Objava obvestila o odobritvi standardne spremembe specifikacije proizvoda za ime v vinskem sektorju iz člena 17(2) in (3) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/33

(2020/C 432/08)

To obvestilo je objavljeno v skladu s členom 17(5) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/33 (1).

OBVESTILO O STANDARDNI SPREMEMBI ENOTNEGA DOKUMENTA

„CHAMPAGNE“

PDO-FR-A1359-AM03

Datum obvestila: 1. oktober 2020

OPIS ODOBRENIH SPREMEMB IN RAZLOGI ZANJE

1. Rez

V oddelku 1(b) točke VI poglavja I je v preglednici z naslovom „Rez, imenovana ‚po chabliško‘“ v vrstici „Opis“ točka (c) nadomeščena z: „Na dnu debla se pusti nadomestni reznik, imenovan kavelj (rachet), z največ dvema očesoma“ .

Ena od dveh dovoljenih oblik reznika za ta način rezi ne ustreza praksi. S to spremembo se torej popravlja napačen opis.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

2. Druge pridelovalne prakse

V oddelku 2(c) točke VI je vstavljeno naslednje pravilo: „uporaba herbicidov pred vznikom v medvrstnem prostoru je prepovedana“.

Cilj je omejiti uporabo sredstev, zmanjšati onesnaženje vodnega vira in izvajalce spodbujati k bolj raznovrstnim praksam, pri čemer imajo prednost tehnike zatravitve ali mehanskega odstranjevanja plevela.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

Pravilo iz točke (c) prejšnje različice specifikacije proizvoda je ohranjeno v točki (d) nove različice.

3. Vključitev dela pridelka v rezervo

V oddelku 3 točke VIII je peti odstavek nadomeščen z naslednjimi določbami: „Povečanje donosa, ki se lahko vključi v rezervo, se vsako leto določi v mejah največjega donosa iz te specifikacije proizvoda in na podlagi točke I člena D.645-7 zakonika o kmetijstvu in morskem ribištvu. S takim posameznim povečanjem donosa se ne poveča največja količina, ki jo lahko izvajalec vključi v rezervo. “

Z odpravo zgornje meje 25-odstotnega povečanja letnega donosa, ki se vključi v rezervo, naj bi se rezerva bolje prilagajala letnim nihanjem.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

4. Pakiranje

V oddelku 3(b) točke IX je prvi stavek nadomeščen z „Vina se pridelujejo in tržijo v novih steklenicah“.

Ker se je navedeni datum „od 1. januarja 2015“ iztekel, je navedeno besedilo črtano.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

5. Prehodni ukrepi

Prehodni ukrep iz oddelka 2 točke XI je črtan, ker se je iztekel.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

6. Označevanje

Oddelek (b) točke XII je nadomeščen z naslednjimi določbami:

„Pri označevanju vin s kontrolirano označbo porekla se lahko navede le ime naslednjih manjših geografskih enot, in sicer:

— kraj, zaveden v katastru, ali

— občina.

Kraj ali ime občine sta navedena na prijavi pridelka.

Vse grozdje, iz katerega so proizvedena osnovna vina, izvira iz zadevne občine ali kraja.

Ime občine se lahko navezuje na izraza ‚premier cru‘ in ‚grand cru‘ pod pogoji iz točk (b) in (c) poglavja I, II – Geografska imena, navedba letnika, dodatne navedbe, te specifikacije proizvoda.

Zunaj zgoraj navedenih zadevnih občin se mora ime občine navezovati na navedbi ‚Vigne de‘ ali ‚Vignoble de‘.

Ime občine ali kraja, zavedenega v katastru, je lahko natisnjeno s črkami, ki po višini in širini ne smejo biti večje od črk, ki sestavljajo ime kontrolirane označbe porekla.

Označevanje z imenom občine v skladu z zgoraj navedenimi pogoji je lahko dopolnjeno s ponovitvijo imena občine v imenu zvrsti.“

Predlagano je, da se kot navedba manjše geografske enote v skladu z zgoraj opredeljenimi pravili dovolijo imena občin.

Ta sprememba vpliva na enotni dokument. Posledično je spremenjena točka, ki se nanaša na bistvene dodatne pogoje.

