Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o izvajanju Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS

Sistem, ki temelji na Uredbi o gradbenih proizvodih, usklajuje pogoje za trženje gradbenih proizvodov z ustvarjanjem skupnega tehničnega jezika, ki opredeljuje bistvene značilnosti v zvezi z njihovimi lastnostmi v harmoniziranih tehničnih specifikacijah, tj. v harmoniziranih standardih in evropskih ocenjevalnih dokumentih (EAD). Ti naj bi pokrivali področje osnovnih zahtev za gradbene objekte. Če je gradbeni proizvod zajet v harmoniziranem standardu ali je bila zanj izdana evropska tehnična ocena, proizvajalec pripravi izjavo o lastnostih (DoP) in na tak proizvod namesti oznako CE.

Uredba o gradbenih proizvodih ima tudi posebne operativne cilje: poenostaviti obstoječi sistem, pojasniti uporabljene pojme in opredelitve ter okrepiti kredibilnost celotne strukture. Vsi ti cilji hkrati prispevajo k politiki EU do malih in srednjih podjetij, katere cilj je ustvariti enake konkurenčne pogoje za mala in srednja podjetja, zlasti za mikro podjetja.

Podobno bodo skladnost zakonodaje EU, ki velja za gradbeni sektor, vključno z Uredbo o gradbenih proizvodih, ter njeni stroški in koristi za ta sektor obravnavani v okviru področnega preverjanja ustreznosti, ki je načrtovano za leto 2017. O ekonomskih učinkih Uredbe o gradbenih proizvodih se je začela izvajati študija, katere rezultati naj bi bili objavljeni do poletja 2016.

Poročilo ne obravnava vprašanj, vključenih v posebne študije, poročil Komisije in poročil, ki bodo pripravljena pozneje med letom. To vključuje poročilo o nevarnih snoveh iz leta 2014, poročilo o prenesenih pristojnostih, sprejeto leta 2015, in prihodnje poročilo o financiranju Evropske organizacije za tehnično ocenjevanje (EOTA), ki naj bi izšlo 1. januarja 2017.

Dejstva, na katerih temelji poročilo, izhajajo iz poročil držav članic in deležnikov Komisiji, rednih povratnih informacij, ki so jih države članice in glavni deležniki posredovale predvsem prek svetovalne skupine, Stalnega odbora za gradbeništvo in skupine za upravno sodelovanje pri nadzoru trga (AdCo-CPR), ter zunanje študije z naslovom „Analiza izvajanja Uredbe o gradbenih proizvodih“, ki je bila zaključena julija 2015.

To poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, ki ga zahteva člen 67(2) Uredbe o gradbenih proizvodih, predstavlja stanje izvajanja Uredbe o gradbenih proizvodih, vključno s pridobljenimi izkušnjami, dosežki ciljev Uredbe o gradbenih proizvodih in vprašanji, pri katerih so potrebne izboljšave.

Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o izvajanju Uredbe (EU) št. 305/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. marca 2011 o določitvi usklajenih pogojev za trženje gradbenih proizvodov in razveljavitvi Direktive Sveta 89/106/EGS

Dodatno ključno vprašanje pri izvajanju, kot ga ugotavljajo številni deležniki, so bistvena prekrivanja med informacijami, ki so zahtevane v izjavi o lastnostih, ter tistimi v oznaki CE, kar povzroča dodatno upravno in finančno breme. Po prožni razlagi člena 9(2) bi lahko oznaka CE vsebovala samo kritične informacije, za druge informacije pa bi napotila na izjavo o lastnostih. Izjava o lastnostih bi bila na voljo v papirnati obliki skupaj s proizvodom, v elektronski obliki ali na spletni strani. Tako bi se zmanjšalo breme za proizvajalce in izpolnili cilji Uredbe o gradbenih proizvodih za poenostavitev. Komisija še naprej spodbuja tako poenostavljeno in prožno rešitev tudi zato, da bi zagotovila pravno varnost za proizvajalce, ki ne želijo različnih razlag na ravni držav članic.

To je potrdila tudi sodba Evropskega sodišča v zadevi C-100/13, ki navaja, naj se države članice vzdržijo določanja dodatnih zahtev. Uporabnost te sodbe na podlagi Uredbe o gradbenih proizvodih ter njen pomemben vpliv na vse harmonizirane standarde potrjujeta obvezno naravo skupnega tehničnega jezika. Ker harmonizirani sistem, določen v Uredbi o gradbenih proizvodih oziroma na njeni podlagi, velja za izčrpnega, na harmoniziranem področju ni več prostora za druge sisteme, ki obravnavajo trženje gradbenih proizvodov. Komisija je zato vse države članice pozvala, naj svoje nacionalne sisteme uskladijo s temi načeli, in pozorno spremlja njihovo prilagajanje.

