POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Letno poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu o dejavnostih centralne enote Eurodac v letu 2011

1. Uvod

1.1. Področje uporabe

Uredba Sveta (ES) št. 2725/2000 z dne 11. decembra 2000 o vzpostavitvi sistema „Eurodac“ za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Dublinske konvencije (v nadaljnjem besedilu: Uredba Eurodac)[1] določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži letno poročilo o dejavnostih centralne enote[2]. To deveto letno poročilo vsebuje podatke o upravljanju sistema in njegovi uspešnosti v letu 2011. Ocenjuje rezultate in stroškovno učinkovitost sistema Eurodac ter kakovost storitev njegove centralne enote.

1.2. Spremembe pravne ureditve in politik

Komisija je sprejela prenovitvi Uredbe Eurodac v letih 2008[3] in 2009[4]. Nato je 11. oktobra 2010 sprejela spremenjeni predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi sistema „Eurodac“ za primerjavo prstnih odtisov zaradi učinkovite uporabe Uredbe (ES) št. […/…] [o vzpostavitvi meril in mehanizmov za določitev države članice, odgovorne za obravnavanje prošnje za mednarodno zaščito, ki jo v eni od držav članic vloži državljan tretje države ali oseba brez državljanstva][5], o katerem sta sozakonodajalca razpravljala na začetku leta 2011. Odbor LIBE Evropskega parlamenta je 3. februarja 2011 izvedel posvetovalno glasovanje, takrat pa je bil sprejet tudi osnutek poročila poročevalca[6]. Pripravljalno telo Sveta je o predlogu razpravljalo na dveh srečanjih.

Poljsko predsedstvo je Svet 21. oktobra 2011 opozorilo, da „delo v zvezi z Uredbo Eurodac trenutno stoji. Presenetljiva večina delegacij je še naprej za to, da se v uredbo Eurodac vnese klavzula, ki bi državi članici dovolila, da svojim organom pregona za namene boja proti terorizmu in organiziranemu kriminalu pod strogimi pogoji omogoči dostop do osrednje podatkovne zbirke Eurodac.“[7]. Komisija je pred tem predstavila predlog, ki je organom pregona omogočal dostop do sistema Eurodac[8], vendar pa je ta z začetkom veljavnosti Lizbonske pogodbe postal zastarel. Zato se pogajanja o predlogu iz leta 2010 (ki ni vključeval dostopa organov kazenskega pregona) niso nadaljevala v letu 2011. Vendar pa je od takrat zaradi zahtev velike večine držav članic po dostopu organov kazenskega pregona do sistema Eurodac jasno, da je ta potreben kot del uravnoteženega dogovora na podlagi pogajanj o skupnem evropskem azilnem sistemu, in sicer zaradi dopolnitve svežnja do konca leta 2012. Zato se je Komisija odločila, da bo ponovno predložila predlog, ki bo organom kazenskega pregona omogočil dostop do sistema Eurodac. Predstavila ga je 30. maja 2012.

CENTRALNA ENOTA SISTEMA EURODAC[9]

1.3. Upravljanje sistema

Komisija zaradi vse večje količine podatkov, ki jih je treba upravljati (nekatere kategorije vnosov podatkov je treba hraniti 10 let), zastarelosti tehnične platforme (vzpostavljene leta 2001) in nepredvidljivih trendov obsega vnosov podatkov v sistem Eurodac nadgrajuje sistem Eurodac. Cilji projekta IT Eurodac plus so bili: a) zamenjati zastarelo infrastrukturo IT, b) povečati splošno zmogljivost in učinkovitost sistema ter c) zagotoviti hitrejšo, varnejšo in zanesljivejšo sinhronizacijo med proizvodnim sistemom in sistemom za nemoteno delovanje. Leta 2011 je bilo uspešno zaključeno testiranje dokončnega sprejema (FAT).

Sistem Eurodac plus je bil uradno sprejet aprila 2011 po treh zaporednih mesecih delovanja brez težav, ko se je zaključilo testiranje dokončnega sprejema.

