3.1 Preprečevanje in odkrivanje nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami, ki ju zagotavljajo udeleženci na trgu in ustanove za varstvo kulturne dediščine

Akcijski načrt uporablja široko opredelitev pojma kulturnih dobrin, ki vključuje artefakte zgodovinskega, umetniškega, znanstvenega ali etnološkega interesa, kot je navedena v Konvenciji Organizacije Združenih narodov za izobraževanje, znanost in kulturo (UNESCO) o ukrepih za prepoved in preprečevanje nedovoljenega uvoza in izvoza kulturnih dobrin ter prenosa lastninske pravice na njih iz leta 1970 (v nadaljnjem besedilu: Unescova konvencija iz leta 1970).

I.izboljšanje preprečevanja in odkrivanja kaznivih dejanj, ki ju zagotavljajo udeleženci na trgu in ustanove za varstvo kulturne dediščine;

V skladu s priporočili za okrepitev svetovnega ukrepanja zoper nedovoljeno trgovino s kulturnimi dobrinami na različnih področjih je cilj tega akcijskega načrta učinkovito odvračati storilce kaznivih dejanj, obravnavati spreminjajoče se varnostne grožnje in zaščititi kulturno dediščino. Akcijski načrt je osredotočen na štiri strateške cilje za učinkovit in celovit odziv:

Preiskave primerov nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami so zato zapletene. Potrebno je posebno strokovno znanje o kulturnih dobrinah in sodelovanje velikega števila organov (kot so policija, carinski organi, organi za nadzor meja, ministrstva za kulturo, finančnoobveščevalne enote in sodstvo), pri čemer so zaradi čezmejne narave številnih primerov pogosto vključene različne jurisdikcije.

Poleg tega storilci kaznivih dejanj povečano razpoložljivost kanalov za spletno prodajo izkoriščajo za povečanje svoje baze strank na zakonitem in nezakonitem trgu. To zaradi obsega kulturnih dobrin, ki jih je treba preveriti, šifriranja podatkov in števila jurisdikcij, ki bi lahko bile vpletene, pomeni dodatne izzive za organe kazenskega pregona.

Kazniva dejanja, povezana s kulturnimi dobrinami, imajo posebne značilnosti, po katerih se razlikujejo od drugih nezakonitih dejavnosti. Identiteto, verodostojnost, izvor, poreklo in pravni status kulturne dobrine je redko mogoče takoj ugotoviti in pogosto je za to potrebno posebno strokovno znanje. Drugič, javne in zasebne zbirke, spomeniki in izkopavališča so ranljivi za kraje in plenjenje, zlasti v konfliktnih in kriznih razmerah. Poleg tega je neregistrirane kulturne dobrine, zlasti z izkopavališč ali iz nekatalogiziranih zbirk, težko odkriti in jim slediti, ko se z njimi že nedovoljeno trguje. Tretjič, trg kulturnih dobrin ima nekatere pomanjkljivosti, ki privlačijo storilce kaznivih dejanj. Te vključujejo sprejemljivost anonimnosti in tajnosti, subjektivnost in nestanovitnost cen ter možnost uporabe predmetov za shranjevanje in premikanje precejšnjih zneskov denarja. Storilci kaznivih dejanj imajo koristi tudi od splošne neozaveščenosti o škodi, ki jo lahko povzroči nedovoljena trgovina s kulturnimi dobrinami.

Tri glavne nezakonite dejavnosti, povezane z nedovoljeno trgovino s kulturnimi dobrinami, so (1) kraja in rop, (2) plenjenje (nezakoniti odvzem starodavnih relikvij z arheoloških najdišč, stavb ali spomenikov) in (3) ponarejanje kulturnih dobrin. Povezana kazniva dejanja vključujejo goljufijo, odstranitev ukradenega blaga (preprodajo), tihotapljenje ali korupcijo. Poleg nedovoljene trgovine lahko storilci kaznivih dejanj zlorabijo tudi zakonito pridobljene kulturne dobrine, in sicer za pranje denarja, izogibanje sankcijam, davčno utajo ali financiranje terorizma.

