[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 12.4.2011

COM(2011) 176 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

na podlagi člena 8 Sklepa Sveta 2007/845/PNZ z dne 6. decembra 2007 o sodelovanju med uradi za odvzem premoženjske koristi držav članic na področju sledenja in identifikacije premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, ali drugega premoženja, povezanega s kaznivimi dejanji

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

na podlagi člena 8 Sklepa Sveta 2007/845/PNZ z dne 6. decembra 2007 o sodelovanju med uradi za odvzem premoženjske koristi držav članic na področju sledenja in identifikacije premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, ali drugega premoženja, povezanega s kaznivimi dejanji

UVOD

1.1. Ozadje

Sklep Sveta 2007/845/PNZ[1] (v nadaljnjem besedilu: Sklep) zavezuje države članice k ustanovitvi ali imenovanju nacionalnih uradov za odvzem premoženjske koristi kot nacionalnih osrednjih točk za stike, ki so v okviru okrepljenega sodelovanja pristojni za lažje in čim hitrejše sledenje premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, po celi EU. Na podlagi Sklepa si uradi za odvzem premoženjske koristi lahko na zaprosilo ali spontano izmenjujejo informacije in najboljše prakse, in sicer ne glede na njihov status (upravni organ, organ pregona ali pravosodni organ). Izmenjava informacij mora potekati pod pogoji, določenimi v Okvirnem sklepu 2006/960/PNZ[2] (v nadaljnjem besedilu: švedska pobuda), ter v skladu z veljavnimi predpisi o varstvu podatkov.

Sklep je namenjen tudi podpori Camdenske meddržavne mreže uradov za odvzem premoženjske koristi (CARIN – Camden Assets Recovery Inter-Agency Network). Namen te globalne mreže uradnikov in strokovnjakov je izboljšati medsebojno poznavanje metod in tehnik na področju čezmejne identifikacije, zamrznitve, zasega in zaplembe nezakonito pridobljene premoženjske koristi.

1.2. Uradna obvestila, ki so jih poslale države članice

Člen 8(1) Sklepa določa, da države članice do 18. decembra 2008 pošljejo generalnemu sekretariatu Sveta in Komisiji besedila vseh določb svojega nacionalnega prava, ki jim omogočajo izpolnjevanje obveznosti, ki jim jih nalaga ta sklep.

Komisija je prejela uradna obvestila naslednjih 21 držav članic: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, DK, EE, EL, FI, FR, HU, IE, LT, LU, LV, NL, PL, SK, SV in UK.

ES je poslala uradno obvestilo generalnemu sekretariatu Sveta, ne pa tudi Komisiji.

MT, IT, PT, RO in SI niso poslale nobenega uradnega obvestila.

Večina uradnih obvestil držav članic vsebuje le podrobnosti o imenovanih uradih za odvzem premoženjske koristi (Sklep dopušča imenovanje dveh nacionalnih uradov, če države članice to želijo) in v nekaterih primerih sklic na veljavne določbe nacionalnega prava. Uradna obvestila BE, EL in IE vsebujejo tudi celotno besedilo zadevnih določb nacionalnega prava.

1.3. Metoda in ocenjevalna merila

V členu 8(3) Sklepa je predvideno, da Komisija pripravi pisno poročilo, Svet pa na njegovi podlagi do 18. decembra 2010 oceni spoštovanje tega sklepa s strani držav članic.

Do prvotnega roka, določenega v Sklepu, je poslalo uradna obvestila samo osem držav članic. Poleg tega se je večina uradnih obvestil držav članic nanašala le na en vidik Sklepa, in sicer na izvajanje določb o imenovanju uradov za odvzem premoženjske koristi ( člen 1 ). Poslana uradna obvestila niso vsebovala podatkov o izvajanju določb o sodelovanju med uradi za odvzem premoženjske koristi ( člen 2 ), izmenjavi informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi na zaprosilo ( člen 3 ) in spontani izmenjavi informacij ( člen 4 ), spoštovanju pravil o varstvu podatkov ( člen 5 ) ter izmenjavi najboljših praks med uradi za odvzem premoženjske koristi ( člen 6 ).

