EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 5.10.2018 COM(2018) 668 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (uredba EU o lesu)



Dvoletno poročilo za obdobje od marca 2015 do februarja 2017





POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (uredba EU o lesu)



Dvoletno poročilo za obdobje od marca 2015 do februarja 2017 1. 2.Uvod Evropska unija (EU) je leta 2010 sprejela Uredbo (EU) št. 995/2010 (uredba EU o lesu, v nadaljnjem besedilu: uredba o lesu). Uredba v okviru izvajanja akcijskega načrta EU za izvrševanje zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov (v nadaljnjem besedilu: FLEGT) določa obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode. Ta akcijski načrt je instrument politike EU za boj proti nezakoniti sečnji v gozdovih po vsem svetu. Drug ključni element akcijskega načrta FLEGT so prostovoljni sporazumi o partnerstvu, ki so pravno zavezujoči trgovinski sporazumi med EU in državami proizvajalkami lesa zunaj EU in katerih namen je izboljšati upravljanje gozdov in izvrševanje zakonodaje ter zagotoviti, da se v EU izvažajo samo preverjen les in lesni proizvodi. Les z dovoljenjem FLEGT se šteje za skladnega z uredbo o lesu. Zato je uredba o lesu ključno orodje za obravnavo težave na strani povpraševanja ter dopolnjuje prostovoljne sporazume o partnerstvu FLEGT, ki težavo obravnavajo na strani ponudbe, in spodbuja njihovo sklepanje. Trgovina z lesom ima v EU pomembno vlogo. Glede na podatke Eurostata je bilo v obdobju 2006–2016 na trg EU danih več kot 2 milijardi ton lesa in lesnih proizvodov (v vrednosti več kot 1 bilijon EUR). Več kot 25 % tega lesa je bilo uvoženega iz držav zunaj EU, poleg tega pa je lahko z lesom ali lesnimi proizvodi, prvotno uvoženimi v EU, povezan tudi določen delež preostale trgovine z lesom znotraj EU. Vrednost gospodarskih panog EU, ki temeljijo na lesu, izmerjena kot bruto dodana vrednost, je leta 2014 znašala 107 milijard EUR, te panoge pa so zaposlovale 3,3 milijona ljudi (6,2 % oziroma 11 % skupne vrednosti za predelovalno industrijo) . Uredba o lesu je v EU začela veljati marca 2013. Pomembna je za Evropski gospodarski prostor (EGP), zato se uporablja tudi na Islandiji, v Lihtenštajnu in na Norveškem. V EGP je del prava postala 1. maja 2015. Nadzorni organ Evropskega združenja za prosto trgovino (EFTA) spremlja uporabo uredbe o lesu v teh državah. V skladu s členom 20(2) uredbe o lesu mora Komisija pripraviti poročilo na podlagi informacij, ki jih države članice predložijo v dvoletnih poročilih, ter ga vsaki dve leti predložiti Evropskemu parlamentu in Svetu. To poročilo vsebuje analizo poročil o izvajanju uredbe o lesu, ki jih je predložilo vseh 28 držav članic in Norveška – na podlagi sporazuma z Nadzornim organom Efte –, ter zajema obdobje od marca 2015 do februarja 2017. Vsebuje podroben opis, kako se uredba o lesu izvaja v EU in EGP, ter povzetek sklepnih ugotovitev in naslednjih korakov. Poleg tega sta v poročilu upoštevana napredek v zvezi s prostovoljnimi sporazumi o partnerstvu FLEGT ter njihov prispevek k zmanjševanju navzočnosti nezakonito pridobljenega lesa in lesnih proizvodov iz takega lesa na notranjem trgu. Svetovni center za spremljanje varstva okolja pri Programu Združenih narodov za okolje (UNEP-WCMC) je za Komisijo pripravil podrobnejšo analizo nacionalnih poročil. Ta analiza, ki je na voljo na spletišču Komisije, prinaša dodatne podrobnosti . 3.Ozadje Uredba o lesu je del širokega sklopa ukrepov, uvedenih v okviru akcijskega načrta FLEGT, ki je celovit odziv EU na zelo razširjen problem nezakonite sečnje in njen uničujoči vpliv na gozdove. Akcijski načrt FLEGT je bil sprejet leta 2003 ter določa postopke in ukrepe za (i) reševanje problema nezakonite sečnje in z njo povezane trgovine ter (ii) zagotavljanje zakonitosti lesa, izvoženega v EU. Ključni element akcijskega načrta FLEGT so prostovoljni sporazumi o partnerstvu, ki so jih podpisale EU in države proizvajalke lesa zunaj EU. Ker je bila v akcijskem načrtu FLEGT priznana možnost priprave nove zakonodaje za premostitev omejitev dvostranskega pristopa na podlagi ponudbe, je Komisija leta 2008 