PredlogUREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETAo bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (Besedilo velja za EGP) /* COM/2011/0452 konč. */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. Okvir predlaganega akta 1.1. Razlogi za predlog in njegovi cilji Obseg finančne krize je razkril nesprejemljiva tveganja, povezana s sedanjo ureditvijo finančnih institucij. Po ocenah MDS izgube, ki so jih zaradi krize imele evropske kreditne institucije med letoma 2007 in 2010, znašajo skoraj 1 bilijon EUR ali 8 % BDP EU. Za ponovno vzpostavitev stabilnosti bančnega sektorja in nadaljnje zagotavljanje posojil realnemu gospodarstvu so EU in njene države članice sprejele različne popolnoma nove ukrepe, na podlagi katerih se ta izguba krije z davkoplačevalskim denarjem. V tem okviru je Komisija do oktobra 2010 finančnim institucijam odobrila ukrepe državne pomoči v višini 4,6 bilijona EUR, od česar sta se v letih 2008 in 2009 dejansko porabila 2 bilijona EUR. Raven fiskalne podpore kreditnim institucijam mora biti usklajena z obsežno reformo za odpravo regulativnih pomanjkljivosti, ki so se pokazale med krizo. V zvezi s tem je Komisija že predlagala več sprememb bančne zakonodaje, ki so začele veljati leta 2009 (druga revizija direktive o kapitalskih zahtevah) in leta 2010 (tretja revizija direktive o kapitalskih zahtevah). Ta predlog vsebuje na svetovni ravni pripravljene in dogovorjene elemente standardov za kapital in likvidnost kreditnih institucij, poznanih kot Basel III, ter usklajuje druge določbe veljavne zakonodaje. Sprejete regulativne odločitve so podrobno pojasnjene v oddelku 5 spodaj. Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij in Direktiva vsebujeta določbe, ki so tesno povezane z dostopom do dejavnosti, ki jih opravljajo kreditne institucije (kot so določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, uveljavljanje svobode ustanavljanja, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem ter nadzorniški pregled kreditnih institucij). Ti elementi so zajeti v predlogu Direktive o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij ter bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih družb, ki skupaj s tem predlogom tvori sveženj. Vendar Direktiva 2006/48/ES in zlasti njene priloge določajo tudi bonitetna pravila. Da bi se zakonodajne določbe, ki izhajajo iz prenosa direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES v nacionalno zakonodajo, dodatno približale in bi se zagotovilo, da zanje neposredno veljajo enaka bonitetna pravila, kar je bistveno za delovanje notranjega trga, so ta bonitetna pravila predmet tega predloga Uredbe. Ta predlog zaradi jasnosti združuje tudi bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja, pri čemer so slednja obravnavana v Direktivi 2006/49/ES. 1.1.1. Obravnavane težave – novi elementi v skladu s sporazumom Basel III Cilj predloga je odpraviti regulativne pomanjkljivosti na naslednjih področjih: Upravljanje likvidnostnega tveganja (del 6): Kriza je pokazala, da so obstoječe prakse upravljanja likvidnostnega tveganja nezadostne, da bi se v celoti obvladovala tveganja, povezana z listinjenjem, pri katerem se posojila po odobritvi prodajo kot vrednostni papirji (originate-to-distribute), uporabo kompleksnih finančnih instrumentov in odvisnostjo od medbančnih posojil z instrumenti s kratkoročno zapadlostjo. Zaradi tega je več finančnih institucij propadlo, finančni položaj veliko drugih pa se je zelo poslabšal, zato je bila ogrožena finančna stabilnost in nujno potrebna javna podpora. Čeprav se v več državah članicah trenutno uporablja neka oblika kvantitativnega regulativnega standarda za likvidnost, na ravni EU ni usklajene in dovolj jasne regulativne obravnave ustreznih ravni kratkoročne in dolgoročne likvidnosti. Različni veljavni nacionalni standardi ovirajo komunikacijo med nadzornimi organi in čezmejnim institucijam povzročajo dodatne stroške v zvezi s poročanjem. Opredelitev kapitala (naslov I dela 2): Institucije ob začetku krize niso imele dovolj kapitala, hkrati pa ta ni bil dovolj kakovosten. Veliko institucij glede na tveganja, ki so jim bile izpostavljene, ni imelo zadostne količine instrumentov kapitala najvišje kakovosti, ki lahko učinkovito absorbirajo izgube, ko te nastanejo, in pripomorejo k ohranjanju rednega poslovanja institucije. Ugotovljeno je bilo, da hibridni instrumenti kapitala prvega reda (hibridi), za katere se je pred tem štelo, da lahko absorbirajo izgube v času rednega poslovanja, v praksi niso učinkoviti. Ko institucija postane nesolventna, instrumenti kapitala drugega reda ne morejo več opravljati svoje funkcije absorpcije izgub, saj prenehanje opravljanja dejavnosti institucijam pogosto ni bilo dovoljeno. Ugotovljeno je bilo, da je kakovost kapitalskih instrumentov, potrebnih za absorpcijo nepričakovanih izgub zaradi tveganj v trgovalni knjigi, enako visoka kot za tveganja v bančni knjigi, pri čemer je bilo ugotovljeno, da instrumenti kapitala tretjega reda niso dovolj kakovostni. Za ohranitev finančne stabilnosti so vlade v številnih državah članicah bančnemu sektorju zagotovile največjo podporo doslej. To stanje je pospešila premajhna usklajenost opredelitve kapitala v EU, pri čemer so različne države članice uporabljale bistveno različne pristope k elementom kapitala, ki so vključeni ali izključeni iz lastnih sredstev. To je skupaj z dejstvom, da regulativna razmerja niso točno izražala realne sposobnosti institucije, da absorbira izgube, ogrozilo zmožnost trga, da natančno in dosledno oceni solventnost institucij EU. To pa je povečalo finančno nestabilnost v EU. Kreditno tveganje nasprotne stranke (poglavje 6 naslova II dela 3): Kriza je razkrila več pomanjkljivosti trenutne regulativne obravnave kreditnega tveganja nasprotne stranke, ki izhaja iz izvedenih finančnih instrumentov, poslov začasne prodaje/začasnega odkupa in dejavnosti financiranja vrednostnih papirjev. Pokazala je, da obstoječe določbe niso zagotovile ustreznega upravljanja in zadostne kapitalizacije za te vrste tveganja. Veljavna pravila prav tako niso zagotovila zadostnih spodbud za prehod s pogodb o izvedenih finančnih instrumentih na prostem trgu, za katere se uporablja dvostranski kliring, na večstranski kliring, ki ga izvajajo centralne nasprotne stranke. Opcije, diskrecijske pravice in uskladitev (celotna Uredba): Leta 2000 je bilo sedem bančnih direktiv nadomeščenih z eno samo direktivo. Ta direktiva je bila preoblikovana v letu 2006, hkrati pa je bil v EU sprejet okvir za sporazum Basel II. Zato njene sedanje določbe vključujejo znatno število opcij in diskrecijskih pravic. Poleg tega lahko države članice uvedejo pravila, ki so strožja od pravil iz Direktive. Posledica tega so velike razlike, kar je obremenjujoče zlasti za podjetja, ki poslujejo čezmejno. Poleg tega to povzroča pomanjkanje pravne jasnosti in neenake konkurenčne pogoje. 1.1.2. Cilji predloga Splošni cilj te pobude je zagotoviti večjo učinkovitost regulativne ureditve kapitala institucij v EU ter omejiti njene negativne učinke na zaščito vlagateljev in omejiti procikličnost finančnega sistema, pri tem pa ohraniti konkurenčen položaj bančnega sektorja EU. 1.2. Splošno ozadje Finančna kriza je spodbudila obsežno prizadevanje na ravni EU in na mednarodni ravni za oblikovanje učinkovitih politik za reševanje temeljnih težav. Skupina na visoki ravni, ki ji je predsedoval g. de Larosière, je predlagala priporočila za reformo evropskega finančnega nadzora in pravne ureditve. Ta priporočila so bila podrobneje obravnavana v sporočilu Komisije iz marca 2009. Ta predlog vsebuje številne spremembe politike, ki so navedene v podrobnem akcijskem načrtu, vključenem v to sporočilo. Na svetovni ravni je bila v okviru izjave skupine G-20 z dne 2. aprila 2009 izražena zaveza, da se bo kriza reševala z mednarodno usklajenim prizadevanjem za izboljšanje količine in kakovosti kapitala v bančnem sistemu, uvedbo dodatnega ukrepa, ki ne temelji na tveganju in s katerim se bo omejilo povečevanje finančnih vzvodov, razvoj okvira za večje likvidnostne rezerve finančnih institucij ter izvajanje priporočil za obvladovanje procikličnosti, ki jih je sprejel Odbor za finančno stabilnost. Septembra 2009 se je skupina guvernerjev centralnih bank in glavnih nadzornikov (GHOS), tj. nadzorni organ Baselskega odbora za bančni nadzor (BCBS)[1], na podlagi mandata, ki ji ga je podelila skupina G-20, dogovorila o več ukrepih za okrepitev regulativne ureditve bančnega sektorja. Te ukrepe so na vrhu v Pittsburghu, ki je potekal 24. in 25. septembra 2009, potrdili Odbor za finančno stabilnost in voditelji držav G-20. Decembra 2010 je BCBS izdal podrobna pravila o novih splošnih regulativnih standardih o kapitalski ustreznosti in likvidnosti kreditnih institucij, ki se skupno imenujejo sporazum Basel III. Ta predlog se neposredno nanaša na regulativne standarde, vključene v sporazum Basel III. Komisija je kot opazovalka v BCBS s tem odborom zelo tesno sodelovala pri razvoju teh standardov, vključno z ocenjevanjem njihovega učinka. Zato predlagani ukrepi natančno upoštevajo vsebino načel iz sporazuma Basel III. Da bi se dosegel dvojni cilj izboljšanja prožnosti svetovnega finančnega sistema in zagotovitve enakih konkurenčnih pogojev, je nujno, da se po vsem svetu skladno uporabljajo strožje bonitetne zahteve. Hkrati si je Komisija v okviru postopka priprave tega zakonodajnega predloga še posebej prizadevala, da bi zagotovila ustrezno obravnavo nekaterih pomembnih evropskih posebnosti in vprašanj. V zvezi s tem je treba opozoriti, da v EU v nasprotju z drugimi pomembnimi gospodarstvi uporaba regulativnih načel, ki so bila dogovorjena na svetovni ravni v okviru BCBS, ni omejena le na mednarodno dejavne banke. Ti standardi se v EU uporabljajo v celem bančnem sektorju, tako da so zajete vse kreditne institucije in na splošno tudi investicijska podjetja. Kot je podrobneje pojasnjeno v oddelku 4.2, je EU vedno menila, da se bodo le s takšnim pristopom zagotovili resnično enaki konkurenčni pogoji v EU in hkrati čim bolj povečale s tem povezane koristi za finančno stabilnost. To je eden od razlogov, da se zdijo utemeljene nekatere prilagoditve načel iz sporazuma Basel III, s katerimi bi bili ustrezno obravnavani evropske posebnosti in vprašanja. Vendar morajo biti te prilagoditve skladne z naravo in cilji reforme iz sporazuma Basel III. V širšem smislu je treba opozoriti, da je ena od prednostnih nalog Komisije pri reformi regulativne ureditve finančnih storitev EU zagotoviti, da lahko bančni sektor izpolnjuje svoj temeljni namen, in sicer zagotavljanje posojil realnemu gospodarstvu ter storitev državljanom in podjetjem v Evropi. V zvezi s tem je Komisija 18. julija sprejela Priporočilo o dostopu do osnovnega plačilnega računa[2]. 2. Rezultati posvetovanj z zainteresiranimi stranmi in ocen učinka 2.1. Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Službe Komisije pozorno spremljajo delo mednarodnih forumov, zlasti BCBS, ki je bil zadolžen za pripravo okvirnega sporazuma Basel III, in v njih dejavno sodelujejo. Evropski odbor za bančništvo (EBC), Odbor evropskih bančnih nadzornikov (CEBS) in od leta 2011 njegov naslednik Evropski bančni organ (EBA) so bili obsežno vključeni, z njimi pa se je tudi posvetovalo. Njihova mnenja so prispevala k pripravi tega predloga in priloženi oceni učinka. 2.1.1. CEBS CEBS je izvedel obsežno kvantitativno študijo učinka o vplivu tega zakonodajnega predloga na bančni sektor EU. V študiji je sodelovalo 246 kreditnih institucij. CEBS je organiziral tudi obsežna javna posvetovanja, oktobra 2008 pa je predložil strokovno mnenje na področju nacionalnih opcij in diskrecijskih pravic. 2.1.2. Delovna skupina CRD Na področju nacionalnih opcij in diskrecijskih pravic so službe Komisije med letoma 2008 in 2011 organizirale šest srečanj delovne skupine o direktivi o kapitalskih zahtevah (delovna skupina CRD), katere člane imenuje EBC. Poleg tega so podskupine delovne skupine CRD na področjih likvidnosti, opredelitve kapitala, stopnje finančnega vzvoda in kreditnega tveganja nasprotne stranke izvajale delo tudi na še bolj tehnični ravni. 