Zato je bilo poleg uradnih obvestil treba pridobiti tudi druge informacije, da bi se lahko ocenilo vsaj izpolnjevanje minimalnih pravnih zahtev Sklepa.

Informacije o izvajanju teh določb in o napredku držav članic pri imenovanju uradov za odvzem premoženjske koristi so bile zbrane na srečanjih neformalne platforme uradov za odvzem premoženjske koristi. Ta platforma se redno srečuje od začetka leta 2009, vanjo pa so vključeni uradi za odvzem premoženjske koristi, ki so jih imenovale države članice, ter organi, ki sodelujejo pri njihovi vzpostavitvi ali začasno delujejo kot uradi za odvzem premoženjske koristi.

Uradi za odvzem premoženjske koristi so zlasti na srečanjih platforme marca in maja 2010 Komisiji nakazali, da bi raje videli, če bi poročilo o izvajanju preseglo okvir določb Sklepa ter obravnavalo tudi strukturo in pristojnosti imenovanih uradov za odvzem premoženjske koristi ter njihov dostop do informacij, napredek v razvoju varnega sistema za izmenjavo informacij in glavne izzive, s katerimi se soočajo.

Zgoraj navedene informacije so bile zbrane iz razpredelnice z osnovnimi podatki o imenovanih uradih za odvzem premoženjske koristi in iz odgovorov teh uradov na kratek dodatni vprašalnik, ki ga je razdelila Komisija (od septembra do novembra 2010 je na vprašalnik odgovorilo 17 uradov). Dopolnjene so bile z informacijami z vseevropske konference o uradih za odvzem premoženjske koristi, ki je potekala 6. in 7. decembra 2010 v Bruslju.

2. OCENA

Člen 1 – Uradi za odvzem premoženjske koristi

V skladu s členom 8(1) Sklepa so bili imenovani naslednji uradi za odvzem premoženjske koristi:

Avstrija je imenovala Zvezni kriminalistični urad – Referat za odvzem premoženjske koristi ( Bundeskriminalamt – Referat „Vermögensabschöpfung“ ) .

Belgija je imenovala Osrednji urad za zaseg in zaplembo ( Organe Central pour la Saisie et la Confiscation ), ki je bil ustanovljen z zakonom z dne 26. marca 2003.

Bolgarija je imenovala dva urada za odvzem premoženjske koristi: Komisijo za identifikacijo premoženja, pridobljenega s kaznivimi dejanji (CEPACA, pozneje preimenovana v CEPAIA), in Vrhovno državno tožilstvo.

Ciper je imenoval Enoto za boj proti pranju denarja (MOKAS-FIU Cyprus).

Češka republika je imenovala Enoto za boj proti korupciji in finančnim kaznivim dejanjem (UOKFK) Oddelka za mednarodno sodelovanje ter sprejela zakon št. 273/2008.

Danska je imenovala državnega tožilca za huda gospodarska kazniva dejanja ( Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet ).

Estonija je imenovala Enoto V Oddelka za preiskave Centralne kriminalistične policije.

Finska je imenovala Državni preiskovalni urad, Oddelek za kriminalistično obveščevalno dejavnost / Komunikacijski center.

Francija je imenovala Platformo za identifikacijo sredstev, pridobljenih s kaznivimi dejanji ( Plateforme d'Identification des Avoirs Criminels – PIAC). Pred kratkim je imenovala tudi drugi urad za odvzem premoženjske koristi, in sicer Agencijo za upravljanje in odvzem zaseženega in zaplenjenega premoženja (AGRASC). Komisija bo o tem kmalu uradno obveščena.

