EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 16.10.2019 COM(2019) 481 final SPOROČILO KOMISIJE Poročilo o napredku pri izvajanju evropske agende o migracijah







1.UVOD Pred štirimi leti se je Evropska unija soočila z izjemnim izzivom, ko je v dveh letih njene obale preplavilo približno dva milijona ljudi, ki so iskali zatočišče ali novo življenje in s tem pogosto tvegali življenje, da bi se izognili vojni, političnemu zatiranju ali revščini. EU je zaradi človeške tragedije, ki se je odvijala v Sredozemlju, hitro in odločno ukrepala, da bi preprečila smrtne žrtve na morju. Vendar pa EU takrat ni imela skupne politike na področju upravljanja migracij in varnosti meja. Hitro je postalo jasno, da države članice same ne bodo mogle obravnavati izziva migracij in da bo to vprašanje učinkovito rešeno le s skupnimi evropskimi rešitvami. Evropska komisija je maja 2015 predstavila celovito evropsko agendo o migracijah, katere namen je bil obravnavati neposredne izzive in EU opremiti z orodji za boljše srednjeročno in dolgoročno upravljanje migracij na področju nedovoljenih migracij, meja, azila in zakonitih migracij. Od takrat je evropska agenda za migracije usmerjala delo Komisije, agencij EU in držav članic. To je privedlo do razvoja nove migracijske infrastrukture EU z novimi zakoni, novimi sistemi za usklajevanje in sodelovanje ter neposredno operativno in finančno podporo s strani EU. Čeprav je potrebno še veliko dela, se ne sme podcenjevati napredka, doseženega v zadnjih nekaj letih. Ključni napredek v okviru evropske agende o migracijah ·Število nedovoljenih prehodov meje v EU se je leta 2018 zmanjšalo na 150 000, kar je najnižje število v petih letih. Zato so ključni inovativni pristopi k partnerstvu s tretjimi državami, kot je izjava EU in Turčije iz marca 2016. ·Ukrepanje EU je pripomoglo k reševanju življenj: od leta 2015 je bilo na morju rešenih skoraj 760 000 ljudi, v nigrski puščavi pa več kot 23 000 migrantov. ·EU je zagotovila konkretno in hitro podporo državam članicam, ki so bile pod največjim pritiskom: – žariščne točke so zdaj vzpostavljene kot operativni model za hitro in učinkovito podporo ključnim mestom. V Grčiji deluje pet žariščnih točk, v Italiji pa štiri; – notranji viri EU za financiranje migracij in meja so se od začetka krize več kot podvojili, in sicer na več kot 10 milijard EUR; – v okviru namenskih shem je bilo znotraj EU premeščenih 34 700 oseb iz Italije in Grčije. Od poletja 2018 so bile tudi prostovoljno premeščene 1 103 osebe, premestitve pa Komisija usklajuje od januarja 2019. ·Nova Evropska agencija za mejno in obalno stražo je podprla države članice pri varovanju zunanjih meja EU, reforma, katere druga faza je v teku, pa bo njeno zmogljivost povečala s stalno enoto 10 000 operativcev. ·EU je okrepila pravni postopek preselitve oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito, v države članice, saj je bilo od leta 2015 preseljenih skoraj 63 000 oseb. ·EU je zagotovila zaščito in podporo milijonom beguncev v tretjih državah: – instrument za begunce v Turčiji se izvaja na terenu: z 90 projekti, ki se trenutno izvajajo v Turčiji in ki vsak dan podpirajo skoraj 1,7 milijona beguncev ter s katerimi se gradijo nove šole in bolnišnice; – regionalni skrbniški sklad EU za odziv na krizo v Siriji omogoča več kot 75 projektov, ki zagotavljajo zdravstveno podporo, izobraževanje, sredstva za preživljanje in socialno-ekonomsko podporo sirskim beguncem, notranje razseljenim osebam in gostiteljskim skupnostim v regiji. – prizadevanja za pomoč osebam, ki se soočajo z grozljivimi razmerami v Libiji, so vključevala evakuacijo več kot 4 000 ljudi ter prostovoljne vrnitve več kot 49 000 ljudi od leta 2017; s projektno skupino, ki jo sestavljajo Afriška unija, Evropska unija in Združeni narodi, kot inovativnim modelom partnerstva. – 210 projektov v 26 državah v okviru skrbniškega sklada EU za Afriko prinaša konkretne rezultate, vključno z osnovno podporo več kot 5 milijonom ranljivih ljudi. ·Ukrepi za onemogočanje tihotapskih mrež na vseh poteh, vključno s prizadevanji Nigru, ki vodijo do velikega zmanjšanja migrantov, ki z juga vstopajo v Libijo. ·Sklenjeni so formalni sporazumi ali praktični dogovori o ponovnem sprejemu in vračanju s 23 državami izvora in tranzita, z dodatno podporo EU za spodbujanje učinkovitega vračanja.