2.1.3. Druga javna posvetovanja Komisija je v letih 2009, 2010 in 2011 organizirala štiri javna posvetovanja, na katerih so se obravnavali vsi elementi tega predloga. Aprila 2010 so službe Komisije organizirale odprto javno obravnavo v zvezi s tem predlogom, ki so se je udeležile vse skupine zainteresiranih strani. Odzivi na javna posvetovanja in mnenja, predložena na javni obravnavi, se odražajo skozi celotno priloženo poročilo o oceni učinka. Posamezni odzivi so na voljo na spletni strani Komisije. Poleg tega je Komisija organizirala ločena posvetovanja s sektorjem, tudi s skupino strokovnjakov za vprašanja s področja bančništva (GEBI), ki jo je ustanovila Komisija, ter različnimi združenji bančnega sektorja v EU in posameznimi institucijami. 2.2. Ocena učinka Skupaj je bilo ocenjenih 27 možnosti politike, ki so se med seboj primerjale z vidika odpravljanja različnih ugotovljenih težav[3]. V spodnji preglednici so navedene posamezne možnosti, obravnavne v okviru vsake skupine možnosti politike, ter so razvrščene glede na uspešnost[4] in učinkovitost[5] pri doseganju zadevnih dolgoročnejših ciljev politike. Prednostne možnosti, opredeljene na podlagi te razvrstitve, so poudarjene in obravnavane v preostalem delu tega oddelka. Skupina možnosti politike || Možnosti politike || Merila za primerjavo možnosti politike Uspešnost || Učinkovitost Izboljšanje ustreznosti kapitalskih zahtev || Izboljšanje upravljanja bančnega tveganja || Preprečevanje možnosti za regulatorno arbitražo || Povečanje pravne jasnosti || Zmanjšanje stroškov usklajevanja || Bolj enaki konkurenčni pogoji || Okrepitev sodelovanja in konvergence na področju nadzora || Uskladitev bonitetnih zahtev za sistemsko pomembne finančne institucije s tveganji, ki jih te predstavljajo || Zmanjšanje cikličnosti zahtev po oblikovanju rezervacij in kapitalskih zahtev Likvidnost – količnik likvidnostnega kritja || Ohranitev sedanjega pristopa || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Uvedba količnika likvidnostnega kritja, kot je bil določen na javnem posvetovanju februarja 2010 || 2 || 2 || || || || || || || || 1 Uvedba količnika likvidnostnega kritja, ki ga je sprejel Baselski odbor po obdobju opazovanja || 1 || 1 || || || || || || || || 2 Likvidnost – količnik neto stabilnih virov financiranja || Ohranitev sedanjega pristopa || 3 || 3 || || || || || || || || 3 Uvedba količnika neto stabilnih virov financiranja, kot je bil določen na javnem posvetovanju februarja 2010 || 2 || 2 || || || || || || || || 2 Uvedba količnika neto stabilnih virov financiranja, ki ga je sprejel Baselski odbor po obdobju opazovanja || 1 || 1 || || || || || || || || 1 Primernost kapitalskih instrumentov in uporaba regulatornih prilagoditev || Ohranitev sedanjega pristopa || 5 || 5 || 5 || || || 5 || || 5 || 5 || 5 Samo sprememba meril primernosti, kot je bilo določeno na javnem posvetovanju februarja 2010 || 4 || 4 || 4 || || || 4 || || 4 || 4 || 4 Sprememba meril primernosti in regulatornih prilagoditev, kot je bilo določeno na javnem posvetovanju februarja 2010 || 1–3 || 1–3 || 1–3 || || || 2–3 || || 1 || 1–3 || 3 Sprememba meril primernosti in regulatornih prilagoditev na podlagi baselskega pristopa || 1–3 || 1–3 || 1–3 || || || 2–3 || || 2–3 || 1–3 || 2 Sprememba meril primernosti in regulatornih prilagoditev na podlagi baselskega pristopa z nekaterimi prilagoditvami za posebnosti EU || 1–3 || 1–3 || 1–3 || || || 1 || || 2–3 || 1–3 || 1 Kreditno tveganje nasprotne stranke (CCR) || Ohranitev sedanjega pristopa || 3 || 3 || || || || || || 3 || 3 || 3 Okrepitev zahtev za CCR || 2 || 2 || || || || || || 2 || 2 || 2 Okrepitev zahtev za CCR in različna obravnava izpostavljenosti do centralnih nasprotnih strank || 1 || 1 || || || || || || 1 || 1 || 1 Stopnja finančnega vzvoda || Ohranitev sedanjega pristopa || 3 || 3 || || || || || || || 3 || 3 Uvedba stopnje finančnega vzvoda, kot je bila določena na javnem posvetovanju februarja 2010 || 2 || 2 || || || || || || || 2 || 2 Obsežno spremljanje stopnje finančnega vzvoda || 1 || 1 || || || || || || || 1 || 1 Kapitalski blažilniki || Ohranitev sedanjega pristopa || 4 || 4 || || || || || || || 4 || 4 Kapitalski blažilnik za ohranitev || 1–2 || 1–3 || || || || || || || 3 || 2–3 Proticiklični kapitalski blažilnik || 3 || 1–3 || || || || || || || 1–2 || 2–3 Dvojni kapitalski blažilnik || 1–2 || 1–3 || || || || || || || 1–2 || 1 Enotna pravila || Ohranitev sedanjega pristopa || || || 4 || 4 || 4 || 4 || 4 || || || 4 Najmanjša možna usklajenost || || || 3 || 3 || 1–3 || 3 || 3 || || || 1–3 Največja možna usklajenost || || || 1–2 || 1 || 1–3 || 1 || 1 || || || 1–3 Največja možna usklajenost z nekaterimi izjemami || || || 1–2 || 2 || 1–3 || 2 || 2 || || || 1–3 Izbira instrumenta politike || Sprememba CRD || || || 2 || 2 || 2 || || 2 || || || 2 Omejitev področja uporabe CRD in predlaganje uredbe || || || 1 || 1 || 1 || || 1 || || || 1 Lestvica razvrstitve možnosti: 1 = najuspešnejša/najučinkovitejša, 5 = najmanj uspešna/najmanj učinkovita 2.2.1. Posamezni ukrepi politike Upravljanje likvidnostnega tveganja (del 6): Za večjo kratkoročno odpornost finančnih institucij na likvidnostno tveganje bo po obdobju opazovanja in preverjanja leta 2015 uveden količnik likvidnostnega kritja (LCR). Na podlagi LCR bi morale institucije neto likvidnostne odlive v 30-dnevnem obdobju kriti z rezervo „visokokakovostnih“ likvidnih sredstev. Kriti odlivi (imenovalec) bi izražali pretrese v instituciji in sistemske pretrese na podlagi dejanskih okoliščin med svetovno finančno krizo. Z določbami o seznamu visokokakovostnih likvidnih sredstev (števec) za kritje teh odlivov je treba zagotoviti, da so to sredstva visoke kreditne in likvidnostne kakovosti. Na podlagi opredelitve LCR, vključene sporazum Basel III, se pričakuje, da se bo z izpolnjevanjem te zahteve v EU doseglo povečanje letnega neto BDP za 0,1 % do 0,5 %, ker se bo zmanjšala pričakovana pogostost sistemskih kriz. Komisija bo za obravnavo težav financiranja, ki so posledica neusklajenosti zapadlosti sredstev in obveznosti, leta 2018 preučila možnost predlaganja količnika neto stabilnih virov financiranja po obdobju opazovanja in preverjanja. Na podlagi količnika neto stabilnih virov financiranja bi morale institucije eno leto vzdrževati preudarno strukturo financiranja v okviru razširjenega scenarija izjemnih situacij za posamezno podjetje, kot je znatno zmanjšanje njegove donosnosti ali solventnosti. Zato bi morala biti sredstva, ki se zdaj financirajo, in morebitne pogojne obveznosti za financiranje delno krite z viri stabilnega financiranja. Opredelitev kapitala (del 2): Ta predlog temelji na spremembah iz druge revizije direktive o kapitalskih zahtevah v zvezi z dodatno poostritvijo meril o primernosti kapitalskih instrumentov. Poleg tega uvaja pomembno uskladitev prilagoditev računovodskega kapitala, da se določi količina regulatornega kapitala, ki bi jo bilo primerno pripoznati v regulatorne namene. V okviru te nove usklajene opredelitve bi se bistveno povečala količina regulatornega kapitala, ki ga morajo imeti institucije. Nove zahteve za regulatorni kapital v času rednega poslovanja – navadni lastniški kapital prvega reda in kapital prvega reda – bi se uvedle postopno med letoma 2013 in 2015. Nove bonitetne prilagoditve bi se prav tako uvedle postopno, in sicer 20 % na leto od leta 2014, pri čemer bi bilo v letu 2018 doseženih 100 %. Za nekatere kapitalske instrumente bi se 10 let uporabljale tudi predhodno veljavne določbe, da se omogoči nemoten prehod na nova pravila. Kreditno tveganje nasprotne stranke (poglavje 6 naslova II dela 3): Zahteve za upravljanje in kapitalizacijo kreditnega tveganja nasprotne stranke se bodo poostrile. Za institucije bi veljala dodatna kapitalska zahteva za morebitne izgube, povezane s poslabšanjem kreditne sposobnosti nasprotne stranke. Na podlagi tega bi se spodbujale preudarne prakse obvladovanja tega tveganja in priznalo varovanje pred njim, kar bi institucijam omogočalo ublažitev učinka te kapitalske zahteve. Povečane bodo uteži tveganja za izpostavljenosti do finančnih institucij v primerjavi s sektorjem nefinančnih družb. Ta sprememba naj bi spodbudila razpršitev tveganja nasprotne stranke na manjše institucije in bi na splošno morala prispevati k manjši medsebojni povezanosti velikih ali sistemsko pomembnih institucij. S predlogom bodo tudi okrepljene spodbude za kliring instrumentov na prostem trgu s strani centralnih nasprotnih strank. Pričakuje se, da bodo ti predlogi vplivali predvsem na največje institucije EU, saj je kreditno tveganje nasprotne stranke pomembno le za banke z znatnimi izvedenimi finančnimi instrumenti na prostem trgu in dejavnostmi financiranja vrednostnih papirjev. Stopnja finančnega vzvoda (del 7): Komisija za obvladovanje povečevanja finančnih vzvodov v bilancah stanj kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter s tem omejitev cikličnosti posojanja predlaga tudi uvedbo stopnje finančnega vzvoda, ki ne temelji na tveganju. Kot je bilo dogovorjeno v okviru BCBS, bo ta stopnja uvedena kot instrument za nadzorniški pregled institucij. Učinki te stopnje se bodo spremljali z namenom, da se v letu 2018 v skladu z mednarodnimi sporazumi preide na obvezen ukrep prvega stebra na podlagi ustreznega pregleda in kalibracij. Enotna pravila (celotna Uredba) Predlog usklajuje različne nacionalne pristope nadzora, tako da skoraj v celoti odpravlja opcije in diskrecijske pravice. Nekatera posebna in dobro opredeljena področja, na katerih do razlik prihaja zaradi upoštevanja ocen učinka, posebnosti trgov ali produktov in pravnih okvirov držav članic, so izvzeta, kar državam članicam omogoča, da sprejmejo strožja pravila. 2.2.2. Instrument politike Ta predlog učinkovito ločuje bonitetne zahteve od drugih dveh področij iz Direktive 2006/48/ES in Direktive 2006/49/ES, tj. dovoljenja in reden nadzor, ki bosta še naprej obravnavani v obliki direktive, s katero ta predlog tvori sveženj. To izraža razlike v vsebini, naravi in naslovnikih. 2.2.3. Skupni učinek svežnja Komisija je za dopolnitev svoje ocene učinka sporazuma Basel III preučila več študij, ki sta jih pripravila javni in zasebni sektor. Glavne rezultate teh študij je mogoče povzeti na naslednji način: Ocenjuje se, da se bodo na podlagi tega predloga skupaj s tretjo revizijo direktive o kapitalskih zahtevah tveganju prilagojena sredstva velikih kreditnih institucij povečala za 24,5 %, majhnih kreditnih institucij pa le za 4,1 %. Potreba po povečanju novih lastnih sredstev zaradi nove zahteve in rezerve za ohranitev je ocenjena na 84 milijard EUR do leta 2015 in 460 milijard EUR do leta 2019. Obstajajo jasne neto dolgoročne ekonomske koristi v obliki letnega povečanja BDP EU v višini 0,3 %–2 %. Temeljijo na zmanjšanju pričakovane pogostosti in verjetnosti prihodnjih sistemskih kriz. Ocenjuje se, da se bo s predlogom v sedmih državah članicah zmanjšala verjetnost sistemske bančne krize za 29 % do 89 %, ko bodo kreditne institucije dokapitalizirane do skupne kapitalske zahteve v višini vsaj 10,5 %. Poleg tega bi se moral zaradi večjega kapitala, vključno s proticikličnim kapitalskim blažilnikom, in likvidnostnih zahtev tudi zmanjšati razpon ciklov običajne poslovne dejavnosti. To je zlasti pomembno za mala in srednje velika podjetja, ki so v celotnem gospodarskem ciklu nekoliko bolj odvisna od financiranja kreditnih institucij kot velika podjetja. 2.2.4. Administrativni stroški Največ koristi zaradi usklajenosti veljavnih nacionalnih določb bi imele institucije, ki opravljajo več čezmejnih dejavnosti, ker se pričakuje, da se bodo zaradi nastalih prihrankov pri administrativnih stroških zmanjšali njihovi stroški, povezani z ukrepi iz sporazuma Basel III. 3. Spremljanje in vrednotenje Predlagane spremembe so povezane z direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki sta bili sprejeti pred to uredbo. To pomeni, da se bodo pozorno spremljali elementi predhodne direktive in tudi novi elementi, uvedeno s to uredbo. Spremljanje stopnje finančnega vzvoda in novi ukrepi v zvezi z likvidnostjo bodo predmet temeljitega nadzora na podlagi statističnih podatkov, zbranih v skladu z določbami tega predloga. Spremljanje in vrednotenje se bosta izvajala na ravni EU (EBA/ECB – Evropska centralna banka) in na mednarodni ravni (BCBS). 