7. Glavne točke, ki jih je treba preverjati, in metode ocenjevanja

V točki I poglavja III specifikacije proizvoda je posodobljena preglednica z glavnimi točkami, ki jih je treba preverjati, in ustreznimi metodami ocenjevanja, in sicer so dodane točke in pojasnjene nekatere metode ocenjevanja.

Ta sprememba ne vpliva na enotni dokument.

8. Opis povezave

Prvotna vsebina informacij o geografskem območju iz opisa povezave v enotnem dokumentu je bila nadomeščena s celotnim besedilom dela X „Povezava z geografskim območjem“ poglavja I specifikacije proizvoda. S to nadomestitvijo so torej vključeni podrobni in natančni elementi, zahtevani s predpisi.

ENOTNI DOKUMENT

1. Ime proizvoda

Champagne

2. Vrsta geografske označbe

ZOP – zaščitena označba porekla

3. Kategorije proizvodov vinske trte

5.Kakovostno peneče vino

4. Opis vin

To so bela kakovostna peneča vina in kakovostna peneča vina rosé.

Vina imajo najmanj 9-odstotni volumenski delež naravnega alkohola.

Po obogatitvi volumenski delež skupnega alkohola v vinu po sekundarnem vrenju ne presega 13 %.

Vsebnosti hlapnih kislin, skupnih kislin, žveplovega dioksida in ogljikovega dioksida so določene v predpisih Unije.

Vina so lahko bela (dobljena z zvrščanjem belih in rdečih sort grozdja, pridelana samo iz belega grozdja (belo vino iz belega grozdja) ali samo iz rdečega grozdja (belo vino iz rdečega grozdja)) ali rosé (dobljena z zvrščanjem ali z odtakanjem po kratki maceraciji (saignée)), pridelana iz grozdja, ki izvira iz ene ali več občin. Vina so lahko letniška ali ne.

Vsem vinom je skupna vsebnost kislin, ki jim zagotavlja svežino in primernost za staranje. Najmlajša vina imajo zelo sveže note: belega cvetja in sadja ter citrusov in mineralne note. Zrela vina ponujajo paleto bolj zaokroženih arom: rumenega in kandiranega sadja ter začimb. Pri tako imenovanih polnih vinih, ki so najbolj razvita, se razvijejo globoke terciarne arome: kandiranega sadja, podrastja in praženja. Penjenje, prepoznavni znak šampanjca, je pri mladih vinih izrazito in obstojno. Sčasoma se umiri ter postane nežnejše in bolj kremasto.

Splošne analitske lastnosti Največji delež skupnega alkohola (v vol. %) Najmanjši delež dejanskega alkohola (v vol. %) Najnižja vsebnost skupnih kislin v miliekvivalentih na liter Najvišja vsebnost hlapnih kislin (v miliekvivalentih na liter) Najvišja vsebnost skupnega žveplovega dioksida (v miligramih na liter)

5. Enološki postopki

(a) Posebni enološki postopki

Gostota zasaditve – splošne določbe

Pridelovalna praksa

Vinske trte se zasadijo tako, da je razmik med vrstami največ 1,5 m. Med debli trsov v isti vrsti je od 0,9 do 1,5 m razmika. Vsota razmika med vrstami in razmika med debli trsov v isti vrsti lahko znaša največ 2,5 m.

Gostota zasaditve – posebne določbe

Pridelovalna praksa

Da se omogoči prehajanje prilagojenih strojev, so lahko na parcelah

— z več kot 35-odstotnim naklonom ali

— z več kot 25-odstotnim naklonom in več kot 10-odstotnim nagibom

prehodi širine od 1,5 do 3 m, in sicer največ po eden na šest vrst. V tem primeru lahko vsota razmika med drugimi vrstami in razmika med debli trsov v isti vrsti znaša največ 2,3 m.

Pravila rezi

Pridelovalna praksa

Prepovedana sta vsako prekrivanje med debli trsov in rast vej s plodovi druga nad drugo. Na kvadratni meter je lahko največ 18 očes. Rez se opravi najpozneje pred fenološko fazo (F) (12 po Lorentzu), to je pri štirih razprtih listih.