predložila zakonodajni predlog. Na podlagi tega je bila leta 2010 sprejeta uredba o lesu. Uredba o lesu določa tri ključne obveznosti: 1.prepoveduje dajanje nezakonito pridobljenega lesa (tj. lesa, pridobljenega v nasprotju z veljavno zakonodajo države pridobivanja) ali proizvodov iz takega lesa na trg; 2.od gospodarskih subjektov, ki prvič dajo les in lesne proizvode na trg EU, zahteva, da ravnajo s „potrebno skrbnostjo“, tj. da izvajajo ukrepe za obvladovanje tveganja za zagotovitev, da se na trg EU dajo samo zakonito pridobljen les (les, pridobljen v skladu z veljavno zakonodajo države pridobivanja) ali lesni proizvodi iz takega lesa;

3.od trgovcev z lesom in lesnimi proizvodi, ki so že bili dani na trg EU, zahteva, da vodijo evidence o dobaviteljih in strankah („obveznost sledljivosti“). Uredba o lesu je prvi pravni instrument na ravni Evropske unije, ki vključuje obvezno potrebno skrbnost, ki je ključno načelo za trajnostno odgovornost podjetij v skladu z vodilnimi načeli Združenih narodov o podjetništvu in človekovih pravicah (UNGP). Komisija je v skladu s členom 20(3) prvi pregled delovanja in učinkovitosti uredbe o lesu opravila v prvih dveh letih njenega izvajanja. Ta pregled je bil v obliki ocene, izvedene v skladu s smernicami EU za boljše pravno urejanje. Temeljil je na poročilih držav članic za obdobje od marca 2013 do februarja 2015 in njihovih dotedanjih izkušnjah z uporabo uredbe o lesu. Komisija je poročilo objavila 18. februarja 2016. Čeprav omejeno obdobje ni zadostovalo za celovito oceno delovanja in učinkovitosti uredbe o lesu, zlasti ker je bila zahteva glede obvezne potrebne skrbnosti razmeroma nova, je bilo v poročilu ugotovljeno, da sta bili izvajanje in izvrševanje uredbe o lesu prvi dve leti počasni in neenakomerni ter sta ostali nepopolni. V obdobju ocenjevanja vse države članice niso izpolnile vseh obveznosti iz uredbe o lesu. Dokazi kažejo, da so gospodarski subjekti postopoma začeli izpolnjevati obveznost potrebne skrbnosti ter da so bili industrija EU in potrošniki bolj ozaveščeni o problemu nezakonite sečnje. Vendar je bila vzpostavitev enakih konkurenčnih pogojev v prvih dveh letih uporabe uredbe o lesu otežena zaradi neenakomernega izvajanja in neenotnega izvrševanja. Za zagotovitev učinkovite in uspešne uporabe uredbe o lesu so bila potrebna večja prizadevanja držav članic in zasebnega sektorja. Ti rezultati so se uporabili za nadaljnje izboljšanje izvajanja in uporabe uredbe o lesu s (i) spodbujanjem sodelovanja med državami članicami in Komisijo ter izmenjavo informacij na sestankih strokovne skupine za FLEGT-EUTR; (ii) pripravo novih dokumentov s smernicami ali posodobitvijo obstoječih in (iii) objavo dvomesečnih informativnih sporočil o vprašanjih glede uredbe o lesu. 4.Poročila na podlagi uredbe o lesu V skladu s členom 20(1) morajo države članice in države EGP/Efte (v nadaljnjem besedilu: države) Komisiji do 30. aprila vsako drugo leto (po 3. marcu 2013) predložiti poročilo o uporabi uredbe o lesu, ki zajema pretekli dve leti. Ta poročila so pomembno orodje za spremljanje izvajanja uredbe o lesu, opredelitev razvoja ali izzivov in možnih rešitev ter izmenjavo informacij med državami in z drugimi zainteresiranimi stranmi. 5.Trenutno stanje izvajanja 5.1Imenovanje pristojnih organov V skladu s členom 7(1) morajo države imenovati enega ali več pristojnih organov, ki so odgovorni zlasti za redno preverjanje skladnosti gospodarskih subjektov z uredbo o lesu v skladu s členom 4 (prepoved dajanja nezakonito pridobljenega lesa ali lesnih proizvodov iz takega lesa na trg EU in obveznost, da je vzpostavljen sistem potrebne skrbnosti) in členom 6 (elementi, ki jih mora vsebovati sistem potrebne skrbnosti). Vse države, ki so predložile poročilo, so zagotovile podrobne podatke o imenovanih pristojnih organih . Institucionalne strukture, zakonska pooblastila in status imenovanih organov se med državami razlikujejo zaradi njihovih različnih pravnih in institucionalnih okvirov. Glede na poročila so pristojni nacionalni organi v 21 državah izključno odgovorni za preglede gospodarskih subjektov, kar zadeva uvoženi les; kar zadeva domači les, to velja za 19 držav. V preostalih državah je bila ta odgovornost delno ali v celoti prenesena na regionalne pristojne organe. V nekaterih primerih lahko podporo pri pregledih zagotavljajo drugi organi. 