4. Pravni elementi predloga 4.1. Pravna podlaga Pravna podlaga Uredbe je člen 114(1) PDEU, ki uvaja enotne določbe, osredotočene na delovanje notranjega trga. Čeprav predlog Direktive [vstavi OP] ureja dostop do dejavnosti in temelji na členu 53 PDEU, potreba po ločevanju teh pravil in pravil o načinu izvajanja teh dejavnosti za slednje upravičuje uporabo nove pravne podlage. Bonitetne zahteve določajo merila za oceno tveganj, povezanih z nekaterimi bančnimi dejavnostmi, in sredstev, ki so potrebna za obvladovanje teh tveganj. Te zahteve kot take ne urejajo dostopa do dejavnosti sprejemanja depozitov, ampak urejajo način izvajanja takšnih dejavnosti, da se zagotovita zaščita vlagateljev in finančna stabilnost. Predlagana uredba združuje bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja, ki so zdaj določene v dveh različnih direktivah (2006/48/ES in 2006/49/ES), v enem pravnem instrumentu, s čimer bo veljavni pravni okvir znatno poenostavljen. Kot je izpostavljeno zgoraj (oddelka 1.1.1 in 2.2.1), veljavne določbe vključujejo znatno število opcij in diskrecijskih pravic, pri čemer državam članicam omogočajo uvedbo pravil, ki so strožja od pravil iz Direktive 2006/48/ES in Direktive 2006/49/ES. Posledica tega so velike razlike, ki niso le težavne za finančno stabilnost, kot je navedeno v oddelku 1.1.1 zgoraj, ampak tudi ovirajo čezmejno opravljanje storitev in ustanavljanje v drugih državah članicah, saj mora institucija vsakič, ko želi začeti opravljati dejavnosti v drugi državi članici, preveriti drugačna pravila. To ustvarja tudi neenake konkurenčne pogoje, ki ovirajo notranji trg, in zmanjšuje pravno jasnost. Ker se s prejšnjimi kodifikacijami in preoblikovanji razlike niso zmanjšale, je treba sprejeti uredbo, s katero so bodo uvedla enotna pravila v vseh državah članicah, da se bo zagotovilo dobro delovanje notranjega trga. Z določitvijo bonitetnih zahtev v obliki uredbe bi se zagotovilo, da bodo te zahteve za institucije veljale neposredno. S tem bi se zagotovili enaki konkurenčni pogoji, ker bi se preprečile različne nacionalne zahteve, ki bi lahko bile posledica prenosa direktive. Predlagana uredba bi jasno pokazala, da institucije uporabljajo enaka pravila na vseh trgih EU, kar bi v celotni EU tudi povečalo zaupanje v stabilnost institucij. Poleg tega bi uredba EU omogočila hitrejšo uvedbo morebitnih prihodnjih sprememb, saj te lahko začnejo veljati skoraj takoj po njihovem sprejetju. To bi EU omogočilo spoštovanje mednarodno dogovorjenih rokov za izvajanje in upoštevanje pomembnega razvoja trga. 4.2. Subsidiarnost V skladu z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti, ki sta določena v členu 5 PDEU, posamezne države članice ne morejo ustrezno uresničiti ciljev predlaganih ukrepov, zato jih lahko bolje uresniči EU. Določbe predloga ne prekoračujejo okvirov, ki so potrebni za uresničitev zastavljenih ciljev. Le z ukrepanjem EU se lahko zagotovi, da veljajo za institucije in investicijska podjetja, ki poslujejo v več kot eni državi članici, enake bonitetne zahteve, s čimer se zagotovijo tudi enaki konkurenčni pogoji, zmanjšuje regulativna zapletenost, preprečijo neupravičeni stroški doseganja skladnosti za čezmejne dejavnosti, spodbuja dodatno vključevanje na trg EU in prispeva k preprečevanju možnosti za regulatorno arbitražo. Ukrepi EU zagotavljajo tudi visoko stopnjo finančne stabilnosti v EU. To podpira dejstvo, da so bonitetne zahteve iz tega predloga v zakonodaji EU določene že več kot 20 let. Člen 288 PDEU omogoča izbiro med različnimi pravnimi instrumenti. Zato za uredbo velja načelo subsidiarnosti tako kot za druge pravne instrumente. Subsidiarnost je treba uravnotežiti z drugimi načeli iz Pogodb, kot so temeljne svoboščine. Direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES sta uradno naslovljeni na države članice, vendar sta dejansko namenjeni podjetjem. Uredba ustvarja bolj enake konkurenčne pogoje, ker velja neposredno, zato pred začetkom poslovanja ni treba preverjati zakonodaje v drugih državah članicah, saj so pravila popolnoma enaka. To je za institucije manj obremenjujoče. S sprejetjem uredbe se je mogoče izogniti tudi časovnim zamikom pri prenosu direktiv. 4.3. Vloga EBA ter skladnost s členoma 290 in 291 PDEU V več kot 50 določbah tega predloga je določeno, da mora EBA Komisiji predložiti regulativne in izvedbene tehnične standarde, da se določijo merila iz nekaterih določb te uredbe in zagotovi njena dosledna uporaba. Komisija je pooblaščena, da jih sprejema kot delegirane in izvedbene akte. Komisija je 23. septembra 2009 sprejela predloge uredb o ustanovitvi EBA, EIOPA (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) in ESMA (Evropski organ za vrednostne papirje in trge)[6]. Komisija želi v zvezi s tem opozoriti na izjave, ki jih je podala v zvezi s členoma 290 in 291 PDEU ob sprejetju uredb o ustanovitvi evropskih nadzornih organov: „Komisija v zvezi s postopkom sprejemanja regulativnih standardov poudarja edinstven značaj sektorja finančnih storitev, ki izhaja iz Lamfalussyjeve strukture in je izrecno priznan v izjavi št. 39 k PDEU. Vendar ima Komisija resne dvome o tem, ali so omejitve glede njene vloge pri sprejemanju delegiranih aktov in izvedbenih ukrepov skladne s členoma 290 in 291 PDEU.“ 4.4. Medsebojen vpliv in skladnost elementov svežnja Ta uredba tvori sveženj skupaj s predlagano direktivo [vstavi OP]. Ta sveženj bi nadomestil direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES. To pomeni, da bi bile kreditne institucije in investicijska podjetja obravnavani tako v Direktivi kot tudi v Uredbi. Določbe o investicijskih podjetjih so bile z Direktivo 2006/49/ES le dodane Direktivi 2006/48/ES. Velik del Direktive 2006/49/ES zajema le sklicevanja na Direktivo 2006/48/ES. Če bi se določbe, ki se uporabljajo za obe vrsti subjektov, v svežnju združile, bi se izboljšala razumljivost določb, ki ju urejajo. Poleg tega bi se obširne priloge k direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES vključile v normativni del, zaradi česar bi bila njihova uporaba še enostavnejša. Bonitetni predpisi, ki veljajo neposredno za institucije, so določeni v predlogu Uredbe. V predlogu Direktive bodo ohranjene določbe o dovoljenju za poslovanje kreditnih institucij ter uveljavljanju svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev. To ne bo zadevalo investicijskih podjetij, saj njihove pravice in obveznosti ureja Direktiva 2004/39/ES (MiFiD). V Direktivi se bodo prav tako ohranila splošna načela nadzorovanja institucij, ki so naslovljena na države članice ter za katere je potreben prenos in izvajanje diskrecijskih pravic. To vključuje predvsem izmenjavo informacij, porazdelitev nalog med nadzorniki iz domačih držav in držav gostiteljic ter izvajanje pooblastil za sankcioniranje (kar bo uvedeno na novo). Direktiva bo še naprej zajemala določbe, ki urejajo nadzorniški pregled institucij s strani pristojnih organov držav članic. Te določbe dopolnjujejo splošne bonitetne zahteve iz Uredbe, ki veljajo za institucije, z individualnimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi rednih nadzorniških pregledov posamezne kreditne institucije in investicijskega podjetja. Obseg takšnih nadzornih ureditev bo določen v Direktivi, da bodo lahko pristojni organi presodili, katere ureditve bi bilo treba uvesti. To zajema notranje postopke znotraj institucije, zlasti v zvezi z zahtevami glede upravljanja tveganja in upravljanja družb, ki so uvedene na novo. 5. Podrobna obrazložitev predloga in primerjava s sporazumom Basel III Za zagotovitev uravnotežene uporabe sporazuma Basel III za institucije EU je morala Komisija sprejeti več regulativnih odločitev, ki so pojasnjene v tem poglavju. 5.1. Največja možna usklajenost (celotna Uredba) Da bi se dosegla resnično enotna pravila, je potrebna največja možna usklajenost. Neustrezne in neusklajene strožje zahteve v posameznih državah članicah bi lahko povzročile prenos osnovnih izpostavljenosti in tveganj na bančni sektor „v senci“ ali z ene države članice EU na drugo. Poleg tega ocene učinka, ki sta jih izvedla Baselski odbor in Evropska komisija, temeljijo na sprejetih posebnih kapitalskih zahtevah. Ni znano, kakšen bi lahko bil učinek v smislu stroškov in rasti v primeru višjih kapitalskih zahtev v eni ali več državah članicah, ki bi se lahko v okviru mehanizma „tekma do vrha“ (race to the top) razširile po vsej EU. Če obstaja potreba po strožjih bonitetnih zahtevah na ravni EU, morajo obstajati načini, da se začasno ustrezno spremenijo enotna pravila. Komisija bi lahko sprejela delegirani akt, s katerim bi se za omejeno obdobje zvišala raven kapitalskih zahtev in povečale uteži tveganja za nekatere izpostavljenosti, ali uvedla strožje bonitetne zahteve za vse izpostavljenosti ali za izpostavljenosti do enega ali več sektorjev, regij ali držav članic, kadar je to potrebno za obravnavo sprememb intenzivnosti mikrobonitetnih in makrobonitetnih tveganj, ki so posledica razvoja trga po začetku veljavnosti te uredbe, zlasti na podlagi priporočila ali mnenja ESRB. Ta predlog in spremljajoč predlog Direktive že vsebujeta tri možnosti, v okviru katerih lahko pristojni organi obravnavajo makrobonitetne težave na nacionalni ravni: – za posojila, zavarovana z nepremičninami, lahko države članice prilagodijo kapitalske zahteve; – države članice lahko v okviru tako imenovanega „drugega stebra“ uvedejo dodatne kapitalske zahteve za posamezne institucije ali skupine institucij, kadar je to upravičeno zaradi posebnih okoliščin; – države članice določijo raven proticikličnih kapitalskih blažilnikov, pri čemer upoštevajo posebna makroekonomska tveganja v zadevni državi članici. S tem bi se kapitalske zahteve dejansko bistveno spremenile. Poleg tega bi lahko države članice v prehodnem obdobju predvidele nekatera nova strožja pravila na podlagi sporazuma Basel III, kar pomeni, da bi jih lahko uvedle hitreje, kot je določeno v sporazumu Basel III. 5.2. Opredelitev kapitala (del 2) 5.2.1. Zmanjšanje pomembnih deležev v zavarovalnicah in finančnem konglomeratih V skladu s sporazumom Basel III morajo mednarodno dejavne banke velike naložbe v nekonsolidirane zavarovalnice odšteti od lastnih sredstev. Cilj tega je zagotoviti, da banka k lastnim sredstvom ne more prišteti tudi kapitala, ki ga uporablja podrejena zavarovalnica. Za skupine, ki vključujejo pomembne banke ali investicijska podjetja ali zavarovalnice, so v Direktivi 2002/87/ES o finančnih konglomeratih določena posebna pravila za obravnavo takšnega „dvojnega štetja“ kapitala. Direktiva 2002/87/ES temelji na mednarodno dogovorjenih načelih za obravnavo medsektorskih tveganj. Ta predlog podpira način uporabe teh pravil za finančne konglomerate za skupine bank in investicijskih podjetij ter s tem zagotavlja njihovo strogo in skladno uporabo. Morebitne prihodnje spremembe, ki bi lahko bile potrebne, bodo obravnavane v okviru pregleda Direktive 2002/87/ES, ki bi moral biti izveden leta 2012. 5.2.2. Lastna sredstva najvišje kakovosti – merila, postopna izključitev in prehodno obdobje V skladu s sporazumom Basel III lahko instrumenti lastnih sredstev najvišje kakovosti za mednarodno dejavne banke, ki so delniške družbe, vključujejo le „navadne delnice“, ki izpolnjujejo stroga merila. Ta predlog uvaja ta stroga merila iz sporazuma Basel III. Pravne oblike elementa kapitala najvišje kakovosti, ki ga izdajo institucije s strukturo delniških družb, ne omejuje na navadne delnice. Opredelitev navadne delnice se razlikuje glede na nacionalno pravo družb. S strogimi merili, določenimi v tem predlogu, se bo zagotovilo, da bodo samo instrumenti najvišje kakovosti priznani kot oblika regulatornega kapitala najvišje kakovosti. Na podlagi teh meril bodo kot taki priznani samo instrumenti enako visoke kakovosti kot navadne delnice. Za zagotovitev popolne preglednosti priznanih instrumentov mora v skladu s predlogom EBA pripraviti, posodabljati in objaviti seznam vrst priznanih instrumentov. Sporazum Basel III določa 10-letno obdobje postopne izključitve za nekatere instrumente, ki jih izdajo družbe, ki niso delniške družbe, in ne izpolnjujejo teh novih pravil. V skladu s spremembami glede lastnih sredstev na podlagi Direktive 2009/111/ES in potrebo po zagotovitvi enotne obravnave pravnih oblik družbe ta predlog (poglavje 2 naslova I dela 10) omogoča takšno prehodno obdobje tudi za instrumente najvišje kakovosti, ki jih izdajo delniške družbe in ki niso navadne delnice, ter povezani vplačani presežek kapitala. Sporazum Basel III dovoljuje postopno izključitev instrumentov, ki ne izpolnjujejo novih pravil in so bili izdani pred 12. septembrom 2010, iz regulatornega kapitala, da se omogoči nemoten prehod na nova pravila. Ta datum je znan kot „presečni dan“ za prehodne ureditve. Vsi instrumenti, ki ne izpolnjujejo novih pravil in so bili izdani po presečnem dnevu, bodo iz regulatornega kapitala v celoti izključeni od leta 2013. Ta predlog kot presečni dan določa datum, ko Komisija sprejme ta predlog. To je potrebno, da se prepreči retroaktivna uporaba zahtev iz predloga, ki ne bi bila pravno mogoča. 