Vendar so potrebna nadaljnja prizadevanja. EU ima močnejše sisteme za nadzor svojih meja in lahko zdaj hitro zagotovi potrebno finančno in operativno podporo državam članicam pod pritiskom. Ima nove kanale za podpiranje ranljivih in zagotavljanje alternativnih, varnih in zakonitih poti v Evropo za tiste, ki potrebujejo zaščito. Na področju upravljanja migraciji bolj kot kdaj koli prej sodeluje s partnerskimi državami zunaj Evrope. In ravno na teh gradnikih je treba zdaj nadaljevati prizadevanja za dokončanje trajnostnega sistema, ki zagotavlja učinkovito in humano upravljanje migracij, ki se bodo lahko soočala z verjetnimi izzivi v prihodnosti, nenazadnje tudi pri vzpostavljanju ustreznega okvira za skupni evropski azilni sistem, ki se upravlja odgovorno in pravično. Za to bodo potrebna nadaljnja prizadevanja, migracije pa bodo v prihodnjih letih še naprej visoko na političnem dnevnem redu. To poročilo bo podlaga za razprave na zasedanju Evropskega sveta oktobra 2019. Obravnava ključne elemente odziva EU od leta 2015 in se osredotoča na ukrepe, ki jih je EU sprejela od zadnjega poročila o napredku marca 2019. V navedenem poročilu so bili opredeljeni številni takojšnji ključni ukrepi, potrebni za ukrepanje na sredozemskih poteh, in napredek pri tekočem delu za utrditev orodij EU na področju migracij, meja in azila. 2.RAZMERE NA GLAVNIH MIGRACIJSKIH POTEH Na splošno so se razmere na področju migracij na vseh poteh vrnile na raven pred krizo, in sicer je bilo septembra 2019 število prihodov približno 90 % nižje kot septembra 2015. Razmere pa so še vedno nestabilne. V prvih osmih mesecih leta 2019 je bilo na zunanjih mejah EU odkritih približno 70 800 nedovoljenih prehodov meje. Poleg tega je bilo do 7. oktobra 2019 med migranti zabeleženih skoraj 1 100 smrtnih žrtev ali pogrešanih pri prečkanju Sredozemskega morja. Nedovoljeni prehodi meje na treh glavnih poteh Pritisk na nacionalne azilne sisteme se je leta 2019 ustalil na mesečno povprečje približno 54 000 prošenj za azil v EU+, kar je bistveno manj kot v letih, ko je bila kriza največja (v letih 2015 in 2016 je bilo vloženih več kot 100 000 prošenj na mesec), vendar še vedno višje kot pred krizo. Vzhodnosredozemska pot Nedavno se je število prihodov na grške otoke znatno povečalo. Od začetka leta do 6. oktobra 2019 je bilo v Grčiji zabeleženih več kot 47 500 prihodov (po morju in kopnem), kar je 29 % več kot v istem obdobju leta 2018. Večina povečanja je nastala zaradi prihodov na Egejske otoke, ki so se zlasti hitro povečevali od meseca junija; število prihodov prek kopenske meje leta 2019 je bilo za 27 % manjše kot v istem obdobju leta 2018. Julij, avgust in september 2019 so bili meseci z največjim številom zabeleženih prihodov, odkar je začela veljati izjava EU in Turčije. Posledica tega je dodatno poslabšanje razmer na Egejskih otokih, kjer so razmere vse bolj zahtevne, saj je bilo 6. oktobra na žariščnih točkah, ki so bile zasnovane za največ 8 000 oseb, prisotnih več kot 31 000 ljudi in to kljub temu, da je bilo letos opravljenih več kot 20 000 premestitev na celino. Nasprotno pa se je število ljudi, vrnjenih v Turčijo na podlagi izjave EU in Turčije, od leta 2016 zmanjšalo na najnižjo raven. Na Egejske otoke prihaja največ Afganistancev, kar je 41 % vseh prihodov v letu 2019. Prek kopenske meje je v letu 2019 vstopilo največ tujskih državljanov, ki predstavljajo približno tri četrtine prihodov. Ciper se je v letu 2019 soočal s povečanjem števila prihodov in ima trenutno največje število prihodov na prebivalca v EU. Do 29. septembra je bilo zabeleženih več kot 5 700 prihodov prek zelene črte na območjih pod vladnim nadzorom Cipra. Veliko manjše število prihodov je bilo zabeleženih z ladjo neposredno iz Libanona. Zahodnobalkanska pot Po tem, ko se je število migrantov brez urejenega statusa, odkritih na tej poti, od leta 2017 do leta 2018 razpolovilo, se je leta 2019 število nezakonitih prehodov meje v regiji Zahodnega Balkana povečalo. Med januarjem in avgustom je bilo zabeleženih več kot 6 600 nedovoljenih prihodov v EU. Prevladujejo Afganistanci, ki predstavljajo več kot polovico vseh. V Bosni in Hercegovini je v zadnjih mesecih število tedenskih prihodov znašalo do 900 oseb. Kljub temu povečanju števila nedovoljenih prihodov po zahodnobalkanski poti razmere še vedno niso take kot v letih 2015 in 2016. Osrednjesredozemska pot Na osrednjesredozemski poti je število nedovoljenih prihodov na splošno še vedno nizko, čeprav se je število prihodov na Malto znatno povečalo, in sicer več kot 2 800 prihodov v letu 2019 do 6. oktobra, kar je skoraj trikrat več kot v istem obdobju leta 2018. Skupno število prihodov v Italijo in Malto na dan 6. oktobra 2019 je malo manjše od 11 000, kar pomeni zmanjšanje za več kot 52 % v primerjavi z istim obdobjem lani. Število prihodov v Italijo, ki jih je bilo do 6. oktobra 2019 nekaj manj kot 8 000, je za približno dve tretjini nižje kot v istem obdobju leta 2018. Tunizija je bila v letu 2019 do zdaj glavna država odhoda v Italijo, sledi pa ji Libija. Libijska obalna straža nadaljuje s prestrezanjem in reševanjem velikega števila oseb na morju – do zdaj je v letu 2019 zabeležila več kot 7 100 oseb (leta 2018 jih je bilo skupno približno 15 000). Leta 2019 je bilo med prišleki v Italijo največ Tunizijcev, in sicer 28 % od vseh.