Za obravnavanje tega kompleksnega, po svoji naravi nadnacionalnega kriminalnega pojava je potreben prilagojen odziv na ravni EU, kot je določeno v strategiji EU za varnostno unijo za obdobje 2020–2025 in strategiji EU za boj proti organiziranemu kriminalu za obdobje 2021–2025. Komisija zato predlaga akcijski načrt. Cilj je čim bolj povečati potencial obstoječih ukrepov EU, poudariti področja, na katerih so potrebna dodatna prizadevanja, in navesti, kako obravnavati preostale izzive.

Kulturne dobrine so pogosto zelo pomembne s kulturnega, umetniškega, zgodovinskega in znanstvenega vidika. Zato ima lahko nedovoljena trgovina s kulturnimi dobrinami uničujoče in nepopravljive posledice za kulturno dediščino v EU in zunaj nje. Uničuje dele našega kolektivnega spomina in človeštvu odvzema pričevanja o njegovi zgodovini. Ogrožena so zlasti krizna in konfliktna območja. To je razvidno na primer iz razmer na Bližnjem in Srednjem vzhodu (npr. v Siriji, Iraku ali Libiji) in nazadnje v Ukrajini.

Nedovoljena trgovina s kulturnimi dobrinami je donosen posel za organizirani kriminal ter v nekaterih primerih za udeležence v konfliktih in teroriste. Razlogi za to so zlasti majhno tveganje za odkritje, možnost visokih marž ter privlačna velikost zakonitega in nezakonitega trga, na katere vpliva stabilno do naraščajoče svetovno povpraševanje zbirateljev, vlagateljev in muzejev.

Udeleženci na trgu kulturnih dobrin, zbiratelji in ustanove za varstvo kulturne dediščine so v dobrem položaju, da pomagajo pri preprečevanju in odkrivanju kriminala, povezanega s kulturnimi dobrinami, saj so še posebej izpostavljeni tveganju, da bodo prišli v stik s kulturnimi dobrinami, s katerimi se nedovoljeno trguje, ali da bodo postali žrtve kaznivega dejanja zoper lastnino. Ključno je, da so ti deležniki ozaveščeni o veljavni zakonodaji in drugih nezakonodajnih orodjih, katerih cilj je preprečevanje in odkrivanje takih kaznivih dejanj. Komisija je v rednem dialogu z ustanovami za varstvo kulturne dediščine, zlasti prek strokovne skupine za kulturno dediščino. Poleg tega si je Komisija si je v sodelovanju z Unescom prizadevala poglobiti razumevanje trga umetnin in ustanov za varstvo kulturne dediščine glede pravil o primerni skrbnosti in etiki. Unesco trenutno pripravlja revizijo mednarodnega kodeksa za trgovce s kulturnimi dobrinami, da bi se obravnavali izzivi, ki so se pojavili od njegovega sprejetja leta 1999, ter okrepila in pojasnila etična načela, ki bi morala urejati trg umetnin.

Ker je nedovoljena trgovina s kulturnimi dobrinami običajno čezmejno kaznivo dejanje, ima zakonodaja EU na področju trgovine pomembno vlogo pri preprečevanju in odkrivanju takih kaznivih dejanj. Za izvoz kulturnih dobrin s carinskega območja Unije je potrebno izvozno dovoljenje, da bi se zagotovila enotna kontrola izvoza na zunanjih mejah EU. Uvoz kulturnih dobrin spada na področje uporabe Uredbe (EU) 2019/880. Ta prepoveduje uvoz kulturnih dobrin, ki so bile nezakonito izvožene iz tretje države, za uvoz določenih kulturnih dobrin v Unijo pa določa zahteve za uvozna dovoljenja ali izjave uvoznikov. Uredba uvaja tudi centralizirani elektronski sistem za shranjevanje in izmenjavo informacij med državami članicami ter izpolnjevanje uvoznih formalnosti gospodarskih subjektov. Ta sistem bo začel delovati do junija 2025. Je brezpapiren in bo zagotovil povezavo med zadevnimi carinskimi organi, organi za kulturo in obstoječimi zbirkami podatkov. Poleg tega ima potencial za zmanjšanje števila primerov ponarejanja listin in odpravlja potrebo po preverjanju verodostojnosti dovoljenj v papirni obliki. Komisija proučuje tudi možnost prihodnje razširitve tega sistema na izvozna dovoljenja na podlagi Uredbe (ES) št. 116/2009. Zakonodajo na področju uvoza in izvoza kulturnih dobrin dopolnjuje Direktiva 2014/60/EU o vračanju predmetov kulturne dediščine, ki so bili protipravno odstranjeni z ozemlja države članice.