Kljub temu se v številnih državah članicah še naprej uporabljajo nacionalne oznake, kar je proti načelom Uredbe o gradbenih proizvodih. Nacionalni predhodni postopki ali preverjanja v okviru harmoniziranega področja niso dovoljeni. Enako velja tudi v primeru prostovoljnih oznak brez nacionalne konotacije, saj te neupravičeno preprečujejo prosti pretok gradbenih proizvodov z oznakami CE, kadar so na primer povezane z zahtevnejšim sistemom ocenjevanja in preverjanja nespremenljivosti lastnosti, ki ga zahtevajo gradbene inšpekcije ali zavarovalne družbe, ali kadar so povezane s finančnimi spodbudami.

Da bi bil informacijski sistem o lastnostih proizvodov, kot ga vzpostavlja Uredba o gradbenih proizvodih, učinkovit, je potrebna enotna prijava. Zato je pravila o usklajenih pogojih za trženje gradbenih proizvodov treba določiti na ravni EU, v Uredbi o gradbenih proizvodih oziroma na njeni podlagi. Če bi javni organi držav članic sprejeli svoje pristope, bi to oviralo doslednost in prispevalo k razdrobljenosti enotnega trga.

Za uvedbo gradbenega proizvoda na trg EU sta potrebni izjava o lastnostih (DoP) in oznaka CE. Proizvajalci proizvodov, zajetih v harmoniziranem področju, jih morajo uporabljati. So tudi edino sredstvo za zagotavljanje informacij o lastnostih proizvodov v zvezi z bistvenimi značilnostmi, kot so opredeljene v Uredbi o gradbenih proizvodih.

Na splošno so vsi zadevni udeleženci uvedli vse elemente, ki jih zahteva Uredba o gradbenih proizvodih: po vsej Evropi na primer delujejo priglašeni organi in organi za tehnično ocenjevanje, v državah članicah pa delujejo kontaktne točke za proizvode za gradbeništvo. Vendar nekateri vidiki še niso bili uvedeni v celoti in so potrebna dodatna prizadevanja, kot je prikazano v nadaljnjih razdelkih.

Komisija je v prehodnem obdobju začela z informacijskimi kampanjami, ki so predvsem usmerjene v gospodarske subjekte, zlasti mala in srednja podjetja ter javne organe in uporabnike gradbenih proizvodov. Tudi številna industrijska združenja in javni organi so začeli z informacijskimi kampanjami, usmerjenimi na njihove člane ali območja.

Ker Uredba o gradbenih proizvodih uvaja novo dokumentacijo, postopke in zahteve, določa tudi prehodno obdobje. Uredba o gradbenih proizvodih se v celoti uporablja šele od 1. julija 2013, tj. manj kot tri leta pred tem poročilom. To je eden od razlogov, zakaj izvajanja nekaterih vidikov Uredbe o gradbenih proizvodih še ni mogoče v celoti oceniti in gre v tem primeru za delno predhodno oceno.

S skupnim tehničnim jezikom lahko strokovnjaki, javni organi in uporabniki gradbenih proizvodov pridobijo zanesljive informacije, na podlagi katerih lahko primerjajo lastnosti proizvodov. Druge prednosti so:

razmejitev pristojnosti med EU in državami članicami: EU obravnava pravila dostopa do enotnega trga. Države članice so odgovorne za varnost ter okoljske in energetske zahteve, ki veljajo za gradbene objekte.

Prizadevanja Uredbe o gradbenih proizvodih v smeri krepitve enotnega trga gradbenih proizvodov so bila usmerjena drugače kot splošna načela, ki so bila prvotno določena v Resoluciji Sveta o novem pristopu k tehnični harmonizaciji in standardom ter revidirana s Sklepom št. 768/2008/ES o skupnem okviru za trženje proizvodov. Glavne razlike so:

4.Kontaktne točke za proizvode za gradbeništvo

Kontaktne točke za proizvode za gradbeništvo, ki so jih vse države članice vzpostavile za zagotavljanje informacij o nacionalnih pravilih, delujejo in se odzivajo na zahteve industrije po informacijah. Evropska komisija izdaja seznam kontaktnih točk za proizvode za gradbeništvo in sklicuje njihova redna srečanja, da se zagotovita ustrezno usklajevanje in izmenjava najboljših praks.

Vendar pa je zavedanje o storitvah, ki jih ponujajo kontaktne točke za proizvode za gradbeništvo, v industriji še vedno relativno nizko ter so se pojavila vprašanja o njihovem odzivnem času in informacijah, ki jih zagotavljajo.

Komisija preučuje možnosti za izboljšanje stanja, tudi v okviru pobude enotni digitalni portal, ki stremi k racionalizaciji obstoječih platform EU in nacionalnih platform, ki zagotavljajo informacije in storitve o pravicah enotnega trga.

Poleg pobud Komisije morajo države članice še naprej pomagati svojim kontaktnim točkam za proizvode za gradbeništvo k boljšemu delovanju in večji prepoznavnosti v gradbenem sektorju.