Stara infrastruktura IT sistema Eurodac je bila razgrajena novembra 2011.

1.4. Kakovost storitev in stroškovna učinkovitost

Komisija si je nadvse prizadevala za zagotavljanje visoko kakovostnih storitev državam članicam, ki so končne uporabnice centralne enote Eurodac. Države članice so bile v celoti obveščene o vseh primerih nerazpoložljivosti storitev, ki so bili vedno posledica dejavnosti v zvezi z nadgradnjo sistema Eurodac (Eurodac plus). Čeprav centralna enota Eurodac leta 2011 pri delovanju sistema sama po sebi ni evidentirala nobenih prekinitev, pa je bilo zaradi predvidenega prehoda s sistema Eurodac na sistem Eurodac plus in z njim povezane uskladitve podatkov med sistemoma potrebno zadržanje vnosov podatkov in zato obdelave vnosov podatkov, in sicer za čas 16 ur. Leta 2011 je bila centralna enota Eurodac na voljo skupno 99,82 % časa.

Odhodki za vzdrževanje in delovanje centralne enote v letu 2011 so znašali 1 040 703,82 EUR in pomenijo zmanjšanje odhodkov v primerjavi s prejšnjimi leti (2 115 056,51 EUR v letu 2010 in 1 221 183,83 EUR v letu 2009), zlasti zaradi posodobitve sistema Eurodac (Eurodac plus). Fiksna cena za izvajanje sistema Eurodac plus je 3 055 695,49 EUR: 20 % (611 139,10 EUR) je bilo plačanih leta 2009, 60 % (1 833 417,29 EUR) pa leta 2010. Preostalih 20 % (611 139,10 EUR) je bilo plačanih leta 2011 in je predstavljalo 58,72 % odhodkov celotnega leta.

Učinkovita raba obstoječih virov in infrastrukture, ki jih upravlja Komisija (kot je uporaba omrežja s-TESTA), je omogočila nekaj prihrankov[10]. Komisija je (prek programa ISA[11]) zagotovila tudi komunikacijske in varnostne storitve za izmenjavo podatkov med centralno enoto in nacionalnimi enotami. Te stroške, ki bi jih v skladu s členom 21(2) in (3) Uredbe Eurodac prvotno morala nositi vsaka država članica, je na koncu krila Komisija z uporabo skupnih razpoložljivih infrastruktur.

1.5. Varovanje in varnost podatkov

S členom 18(2) Uredbe Eurodac je vzpostavljena kategorija vnosov podatkov, ki na zahtevo osebe, katere podatki se hranijo v centralni podatkovni zbirki, omogoča tako imenovana „posebna iskanja“ („kategorija 9“), da bi se zaščitile pravice te osebe, na katero se podatki nanašajo, pri dostopu do njenih podatkov.

Kot je bilo poudarjeno v prejšnjih letnih poročilih, je v prvih letih delovanja sistema Eurodac veliko število „posebnih iskanj“ povzročilo zaskrbljenost, da bi lahko državne uprave zlorabile namen te funkcije.

Leta 2011 je bilo skupno izvedenih 226 takih iskanj, kar je veliko povečanje v primerjavi z letoma 2010 (66) in 2009 (42). Vendar pa je posebna iskanja v veliki večini teh primerov izvedla Španija, in sicer maja, junija in avgusta 2011 (v 10, 22 oziroma 132 primerih), kar pomeni, da je Španija izvedla 79 % vseh posebnih iskanj.

Komisija je za boljše spremljanje tega pojava v svoj predlog za spremembo Uredbe Eurodac vključila zahtevo, da države članice pošljejo pristojnemu državnemu nadzornemu organu dvojnik zahteve za dostop do podatkov osebe, na katero se nanašajo podatki.