Vinske trte se obrezujejo z naslednjimi tehnikami:

— rez po chabliško,

— rez v kordonu (z rezniki Royat),

— rez iz doline reke Marne,

— rez v enojnem ali dvojnem Guyotu in v asimetričnem Guyotu.

Prepovedane so metode, ki ne omogočajo trganja celih grozdov.

Posebni enološki postopek

Uporaba lesenih trsk je prepovedana.

Volumenski delež uporabljenega mošta v vrenju se lahko med postopkom obogatitve poveča za največ 1,12 % za povečanje volumenskega deleža alkohola za 1 %.

Poleg navedenih določb je treba pri vinih v zvezi z enološkimi postopki upoštevati obveznosti, določene na ravni Unije in v zakoniku o kmetijstvu.

Vina se pridelujejo izključno s sekundarnim vrenjem v steklenicah.

(b) Največji donosi

Največji donos

15 500 kg grozdja na hektar

6. Razmejeno geografsko območje

Trgatev, vinifikacija, obdelava vin, vključno z donegovanjem in stekleničenjem, potekajo na ozemljih, razmejenih s členom 17 zakona z dne 6. maja 1919.

7. Glavne sorte vinske trte

Arbane B

Chardonnay B

Meunier N

Petit meslier B

Pinot blanc B

Pinot gris G

Pinot noir N

8. Opis povezave

Informacije o geografskem območju

Opis naravnih dejavnikov, ki prispevajo k povezavi

Geografsko območje leži na severovzhodu francoskega ozemlja ter se razprostira v občinah departmajev Aisne, Aube, Haute-Marne, Marne in Seine-et-Marne.

Natančno razmejene parcele za pridelavo grozdja so del značilne pokrajine z vinorodnimi goricami, ki ležijo na kvestah vzhodnega dela Pariške kotline, tj. mogočnih geomorfoloških strukturah:

— Côte d’Ile-de-France v departmaju Marne, ki skupaj s pobočji sosednjih dolin od severa proti jugu povezuje planoto Montagne de Reims, dolino Marne (ta sega vse do juga departmaja Aisne in do departmaja Seine-et-Marne) ter najznačilnejši vinorodni območji Côte des Blancs in Côte du Sézannais,

— Côte de Champagne skupaj z vinorodnim območjem Vitryat v departmaju Marne in vinorodnim območjem Montgueux v departmaju Aube,

— Côte des Bar, ki jo prepredajo številne doline, povezuje pa vinorodno območje Bar-sur-Aubois na vzhodu in vinorodno območje Bar-Séquanais na zahodu v departmajih Aube in Haute-Marne.

Ta značilna reliefna oblika kveste skupaj s sosednjimi dolinami obsega gorice, obrnjene proti vzhodu in jugu, včasih pa tudi proti severu, kot velja za severni del planote Montagne de Reims in levi breg doline Marne.

Strmine pobočja sestavljajo trdne plasti apnenca ali krede. Pobočja goric so kredasta, lapornata ali peščena in mehkejša, zaradi erozije odrezana in nato prekrita z naplavinami, ki izvirajo s povrhnjih strmin pobočja.

Vinogradi Šampanje ležijo v severnem delu. Ta je izpostavljen dvojnemu vremenskemu vplivu:

— oceanskemu, ki zagotavlja redne padavine in ima majhne temperaturne spremembe med letnimi časi,

— celinskemu, ki je odgovoren za včasih uničujoče zmrzali in ugodno osončenost poleti.

Opis človeških dejavnikov, ki prispevajo k povezavi

Trta, ki so jo gojili že v antiki, se je v Šampanji razširila v 9. stoletju z razvojem samostanskega vinogradništva. Poskuse v povezavi s posebnostjo belega vina, ki se naravno peni, in sekundarnim vrenjem so delali konec 17. stoletja. Konec 19. stoletja je ugleden enolog Weinmann potrdil, da „šampanjsko vino izredno lahko fermentira. Sekundarno vrenje se pri šampanjskih vinih doseže veliko lažje, pravilneje in bolje kot pri katerem koli drugem fermentu.“