5.2.3. Vzajemna podjetja, zadružne banke in podobne institucije Sporazum Basel III zagotavlja, da je nova pravila mogoče uporabljati za kapitalske instrumente najvišje kakovosti družb, ki niso delniške družbe, npr. vzajemna podjetja, zadružne banke in podobne institucije. Ta predlog podrobneje določa uporabo opredelitve kapitala iz sporazuma Basel III za instrumente kapitala najvišje kakovosti, ki jih izdajo družbe, ki niso delniške družbe. 5.2.4. Manjšinski delež in nekateri kapitalski instrumenti, ki jih izdajo podrejena podjetja Manjšinski delež je kapital nekaterih podrejenih podjetij, ki je v lasti manjšinskega delničarja zunaj skupine. Sporazum Basel III priznava manjšinski delež – in nekatere vrste regulatornega kapitala, ki ga izdajo podrejena podjetja – le, če so ta podrejena podjetja institucije (ali če zanje veljajo enaka pravila) in če se ta kapital uporablja za izpolnjevanje kapitalskih zahtev in nove kapitalske blažilnike za ohranitev, tj. nove kapitalske blažilnike, ki uvajajo nove omejitve za izplačila dividend ter nekaterih kuponov ali bonusov. Drugi nov kapitalski blažilnik, tj. proticiklični blažilnik, je pomembno makrobonitetno orodje, ki ga lahko uporabijo nadzorniki za zmanjšanje ali spodbuditev posojil v različnih fazah kreditnega cikla. Ta predlog uvaja stroge postopke EU za usklajevanje uporabe proticikličnega blažilnika v državah članicah. Na podlagi pristopa iz tega predloga v zvezi z manjšinskim deležem in nekaterimi drugimi vrstami kapitala, ki ga izdajo podrejena podjetja, se priznava proticiklični blažilnik, kadar se ta uporabi. To potrjuje pomembnost kapitalskega blažilnika in kapitala, potrebnega zanj, ter odpravlja morebiten nenaklonjen odnos do blažilnika, ki se zahteva. 5.2.5. Odbitek nekaterih odloženih terjatev za davek Odložene terjatve za davek so sredstvo v bilanci stanja, ki se lahko uporabi za zmanjšanje morebitnih odhodkov iz obdavčitve dohodka v prihodnjem obdobju. Sporazum Basel III določa, da za nekatere odložene terjatve za davek ni potreben odbitek od kapitala. Ta predlog pojasnjuje, da takšne odložene terjatve za davek vključujejo tiste, ki so samodejno pretvorjene v terjatve do države, kadar ima podjetje izgubo, in jih ni treba odbiti, če je bila zagotovljena absorpcija izgub, ko je bilo to potrebno. 5.3. Obravnava posebnih izpostavljenosti (poglavje 2 naslova II dela 3) 5.3.1. Obravnava izpostavljenosti do MSP V skladu z veljavno zakonodajo EU lahko banke za izpostavljenosti do MSP uporabijo prednostne uteži tveganja. Ta prednostna obravnava bo še naprej veljala tudi v skladu s sporazumom Basel III in osnutkom predloga. Za ugodnejše kapitalske zahteve za izpostavljenosti do MSP bi bil najprej potreben pregled mednarodnega okvira iz Baselskega sporazuma. To vprašanje je predmet klavzule o pregledu iz predloga. Bistveno je, da se natančno ocenijo uteži tveganja za posojila MSP. Zato mora EBA do 1. septembra 2012 analizirati trenutne uteži tveganja in poročati o njih, pri čemer mora preučiti možnosti zmanjšanja in upoštevati scenarij zmanjšanja za tretjino glede na sedanjo situacijo. V zvezi s tem namerava Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu poročati o tej analizi ter predložiti zakonodajne predloge v zvezi s pregledom uteži tveganja za MSP, če bi bilo to primerno. Poleg tega bo Komisija po posvetovanju z EBA v 24 mesecih po začetku veljavnosti te uredbe pripravila poročilo o posojilih malim in srednje velikim podjetjem ter fizičnim osebam, to poročilo pa bo skupaj z vsemi ustreznimi predlogi predložila Evropskemu parlamentu in Svetu. 5.3.2. Obravnava izpostavljenosti, ki izhajajo iz dejavnosti trgovinskega financiranja BCBS naj bi svoje mnenje o tem, ali bi bilo treba določiti ugodnejše kapitalske zahteve za financiranje trgovanja, končal šele konec leta 2011. Zato to v ta predlog ni vključeno, ampak je vključena klavzula o pregledu v zvezi z obravnavo teh izpostavljenosti. 5.4. Kreditno tveganje nasprotne stranke (poglavje 6 naslova II dela 3) V skladu s sporazumom Basel III bodo morale imeti banke dodaten kapital za tveganje poslabšanja kreditne kvalitete nasprotne stranke. S tem predlogom bi bila uvedena ta nova kapitalska zahteva. Vendar sporazum Basel III le v zelo omejenem obsegu priznava izgube, ki jih banka vnaprej odpiše s takojšnjim učinkom na izkaz poslovnega izida (posledični popravki kreditnega vrednotenja). Na podlagi povratnih informacij po posvetovanju, ki ga je glede tega vprašanja Komisija izvedla februarja/marca 2011, in podpore velike večine držav članic bi v skladu s tem predlogom banke, ki uporabljajo napredni pristop za kreditno tveganje, lahko v večji meri, vendar preudarneje priznavale takšne izgube, s čimer bi bila bolj razvidna skupna praksa oblikovanja rezervacij za prihodnje izgube številnih bank EU. 5.5. Likvidnost (del 6) 5.5.1. Zahteva glede likvidnostnega kritja Komisija je trdno odločena, da bo do leta 2015 oblikovala usklajeno zahtevo glede likvidnostnega kritja. Hkrati je treba zelo resno obravnavati negotovosti v zvezi z nenačrtovanimi posledicami in obdobje opazovanja iz sporazuma Basel III. Naslednji elementi zagotavljajo uvedbo zavezujoče zahteve šele po ustreznem pregledu: – kot prvi korak splošna zahteva, da morajo imeti banke ustrezno likvidnostno kritje, ki se bo uporabljala od leta 2013; – obveznost, da nacionalnim organom poročajo o elementih, ki so potrebni za preverjanje, ali imajo zadostno likvidnostno kritje, in sicer na enotnih obrazcih za poročanje, ki jih je razvil Evropski bančni organ za preverjanje meril iz sporazuma Basel III; – pooblastilo, da Komisija podrobneje določi zahtevo glede likvidnostnega kritja v skladu z ugotovitvami iz obdobja opazovanja in dogodki na mednarodni ravni. Z izognitvijo dolgotrajnemu rednemu zakonodajnemu postopku (prek soodločanja) bi bilo lahko obdobje opazovanja v celoti izkoriščeno, postopek kalibracije pa bi bilo mogoče preložiti na konec tega obdobja opazovanja. Zahteva glede likvidnostnega kritja bo znotraj skupin kreditnih institucij ali investicijskih podjetij ali obeh načeloma velja za vsako posamezno kreditno institucijo ali investicijsko podjetje. V nasprotju s podružnicami, ki niso pravne osebe, morajo kreditne institucije ali investicijska podjetja sama poravnati plačilne obveznosti, ki lahko v izjemnih razmerah povzročijo likvidnostne odlive. Ne sme biti samoumevno, da bodo kreditne institucije ali investicijska podjetja, kadar imajo težave pri izpolnjevanju svojih plačilnih obveznosti, prejela likvidnostno podporo od drugih kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, ki pripadajo isti skupini. Vendar bodo lahko pristojni organi pod strogimi pogoji opustili uporabo te zahteve glede likvidnostnega kritja za posamezne kreditne institucije ali investicijska podjetja ter zanje uporabili konsolidirano zahtevo. Ti strogi pogoji so navedeni v členu 7(1) in med drugim zagotavljajo, da so kreditne institucije ali investicijska podjetja na pravno izvršljiv način obvezana in dejansko sposobna drug drugemu zagotoviti podporo. V primeru skupine, ki ima kreditne institucije ali investicijska podjetja v več državah članicah, se morajo vsi pristojni organi posamezne kreditne institucije ali investicijskega podjetja strinjati, da so pogoji opustitve izpolnjeni, da se lahko uporabi opustitev posamezne zahteve. V takšnih čezmejnih primerih so poleg pogojev iz člena 7(1) v členu 7(2) določeni dodatni pogoji. V skladu s temi dodatnimi pogoji morajo biti vsi posamezni pristojni organi zadovoljni z upravljanjem z likvidnostjo skupine in z obsegom likvidnosti posameznih kreditnih institucij ali investicijskih podjetij v skupini. V primeru nestrinjanja se bo vsak pristojni organ posamezne kreditne institucije ali investicijskega podjetja sam odločil, ali naj se uporabi opustitev. Omogočena je dodatna možnost, da v primeru nestrinjanja pristojnih organov posreduje EBA. Vendar je izid posredovanja zavezujoč le glede pogojev iz člena 7(1). V zvezi s pogoji iz člena 7(2), in sicer glede ustreznosti upravljanja z likvidnostjo skupine in ustreznosti upravljanja z likvidnostjo posamezne kreditne institucije ali investicijskega podjetja, zadnjo odločitev sprejmejo posamezni pristojni organi. 5.5.2. Zahteva glede neto stabilnih virov financiranja Komisija je trdno odločena, da bo do 1. januarja 2018 sprejela minimalen standard za zahtevo glede neto stabilnih virov financiranja. Ker sporazum Basel III v zvezi s tem določa obdobje opazovanja do leta 2018, bi bilo dovolj časa za pripravo zahteve glede stabilnih virov financiranja v obliki predloga v postopku soodločanja, o kateri bi se Parlament in Svet dogovorila pred koncem obdobja opazovanja. 5.6. Finančni vzvod (del 7) Stopnja finančnega vzvoda je novo regulativno orodje v EU. Komisija v skladu s sporazumom Basel III v tej fazi ne predlaga stopnje finančnega vzvoda kot zavezujočega instrumenta, ampak najprej kot dodaten element, ki se lahko uporabi za posamezne banke po presoji nadzornih organov, da bi se v letu 2018 prešlo na zavezujoč ukrep („prvi steber“) na podlagi ustreznega pregleda in kalibracije. V okviru obveznosti poročanja bi bilo mogoče izvesti pregled in na podlagi prejetih informacij sprejeti odločitev o uvedbi zavezujoče zahteve v letu 2018. V skladu s sporazumom Basel III se predlaga, da institucije od leta 2015 objavljajo svoje stopnje finančnega vzvoda. 5.7. Omejitev iz sporazuma Basel I (del 13) V skladu s sporazumom Basel II morajo imeti podjetja z večjimi tveganji več kapitala kot v skladu s sporazumom Basel I. Podjetja z manjšimi tveganji morajo imeti v skladu s sporazumom Basel II manj kapitala kot v skladu s sporazumom Basel I. Razlog za to je, da je sporazum Basel II občutljivejši na tveganja kot sporazum Basel I. Da bi se preprečile neprimerno nizke kapitalske zahteve za banke, v skladu s sporazumom Basel II kapital ne sme biti nižji od 80 % kapitala, ki se je zahteval s sporazumom Basel I. Ta zahteva je nehala veljati konec leta 2009, vendar je bila z Direktivo 2010/76/ES ponovno uvedena do konca leta 2011. Na podlagi podaljšanja veljavnosti te zahteve s strani BCBS julija 2009 ga osnutek predloga ponovno uvaja do leta 2015. Pristojni organi lahko po posvetovanju z EBA za institucijo odstopijo od uporabe omejitve iz sporazuma Basel I, če so izpolnjene vse zahteve za uporabo naprednih pristopov za kreditna in operativna tveganja. 6. Proračunske posledice EBA bo imel pomembno vlogo pri doseganju cilja te uredbe, saj je v predlogih pozvan, da pripravi več kot 50 zavezujočih tehničnih standardov v zvezi z različnimi vprašanji politike. Zavezujoči tehnični standardi, ki bi jih na koncu potrdila Komisija, bodo ključni za zagotavljanje, da se zelo tehnične določbe izvajajo enotno v vsej EU in da predlagane politike delujejo, kot je bilo načrtovano. Zaradi velike količine dela bo EBA potreboval več sredstev, kot mu jih zagotavlja Uredba (EU) 1093/2010, v skladu s katero je bil ustanovljen. Nadaljnje podrobnosti so navedene v priloženi oceni finančnih posledic zakonodajnega predloga. 