobili iz te izkušnje, je, da zgolj osredotočenost na merilo primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast ter pomanjkljivo izvajanje nista preprečila resnih težav na drugih področjih. To je pomenilo, da smo odločilna vprašanja začeli obravnavati prepozno. In ko smo jih začeli obravnavati, zaradi zadržanosti, da bi konstruktivno postavljali drug drugega pod vprašaj, nismo čutili kolektivne odgovornosti za rezultat. Prepogosto so pritiski na trgu vplivali na naše odločitve.

Na nenadno krizo se je EU odzvala na skupen, skladen in celovit način. Sestavila je načrte ponovne oživitve, usklajevala reševanje in prestrukturiranje bank ter v celoti prenovila nadzor nad finančnimi storitvami, zagotovila makrofinančno pomoč številnim državam članicam[1], vzpostavila nove mehanizme podpore za zaščito finančne stabilnosti v euroobmočju ter določila ambiciozne cilje za novo pot do pametne, trajnostne in vključujoče rasti, ki so del strategije Evropa 2020[2].

V EU nastaja novo gospodarsko upravljanje. Na podlagi zakonodajnih predlogov Komisije in dela delovne skupine, ki ji predseduje predsednik Evropskega sveta, se bodo popolnoma preoblikovali instrumenti EU za preprečevanje makroekonomskih neravnovesij ter okrepilo delovanje Pakta za stabilnost in rast. Spomladi letos so se države članice euroobmočja in številne druge države članice[3] dogovorile, da si bodo v okviru pakta „euro plus“ dodatno prizadevale za spodbujanje konkurenčnosti, zaposlovanja, vzdržnosti javnih financ in finančne stabilnosti.

EU trenutno izvaja novo metodo dela, tj. evropski semester, da bi zagotovila kolektivno razpravo o ključnih prednostnih nalogah na ravni EU pred sprejetjem nacionalnih odločitev in ne šele po njem. Rezultati te razprave se morajo nato dejansko odražati v sprejemanju odločitev na nacionalni ravni, zlasti v nacionalnih proračunih in strukturnih reformah, da bi se nacionalna prizadevanja in prizadevanja EU tako uskladila, da bi bil sčasoma viden napredek, ki bi ga bilo mogoče tudi spremljati.

Komisija na podlagi ocene programov, ki so jih predložile države članice, predlaga priporočila za posamezne države ter tudi priporočila za euroobmočje. Te smernice so omejene na ključne prednostne naloge, ki jih je treba obravnavati v naslednjih 12–18 mesecih. To kaže na zavestno osredotočenje na najnujnejše izzive in na to, kar se dejansko lahko doseže v navedenem časovnem okviru, pri čemer se upoštevajo posebne okoliščine posameznih držav članic. Za države članice, ki prejemajo zunanjo finančno pomoč, se je Komisija odločila pripraviti samo eno priporočilo, in sicer naj pravočasno izvedejo svoje zaveze iz programa. Podrobnejše analize so na voljo v priloženih dokumentih, kjer so poudarjeni strukturni vidiki in srednjeročne prednostne naloge, zlasti tiste, ki so povezane z izpolnjevanjem ciljev iz strategije Evropa 2020. Po sprejetju v Svetu bi morala te smernice vsaka država članica upoštevati pri sprejemanju odločitev na nacionalni ravni ter v svojem letnem proračunskem postopku.

Okvir 1. Prvi evropski semester

Evropski semester se je začel januarja 2011, ko je Komisija v svojem letnem pregledu rasti in skupnem poročilu o zaposlovanju[4] predstavila ključne socialno-ekonomske izzive, s katerimi se sooča EU. Evropski svet je na svojem spomladanskem zasedanju potrdil in dopolnil smernice iz letnega pregleda rasti. Na podlagi tega so morale države članice konec aprila predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe, ki obravnavajo stanje njihovih javnih financ, ter nacionalne reformne programe, v katerih so predstavljeni ključni ukrepi politik za ohranjanje rasti in delovnih mest ter doseganje ciljev iz strategije Evropa 2020[5]. Poleg tega je večina članic pakta „euro plus“ predstavila posebne zaveze, ki so jih sprejele v okviru pakta (glej spodaj).

