EVROPSKA KOMISIJA 
Bruselj, 15.12.2011  
SEC(2011) 1488 final 
  
DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE 
Nediskriminatorni sistemi obdav čevanja dediš čine: načela na podlagi sodne prakse EU
Spremni dokument 
K PRIPORO ČILU KOMISIJE 
o oprostitvi dvojnega obdav čevanja dediš čine 
{C(2011) 8819 final} 
{SEC(2011) 1489 final} {SEC(2011) 1490 final} 
 
 
SL  SL Ta dokument je delovni dokument služb Evrops ke komisije in je zgolj za informativne 
namene. Ne predstavlja sedanjeg a ali prihodnjega uradnega stališ ča Komisije o zadevi, ki jo 
obravnava. 
1. UVOD IN OZADJE  
 
Osemnajst držav članic EU uveljavlja davke ob smrti oseb e, medtem ko devet držav (Avstrija, 
Ciper, Estonija, Latvija, Malta, Portugalska, Romunija, Slovaška in Švedska) nima davka na 
nepremičnine niti davka na dediš čino, čeprav nekatere dediš čino obdav čujejo na podlagi 
druge dav čne zakonodaje. 
 Nekatere države članice davek na dediš čino obračunajo dedi čem, tako da je obdav čljiv 
dogodek obogatitev upravi čenca, medtem ko druge države članice davek uveljavljajo na 
podlagi premoženja, pri čemer je obdav čljiv dogodek prenos premo ženja. Izraz davek na 
dediščino se v tem dokumentu uporablja za davke  na premoženje in davke, naložene 
upravičencem, ob smrti osebe. 
  Zaradi enostavnosti izraz davek na dediš čino, kot se uporablja v tem dokumentu, vklju čuje 
tudi davek na darila. Darila  se pogosto podarijo v pri čakovanju prihodnje dediš čine in v 
številnih državah članicah se takšna darila obdav čujejo po istih dolo čbah kot dediš čina. Poleg 
tega sodna praksa sodiš ča Evropske unije (Sodiš če) obravnava davek na dediš čino in darila po 
istih merilih.  Ocena učinka rešitev težav v zvezi z davkom na čezmejno dediš čino
1, ki jo je pripravila 
Komisija, kaže, da se vse ve č državljanov EU v času svojega življenja seli iz ene države v 
drugo znotraj Evropske unije, da bi tam žive li, zaradi dela ali ob upokojitvi, ter kupuje 
nepremičnine in vlaga v sredstva v državah, ki niso njihova mati čna država. 
 
Ocena učinka, ki jo je pripravila Ko misija, kaže tudi, da so držav ljani in podjetja izpostavljeni 
dvema vrstama težav v zvezi z davkom na dediš čino v čezmejnem okolju, in sicer z 
diskriminatorno uporabo pravil o davku na dediš čino s strani držav članic ter dvojno ali celo 
večkratno obdav čitvijo ene dediš čine brez kakršne koli oprostitve. Te težave lahko državljane 
EU ovirajo pri tem, da bi v celoti izkoristili svojo pravico do prostega  gibanja in delovanja 
prek meja znotraj Evropske unije ter lahko us tvarjajo težave pri prenosu malih podjetij ob 
smrti lastnikov.  Ta dokument obravnava težavo diskriminacije. Težava dvojne obdav čitve je obravnavana v 
priporočilu, ki ga je Komisija sprejela isti dan, kot je objavila ta dokument
2. 
 Na sedanji stopnji zakonodaje EU imajo države članice in njihove politi čne podenote 
precejšnjo svobodo pri oblikovanju dav čnih sistemov ter podeljevanju dav čnih pristojnosti.  
 Kljub temu morajo to pristoj nost izvajati v skladu z zakonodajo EU. To pomeni, da morajo 
davčni sistemi držav članic spoštovati temeljne svoboš čine, zlasti pravila glede prostega 
gibanja in pretoka oseb, dela vcev, storitev in kapitala te r glede svobode ustanavljanja 
                                                
 
1  Ocena u činka rešitev težav v zvezi s čezmejnim dedovanjem – sklic se doda, ko je na voljo.  
2  Glej Priporo čilo Komisije o oprostitvi dvojne obdav čitve dediš čine – sklic se doda, ko bo na voljo . 
 