Zahodnosredozemska/atlantska pot Španija je leta 2018 zabeležila največje število nedovoljenih prihodov v EU, pri čemer je bilo število prihodov skoraj 64 300, vendar se je v primerjavi z letom 2018 od februarja 2019 število mesečnih prihodov znatno zmanjšalo. Skupno število prihodov v Španijo je do začetka oktobra 2019 znašalo približno 23 600, kar je 47 % manj kot v istem obdobju leta 2018. Pomemben dejavnik je bilo izboljševanje odnosov med EU in Marokom, vključno z znatno finančno podporo EU za upravljanje meja in boj proti nedovoljenim migracijam. To je maroški vladi pomagalo okrepiti mejne kontrole in se boriti proti tihotapcem migrantov. Maroko je bil do zdaj v letu 2019 glavna država izvora migrantov brez urejenega statusa, ki prihajajo v Španijo, s približno 30 % vseh migrantov, sledijo pa mu Alžirija, Gvineja, Mali in Slonokoščena obala. Velika večina migrantov brez urejenega statusa, ki so prispeli v Španijo, je prišla iz Maroka, čeprav se je nedavno rahlo povečalo število takih migrantov iz Alžirije. Razmere na področju azila

V prvih devetih mesecih leta 2019 je bilo v EU+ vloženih več kot 500 000 prošenj (rahlo povečanje v primerjavi s skoraj 497 000 v istem obdobju leta 2018). Glavne države sprejemnice so bile leta 2019 Nemčija, Francija, Španija, Grčija in Združeno kraljestvo, kar predstavlja več kot 72 % od vseh. Leta 2018 so bile glavne države izvora Sirija, Afganistan in Irak, v letu 2019 do zdaj pa so to Afganistan, Sirija in Venezuela. V prvi polovici leta 2019 je bilo v EU+ izdanih 96 800 pozitivnih odločb. Stopnja priznanja prvostopenjskih odločb, izdanih med februarjem in julijem 2019, je bila 34 %. Veliko število zahtevkov je neločljivo povezano s prošnjami, vloženimi zaradi sekundarnih gibanj, kar pomeni, da osebe, ki so se registrirale v eni državi članici, vložijo zahtevek v drugi državi članici. Čeprav se ocena sekundarnih gibanj trenutno opira predvsem na podatke, ki se nanašajo izključno na prošnje namesto na osebe – ena oseba je lahko zahtevke vložila v več državah članicah – je bilo v prvih devetih mesecih leta 2019 v podatkovni zbirki Eurodac zabeleženih več kot 280 000 teh tujih zadetkov. Čeprav imajo glavne države prvega vstopa, kot sta Italija in Grčija, največje število obstoječih zapisov, Francija in Nemčija ostajata glavni namembni državi sekundarnih gibanj z največjim številom zabeleženih zadetkov. 3.PODPORA EU DRŽAVAM ČLANICAM IN DELO NA KLJUČNIH POTEH ·Vzhodnosredozemska pot Izjava EU in Turčije iz marca 2016 ter instrument za begunce v Turčiji Turčija je ključna partnerica EU, vključno za upravljanje migracij v vzhodnem Sredozemlju. Od marca 2016 je izjava EU in Turčije imela ključno vlogo pri zagotavljanju, da EU in Turčija učinkovito in skupaj obravnavata tokove nedovoljenih migracij v vzhodnem Sredozemlju. Izjava še naprej daje konkretne rezultate pri zmanjševanju nedovoljenih in nevarnih prehodov ter pri reševanju življenj v Egejskem morju. Čeprav so se prihodi v Grčijo po morju in kopnem v drugem delu leta 2019 povečali, niso primerljivi s številom prihodov iz leta 2015. Prav tako je pomembno, da je izjava omogočila veliko podporo sirskim beguncem in gostiteljskim skupnostim v Turčiji ter zagotovila varno preselitev Sircev iz Turčije v Evropo. Turčija gosti največjo begunsko skupnost na svetu – približno 4 milijone ljudi – EU pa zagotavlja nujno pomoč ljudem v stiski prek instrumenta za begunce v Turčiji v višini 6 milijard EUR. Skladi EU trenutno podpirajo 90 tekočih projektov, leta 2020 pa se bo začelo izvajati še 30 dodatnih projektov. Instrument ima inovativen pristop, s katerim so države članice in Turčija v celoti vključene v ciljno usmerjanje projektov, in ki vsebuje hitre postopke za pospešitev izvajanja. Številni projekti bodo podporo zagotavljali še naprej, in sicer do leta 2024 oziroma 2025. Instrument se je hitro odzval na bistvene potrebe in jasno je, da se bo veliko teh potreb še vedno pojavljalo v bližnji prihodnosti. Instrument za begunce v Turčiji: ključni ukrepi v pripravi ·skoraj 1,7 milijonov Sircev prejema podporo za osnovne vsakodnevne potrebe; ·več kot pol milijona begunskih otrok je prejelo podporo za obiskovanje šole; ·zaposlenih je 4 500 učiteljev turškega jezika za jezikovno usposabljanje za več kot 250 000 otrok; ·nadaljuje se program cepljenja, v okviru katerega je bilo do zdaj cepljenih 650 000 begunskih dojenčkov; ·zagotovljen je prevoz v šolo za skoraj 40 000 otrok; ·izvedenih je bilo že približno 1,5 milijona prenatalnih pregledov; ·opravljenih je bilo približno 8,1 milijona pregledov v okviru primarnega zdravstvenega varstva; ·v teku je gradnja 180 šol in zagotovitev 179 zdravstvenih centrov za migrante. Doslej je bilo dodeljenih 97 % sredstev v okviru instrumenta (do konca leta 2019 se pričakuje dodelitev 6 milijard EUR), pri čemer so skupna izplačila do zdaj znašala skoraj 3 milijarde EUR. Projekti, ki se bodo začeli izvajati v začetku leta 2020, bodo vključevali nadaljnjo podporo za dostop beguncev do zdravstvenega varstva in izobraževanja, infrastrukturo za ravnanje z odpadki in upravljanje voda ter pomoč pri vključevanju na trg dela in zaposlovanju beguncev. Turčija se danes sooča z vse večjim migracijskim pritiskom, saj je nestabilnost v širši regiji še vedno prisotna. Število migrantov brez urejenega statusa ki so jih turški organi prijeli leta 2019, znaša skoraj 270 000. Zlasti se je povečalo število afganistanskih državljanov, ki so nedovoljeno prišli in so bili prijeti v Turčiji. Turčija je maja 2019 napovedala, da namerava do konca leta vrniti približno 100 000 afganistanskih državljanov v njihovo matično državo, in stopila v stik z afganistansko vlado, da se dogovorita o številu in pogostosti vračanja. Izziv, da bi se v Turčiji gostili sirski begunci, ki so dolgotrajno razseljeni, bi bil izziv za vsako državo in si zasluži potrebno podporo. Obravnavanje migracijskih trendov na vzhodnosredozemski poti EU od leta 2016 podpira politični dialog med Afganistanom, Pakistanom in Iranom, da bi našli trajne rešitve za afganistanske begunce v državah gostiteljicah. To dopolnjuje finančna pomoč v višini 300 milijonov EUR za pomoč Afganistanu, Bangladešu, Pakistanu, Iranu in Iraku. Cilj je podpreti migrante, begunce, notranje razseljene osebe in osebe v postopku vračanja, pa tudi gostiteljske skupnosti, ter pomagati javnim organom pri upravljanju migracij in trajni reintegraciji oseb v postopku vračanja. V Afganistanu je na primer podpora prek razvoja skupnosti, poklicnega usposabljanja in spodbujanja malih podjetij do zdaj pomagala skoraj 10 000 gospodinjstvom, ki so zajela 70 000 posameznikov. Podpora je zagotovljena tudi afganistanskim državljanom v Iranu in Pakistanu, saj ima na primer zdaj 45 000 afganistanskih beguncev dostop do sistema zdravstvenega zavarovanja v Iranu.