Prve omembe tega vina, ki se ga je prijel vzdevek „saute-bouchon“ (pok zamaška), so se pojavile v pesnitvah opata Chaulieuja leta 1700. Metodo pa je leta 1718 prvič predstavil kanonik Godinot, domnevni avtor dela o gojenju vinske trte in proizvodnji vina v Šampanji (Manière de cultiver la vigne et de faire le vin de Champagne […]), ki je zapisal, da se ta bela vina, ki morajo biti „čista kot solze, […] pridelujejo iz rdečega grozdja. Prej kot se potrgano grozdje stisne, bolj belo je vino.“ Tako so si vinogradniki prizadevali, da je grozdje ob trgatvi ostalo celo, da se je zelo skrbno prevažalo in skladiščilo ter da je v stiskalnico prispelo nepoškodovano. Stiskati ga je bilo treba nežno in postopno z ločevanjem sokov prvega (cuvée) in drugega stiskanja (taille), ki sta se vinificirala ločeno. Stiskalnice so torej spoštovale stroga merila in njihova odobritev se je strogo preverjala.

Natančno znanje in veščine so se razvili v opatijah, Jules Guyot pa je leta 1866 potrdil pomen zvrščanja grozdja različnih sort vinske trte ali z različnih parcel. V začetku 20. stoletja so bile zaradi uravnoteženosti sladkorja in kislin ter primernosti za sekundarno vrenje izbrane tri sorte vinske trte: pinot noir N, chardonnay B in meunier N. Vinar jih je zvrščal s pokušanjem različnih pridelanih osnovnih vin. Osnovna vina so se po zvrščanju ustekleničila, nato sta sledili sekundarno vrenje in donegovanje na drožeh, ki je bilo nujno dolgotrajno, zlasti pri letniških vinih.

Ta faza sekundarnega vrenja se je razvila po zaslugi šampanjskih kredastih kleti, ki so združevale idealne naravne pogoje glede temperature in vlažnosti. Ko je bilo donegovanje na drožeh končano, sta sledili fazi stresanja, da so droži počasi zdrsnile v vrat steklenice, in degoržiranja, da so se droži odstranile iz steklenic. Po degoržiranju se je dodal sladilni liker, ki je prispeval k opredelitvi različnih vrst vin z označbo „Champagne“.

Ko je bil postopek sekundarnega vrenja v steklenici izpopolnjen, se je „šampanjska metoda“ razširila in ime „Champagne“ se je zelo hitro uporabljalo tudi zunaj meja proizvodne regije. Že leta 1882 so vinarska podjetja iz Šampanje, združena v sindikat (Union des Maisons de Champagne), začela sodne postopke in tik pred sprejetjem zakona z dne 1. avgusta 1905 o goljufijah in ponarejanju je bilo s sodno prakso potrjeno, da se ime „Champagne“ lahko uporablja samo za vina iz grozdja, potrganega v Šampanji, s čimer je bila prvič uzakonjena zaščita označbe porekla. Razmejitev geografskega območja se je tako začela leta 1908. Proizvajalci v Šampanji si stojijo ob strani in to udejanjajo prek uglednih strokovnih organizacij.

Informacije o kakovosti in značilnostih proizvoda

Vina so lahko bela (dobljena z zvrščanjem belih in rdečih sort grozdja, pridelana samo iz belega grozdja (belo vino iz belega grozdja) ali samo iz rdečega grozdja (belo vino iz rdečega grozdja)) ali rosé (dobljena z zvrščanjem ali z odtakanjem po kratki maceraciji (saignée)), pridelana iz grozdja, ki izvira iz ene ali več občin. Vina so lahko letniška ali ne.

Vsem vinom je skupna vsebnost kislin, ki jim zagotavlja svežino in primernost za staranje.

Najmlajša vina imajo zelo sveže note: belega cvetja in sadja ter citrusov in mineralne note. Zrela vina ponujajo paleto bolj zaokroženih arom: rumenega in kandiranega sadja ter začimb. Pri tako imenovanih polnih vinih, ki so najbolj razvita, se razvijejo globoke terciarne arome: kandiranega sadja, podrastja in praženja.

Penjenje, prepoznavni znak vina z označbo „Champagne“, je pri mladih vinih izrazito in obstojno. Sčasoma se umiri ter postane nežnejše in bolj kremasto.