Za nadaljnjo racionalizacijo izvajanja zakonodaje EU na področju uvoza in izvoza si Komisija redno izmenjuje informacije s carinskimi organi in organi za kulturne zadeve držav članic prek strokovne skupine za carinska vprašanja v zvezi s kulturnimi dobrinami, odbora za kulturne dobrine, ustanovljenega z Uredbo (ES) št. 116/2009 in Uredbo (EU) 2019/880, in projektne skupine za digitalizacijo kulturnih dobrin.

Podroben pregled in nadzor trgovine s kulturnimi dobrinami pa se na enotnem trgu lahko zelo razlikuje. To storilcem kaznivih dejanj zagotavlja velike luknje za prikrivanje njihovih sledi in izvora predmeta. V skladu z Unescovo konvencijo iz leta 1970 in kot so opozorili deležniki s področja kazenskega pregona, s katerimi so bila izvedena posvetovanja, bi lahko ukrepi za povečanje sledljivosti prenosa lastnine nad kulturnimi dobrinami znotraj enotnega trga pomembno prispevali k odkrivanju primerov nedovoljene trgovine in odvračanju storilcev kaznivih dejanj od infiltracije na trg kulturnih dobrin. Poleg tega bi se z določitvijo porekla kulturnih dobrin, ki spadajo na področje uporabe Direktive 2014/60/EU, izboljšalo delovanje samega mehanizma vračanja, določenega z navedeno direktivo. Veliko držav članic je že uvedlo registre o prodaji kategorij kulturnih dobrin. Izvajanje podobnih ukrepov po vsej EU bi prispevalo k okrepljenemu preprečevanju in odkrivanju kriminala v čezmejnih primerih ter oblikovanju celovite slike o nedovoljeni trgovini s kulturnimi dobrinami na enotnem trgu. Poleg tega bi se lahko izboljšala učinkovitost obstoječih registrov o prodaji, na primer z zagotavljanjem digitalnega shranjevanja informacij in medsebojne povezanosti registrov.

Sprejmejo se lahko tudi ukrepi za zmanjšanje ranljivosti javnih in zasebnih zbirk kulturnih dobrin za kazniva dejanja zoper lastnino. Europol poroča, da veliko primerov nedovoljene trgovine v EU vključuje kulturne dobrine, ukradene iz verskih objektov, ustanov za varstvo kulturne dediščine, muzejev ter zasebnih domov in zbirk. Javne in zasebne zbirke morajo razviti zavedanje o svojih ranljivostih za kazniva dejanja zoper lastnino, usposobiti osebje za uporabo zaščitnih ukrepov in vlagati v orodja za zaščito.

Podobno lahko lastniki ali upravljavci javnih in zasebnih zbirk sprejmejo prostovoljne ukrepe za boljšo zaščito pred kaznivimi dejanji zoper lastnino. Eden od ključnih ukrepov je vodenje posodobljenih popisov in zbirk podatkov o kulturnih dobrinah v zbirkah. Taki popisi olajšujejo identifikacijo in iskanje ukradenih predmetov. Tudi za zasebne zbirke so na voljo orodja, ki jih priporočajo organi kazenskega pregona, kot je Object-ID Mednarodnega muzejskega sveta (ICOM). Poročanje organom kazenskega pregona o primerih kaznivih dejanj zoper lastnino je še en način odkrivanja in preprečevanja kaznivih dejanj. Tako se zagotovi vključitev ukradenih kulturnih dobrin v nacionalne zbirke podatkov o ukradenih umetninah in Interpolovo zbirko podatkov o ukradenih umetniških delih. Z registracijo ukradenih kulturnih dobrin se poveča njihova prepoznavnost in zmanjša možnost preprodajalcev, da bi našli prodajne kanale v zakonitem gospodarstvu.

EU je že sprejela posebno zakonodajo za obravnavanje nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami na spletu. Akt o digitalnih storitvah povečuje odgovornosti ponudnikov posredniških storitev, vključno s spletnimi platformami, ki potrošnike povezujejo s ponudniki blaga in storitev. Poleg tega ureja poročanje o nezakoniti vsebini, na primer o sumljivi prodaji, omogoča javnim organom, da ponudnikom posredniških storitev s sedežem v drugih državah članicah pošljejo čezmejno odredbo o odstranitvi, ter povečuje obveznosti trgovcev glede sledljivosti. Komisija prek skupnega evropskega podatkovnega prostora za kulturno dediščino in prihodnjega evropskega sodelovalnega oblaka za kulturno dediščino tudi podpira digitalizacijo in digitalno hrambo kulturne dediščine.