5.2 Kazni V skladu s členom 19 morajo države določiti pravila za kazni, ki se uporabljajo za kršitve določb uredbe o lesu; te kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države morajo sprejeti tudi vse potrebne ukrepe, da zagotovijo izvajanje teh pravil. Vse države, ki so predložile poročilo, so zagotovile podrobne podatke o svojem pravnem okviru. Vse države, ki so predložile poročilo, so zagotovile informacije o različnih kaznih za morebitne kršitve uredbe o lesu . V 13 državah se lahko naložijo upravne kazni in kazenske sankcije, v desetih državah samo upravne kazni, v dveh državah pa samo kazenske sankcije. Štiri države niso opredelile vrste kazni (upravne in/ali kazenske). V 21 državah je v primeru odkritih nepravilnosti mogoče izdati obvestila o sanacijskih ukrepih. Ta obvestila gospodarskim subjektom omogočajo, da pred ponovnim pregledom prilagodijo svoj sistem potrebne skrbnosti. Združiti jih je mogoče z začasnimi ukrepi, kot sta zaseg lesa ali prepoved dajanja lesa na trg. Podrobne podatke o denarnih kaznih, ki se uporabljajo za kršitve uredbe o lesu, je zagotovilo 25 držav; te denarne kazni segajo od samo 14 EUR do neomejenih zneskov (glej sliko 1). Najvišje sporočene denarne kazni so povezane s prepovedjo dajanja nezakonito pridobljenega lesa in lesnih proizvodov iz takega lesa na trg EU ter znašajo: -do 100 000 EUR: v Avstriji, Bolgariji, na Hrvaškem, Cipru, v Nemčiji (upravne kazni), Grčiji, na Madžarskem, v Litvi, na Malti, Nizozemskem, Poljskem, Portugalskem, Slovaškem, v Sloveniji in na Švedskem; -do 1 000 000 EUR: na Češkem, v Franciji, na Irskem, v Italiji, Latviji, Luksemburgu in Španiji; -več kot 1 000 000 EUR: v Belgiji, Estoniji, Nemčiji (kazenske sankcije) in Združenem kraljestvu. Danska je sporočila, da nima določene najvišje kazni. Na Finskem in Švedskem denarne kazni temeljijo na prihodkih kršiteljev.

Devetnajst držav je poročalo, da je zaseg lesa ali lesnih proizvodov možna kazen, deset držav pa lahko začasno odvzame dovoljenje za trgovanje. V 15 državah se lahko kršitve uredbe o lesu kaznujejo z zaporno kaznijo, pri čemer najvišja možna kazen sega od najmanj 30 dni (Luksemburg) do največ 10 let (Grčija). Slika 1: Najvišje denarne kazni*, naložene gospodarskim subjektom zaradi kršitev v zvezi z obveznostjo ravnanja s potrebno skrbnostjo, prepovedjo dajanja nezakonito pridobljenega lesa in lesnih proizvodov iz takega lesa na trg ter obveznostjo sledljivosti v celotni dobavni verigi v skladu z uredbo o lesu, kjer so take kazni določene. Podatki za Grčijo in Švedsko so bili zagotovljeni v odgovor na prošnji za dodatne informacije. * Najvišja kazen v Združenem kraljestvu je denarna kazen, katere najvišja vrednost ni omejena navzgor, enako pa velja tudi za kazenske sankcije v Nemčiji (navedeni podatki se nanašajo samo na upravne kazni). V večini držav, ki so poročale o primerljivi zakonodaji (npr. zakonih za izvajanje uredbe FLEGT ali uredbe o trgovini s prostoživečimi rastlinskimi in živalskimi vrstami), so denarne kazni, predvidene za kršitve uredbe o lesu, podobno visoke kot kazni za kršitve primerljive zakonodaje. 5.3Pregledi gospodarskih subjektov, trgovcev in nadzornih organizacij 4.3.1 Ocena števila gospodarskih subjektov Ocene skupnega števila gospodarskih subjektov je predložilo 22 držav (glej preglednico 1). Omeniti je treba, da nekatere države zahtevajo, da se gospodarski subjekti registrirajo, čeprav se v uredbi o lesu to ne zahteva. V drugih državah ocene temeljijo na različnih virih (carinskih podatkih in drugih nacionalnih zbirkah podatkov ali registrih, vključno z dovoljenji za sečnjo). Poleg tega je število gospodarskih subjektov odvisno od velikosti lesne industrije posamezne države in strukture njenega gozdarskega sektorja. Nadalje, podatki o številu gospodarskih subjektov niso vedno neposredno primerljivi, saj lahko nekatere ocene vključujejo le dejavne gospodarske subjekte, druge pa tudi gospodarske