Vzročna medsebojna povezava

Široka odprtost pokrajine, ki jo sestavljajo tri kveste, proti planjavi in dolinam vinogradom zagotavlja dovolj svetlobe za zorenje grozdja tudi na severnih legah. Ta odprtost pokrajine poleg tega preprečuje zastajanje hladnega zraka in s tem zmanjšuje nevarnost pozebe.

Strme gorice zagotavljajo optimalno naravno odvajanje vode, k čemur prispevajo tudi različni substrati, ki omogočajo naravno oskrbovanje vinske trte z vodo. Zaradi porozne in prepustne krede se odvečna voda odstrani, hkrati pa je s kapilarnim dvigovanjem v sušnih obdobjih zagotovljeno dovajanje vlage v tla. Drugo podtalje sestavlja preplet lapornatih plasti, ki hranijo zaloge vode, in apnenčastih plasti ali karbonatnih peskov, ki omogočajo pronicanje odvečne vode v vlažnih obdobjih. Ta vrsta podtalja in zahtevne podnebne razmere so bile vodilo pri zasaditvi sort vinske trte na različnih predelih vinogradov.

Zaradi edinstvenega podnebja v Šampanji imata grozdje in mošt idealno naravno vsebnost kislin za pridelavo najkakovostnejših penečih vin. Ravnotežje med to vsebnostjo kislin – ki je nujno za svežino – in stopnjo zrelosti grozdja namreč daje najboljše letnike in zagotavlja dober potencial za staranje.

Pravi mozaik raznolikosti naravnih dejavnikov na ravni parcel izkoriščajo vinogradniki, ki obvladajo vse gojitvene tehnike, da se lahko izrazijo posebne lastnosti grozdja.

Z ohranitvijo celega grozdja po trgatvi, nežnim stiskanjem in ločevanjem soka se prepreči obarvanje soka in s tem zagotovi njegova bistrost, ki je nujna za kakovostno peno. Ločevanje soka prinaša tudi dodatno kompleksnost arom.

Sok iz prvega stiskanja (cuvée), ki je bogat s kislinami, daje sveže in živahne arome; z njegovo vključitvijo v zvrsti se lahko v celoti izrazijo terciarne arome, ki se razvijejo med zorenjem na drožeh.

Sok iz drugega stiskanja (taille) je bolj saden in bolj bogat s tanini.

Vina iz rezerve (razen letniških vin), pridelana iz prejšnjih trgatev, zvrsti prinašajo večjo zrelost razvitih vin. Nadarjenost vinarja, ki izbira vina za želeno zvrst, se izraža skozi celotno zorenje na drožeh, da nastane peneče vino „Champagne“. Ta postopek neprekinjenega zorenja se lahko pri krepkih vinih še več desetletij nadaljuje v šampanjskih kleteh, pri čemer njihova relativna svežina zagotavlja obilno sekundarno vrenje.

Ta zelo tehnična narava proizvodnje penečega vina „Champagne“ zahteva posebno infrastrukturo, ki veliko stane. Obrati za proizvodnjo, obdelavo in pakiranje stojijo v občinah nedaleč stran od vinogradov.

Obstoj šampanjskega vinorodnega območja sega v začetek našega veka, peneče vino „Champagne“ pa je zaslovelo zlasti v 17. stoletju, ko se je postopek sekundarnega vrenja v steklenicah postopno izpopolnjeval. Ob koncu navedenega stoletja so šampanjski proizvajalci svoja vina, raje kot da bi jih prevažali v sodih, ustekleničili, da bi ohranili vse njihove odlike in lastnosti.

Pena in drobni mehurčki, zaprti v steklenicah, so se razkrili v kozarcih in uspeh vina je bil takojšen. Mlado plemstvo, ki je hlepelo po novostih, ga je sprejelo odprtih rok, pesniki so ga opevali, pisatelji so mu našli mesto v svojih delih. Postalo je najljubše vino regentovega dvora, Ludvika XV. in Madame Pompadour. Finančniki in upravitelji so posnemali plemstvo, podeželje se je zgledovalo po glavnem mestu. Pod Ludvikom XV. in Ludvikom XVI. je vinarstvo doživelo velik razcvet in vino „Champagne“ je pridobivalo velik sloves tako v Franciji kot tudi v tujini. Peneče vino je postalo priljubljeno povsod, kjer je bilo sledenje francoski modi stvar dobrega okusa, in v Evropi 18. stoletja peneče vino „Champagne“ ni smelo manjkati na nobenem praznovanju in pogostitvi. Ta sloves se je ohranil do danes. Vinogradniki, zadruge in vinarska podjetja Šampanje si še naprej prizadevajo za boljša kolektivna pravila, ki bi kontrolirano označbo porekla „Champagne“, njihove skupne dediščine, spodbujala k odličnosti, ter se zavzemajo za zaščito njenega imena in značaja.