Ključna komponenta boja proti nedovoljeni trgovini s kulturnimi dobrinami je odkrivanje nezakonitih finančnih tokov. Poleg tega je treba posebno pozornost nameniti razširjenosti pranja denarja ali financiranja terorizma z zakonito pridobljenimi kulturnimi dobrinami. Zaradi pomislekov glede tega, da storilci kaznivih dejanj morda zlorabljajo sektor umetnin in starin za pranje premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, so bili predloženi pozivi k razširitvi regulativnega okvira EU za preprečevanje pranja denarja in boj proti financiranju terorizma. Direktiva o preprečevanju pranja denarja se zdaj uporablja za udeležence na trgu umetnin in starin, kot so na primer galerije in dražbene hiše, ki trgujejo z umetniškimi deli ali delujejo kot posredniki pri trgovanju, in prostocarinska območja v zvezi s posli nad določenim pragom. Udeleženci na trgu so dolžni vključiti ocene tveganja in pristope na podlagi tveganja k preprečevanju in odkrivanju pranja denarja in financiranja terorizma, ukrepe za zmanjšanje in obvladovanje tveganja, učinkovito skrbno preverjanje strank ter identifikacijo strank in njihovih dejanskih lastnikov ter poročati o sumljivih poslih in dejavnostih nacionalnim finančnoobveščevalnim enotam. Poleg tega je v predlogu za novo uredbo o preprečevanju pranja denarja za gotovinska plačila določena mejna vrednost na ravni EU v višini 10 000 EUR. Zaradi tega bi se lahko zmanjšala privlačnost trga kulturnih dobrin za pranje denarja.

Javni organi morajo dovolj dobro razumeti tveganja in ranljivosti v zvezi s pranjem denarja in financiranjem terorizma v sektorju kulturnih dobrin, da bi lahko po potrebi ustrezno ukrepali. Ustrezen okvir v ta namen zagotavljajo nacionalne ocene tveganja, ki so jih države članice izvedle v skladu z zakonodajo na področju preprečevanja pranja denarja. Države članice lahko tudi objavijo smernice za zadevne subjekte v zasebnem sektorju v zvezi s tem, kako prepoznati zadevne posle ter izpolniti obveznosti preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma.

Komisija podpira projekt Projektne skupine za finančno ukrepanje o pranju denarja in financiranju terorizma, povezanima z umetninami, starinami in drugimi predmeti kulturne dediščine. Njegovi cilji vključujejo pomoč državam, pristojnim organom in zasebnemu sektorju pri razumevanju tega, kako lahko storilci kaznivih dejanj in teroristi zlorabijo trgovino s takimi predmeti, ter pri razvoju dobrih praks in priporočil za zmanjšanje teh tveganj. Poleg tega Komisija stalno ocenjuje tveganja pranja denarja in financiranja terorizma, ki vplivajo na enotni trg, kadar so povezana s čezmejnimi dejavnostmi. V okviru nadnacionalne ocene tveganja ocenjuje in spremlja posebna tveganja trga umetnin in starin ter drugih povezanih sektorjev, kot so prostocarinska območja in skladišča umetnin.