2011/0202 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po predložitvi osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[7], v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) Skupina G-20 je v svoji izjavi z dne 2. aprila 2009[8] o krepitvi finančnega sistema pozvala k mednarodno usklajenem prizadevanju za okrepitev preglednosti, odgovornosti in regulativne ureditve z izboljšanjem količine in kakovosti kapitala v bančnem sistemu, potem ko je zagotovljena oživitev gospodarstva. V izjavi je bila izražena tudi zahteva po uvedbi dodatnega ukrepa, ki ne temelji na tveganju in s katerim se bo omejilo povečevanje finančnih vzvodov v bančnem sistemu, ter razvoju okvira za večje kapitalske rezerve. Septembra 2009 se je skupina guvernerjev centralnih bank in glavnih nadzornikov (GHOS) na podlagi mandata, ki ji ga je podelila skupina G-20, dogovorila o več ukrepih za okrepitev regulativne ureditve bančnega sektorja. Te ukrepe so na vrhu v Pittsburghu, ki je potekal 24. in 25. septembra 2009, potrdili voditelji držav G-20, decembra 2009 pa so bili podrobno določeni. Julija in septembra 2010 je GHOS izdala dve dodatni sporočili o načrtovanju in kalibraciji teh novih ukrepov, pri čemer je decembra 2010 Baselski odbor za bančni nadzor (BCBS) objavil končne ukrepe, ki se imenujejo sporazum Basel III. (2) Skupina na visoki ravni za finančni nadzor v EU, ki ji je predsedoval Jacques de Larosière, je Evropsko unijo pozvala, naj pripravi bolj usklajene finančne predpise. Evropski svet je v okviru prihodnje evropske strukture nadzora 18. in 19. junija 2009 izpostavil tudi potrebo po pripravi „enotnih evropskih pravil“, ki bodo veljala za vse kreditne institucije in investicijska podjetja na enotnem trgu. (3) Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006[9] o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij, Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006[10] o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij („institucij“) sta bili večkrat znatno spremenjeni. Veliko določb direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES velja za kreditne institucije in investicijska podjetja. Za zagotovitev usklajene uporabe teh določb bi bilo dobro te določbe združiti v novo zakonodajo, ki bi se uporabljala za kreditne institucije in investicijska podjetja. Zaradi jasnosti je treba določbe prilog k navedenima direktivama vključiti v normativni del te nove zakonodaje. (4) Ta nova zakonodaja mora zajemati dva različna pravna instrumenta, in sicer direktivo in to uredbo. Skupaj morata pravna instrumenta tvoriti pravni okvir, ki ureja dostop do dejavnosti, nadzorni okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja. To uredbo je zato treba brati skupaj z Direktivo. (5) Direktiva [vstavi OP] mora na podlagi člena 53(1) PDEU vsebovati določbe v zvezi z dostopom do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij, načini njihovega upravljanja ter njihovim nadzornim okvirom, kot so določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranega deleža, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih podjetij. (6) Ta uredba mora vsebovati bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja, ki se izrecno nanašajo na delovanje trgov bančnih in finančnih storitev ter katerih namen je zagotoviti finančno stabilnost udeležencev na teh trgih in visoko raven zaščite investitorjev in vlagateljev. Cilj tega neposredno veljavnega pravnega akta je odločilno prispevati k nemotenemu delovanju notranjega trga, zato mora temeljiti na določbah člena 114 PDEU, kot se razlagajo na podlagi dosledne sodne prakse Sodišča Evropske unije. (7) Čeprav so bila pravila držav članic na področju bonitetnega nadzora v določenem obsegu usklajena z direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES, ti direktivi vsebujeta znatno število opcij in diskrecijskih pravic, pri čemer lahko države članice še vedno uvajajo pravila, ki so strožja od pravil iz navedenih direktiv. Posledica tega so razlike med nacionalnimi pravili, ki ovirajo temeljne svoboščine ter tako neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga in povzročajo velika izkrivljanja konkurence. Zlasti takšne razlike ovirajo čezmejno opravljanje storitev in ustanavljanje v drugi državi članici, saj morajo subjekti pri opravljanju dejavnosti v drugi državi članici vsakič preveriti in upoštevati drugačna pravila. Poleg tega za kreditne institucije in investicijska podjetja z dovoljenji za poslovanje v različnih državah članicah pogosto veljajo različne zahteve, kar povzroča znatna izkrivljanja konkurence. V okviru različnega razvoja nacionalnih zakonodaj so nastale ali bi lahko nastale ovire za nemoteno delovanje notranjega trga zaradi neenakih pogojev delovanja in težav kreditnih institucij in investicijskih podjetij, ki poslujejo v različnih pravnih sistemih v Uniji. (8) Za odpravo preostalih ovir pri trgovini in znatnih izkrivljanj konkurence, ki so posledica razlik med nacionalnimi zakonodajami, ter za preprečitev nastanka morebitnih dodatnih ovir pri trgovini in znatnih izkrivljanj konkurence je treba sprejeti uredbo, s katero bodo vzpostavljena enotna pravila, ki bodo veljala v vseh državah članicah. (9) Z določitvijo bonitetnih zahtev v obliki uredbe bi se zagotovilo, da bi te zahteve v državah članicah veljale neposredno. S tem bi se zagotovili enaki pogoji, ker bi se preprečile različne nacionalne zahteve na podlagi prenosa direktive. S to uredbo bi se zagotovilo, da bi institucije uporabljale enaka pravila v celotni Uniji, kar bi tudi povečalo zaupanje v stabilnost kreditnih institucij in investicijskih podjetij, zlasti v času izrednih razmer. Z uredbo bi se tudi zmanjšali regulativna zapletenost in stroški usklajevanja za podjetja, zlasti za kreditne institucije in investicijska podjetja, ki poslujejo čezmejno, ter bi se prispevalo k odpravi izkrivljanj konkurence. Kar zadeva posebnost trgov z nepremičninami, za katere so značilni različen gospodarski razvoj in razlike v zvezi s sodnimi pristojnostmi v posameznih državah članicah, regijah ali lokalnih trgih, morajo pristojni organi imeti možnost, da na posameznih območjih določijo večje uteži tveganja ali uporabijo strožja merila na podlagi izkušenj z neplačili in pričakovanega razvoja na trgu za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine. (10) Državam članicam mora biti dovoljeno, da ohranijo ali sprejmejo nacionalne določbe, kadar ta uredba ne zagotavlja enotnih pravil, če te nacionalne določbe niso v nasprotju z zakonodajo Unije in ne vplivajo negativno na njeno uporabo. (11) Kadar države članice sprejmejo smernice, ki se splošno uporabljajo, zlasti na področjih, na katerih Komisija še ni sprejela osnutkov tehničnih standardov, te smernice niso v nasprotju z zakonodajo Unije in ne vplivajo negativno na njeno uporabo. (12) Ta uredba državam članicam ne preprečuje, da uvedejo enakovredne zahteve za podjetja, ki ne spadajo na njeno področje uporabe. (13) Splošne bonitetne zahteve iz te uredbe so dopolnjene z individualnimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi rednih nadzorniških pregledov posamezne kreditne institucije in investicijskega podjetja. Obseg takšnih nadzornih ureditev mora biti določen v Direktivi, da bodo lahko pristojni organi presodili, katere ureditve bi bilo treba uvesti. (14) Ta uredba ne sme vplivati na zmožnost pristojnih organov, da uvedejo posebne zahteve v okviru nadzorniškega pregleda in postopka vrednotenja iz Direktive [vstavi OP], ki jih je treba prilagoditi posebnim profilom tveganja kreditnih institucij in investicijskih podjetij. (15) Z Uredbo (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa[11] je bil ustanovljen Evropski bančni organ (EBA). Cilj navedene uredbe je izboljšati kakovost in doslednost nacionalnega nadzora ter okrepiti nadzor čezmejnih skupin. (16) V skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010 EBA deluje v okviru direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES. EBA mora delovati tudi na področju dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij v zvezi z vprašanji, ki niso neposredno zajeta v navedenih direktivah, če je takšno ukrepanje nujno za zagotovitev učinkovite in dosledne uporabe navedenih aktov. Ta uredba mora upoštevati vlogo in funkcijo EBA ter olajšati izvajanje njegovih pooblastil iz navedene uredbe. (17) Za zagotavljanje podobne zaščite varčevalcev in pravičnih konkurenčnih pogojev med primerljivimi skupinami kreditnih institucij in investicijskih podjetij so potrebne enakovredne finančne zahteve za kreditne institucije in investicijska podjetja. (18) Ker kreditne institucije in investicijska podjetja na notranjem trgu neposredno konkurirajo, bi morale biti zahteve glede spremljanja enake po vsej Uniji. (19) Kadar se med izvajanjem nadzora izkaže, da je treba določiti znesek konsolidiranih lastnih sredstev skupine kreditnih institucij in investicijskih podjetij, bi se izračun moral narediti v skladu s to uredbo. (20) V skladu s to uredbo zahteve po lastnih sredstvih veljajo na individualni in konsolidirani osnovi, razen če se pristojni organi odločijo, da ne bodo izvajali nadzora na individualni osnovi, kadar se jim to zdi ustrezno. Nadzor na individualni, konsolidirani in čezmejni osnovi je uporabno sredstvo za nadzorovanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij. (21) Da bi zagotovili ustrezno solventnost kreditnih institucij in investicijskih podjetij v skupini, je nujno, da se kapitalske zahteve uporabljajo na podlagi konsolidiranega stanja institucij v tej skupini. Da bi zagotovili primerno razporeditev lastnih sredstev znotraj skupine in njihovo razpoložljivost za varovanje prihrankov, kjer je potrebno, bi se kapitalske zahteve morale uporabljati za posamezne kreditne institucije in investicijska podjetja v skupini, razen če je ta cilj mogoče učinkovito doseči drugače. (22) Natančna računovodska metodologija, ki se uporablja za izračun lastnih sredstev, njihove primernosti za tveganja, katerim je izpostavljena kreditna institucija ali investicijsko podjetje, in za oceno koncentracije izpostavljenosti, bi morala biti določena v skladu z določbami Direktive Sveta 86/635/EGS z dne 8. decembra 1986 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij[12], ki vključuje nekatere prilagoditve določb Sedme direktive Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983 o konsolidiranih računovodskih izkazih[13], ali Uredbe (ES) št. 1606/2002 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 19. julija 2002 o uporabi mednarodnih računovodskih standardov[14], odvisno od tega, katera od njiju ureja računovodstvo kreditnih institucij in investicijskih podjetij v nacionalni zakonodaji. (23) Za namen zagotavljanja primerne stopnje solventnosti je pomembno določiti kapitalske zahteve, ki tehtajo aktivne postavke in zunajbilančne postavke v skladu s stopnjo tveganja. (24) BCBS je 26. junija 2004 sprejel okvirni sporazum o mednarodnem približevanju merjenja kapitalske ustreznosti in kapitalskih zahtev („okvirni sporazum Basel II“). Določbe direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki so bile vključene v to uredbo, so enakovredne določbam okvirnega sporazuma Basel II. Zato je z vključitvijo dodatnih elementov sporazuma Basel III ta uredba enakovredna določbam sporazumov Basel II in III. (25) Nujno je treba upoštevati raznolikost kreditnih institucij in investicijskih podjetij v Uniji tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun kapitalskih zahtev za kreditna tveganja, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Uporaba zunanjih bonitetnih ocen in lastnih ocen kreditnih institucij in investicijskih podjetij za posamezne parametre kreditnega tveganja predstavlja pomembno izboljšavo občutljivosti na tveganja in bonitetne trdnosti pravil o kreditnih tveganjih. Kreditne institucije in investicijska podjetja bi morala imeti primerne spodbude za prehod na pristope, ki so bolj občutljivi na tveganja. Kadar kreditne institucije in investicijska podjetja pri uporabi pristopov iz te uredbe k izračunu kreditnega tveganja predložijo svoje ocene, morajo izboljšati svoje postopke za merjenje in upravljanje kreditnega tveganja, da se razvijejo metode za določanje bonitetnih kapitalskih zahtev za kreditne institucije in investicijska podjetja, ki upoštevajo različen postopek posameznih kreditnih institucij in investicijskih podjetij. V zvezi s tem bi bilo treba šteti, da zajema obdelava podatkov na področju kreditnih dejavnosti in upravljanja izpostavljenosti do strank tudi razvoj in preverjanje sistemov za upravljanje in merjenje kreditnega tveganja. To ni namenjeno samo upravičenem interesom kreditnih institucij in investicijskih podjetij, ampak tudi namenu te uredbe, da se uporabijo boljši načini merjenja in upravljanja tveganja, in se uporabijo tudi za urejanje lastnih sredstev. (26) Kapitalske zahteve morajo biti sorazmerne s tveganji, ki jih obravnavajo. V zahtevah bi se moralo upoštevati zlasti zmanjševanje ravni tveganja, ki je posledica velikega števila sorazmerno majhnih izpostavljenosti. (27) V skladu z odločitvijo BCBS, kot jo je 10. januarja 2011 potrdil GHOS, je treba vse dodatne instrumente prvega reda in instrumente drugega reda institucije v celoti in trajno odpisati ali v celoti pretvoriti v navadni lastniški kapital prvega reda, ko institucija ni več sposobna delovati. (28) Določbe te uredbe so skladne z načelom sorazmernosti, ker upoštevajo zlasti razlike