9. Bistveni dodatni pogoji (pakiranje, označevanje, ostale zahteve)

Označevanje

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju.

Opis pogoja:

Vsi premiki, razen med dvema obratoma istega izvajalca ali med dvema izvajalcema, so dovoljeni samo v zaprtih in opremljenih steklenicah, označenih v skladu z veljavnimi predpisi.

Steklenice z vinom so zaprte z zamaškom, na katerem je izpisano ime kontrolirane označbe porekla, in sicer na delu v vratu steklenice, v primeru steklenice z nominalno prostornino največ 0,2 litra pa na drugem notranjem delu zapirala.

Označevanje

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju.

Opis pogoja:

Na etiketah in trgovskih dokumentih so registracijske številke, ki jih je predpisal medpanožni odbor za vina iz Šampanje, na podlagi katerih je mogoče opredeliti izvajalce.

Navedba proizvajalca, ki mora biti na etiketi izpisan v celoti, jasno in čitljivo, je dopolnjena z imenom občine proizvodnje, če je sedež proizvajalca zunaj območja.

Navedba sorte vinske trte

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju.

Opis pogoja:

Sorta vinske trte je lahko navedena s črkami, ki po višini in širini niso večje od 3 mm ter so pol manjše od črk, ki sestavljajo ime označbe. Sorta vinske trte se lahko navede samo, če vse grozdje, iz katerega so proizvedena osnovna vina, izvira iz navedene sorte.

Navedba letnika

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju.

Opis pogoja:

V primeru navedbe letnika je ta naveden na zamašku ali v primeru nominalne prostornine največ 0,2 litra na drugem ustreznem zapiralu in na etiketi. Letnik je naveden tudi na računih in spremnih dokumentih.

Pakiranje

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

pakiranje na razmejenem geografskem območju.

Opis pogoja:

Vina se tržijo v steklenicah, v katerih je potekalo sekundarno vrenje, izjema so steklenice s prostornino, manjšo od 37,5 cl ali večjo od 300 cl.

Vina se dajo na potrošniške trge po najmanj 15-mesečnem obdobju donegovanja po datumu stekleničenja oziroma 36-mesečnem pri letniških vinih.

Označevanje

Pravni okvir:

nacionalna zakonodaja.

Vrsta dodatnega pogoja:

dodatne določbe o označevanju.

Opis pogoja:

Pri označevanju vin s kontrolirano označbo porekla se lahko navede le ime naslednjih manjših geografskih enot, in sicer:

— kraj, zaveden v katastru, ali

— občina.

Kraj ali ime občine sta navedena na prijavi pridelka.

Vse grozdje, iz katerega so proizvedena osnovna vina, izvira iz zadevne občine ali kraja.

Ime občine se lahko navezuje na izraza „premier cru“ in „grand cru“ pod pogoji iz točk (b) in (c) poglavja I, II – Geografska imena, navedba letnika, dodatne navedbe, te specifikacije proizvoda.

Zunaj zgoraj navedenih zadevnih občin se mora ime občine navezovati na navedbi „Vigne de“ ali „Vignoble de“.

Ime občine ali kraja, zavedenega v katastru, je lahko natisnjeno s črkami, ki po višini in širini ne smejo biti večje od črk, ki sestavljajo ime kontrolirane označbe porekla.

Označevanje z imenom občine v skladu z zgoraj navedenimi pogoji je lahko dopolnjeno s ponovitvijo imena občine v imenu zvrsti.

Povezava na specifikacijo proizvoda

http://info.agriculture.gouv.fr/gedei/site/bo-agri/document_administratif-fc0f1954-4b40-4e61-a291-93b955aa1410

(1) UL L 9, 11.1.2019, str. 2.