Nemčija je imenovala dva urada za odvzem premoženjske koristi: Zvezni kriminalistični urad – Referat SO 35 za odvzem premoženjske koristi ( Bundeskriminalamt Referat SO 35 „Vermögensabschöpfung“ ) in Zvezni pravosodni urad ( Bundesamt für Justiz ) pri Ministrstvu za pravosodje.

Grčija je v skladu z zakonom št. 3842/2010 imenovala Enoto za finančna in gospodarska kazniva dejanja pri Ministrstvu za finance.

Madžarska je imenovala Državni preiskovalni urad ( Nemzeti Nyomozó Iroda ).

Irska je imenovala Urad za premoženje, pridobljeno s kaznivimi dejanji ( Criminal Assets Bureau ), ki je bil ustanovljen z Zakonom o Uradu za premoženje, pridobljeno s kaznivimi dejanji, iz leta 2005.

Latvija je imenovala Oddelek policije za gospodarske zadeve Centralnega oddelka kriminalistične policije v okviru državne policije.

Litva je imenovala dva urada za odvzem premoženjske koristi: Urad kriminalistične policije ( Lietuvos kriminalines policijos biuras ) in Urad generalnega tožilca ( Lietuvos Respublikos generaline prokuratura ).

Luksemburg je imenoval Parquet du Tribunal d'Arrondissement de Luxembourg, Section éco-fin .

Nizozemska je imenovala Urad za odvzem premoženjske koristi, pridobljene s kaznivimi dejanji, v okviru državnega tožilstva ( Bureau Ontnemingswetgeving Openbaar Ministerie – BOOM ).

Poljska je imenovala Enoto za odvzem premoženjske koristi Kriminalistične policije Glavnega štaba policije.

Slovaška je imenovala Finančno obveščevalno enoto Urada za boj proti organiziranemu kriminalu v okviru Policijskega prezidija.

Španija je imenovala dva urada za odvzem premoženjske koristi: Obveščevalni center za boj proti organiziranemu kriminalu (CICO) in Posebno tožilstvo za boj proti drogam ( Fiscalia Especial Antidrogas ) pri Ministrstvu za pravosodje.

Švedska je imenovala dva urada za odvzem premoženjske koristi: Državno obveščevalno službo kriminalistične policije in Državni urad za gospodarsko kriminaliteto ( Ekobrottsmyndigheten ).

Združeno kraljestvo je imenovalo dva urada za odvzem premoženjske koristi: Agencijo za hude oblike organiziranega kriminala ( Serious Organised Crime Agency – SOCA ), pristojno za Anglijo, Wales in Severno Irsko, ter Škotsko agencijo za boj proti kaznivim dejanjem in mamilom ( Scottish Crime and Drug Enforcement Agency – SCDEA ), pristojno za Škotsko.

Ostale države članice so predložile naslednje informacije o napredku pri imenovanju uradov za odvzem premoženjske koristi:

Malta je navedla, da bo za državni urad za odvzem premoženjske koristi imenovala Državni urad za boj proti goljufijam ( National Fraud Squad ).

Portugalska je navedla, da se z oblikovanjem strukture bodočega urada za odvzem premoženjske koristi ukvarja skupina, ki jo je imenoval minister za pravosodje.

Romunija ja navedla, da bo ustanovljen urad za odvzem premoženjske koristi, ki bo spadal pod Ministrstvo za pravosodje. Urad bo multidisciplinaren in bo obsegal strukture pregona, ki začasno delujejo kot uradi za odvzem premoženjske koristi. Bodočemu uradu bo dodeljeno ustrezno osebje, vključno s kontaktno točko CARIN.

Slovenija je navedla, da preučuje vzpostavitev urada za odvzem premoženjske koristi v okviru državnega tožilstva.

Italija je navedla, da preučuje vzpostavitev urada za odvzem premoženjske koristi v okviru Ministrstva za notranje zadeve. Pripravljajo se ustrezne določbe za nacionalno imenovanje tega urada.

