SL Uradni list Evropske unije C 232/41

Mnenje Odbora regij – Izboljšanje direktiv o presoji vplivov na okolje in o strateški okoljski presoji

(2010/C 232/07)

I. POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

A. Splošne ugotovitve ter vloga lokalnih in regionalnih oblasti

1. se strinja, da sta direktiva o strateški okoljski presoji in direktiva o presoji vplivov na okolje ključna instrumenta za okoljsko politiko na lokalni in regionalni ravni, saj preprečujeta možne okoljske posledice javnih in zasebnih naložbenih programov, načrtov in projektov;

2. poudarja, da lahko uporaba navedenih direktiv povzroči dodatne stroške podjetjem in javni upravi;

3. opozarja, da kljub temu nobena od obeh direktiv ne določa obveznih okoljskih standardov – zagotavljanje nadzora kakovosti v okviru teh direktiv je v veliki meri prepuščeno državam članicam;

4. meni, da so kljub določbi o sodelovanju javnosti in preglednosti v procesu sprejemanja odločitev v obeh direktivah še vedno pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti, zlasti v zvezi z začetkom faze javnega posvetovanja, obliko javnih informacij in dostopa do njih;

5. opozarja, da se direktivi v nekaterih delih prekrivata. Čeprav obravnavata različne zadeve – direktiva o strateški okoljski presoji se nanaša na postopke pred nekaterimi javnimi in zasebnimi načrti in programi, direktiva o presoji vplivov na okolje pa na oceno javnih in zasebnih projektov – meja med opredelitvijo nekega načrta, programa in projekta ni vedno jasna, zato ostaja vprašanje, ali so pri obravnavi predmeta ocene izpolnjena merila za uporabo obeh direktiv ali samo ene. Zato mora ocenjevanje potekati v dveh fazah;

6. poudarja, da bi morali biti obe direktivi formalno povezani z direktivo o habitatih, zlasti z vidikom ustrezne presoje, in akcijskim načrtom za biotsko raznovrstnost ter imeti jasno metodologijo za ocenjevanje vplivov podnebnih sprememb.

B. Direktiva o presoji vplivov na okolje

7. priznava, da so vse države članice sprejele obsežne zakonodajne okvire in izvajajo direktivo o presoji vplivov na okolje, v nekaterih primerih pa celo presegajo minimalne zahteve, opredeljene v direktivi;

8. vendar ugotavlja, da bi bilo treba to direktivo na nekaterih mestih izboljšati, in zahteva razpravo strokovnjakov na ravni držav članic, zlasti glede določb v zvezi z nadzorom, sodelovanjem javnosti, kakovostjo podatkov, čezmejnih postopkov pri presoji vplivov na okolje in usklajevanjem te direktive z drugimi direktivami in politikami;

9. predlaga, da se mehanizem za nadzor, določen v členu 4 ter prilogah II in III, poenostavi in pojasni ter v direktivi podrobno določijo izbirna merila, določena v Prilogi III, ter zgornje meje, merila in sprožilni mehanizmi. Opaziti je, da nekatere države članice pri določanju zgornjih mej pogosto presežejo diskrecijsko pravico, ker upoštevajo samo nekatera izbirna merila, določena v Prilogi III, ali pa zato, ker nekatere projekte že vnaprej izključijo. Poleg tega je veliko primerov, ko se ne upoštevajo kumulativni učinki, pač pa se direktiva uporablja „po kosih“ pri projektih, zlasti pri načrtih za velike naložbe. OR predlaga tudi podrobno opredelitev tehničnih značilnosti projektov, ki so vključeni v prilogi I in II, da se pojasni konkretno področje uporabe;

10. priporoča, da se v to direktivo doda obvezno zamejitev področja uporabe, da se določi vsebino in obseg področij, ki naj bi bila zajeta v okoljske informacije presoje vplivov na okolje, po potrebi pa tudi pregleden postopek akreditacije za svetovalce;