 
SL  SL (členi 21, 45, 56, 63 in 49 Pogodbe o delovanju Evropske unije – PDEU), ter splošno na čelo o 
nediskriminaciji na podlagi državljanstva ( člen 18 PDEU)3.  
 V skladu s členom 21 PDEU ima vsak državljan Un ije pravico do prostega gibanja in 
prebivanja na ozemlju držav članic. V širokem smislu ta svoboda državljanom ene države 
članice (ne glede na to, ali so gospodarsko aktivni  ali ne) omogo ča, da potujejo v drugo 
državo članico in tam prebivajo stalno ali za časno. Člen 18 PDEU zagotavlja, da državljani, ki 
izvajajo pravico do prostega gibanja, ne morejo biti predmet diskriminacije zgolj zaradi njihovega državljanstva.  Načelo svobode ustanavljanja temelji na členih 49-55 PDEU. Te dolo čbe omogo čajo 
gospodarskemu subjektu, osebi al i podjetju, da opravlja gosp odarsko dejavnosti na stabilen in 
neprekinjen na čin v eni ali ve č državah članicah. Te dolo čbe se uporabljajo tudi, kadar ima 
imetnik v lasti precejšen znesek  delnic, ki mu dajejo pravic o do nadzora dejavnosti podjetja. 
 Prosti pretok kapitala, kot je dolo čen v členu 63 PDEU, je najpomembnejša svoboš čina na 
področju davka na dediš čino, ker so odlo čitve Sodiš ča o davku na dediš čino večinoma 
temeljile na tej svoboš čini. Sodiš če je večkrat potrdilo, da dediš čina, ki vklju čuje prenos 
premoženja, ki ga zapusti umrli, na eno ali ve č oseb, pomeni pretok kapitala v smislu člena  
63 PDEU, razen v zadevah, v kateri h so sestavni elementi dediš čine omejeni znotraj ene 
države članice. 
 Na notranjem trgu je izjemno pomembno, da države članice ne ovirajo izvajanja temeljnih 
svoboščin z diskriminatorno obravnavo zadev čezmejne dediš čine v primerjavi z notranjimi 
zadevami. Na čelo nediskriminacije je osrednji element svoboš
čin iz Pogodbe. Iz dobro 
vzpostavljene sodne prakse sledi, da lahko diskriminatorna obravnava izhaja iz razli čne 
obravnave primerljivih situacij ali enake obravnave razli čnih situacij. Da bi bila nacionalna 
shema, ki dolo ča razliko v obravnavi , združljiva s svoboš činami iz Pogodbe, mora 
obravnavati situacije, ki niso objekti vno primerljive, ali mora biti upravi čena s prevladujo čim 
razlogom splošnega interesa. Poleg tega ne sm e biti ta nacionalna shema v nobenem primeru 
bolj restriktivna kot potrebno, da se doseže že len namen; z drugimi besedami, biti mora 
sorazmerna.   V zadnjih letih so težave zaradi dav čne diskriminacije v zvezi s čezmejno dediš čino postale 
vse bolj opazne; Komisija ima na podlagi prejet ih pritožb in lastne raziskave razloge za 
začetek postopkov za ugotavljanje kršitev proti ve č državam članicam glede razli čnih vidikov 
njihovih zakonov.   Poleg tega je Sodiš če od leta 2003 obravnavalo predpise držav članic o obdav čenju dediš čine 
v desetih zadevah, ki so jih posredovala nacionalna sodiš ča. Sodišče je v osmih od deset 
zadev odlo čilo, da nacionalni predpisi zadevne države članice glede davka na dediš čino in 
davčnih pravil kršijo pravila EU o prostem giba nju kapitala in/ali svobodi ustanavljanja. 
 Sodišče je prav tako obravnavalo predpise o davku na dediš čino v drugi zadevi, ki zadeva 
višje davčne stopnje za dediš čino za zapuš čine, namenjene dobrodelnim ustanovam v drugih 
državah članicah.  
 
                                                
 
3  Poleg tega mora biti vsaka selektivna prednost v obliki razli čne davčne obravnave za poslovno 
premoženje, ki je del dediš čine, v skladu s pravili EU o konkurenci. 
 