2. Podatki in ugotovitve

Priloga k temu letnemu poročilu vsebuje razpredelnice z dejanskimi podatki, ki jih je centralna enota pridobila v obdobju od 1. januarja 2011 do 31. decembra 2011. Statistični podatki Eurodac temeljijo na podatkih o (1) prstnih odtisih vseh posameznikov, starih 14 let ali več, ki so vložili prošnjo za azil v državah članicah („kategorija 1“), (2) prstnih odtisih posameznikov, ki so bili prijeti pri nezakonitem prehodu zunanje meje države članice („kategorija 2“), ali (3) osebah, za katere se je ugotovilo, da se nezakonito zadržujejo na ozemlju države članice (če so pristojni organi menili, da je treba preveriti to možnost pred obravnavo prošnje za azil) („kategorija 3“).

Podatki sistema Eurodac o prošnjah za azil niso primerljivi s podatki Eurostata, utemeljenimi na mesečnih statističnih podatkih, ki jih zagotavljajo ministrstva za pravosodje in notranje zadeve. Za razlike je mnogo metodoloških razlogov. Prvič, podatki Eurostata zajemajo vse prosilce za azil, ne glede na njihovo starost. Drugič, zbiranje njihovih podatkov vključuje razlikovanje med osebami, ki prošnjo za azil vložijo v referenčnem mesecu (zaradi česar so lahko vključene tudi večkratne prošnje), in osebami, ki prošnjo za azil vlagajo prvič.

2.1. Uspešni vnosi podatkov

„Uspešen vnos podatkov“ je vnos podatkov, ki ga je centralna enota pravilno obdelala, ne da bi bil zavrnjen zaradi težav s potrditvijo podatkov, napakami v prstnih odtisih ali nezadostno kakovostjo[12].

Centralna enota je leta 2011 skupaj zabeležila 412 303 uspešnih vnosov podatkov, kar pomeni povečanje v višini 37,7 % v primerjavi z letom 2010 (299 459 uspešnih vnosov). To je v nasprotju s trendom iz prejšnjega leta, ko je centralna enota prejela manj uspešnih vnosov podatkov. Največ uspešnih vnosov podatkov je bilo na Malti (582,4 %) in v Italiji (559,1 %) in jih je moč pripisati arabski pomladi.

Trend v številu vnosov podatkov prosilcev za azil („kategorija 1“) se je leta 2011 zvišal na 275 857 (28 % več) prošenj v primerjavi z letom 2010 (215 463 prošenj) in letom 2009 (236 936 prošenj).

Spremenil se je trend glede števila oseb, ki so bile prijete v zvezi z nezakonitim prehodom zunanje meje („kategorija 2“). Po zmanjšanju števila vnosov podatkov na 31 071 leta 2009 in nadaljnjem zmanjšanju na 11 156 leta 2010 se je število vnosov podatkov znatno povečalo leta 2011, in sicer na 57 693 (417,1 %). Daleč največ teh vnosov podatkov je prispevala Italija (50 555 ali 88 %), ki ji s precejšnjo razliko sledi Španija (4 204 ali 7 % vnosov podatkov). Nasprotno pa je Grčija, ki je prispevala največje število vnosov podatkov iz te kategorije leta 2009 (18 714) in ponovno leta 2010 (4 486), leta 2011 prispevala le 530 vnosov podatkov (– 88 %).

Leta 2011 osem držav (Švica, Češka, Estonija, Irska, Luksemburg, Latvija, Norveška in Portugalska) ni poslalo nobenih vnosov podatkov „kategorije 2“ (5 od teh držav prav tako ni poslalo nobenih vnosov podatkov leta 2010). Kot je bilo pojasnjeno že v poročilu za leto 2009, so razhajanja med številom podatkov kategorije 2, poslanih v sistem Eurodac, in podatki iz drugih statističnih virov o obsegu nezakonitih prehodov meje v državah članicah, ki jih je ponazorila statistika Eurodac, posledica opredelitve iz člena 8(1) Uredbe Eurodac[13]. To vprašanje bo pojasnjeno v okviru tekočega pregleda Uredbe Eurodac.

