SPOROČILO KOMISIJE SVETU

v skladu s členom 395 Direktive Sveta 2006/112/ES

1. Ozadje

V skladu s členom 395 Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) lahko Svet na predlog Komisije soglasno kateri koli državi članici dovoli, da uvede posebne ukrepe, ki odstopajo od določb navedene direktive, za poenostavitev postopka obračunavanja davka ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom. Ker ta postopek določa odstopanje od splošnih načel DDV v skladu s stalno sodno prakso Sodišča Evropske unije, bi morala biti takšna odstopanja po obsegu omejena in sorazmerna.

V dopisu, ki ga je Komisija evidentirala 1. marca 2013, je Nemčija vložila vlogo za dovoljenje, da še naprej uporablja ukrep, ki odstopa od člena 193 direktive o DDV. V skladu s členom 395(2) navedene direktive je Komisija z dopisom z dne 25. aprila 2013 druge države članice obvestila o vlogi Nemčije. Z dopisom z dne 26. aprila 2013 je Komisija Nemčijo obvestila, da ima vse informacije, potrebne za oceno vloge.

Nemčija prosi za dovoljenje, da še naprej uporablja mehanizem obrnjene davčne obveznosti v zvezi z mobilnimi telefoni in napravami z integriranimi vezji, za katere ji je bilo odobreno odstopanje novembra 2010[1].

Odstopanje za Nemčijo, za katero se prosi podaljšanje, je treba obravnavati z vidika odstopanja, ki je bilo predhodno odobreno Združenemu kraljestvu.

Aprila 2007 je bilo Združenemu kraljestvu odobreno odstopanje za uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti v zvezi z dobavo mobilnih telefonov in naprav z integriranimi vezji[2]. Ukrep je bil časovno omejen do 30. aprila 2009. Pozneje je bila veljavnost ukrepa podaljšana do 30. aprila 2011[3].

Po tem zadnjem podaljšanju je Nemčija v dopisu, ki ga je Komisija evidentirala 23. decembra 2009, zaprosila za podobno odstopanje. To je novembra 2010 privedlo do navedene odobritve odstopanja. Z zadevnim izvedbenim sklepom je Svet hkrati Italiji in Avstriji dovolil, da uporabita podobno odstopanje v zvezi z mobilnimi telefoni in napravami z integriranimi vezji, ker sta se ti državi članici tudi soočali z goljufijami na teh področjih. Poleg tega je bilo z istim sklepom ponovno podaljšano odstopanje za Združeno kraljestvo, zaradi česar bodo dovoljenja za vse zadevne države članice prenehala veljati na isti dan, 31. decembra 2013. Nazadnje je tudi Nizozemska oktobra 2012 prosila za podobno odstopanje, med drugim v zvezi z mobilnimi telefoni in napravami z integriranimi vezji, pri čemer se je strinjala, da bo odstopanje prav tako poteklo 31. decembra 2013, da se omogoči alternativna in bolj usklajena politika boja proti goljufijam na področju DDV v prihodnosti[4].

Poudariti je treba, da odstopanje, odobreno Nemčiji novembra 2010, ni bilo mišljeno kot dolgotrajni ukrep. Opozoriti je treba, da je med nedavnimi pogajanji v Svetu o podobnih odstopanjih več držav članic izrazilo zaskrbljenost, pri čemer so poudarile, da je lahko vsako odstopanje od sistema razdrobljenih plačil le zadnja možnost in ukrep v sili v dokazanih primerih goljufij ter da je treba nuditi jamstva glede nujnosti in izjemne narave odobrenega odstopanja, trajanja ukrepa in posebne narave zadevnih izdelkov. Poudarile so tudi, da pri mehanizmu obrnjene davčne obveznosti vedno obstaja tveganje, da se goljufive dejavnosti preselijo v druge države članice, in opomnile, da se postopek obrnjene davčne obveznosti ne bi smel sistematično uporabljati kot nadomestilo za neustrezen nadzor s strani davčnih organov držav članic.

2. Obrnjena davčna obveznost

Oseba, ki je v skladu s členom 193 direktive o DDV zavezana plačati DDV, je davčni zavezanec, ki dobavlja blago ali storitve. Namen mehanizma obrnjene davčne obveznosti je prenos navedene obveznosti na davčnega zavezanca, kateremu se dobavlja.

Do goljufije neplačujočega gospodarskega subjekta pride, ko trgovci po prodaji svojega blaga davčnim organom ne plačajo DDV. Njihovi kupci pa so upravičeni do davčne olajšave, ker imajo veljaven račun. V najbolj skrajnih primerih takšne davčne utaje so isto blago ali storitve prek sistema „vrtiljaka“ (ki vključuje blago ali storitve, s katerimi se trguje med državami članicami) večkrat dobavljeni brez plačila DDV davčnim organom. Z določitvijo osebe, ki ji je dobavljeno blago ali storitve, kot zavezanke za plačilo DDV v takšnih primerih mehanizem obrnjene davčne obveznosti odpravlja možnost navedene oblike davčne utaje.