Komisija je te programe in zaveze ocenila ter zdaj predstavlja svoje smernice za posamezne države, da bi lahko Evropski svet na svojem zasedanju junija zaključil prvi semester. Komisija se zaveda, da je potreben čas, da bodo vidni rezultati reform, zato se je osredotočila na področja, na katerih je nove ukrepe treba sprejeti zdaj.

Glede na to prvo izkušnjo Komisija meni, da lahko evropski semester postane učinkovit način upravljanja za celovito, pregledno in pravočasno podporo pri oblikovanju politik na ravni EU in na nacionalni ravni, če se bodo države članice kolektivno odločale glede ključnih usmeritev politike, ki jih je treba izvajati, in upoštevale priporočila Sveta:

– Istočasna predložitev programov stabilnosti ali konvergenčnih programov in nacionalnih reformnih programov EU omogoča, da skupaj oceni nacionalne strategije za rast in fiskalne strategije, vključno z možnimi tveganji, neravnovesji ali kompromisi, ki bi sicer ostali skriti. Zato Komisija predstavlja celovit nabor priporočil za vsako od držav članic, pri čemer upošteva njihove različne pravne podlage. Svet se poziva, naj vsaki državi članici pošlje en sam nabor priporočil, v katerega je vključeno mnenje Sveta o fiskalnem položaju te države.

– Zaradi združevanja smernic za celotno EU in za posamezne države se lahko o nacionalnih načrtih razpravlja in se jih predstavi v primerjavi s cilji EU. To pomeni, da se razsežnost EU lahko vključi v oblikovanje politik na nacionalni ravni, preden se sprejmejo odločitve. EU tudi omogoča, da prouči nacionalna prizadevanja in odloči o dopolnilnih ukrepih, ki jih je treba sprejeti na ravni EU, na primer v okviru vodilnih pobud strategije Evropa 2020[6].

– S povezavo kratkoročnih smernic in srednjeročnih ciljev imajo EU in njene države članice na voljo sredstva, da lahko sčasoma razvijejo vrsto reform ter močnejše in bolj usklajene politike.

OCENA IN PRIPOROčILA KOMISIJE

Splošna ocena Komisije je, da so programi, ki so jih predložile države članice, dobro izhodišče za podporo okrevanja Evrope, reševanje fiskalnih izzivov in spodbujanje ambicioznejših reform na nacionalni ravni. Smernice iz letnega pregleda rasti so bile na splošno vključene v nacionalna prizadevanja. Sprejetje nacionalnih ciljev je znak velike zavezanosti ciljem strategije Evropa 2020[7].

Vendar Komisija z zaskrbljenostjo ugotavlja, da EU s kombinacijo teh zavez ne bo mogla izpolniti krovnih ciljev do leta 2020. Na podlagi nacionalnih zavez lahko EU doseže cilje na področjih zmanjšanja emisij, obnovljivih virov energije in zgodnjega opuščanja izobraževanja, dodatna prizadevanja pa so potrebna za uresničitev ciljev na področjih zaposlovanja, raziskav in razvoja, energetske učinkovitosti, terciarnega izobraževanja in revščine.

V obdobju 2011–2012 se bodo države članice v posebno težkih okoliščinah soočile z daljnosežnimi izzivi. Fiskalni manevrski prostor je zelo omejen in državljani v več državah članicah so nezadovoljni, ker se občuti učinek krize. Vendar se zaradi pritiska dogodkov zdaj razmišlja o mnogih spremembah, ki so potrebne za odpravo strukturnih pomanjkljivosti in s katerimi se je več let odlašalo, ali pa se te izvajajo. To je najbolj očitno v državah članicah, ki prejemajo pomoč EU, drugih držav članic in MDS, čeprav je v različni meri odraženo v vseh nacionalnih programih.