SL  SL Te sodbe Sodiš ča so tej zadevi dale precej  jasnosti in gotovosti. Ve ndar v številnih zadevah 
morda ni dovolj jasno, kakšne posledice bi morala imeti odlo čitev, ki vklju čuje zakonodajo 
ene države članice, na zakonodajo druge države članice. Poleg tega tudi  v zadevah, ko države 
članice uvajajo nova dav čna pravila kot rezultat odlo čitve, lahko to storijo na zelo razli čne 
načine. 
 Poleg tega sodbe Sodiš ča v posameznih zadevah državljanom EU morda ne pojasnijo, katera 
načela EU morajo države članice upoštevati pri obdav čevanju čezmejne dediš čine.  
 Zato se zdi ustrezno dolo čiti nediskriminatorna na čela, ki izhajajo iz sodne prakse, ki morajo 
obveščati sisteme za obdav čevanje dediš čine. To lahko izboljša delovanje temeljnih svoboš čin 
tako, da državljani EU poznajo pravila, ki jih morajo upoštevati države članice pri 
obdavčevanju čezmejne dediš čine. Državam članicam lahko tudi pomaga pri usklajevanju 
določb o obdav čevanju dediš čine z zakonodajo EU.  
 V spodnjih poglavjih je na  voljo pregled pomembne jših sodb v zvezi z obdav čevanjem 
dediščine in daril ter na čeli, ki izhajajo iz te sodne prakse. 
 Na začetku velja omeniti, da je, medtem ko se rezi denti in nerezidenti praviloma obravnavajo 
drugače pri neposrednih davkih, kjer je to zagotovljeno z razliko v okoliš činah, Sodiš če v 
večini obravnavanih zadev odlo č
ilo, da bi morali biti rezide nti in nerezidenti pri zadevah 
davka na dediš čino obravnavni enako.  
 
2. SPLOŠNA ANALIZA ZADEVNE SODNE PRAKSE  
 
2.1  Zadeve, v katerih je Sodiš če ugotovilo, da je zakonodaja držav članic o davkih 
na dediščino in darila nezdružljiva z zakonodajo EU   
 
 
2.1.1. Zadeva Barbier  (C-364/01) 
 
Sodišče je v tej zadevi odlo čilo, da država članica ne more uveljaviti pravil o obdav čitvi 
dediščine, ki bi dopuš čala določene odbitke za dav čne namene od vrednosti premoženja, če je 
umrli v času smrti živel v tej državi članici, vendar bi te  odbitke zavrnila, če bi umrli pred 
smrtjo prebival v drugi državi članici. 
 
V tej zadevi je Sodiš če ugotovilo, da dediš čina spada na podro čje določb o prostem pretoku 
kapitala, če so njeni sestavni deli čezmejni. Pri tem velja omeniti, da za uporabo dolo čb o 
prostem pretoku kapitala za dediš čino ni treba upoštevati, ali so  se osebe dejansko ukvarjale s 
čezmejno poslovno dejavnostjo.  
 V tej zadevi je Sodiš če odločilo, da je v nasprotju z zakonodajo EU, če je pri oceni vrednosti 
nepremičnine na ozemlju zadevne države članice prišlo do razlike v dav čni obravnavi glede 
na to, ali je umrli v času smrti prebival v tej državi članici ali ne. V tej zadevi je treba za 
davčne namene upoštevati vrednost obveznosti, povezane s premoženjem, ne glede na to, v 
kateri državi članici je umrli prebival.  
 Poleg tega je Sodiš če oblikovalo klju čno pravilo za ugotavljanje, ali lahko nacionalne dolo čbe 
vključujejo omejitev prostega pretoka kapitala na podro čju davka na dediš čino. V zvezi s tem 
 
SL  SL je državi članici prepovedana uporaba ukrepa, ki  lahko zmanjša vrednost premoženja, ki 
pripada rezidentu druge države članice, v ve čji meri kot vrednost premoženja, ki pripada 
rezidentu iste države članice. Sodiš če je to utemeljitev upoštevalo v vseh nadaljnjih sodbah na 
področju davka na dediš čino in darila. 
 Sodišče je prav tako pojasnilo, da za namene o cene združljivosti na cionalne zakonodaje o 
davku na dediš čino z zakonodajo EU ni po membno, ali obstaja dav čna olajšava, ki jo 
enostransko odobri država članica, ki ni država prebivališ ča. Ta utemeljitev se je upoštevala 
tudi v poznejših sodbah.  Sodišče ni posebej preu čilo zadeve ob upoštevanju pravice do prostega gi banja oseb, ki je 
določena v Pogodbi. Vendar je navedlo, da so davki na dediš čino med vprašanji, ki bi jih 
državljan države članice razumno upošteval pri odlo čanju, ali naj izkori sti pravico do svobode 
gibanja, ki jo dolo ča Pogodba.  
  
2.1.2. Zadeva Maria Geurts C-464/05 
  
V tej zadevi je Sodiš če ugotovilo, da je diskriminatorno la stnika družinskega podjetja in po 
njegovi smrti njegove dedi če obravnavati druga če glede na to, ali je podjetje zaposlovalo 
delavce v zadevni državi članici ali v drugi državi članici.  
 
Zadevna nacionalna zakonodaja dovolju je izvzetje davka na dediš čino za delnice izrazito 
družinskih podjetij pod pogojem, da je takš no podjetje zaposlovalo minimalno število 
delavcev v tej državi članici.  
 