med kreditnimi institucijami in investicijskimi podjetji glede njihove velikosti, obsega poslov in njihovih področij dejavnosti. Spoštovanje načela sorazmernosti pomeni tudi, da so za ugotavljanje izpostavljenosti do neprofesionalnih strank priznani najenostavnejši možni bonitetni postopki, tudi v okviru pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen („pristop IRB“). (29) „Razvojni“ značaj te uredbe kreditnim institucijam in investicijskim podjetjem omogoča, da izbirajo med tremi različno kompleksnimi pristopi. Da lahko zlasti majhne kreditne institucije in investicijska podjetja izberejo pristop IRB, ki bolj občutljiv na tveganje, si je treba zadevne določbe v celotni uredbi razlagati tako, da kategorije izpostavljenosti vključujejo vse izpostavljenosti, ki so jim neposredno ali posredno enakovredne. Na splošno velja, da pristojni organi ne bi smeli razlikovati med tremi pristopi glede postopka nadzorniškega pregleda, kar pomeni, da za kreditne institucije in investicijska podjetja, ki so se odločila za standardizirani pristop, ne smejo veljati strožja pravila samo zaradi tega razloga. (30) Večje priznavanje bi moralo biti namenjeno tehnikam zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru pravil, pripravljenih z namenom, da neprimerno priznavanje ne bi ogrozilo solventnosti. Kadar koli je to mogoče, bi bilo treba pri standardiziranem pristopu, pa tudi pri drugih pristopih, upoštevati relevantne običajne bančne garancije za zmanjševanje kreditnih tveganj, ki so trenutno uveljavljene v državah članicah. (31) Da bi zagotovili, da se tveganja in zmanjševanja tveganj, ki so posledica dejavnosti listinjenja in naložb kreditnih institucij in investicijskih podjetij, ustrezno prikazujejo v kapitalskih zahtevah kreditnih institucij in investicijskih podjetij, je treba vključiti pravila, ki predvidevajo obravnavo takih dejavnosti in naložb, ki je občutljiva na tveganja in bonitetno trdna. (32) Operativno tveganje je pomembno tveganje, ki so mu izpostavljene kreditne institucije in investicijska podjetja, ter zahteva kritje z lastnimi sredstvi. Nujno je treba upoštevati raznolikost kreditnih institucij in investicijskih podjetij v Uniji tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun zahtev za operativno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Kreditne institucije in investicijska podjetja bi morala imeti primerne spodbude za prehod na pristope, ki so bolj občutljivi na tveganja. Glede na nastajajoče najnovejše tehnike za merjenje in upravljanje operativnega tveganja, bi se morala pravila pregledovati in ustrezno posodabljati, vključno v zvezi s stroški za različna poslovna področja in priznavanjem tehnik za zmanjševanje tveganja. V tem smislu bi bilo treba posebno pozornost nameniti upoštevanju zavarovanj v enostavnih pristopih za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje. (33) Spremljanje in kontrola izpostavljenosti kreditne institucije bi morala biti sestavni del nadzora nad njo. Zato lahko čezmerne koncentracije izpostavljenosti do posamezne osebe ali skupine povezanih oseb povzročijo nesprejemljivo tveganje nastanka izgub. Za tako stanje velja, da lahko neugodno vpliva na solventnost kreditne institucije. (34) Pri določanju obstoja skupine povezanih oseb in s tem izpostavljenosti, ki predstavljajo eno samo tveganje, je pomembno upoštevati tudi tveganja, ki izhajajo iz pomembnega skupnega vira financiranja, ki ga zagotavlja kreditna institucija ali investicijsko podjetje samo, njena finančna skupina ali njene povezane osebe. (35) Medtem ko je zaželeno, da izračun vrednosti izpostavljenosti temelji na izračunu, predvidenem za namene zahtev po lastnih sredstvih, je primerno sprejeti pravila za spremljanje velikih izpostavljenosti brez uporabe uteži ali stopnje tveganja. Poleg tega so bile tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja, ki se uporabljajo v režimu solventnosti, zasnovane ob predpostavki dobro razpršenega kreditnega tveganja. V primeru velikih izpostavljenosti, ki obravnavajo tveganje koncentracije za eno samo izpostavljenost (single name), kreditno tveganje ni razpršeno. Zato bi bilo treba za učinke teh tehnik uporabljati bonitetne zaščite. V tej zvezi je treba zagotoviti učinkovito izterjavo kreditnega zavarovanja za namene velikih izpostavljenosti. (36) Ker je izguba, ki izhaja iz izpostavljenosti do kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, lahko prav tako velika kot izguba zaradi drugih izpostavljenosti, bi bilo treba te izpostavljenosti obravnavati in o njih poročati kot o vseh drugih izpostavljenostih. Da bi zmanjšali nesorazmeren učinek takšnega pristopa na majhne institucije, je bila predvidena alternativna količinska omejitev. Poleg tega so zelo kratkoročne izpostavljenosti, ki se nanašajo na prenos denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliringom, poravnavo in skrbništvom za stranke, izvzete, da se omogoči nemoteno delovanje finančnih trgov in z njimi povezanih infrastruktur. Te storitve zajemajo na primer izvajanje kliringa in poravnavo gotovinskih transakcij ter podobne dejavnosti, ki olajšujejo poravnave. Te izpostavljenosti zajemajo izpostavljenosti, ki jih morda ni mogoče predvideti in jih zato kreditna institucija ne more v celoti nadzorovati, med drugim stanja na medbančnih računih, ki izhajajo iz plačil strank, vključno z v dobro ali v breme knjiženimi provizijami in obrestmi, ter iz drugih plačil za storitve za stranke, kot tudi danih ali prejetih zavarovanj s premoženjem. (37) Odpraviti bi bilo tudi treba neskladnosti med interesi podjetij, ki posojila preoblikujejo v vrednostne papirje, s katerimi se trguje, in druge finančne instrumente (originatorji ali sponzorji), ter podjetij, ki vlagajo v te vrednostne papirje ali instrumente (investitorji). Prav tako je pomembno, da so interesi originatorjev ali sponzorjev in interesi investitorjev usklajeni. Da bi se to doseglo, bi morali originatorji ali sponzorji zadržati pomemben delež v osnovnem premoženju. Zato je pomembno, da originatorji ali sponzorji obdržijo izpostavljenost tveganju zadevnih posojil. Na splošno posli listinjenja ne smejo biti strukturirani tako, da bi se izogibali uporabi zahteve za zadržanje, zlasti prek struktur provizije ali premije ali obojih. Takšno zadržanje je treba uporabiti v vseh okoliščinah, kjer se uporablja ekonomska vsebina listinjenja, ne glede na to, kakšna pravna sestava ali instrument se uporabi za dosego takšne ekonomske vsebine. Zlasti če se kreditno tveganje prenese z listinjenjem, bi se morali investitorji odločati skrbno, za kar potrebujejo ustrezne informacije o listinjenju. (38) Zahtev za zadržanje ne bi smeli uporabljati večkratno. Za vsako listinjenje zadošča, da zahteva velja le za originatorja, sponzorja ali prvotnega posojilodajalca. Podobno bi se morala zahteva za zadržanje uporabljati le za listinjenje, ki je predmet vlaganja, če so osnovne izpostavljenosti listinjenja pozicije drugega listinjenja. Za odkupljene denarne terjatve ne bi smela veljati zahteva za zadržanje, če nastanejo zaradi korporativne dejavnosti in so prenesene ali prodane z diskontom zaradi financiranja te dejavnosti. Pristojni organi bi morali v zvezi z neupoštevanjem obveznosti potrebne skrbnosti in upravljanja tveganja pri listinjenju za znatne kršitve politik in postopkov, ki so pomembni za analiziranje pripadajočih tveganj, določiti ustrezno utež tveganja. (39) Da bi ustrezno ocenili tveganja za trgovalno in za bančno knjigo, ki nastajajo zaradi izpostavljenosti v listinjenju, bi bilo treba uporabiti primerno skrbnost. Poleg tega bi morale biti zahteve glede primerne skrbnosti sorazmerne. Postopki skrbnega pregleda bi morali prispevati k večjemu zaupanju med originatorji, sponzorji in investitorji. Zato je zaželeno, da se ustrezne informacije glede postopkov skrbnega pregleda primerno razkrijejo. (40) Kadar v kreditni instituciji ali investicijskem podjetju nastopi izpostavljenost do lastnega nadrejenega podjetja ali do drugih podrejenih podjetij tega nadrejenega podjetja, je potrebna še posebna preudarnost. Upravljanje izpostavljenosti, ki nastanejo v kreditnih institucijah in investicijskih podjetjih, mora potekati popolnoma avtonomno in v skladu z načeli dobrega upravljanja, ne glede na morebitna druga načela. Na področju velikih izpostavljenosti je treba določiti posebne standarde, vključno s strožjimi omejitvami, za izpostavljenosti, ki jih ima kreditna institucija do drugih v svoji skupini. Vendar takih standardov ni treba uporabiti, kadar je nadrejeno podjetje finančni holding ali kreditna institucija ali kadar so druga podrejena podjetja kreditne institucije ali finančne institucije ali podjetja, ki ponujajo pomožne storitve, če v vseh takih podjetjih poteka nadzor kreditne institucije na konsolidirani osnovi. (41) Glede na občutljivost pravil o kapitalskih zahtevah na tveganje je zaželeno, da se pregleduje, ali imajo ta znatne vplive na gospodarski cikel. Komisija mora ob upoštevanju prispevka Evropske centralne banke o teh vidikih poročati Evropskemu parlamentu in Svetu. (42) Pregledati je treba kapitalske zahteve za trgovce z blagom, vključno s tistimi trgovci, ki so trenutno izvzeti iz zahtev Direktive 2004/39/ES. (43) Cilj liberalizacije trgov s plinom in električno energijo je tako gospodarsko kot tudi politično pomemben za Unijo. Zato morajo biti kapitalske zahteve in druga bonitetna pravila, ki jih morajo upoštevati podjetja, dejavna na teh trgih, sorazmerna in ne smejo neupravičeno zavirati uresničevanja cilja liberalizacije. Ta cilj je treba upoštevati zlasti pri izvajanju pregledov te uredbe. (44) Kreditne institucije in investicijska podjetja, ki vlagajo v dodatna listinjenja, morajo ravnati s primerno skrbnostjo tudi v zvezi z osnovnimi listinjenji in izpostavljenostmi v nelistinjenju, ki oblikujejo prvega. Kreditne institucije in investicijska podjetja morajo oceniti, ali izpostavljenosti v okviru programov s premoženjem kritih komercialnih zapisov predstavljajo izpostavljenosti v dodatnem listinjenju, vključno s tistimi v okviru programov, ki pridobijo nadrejene tranše ločenih skupin celotnih posojil, pri čemer nobeno od teh posojil ne predstavlja izpostavljenosti v listinjenju ali dodatnem listinjenju, varovanje pred prvo izgubo za vsako naložbo pa zagotavlja prodajalec posojil. V slednjem primeru skupini prilagojeno likvidnostno posojilo na splošno ne bi smelo pomeniti izpostavljenosti v dodatnem listinjenju, ker predstavlja tranšo ene skupine sredstev (tj. uporabljena skupina celotnih posojil), ki ne vsebuje nobenih izpostavljenosti v listinjenju. Po drugi strani bi izboljšanje kreditne kvalitete za celoten program, ki krije le nekatere izgube nad zavarovanjem, ki ga zagotavlja prodajalec za različne skupine, na splošno predstavljalo tranširanje tveganja skupine različnih sredstev, ki vsebujejo najmanj eno izpostavljenost v listinjenju, in bi zato pomenilo izpostavljenost v dodatnem listinjenju. Vendar če se takšen program v celoti samofinancira z eno samo vrsto komercialnih zapisov in če izboljšanje kreditne kvalitete za celoten program ne pomeni dodatnega listinjenja ali če komercialni zapis v celoti podpira kreditna institucija ali investicijsko podjetje v vlogi sponzorja, kar pomeni, da je investitor v komercialni zapis dejansko izpostavljen tveganju neplačila s strani sponzorja in ne tveganju neplačila osnovnih skupin ali sredstev, potem se ta komercialni zapis na splošno ne bi smel šteti za izpostavljenost v dodatnem listinjenju. (45) Določbe o preudarnem vrednotenju za trgovalno knjigo bi morale veljati za vse instrumente, merjene po pošteni vrednosti, v trgovalni ali bančni knjigi kreditnih institucij ali investicijskih podjetij. Pojasniti je treba, da se mora v primeru, ko bi bila na podlagi uporabe preudarnega vrednotenja knjigovodska vrednost nižja od dejansko priznane vrednosti v računovodstvu, absolutna vrednost razlike odbiti od lastnih sredstev. (46) Kreditne institucije in investicijska podjetja morajo imeti možnost izbire, ali bodo uporabile kapitalsko zahtevo ali pa od postavk navadnega lastniškega kapitala prvega reda odbile tiste pozicije listinjenja, za katere se v skladu s to uredbo uporablja utež tveganja 1 250 %, ne glede na to, ali so pozicije v trgovalni ali bančni knjigi. (47) Preprečiti je treba možnost, da se institucije v vlogi originatorja ali sponzorja izognejo prepovedi posredne podpore, tako da