Komisija v oceni priznava obširnost reform, ki so se jih države članice že lotile, ter da ni ene rešitve, ki bi bila ustrezna za vse, in tudi ne čudežne rešitve: ne smejo oziroma ne morejo vsi narediti vsega naenkrat. Kljub temu Komisija zaradi resnosti stanja naših gospodarstev in njihove medsebojne povezanosti priporoča ukrepe na nacionalni ravni na naslednjih področjih, ki so bila določena v letnem pregledu rasti:

Predpogoji za rast

- Trenutno proti 24 državam članicam poteka postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem, ravni javnega dolga pa so še vedno zaskrbljujoče. Tako se večina vlad trenutno ukvarja z daljnosežnimi prizadevanji za fiskalno konsolidacijo ter temeljito preverja višino in strukturo odhodkovne in prihodkovne strani nacionalnih proračunov. Sprejetje okrepljenih fiskalnih okvirov v nekaterih državah članicah, med drugim z uporabo zgornjih mej odhodkov in t. i. „zavor za dolg“, je pozitiven korak naprej. Več držav članic izvaja tudi reformo javne uprave in sistema socialne varnosti, da bi imele boljši nadzor nad ravnjo odhodkov. Komisija meni, da je bistveno držati se dogovorjenih rokov za zmanjšanje čezmernih primanjkljajev in hitro izvesti konsolidacijo ter se tako približati srednjeročnim proračunskim ciljem, ki jih je določil Svet. Komisija tudi poziva, da je treba v tem procesu posebno pozornost nameniti kakovosti javne porabe in davčnim strukturam, da se ohranijo ali okrepijo rasti prijazni elementi, kot so naložbe v raziskave, izobraževanje in energetsko učinkovitost[8].

- Odpravljanje makroekonomskih neravnovesij, ki so nastala v zadnjem desetletju, v nekaterih državah članicah poteka počasi in potrebni so nadaljnji popravki. Zlasti države članice z velikimi primanjkljaji tekočega računa, povezanimi s stalnim izgubljanjem konkurenčnosti in prej ugodnimi pogoji posojil, morajo sprejeti nadaljnje korake za odpravo strukturnih pomanjkljivosti. V nekaterih primerih lahko to vključuje pregled sistemov določanja plač ob posvetovanju s socialnimi partnerji za zagotovitev, da plače podpirajo konkurenčnost in se gibljejo v skladu z rastjo produktivnosti. V drugih primerih so glavni izziv strukturne reforme za večanje produktivnosti, ki med drugim gospodarsko dejavnost preusmerjajo v sektorje z visoko dodano vrednostjo in menjalne sektorje. V državah članicah s presežkom tekočega računa je mogoče opaziti nekatere nasprotno učinkujoče trende. Domače povpraševanje je mogoče nadalje okrepiti, predvsem z ukrepi za povečanje zaposlenosti ter odprtjem trgov storitev in omrežij.

- Zmožnost bančnega sektorja za učinkovito odzivanje na potrebe gospodarstva je v številnih državah članicah še vedno zaskrbljujoča. Rezultatom novih testov izjemnih situacij v bankah, ki bodo kmalu objavljeni, morajo takoj slediti ukrepi za odpravo preostalih pomanjkljivosti. Poleg prenove regulativnega okvira na ravni EU, ki še poteka, Komisija zagovarja številne sistemske reforme, namenjene posodobitvi upravljanja in delovanja nekaterih nacionalnih sistemov. Več držav članic bi moralo razmisliti tudi o okrepitvi svojega regulativnega okvira za hipotekarna posojila, da se preprečijo nepremičninski baloni in zmanjša prevelika zadolženost zasebnih gospodinjstev.

Mobilizacija trgov dela, ustvarjanje delovnih mest

- Večina držav članic izvaja reforme pokojninskih sistemov, da bi omejile prihodnje s staranjem prebivalstva povezane odhodke, saj se njihovo prebivalstvo stara, in ustvarile dodatne spodbude, da bi ljudje dalj časa delali. Zvišanje zakonsko določene upokojitvene starosti in njena povezava s pričakovano življenjsko dobo ostajata prednostni nalogi, uvedba samodejnih ali na formuli temelječih povezav med upokojitveno starostjo in pričakovano življenjsko dobo pa je lahko učinkovito orodje. Postopna ukinitev shem predčasnega upokojevanja in spodbujanje zaposljivosti delavcev, starih nad 50 let, sta nujna elementa odziva politike. Glede na učinek finančne krize na zasebne pokojninske sklade bi morale države članice z dvo- ali tristebrnim sistemom zagotoviti neodvisno vzdržnost posameznih stebrov. V številnih državah članicah je vprašanje ustrezne ravni pokojnine za dostojen življenjski standard v starosti izziv ali pa bo izziv še postalo.