Do zdaj je sedem držav članic ( BG, DE, ES, FR, LT, SV in UK ) uporabilo možnost iz člena 1(2) o imenovanju dveh uradov za odvzem premoženjske koristi. Zato je trenutno v EU imenovanih 28 uradov.

Do zdaj imenovani uradi so večinoma ustanovljeni v okviru organov pregona. Med ostalimi je skoraj enak delež uradov, ki so pod okriljem pravosodnega organa, in uradov z multidisciplinarno strukturo.

Ker je namen Sklepa tudi vzpostavitev formalnih struktur v podporo dejavnostim mreže CARIN, je treba omeniti, da skoraj vsi imenovani uradi vključujejo kontaktne točke CARIN[3].

Člen 2 – Sodelovanje med uradi za odvzem premoženjske koristi

V skladu s tem členom morajo države članice zagotoviti, da njihovi uradi za odvzem premoženjske koristi medsebojno sodelujejo za lažje sledenje in identifikacijo premoženjske koristi, pridobljene s kaznivim dejanjem, in drugega premoženja, povezanega s kaznivimi dejanji, tako da si na zaprosilo ali spontano izmenjujejo informacije in najboljše prakse. Izmenjava informacij in najboljših praks med uradi za odvzem premoženjske koristi mora potekati ne glede na njihov status (upravni organ, organ pregona ali pravosodni organ).

V razpravah na srečanjih platforme uradov za odvzem premoženjske koristi so uradi izrazili splošno zadovoljstvo z obsegom sodelovanja in izmenjave najboljših praks z drugimi uradi.

Noben urad ni poročal, da bi drug urad zavrnil sodelovanje z njim zaradi njegovega statusa.

Zato je mogoče skleniti, da se določbe tega člena splošno izvajajo.

Člen 3 – Izmenjava informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi na zaprosilo

V tem členu je razloženo, da so zaprosila za informacije, ki si jih pošiljajo uradi za odvzem premoženjske koristi, urejena v švedski pobudi in njenih izvedbenih predpisih. Švedska pobuda je uvedla naslednje roke za odgovor na zaprosila za izmenjavo informacij med organi pregona v okviru preiskave kaznivega dejanja ali operacije zbiranja obveščevalnih podatkov o kaznivem dejanju:

osem ur pri nujnih zaprosilih za informacije in obveščevalne podatke o hudih kaznivih dejanjih[4], če se zahtevane informacije ali obveščevalni podatki nahajajo v podatkovni bazi, do katere ima organ pregona neposreden dostop;

en teden pri nenujnih zaprosilih za informacije in obveščevalne podatke o hudih kaznivih dejanjih, če se zahtevane informacije ali obveščevalni podatki nahajajo v podatkovni bazi, do katere ima organ pregona neposreden dostop;

dva tedna v vseh drugih primerih (podatkovna baza ni neposredno dostopna in/ali zaprosilo ni povezano s hudim kaznivim dejanjem).

Ti strogi roki veljajo, če organ prosilec v obrazcu švedske pobude dovolj natančno navede različne podatke (predmet zaprosila in razloge za zaprosilo, vrsto postopka, podrobnosti o ciljnem oziroma iskanem premoženju ter podatke o domnevno vpletenih osebah). Poleg tega pa je v vseh navedenih primerih mogoče odložiti zagotovitev informacij in obveščevalnih podatkov.

Imenovani uradi za odvzem premoženjske koristi so navedli, da na splošno lahko upoštevajo navedene roke. Zlasti uradi v AT, CZ, DE, ES (en urad), HU, LT in NL so to potrdili. Urada v BE in ES (drug urad) lahko roke upoštevata v večini primerov, na CY pa je to odvisno od vrste zahtevanih informacij. V LV včasih ni mogoče upoštevati osemurnega roka (ta urad ne dela 24 ur na dan in sedem dni na teden), IE pa je navedla, da rokov ni mogoče vedno upoštevati, saj so zaradi kakovosti informacij, prejetih od drugih uradov, pogosto potrebna dodatna preverjanja.