V tej zadevi je Sodiš če preverjalo zadevno zakonodajo zgolj z vidika na čela svobode 
ustanavljanja. To je posledica dejstva, da se je zakonodaja uporabljala le v zadevah, v katerih 
je bilo najmanj 50 % delniškega kapitala zadevnega podj etja v treh letih pred smrtjo v rokah 
umrlega, v solastništvu z bližnjimi sorodniki ali ne. Sodiš če je ugotovilo, da je tovrstni delež 
dal tem osebam vpliv pri odlo čanju o zadevnem podjetju in jim omogo čil sprejemanje 
odločitev o njegovih dejavnostih. Sodiš če je bilo prav tako mnenja, da bi bili restriktivni 
učinki omenjene zakonodaje o prostem pretoku kapitala zgolj neizog ibna posledica zaradi 
svojega u činka na čezmejno ustanavljanje.  
 Sodišče je odlo čilo, da država članica ne more zanikati izvzetja za dediš čino družinskega 
podjetja, ki zaposluje najmanj pet delavcev v drugi državi članici, medtem ko bi dovolila 
takšno izvzetje za davek na dediš čino, če je pet delavcev zapo slenih v isti državi članici. 
 
 2.1.3.  Zadeva Jäger  (C-256/06)  
 
Sodišče je v tej zadevi odlo čilo, da premoženja v tujini ni mogo če vrednotiti na manj ugoden 
način kot doma če premoženje. 
 
Zadeva Jäger  zadeva manj ugodno dav čno obravnavo, ki jo uporablja država članica 
prebivališ ča za premoženje, ki se nahaja v drugi državi članici. 
 
 
SL  SL  Sodišče je odločilo, da dolo čbe o prostem pretoku kapitala  prepovedujejo zakonodajo držav 
članic, na podlagi katere se izvaja posebej ugo den sistem vrednotenja in delno izvzetje za 
premoženje, ki se nahaja v tej državi članici, medtem ko se premoženje v drugi državi članici 
vrednoti po obi čajnih pravilih, ki veljajo za trg. Ker je bil izra čun davka neposredno vezan na 
vrednost premoženja, ni bilo objektivno nobene razlike v situaciji, ki bi upravi čila neenako 
davčno obravnavo.  
 
 
2.1.4. Zadevi Eckelkamp (C-11/07)  in Arens-Sikken (C-43/07) 
 
V teh zadevah je Sodiš če kot nezdružljivo z zakonodajo EU ugotovilo uporabo razli čnih  
davčnih pravil za oceno davka na dediš čino in davka na prenos, ki se pla čata za premoženje, 
odvisno od tega, ali je umrli v času smrti prebival v tej državi članici ali v tujini.  
 
Sodišče je v zadevi Eckelkamp  odločilo, da je nezakonito, da država članica ne dovoli odbitka 
stroškov hipoteke od vrednosti premoženja zgolj zato, ker je oseba, katere premoženje se 
upravlja, v času smrti prebivala v drugi državi članici.  
 
Sodišče je v zadevi Arens-Sikken  odločilo, da je v nasprotju z zakonodajo EU, če se dediču 
dovoli, da odbije dolgove, povezane s podedovanim premoženjem, samo če je oseba, katere 
premoženje se obravnava, v času smrti prebivala v državi članici, kjer se nahaja premoženje.  
 
Obe zadevi sta obravnavali metodo ocenjevanja dajatev, povezanih z dediš čino; prav tako sta 
obe zadevi obravnavali s ituacije, podobne zadevi Barbier .  
 V zadevi Eckelkamp je Sodišče odločilo, da je zavrnitev odbitka dol ga in obveznosti pomenila 
kršitev dolo čb o prostem pretoku kapitala. Zadevna država članica je zavrnila, da bi davke in 
obveznosti v zvezi z dediš čino upoštevala za ocenje vanje davka na dediš čino, kadar zapustnik 
v času smrti ni prebival v tej državi članici. Vendar bi dovolila odbitek teh dolgov in 
obveznosti, če bi zapustnik v času smrti prebival v tej državi. Sodiš če je navedlo, da zaradi 
dejstva, da je bila ocena davkov na dediš čino in prenos v skladu z zadevno zakonodajo, 
neposredno povezana z vrednostjo nepremi čnine, ni bilo nobene r azlike v položaju, ki bi 
upravičevala neenako dav čno obravnavo nepremi čnine, ki se nahaja v zadevni državi članici, 
glede na mesto prebivališ ča umrlega v času smrti.  
 V zadevi Arens-Sikken je premoženje dedoval preživeli zakonec, vendar je zaradi oporo čne 
delitve zapuš čine staršev inter vivos  vsakemu od otrok moral pla čati denarni znesek, ki je 
ustrezal njihovim dednim deležem. Ti dolg ovi zaradi prekomerne dotacije preživelega 
zakonca do otrok se ni so upoštevali pri dolo čanju njene dav čne obveznosti za prenos. Če bi 
bil zapustnik v času smrti rezident zadevne države članice, bi bil takšen odbitek mogo č. 
Sodišče je odločilo, da je takšna razlika v obravnavi nezdružljiva s prostim pretokom kapitala. 
 