- V več državah članicah je zaradi krize prišlo do velikega povečanja brezposelnosti, včasih skupaj z velikim padcem stopenj zaposlenosti, in pogosto so bile najranljivejše skupine najbolj prizadete. Tveganja, da bi določeni ljudje postali neaktivni ali izključeni, se lahko uresničijo, če se proti njim ne bo preventivno ukrepalo. Učinkoviti podporni ukrepi in službe za zaposlovanje imajo tako bistveno vlogo pri tem, da si brezposelni najdejo delo ter da nadalje razvijajo svoje spretnosti in znanja. Posebno pozornost je treba nameniti tudi ljudem, ki se spopadajo z revščino, in drugim posebno ranljivim skupinam.

- Več držav članic bi si moralo bolj aktivno prizadevati za izboljšanje rezultatov na področju izobraževanja in dostopa do vseživljenjskega učenja, saj bi s tem izboljšale zaposljivost in okrepile človeški kapital. Nekatere države članice si morajo posebno prizadevati za rešitev vprašanja zgodnjega opuščanja izobraževanja ter zagotovitev vajeniških mest in poklicnega usposabljanja. Za zmanjšanje visokih stopenj brezposelnosti pri mladih se priporočajo tudi ciljno usmerjeni ukrepi. V mnogih državah članicah je opazno hitro staranje delovne sile in z oživitvijo rasti se bodo povečale možnosti večjih ozkih grl pri spretnostih in znanjih, zato je uskladitev rezultatov na področju izobraževanja in usposabljanja s potrebami trga dela prednostna naloga.

- V številnih državah članicah še vedno obstaja segmentacija trga dela z različnimi vrstami pogodb in zato si morajo odločneje prizadevati za učinkovitejšo – in pravično – kombinacijo prožnosti in varnosti v delovnih pogodbah („prožna varnost“), vključno z uravnoteženjem zakonodaje na področju varnosti zaposlitve, da bo spodbujala ustvarjanje delovnih mest, udeležbo na trgu dela, mobilnost med sektorji in akumulacijo človeškega kapitala.

- Davčni obremenitvi zaposlenih, zlasti delavcev z nizkimi dohodki in slabo kvalificiranih delavcev, se je do zdaj namenjalo premalo pozornosti. V okviru fiskalne konsolidacije bo moralo veliko držav članic preveriti davčno in odhodkovno stran svojih nacionalnih proračunov. Na splošno se priporoča preusmeritev obdavčitve z dela na potrošnjo in/ali podpiranje okoljskih ciljev. Nadaljnji ukrepi so potrebni tudi za odpravo socialnih in davčnih ovir za prejemnike drugega dohodka v gospodinjstvu, da se ti zaposlijo ali ostanejo zaposleni. V zvezi s tem se kot prednostne naloge priporočajo pregled davkov in prejemkov, izboljšanje razpoložljivosti na področju varstva otrok in dopuščanje prilagodljivejših oblik zaposlovanja.

Rast kot prednostna naloga

- Več držav članic zaostaja z izvajanjem direktive o storitvah[9], kar po nepotrebnem preprečuje dinamiko storitvenega sektorja. Priporočajo se jim številni konkretni ukrepi, da bodo lahko izkoristile možnosti enotnega trga za spodbujanje rasti in ustvarjanje delovnih mest, zlasti odprava neupravičenih ovir za vstop ali nadaljnje odpiranje svobodnih poklicev z odpravo kvot in obveznega članstva, spodbujanje večje konkurence v omrežnih sektorjih in bolj strateška uporaba visokih zneskov naložb prek javnih naročil.

- Države članice morajo v okviru svojih strategij za proračunsko konsolidacijo razmisliti, kako dati prednost odhodkom za raziskave in izobraževanje ter ključne infrastrukture, ki so potrebne za podporo rasti, ter hkrati optimirati kakovost porabe in učinkovitost storitev.