11. kot ukrep za povečanje kakovosti in s tem učinkovitosti presoje vplivov na okolje priporoča, da bi ta direktiva določala obvezno obravnavo alternativnih rešitev, določitev veljavnosti presoje vplivov na okolje in spremljanje morebitnih večjih vplivov na okolje pri izvajanju projekta ter učinkovitosti sprejetih zaščitnih in sanacijskih ukrepov;

12. poudarja, da mora imeti javnost zgodaj pravo priložnost za sodelovanje pri sprejemanju odločitev. Posvetovanje z javnostjo bi se moralo začeti čim prej, na primer v fazi določanja področja uporabe in nadzora. Oblikovati je treba tudi minimalne zahteve o tem, kako čim bolje omogočiti dostop zainteresirane javnosti do dokumentacije o presoji vplivov na okolje.

C. Direktiva o strateški okoljski presoji

13. opozarja na razlike v uporabi in učinkovitosti direktive o strateški okoljski presoji v vseh državah članicah tako glede institucionalne in pravne ureditve kot glede načina, kako posamezna država članica pojmuje svojo vlogo (1);

14. poudarja, da je treba sicer zbrati še več izkušenj z uporabo direktive o strateški okoljski presoji, vendar bi lahko pri reviziji opredelili niz elementov, katerih opis je prepuščen državam članicam. Treba bi bilo:

— jasno urediti področje uporabe te direktive (člen 3(2)(a) in (3)) glede tega, ali bo nek načrt ali program imel posledice za okolje ali ne;

— bolje opredeliti, katere informacije morajo biti v okoljskem poročilu (člen 5 in Priloga I). Z določitvijo pravih informacij in stopnje podrobnosti presoje ter vključitvijo standardnih okoljskih meril bi lahko izboljšali učinkovitost te direktive;

— v okoljskem poročilu (člen 5(1)) obvezno posebej določiti sprejemljive alternative;

— obvezno določiti metode in kazalnike za spremljanje večjih vplivov na okolje (člen 10) pri izvajanju načrtov in programov, ter učinkovitosti predvidenih zaščitnih in sanacijskih ukrepov;

15. opozarja, da se po izkušnjah z uvedbo strateške okoljske presoje v prostorsko načrtovanje na lokalni in regionalni ravni stroški povečajo za 0,1 do 1 %, čas za izdajo dovoljenja pa za 20 do 25 %, kar je treba upoštevati pri kakršnikoli spremembi direktive o strateški okoljski presoji;

16. meni, da je nujno poskrbeti za zadostno usposobljenost v državah članicah, da bi zagotovili učinkovito izvajanje direktive o strateški okoljski presoji. Za to je treba zelo spodbujati ustvarjanje zmogljivosti, zlasti s kampanjami za zaposlovanje in usposabljanje strokovnjakov za strateško okoljsko presojo ter s pripravo smernic;

17. predlaga, da se pri vseh pobudah upoštevajo načela subsidiarnosti, sorazmernosti in boljše priprave zakonodaje, sproži širša razprava z vsemi zainteresiranimi stranmi, izboljša varstvo okolja, poveča stopnja usklajevanja ter poenostavijo obstoječi postopki;

18. opozarja, da je mogoče prihraniti čas in denar ter se izogniti podvajanju dela, če imajo državljani že na javni obravnavi med pripravo prostorskih načrtov priložnost, da se seznanijo s predvidenimi rešitvami; zato je direktiva o strateški okoljski presoji kot ukrep za zagotovitev javne udeležbe odveč. Direktivo o strateški okoljski presoji je mogoče izvajati, da se preverijo alternative glede opredelitve namena, uporabljenih tehnologij ali okoljskih učinkov konkretnega, morebiti okolju škodljivega objekta.

V Bruslju, 15. aprila 2010 Prvi podpredsednik Odbora regij Ramón Luis VALCÁRCEL SISO

(1) Več informacij o uporabi in učinkovitosti obeh direktiv je na voljo v naslednjih študijah Evropske komisije:

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/eia_study_june_09.pdf

http://ec.europa.eu/environment/eia/pdf/study0309.pdf