Ključni ukrepi Komisija bo: ·v tesnem sodelovanju z Unescom začela dialog s trgom umetnin o vprašanjih, povezanih z zaščito kulturnih dobrin in trgovino z njimi na enotnem trgu, vključno z dogodkom na visoki ravni v letu 2023; ·podpirala izmenjavo informacij med strokovnjaki za kulturno dediščino in ustreznimi organi z vrsto delavnic in dejavnosti vzajemnega učenja; ·na podlagi študije izvedljivosti raziskala možnost razširitve elektronskega sistema za urejanje uvoza kulturnih dobrin, tako da bo vključeval obravnavanje izvoza kulturnih dobrin; ·v letu 2024 začela študijo in na tej podlagi izdala smernice za države članice, da bi jim pomagala vzpostaviti registre o prodaji za izboljšanje sledljivosti kulturnih dobrin na enotnem trgu (vključno s spletno prodajo); ·sodelovala z ICOM pri spodbujanju etičnega kodeksa ICOM za muzeje, izboljšanju zmogljivosti in zagotavljanju usposabljanj osebja v muzejih in ustanovah za varstvo kulturne dediščine v več državah članicah, da bi bolje evidentirali in zavarovali svoje zbirke. Države članice se spodbujajo, da: ·prek carinskega informacijskega sistema okrepijo učinkovito sodelovanje in izmenjavo informacij med carinskimi organi in s Komisijo v boju proti goljufijam, povezanim s kulturnimi dobrinami; ·sprejmejo ukrepe za zagotovitev, da javne in zasebne zbirke ustrezno registrirajo svojo lastnino v zbirkah podatkov ter primere kaznivih dejanj zoper lastnino prijavijo organom kazenskega pregona, pri čemer uporabijo mednarodno dogovorjene standarde in orodja (kot je standard Object ID ali Interpolova zbirka podatkov o ukradenih umetniških delih); ·v okviru svoje nacionalne ocene tveganja v skladu z zakonodajo na področju preprečevanja pranja denarja opredelijo, ocenijo in razumejo tveganja nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami, pranja denarja in financiranja terorizma ter sprejmejo ustrezne ukrepe za zmanjšanje teh tveganj; ·ozaveščajo in izdajo smernice za zasebni sektor v zvezi s tem, kako čim bolje izpolniti obveznosti preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma v sodelovanju s pristojnimi organi; ·izboljšajo sodelovanje med pooblaščenimi subjekti s trga umetnin in starin, finančnim sektorjem ter finančnoobveščevalnimi enotami z izmenjavo znanja in usposabljanjem o tveganjih in vrstah nezakonitih dejavnosti, povezanih s kulturnimi dobrinami, ob upoštevanju možnosti sodelovanja med javnimi in zasebnimi subjekti; ·spodbujajo Unescov mednarodni etični kodeks za trgovce s kulturnimi dobrinami in etični kodeks za muzeje Mednarodnega muzejskega sveta.

3.2 Okrepitev zmogljivosti organov kazenskega pregona in sodstva

Zaradi zapletene narave nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami se organi kazenskega pregona in sodstvo spopadajo s posebnimi izzivi. Potrebni so nadaljnji ukrepi za povečanje njihove zmogljivosti za učinkovito obravnavanje primerov nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami v skladu z zadevnimi nalogami in odgovornostmi organov v okviru prava EU in nacionalnega prava.

Razpoložljivi obveščevalni podatki trenutno ne odražajo ustrezno razširjenosti nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami. Eden od razlogov za pomanjkanje podatkov o nedovoljeni trgovini s kulturnimi dobrinami je ta, da primeri nedovoljene trgovine niso ustrezno registrirani. Glavna ovira za zbiranje celovitih obveščevalnih podatkov za celotno EU je ta, da ni niti enotne metodologije za zbiranje podatkov niti enotne kategorizacije kaznivih dejanj, povezanih s kulturnimi dobrinami. Da bi se olajšala enotna kategorizacija, celovit katalog kaznivih dejanj zoper kulturne dobrine, določen v okviru Konvencije Sveta Evrope o protipravnih ravnanjih v zvezi s kulturnimi dobrinami (v nadaljnjem besedilu: konvencija iz Nikozije), vsebuje smernice o kategorijah kaznivih dejanj, ki jih lahko uporabijo organi držav članic.

Javni organi morajo ustrezno poznati način delovanja storilcev kaznivih dejanj in si med seboj izmenjavati informacije, da bi lahko čim bolje uporabili svoje vire. To poznavanje bi moralo vključevati zlasti regionalne razlike med preprodajalci, na primer z vidika organizacijske strukture, ogroženih kulturnih dobrin, poti nedovoljene trgovine ali metod pranja denarja ter ponarejanja porekla in izvora dobrin. To znanje lahko olajša bolj ciljno usmerjena iskanja in učinkovito uporabo razpoložljivih virov. Operativni ukrepi Evropske večdisciplinarne platforme proti grožnjam kriminala (EMPACT) lahko prav tako prispevajo k boljšemu razumevanju praks preprodajalcev in obsega nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami.