- Dostop inovativnih podjetij do financiranja, zlasti tveganega kapitala za mala in srednja podjetja, je treba izboljšati, poleg tega pa je treba mala in srednja podjetja podpreti predvsem v fazi ustanavljanja, na primer s poenostavljenimi postopki za licence in dovoljenja, krajšim časom in manjšimi stroški za njihovo podelitev ter boljšo zaščito vlagateljev.

- Posebej je izpostavljena potreba po spodbujanju večje energetske učinkovitosti v številnih državah članicah. To bo poleg podpiranja energetske varnosti in pomoči v boju proti podnebnim spremembam spodbujalo tudi razširitev inovativnih tehnologij in pospešilo ustvarjanje kvalificiranih delovnih mest.

- Številne države članice si morajo prizadevati za zmanjšanje upravnih bremen za podjetja ter povečanje zmogljivosti in učinkovitosti javnih uprav ter pravosodnega sistema. V več primerih je potrebno takojšnje ukrepanje za posodobitev poslovnega okolja z odpravljanjem nepotrebnih upravnih postopkov in večanjem preglednosti na področju javnih naročil. Številnim državam članicam se priporoča tudi boljša uporaba sredstev EU.

Okvir 2. Pakt „euro plus“: pregled stanja prvih zavez

Pakt „euro plus“ so marca 2011 potrdili voditelji držav ali vlad euroobmočja, pridružile pa so se mu tudi Bolgarija, Danska, Latvija, Litva, Poljska in Romunija. Namen pakta je okrepiti ekonomski steber monetarne unije, doseči novo kakovost usklajevanja ekonomske politike in izboljšati konkurenčnost ter tako zagotoviti večjo stopnjo konvergence. Pakt se osredotoča zlasti na področja, ki sodijo v nacionalno pristojnost ter so ključna za povečevanje konkurenčnosti in izogibanje škodljivim neravnovesjem. Zasnovan je tako, da zahteva poseben dodaten napor, vključno s konkretnimi zavezami in ukrepi, ki so ambicioznejši od že dogovorjenih v okviru EU in jim je priložen časovni načrt za izvajanje. Te nove zaveze bodo vključene v nacionalne reformne programe in programe stabilnosti ali konvergenčne programe in bodo predmet okvira rednega nadzora EU.

Večina od 23 sodelujočih držav je predložila zaveze, tj. skupno več kot 100 ločenih ukrepov, v zvezi z večino področij ali vsemi štirimi področji pakta: povečati konkurenčnost in število zaposlenih, prispevati k vzdržnosti javnih financ ter okrepiti finančno stabilnost.

Vendar med stopnjo ambicioznosti in natančnostjo navedenih zavez obstajajo razlike:

– Pet članic pakta še ni sporočilo svojih zavez[10].

– Zaveze se na splošno osredotočajo na začetne reforme za povečanje rasti, da bi tako spodbudili konkurenčnost, na primer v omrežnih dejavnostih in sektorju storitev. Mnoge so povezane z ukrepi za zaposlovanje, ki se osredotočajo na izboljšanje rezultatov izobraževanja in kvalifikacij. Druge vključujejo ukrepe za fiskalno konsolidacijo, na primer z uvajanjem strožje fiskalne discipline v nacionalno zakonodajo. V manjši meri so zaveze namenjene tudi okrepitvi finančne stabilnosti, zlasti s krepitvijo nacionalnega nadzora nad finančnimi udeleženci. Vidikom, povezanim s praktičnim usklajevanjem davčnih politik v obliki izmenjave najboljših praks, izogibanja škodljivim praksam in predlogov za boj proti goljufijam in davčnim utajam, bi v prihodnosti prav tako veljalo nameniti dodatno pozornost.

– Nekatere članice so se zavezale merljivim pobudam, na primer izvajanju določene zakonodaje ali programov, vključno z navedbo njihovih finančnih obsegov, medtem ko so zaveze drugih splošnejše, tj. zmanjšanje brezposelnosti delavcev s slabimi kvalifikacijami, ohranitev nizkega davčnega bremena, izboljšanje poslovnega okolja z odpravljanjem nepotrebnih upravnih postopkov ali izvajanje direktiv EU.