subjekte, ki morda niso več dejavni. Gospodarski subjekti se lahko razlikujejo tudi glede na velikost, stopnjo tveganja v dobavnih verigah, pogostost uvoza lesa ter količino in vrednost uvoženega lesa. Preglednica 1: Ocenjeno število gospodarskih subjektov, ki dajejo les na trg EU, po državah Država Domači Uvoženi Avstrija 145 000 6 000 Belgija ni znano ni znano Bolgarija 4 013 ni znano Hrvaška 50 5 000 Ciper 63 781 Češka 300 000 2 500 Danska 28 000 3 800 Estonija 10 000 450 Finska 350 000 2 000 Francija 5 000 14 000 Nemčija 2 000 000 25 000 Grčija 1 930 604 Madžarska 46 700 2 674 Irska ni znano ni znano Italija ni navedeno ni navedeno Latvija 140 000 290 Litva 25 940 800 Luksemburg 200 245 Malta ni znano 750 Nizozemska 100 4 900 Norveška 120 000 5 000 Poljska 45 73 Portugalska 2 525* 853* Romunija 4 372 162 Slovaška 9 700 ni znano Slovenija 460 1 423 Španija 1 000 11 000 Švedska 100 4 500 Združeno kraljestvo ni znano 6 000 * Predstavlja dejansko število registriranih gospodarskih subjektov. 4.3.2 Načrti za preglede gospodarskih subjektov in trgovcev V skladu s členom 10 morajo države pripraviti in redno pregledovati načrte za preglede v skladu s pristopom, ki temelji na tveganju, pri čemer se lahko zaradi novih informacij, kot so utemeljeni pomisleki, opravijo dodatni pregledi. Poleg tega morajo hraniti evidence o teh pregledih (člen 11). Vse države so potrdile, da take načrte imajo, čeprav je Bolgarija poročala le o načrtu za preglede gospodarskih subjektov v zvezi z domačim lesom; večina držav ni zagotovila dovolj podrobnosti o načrtih, ki bi omogočile podrobnejšo primerjavo. Belgija je poročala, da je bila zaradi omejenih virov prednost dana nadaljnjemu ukrepanju na podlagi pritožb in ne načrtovanju pregledov . Države so za določitev gospodarskih subjektov za preglede uporabljale predvsem carinske podatke in svoje registre gospodarskih subjektov. Vse države pri pripravi načrtov za preglede, ki temeljijo na tveganju, upoštevajo različna merila tveganja, ki med drugim vključujejo državo pridobivanja, proizvod, vrsto in pomisleke, ki jih predložijo tretje strani (glej sliko 2).

Slika 2: Merila tveganja, ki jih države upoštevajo pri načrtovanju pregledov 4.3.3 Pregledi gospodarskih subjektov Pristojni organi so od marca 2015 do februarja 2017 skupno opravili več kot 17 700 pregledov gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg domači les, in skoraj 2 800 pregledov gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg uvoženi les. Kar zadeva domači les, je 20 držav opravilo 80 ali več odstotkov načrtovanih pregledov, v zvezi z uvoženim lesom pa je to veljalo za 22 držav (glej Prilogo A). Število pregledov gospodarskih subjektov, ki se ukvarjajo z domačim lesom, se je med državami zelo razlikovalo, in sicer so nekatere poročale o več tisoč pregledih, druge pa so sporočile, da so opravile omejeno število pregledov ali da jih sploh niso opravile. V nekaterih državah so pregledi na podlagi uredbe o lesu del pregledov, ki jih opravijo organi, odgovorni za gospodarjenje z gozdovi. V teh primerih so države različno poročale o številu pregledov (npr. Nemčija ni sporočila nobenih načrtov ali števila pregledov, čeprav je poročala o naložitvi številnih sankcij). Belgija, Hrvaška, Irska, Malta, Nizozemska in Združeno kraljestvo niso opravili pregledov gospodarskih subjektov v zvezi z domačim lesom, za kar so navedli več razlogov, vključno z omejeno domačo proizvodnjo. Države so sporočile ne le zgoraj navedena merila tveganja, ampak so poročale tudi o izvajanju pregledov na določenih osrednjih področjih, npr. na področju izvoza okroglega lesa iz Ukrajine (zaradi prepovedi izvoza, ki so jo uvedli ukrajinski nacionalni organi), domačega lesa za kurjavo (Madžarska), uvoza iz držav kandidatk/morebitnih kandidatk za članstvo v EU ter uvoza z visokim tveganjem iz Belorusije, Brazilije, Kameruna, Indonezije , Mjanmara, Vietnama, Kitajske, Malezije, Ruske federacije, Ukrajine in Tajvana, posameznih proizvodov (žaganega lesa, papirne mase, talnih oblog, furnirja, vezanega lesa, lesa za kurjavo, okroglega lesa, pohištva) in posameznih vrst, kot sta tik ali hrast.