Skupno število vnosov podatkov „kategorije 3“ (podatki o osebah, ki so bile prijete v času nezakonitega zadrževanja na ozemlju države članice) se je leta 2011 nekoliko povečalo, in sicer za 8,1 % (78 753) v primerjavi z letom 2010 (72 840). Irska je še vedno edina država članica, ki ni poslala nobenih podatkov „kategorije 3“.

Čeprav iskanja po podatkih „kategorije 3“ v skladu z Uredbo Eurodac niso obvezna, Komisija spodbuja države članice, da to možnost uporabijo, preden začnejo postopek vrnitve na podlagi Direktive 2008/115/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2008 o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav[14]. V primerih iz Uredbe Eurodac[15] bi se lahko s tovrstnim iskanjem ugotovilo, ali je državljan tretje države zaprosil za azil v drugi državi članici, v katero ga je treba vrniti na podlagi Dublinske uredbe. Leta 2011 so največ vnosov podatkov „kategorije 3“ izvedle Nemčija (22 851 ali 29 %), Združeno kraljestvo (12 859 ali 16 %) in Nizozemska (11 154 ali 14 %). To je v skladu s trendom leta 2010.

2.2. „Zadetki“

2.2.1. Večkratne prošnje za azil (zadetki „primerjave ujemanja podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1“)

Od skupaj 275 857 prošenj za azil, leta 2011 zabeleženih v sistemu Eurodac, jih je bilo 22,4% zabeleženih kot „večkratnih prošenj za azil“ (tj. dvakrat ali več), kar pomeni, da so bili v 61 819 primerih prstni odtisi iste osebe že zabeleženi kot podatek „kategorije 1“ v isti ali drugi državi članici. Leta 2010 je bilo teh primerov 52 064 (24,2 %). Vendar praksa nekaterih držav članic, da v skladu z Dublinsko uredbo odvzamejo prstne odtise pri vrnitvi, povzroča izkrivljanje statističnih podatkov o večkratnih prošnjah: ponovni odvzem in ponovno pošiljanje prstnih odtisov prosilca ob prihodu po premestitvi v skladu z Dublinsko uredbo napačno kaže, da je prosilec znova zaprosil za azil. Komisija namerava to težavo rešiti in je v svojem predlogu za spremembo Uredbe Eurodac uvedla zahtevo, da se premestitve ne smejo evidentirati kot nove prošnje za azil.

Razpredelnica 3 Priloge za vsako državo članico kaže število prošenj za azil, ki se ujemajo s številom prošenj za azil, predhodno evidentiranih v drugi državi članici („tuji zadetki“) ali isti državi članici („domači zadetki“)[16].

Leta 2011 je bilo 38,6 % vseh večkratnih prošenj domačih zadetkov. V številnih državah članicah (Belgija, Bolgarija, Ciper, Češka, Irska, Italija, Nizozemska, Poljska, Španija in Združeno kraljestvo) ta delež celo presega 50 %. Leta 2010 je bilo 35 % domačih zadetkov. Domači zadetki, ki se nanašajo na zadeve, ko oseba, ki je zaprosila za azil v državi članici, vloži novo prošnjo v isti državi članici, dejansko odražajo koncept naknadnih prošenj iz člena 32 Direktive Sveta 2005/85/ES z dne 1. decembra 2005 o minimalnih standardih glede postopkov za priznanje ali odvzem statusa begunca v državah članicah[17].

Tuji zadetki navajajo podatke o sekundarnem gibanju prosilcev za azil v EU. Statistični podatki so tako kot v prejšnjih letih potrdili, da sekundarna gibanja ne sledijo nujno „logičnim“ potem med sosednjimi državami članicami. Francija je na primer še naprej prejemala največ tujih zadetkov prosilcev za azil, ki so predhodno zaprosili za azil na Poljskem (1 746). Enak trend lahko opazimo v Nemčiji, kjer je najvišje število tujih zadetkov povezano s podatki s Švedske (1 314). Statistični podatki o tujih zadetkih kažejo, da ne gre za enosmerna gibanja iz držav, ki imajo kopensko zunanjo mejo ali mejijo na Sredozemsko morje, v države članice, ki so bolj na severu. Vendar pa lahko statistične podatke, ki kažejo sekundarne tokove v države, ki imajo kopensko zunanjo mejo ali mejijo na Sredozemsko morje, v veliki meri pripišemo praksi nekaterih držav članic, ki v skladu z Dublinsko uredbo odvzamejo prstne odtise pri vrnitvi.