EU je od poletja 2018 razširila pomoč po prihodu v okviru skupnih nadaljnjih ukrepov EU in Afganistana glede migracijskih vprašanj za osebe v postopku vračanja iz EU tudi na afganistanske državljane, ki jih je Turčija vrnila. Od takrat je EU pomagala več kot 15 000 osebam v postopku vračanja iz Turčije v Afganistan, tako da je zagotovila svetovanje, zdravniško pomoč, začasno nastanitev, denarno pomoč in nadaljnji prevoz do njihovega končnega namembnega kraja. V skladu z izjavo se je Turčija zavezala, da bo preprečila povečanje nedovoljenih migracijskih tokov na novih morskih ali kopenskih poteh, kar se je izkazalo kot težavno, kot kažejo nedavni povečani prihodi v Grčijo in na Ciper, prej pa na kopenski meji z Bolgarijo in Grčijo. Vračanje vseh novih migrantov brez urejenega statusa iz Grčije v Turčijo v okviru izjave je stalen izziv. Na podlagi izjave je Grčiji uspelo vrniti le 1 908 migrantov, pri čemer se je letos vračanje upočasnilo, saj je bilo vrnjenih približno 100 migrantov. To je velika ovira za napredek, ki je povezana tudi z dolgotrajnim azilnim postopkom, ki trenutno velja v Grčiji. Komisija si še naprej prizadeva podpirati tako preselitev kot pospešeno vračanje. Izboljšanje obravnave prošenj za azil, tako na celini kot na otokih, bi znatno prispevalo k hitrejšemu vračanju. Preselitev sirskih beguncev v države članice EU v okviru izjave je bila nedvomno uspešna, saj je bilo od aprila 2016 v 18 držav članic preseljenih več kot 25 000 oseb, ki potrebujejo mednarodno zaščito. Ta prizadevanja je treba ohraniti in Komisija bo še naprej zagotavljala podporo. Komisija je pozvala k aktiviranju prostovoljnega programa humanitarnega sprejema s Turčijo, kar bi spodbudilo izvajanje izjave EU in Turčije ter dodatno dokazalo njeno zavezanost. Izjava EU in Turčije je vključevala tudi številna druga ključna vprašanja v odnosih med EU in Turčijo. Področje, ki se je v zadnjem času zelo razvilo, je liberalizacija vizumskega režima. Eno referenčno merilo, povezano z varnostjo dokumentov, je bilo zaključeno od marčevskega poročila, ostaja pa še šest od skupaj 72 referenčnih meril. Turčija je septembra 2019 obnovila prizadevanja za obravnavo teh referenčnih meril. Komisija Turčijo še naprej spodbuja, naj čim prej izpolni vsa preostala merila v zvezi z načrtom za liberalizacijo vizumskega režima. Za popolno in trajno izvajanje izjave EU in Turčije so potrebna stalna prizadevanja in trajna politična odločenost vseh strani. Nedavni politični stiki so pokazali, da bo Komisija še naprej spodbujala ta prizadevanja ter obravnavala naslednje korake in izzive, kjer se bodo pojavili. EU Turčiji poleg podpore za begunce v Turčiji pomaga tudi z redno predpristopno pomočjo, da bi se dodatno povečale zmogljivosti organov za upravljanje nedovoljenih migracij v Turčijo in naprej v EU. To vključuje podporo za prostovoljne vrnitve iz Turčije, programe za reintegracijo in pomoč pri integriranem upravljanju meja. Trenutno potekajo razprave med Komisijo in Turčijo, da bi se še letos dogovorili o nadaljnji neposredni podpori za upravljanje migracij. EU je v ospredju humanitarnega odziva na potrebe, ki jih je povzročila kriza v Siriji, pri čemer je humanitarna pomoč Siriji in regiji v obdobju 2014–2019 znašala 1,6 milijarde EUR. Samo v letu 2019 je EU namenila 170 milijonov EUR za zagotavljanje življenjsko pomembne večsektorske pomoči ranljivim osebam v Siriji, ne glede na to, kje so. Leta 2018 je humanitarna pomoč EU dosegla približno 9 milijonov upravičencev v Siriji. Regionalni skrbniški sklad EU za odziv na krizo v Siriji Regionalni skrbniški sklad EU za odziv na krizo v Siriji, ki združuje prispevke 22 držav članic, Turčije in proračuna EU, podpira gostiteljske skupnosti, begunce in notranje razseljene osebe v Jordaniji, Libanonu, Turčiji in Iraku. Ob ustanovitvi 2014 je zagotavljal pomoč za zgodnjo obnovo, zdaj pa obravnava osnovne potrebe za podporo državam gostiteljicam prek krepitve nacionalnih sistemov in infrastrukture ter samozadostnosti in odpornosti beguncev. Programi v skupni vrednosti več kot 1,6 milijarde EUR za več kot 75 projektov so osredotočeni na področja, kot so izobraževanje, sredstva za preživljanje, zdravstvena podpora in socialno-ekonomska podpora. Junija 2019 je bil dosežen dogovor o dodatnem svežnju v vrednosti 100 milijonov EUR, ki je osredotočen na visoko šolstvo, odpornost in zaščito v Libanonu, Jordaniji in Iraku. Več programov za podporo osnovnim potrebam beguncev in gostiteljskih skupnosti v Jordaniji in Libanonu od začetka krize v Siriji leta 2011 skupaj znaša skoraj 4 milijarde EUR. Rezultati za leto 2018 vključujejo dostop do osnovne izobrazbe za skoraj 290 000 begunskih otrok v Jordaniji in Libanonu, dostop do zdravstvenih storitev v Libanonu za 375 000 oseb, skoraj 143 000 beguncev pa prejema mesečna nakazila za kritje svojih osnovnih potreb v Jordaniji. Marca 2019 je EU gostila tretjo konferenco z naslovom „Podpora prihodnosti Sirije in širše regije“. Mednarodna skupnost in države, ki gostijo begunce, so ponovno potrdile svojo zavezanost podpori milijonov oseb, ki jih je prizadel konflikt, ter državam in