4.3.4 Pregledi trgovcev Trgovce in njihovo izpolnjevanje obveznosti sledljivosti je pregledalo 19 držav, pri čemer je število pregledov segalo od enega (Danska, Francija in Luksemburg) do 747 (Ciper). 4.3.5 Utemeljeni pomisleki Poleg pregledov, opravljenih v skladu z načrti, ki temeljijo na tveganju, se lahko v skladu s členom 10(2) pregledi opravijo, ko pristojni organ poseduje potrebne informacije, vključno s tistimi na podlagi utemeljenih pomislekov tretjih strani, o tem, kako gospodarski subjekti upoštevajo uredbo o lesu. Štirinajst držav je poročalo, da so prejele utemeljene pomisleke o gospodarskih subjektih, zlasti od nevladnih organizacij (NVO) in carinskih organov (glej sliko 3). Od 80 opredeljenih gospodarskih subjektov jih je bilo 69 (86 %) pregledanih, triintridesetim (približno 50 %) pa so bile naložene kazni. V nekaterih primerih pregledi v času poročanja še niso bili končani. Sedem držav je prejelo tudi utemeljene pomisleke v zvezi s trgovci, zlasti od NVO in članov javnosti. Od 64 opredeljenih trgovcev jih je bilo 63 (98 %) pregledanih, šestnajstim (približno 25 %) pa so bile naložene kazni. Slika 3: Države, ki so prejele utemeljene pomisleke v zvezi z gospodarskimi subjekti, število pregledanih gospodarskih subjektov in naložene kazni 4.3.6 Izvršilni ukrepi na podlagi pregledov Zaradi pomanjkljivosti v zvezi s potrebno skrbnostjo glede dajanja domačega lesa na trg je bilo poslanih 583 obvestil o sanacijskih ukrepih, s katerimi se je od gospodarskih subjektov zahtevalo, naj izboljšajo svoj sistem potrebne skrbnosti (3 % pregledov), naloženih je bilo 269 kazni (1,5 % pregledov), sprejetih 154 drugih ukrepov (1 % pregledov) in začet en sodni postopek. V zvezi z uvoženim lesom je bilo poslanih 483 obvestil o sanacijskih ukrepih (17 % pregledov), naložene so bile 103 kazni (4 % pregledov), sprejetih je bilo 277 drugih ukrepov (10 % pregledov), začetih pa je bilo pet sodnih postopkov. Zaradi kršitev prepovedi dajanja nezakonito pridobljenega domačega lesa na trg je bilo poslanih 189 obvestil o sanacijskih ukrepih (1 % pregledov), naloženih je bilo 628 kazni (3,5 % pregledov), sprejetih 197 drugih ukrepov (1 % pregledov) in začetih 20 sodnih postopkov. V zvezi z uvoženim lesom je bilo izdanih 22 obvestil o sanacijskih ukrepih (1 % pregledov) in naloženih 27 kazni (1 % pregledov). Zaradi težav v zvezi s sledljivostjo domačega lesa je bilo trgovcem poslanih 144 obvestil o sanacijskih ukrepih (1 % pregledov), naloženih 95 kazni (0,5 % pregledov) in sprejetih 190 drugih ukrepov. V zvezi z uvoženim lesom je bilo trgovcem izdanih 20 obvestil o sanacijskih ukrepih (1 % pregledov), naložene so jim bile štiri kazni in sprejetih je bilo devet drugih ukrepov.