V členu 3(2) Sklepa je kot obvezen element naveden obrazec za izmenjavo informacij iz priloge k švedski pobudi. Med razpravami o tej temi v okviru platforme uradov za odvzem premoženjske koristi je sekretariat Sveta poročal, da so se države članice v skladu z izvedbenimi smernicami švedske pobude dogovorile o neobvezni uporabi obrazca.

Vseeno pa večina uradov (vsaj uradi v AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LT, LV in NL ) pri pošiljanju zaprosil drugim uradom uporablja obrazec iz švedske pobude, včasih sicer v povezavi z drugimi oblikami komunikacije[5].

Uradi za odvzem premoženjske koristi pošiljajo zaprosila za informacije drugim uradom, veliko pa jih uporablja tudi druge poti, na primer mrežo CARIN ( BE, DE, ES in NL ), uradnike za zvezo pri Interpolu ( AT, CZ, DE in ES ), Europol ( CZ in ES ), mrežo uradnikov za zvezo nacionalnih organov pregona ( AT, CZ, DE, ES, HU in NL ), nacionalne finančne obveščevalne enote ( EL in LT ) ali uradnike za zvezo v okviru pobude za sodelovanje v jugovzhodni Evropi ( HU ). Večina uradov (vsaj uradi v AT, BE, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LV in NL ) hrani statistične podatke o svojih izmenjavah informacij z drugimi uradi. Vendar pa obstajajo znatne razlike med uporabljenimi kategorijami in kazalniki. Z morebitno uvedbo varnejšega sistema izmenjave informacij bi se lahko olajšalo zbiranje podatkov za statistične namene.

Čeprav je primerljivih podatkov razmeroma malo, so razprave v okviru platforme uradov za odvzem premoženjske koristi pokazale, da se je število zaprosil med uradi od sprejetja Sklepa bistveno povečalo, kakovost odgovorov pa se je na splošno izboljšala.

Mnenja uradov o kakovosti prejetih odgovorov se zelo razlikujejo. Nekateri uradi ( AT in CZ ) ocenjujejo prejete informacije kot zelo dobre, drugi ( BE, EE in LV ) kot dobre, nekateri ( DE, ES, HU, IE in LT ) pa kot precej osnovne (vendar zadostne za začetek preiskave).

Veliko uradov je v svojih prispevkih in na srečanjih platforme uradov za odvzem premoženjske koristi poudarilo pomen zagotavljanja boljših informacij na podlagi zaprosila.

Ker se roki iz švedske pobude na splošno upoštevajo, njen obrazec pogosto uporablja, kakovost odgovorov pa je vsaj zadostna, je mogoče skleniti, da se določbe tega člena izvajajo.

Člen 4 – Spontana izmenjava informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi

Ta člen določa, da si lahko uradi za odvzem premoženjske koristi izmenjujejo informacije brez predhodnega zaprosila.

Iz razprav z uradniki uradov izhaja, da obstaja nekaj primerov spontane izmenjave (npr. med BE in NL), statistični podatki o njihovi pogostosti pa niso na voljo. Razpoložljive informacije ne zadoščajo za oceno izvajanja tega člena.

Člen 5 – Varstvo podatkov

Na podlagi zbranih podatkov ni mogoče ugotoviti nikakršnih kršitev veljavnih določb o varstvu podatkov iz Okvirnega sklepa iz leta 2008[6].

Kljub razlikam med nacionalnimi predpisi in praksami na področju varstva podatkov se zdi, da predvideni sistem (v katerem se uporabljajo določbe o varstvu podatkov države članice prejemnice) ne vpliva bistveno na možnost pošiljanja in prejemanja informacij. Dejansko je večina uradov navedla, da veljavna pravila o varstvu podatkov ne vplivajo na izmenjavo informacij z drugimi uradi.