3. Vloga

Nemčija je vložila vlogo, naj ji Svet v skladu s členom 395 direktive o DDV na predlog Komisije dovoli, da še naprej uporablja posebni ukrep, ki odstopa od člena 193 direktive o DDV, kar zadeva uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti v zvezi z mobilnimi telefoni in napravami z integriranimi vezji, kot so mikroprocesorji in centralne procesne enote, pred njihovo vgradnjo v končne izdelke.

4. Stališče Komisije

Ko Komisija v skladu s členom 395 direktive o DDV prejme vlogo, jo preuči, da bi preverila izpolnjevanje osnovnih pogojev za njeno odobritev, tj. ali predlagan posebni ukrep poenostavlja postopke za davčne zavezance in/ali davčno upravo ter ali predlog preprečuje nekatere oblike davčnih utaj ali izogibanja davkom. V tem okviru je Komisija vedno sprejela omejen in previden pristop za zagotovitev, da odstopanja ne ogrozijo delovanja splošnega sistema DDV ter so omejena v obsegu, potrebna in sorazmerna.

Kot je navedeno zgoraj, odstopanje, ki je bilo odobreno Nemčiji novembra 2010, ni bilo nikoli mišljeno kot dolgoročna rešitev, pač pa je bil njegov namen omogočiti Nemčiji, da vzpostavi druge običajne ukrepe proti goljufijam na tem področju. V tem okviru je bil vzpostavljen samodejni ocenjevalni mehanizem, povezan s posebnimi obveznostmi obračuna DDV. Posledično so goljufije, kot je navedeno tudi v vlogi Nemčije, izginile ali se vsaj preselile na druga področja, na katerih bi pozorno spremljanje zadostovalo za obvladovanje tveganja. Zato ni posebnega razloga, zakaj bi Nemčija na področju mobilnih telefonov in naprav z integriranimi vezji morala imeti pravico, da uporablja mehanizem obrnjene davčne obveznosti po koncu obdobja, za katerega ji je bilo dovoljeno odstopanje od člena 193 direktive o DDV, tj. po 31. decembru 2013.

Poleg tega več vlog za odstopanje, vloženih po odobritvi odstopanja Združenemu kraljestvu, jasno kaže, da so se goljufije na teh področjih prerazporedile med državami članicami (Združeno kraljestvo, Avstrija, Nemčija, Italija in Nizozemska). Zato je zdaj jasno, da je imela prva odobritev odstopanja negativen učinek na področju goljufij v drugih državah članicah, s tem pa škodljiv učinek na notranji trg kot celoto. Kadar tovrstne goljufije prizadenejo novo državo članico in v odsotnosti vsakršnega mehanizma za hiter odziv[5], mora poleg tega ta država članica po sedanjem postopku na odobritev podobnega odstopanja čakati več mesecev, kar še povečuje negativen učinek nanjo. Ti stranski učinki so veliko večji, kot so bili sprva ocenjeni.

Ker vsa ta odstopanja prenehajo veljati na isti dan, bi to moralo omogočiti dogovor o rešitvi za celotno EU.

5. Zaključek

Na podlagi navedenega Komisija nasprotuje vlogi Nemčije.

[1] Izvedbeni sklep Sveta 2010/710/EU z dne 22. novembra 2010 o dovoljenju Nemčiji, Italiji in Avstriji, da sprejmejo posebni ukrep z odstopanjem od člena 193 Direktive 2006/112/ES in o spremembi Odločbe 2007/250/ES za podaljšanje obdobja veljavnosti dovoljenja, izdanega Združenemu kraljestvu (UL L 309, 25.11.2010, str. 5).

[2] Odločba Sveta 2007/250/ES z dne 16. aprila 2007 o dovoljenju Združenemu kraljestvu, da uvede posebni ukrep z odstopanjem od člena 193 Direktive Sveta 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 109, 26.4.2007, str. 42).

[3] Odločba Sveta 2009/439/ES z dne 5. maja 2009 o spremembi Odločbe 2007/250/ES o dovoljenju Združenemu kraljestvu, da uvede posebni ukrep z odstopanjem od člena 193 Direktive Sveta 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 148, 11.6.2009, str. 14).

[4] Izvedbeni sklep Sveta 2013/116/EU z dne 5. marca 2013 o dovoljenju Kraljevini Nizozemski, da uporabi ukrep z odstopanjem od člena 193 Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 64, 7.3.2013, str. 4).

[5] Kot je bil predlagan v COM(2012) 428 z dne 31. julija 2012.