– Tudi v primeru točno določenih zavez je videti, kot da so večinoma bolj povezane s potekajočimi zakonodajnimi projekti kot z v prihodnost usmerjenimi reformnimi projekti, sproženimi na podlagi pakta. Zaenkrat ni videti, da bi katera od zavez odražala osredotočenost na najboljše prakse ter primerjanje z najuspešnejšimi v Evropi in z drugimi strateškimi partnerji, ki je določena v paktu.

Ocena zavez s strani Komisije je izražena v priporočilih. V mnogih primerih je podano konkretno priporočilo za področja, ki so bolj splošno opisana v zavezah, sprejetih v okviru pakta, na primer na področjih kot so pokojninska reforma, obdavčenje dela in izboljšanje kvalifikacij.

NASLEDNJI KORAKI

Komisija poziva Evropski svet, da potrdi njena priporočila na svojem sestanku junija 2011, preden jih uradno sprejme Svet.

Na ravni EU se bo nadaljevalo delo za nadgradnjo evropskega semestra:

- Zakonodajalec bi moral sprejeti nov zakonodajni sveženj o preprečevanju in odpravljanju neravnovesij ter o okrepitvi Pakta za stabilnost in rast. To bo utrdilo naše skupne instrumente za oceno stanja in zagotovitev ustreznega ukrepanja.

- V zvezi s priporočili za posamezne države bi morale različne sestave Sveta proučiti nacionalne politike in uspešnost na področjih, ki jih pokrivajo, spremljati izvajanje in opravljati strokovne preglede konkretnih tematik, da bi spodbudile medsebojno učenje o zanimivih praksah.

- Na podlagi konkretnih priporočil, naslovljenih na članice Euroskupine, bi ta morala poglobiti svoje usklajevanje politik ter se pri tem osredotočiti zlasti na odkrivanje in preprečevanje neravnovesij. Morala bi tudi spremljati izvajanje priporočil.

- V skladu z navedbo v paktu „euro plus“ bodo voditelji držav ali vlad sodelujočih držav članic njihove zaveze spremljali v političnem smislu. Glede na oceno Komisije o prvi izkušnji s paktom bi morale biti prihodnje zaveze sodelujočih držav članic bolj konkretne, merljive in imeti časovni okvir, tako da bo mogoče spremljati napredek. Te zaveze bi morale temeljiti na oblikovanju in izvajanju nacionalnih reformnih programov in programov stabilnosti ali konvergenčnih programov.

- Evropski parlament bi moral dobiti možnost, da prouči napredek glede glavnih elementov strategije Evropa 2020 in predstavi svoje poglede na naslednji letni pregled rasti Komisije. Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij imata v zvezi s tem prav tako svojo vlogo.

- Komisija bo pregledala stanje glede napredka pri izvajanju priporočil za posamezne države, najprej na ravni EU v okviru naslednjega letnega pregleda rasti januarja 2012 in nato za vsako državo članico posebej v okviru smernic Komisije za naslednje leto. Prizadevanja držav članic bo še naprej podpirala z ukrepanjem na ravni EU, da bi izvedli vodilne pobude strategije Evropa 2020, in z okrepitvijo prizadevanj za sprostitev potenciala enotnega trga, vključno prek Akta o enotnem trgu.

Zaključek evropskega semestra označuje začetek „nacionalnega semestra“: v drugem semestru tega leta bodo morale države članice razpravljati o evropskih smernicah in jih vključiti v svoje proračune za leto 2012 ter nacionalno odločanje, tudi v povezavi s pripravo naslednjih nacionalnih programov, ki so predvideni za pomlad 2012.

Čeprav so se spričo trenutnih težav nekatere države članice morda odločile za previdne cilje in ukrepe v tem prvem letu, bodo v prihodnjih letih potrebna dodatna prizadevanja, da bi zagotovili zadostno vlaganje EU v pametno, trajnostno in vključujočo rast. Države članice morajo storiti več za zaščito izdatkov za raziskave in izobraževanje ter ključne infrastrukture. Ustvariti bi morale več priložnosti v sektorju storitev, vključno z odpravo ovir za ustvarjanje delovnih mest in konkurenco v ključnih omrežnih dejavnostih ter z naglo odločitvijo o ukrepih, predlaganih v Aktu o enotnem trgu. Večina držav članic bi lahko storila več za izboljšanje poslovnega okolja z boljšimi predpisi, manj dodajanja pri prenosu zakonodaje EU (t. i. gold plating ) ter izboljšanjem dostopa malih in srednjih podjetij do financiranja. Prizadevati bi si morale za ukrepe za uvedbo prožne varnosti in prilagoditev kvalifikacij potrebam na trgu dela.