2.2.2. Zadetki „primerjave ujemanja podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 2“

Ti zadetki kažejo poti, ki jih uporabijo osebe, ki nezakonito vstopijo na ozemlje držav članic, preden zaprosijo za azil. Leta 2011 je bilo največ zadetkov povezanih s podatki, ki so jih poslale Italija (4 268), Grčija (1 805), Španija (555), Madžarska (446) in Bolgarija (76). Vendar pa je presenetljivo, da je bila v zvezi z Italijo večina teh zadetkov dejansko domačih zadetkov (85,9 %).

V primerjavi z letom 2010 se je leta 2011 število primerov oseb, prijetih v zvezi z nezakonitim prehodom meje, ki se pozneje odločijo za vložitev prošnje za azil, drastično povečalo, in sicer z 21 % na 73,4 %. Če primerjamo absolutno število zadetkov, pa opazimo zmanjšanje, in sicer z 11 939 leta 2010 na 7 384 leta 2011.

Večina oseb, ki so v EU vstopile nezakonito preko Italije in bile nato namenjene naprej, je potovala v Švico (2 288), Nemčijo (688) ali na Švedsko (363). Tiste osebe, ki so nezakonito vstopile preko Grčije in bile nato namenjene naprej, so v glavnem potovale v Nemčijo (323), Združeno kraljestvo (195) ali Francijo (193). Večina oseb, ki so vstopile preko Španije (555), je potovala naprej v Švico (161), Francijo (139) ali Belgijo (130), večina tistih, ki so bile namenjene naprej, potem ko so jim bili odvzeti prstni odtisi na Madžarskem, pa je potovala zlasti v sosednjo Avstrijo (163) ali Nemčijo (66).

2.2.3. Zadetki primerjave „ujemanja podatkov kategorije 3 s podatki kategorije 1“

Ti zadetki kažejo, kje so nezakoniti priseljenci prvič zaprosili za azil, preden so odpotovali v drugo državo članico. Vendar pa je treba upoštevati, da vnos podatkov „kategorije 3“ ni obvezen in da vse države članice ne uporabljajo sistematično možnosti za to preverjanje.

Podatki, ki so na voljo, kažejo, da večina oseb, prijetih zaradi nezakonitega zadrževanja v državi članici, ki ni država članica, v kateri so zaprosile za azil, konča v le nekaj državah članicah, zlasti v Nemčiji (7 749), Švici (2 225), na Nizozemskem (3 418), v Franciji (2 255), Avstriji (1 739) in na Norveškem (1 612).

2.3. Zamude pri vnosu podatkov

Uredba Eurodac trenutno določa le zelo okviren rok za pošiljanje prstnih odtisov, kar lahko v praksi povzroči znatne zamude. To je pomembno vprašanje, saj lahko zamuda pri pošiljanju da rezultate, ki so v nasprotju z načeli odgovornosti iz Dublinske uredbe. V prejšnjih letnih poročilih so bile poudarjene težave zaradi pretiranih zamud pri pošiljanju prstnih odtisov centralni enoti Eurodac po njihovem odvzemu, v poročilu o oceni pa je bila ta težava označena kot težava pri izvajanju.