Večina kazni se nanaša na domači les (glej sliko 4). Slika 4: Skupno število kazni, naloženih v državah, ki so poročale o naložitvi kazni 4.3.7 Pregledi nadzornih organizacij V skladu s členom 8(4) uredbe o lesu in členom 6(1) Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 607/2012 o podrobnih pravilih v zvezi s sistemom potrebne skrbnosti ter pogostostjo in vrsto pregledov nadzornih organizacij bi morali pristojni organi vsaj enkrat na dve leti opraviti preglede nadzornih organizacij, registriranih v njihovi državi. Do konca obdobja poročanja (marca 2017) je bilo v EU priznanih 13 nadzornih organizacij . Pristojni organi so pregledali vse nadzorne organizacije, ki jih je bilo treba pregledati v obdobju poročanja, razen ICILA S.R.L. v Italiji, noben pregled pa se ni končal z obvestilom Komisiji o težavah, zaradi katerih bi se lahko preklicalo priznanje nadzorne organizacije. 4.4 Prostovoljni sporazumi o partnerstvu FLEGT – prispevek k izvajanju in izvrševanju uredbe o lesu Do zdaj je bilo sklenjenih šest prostovoljnih sporazumov o partnerstvu, in sicer s Kamerunom, Srednjeafriško republiko, Gano, Indonezijo, Liberijo in Kongom. Trenutno potekajo pogajanja z devetimi dodatnimi državami partnericami, in sicer s Slonokoščeno obalo, Demokratično republiko Kongo, Gabonom, Gvajano, Hondurasom, Laosom, Malezijo, Tajsko in Vietnamom. Samo Indonezija trenutno izvaja shemo izdajanja dovoljenj FLEGT z EU, in sicer od 15. novembra 2016. Glede na oceno akcijskega načrta FLEGT, objavljeno leta 2016, so prostovoljni sporazumi o partnerstvu na splošno dali dobre rezultate v smislu boljšega upravljanja in pravne reforme, zlasti z vzpostavitvijo učinkovitih postopkov sodelovanja med več zainteresiranimi stranmi, gradnjo zmogljivosti, večjo preglednostjo, ozaveščanjem in političnim dialogom. Poleg tega so bili v okviru prostovoljnih sporazumov o partnerstvu razviti sistemi za zagotavljanje zakonitosti lesa, s katerimi se preverja skladnost lesnih proizvodov z nacionalno zakonodajo države partnerice, s katero je sklenjen prostovoljni sporazum o partnerstvu. Čeprav ta prizadevanja še niso zagotovila pretoka lesa z dovoljenji FLEGT, razen iz Indonezije, so ukrepi, ki so bili v državah partnericah že sprejeti, nekoliko spodbudili izpolnjevanje zahtev iz uredbe o lesu. Kar zadeva odgovore držav, so le štiri od 22 držav, ki so poročale o tem, kako prostovoljni sporazumi o partnerstvu prispevajo k zmanjšanju navzočnosti nezakonito pridobljenega lesa in proizvodov iz takega lesa na trgu EU, navedle, da shema izdajanja dovoljenj FLEGT v Indoneziji že spodbuja skladnost z uredbo o lesu in bi se lahko zaradi nje zmanjšalo število pregledov. Druge države pa pričakujejo, da se bo to zgodilo v prihodnosti. V času poročanja je šest držav navedlo, da še ni zanesljivih ugotovitev o tem, ali in kako prostovoljni sporazumi o partnerstvu prispevajo k izvajanju in izvrševanju uredbe o lesu. Dve državi sta strokovno in drugo znanje iz postopkov FLEGT šteli za koristno za preglede skladnosti z uredbo o lesu, medtem ko je ena država navedla, da so bile razpoložljive informacije o prostovoljnih sporazumih o partnerstvu v zvezi s pregledi na podlagi uredbe o lesu preveč splošne in da bi bilo treba zagotoviti več informacij o primerih kršitev. Štirinajst držav je poročalo, da je vpliv omejen ali ga ni, pri čemer jih je devet pojasnilo, da je bil obseg njihove trgovine z državami, s katerimi so sklenjeni prostovoljni sporazumi o partnerstvu, zelo majhen ali da take trgovine ni bilo. Kar zadeva prispevek k izvajanju in izvrševanju uredbe o lesu, so se ocene držav glede potencialne pomembnosti različnih postopkov za prostovoljne sporazume o partnerstvu (sklenjene ali v fazi pogajanj) bistveno razlikovale in so bile odvisne od različnih ravni trgovinske izpostavljenosti. Postopki v zvezi s Kamerunom, Demokratično republiko Kongo, Indonezijo, Malezijo, Kongom in Vietnamom so postopki v zvezi s prostovoljnimi sporazumi o partnerstvu, ki se najpogosteje štejejo za zelo ali srednje pomembne, sledijo pa jim postopki v zvezi s Srednjeafriško republiko, Slonokoščeno obalo, Gabonom in Tajsko. Za druge prostovoljne sporazume o partnerstvu