Pri prizadevanjih za fiskalno konsolidacijo in strukturne reforme morajo države članice najti načine za spoprijemanje s socialnim učinkom trenutno potekajočih sprememb. V strategiji Evropa 2020 se je EU odločila za cilj glede socialne vključenosti, katerega namen je odprava revščine in socialne izključenosti pri vsaj 20 milijonih ljudi do leta 2020. Trendi, ki jih je opaziti v mnogih državah, izpostavljajo vse večje tveganje za revščino in marginalizacijo, če za boj proti njima ne bodo sprejeti dejavni ukrepi. Glede na ukrepe, opisane v nacionalnih programih, morajo države članice za doseganje tega cilja storiti več.

Da bi zgradili legitimnost in učinkovitost novega gospodarskega upravljanja EU, bi se morale države članice odločiti glede najboljših načinov za vključitev njihovih nacionalnih parlamentov ter tudi podnacionalnih organov in drugih zainteresiranih strani v razvoj in nadgradnjo svojih programov. Komisija je pripravljena pomagati in se kot del tega novega, trdnejšega gospodarskega upravljanja EU vključiti v nacionalne razprave.

Sedanji zagon za spremembe, ki je posledica krize, moramo uporabiti za pomoč EU, da postane močnejša in bolje pripravljena na prihodnost ter sposobna samozavestno in uspešno tekmovati na svetovnih trgih. Prvi evropski semester je ključni korak v smeri doseganja naših ciljev iz strategije Evropa 2020 in označuje spremembo v usklajevanju ekonomske politike ter upravljanja EU. Z okrepitvijo nacionalnih ukrepov in sodelovanjem na ravni EU smo bolje pripravljeni za doseganje trajnostne rasti in pomoč našim državljanom pri uresničevanju njihovih upov za prihodnost.

[1] Grčija, Irska, Latvija, Portugalska in Romunija.

[2] Strategija vsebuje pet krovnih ciljev, ki jih mora EU uresničiti do leta 2020: povečanje stopnje zaposlenosti na 75 %, povečanje stopnje naložb v raziskave in razvoj na 3 % BDP, uresničitev ciljev na področju podnebnih sprememb in energije („20 20 20“), povečanje deleža prebivalstva na terciarni ali enakovredni stopnji izobraževanja na vsaj 40 % in zmanjšanje zgodnje opustitve izobraževanja na manj kot 10 % ter spodbujanje socialne vključenosti z odpravo tveganja revščine in socialne izključenosti pri vsaj 20 milijonih ljudi.

[3] Bolgarija, Danska, Latvija, Litva, Poljska in Romunija.

[4] „Letni pregled rasti 2011: spodbujanje ukrepov EU za celovit odziv na krizo“ –COM(2011) 11, 12.1.2011, vključno z osnutkom skupnega poročila o zaposlovanju.

[5] Portugalska in Grčija nista uradno predložili programov stabilnosti. O njunih političnih prednostnih nalogah se bo redno razpravljajo v okviru spremljanja programov pomoči.

[6] Komisija je oblikovala vrsto pobud na ravni EU („vodilne pobude strategije Evropa 2020“), da bi podprla doseganje ciljev strategije Evropa 2020: „digitalna agenda“, „unija inovacij“, „nova industrijska politika“, „mladi in mobilnost“, „nova znanja in spretnosti ter nova delovna mesta“, „platforma za boj proti revščini“ in „učinkovitost virov“. V novem „Aktu o enotnem trgu“ je predložila tudi številne ključne ukrepe, s katerimi se bodo izkoristile možnosti evropskega enotnega trga.

[7] Izjema sta Združeno kraljestvo, ki je za več področij predložilo kvalitativne cilje, in Luksemburg, ki je pred kratkim umaknil cilj v zvezi z revščino.

[8] To vključuje ukinitev okolju škodljivih subvencij.

[9] Direktiva 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu.

[10] Finska, Grčija, Latvija, Portugalska in Slovenija.