za zagotovitev takšne podpore uporabijo svoje trgovalne knjige. (48) Direktiva 2006/48/ES je uvedla prednostno utež tveganja na podlagi standardiziranega pristopa za izpostavljenosti do malih ali srednje velikih podjetij ali fizičnih oseb ter možnost, da institucije uporabijo pristope, ki temeljijo na notranjih bonitetnih ocenah, pri čemer same ocenijo utež tveganja, ki izraža ustreznost njihovih posebnih meril za zavarovanje. Prednostne uteži tveganja je treba ohraniti tudi v tej uredbi. Vendar je treba morebitne prednosti znižanja uteži tveganja ali razširitve njihove uporabe na več vrst izpostavljenosti pregledati v 24 mesecih po začetku veljavnosti te uredbe. Takšen pregled mora temeljiti na dokazih in upoštevati zanesljive podatke o kreditnih izgubah zaradi izpostavljenosti do malih ali srednje velikih podjetjih ali fizičnih oseb v celotnem gospodarskem ciklu. V okviru tega pregleda je treba posebno pozornost nameniti vplivu na posojila potrošnikom. (49) Brez poseganja v razkritja, ki jih izrecno zahteva ta uredba, je namen zahtev po razkritju udeležencem trga zagotoviti točne in celovite informacije v zvezi s profilom tveganja posameznih institucij. Zato morajo kreditne institucije in investicijska podjetja razkriti dodatne informacije, ki niso izrecno navedene v tej uredbi, kadar je tako razkritje potrebno za dosego navedenega cilja. (50) Če zunanja bonitetna ocena za pozicijo listinjenja vključuje vpliv kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavlja naložbena institucija sama, ta ne more biti upravičena do nižje uteži tveganja, ki izhaja iz tega zavarovanja. Na podlagi tega se od kapitala ne sme odbiti listinjenje, če obstajajo drugi načini za določitev uteži tveganja v skladu z dejanskim tveganjem pozicije, ne da bi se upoštevalo takšno kreditno zavarovanje. (51) Glede na njihove nedavne slabe rezultate je treba poostriti standarde za notranje modele za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje. Zlasti je treba zajetje tveganj dopolniti v zvezi s kreditnimi tveganji v trgovalni knjigi. Poleg tega morajo kapitalske zahteve vključevati element, primeren za izjemne pogoje za poostritev kapitalskih zahtev glede na poslabšanje tržnih pogojev in z namenom zmanjšanja možnosti za procikličnost. Kreditne institucije in investicijska podjetja morajo prav tako izvesti povratne teste izjemnih situacij, da preučijo, kakšni scenariji bi lahko ogrozili sposobnost delovanja institucije, razen če lahko dokažejo, da takšen test ni nujno potreben. Glede na nedavne posebne težave v zvezi z obravnavo pozicij listinjenja s pomočjo pristopov na podlagi notranjih modelov mora biti sposobnost kreditnih institucij in investicijskih podjetij pri modeliranju tveganj listinjenja v trgovalni knjigi omejena, privzeto pa se mora zahtevati standardizirana kapitalska zahteva za pozicije listinjenja v trgovalni knjigi. (52) Ta uredba določa omejene izjeme za nekatere trgovalne dejavnosti s korelacijo, v skladu s katerimi lahko nadzornik instituciji dovoli, da izračuna kapitalsko zahtevo za celotno tveganje ob upoštevanju strogih zahtev. V takšnih primerih se od institucije zahteva, da za te dejavnosti določi kapitalsko zahtevo, ki je enaka višji od kapitalskih zahtev glede na notranje oblikovan pristop in 8 % kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s standardiziranim načinom merjenja. Ni treba, da za te izpostavljenosti veljajo dodatne kapitalske zahteve za tveganje, vendar jih je treba vključiti v mere tveganih vrednosti in tudi mere tveganih vrednosti za izjemne situacije. (53) Glede na vrsto in obseg nepričakovanih izgub, ki so jih imele kreditne institucije in investicijska podjetja v času finančne in gospodarske krize, je treba dodatno izboljšati kakovost in usklajevanje lastnih sredstev, ki jih morajo imeti kreditne institucije in investicijska podjetja. To mora vključevati uvedbo nove opredelitve bistvenih elementov kapitala, razpoložljivega za absorpcijo nepričakovanih izgub, ko te nastanejo, boljšo opredelitev hibridnega kapitala in enotne bonitetne prilagoditve lastnih sredstev. Prav tako je treba bistveno zvišati raven lastnih sredstev, vključno z novimi kapitalskimi zahtevami, ki se osredotočajo na bistvene elemente lastnih sredstev za absorpcijo izgub, ko te nastanejo. (54) Da bi se okrepili tržna disciplina in finančna stabilnost, je treba uvesti podrobnejše zahteve za razkritje oblike in vrste regulatornega kapitala in opravljenih bonitetnih prilagoditev za zagotovitev, da so investitorji in vlagatelji dovolj dobro obveščeni o solventnosti kreditnih institucij in investicijskih podjetij. (55) Pri uvedbi nove opredelitve kapitala in zahtev regulatornega kapitala je treba upoštevati dejstvo, da obstajajo različna nacionalna izhodišča in okoliščine z začetnim odstopanjem od novih standardov, ki se zmanjšuje v prehodnem obdobju. Za zagotavljanje ustrezne kontinuitete v stopnji lastnih sredstev se bodo obstoječe kapitalske injekcije iz javnega sektorja uporabljale tudi v prehodnem obdobju. (56) V skladu z Direktivo 2006/48/ES morajo kreditne institucije do 31. decembra 2011 zagotoviti lastna sredstva, ki so vsaj enaka določenim minimalnim zneskom. Glede na trajajoče učinke finančne krize v bančnem sektorju in razširitev prehodnih ureditev za kapitalske zahteve, ki jih je sprejel BCBS, je ustrezno, da se ponovno uvede spodnja meja za omejeno obdobje, dokler se ne doseže zadostna količina lastnih sredstev v skladu s prehodnimi ureditvami za lastna sredstva iz te uredbe, ki se bodo postopno uvedle med letoma 2013 in 2019. Za skupine, ki vključujejo pomembne banke ali investicijska podjetja ali zavarovalnice, so v Direktivi 2002/87/ES o finančnih konglomeratih določena posebna pravila za obravnavo takšnega dvojnega štetja kapitala. Direktiva 2002/87/ES temelji na mednarodno dogovorjenih načelih za obravnavo medsektorskih tveganj. Ta predlog podpira način uporabe teh pravil za finančne konglomerate za skupine bank in investicijskih podjetij ter s tem zagotavlja njihovo strogo in skladno uporabo. Kakršne koli prihodnje spremembe, ki bi lahko bile potrebne, bodo obravnavane v okviru pregleda Direktive 2002/87/ES, ki bi moral biti izveden leta 2012. (57) Finančna kriza je pokazala, da so kreditne institucije in investicijska podjetja množično podcenjevali stopnjo kreditnega tveganja nasprotnih strank, povezanega z izvedenimi finančnimi instrumenti na prostem trgu (izvedeni finančni instrumenti OTC). Zato so voditelji držav G-20 septembra 2009 pozvali, naj za več izvedenih finančnih instrumentov OTC kliring izvajajo centralne nasprotne stranke (CCP). Poleg tega so voditelji pozvali, naj za tiste izvedene finančne instrumente OTC, katerih kliringa ni mogoče izvesti centralno, veljajo zahteve po višjih lastnih sredstvih, da se ustrezno upoštevajo z njimi povezana večja tveganja. (58) Po pozivu voditeljev držav G-20 je BCBS v okviru sporazuma Basel III bistveno spremenil ureditev kreditnega tveganja nasprotne stranke. Pričakuje se tudi, da se bodo s sporazumom Basel III znatno povečale zahteve po lastnih sredstvih, povezane z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC in posli financiranja vrednostnih papirjev kreditnih institucij in investicijskih podjetij, ter kreditne institucije in investicijska podjetja zelo spodbudilo k uporabi CCP. Pričakuje se tudi, da se bodo s sporazumom Basel III zagotovile dodatne spodbude za okrepitev upravljanja izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke in revizijo sedanjega režima za obravnavanje izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke do CCP. (59) Zaradi tveganja pri popravku kreditnega vrednotenja, ki izhaja iz izvedenih finančnih instrumentov OTC, morajo institucije imeti dodatna lastna sredstva. Pri izračunu zahtev za lastna sredstva pri izpostavljenosti nasprotne stranke iz naslova kreditnega tveganja do nekaterih finančnih institucij, ki izhajajo iz izvedenih finančnih instrumentov OTC in poslov financiranja vrednostnih papirjev, morajo institucije uporabiti tudi korelacijo med višjo vrednostjo sredstev. Kreditne institucije in investicijska podjetja morajo bistveno izboljšati tudi merjenje in obvladovanje kreditnega tveganja nasprotne stranke prek boljše obravnave tveganja zaradi neugodnih gibanj, nasprotnih strank z visoko stopnjo finančnih vzvodov in zavarovanja s premoženjem, pri čemer morajo ustrezno izboljšati tudi testiranje za nazaj in testiranje izjemnih situacij. (60) Za trgovinske izpostavljenosti do CCP se običajno uporablja mehanizem večstranskega pobota in porazdelitve izgub, ki ga zagotovijo CCP. Zaradi tega imajo zelo majhno kreditno tveganje nasprotne stranke in zato mora zanje veljati zahteva po zelo nizkih lastnih sredstvih. Ta zahteva bi morala biti hkrati pozitivna za zagotovitev, da kreditne institucije in investicijska podjetja sledijo izpostavljenostim do CCP in jih spremljajo kot del dobrega upravljanja tveganja, ter prikaz, da niti trgovinske izpostavljenosti do CCP niso brez tveganj. (61) Jamstveni sklad CCP je mehanizem, ki omogoča porazdelitev (vzajemnost) izgub med klirinškimi člani CCP. Uporabi se, kadar so izgube, ki jih imajo CCP zaradi neizpolnitve obveznosti klirinškega člana, večje od kritja in prispevkov tega klirinškega člana v jamstveni sklad ter kakršnih koli drugih zavarovanj, ki jih lahko CCP uporabi, in sicer preden se uporabijo prispevki ostalih klirinških članov v jamstveni sklad. Glede na navedeno je tveganje za izgubo, povezano z izpostavljenostmi iz naslova prispevkov v jamstveni sklad, večje od tveganja, povezanega s trgovinskimi izpostavljenostmi. Za to vrsto izpostavljenosti mora zato veljati zahteva po višjih lastnih sredstvih. (62) „Hipotetični kapital“ CCP bi morala biti spremenljivka, potrebna za določitev zahteve po lastnih sredstvih za izpostavljenosti klirinškega člana iz njegovih prispevkov v jamstveni sklad CCP. Kakršna koli druga razlaga ni mogoča. Zlasti se ne sme razumeti kot znesek kapitala, ki ga v skladu z zahtevo pristojnega organa mora CCP imeti. (63) Pregled obravnave kreditnega tveganja nasprotne stranke in zlasti vzpostavitev zahtev po višjih lastnih sredstvih za dvostranske pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, da se upoštevajo večja tveganja, ki jih lahko takšne pogodbe predstavljajo za finančni sistem, sta sestavni del prizadevanja Komisije za zagotovitev učinkovitih, varnih in zanesljivih trgov izvedenih finančnih instrumentov. Zato ta uredba dopolnjuje predlog Komisije za Uredbo o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov z dne 15. septembra 2010[15]. (64) V obdobju pred finančno krizo so se pretirano nakopičile izpostavljenosti v kreditnih institucijah in investicijskih podjetij glede na njihova lastna sredstva (finančni vzvod). V času finančne krize so morale kreditne institucije in investicijska podjetja zaradi izgub in pomanjkanja financiranja v kratkem obdobju bistveno zmanjšati svoj finančni vzvod. S tem so bili pritiski na zniževanje cen premoženja še večji, zaradi česar so imele kreditne institucije in investicijska podjetja dodatne izgube, kar je nato povzročilo še dodatno zmanjšanje njihovih lastnih sredstev. Končni posledici tega negativnega poteka dogodkov sta bili zmanjšanje obsega kreditov, ki so na voljo realnemu gospodarstvu, ter resnejša in daljša kriza. (65) Zahteve po lastnih sredstvih, ki temeljijo na tveganju, so bistvene, da se zagotovijo zadostna lastna sredstva za kritje nepričakovanih izgub. Vendar se je med krizo pokazalo, da te zahteve same ne zadostujejo, da bi se kreditne institucije in investicijska podjetja odvrnilo od prevzemanja tveganja prevelikega in nevzdržnega finančnega vzvoda. (66) Voditelji skupine G-20 so se septembra 2009 zavezali k oblikovanju mednarodno dogovorjenih pravil za odvračanje od prevelikega finančnega vzvoda. V ta namen so podprli uvedbo stopnje finančnega vzvoda kot dodatnega ukrepa okvirnega sporazuma Basel II. (67) BCBS je decembra 2010 objavil smernice, v katerih je opredeljena metodologija za izračun stopnje finančnega vzvoda. Ta pravila predvidevajo obdobje opazovanja, ki bo trajalo od 1. januarja 2013 do 1. januarja 2017 in med katerim se bodo spremljali stopnja finančnega vzvoda, njegovi sestavni deli in njegovo gibanje glede na zahtevo, ki temelji na tveganju. Na podlagi rezultatov iz obdobja opazovanja namerava BCBS vse končne prilagoditve opredelitve in kalibracije stopnje finančnega