je večinoma veljalo, da je njihova potencialna pomembnost majhna. Obstajajo pa nekatere izjeme – na primer en prostovoljni sporazum o partnerstvu, ki je potencialno zelo pomemben za samo eno ali dve državi. Pristojni organi so več drugih držav, ki niso vključene v postopek za prostovoljni sporazum o partnerstvu, vključno z Rusijo, Kitajsko, Ukrajino in Brazilijo, opredelili kot prednostne naloge za izvajanje in izvrševanje uredbe o lesu. 4.5 Sodelovanje pri izvajanju in izvrševanju uredbe o lesu S členom 12 se spodbuja sodelovanje za zagotovitev skladnosti z uredbo o lesu ter izmenjavo informacij o hujših pomanjkljivostih, ki so bile ugotovljene med pregledi, in kaznih, izrečenih na nacionalni ravni. Šestindvajset držav je poročalo o sodelovanju z nacionalnimi agencijami, zlasti carinskimi ali davčnimi organi, organi CITES in policijo ali drugimi organi pregona, za izmenjavo informacij ali usklajevanje skupnih pregledov. Poleg tega je 19 držav poročalo o sodelovanju z drugimi pristojnimi organi in drugimi institucijami EU. To se je nanašalo predvsem na udeležbo na sestankih strokovne skupine EUTR-FLEGT, uporabo spletne platforme za pristojne organe EUTR-FLEGT, ki jo upravlja Komisija na Capacity4dev, ter sodelovanje s Komisijo in udeležbo v nordijsko-baltskem sodelovanju. Šestnajst držav je poročalo o izmenjavi informacij z institucijami v državah zunaj EU, zlasti v Združenih državah Amerike, in z NVO. 4.6 Razpoložljivi viri za izvajanje in izvrševanje uredbe o lesu Človeški in finančni viri, ki so pristojnim organom na voljo za izvajanje in izvrševanje uredbe o lesu, so se med državami zelo razlikovali, čeprav je sporočene vire težko primerjati, saj se ravni podrobnosti podatkov, ki so jih zagotovile države, razlikujejo. Človeški viri so segali od samo ene osmine (0,125) ekvivalenta polnega delovnega časa (EPDČ) do osmih EPDČ za uvoženi les in od ene osmine (0,125) EPDČ do 20 EPDČ za domači les, čeprav ključno osebje v več državah podpirajo dodatni človeški viri. Razpoložljiva finančna sredstva se zelo razlikujejo, saj se zdi, da so proračuni v nekaterih državah (npr. Belgiji) zelo omejeni, v drugih (npr. Nemčiji) pa ni opredeljene proračunske omejitve.

6.Tehnična pomoč gospodarskim subjektom in razvoj njihovih zmogljivosti V obdobju poročanja je 23 držav gospodarskim subjektom zagotavljalo pomoč in usposabljanje, predvsem s tečaji, predavanji ali seminarji, ki jim je sledilo zagotavljanje informacij na spletu. Sedem držav je poročalo tudi, da so usposabljanje za gospodarske subjekte izvajale NVO ter da je pomoč vključevala spletne informacije, delavnice, tečaje, tiskano gradivo in splošne nasvete o zahtevah iz uredbe o lesu. Sporočeno število gospodarskih subjektov se je med državami razlikovalo, znašalo pa je od 23 (Norveška) do 2 500 (Nemčija). Delež gospodarskih subjektov, ki so mikro, mala in srednja podjetja (MSP) ter so se udeležili usposabljanja, je segal od 42 % (Španija) do 100 % (Ciper, Češka, Malta, Latvija in Portugalska); v povprečju je bilo 88 % gospodarskih subjektov, ki so se udeležili usposabljanja, MSP. 7.Načini obveščanja Pristojni organi so za obveščanje zainteresiranih strani najpogosteje uporabljali spletišča (23 držav), sestanke/konference/seminarje (18 držav), e-pošto (15 držav), telefon (12 držav) in druge načine (15 držav). Ozaveščali so gospodarske subjekte (13 držav), trgovce (devet držav), sektorske organizacije (sedem držav) in splošno javnost (šest držav). Pri odgovarjanju na pomisleke, pritožbe in ugovore, ki so jih predložili predvsem NVO (devet držav), gospodarski subjekti (osem držav) in trgovci (šest držav), je bila e-pošta najpogosteje uporabljani način komuniciranja (16 držav). 