2.1.5. Zadeva Mattner  (C-510/08)  
 
Sodiš
če je razglasilo za nezdružljivo s prostim pretokom kapitala dolo čbo o davku na darila 
(in dediščino), ki dolo ča nižjo dav čno olajšavo za otroke donatorja, kadar ni nih če rezident, 
kot če je ena izmed oseb rezident. 
 V tej zadevi je Sodiš če razširilo sodno prakso, ki  jo je razvilo na podro čju davkov na 
dediščino na nacionalno zakonodajo o davku na darila.  
 
SL  SL  
Ta zadeva obravnava donacijo zemljiš ča, ki se nahaja v državi članici, ki obdav čuje. Oba 
donator in obdarjenec, donatorjev otrok, im ata stalno prebivališ če v drugi državi članici. 
 Nacionalna zakonodaja, uporabljena v tej zadevi,  razlikuje med primeri, v katerih je 
davkoplačevalec omejeno dav čno zavezan za pla čilo davka, tj. kadar sta donator in 
obdarjenec v času prejema obdaritve r ezidenta druge države članici, ter primeri, v katerih je 
davkoplačevalec neomejeno dav čno zavezan za pla čilo davka, tj. kadar je vsaj en od njiju 
rezident države članice, ki obdav čuje. V slednji situaciji je zakonodaja dolo čala razmeroma 
visoko stopnjo za oprostitev davka v primeru obdaritev med starši in otroci, medtem ko je bila 
stopnja za oprostitev v prve m primeru precej nižja.  
 Sodišče ni ugotovilo nobene objek tivne razlike med obema prim eroma, ki bi lahko upravi čila 
razliko v obravnavi. Po leg tega je Sodiš če razpravljalo o ve č predloženih obrazložitvah, in 
sicer o potrebi po prepre čitvi, da bi bil isti davkopla čevalec dvakrat deležen iste dav čne 
olajšave ter zaobšel zgornje meje za obdav čitev z razdrobitv ijo donacij na manjše dele, ter o 
skladnosti nacionalnega dav čnega sistema. Vendar Sodiš če ni sprejelo nobene od teh 
obrazložitev.   
2.1.6. Zadeva Halley  (C-132/10) 
 
V tej zadevi je Sodiš če ugotovilo za diskriminatorno dolo čitev različnih zastaralnih rokov za 
cenitev imenskih delnic za namene davka na dediš čino glede na to, ali se sedež dejanskega 
upravljanja podjetja, katerega delni čar je bil umrli, nahaja v državi članici, ki obdav čuje, ali v 
drugi državi članici. 
 
V tej zadevi je premoženje vklju čevalo imenske delnice podjetja, ki je imelo svoj sedež 
dejanskega upravljanja v državi članici, ki ni država članica, ki obdav čuje, ki so bile 
prenesene v državo, ki obdav čuje, kot del dediš čine.  
 Nacionalna zakonodaja države članice, ki obdav čuje, določa, da lahko njen dav čni organ 
zahteva cenitev nekaterih sredste v, ki se nahajajo v tej državi članici, da se dolo či, ali so bile v  
davčni napovedi za dediš čino podcenjene. Zastaralni rok, ki ga ima dav čni organ za 
predložitev zahtevkov za takšno  cenitev in možen posledi čni popravek zneska davka na 
dediščino navzgor, je dolo čen na dve leti od datuma oddaje dav čne napovedi za dediš čino.   
 Vendar v primeru delnic podjetja, ki ima sedež dejanskega upravljanja izven ozemlja države 
članice, ki obdav čuje, cenitev ni bila mogo ča in davčni organi so lahko vložili zahtevek glede 
podcenitve s posledi čnim povišanjem davka na dediš čino ter obrestmi in globami v precej 
daljšem roku, tj. do 10 let.  Sodišče je odlo čilo, da je takšna zakonodaja v nasprotju z dolo čbami o prostem pretoku 
kapitala, ker uporaba daljšega zastaralnega roka za dedi če z delnicami v podjetju, ki ima 
sedež dejanskega upravljanja v tujini, lahko rezi dente države članice, ki obdav čuje, odvra ča 
od naložb ali ohranjanja naložb v premo ženje, ki se nahaja  zunaj te države članice. Dedi či teh 
rezidentov bodo dlje časa v negotovosti glede možnos ti za dodatno odmero davka.  
 Sodišče ni ugotovilo nobene utemeljitve za takšno omejitev prostega pretoka kapitala, zlasti 
ker 10-letno obdobje ne temelji na 
času, ki je potreben za u činkovite mehanizme medsebojne 
 