skupnostim, ki jih gostijo, vključno z Libanonom, Jordanijo in Turčijo. Mednarodna skupnost je obljubila več kot 6,2 milijarde EUR za leto 2019 (92 % tega zneska je že bila prispevana) in nadaljnjih 2,1 milijarde EUR za leto 2020 in pozneje. EU in njene države članice so sprejele več kot 80 % teh zavez. Mednarodne finančne institucije in donatorji so napovedali tudi 18,5 milijarde EUR v obliki posojil za leto 2019 in pozneje. Podpora Grčiji in Cipru Prejšnja poročila o napredku so poudarila nujnost nadaljnjega napredka v Grčiji. Zaradi povečanega števila prihodov po poletju je bilo ponovno poudarjeno, da je treba ukrepati, kar je najbolj očitno v smislu izboljšanja pogojev za sprejem na grških otokih, in znatno povečati hitrost vračanja iz Grčije v skladu z izjavo EU in Turčije. Narejeni so bili prvi koraki z novimi nacionalnimi strategijami za sprejem migrantov in mladoletnike brez spremstva, vlada pa se je prav tako zavezala, da bo pregledala vidike pravnega okvira za azil s ciljem hitrejše obdelave in večjega števila vrnitev. Razmere, ki jih je povzročilo povečanje števila prihodov, in začetek zime pa poudarjajo potrebo po nujnem ukrepanju. Komisija in ustrezne agencije EU Grčiji zagotavljajo vso možno podporo za pospeševanje potrebnega dela. EU je še naprej pomagala Grčiji, saj je ta od leta 2015 prejela več kot 2,2 milijarde EUR podpore. To vključuje 8 milijonov EUR, ki so bili septembra 2019 zagotovljeni za dva projekta, s katerima naj bi Mednarodna organizacija za migracije izboljšala pogoje zaščite in sprejema za mladoletnike brez spremstva ter povečala varnost na celinskih območjih. V letu 2019 je program nujne pomoči za vključevanje in nastanitev (ESTIA), ki ga izvaja Agencija ZN za begunce (UNHCR), še naprej zagotavljal nastanitvene zmogljivosti več kot 25 000 prosilcem za azil in beguncem ter mesečna denarna nadomestila več kot 72 000 osebam. EU je financirala tudi delo Mednarodne organizacije za migracije in sklada Združenih narodov za otroke, da bi zagotovila podporo na terenu v sprejemnih objektih na celini. Agencije EU imajo pomembno vlogo, vendar delo Evropskega azilnega podpornega urada in Evropske agencije za mejno in obalno stražo temelji na zagotavljanju strokovnjakov iz držav članic. Pomanjkanje števila strokovnjakov, ki naj bi jih zagotovile države članice, je povzročilo trajno pomanjkanje na terenu, s čimer se je zmanjšala učinkovitost operacij. Poleg tega Komisija podpira številne programe, ki jih izvajajo grški organi in katerih cilj je premostiti obstoječe vrzeli v pravni pomoči, zdravstveni oskrbi in tolmačenju na otokih in na celini. Financiranje EU za Ciper od leta 2014 je doseglo skoraj 100 milijonov EUR, vključno z več kot 4 milijoni EUR nujne pomoči. Napoteni so tudi strokovnjaki držav članic, povečan pritisk na Ciper pa poziva k povečanju teh zavez. Ciper je v sodelovanju z EU pripravil celovit akcijski načrt za učinkovito upravljanje migracij, katerega izvajanje trenutno poteka s finančno in operativno podporo Komisije in agencij EU. Komisija še naprej podpira dejavnosti, ki bi lahko privedle do konkretne solidarnosti tudi v vzhodnem Sredozemlju. Prošnje za pomoč v okviru premestitve s Cipra in Grčije zahtevajo pravočasen odziv držav članic. Komisija bo še naprej po potrebi podpirala ta prizadevanja, tudi s finančno podporo iz proračuna EU, ki je lahko na voljo državam članicam, ki sodelujejo pri prostovoljnih premestitvah. ·Zahodnobalkanska pot Od začetka krize leta 2015 je bilo v podporo državam Zahodnega Balkana za neposredno reševanje begunske in migracijske krize zagotovljenih več kot 141 milijonov EUR pomoči EU. Podpora je bila zagotovljena tudi v obliki strokovnega znanja agencij EU in držav članic, pri čemer je velik poudarek na prenosu norm in standardov EU v nacionalno migracijsko politiko in pravne okvire. Trenutno je v Srbiji 48 gostujočih mejnih policistov, v Severni Makedoniji pa 146. Čeprav je to pripomoglo k vzpostavitvi trdnejših sistemov na področju migracij, azila in upravljanja meja, so nacionalne upravne zmogljivosti še naprej omejene in se pogosto spopadajo z izzivi, ki jih prinašajo novi migracijski tokovi. V Bosni in Hercegovini se je število prihodov znatno povečalo. Ocene kažejo, da je od januarja 2018 v državo vstopilo več kot 45 000 beguncev in migrantov. To je povzročilo resen izziv, kar pomeni trenutno 3 300 nastanitev v uradnih centrih. Komisija od leta 2018 sodeluje s humanitarnimi partnerji in organi, da se pokrijejo osnovne potrebe beguncev in migrantov ter državi pomaga pri krepitvi zmogljivosti za upravljanje migracij, za kar je namenila 34 milijonov EUR dodatnih sredstev EU. Ta sredstva podpirajo začasne sprejemne centre ter dostop do hrane, osnovnih storitev in zaščito za najranljivejše osebe, od česar ima koristi več kot 3 500 ljudi. Organi Bosne in Hercegovine morajo za zimo čim prej določiti primerne nastanitvene zmogljivosti za begunce in migrante, ki so obtičali v državi. EU je pripravljena pomagati pri financiranju teh dodatnih zmogljivosti, če se bodo spoštovali mednarodno priznani standardi, in pri podpori najbolj prizadetih lokalnih skupnosti.