Člen 6 – Izmenjava najboljših praks

V skladu s tem členom naj bi si uradi za odvzem premoženjske koristi izmenjevali najboljše prakse glede načinov za povečevanje učinkovitosti njihovih prizadevanj pri sledenju premoženja.

Uradi so na podlagi svojih izkušenj z drugimi uradi navedli več primerov najboljših praks. Veliko najboljših praks se nanaša na uporabo priporočil mreže CARIN (ki so že sama po sebi primeri najboljših praks). Nekatere zadevajo sodelovanje pri sledenju premoženja v posebnih dvostranskih primerih, druge pa tudi operativne dejavnosti, ki niso povezane s sledenjem premoženja (npr. nadaljnja podpora organom pregona po identifikaciji premoženja). Odziv uradov na medsebojno sodelovanje je na splošno pozitiven. Nekatere od teh praks se redno izmenjujejo na srečanjih neformalne platforme uradov za odvzem premoženjske koristi.

Člen 7 – Razmerje do obstoječih dogovorov o sodelovanju

Te določbe ni treba prenesti.

3. GLAVNI IZZIVI ZA URADE ZA ODVZEM PREMOŽENJSKE KORISTI

Za razumevanje glavnih izzivov, s katerimi se soočajo uradi za odvzem premoženjske koristi, je treba upoštevati naslednje značilnosti imenovanih uradov:

- Večina uradov ima razmeroma malo osebja. Le šest od 28 imenovanih uradov ima deset ali več uslužbencev.

- Glavna naloga uradov je sledenje in identifikacija premoženja, povezanega s kaznivimi dejanji, na njihovem nacionalnem ozemlju. Vendar pa večina uradov nima (neposrednega ali posrednega) dostopa do vseh zadevnih podatkovnih baz, ki bi jim omogočil učinkovitejše izvajanje njihove naloge.

- Vsi uradi imajo dostop do poslovnih registrov, centralizirane zemljiške knjige pa ne obstajajo v vseh državah članicah. Le en urad ima dostop do nacionalnega registra bančnih računov, ki obstaja samo v petih državah.

- Uradi si občutljive informacije (npr. številke bančnih računov) izmenjujejo po elektronski pošti ali telefaksu in ne morejo izkoristiti podpore popolnoma varnega sistema za izmenjavo informacij.

- Samo nekateri uradi so osrednje točke za stike na nacionalni ravni za zaprosila za medsebojno pravno pomoč v zvezi z odvzemom premoženjske koristi, ki jih pošljejo organi drugih držav članic.

- Malo uradov se ukvarja z upravljanjem zamrznjenega premoženja.

- Približno polovica uradov nima dostopa do pravosodnih statistik o zamrznjenem in zaseženem premoženju.

Uradi menijo, da je najpomembnejši izziv zanje dostop do finančnih informacij (zlasti do informacij o bančnih računih). Na drugem mestu je pomanjkanje varnega sistema za izmenjavo informacij. Kot druge pogoste izzive so uradi navedli premalo specializiranega usposabljanja finančnih preiskovalcev in splošno pomanjkanje sredstev.

Med ostale izzive spadajo razlike v nacionalnih predpisih glede tega, do katerih informacij lahko uradi dostopajo, omejene povezave z organi, pristojnimi za upravljanje premoženja, neobstoj ocenjevalnega sistema za urade, določbe o varstvu podatkov in bančni tajnosti ter dejstvo, da registri bančnih računov ne obstajajo v vseh državah članicah.

Razvoj varnega sistema za izmenjavo informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi

Poti, po katerih poteka operativno sodelovanje med uradi, v Sklepu niso določene. Ključna tema, opredeljena na ravni platforme uradov za odvzem premoženjske koristi, je potreba po varnejšem načinu izmenjave operativnih informacij med uradi. Občutljive informacije se trenutno pogosto izmenjujejo po elektronski pošti, kar je povezano z določenim varnostnim tveganjem.