V nasprotju s prejšnjimi leti so se leta 2011 na splošno skrajšale povprečne zamude pri prenosu, tj. čas, ki je pretekel med odvzemom in pošiljanjem prstnih odtisov centralni enoti Eurodac. Večinoma je čas zamude držav članic in pridruženih držav pri pošiljanju prstnih odtisov centralni enoti Eurodac od 0 do 4 dni. Odstopanja od tega povprečja so bila opažena zlasti v zvezi s pošiljanjem prstnih odtisov kategorije 2, in sicer pri naslednjih državah članicah: Nemčija (4,67), Grčija (12,03), Nizozemska (8,83), Slovaška (6,4) in Združeno kraljestvo (5,75). Komisija mora ponovno poudariti, da lahko zamude pri pošiljanju podatkov privedejo do nepravilne opredelitve zadetkov s strani države članice, in sicer na dva različna scenarija, opisana v prejšnjih letnih poročilih: „napačni zadetki[18]“ in „zgrešeni zadetki[19]“.

Zaradi tega splošnega skrajšanja povprečne zamude pri pošiljanju se je skupno število zgrešenih zadetkov zaradi zamude pri pošiljanju prstnih odtisov zmanjšalo s 362 v letu 2010 na le 9 v letu 2011.

Tako kot prejšnje leto je treba opozoriti, da lahko veliko večino zgrešenih zadetkov pripišemo zamudam Grčije pri pošiljanju, in sicer 6 (66,6 %). Vzorec v zvezi z distribucijo napačnih zadetkov je enak vzorcu iz leta 2010, saj je bila posledica zamud pri prenosu podatkov z Danske 28 napačnih zadetkov, sledi pa Finska s 23 napačnimi zadetki od skupno 89. Na podlagi zgornjih rezultatov Komisija ponovno poziva države članice, naj storijo vse potrebno, da bodo v skladu s členoma 4 in 8 Uredbe Eurodac svoje podatke pošiljale brez odlašanja.

2.4. Kakovost vnosov podatkov

Povprečna stopnja zavrnjenih vnosov podatkov[20] za vse države članice in pridružene države se je znižala, in sicer z 8,92 % leta 2010 na 5,87 % leta 2011. Države članice, v katerih stopnja zavrnjenih vnosov znaša 10 % ali več, so: Estonija (21,65 %), Francija (13,41 %), Malta (13,31 %), Portugalska (15,42 %) in Združeno kraljestvo (11,08 %). Skupno je bila stopnja zavrnjenih vnosov nadpovprečna v 10 državah članicah.

Stopnja zavrnjenih vnosov ni bila odvisna od tehnologije ali pomanjkljivosti sistema. Vzroki za stopnjo zavrnjenih vnosov se nanašajo predvsem na slabo kakovost posnetkov prstnih odtisov, ki jih predložijo države članice, človeške napake ali napačno konfiguracijo opreme države članice pošiljateljice. Po drugi strani ti podatki v nekaterih primerih vključujejo več poskusov pošiljanja istih prstnih odtisov, potem ko jih je sistem zavrnil zaradi neustrezne kakovosti. Čeprav se Komisija strinja, da so lahko zamude delno posledica začasne nezmožnosti odvzemanja prstnih odtisov (poškodovane prstne konice ali drugo zdravstveno stanje, ki ovira pravočasen odvzem prstnih odtisov), pa znova poudarja težavo na splošno visokih stopenj zavrnitve, na katero je opozarjala že v prejšnjih letnih poročilih, in države članice poziva, naj zagotovijo posebno usposabljanje za nacionalne operaterje sistema Eurodac in pravilno konfigurirajo svojo opremo, da bi tako znižale stopnjo zavrnitve.

3. Sklepne ugotovitve

Centralna enota Eurodac je skozi vse leto 2011 dosegala zadovoljive rezultate v smislu hitrosti, uspešnosti, varnosti in stroškovne učinkovitosti.

V letu 2011 se je število vseh vnosov podatkov povečalo za 37,7 % (na 412 303) s povečanjem števila vseh treh kategorij vnosov podatkov. Število vnosov podatkov „kategorije 1“ se je povečalo za 28 % (na 275 857), medtem ko se je število vnosov podatkov „kategorije 2“ povečalo za 17,1 % (na 57 693), število vnosov podatkov „kategorije 3“ pa za skromnejših 8,1 % (na 78 753).