·Osrednjesredozemska pot Libija in mehanizmi za nujni tranzit Razmere v Libiji so še vedno zelo zaskrbljujoče. Ukrepi EU za zaščito libijskih notranje razseljenih oseb, beguncev in migrantov so bili oblikovani na podlagi dela projektne skupine, ki jo sestavljajo Afriška unija, Evropska unija in Združeni narodi. Po izbruhu nasilnih konfliktov v Tripoliju in okolici aprila 2019 je projektna skupina prispevala k pospešitvi evakuacije beguncev in migrantov iz centrov za pridržanje blizu fronte in, kadar je bilo mogoče, pomagala pri iskanju varnega zatočišča zunaj Libije. V konfliktu v Tripoliju in okolici je bilo na stotine mrtvih in poškodovanih civilistov, več kot 150 000 pa jih je bilo prisiljenih zapustiti svoje domove. Od takrat ni bilo možno doseči trajnega premirja in kljub ukrepom za dosego političnega dogovora razmere ostajajo nestabilne. Konflikt je še posebej vplival na migrante in begunce, zlasti na skoraj 3 300 ljudi v centrih za pridržanje na območjih, ki so jih prizadeli konflikti. Eden od teh centrov, tj. center za pridržanje Tajoura, je bil napaden iz zraka, zaradi česar je umrlo več kot 50 ljudi. 482 beguncev in migrantov, ki so bili izpuščeni, se je zateklo v center UNHCR za zbiranje in odhod v Tripoliju. Zaradi povečanih prihodov center presega svoje običajne zmogljivosti, premestitve znatnega števila ranljivih oseb iz centrov za pridržanje v center pa niso bile mogoče. Obsežni programi sodelovanja EU v Libiji (v višini 467 milijonov EUR) se nadaljujejo kljub varnostnim razmeram, julija pa je skrbniški sklad EU za Afriko sprejel nove programe. Podpora EU za ranljive osebe, ki jih je prizadel konflikt, se je pospešila. Podpora zajema neposredno nujno pomoč in zaščito, kot je zdravstvena pomoč ali psihosocialna pomoč, in vključuje libijska mesta izkrcanja in centre za pridržanje, ko je dostop mogoč. Približno 185 000 neživilskih izdelkov in higienskih pripomočkov ter medicinska pomoč so bili zagotovljeni za begunce in ranljive migrante. Konec septembra se je ožja ekipa misije EU za pomoč pri integriranem upravljanju meja v Libiji, ki je nadaljevala dejavnosti iz Tunisa, lahko vrnila v Tripoli. Evakuacija iz Libije je bila izredno pomembna. Od septembra 2017 je bilo evakuiranih skoraj 4 000 ljudi, od katerih jih je bilo približno 3 000 evakuiranih v mehanizem UNHCR za nujen tranzit v Nigru, ki ga financira EU. Poleg evakuacij v te mehanizme za nujen tranzit so potekale tudi neposredne evakuacije v Italijo (808) in tranzitni center v Romuniji (303). Od oseb, ki so bile evakuirane v Niger, je bilo do zdaj preseljenih 1 856 oseb. Poleg nigrskega centra je zdaj mehanizem za nujen tranzit tudi v Ruandi in Ruanda se je do zdaj strinjala, da bo gostila samo največ 500 ljudi hkrati. V zadnjih tednih je bilo v Ruando evakuiranih skoraj 200 ljudi, v prihodnjih mesecih pa je načrtovanih še več evakuacij. Zdaj je v zaključni fazi sveženj pomoči EU za ruandski mehanizem za nujen tranzit. Hkrati so nigrski organi znižali zgornjo mejo za delovanje mehanizma za nujen tranzit na prejšnjo raven, zato morda ne bodo sprejeli nadaljnjih evakuacij za preostanek leta. Glavni razlog za to potezo je počasen potek preselitev. Zato je bistvenega pomena, da države članice povečajo obseg preselitev in pospešijo preselitve iz mehanizmov za nujen tranzit. Še en ključni ukrep je sodelovanje EU na področju prostovoljne vrnitve. Njeno sodelovanje z Mednarodno organizacijo za migracije od novembra 2015 je močno podprlo vrnitev več kot 49 000 migrantov iz Libije ter zagotovilo pomoč po prihodu in pomoč za reintegracijo za več kot 76 000 oseb v postopku vračanja v njihovih državah izvora. To delo je podprlo tudi reševanje več kot 23 000 migrantov v nigrski puščavi. Da bi se spoprijeli s sedanjimi izzivi, se je projektna skupina, ki jo sestavljajo Afriška unija, Evropska unija in Združeni narodi, sestala na politični ravni ob robu Generalne skupščine ZN in opredelila številne skupne prednostne naloge za naslednje korake. Ti koraki vključujejo podporo za razseljene osebe v Libiji in za prizadevanja za registracijo Mednarodne organizacije za migracije, pa tudi za razvoj nadaljnjih možnosti za evakuacijo in nadaljevanje pritiska za odpravo sedanjega sistema samovoljnega pridržanja. Med drugimi področji so bili na primer okrepljeni ukrepi za reintegracijo in obveščanje z namenom preprečevanja nevarnih potovanj. Podpora Italiji in Malti EU je od leta 2014 podpirala Italijo s skoraj 1 milijardo EUR sredstev za azil, migracije, varnost in upravljanje meja. EU je julija 2019 italijanskemu ministrstvu za notranje zadeve in UNHCR namenila 0,7 milijonov EUR nujne pomoči v podporo humanitarni evakuaciji približno 450 oseb iz Libije in Nigra v Italijo. Še en nedavni primer je projekt v vrednosti 30 milijonov EUR v petih italijanskih regijah, namenjen obravnavi izkoriščanja delovne sile migrantov v kmetijstvu in vključevanju migrantov na redni trg dela. Podpora je bila zagotovljena tudi prek strokovnega znanja agencij