1.Uvod

Uspeh naložbenega načrta za Evropo pri usmerjanju financiranja v projekte z dodano vrednostjo za evropsko gospodarstvo je delno odvisen od skupne zmogljivosti EU in njenih držav članic, da premagajo ovire za čezmejne naložbe. Zato se je Komisija v okviru tretjega stebra naložbenega načrta, ki je osredotočen na odpravljanje ovir za naložbe, zavezala k pospeševanju procesa oblikovanja unije kapitalskih trgov.

Za oblikovanje povezanih finančnih trgov v okviru unije kapitalskih trgov so potrebne pomembne odločitve na ravni EU, pa tudi odločna zavezanost vsake posamezne države članice odpravljanju nacionalnih ovir. Za vzpostavitev jasnega, predvidljivega in stabilnega okolja, ki bo omogočalo več naložb in učinkovitejšo razporeditev kapitala ter nazadnje spodbudilo financiranje podjetij in infrastrukture, je treba ukrepati na nacionalni ravni.

Po pozivu Sveta za ekonomske in finančne zadeve (ECOFIN) iz junija 2015 Komisija in strokovna skupina predstavnikov držav članic sodelujeta, Evropski parlament pa ima vlogo opazovalca, pri opredelitvi nacionalnih ovir za čezmejni pretok kapitala in iskanju najboljših načinov za odpravljanje ovir, ki niso utemeljene z razlogi v javnem interesu ali so nesorazmerne. Rezultat tega dela bi moral biti časovni načrt za odpravo navedenih ovir, ki bi dopolnjeval druge pobude v zvezi z obstoječimi ovirami za naložbe, ki jih je Komisija opredelila v okviru evropskega semestra, in delo v zvezi z unijo kapitalskih trgov, usmerjeno v razvoj kapitalskih trgov, pri čemer bi pomoč zagotavljala podporna služba za strukturne reforme.

Komisija meni, da lahko ta metoda sodelovanja z državami članicami, ki temelji na vzajemnem ocenjevanju nacionalnih zahtev, medsebojnih strokovnih pregledih in izmenjavi dobrih praks, prinese velike koristi. V tem duhu se je strokovna skupina začela ukvarjati s številnimi ovirami, predvsem na področju nacionalne pristojnosti, ki so bile izbrane na podlagi prispevkov držav članic in odgovorov deležnikov na različna posvetovanja v zvezi z unijo kapitalskih trgov. To poročilo predstavlja interpretacijo Komisije v zvezi s pravno situacijo v državah članicah na podlagi razpoložljivih dokazil in informacij. Komisija je bila po sprejetju prve različice tega poročila 27. februarja 2017 opozorjena na nekatere netočnosti, predvsem zaradi nepopolnih ali nasprotujočih si informacij, in se je posledično odločila sprejeti to spremenjeno različico.

Prvi sklop ovir, ki jih je opredelila strokovna skupina, vključuje vprašanja, ki ovirajo čezmejno poslovanje vlagateljev v celotnem naložbenem ciklu. To poročilo razlikuje med predhodnimi ovirami (ki so zlasti pomembne, ko vlagatelji razmišljajo, da bi začeli čezmejno dejavnost), vmesnimi ovirami (ki vlagatelje odvračajo od ohranjanja ali povečanja čezmejne izpostavljenosti) in naknadnimi ovirami (ki povzročajo težave na koncu naložbenega procesa).

Temelji na razpravah v okviru strokovne skupine in vsebuje predloge glede naslednjih korakov za vsako od navedenih skupin ovir, pri čemer ne odraža nujno soglasja med državami članicami o vseh temah. Komisija pričakuje, da se bodo države članice dogovorile o predlaganem časovnem načrtu in sprejele ustrezne ukrepe. Spremljati namerava izvajanje časovnega načrta, strokovno skupino pa poziva, naj ob nadaljevanju sodelovanja z državami članicami, da bi pridobila izčrpne in ažurne informacije, opredeli druge ovire na področjih, ki so pomembna za unijo kapitalskih trgov. Časovni načrt pojmuje kot dokument, ki se razvija in ki ga bo treba posodabljati z dodatnimi ukrepi, ki jih je treba sprejeti pred letom 2019, v zvezi z ovirami, morda opredeljenimi v drugi fazi.

2.Predhodne ovire

2.1.Ovire za čezmejno distribucijo investicijskih skladov

Enotna licenca EU za trženje je prispevala k vzpostavitvi uspešnega čezmejnega trga, saj se 80 % skladov iz kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) in 40 % alternativnih investicijskih skladov trži čezmejno. Vendar je distribucija skladov še vedno geografsko omejena. Tretjina skladov, ki se tržijo čezmejno, se proda v samo eni drugi državi članici, druga tretjina pa se proda v največ štirih drugih državah članicah. Razlogi za to lahko vključujejo koncentrirane distribucijske poti za sklade v posameznih državah članicah, kulturne preference in pomanjkanje spodbud za čezmejno konkurenco. Vendar se odgovori na različna posvetovanja nanašajo tudi na dodatne nacionalne zahteve, ki so jih države članice sprejele ob prenosu direktive o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov in direktive KNPVP v nacionalno zakonodajo.

Delo strokovne skupine na tem področju je bilo osredotočeno na opredelitev in odpravo ovir, ki izhajajo iz nacionalnih določb ali praks. Poleg tega je Komisija glede na potrebo po ukrepanju na ravni EU začela javno posvetovanje o ovirah za čezmejno distribucijo investicijskih skladov, v okviru katerega so se prav tako obravnavale te teme. Nadaljnje delo, ki izhaja iz posvetovanja Komisije, pri katerem se bo upoštevalo to poročilo, bo pravočasno objavljeno.

2.1.1.Zahteve glede trženja

Več držav članic je navedlo, da so velike razlike v nacionalnih pravilih in različni nadzorni pristopi pomembna ovira za popolnoma učinkovito enotno licenco EU v sektorju upravljanja premoženja.

Pravna negotovost je zlasti velika:

(i) v najzgodnejših fazah življenjskega cikla sklada, kot je faza pred njegovo ustanovitvijo, ko morajo upravitelji premoženja morda preskusiti zanimanje morebitnih vlagateljev, in

(ii) po ustanovitvi sklada, ko se lahko morebitne stranke obrnejo na upravitelje skladov.

Družbe za upravljanje se spoprijemajo s stroški raziskovanja in usklajevanja s posameznimi nacionalnimi ureditvami glede trženja, finančnega spodbujanja in varstva potrošnikov, vključno z zamudnimi prevodi in potrebnimi spremembami svojega gradiva za trženje.

Države članice v strokovni skupini so za zagotovitev večje jasnosti razpravljale tudi o tem, ali bi se lahko za predhodno trženje morebitnim profesionalnim strankam in njihovo povpraševanje na lastno pobudo (reverse solicitation) štelo, da nista „trženje“ enot ali deležev sklada in zato zanju ne veljajo nacionalne zahteve glede trženja.

Strokovna skupina je menila, da bi moralo predhodno trženje zajemati primere, v katerih se omejenemu številu morebitnih profesionalnih strank zagotovi osnutek dokumentacije sklada, ne prejmejo pa gradiva za vpis, če nimajo nobene možne izbire glede vpisa.