8.Sklepne ugotovitve To drugo poročilo o izvajanju uredbe o lesu kaže stalen napredek po štirih letih njene uporabe. Skoraj vse države izpolnjujejo formalne zahteve uredbe o lesu . V obdobju poročanja se je število opravljenih pregledov in sankcij, naloženih za kršitve uredbe o lesu, bistveno povečalo. Kljub jasnemu napredku so potrebna stalna prizadevanja za zagotovitev enotne in učinkovite uporabe uredbe o lesu v vseh državah. Neenakomerno izvajanje lahko vpliva na učinkovitost zakonodaje in enake konkurenčne pogoje za gospodarske subjekte na trgu. V več državah je število pregledov ostalo razmeroma majhno glede na število gospodarskih subjektov in je bilo znatno pod ravnjo, na kateri bi imelo resnično odvračilen učinek v celotni industriji. Poleg tega si je treba še naprej prizadevati za zagotovitev, da obseg in kakovost opravljenih pregledov izražata skladnejši pristop po vsej EU. Komisija je leta 2017 Belgiji izdala uradni opomin v zvezi s količino in kakovostjo pregledov, ki so jih opravili njeni pristojni organi, Slovaški pa obrazloženo mnenje v zvezi s pravili o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve določb uredbe o lesu za uvoženi les. Poleg tega med Komisijo in več državami članicami potekajo dvostranski dialogi o izvajanju uredbe o lesu. Medtem ko je bil v nekaterih državah dosežen napredek, sedanja raven tehničnih zmogljivosti ter (človeških in finančnih) virov, dodeljenih pristojnim organom, ne ustreza vedno potrebam in jo je treba v večini držav članic zvišati, da bi se povečalo število in izboljšala kakovost pregledov skladnosti. Na podlagi izkušenj držav članic so dokazi o tem, kako prostovoljni sporazumi o partnerstvu prispevajo k izvajanju uredbe o lesu, še vedno omejeni, zlasti ker dovoljenja FLEGT trenutno izdaja le ena država partnerica, s katero je sklenjen tak sporazum, tj. Indonezija. Kljub temu so prostovoljni sporazumi o partnerstvu glede na oceno akcijskega načrta FLEGT deloma prispevali k izvajanju uredbe o lesu, saj se je z njimi izboljšalo upravljanje. 8. Naslednji koraki Komisija bo z državami članicami še naprej sodelovala pri dopolnjevanju smernic o uredbi o lesu, kjer je to potrebno, da bi se dosegla enotna uporaba uredbe o lesu in bi se gospodarskim subjektom olajšalo njeno izvajanje. Poleg tega bo Komisija še naprej spodbujala komunikacijo ter si na sestankih strokovne skupine in prek komunikacijske platforme za pristojne organe prizadevala za usklajevanje pristopov teh organov k izvrševanju. To vključuje zbiranje in analizo informacij o primerih, v katerih je morda potrebna posebna pozornost pristojnih organov, na podlagi javno dostopnih informacij in posebnih poročil v EU in državah zunaj EU. Novo orodje TAIEX Environmental Implementation Review Peer 2 Peer (Strokovni pregled izvajanja okoljske politike), ki ga je uvedla Komisija, bo zagotovilo dodatno priložnost za podporo državam članicam pri izmenjavi strokovnega znanja in pridobljenih izkušenj. Komisija bo v sodelovanju z državami članicami in ustreznimi zainteresiranimi stranmi še naprej raziskovala dodatna orodja za izboljšanje izvajanja uredbe o lesu. Poleg tega se izvaja analiza trgovine za oceno trendov in vzorcev ter opredelitev vrst, proizvodov in trgovinskih poti, na katere bi morali biti pozorni pristojni organi. Pripravlja se tudi analiza zakonodaje držav članic za izvajanje uredbe o lesu in uredbe FLEGT, da bi se opredelili dobre prakse in morebitna področja, ki bi jih bilo treba izboljšati. Komisija bo začela tudi študijo o tem, kako gospodarski subjekti iz različnih segmentov industrije izpolnjujejo obveznosti iz uredbe o lesu. Njen namen je opredeliti dobre prakse, izzive in pomanjkljivosti ob upoštevanju kakovosti in stroškovno učinkovitih praks pri uporabi sistemov potrebne skrbnosti ter zagotoviti analizo upravnih stroškov in drugih učinkov skladnosti z uredbo o lesu za industrijo, zlasti za MSP. V zvezi s prostovoljnimi sporazumi o partnerstvu obstajajo možnosti za okrepitev sinergij z uredbo o lesu z zagotovitvijo, da se pri izvajanju takih sporazumov v državah, ki še nimajo delujoče sheme izdajanja dovoljenj FLEGT, pridobijo lažje dostopne informacije, pomembne za izvajanje uredbe o lesu. To drugo poročanje je omogočilo opredelitev dodatnih stvari, ki bi jih bilo treba izboljšati pri obliki poročila. Zato bo obliko poročila za leto 2019 morda treba pregledati, da bi se dodatno izboljšala primerljivost podatkov, zlasti v zvezi s členi 10, 12 in 19. Komisija bo v zvezi z naslednjim ciklom poročanja razmislila o vzpostavitvi elektronske platforme za poročanje, da bi izboljšala učinkovitost in olajšala delo držav članic.



PRILOGA A