EU in držav članic, in sicer s 144 strokovnjaki, ki jih je leta 2019 napotila Evropska agencija za mejno in obalno stražo, ter 180 strokovnjaki, ki jih je napotil Evropski azilni podporni urad. To strokovno znanje ostaja bistven del prispevka EU k upravljanju migracij in pripravljenosti v osrednjem Sredozemlju, države članice pa morajo ohraniti zahtevano raven napotitev. Finančna podpora Malti je od leta 2014 dosegla 105 milijonov EUR. Najpomembnejša podpora EU Malti je bila lajšanje premestitve izkrcanih migrantov in beguncev, ter skoraj 0,5 milijona EUR za nujno pomoč, ki je bila zagotovljena Mednarodni organizaciji za migracije, da bi Malti pomagala pri premestitvi največ 500 ljudi. Začasni dogovori o izkrcanju Komisija je marca v svojem poročilu o napredku poudarila potrebo, da se poišče bolj strukturirana začasna rešitev v zvezi z izkrcanjem po operacijah iskanja in reševanja. Izkrcanja, tudi s plovil nevladnih organizacij, v osrednjem Sredozemlju so jasno pokazala, da je treba poiskati evropske rešitve za trajnostni pristop k upravljanju migracij na podlagi solidarnosti, skupne odgovornosti in spoštovanja temeljnih pravic. Na zahtevo držav članic je Komisija vse leto usklajevala ad hoc premestitve . To dejavno usklajevanje Komisije po opravljenih postopkih izkrcanja je pripomoglo tudi k lažjemu izkrcanju. Ta prizadevanja temeljijo na solidarnostnih prizadevanjih držav članic sprejemnic, ki so prostovoljno sodelovale pri teh postopkih, pa tudi na podpori agencij EU, zlasti Evropskega azilnega podpornega urada, in sicer pod vodstvom Komisije. Sredstva EU so državam članicam pomagala tudi pri ad hoc izkrcanju in vzpostavitvi ustreznih postopkov za obdelavo in premestitev migrantov. Komisija je hkrati dejavno spodbujala in podpirala razvoj začasnih ureditev za izkrcanje, dokler ne bo sprejet dogovor o dolgoročnem trajnostnem sistemu v okviru reforme evropskega azilnega sistema. Na podlagi razprav med državami članicami je bil junija predstavljen delovni dokument predsedstva Sveta o smernicah glede začasne ureditve izkrcanja. Serija razprav v Helsinkih in Parizu pa je julija utrla pot za ministrsko srečanje na Malti 23. septembra. Na podlagi tega so se v navzočnosti finskega predsedstva in Komisije sestali ministri iz Italije, Francije, Malte in Nemčije ter določili obrise predvidljivega in strukturnega niza ureditev. O tem se je 8. oktobra z vsemi državami članicami razpravljalo na seji Sveta za notranje zadeve, na kateri je Komisija poskusila spodbuditi čim več držav članic, naj se strinjajo s tem solidarnostnim prizadevanjem. Po konstruktivnih razpravah med ministri je Komisija organizirala tehnično razpravo s tistimi državami članicami, ki sodelujejo pri premestitvah, da bi razpravljali o obstoječih praksah in delovnih postopkih, ki se uporabljajo pri prostovoljnih premestitvah, ki jih usklajuje Komisija in podpirajo agencije EU. Komisija ostaja zavezana sodelovanju z državami članicami pri iskanju trajnostne rešitve za izkrcanje po iskanju in reševanju v Sredozemlju. Takšni začasni dogovori kažejo, da so države članice pripravljene pokazati konkretno solidarnost in bi lahko služili kot navdih za obravnavo tokov v drugih delih Sredozemlja. ·Zahodnosredozemska pot Podpora Maroku

Maroko se je v zadnjih letih kot država tranzita in ciljna država soočal s hudim migracijskim pritiskom. Pomoč pri tem portfelju EU za sodelovanje na področju migracij zdaj znaša 238 milijonov EUR, vključno s podporo iz skrbniškega sklada EU za Afriko. Ta podpora je ob tesnem sodelovanju s Španijo močno prispevala k zmanjšanju števila prihodov po zahodnosredozemski poti, obravnavanju nedovoljenih migracij, razdrtju kriminalnih mrež in podpiranju ranljivih. Podpora EU je bila usmerjena v krepitev zmogljivosti Maroka za upravljanje tokov znotraj njegovega ozemlja in z njega, na primer z maroško nacionalno strategijo za migracije in azil, ki temelji na institucionalni podpori za upravljanje migracij, krepitvi zmogljivosti in upravljanju meja. Ranljivim migrantom in beguncem je bilo zagotovljeno varstvo in dostop do pravne pomoči, s posebnim poudarkom na pravicah mladoletnikov brez spremstva; financirana pa je bila tudi prostovoljna vrnitev in reintegracija. Maroko je tudi pomemben partner pri razvoju zakonitih migracij, saj deluje na pilotnih projektih, s katerimi lahko poveže usposabljanje kvalificirane delovne sile v Maroku s potrebami po delovni sili v državah članicah. Izkušnje, pridobljene s tekočimi programi, bodo vključene v razvoj novih programov kot del širšega dolgoročnega odnosa na področju migracij. Kot pomemben korak pri ponovnem zagonu odnosov med Marokom in EU je junijski 14. pridružitveni svet med EU in Marokom vključeval mobilnost in migracije kot ključno področje prihodnjega sodelovanja. Poleg tega se je z izboljšanim dvostranskim ozračjem nadaljeval dialog o migracijah in mobilnosti v okviru partnerstva za mobilnost. Ta dialog je bil podprt z vrsto nedavnih srečanj na visoki ravni