Javni organi morajo poznati tudi zahteve glede znotrajagencijskega in medagencijskega sodelovanja ter možnosti sodelovanja v danem primeru. Da bi se podprla prizadevanja javnih organov za krepitev njihove zmogljivosti, je Unesco objavil zbirko orodij z naslovom Fighting the illicit trafficking of cultural property: a toolkit for European judiciary and law enforcement (Boj proti nedovoljeni trgovini s kulturnimi dobrinami: zbirka orodij za evropsko sodstvo in organe kazenskega pregona), razvito v okviru sodelovanja med EU in Unescom. Komisija podpira Unesco pri prevajanju zbirke orodij v dodatne jezike zadevnih držav. Poleg tega je UNODC razvil orodje za praktično pomoč pri izvajanju mednarodnih smernic.

Javni organi potrebujejo posebno strokovno znanje in orodja za odkrivanje in preiskovanje primerov nedovoljene trgovine. To v skladu z Interpolovimi priporočili vključuje ustrezno evidentiranje ukradenih predmetov na nacionalni in mednarodni ravni ter potrebna znanja in spretnosti pristojnih organov, ki se zagotovijo zlasti z vzpostavitvijo specializiranih enot na nacionalni ravni, namenjenih izključno preiskavam nedovoljene trgovine s kulturnimi dobrinami, kot je določeno v Unescovi konvenciji iz leta 1970. Specializirane skupine tožilcev so se prav tako izkazale za učinkovite pri poglabljanju obsega preiskav. Drug pomemben dejavnik je pravočasen dostop do strokovnega znanja umetnostnih zgodovinarjev, arheologov ali drugih strokovnjakov za kulturne dobrine, da bi se identificirale zasežene kulturne dobrine, določila njihova pristnost ali količinsko opredelila morebitna škoda na lokacijah, na katerih je potekalo plenjenje ali ki so izpostavljene tveganju plenjenja.

Tehnologija je ključna za podporo organom kazenskega pregona in varovanje kulturnih dobrin pred nedovoljenim trgovanjem z njimi. Ta vključuje programsko opremo za registracijo ukradenih predmetov in odkrivanje nezakonitih kulturnih dobrin na trgu, tehnologijo zračnega nadzora za varovanje ogroženih lokacij ali spletna preiskovalna orodja, tudi tista, ki temeljijo na umetni inteligenci. Organi kazenskega pregona zlasti potrebujejo posebna orodja za odkrivanje, da bi lahko učinkovito obravnavali količino predmetov, ki jih je treba preveriti pri spletnih preiskavah, na primer za sistematično pregledovanje spleta v iskanju fotografij in drugih podatkov o kulturnih dobrinah, ki se nezakonito prodajajo.

Organi bi lahko tudi proučili možnost razširitve obsega preiskav, tako da bi poleg povrnitve dobrin, s katerimi se nedovoljeno trguje, zajele tudi kriminalne mreže in nezakonite denarne tokove za posameznimi primeri nedovoljene trgovine. Tako določanje obsega preiskav je v skladu z mednarodnimi priporočili (npr. Interpolovimi), strategijo EU za boj proti organiziranemu kriminalu za obdobje 2021–2025 in skupnimi horizontalnimi strateškimi cilji EMPACT. Na ravni EU in mednarodni ravni lahko preiskave podprejo Europol, agencija EU za upravljanje meja (Frontex) in Agencija Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) v skladu z njihovimi zadevnimi mandati, lahko pa se tudi podprejo s sodelovanjem partnerjev, kot so Interpol, Urad Združenih narodov za droge in kriminal (UNODC) ali Svetovna carinska organizacija. Poleg tega se sodelovanje lahko zagotovi v okviru drugih zadevnih instrumentov za sodelovanje na področju kazenskega pregona in pravosodno sodelovanje. Evropsko javno tožilstvo (EJT) bi lahko preiskovalo in kazensko preganjalo specifična protipravna ravnanja v zvezi z nedovoljeno trgovino s kulturnimi dobrinami, ki spadajo v njegovo pristojnost. Komisija je zavezana zagotavljanju, da lahko EJT učinkovito opravlja svoje naloge, dodeljene z Uredbo (EU) 2017/1939, tudi s krepitvijo njegovega sodelovanja z državami nečlanicami EU.