Komisija je v sporočilu o premoženjskih koristih, pridobljenih z organiziranim kriminalom[7], Europol spodbudila k temu, da bi imel vlogo usklajevalca med nacionalnimi organi za odvzem premoženjske koristi. V zvezi s tem je Urad Europola za premoženje, pridobljeno s kaznivimi dejanji (Europol Criminal Assets Bureau – ECAB)[8], predlagal, naj se preuči možnost uporabe Europolovega sistema SIENA[9] za dvostransko izmenjavo informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi. Platforma uradov za odvzem premoženjske koristi je pozdravila ta predlog in oblikovala naslednje ugotovitve:

- obstaja jasna potreba po vzpostavitvi varne komunikacijske poti za neposredno izmenjavo informacij med uradi;

- SIENA že deluje in predstavlja tehnično rešitev za izmenjavo informacij na področju pregona na trdni pravni podlagi ter ob upoštevanju najvišjih varnostnih standardov;

- SIENA bi lahko pomenila stroškovno učinkovito rešitev, saj bi sistem temeljil na obstoječem omrežju in finančna podpora za oblikovanje novega omrežja zato ne bi bila potrebna;

- če bi bil za izmenjavo informacij med uradi izbran sistem SIENA, bi moral podpirati neposredno dvostransko izmenjavo med uradi. Države članice bi morale kot pristojne organe v okviru sistema SIENA in švedske pobude imenovati svoje urade za odvzem premoženjske koristi. Poleg tega bi morale te urade tehnično povezati z nacionalnimi enotami Europola[10].

Septembra 2009 se je Europol odločil izvesti pilotno fazo, v kateri so lahko sodelovali zainteresirani uradi za odvzem premoženjske koristi. Uradi iz 11 držav ( BG, DK, EE, ES, FR, HU, NL, PL, SK, SV in UK ) so bili pripravljeni testirati orodje SIENA za izmenjavo informacij med uradi.

Julija 2010 se je osem uslužbencev uradov (iz BG, DK, EE, HU, NL, PL in UK) udeležilo usposabljanja SIENA na sedežu Europola. Pilotna faza se je začela julija in je trajala do konca septembra 2010, trenutno pa se ocenjuje.

Če bo ocena pozitivna, bi bili prvi uradi lahko uradno povezani s sistemom SIENA leta 2011. Prizadevanja za povezavo uradov s sistemom SIENA se bodo nadaljevala s ciljem vključitve večine uradov.

4. SKLEPNE UGOTOVITVE

Ker se ključne določbe Sklepa nanašajo na ustanovitev ali imenovanje uradov za odvzem premoženjske koristi in na izmenjavo informacij med njimi, se obseg izvajanja Sklepa v državah članicah lahko šteje za razmeroma zadovoljivega. 22 držav članic je imenovalo urade za odvzem premoženjske koristi in o tem (vsaj neuradno) obvestilo Komisijo do konca decembra 2010, torej dve leti po roku, določenem v Sklepu.

V sporočilu Komisije z naslovom „Izvajanje strategije notranje varnosti EU“[11] so države članice pozvane, naj do leta 2014 ustanovijo urade za odvzem premoženjske koristi, ki bodo razpolagali s potrebnimi viri, imeli ustrezne pristojnosti in bodo ustrezno usposobljeni ter sposobni za izmenjavo informacij. Navedeno je tudi, da bo Komisija do leta 2013 razvila skupne kazalnike, na podlagi katerih naj bi države članice ocenjevale delo teh uradov.

Prvi predlogi glede kazalnikov učinkovitosti, ki bi se lahko uporabljali za urade za odvzem premoženjske koristi, so bili predstavljeni decembra 2010 na vseevropski konferenci o uradih za odvzem premoženjske koristi. Predlagano je bilo tudi, naj se učinkovitost uradov (na podlagi izpolnjevanja kazalnikov) redno ocenjuje z neuradnimi obiski strokovnjakov z istega področja, ki jim sledijo razprave v okviru platforme uradov za odvzem premoženjske koristi.