SL  SL pomoči med dav čnimi upravami ali drugimi alternativnimi sredstvi za dolo čitev vrednosti 
zadevnih delnic.   
2.2  Zadeve, v katerih je Sodiš če ugotovilo, da je zakonodaja držav članic o davkih 
na dediščino združljiva z zakonodajo EU   
 
 
2.2.1. Zadeva Van Hilten-van Der Heijden (C-513/03 ) 
 
 
Sodišče je v tej zadevi odlo čilo, da dolo čbe o prostem pretoku kapitala ne prepovedujejo 
pravila, po katerem se premoženje državljana države članice, ki umre v desetih letih po 
prenehanju prebivanja v tej državi članici, ne obdav či, kot če bi državljan še naprej prebival v 
tej državi članici. Pomemben element je bil, da nave deno pravilo ne razlikuje med rezidenti in 
nerezidenti. 
 
V skladu s konvencijo o dvojni obdav čitvi med zadevnima državama se premoženje 
državljana države članice, ki je umrl v roku 10 let po prenehanju bivanja v tej državi članici, 
obdavči kot če bi državljan še naprej  prebival v tej državi članici. Konvencija o dvojni 
obdavčitvi prav tako dolo ča, da bi država, ki obdav čuje, znižala obra čunan davek za znesek 
davka, ki ga obra čuna druga država, ker je umrli tam prebival.  
 Zadevne dolo čbe se ne štejejo za diskrimina torne, ker v nasprotju z zadevo Barbier ne 
razlikujejo med davkopla čevalci glede na državo, kjer prebivajo, temve č zagotavljajo enako 
obravnavo premoženja tistih državljanov, ki so se preselili v tujino, in tistih, ki so ostali v 
zadevni državi članici.  
 Po mnenju Sodiš ča takšna zakonodaja ne bi  od investicij v državi članici, ki obdav čuje, 
odvrnila niti državljana, ki se je pr eselil v tujino, niti ne bi držav ljana, ki je ostal v državi, ki 
obdavčuje, odvrnila od invest icij v drugi državi članici. Prav tako takšna zakonodaja ne bi 
zmanjšala vrednosti premoženja državljana, ki  se je preselil v tujino. Kot je  poudarilo 
Sodišče, dokler na tem podro čju ni uskladitve, lahko države članice svobodno dolo čajo merila 
za dodeljevanje njihovih pooblastil za obdav čenje. V zvezi s tem lahko kot ukrep proti 
zlorabam zagotovijo razširjen koncept prebivališ ča, kot se je zgodilo  v opisani zadevi.  
  
 2.2.2. Zadeva Block  (C-67/08)  
 
V tej zadevi je Sodiš če sklenilo, da država članica ni obvezana prepre čiti dvojnega 
obdavčenja dediš čine, ki nastane zaradi isto časnega obdav čenja v državah članicah s fiskalno 
suverenostjo, na primer z dobropisom davka na dediš čino, plačanega v tujini, pri obra čunu 
svojega davka na dediš čino. 
 
V zadevi Block  je Sodiš če odločalo o združljivosti naci onalne zakonodaje z dolo čbami o 
prostem pretoku kapitala, ki ne dolo čajo, da se davek na dediš čino, plačan v drugi državi 
članici, šteje v dobropis pri pla čilu davka na dediš čino, ki ga dedi č plača v državi članici, v 
kateri prebiva.   
 
SL  SL Ta zadeva se razlikuje od že preu čenih zadev, ker ne obravnava sistema davka na dediš čino 
ene države članice, ampak posledice isto časnega izvajanja dav čnih pooblastil dveh držav 
članic.  
 Oba, dedi č in umrli, sta prebivala v eni državi članici, vendar so bile premi čnine iz zapuš čine 
v drugi državi članici, obdav čene pa so bile v obeh državah. 
 Sodišče je odločilo, da uporaba razli čnih povezovalnih meril za obra čun davka na kapitalske 
terjatve ni v nasprotju z za konodajo EU, ker zaradi trenutne ga stanja zakonodaje EU ni 
splošnih meril na ravni EU za pode litev pristojnosti med državami članicami v zvezi z 
odpravo dvojnega obdav čevanja znotraj Evropske unije.  
 