Povprečna stopnja zavrnjenih vnosov podatkov za vse države članice se je z 8,92 % v letu 2010 zmanjšala na 5,87 % v letu 2011.

Do splošnega napredka je prišlo na področju skrajšanja zamud pri prenosu podatkov centralni enoti Eurodac, čeprav bi se lahko stanje še izboljšalo.

PRILOGA

Razpredelnica 1: Stanje vsebine podatkovne zbirke centralne enote Eurodac dne 31. 12. 2011

Razpredelnica 2: Uspešni vnosi podatkov v centralno enoto Eurodac (leto 2011)

Razpredelnica 3: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1 (leto 2011)

Razpredelnica 4: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 2 (leto 2011)

Razpredelnica 5: Razporeditev zadetkov – ujemanje podatkov kategorije 3 s podatki kategorije 1 (leto 2011)

Razpredelnica 6: Zavrnjeni vnosi podatkov v odstotkih (leto 2011)

Razpredelnica 7: Povprečni čas med datumom odvzema prstnih odtisov in datumom, ko so bili ti poslani centralni enoti Eurodac (leto 2011)

Razpredelnica 8: Napačni zadetki - ujemanje podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 1 (leto 2011)

Razpredelnica 9: Razporeditev zadetkov ujemanja podatkov kategorije 1 s podatki kategorije 2, zgrešenih zaradi zamude pri pošiljanju podatkov kategorije 2 (leto 2011)

Razpredelnica 10: Razporeditev zadetkov glede na blokirane podatke (člen 12 Uredbe ES št. 2725/2000) (leto 2011)

Razpredelnica 11: Število „posebnih iskanj“ kategorije 9 na državo članico (leto 2011)

[1] UL L 316, 15.12.2000, str. 1.

[2] Člen 24(1) Uredbe Eurodac.

[3] COM(2008) 825 konč.

[4] COM(2009) 342 konč. in COM(2009) 344 konč.

[5] COM(2010) 555 konč.

[6] Glej dokument Evropskega parlamenta LIBE_PV (2011) 0203_1.

[7] „Skupna evropska azilna politika – trenutno stanje“. Glej dokument Sveta št. 15843/11.

[8] COM(2009) 344 konč.

[9] Uredba Eurodac določa vzpostavitev centralne enote, ki jo upravlja Evropska komisija in zajema sistem za avtomatsko identifikacijo prstnih odtisov (AFIS – automated fingerprint identification system), ki prejema podatke in pošilja odgovore („zadetek / ni zadetkov“) nacionalnim enotam (nacionalnim dostopnim točkam), ki so v vseh državah članicah. V Uredbi Eurodac in njenih izvedbenih pravilih so opredeljena pooblastila v zvezi z zbiranjem, pošiljanjem in primerjavo prstnih odtisov, načini pošiljanja, statističnimi nalogami centralne enote in standardi, ki se uporabljajo za prenos podatkov.

[10] Omrežje S-TESTA (varne vseevropske telematske storitve med upravami) zagotavlja generično infrastrukturo za izpolnjevanje poslovnih potreb in zahtev po izmenjavi informacij med EU in nacionalnimi upravami.

[11] ISA (interoperabilne rešitve za evropske javne uprave) je nov program za izboljšanje sodelovanja po elektronski poti med javnimi upravami držav članic EU. Je nadgradnja prejšnjih programov IDA II (izmenjava podatkov med upravami) in IDABC (interoperabilno zagotavljanje evropskih e-vladnih storitev javnim upravam, podjetjem in državljanom).

[12] V Razpredelnici 2 iz Priloge so navedeni uspešni vnosi podatkov, razčlenjeni po vrstah uspešnih vnosov podatkov po državah članicah med 1. januarjem 2011 in 31. decembrom 2011.