Obenem pa so predvidene spremembe veljavnega pravnega okvira o zaplembi. Komisija je v sporočilu „Izvajanje strategije notranje varnosti EU“ napovedala, da bo leta 2011 predlagala zakonodajo za krepitev pravnega okvira EU o zaplembi[12]. Zdi se, da ta sklep, ki določa pravni okvir za izmenjavo informacij med uradi za odvzem premoženjske koristi, nima pomembnih pomanjkljivosti. Vendar pa je nova zakonodaja za Komisijo, Evropski parlament in Svet priložnost za uvedbo novih določb, ki bodo po potrebi namenjene širjenju pristojnosti uradov za odvzem premoženjske koristi ali njihovega dostopa do informacij.

Komisija poziva vse države članice, naj preučijo to poročilo ter Komisiji in sekretariatu Sveta v skladu s členom 8 Sklepa predložijo vse dodatne ustrezne informacije.

Pet držav članic še ni imenovalo urada za odvzem premoženjske koristi. Ker je vsaka mreža močna le toliko kot njen najšibkejši člen, bi to lahko znatno vplivalo na sposobnosti držav članic za sledenje nezakonito pridobljenih premoženjskih koristi po celi Evropski uniji. Komisija od vseh držav članic, ki še niso izvedle tega sklepa, pričakuje, da bodo to nemudoma storile.

[1] UL L 332, 18.12.2007, str. 103.

[2] UL L 386, 29.12.2006, str. 89.

[3] Mreža CARIN predvideva dve operativni kontaktni točki v vsaki državi (eno pri organu pregona in eno pri pravosodnem organu). Mreža vključuje strokovnjake iz več kot 50 držav in jurisdikcij, vključno s 26 državami članicami EU, podpirata pa jo Komisija in Europol (ki opravlja naloge stalnega sekretariata).

[4] Kot so na primer kazniva dejanja iz člena 2(2) Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ o evropskem nalogu za prijetje.

[5] Na primer z elektronskimi sporočili za enostavna zaprosila ali z obrazcem, ki ga za izmenjavo informacij uporabljajo kontaktne točke CARIN.

[6] Ob upoštevanju določb Sklepa o uporabi podatkov s strani države članice prejemnice se uporabljajo določbe Okvirnega sklepa 2008/977/PNZ z dne 27. novembra 2008 o varstvu osebnih podatkov, ki se obdelujejo v okviru policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah (UL L 350, 30.12.2008, str. 60). Sklep ne vsebuje napotila na Okvirni sklep, ker je bil sprejet eno leto pred Okvirnim sklepom.

[7] COM(2008) 766 konč. z dne 20. novembra 2008.

[8] ECAB pomaga finančnim preiskovalcem pri sledenju premoženjskih koristi, pridobljenih s kaznivimi dejanji, v drugih državah. Leta 2007 je podprl 133 preiskav.

[9] SIENA (Secure Information Exchange Network Application = orodje za izmenjavo informacij prek varnih povezav) je komunikacijsko orodje nove generacije, ki je bilo razvito za hitro, varno in uporabniku prijazno izmenjavo operativnih in strateških informacij ter obveščevalnih podatkov v zvezi s kaznivimi dejanji med državami članicami, Europolom in tretjimi osebami, s katerimi je Europol sklenil sporazum o sodelovanju.

[10] To so nacionalne osrednje kontaktne točke za izmenjavo informacij z Europolom.

[11] COM(2010) 673 z dne 22. novembra 2010.

[12] Zlasti za omogočanje večjega obsega zaplembe tretjim stranem in razširjene zaplembe, ter za olajšanje vzajemnega priznavanja nalogov o zaplembi, ki ne temeljijo na obsodbah, med državami članicami.