5.Harmonizirani standardi

Skladno z Uredbo o gradbenih proizvodih je glavni vir skupnega tehničnega jezika na tem področju 457 obstoječih harmoniziranih standardov, citiranih v Uradnem listu Evropske Unije, in več kot 2 000 njihovih podpornih standardov. Harmonizirani standardi naj bi po ocenah do zdaj vključevali približno 75 % do 80 % vseh gradbenih proizvodov. Večina teh standardov je postala veljavnih, tik preden se je začela v celoti izvajati Direktiva o gradbenih proizvodih, kar delno pojasnjuje vtis nekaterih deležnikov, da so se zaradi Direktive o gradbenih proizvodih zgodile korenite spremembe.

Za razliko od harmoniziranih standardov, ki so bili razviti na podlagi usklajevalne zakonodaje Unije in v celoti temeljijo na novem zakonodajnem okviru, naj bi harmonizirani standardi na podlagi Uredbe o gradbenih proizvodih zgolj začrtali metode in merila za ocenjevanje lastnosti gradbenih proizvodov v zvezi z njihovimi bistvenimi značilnostmi. Na splošno pa ne določajo zahtev za same lastnosti proizvodov. Tako je zaradi zgoraj opisane razmejitve pristojnosti med EU in državami članicami.

Ena od specifičnosti Uredbe o gradbenih proizvodih je, da predvideva obvezno uporabo harmoniziranih standardov za proizvajalce, kadar ti dajejo svoje gradbene proizvode na trg, in za organe držav članic, kadar določajo zahteve za njihovo uporabo. To pomeni, da se lahko vsi deležniki zanesejo na enotna veljavna pravila in se jim za te namene ni treba obrniti na druge (nacionalne) instrumente.

Ker je uporaba harmoniziranih standardov za gradbene proizvode obvezna in ker ti standardi pomembno vplivajo na trg, je nujno, da so standardi visoke kakovosti. Postopki njihovega sprejemanja morajo biti načrtovani in potekati skladno s tem ciljem. Zlasti je pomembno, da so različne kategorije deležnikov pošteno in pravično zastopane ter da se spoštujejo pravila iz členov 3(3) in 27 Uredbe o gradbenih proizvodih za določitev novih razredov ali mejnih vrednosti lastnosti. Ta dva vidika je mogoče še izboljšati.

Ker večina harmoniziranih standardov izvira iz obdobja Direktive o gradbenih proizvodih in so vsi bili razviti na podlagi mandatov za standardizacijo, navadno podeljenih pred 10 do 20 leti, je nekatere zdaj treba revidirati skladno z razvojem tehnike in trga. Poleg tega še niso bile ustrezno upoštevane vse posebne značilnosti Uredbe o gradbenih proizvodih. Zaradi prehoda z Direktive o gradbenih proizvodih na Uredbo o gradbenih proizvodih so se morali deležniki, evropske organizacije za standardizacijo in organi držav članic postopno prilagoditi na nove značilnosti ter jih prenesti v harmonizirane standarde. V izvajanju tega postopka je bilo nekaj zamud, prilagajanje pa še poteka.

Zaradi teh okoliščin je morala Komisija pozorneje spremljati in nadzorovati te okoliščine. Zato večje število standardov, ki bi bili primerni za uvrstitev med harmonizirane, ni citiranih v Uradnem listu Evropske Unije, dokler niso opravljene ustrezne prilagoditve oziroma dokler niso sprejeti delegirani akti za vključitev razredov in/ali mejnih vrednosti. Za izboljšanje položaja bo bistveno stalno sodelovanje z Evropskim odborom za standardizacijo (CEN), preden bodo harmonizirani standardi predstavljeni Komisiji za objavo njihovih sklicev v Uradnem listu Evropske Unije.

Čeprav Uredba o gradbenih proizvodih ni povzročila daljnosežnih sprememb splošnega okvira za harmonizirane standarde na tem področju, so deležniki pred kratkim zahtevali hitrejši in racionalnejši postopek standardizacije, da bi se standardi bolje odzivali na potrebe uporabnikov. Zaradi izčrpne narave harmoniziranih standardov na podlagi Uredbe o gradbenih proizvodih, ki jo je Sodišče potrdilo v navedenem primeru C-100/13, je še vedno treba prilagoditi več standardov. Poleg tega je treba obravnavati nove oziroma revidirane zahteve za standardizacijo ter odpraviti trenutni zaostanek s harmoniziranimi standardi, ki še niso citirani v Uradnem listu Evropske Unije. Vse to bo mogoče doseči samo z okrepljenim sodelovanjem med Evropskim odborom za standardizacijo, državami članicami, industrijo, Komisijo in zadevnimi deležniki, zlasti prek skupne pobude za standardizacijo.

6.Evropska organizacija za tehnična soglasja (EOTA)

Za izdelke, katerih lastnosti ni mogoče v celoti oceniti na podlagi harmoniziranih standardov, Uredba o gradbenih proizvodih določa specifične postopke, po katerih morajo proizvajalci predložiti zahtevo za evropsko tehnično oceno, EOTA pa mora kot organizacija organov za tehnično ocenjevanje pripraviti in sprejeti evropske ocenjevalne dokumente (EAD).