[13] „V skladu z zaščitnimi klavzulami iz Evropske konvencije o človekovih pravicah in Konvencije Združenih narodov o otrokovih pravicah vsaka država članica nemudoma odvzame prstne odtise vseh prstov vsakemu tujcu, starejšemu od 14 let, ki so ga pristojni nadzorni organi prijeli zaradi ilegalne imigracije meje te države članice po kopnem, morju ali zraku, ko je prišel iz tretje države, in ki ga niso poslali nazaj.“

[14] UL L 348, 24.12.2008.

[15] Člen 11 „Praviloma obstajajo razlogi za preverjanje, ali je tujec predhodno zaprosil za azil v drugi državi članici, kadar: (a) tujec izjavi, da je vložil prošnjo za azil, vendar ne pove, v kateri državi članici je to storil; (b) tujec ne prosi za azil, vendar nasprotuje temu, da bi ga vrnili v njegovo matično državo, ker trdi, da bi bil tam v nevarnosti; ali (c) poskuša kako drugače preprečiti, da bi ga odstranili, z zavračanjem sodelovanja pri ugotavljanju njegove istovetnosti, zlasti s tem, da ne pokaže svojih osebnih dokumentov ali pa pokaže ponarejene.“

[16] Statistični podatki glede domačih zadetkov, navedeni v razpredelnicah, nujno ne ustrezajo zadetkom, ki jih je prenesla centralna enota in so jih evidentirale države članice. Razlog za to je, da države članice ne uporabijo vedno možnosti, določene v členu 4(4), ki od centralne enote zahteva, da išče ujemanje z njihovimi lastnimi podatki, ki so že shranjeni v osrednji podatkovni zbirki. Celo če države članice ne uporabijo te možnosti, mora centralna enota iz tehničnih razlogov vedno opraviti primerjavo z vsemi podatki (domačimi in tujimi), shranjenimi v centralni enoti. V teh konkretnih primerih bo, četudi obstaja ujemanje z nacionalnimi podatki, centralna enota preprosto odgovorila „ni zadetkov“, ker država članica ni prosila za primerjavo predloženih podatkov s svojimi lastnimi podatki.

[17] UL L 326, 13.12.2005.

[18] Po scenariju t. i. „napačnega zadetka“ državljan tretje države vloži prošnjo za azil v državi članici A, katere organi mu odvzamejo prstne odtise. Medtem ko ti prstni odtisi čakajo na pošiljanje v centralno enoto (vnos podatkov kategorije 1), je lahko ista oseba že vstopila v drugo državo članico B in ponovno zaprosila za azil. Če država članica B pošlje prstne odtise prva, se prstni odtisi, ki jih je poslala država članica A, v osrednji podatkovni zbirki evidentirajo pozneje kot prstni odtisi, ki jih je poslala država članica B. Posledica tega je zadetek iz podatkov, ki jih je poslala država članica B, namesto iz podatkov, ki jih je poslala država članica A. Država članica B bi bila tako določena za odgovorno namesto države članice A, v kateri je bila prošnja za azil vložena najprej.

[19] Po scenariju t. i. „zgrešenega zadetka“ je državljan tretje države prijet v zvezi z nezakonitim prehodom meje in njegove prstne odtise odvzamejo organi države članice A, v katero je vstopil. Medtem ko ti prstni odtisi čakajo na pošiljanje v centralno enoto (vnos podatkov kategorije 2), je lahko ista oseba že vstopila v državo članico B in vložila prošnjo za azil. V tem primeru ji prstne odtise odvzamejo organi države članice B. Če država članica B pošlje prstne odtise (vnos podatkov kategorije 1) prva, centralna enota najprej evidentira vnos podatkov kategorije 1, zato bi prošnjo obravnavala država članica B namesto države članice A. Če podatki kategorije 2 prispejo pozneje, bo zadetek dejansko zgrešen, saj podatki kategorije 2 še niso na voljo za iskanje.

[20] Vnos podatkov je lahko zavrnjen zaradi težav s potrditvijo podatkov, napak v prstnih odtisih ali nezadostne kakovosti (glej tudi točko 2.1).