vzvoda sprejeti v prvi polovici leta 2017, da bi se 1. januarja 2018 prešlo na zavezujočo zahtevo na podlagi ustreznega pregleda in kalibracije. Poleg tega smernice BCBS predvidevajo razkrivanje stopnje finančnega vzvoda in njegovih sestavnih delov od 1. januarja 2015. (68) Stopnja finančnega vzvoda je novo regulativno in nadzorno orodje Unije. V skladu z mednarodnimi dogovori je treba to orodje najprej uvesti kot dodaten element, ki ga je mogoče uporabiti za posamezne institucije po presoji nadzornih organov. Ustrezen pregled in kalibracija z namenom prehoda na zavezujoč ukrep leta 2018 bi se omogočila z obveznostjo poročanja za institucije. (69) Pri pregledu učinka stopnje finančnega vzvoda na različne poslovne modele je treba posebno pozornost nameniti poslovnim modelom, v okviru katerih naj bi bilo tveganje manjše, kot so hipotekarna posojila in posebni kreditni aranžmaji pri enotah regionalne in lokalne ravni držav ter osebah javnega sektorja. (70) Zaradi lažjega pregleda morajo kreditne institucije in investicijska podjetja med obdobjem opazovanja kot del notranjega procesa ocenjevanja kapitalske ustreznosti spremljati raven in spremembe stopnje finančnega vzvoda ter tudi tveganje finančnega vzvoda. To spremljanje je treba vključiti v postopek nadzorniškega pregleda. (71) Omejitve variabilnih prejemkov so pomemben element pri zagotavljanju, da kreditne institucije in investicijska podjetja pri poslovanju znotraj rezerv ponovno vzpostavijo ravni svojega kapitala. Za kreditne institucije in investicijska podjetja že velja načelo, da morajo biti dodelitve in diskrecijska izplačila variabilnih prejemkov vzdržni za tiste kategorije uslužbencev, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja institucije, pri čemer se upošteva finančni položaj institucije. Za zagotovitev, da institucija pravočasno ponovno vzpostavi ravni lastnih sredstev, je ustrezno uskladiti izplačilo variabilnih prejemkov in diskrecijskih pokojninskih ugodnosti z dobičkom institucije v vsakem obdobju, v katerem zahteva po skupnih rezervah ni izpolnjena. (72) Strukture dobrega upravljanja, preglednost in razkritje so bistveni za preudarne politike prejemkov. Za zagotovitev ustrezne preglednosti njihovih struktur prejemkov in povezanega tveganja na trgu morajo kreditne institucije in investicijska podjetja razkriti podrobne informacije o svojih politikah in praksah prejemkov ter zaradi zaupnosti skupne zneske za tiste zaposlene, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja kreditne institucije ali investicijskega podjetja. Te informacije morajo biti na voljo vsem zainteresiranim stranem. (73) Za obdelavo osebnih podatkov za namene te uredbe se v celoti uporabljata Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov[16] ter Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov[17]. (74) Kreditne institucije in investicijska podjetja morajo imeti na voljo likvidna sredstva, ki jih lahko uporabijo za kritje likvidnostnih potreb v kratkoročnih likvidnostnih motnjah. Ko ta sredstva porabijo, morajo vzpostaviti načrt za obnovitev lastnih likvidnih sredstev, pristojni organi pa morajo zagotoviti ustreznost načrta in njegovo izvajanje. (75) Količina likvidnih sredstev mora biti za kritje likvidnostnih odlivov vedno na voljo. Raven likvidnostnih potreb v kratkoročnih likvidnostnih motnjah je treba določiti na standardiziran način, da se zagotovijo enoten standard stabilnosti in enaki konkurenčni pogoji. Zagotoviti je treba, da takšna standardizirana določitev nima nenačrtovanih posledic za finančne trge, razširitev posojilne dejavnosti in gospodarsko rast, pri čemer se upoštevajo tudi različni poslovni modeli ter pogoji financiranja kreditnih institucij in investicijskih podjetij v Uniji. Zato mora za zahtevo po kritju likvidnosti veljati obdobje opazovanja. Na podlagi ugotovitev, ki jih podpre EBA, Komisija z delegiranim aktom potrdi ali prilagodi zahtevo po kritju likvidnosti. (76) Poleg kratkoročnih likvidnostnih potreb morajo kreditne institucije in investicijska podjetja sprejeti tudi strukture financiranja, ki so dolgoročno stabilne. BCBS se je decembra 2010 dogovoril, da bo NSFR do 1. januarja 2018 prešel na minimalni standard ter da bo BCBS vzpostavil stroge postopke poročanja za spremljanje razmerja v prehodnem obdobju in bo še naprej pregledoval posledice teh standardov za finančne trge, razširitev posojilne dejavnosti in gospodarsko rast ter po potrebi obravnaval nenačrtovane posledice. BCBS se je tako strinjal, da bo za NSFR veljalo obdobje opazovanja in bo vključeval klavzulo o pregledu. V tem okviru mora EBA na podlagi poročanja, ki se zahteva s to uredbo, oceniti, kako bi morala biti zasnovana zahteva po stabilnem financiranju. Na podlagi te ocene mora Komisija poročati Svetu in Evropskemu parlamentu ter jima posredovati morebitne ustrezne predloge za uvedbo takšne zahteve do leta 2018. (77) Pomanjkljivosti pri upravljanju več kreditnih institucij in investicijskih podjetij so prispevale k prekomernemu in nepremišljenemu prevzemanju tveganj v bančnem sektorju, kar je povzročilo neuspeh posameznih institucij in sistemske težave. (78) Zaradi lažjega spremljanja praks upravljanja institucij in boljše tržne discipline morajo kreditne institucije in investicijska podjetja javno razkriti svoje ureditve upravljanja. Njihove uprave morajo potrditi in objaviti izjavo, na podlagi katere se javnosti zagotovi, da so te ureditve ustrezne in učinkovite. (79) Za zagotovitev postopnega približevanja med stopnjo lastnih sredstev in bonitetnimi prilagoditvami, ki veljajo za opredelitev lastnih sredstev v Uniji in opredelitev lastnih sredstev iz te uredbe v prehodnem obdobju, se mora zagotoviti postopno uvajanje zahtev po lastnih sredstvih iz te uredbe. Zagotoviti je treba tudi, da je to postopno uvajanje v skladu z nedavnimi izboljšavami zahtevanih stopenj lastnih sredstev in opredelitve lastnih sredstev v državah članicah. Zato morajo pristojni organi v prehodnem obdobju v okviru določene spodnje in zgornje meje določiti, kako hitro se bodo uvedle zahtevana stopnja lastnih sredstev in bonitetne prilagoditve iz te uredbe. (80) Zaradi lažjega nemotenega prehoda z različnih bonitetnih prilagoditev, ki se trenutno uporabljajo v državah članicah, na sklop bonitetnih prilagoditev iz te uredbe lahko pristojni organi v prehodnem obdobju še naprej zahtevajo, da institucije v omejenem obsegu izvedejo bonitetne prilagoditve lastnih sredstev, ki pomenijo odstopanje od te uredbe. (81) Da bi imele institucije na voljo dovolj časa za doseganje novih potrebnih ravni in opredelitve lastnih sredstev, je treba nekatere kapitalske instrumente, ki ne ustrezajo opredelitvi lastnih sredstev iz te uredbe, med 1. januarjem 2013 in 31. decembrom 2021 postopno izključiti. Poleg tega je treba določene instrumente, ki jih prispeva država, v celoti priznati v lastnih sredstvih za omejeno obdobje. (82) Da se zagotovi postopno približevanje k enotnim predpisom o razkritju s strani institucij z namenom zagotovitve točnih in celovitih informacij udeležencem trga v zvezi s profilom tveganja posameznih institucij, je treba zahteve po razkritju uvesti postopoma. (83) Da se pri uporabi te uredbe upoštevajo razvoj dogodkov na trgu in izkušnje, mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročila, po potrebi skupaj z zakonodajnimi predlogi, o možnem učinku kapitalskih zahtev na gospodarski cikel minimalnih zahtev po lastnih sredstvih za izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice, velikih izpostavljenostih, likvidnostnih zahtevah, finančnem vzvodu, izpostavljenostih do prenesenega kreditnega tveganja, kreditnem tveganju nasprotne stranke in metodi prvotne izpostavljenosti, izpostavljenostih do neprofesionalnih strank, opredelitvi primernega kapitala ter stopnji uporabe te uredbe. (84) Za podrobno določitev zahtev iz te uredbe se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi s tehničnimi prilagoditvami te uredbe, da se pojasnijo opredelitve za zagotovitev enotne uporabe te uredbe ali upošteva razvoj dogodkov na finančnih trgih; uskladijo terminologija o naknadnih zadevnih aktih in okvirne opredelitve v skladu s temi akti; prilagodijo določbe navedene uredbe o lastnih sredstvih, da se izrazi napredek v zvezi z računovodskimi standardi ali zakonodajo Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks; razširijo seznami kategorij izpostavljenosti za namene standardiziranega pristopa ali pristopa IRB za upoštevanje dogajanja na finančnih trgih; prilagodijo določeni zneski, pomembni za te kategorije izpostavljenosti za upoštevanje učinkov inflacije; prilagodita seznam in klasifikacija zunajbilančnih postavk ter prilagodijo posebne določbe in tehnična merila za obravnavanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, standardiziranega pristopa in pristopa IRB, zmanjševanja kreditnega tveganja, listinjenja, operativnega tveganja, tržnega tveganja, likvidnosti, kapitalskih blažilnikov, finančnega vzvoda in razkritja za upoštevanje dogajanja na finančnih trgih ali spremembami računovodskih standardov ali zakonodaje Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks in merjenjem tveganja ter upoštevanje rezultatov pregleda različnih zadev, ki se nanašajo na področje uporabe Direktive 2004/39/ES. (85) Prav tako se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi z določanjem začasnega znižanja ravni lastnih sredstev ali uteži tveganja iz te uredbe, da se upoštevajo posebne okoliščine; pojasni izvzetje nekaterih izpostavljenosti iz uporabe določb navedene uredbe o velikih izpostavljenostih; podrobno opredelijo zneski, pomembni za izračun kapitalskih zahtev za trgovalno knjigo, da se upošteva dogajanje na ekonomskem in monetarnem področju; prilagodijo kategorije investicijskih podjetij, upravičene do nekaterih odstopanj od zahtevanih stopenj lastnih sredstev za upoštevanje dogajanja na finančnih trgih; pojasni zahteva, da imajo investicijska podjetja lastna sredstva, ki so enaka eni četrtini njihovih stalnih splošnih stroškov iz predhodnega leta za zagotovitev enotne uporabe te uredbe; določijo elementi lastnih sredstev, od katerih se odbijejo naložbe institucije v instrumente zadevnih subjektov; uvedejo dodatne prehodne določbe v zvezi z obravnavo aktuarskih dobičkov in izgub pri merjenju pokojninskih obveznosti z določenimi pravicami institucij; začasno poveča stopnja lastnih sredstev ter podrobno določijo likvidnostne zahteve. (86) Zlasti je pomembno, da se Komisija med pripravljalnim delom ustrezno posvetuje, med drugim tudi s strokovnjaki. Komisija mora pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti sočasno, pravočasno in ustrezno posredovanje zadevnih dokumentov Evropskemu parlamentu in Svetu. (87) Komisija mora biti tudi pooblaščena, da z uporabo nujnega postopka sprejme začasno povečanje stopnje lastnih sredstev, uteži tveganja ali katere koli bonitetne zahteve, ki je potrebno za odzivanje na razvoj na trgu. Takšne določbe veljajo za obdobje največ 6 mesecev, razen če Evropski parlament ali Svet nasprotuje delegiranemu aktu v roku šestih tednov. Komisija mora navesti razloge za uporabo nujnega postopka. (88) S tehničnimi standardi v finančnih storitvah je treba zagotoviti usklajenost, enotne pogoje in ustrezno varstvo vlagateljev, investitorjev in potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EBA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da se mu zaupa priprava osnutkov regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev politik, ti osnutki pa se predložijo Komisiji. (89) Komisija mora sprejeti osnutek regulativnih tehničnih standardov, ki ga pripravi EBA na področju zadrug ali podobnih institucij, instrumentov določenih lastnih sredstev, bonitetnih prilagoditev, odbitkov od lastnih sredstev, instrumentov dodatnih lastnih sredstev, manjšinskih deležev, pomožnih bančnih storitev, obravnavanja prilagoditve kreditnega tveganja, verjetnosti neplačila, izgube ob neplačilu, upravljanja, pristopov do tehtanja tveganja sredstev, zbliževanja nadzorniških praks, likvidnosti in prehodnih ureditev za lastna sredstva na podlagi delegiranih aktov v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Zlasti je pomembno, da se Komisija med pripravljalnim delom ustrezno posvetuje, med drugim tudi s strokovnjaki. (90) Komisija mora biti pristojna tudi za sprejemanje izvedbenih tehničnih standardov na podlagi izvedbenih aktov v skladu s členom