Zato lahko države članice svobodno odlo čajo o svojih pravilih za neposredno obdav čevanje, 
vključno s povezovalnimi dejavniki, v skladu s katerimi se oseba ali dohodek obdav či na 
njihovem ozemlju .  
 Poleg tega niso obvezane prilagajati lastnih dav čnih sistemov razli čnim davčnim sistemom 
drugih držav članic za odpravo dvojnega obdav čevanja, ki izhaja iz vzporednega izvajanja 
davčne suverenosti teh držav članic. Zlasti ni potrebno, da davek na dediš čino, plačan v tujini, 
štejejo v dobropis pri obra čunu svojega davka na dediš čino.  
 
 2.3.  Druge zadevne zadeve – dav čna obravnava tujih dobrodelnih ustanov
 
  
V zadevi Missionswerk Werner Heukelbach (C-25/10) je Sodiš če odločilo, da država članica, 
ki podeljuje dolo čene ugodnosti glede davka na dediš čino doma čim dobrodelnim ustanovam, 
uporablja isto dav čno obravnavo za tuje dobrodelne ustanove, če te izpolnjujejo pogoje, 
določene v tej državi članici, za podelitev dav čnih ugodnosti. 
 
Sodišče je predhodno preu čilo davčno obravnavo dobrodelnih ustanov s strani držav članic s 
sedežem v drugih državah članicah ter donacij takšnim ustanovam. Zadeva Stauffer (C-
386/04) je obravnavala prvo hipot ezo, medtem ko je zadeva Persche  (C-318/07) obravnavala 
drugo. V obeh zadevah je Sodiš če odločilo, da so doma če davčne določbe, ki so 
diskriminatorne do tujih dobrodelnih ustanov, nezdružljive z dolo čbami o prostem pretoku 
kapitala.   V zadevi Missionswerk Werner Heukelbach je Sodišče razširilo na čela o nediskriminaciji, 
določena v teh zgodnjih sodbah, na zakonodajo držav članic o davku na dediš čino. Zadeva 
obravnava uporabnost zmanjšane zapuš činske stopnje za dediš čino v korist neprofitnih 
organizacij. Zadevna nacionalna zakonodaja je dolo čala, da se znižana stopnja uporablja zgolj 
v primerih, ko je organizacija imela svoj sedež delovanja v državi članici, ki obdav čuje, ali v 
državi članici, v kateri je v času smrti umrli dejansko prebival a li delal ali v kateri je pred tem 
dejansko prebival ali delal.   Sodišče je odločilo, da člen 63 izklju čuje takšno zakonodajo, kadar neprofitna organizacija, ki 
je kot taka priznana v državi članice sedeža, izpolnjuje tudi  pogoje, ki veljajo za podobne 
organizacije v državi članici, ki obdav čuje. Dejstvo, da tuja dobr odelna ustanova nima sedeža 
v tej državi članici ali v državi članici, v kateri je umrli delal ali prebival, se ni štelo za 
pomembno. 
 
SL  SL 3. NAČELA, KI IZHAJAJO IZ SODNE PRAKSE  
 
Na podlagi sodne prakse je mogo če opredeliti na čela, ki se lahko razvrstijo pod naslednje 
skupine:  
Geografska povezava prem oženja, ki je del čezmejne dediš čine
 
 
1. Določbe o davku na dediš čino držav članic kršijo dolo čbe o prostem pretoku kapitala, 
če določajo različno davčno obravnavo za premoženje, ki je del dediš čine, glede na to, 
ali ima to premoženje povezavo z nacionalnim ozemljem, in sicer ali se na njem nahaja. To med drugim pomeni, da: 
 
a. metode za vrednotenje ne morejo biti ma nj ugodne za premoženje, ki se nahaja 
v tujini;  
 
b. ne sme biti nobenih omejitev glede odbitka dolgov/obveznosti v zvezi s 
sredstvi, ki se nahajajo v tujini, če ni nobenih omejitev za lokalna sredstva; 
 c. določbe držav članic o davku na dediš čino ne smejo dolo čati višje dav čne 
stopnje za davek na dediš čino za podedovano premoženje, ki se nahaja v tujini; 
 d. države članice ne smejo dolo čati različnih obdobij omejitev za ponovno 
vrednotenje registriranih delnic  za namene davka na dediš čino glede na 
lokacijo dejanskega sedeža podjetja, ki izda delnice.  
 
2. Osnovna na čela bi morala prav tako enakopr avno med drugim prepovedati dav čno 
obravnavo, ki: 
 a. manj ugodno obravnava primere dedovanih delnic, ki so registrirane na tujih 
borzah ali v lasti podjetja, ki se nahaja  v tujini, kot v primerih, ko so delnice 
registrirane na doma či borzi ali so v lasti doma čih podjetij;  
 b. daje prednost pla čilom doma čega pokojninskega zavarovanja znotraj dediš čine 
pred plačilom tujih zavarovalnic v istih okoliš činah;  
 
c. manj ugodno obravnava vrednostne papi rje javnega dolga, ki jih izda druga 
država 
članica, kot vrednostne papirje javnega dolga, ki jih izda država članica, 
ki obdavčuje.  
  
Prebivališ če oseb, vpletenih v zadeve čezmejne dediš čine
 
 
 
2. Določbe držav članic o davku na dediš čino so v nasprotju z zakonodajo EU, če 
določajo višje stopnje neobdav čenega premoženja za rezide nte kot za nerezidente za 
darila ali dediš čino, če so rezidenti in nerezide nti v primerljivem položaju.   
 
Odvisno od primera lahko to med drugim pomeni, da države članice ne morejo 
zagotoviti nižjih dav čnih olajšav za davek na dediš čino zgolj na podlagi dejstva, da 
umrli in njegovi dedi či niso bili rezidenti države članice, ki podeljuje  takšno olajšavo. 
 
SL  SL  
3. V zvezi z dolo čanjem vrednosti podedovanega premoženja je v nasprotju z 
zakonodajo EU, da se dovolijo odbitki le, če je umrli prebival v državi članici, ki 
obdavčuje. 
 
To lahko med drugim pomeni, da dolo čbe držav članic o davku na dediš čino niso v 
skladu z zakonodajo EU, če omejujejo odbitke dolgov in obveznosti pri premoženju, 
ki ga podedujejo nerezidenti, vendar takih om ejitev ne uveljavljajo pri premoženju, ki 
ga dedujejo rezidenti.  
 
4. Na splošno in v odsotnosti objektivnih utemeljitev so dolo čbe držav članic 
nezdružljive s prostim pretokom kapitala, če določajo manj ugodno obravnavo glede 
davka na dediš čino za dedi če ali umrle, ki niso rezidenti. 
 
 
Obravnava v zvezi z davkom na dediš čino za podjetja, kot so mala in srednja podjetja  
 
5. Države članice ne morejo dolo čiti preferen čne davčne obravnave za dedovanje 
podjetja, ki je odvisna od tega, ali pos lovanje poteka/se nadaljuje v doma či državi 
članici. 
 6. Države članice ne morejo dolo čiti manj ugodne dav čne obravnave za podedovano 
podjetje zgolj zato, ker se za posleni nahajajo v tujini. 
 7. Davčna olajšava pri davku na dediš čino za podjetja, kot je  oprostitev ali posebna 
olajšava za prenos družinskih ali tesno pov ezanih podjetij po smrti, bi morala biti 
zagotovljena na enak na čin za dedi če, ki niso rezidenti države članice, ki zagotavlja 
olajšavo, kot za dedi če, ki so rezidenti. 
 
 
Obravnava dobrodelnih ustanov z vidika davka na dediš čino
 
 
8. Določbe držav članic v zvezi z davkom na dediš čino ne smejo uporabljati manj 
ugodne dav čne obravnave za zapuš čine dobrodelnim ustanovam zgolj na podlagi 
dejstva, da ima dobrodelna usta nova sedež v drugi državi članici, ki ni država članica, 
ki obdavčuje. 
  
4. S
KLEPNE UGOTOVITVE  
Številna na čela v zvezi z nediskriminacijo na podro čju obdavčevanja dediš čine so že bila 
določena na podlagi sodne prakse. Sodiš če se lahko v prihodnosti pros i, da preveri druge 
situacije, ki do zdaj niso bile obravnavane, v katerih se uporabljena zakonodaja razlikuje med 
popolnoma nacionalnimi situaci jami in situacijami s čezmejnim elementom. Vendar je že 
jasno, da razlikovanja med popolnoma nacionalnimi in čezmejnimi situacijami niso združljiva 
z zakonodajo EU v odsotnosti objektivno pome mbne razlike med temi situacijami ali 
utemeljitve, povezane s prevladujo čimi zahtevami javnega interesa. 
 Državljani EU so upravi čeni, da poiš čejo pravno pomo č, če ugotovijo nezdružljivost med 
predpisi o davku na dediš čino države članice in zakonodajo EU.   
 
SL  SL  
Komisija, kot varuhinja pogodb o EU, je pooblaš čena za sprejetje ustreznih ukrepov, ko 
odkrije kršitve zakonodaje EU na podro čju davka na dediš čino in darila.