in s strokovnimi stiki v Bruslju in Maroku. Podpora Španiji Španija je ena glavnih upravičenk Sklada za azil, migracije in vključevanje ter nacionalnih programov Sklada za notranjo varnost, pri čemer znaša skupni znesek dodeljenih sredstev za obdobje 2014–2020 737 milijonov EUR. Prednostne naloge financiranja vključujejo krepitev urada za azil in sistema za sprejem, vključevanje nedržavljanov, uvajanje okrepljene opreme in sil na mejah ter vračanje. Poleg tega je bila od leta 2018 za pomoč nacionalnim organom pri upravljanju migracijskih tokov na južni obali, vključno z novimi lokalnimi registracijskimi centri, krepitev civilne straže in policije ter za zagotavljanje podpore migrantom ob njihovem prihodu, dodeljena nujna pomoč v višini več kot 42 milijonov EUR. Poleg tega je Evropska agencija za mejno in obalno stražo v letu 2019 napotila 240 strokovnjakov. ·Odpravljanje temeljnih vzrokov za nedovoljene migracije Srednje- do dolgoročno je bistvenega pomena sodelovanje s partnerskimi državami pri zagotavljanju odpornosti in stabilnosti ter ustvarjanju delovnih mest in priložnosti za migrante ter begunce, pa tudi za gostiteljske skupnosti. V Severni Afriki so si programi prizadevali za razvoj tako socialne infrastrukture kot gospodarskih priložnosti. Dva programa za stabilizacijo skupnosti v več kot 50 občinah v Libiji sta na primer pomagala izboljšati dostop za več kot 1,7 milijona ljudi do osnovnih storitev in pomagala 2 500 mladim podjetnikom s programi usposabljanja na delovnem mestu. EU je v Tuniziji v programe, ki podpirajo ustvarjanje delovnih mest in gospodarski razvoj, vložila več kot 200 milijonov EUR, pri čemer je več kot 60 000 mladih izkoristilo mikroposojila za podporo razvoja malih podjetij. Podpora EU v okviru dvostranskega sodelovanja z Marokom je od leta 2014 dosegla 1 milijardo EUR, in sicer za podporo ustvarjanja delovnih mest in poslovnega okolja. Na Afriškem rogu ter na območju Sahela in Čadskega jezera je poudarek na podpiranju gospodarskih priložnosti in priložnosti za zaposlovanje ter odpornosti skupnosti, upravljanja in boljšega upravljanja migracij. Na območju Sahela in Čadskega jezera je bila posebna pozornost namenjena tihotapstvu in varnosti. V državah Afriškega roga so se programi v številnih primerih osredotočali na velike populacije beguncev in notranje razseljenih oseb v regiji; maja 2019 so bili odobreni novi programi, vključno s podporo za zdravstvo in izobraževanje v Južnem Sudanu ter podporo ranljivim skupnostim in razseljenim osebam v Sudanu, Etiopiji in na območju Velikih jezer. En primer ukrepanja v Aziji je dodaten program v vrednosti 27 milijonov EUR za podporo Afganistanu pri ustvarjanju gospodarskih priložnosti v mestih z velikim pritokom razseljenih oseb. Načrt EU za zunanje naložbe bo dodatno podprl načine preživljanja in gospodarstva v podsaharski Afriki in sosedstvu EU, s čimer bo pomagal tudi pri odpravljanju temeljnih vzrokov nedovoljenih migracij. Do sedaj so bile v okviru načrta odobrene več kot 4 milijarde EUR (1,54 milijarde EUR za 28 programov jamstev in 2,6 milijarde EUR za 121 odobrenih projektov z mešanim financiranjem). Jamstva bi morala sprostiti do 17,5 milijarde EUR naložb, in sicer na področjih, kot so dostop do financiranja mikro-, malih in srednjih podjetij, energija in povezljivost, mesta, kmetijstvo ter digitalizacija. Odobreni projekti z mešanim financiranjem naj bi sprostili skoraj 24 milijard EUR, do leta 2020 pa naj bi načrt izpolnil svoj cilj in povečal skupne naložbe v višini več kot 44 milijard EUR. Skrbniški sklad EU za Afriko Skrbniški sklad je od svoje ustanovitve leta 2015 podprl reševanje življenj z evakuacijo, izboljšal upravljanje migracij, pomagal v boju proti tihotapskim mrežam in obravnaval temeljne vzroke nedovoljenih migracij v 26 afriških državah. Skupna sredstva sklada so znašala približno 4,5 milijarde EUR, od tega približno 4 milijarde EUR iz sredstev EU in 528 milijonov EUR iz držav članic, Švice in Norveške. Skrbniški sklad se je izkazal za prožno orodje, ki omogoča hiter odziv na nastajajoče potrebe, pri čemer je bilo doslej sprejetih 210 programov. Ključni ukrepi, ki jih je do sedaj podprl skrbniški sklad, vključujejo: – pomoč ljudem, da zapustijo Libijo, kar je do sedaj privedlo do približno 49 000 primerov prostovoljne vrnitve s pomočjo in več kot 4 000 evakuacij; – podporo prizadevanjem Libije, Maroka in Tunizije za upravljanje migracij v njihovih prizadevanjih za obravnavanje nedovoljenih migracij, boj proti trgovini z ljudmi in tihotapljenju migrantov; – v Gambiji ima 25 000 oseb koristi od programa, ki se osredotoča na področja, kot so socialna kohezija in zaposlovanje na področju obnovljivih virov energije, ekološkega turizma in sodobnega kmetijstva; – program v Slonokoščeni obali, o katerem potekajo razprave s pristojnimi organi, bo pripomogel k posodobitvi sistema registra prebivalstva in prispeval k vzpostavitvi varnega nacionalnega sistema registra prebivalstva; – na Afriškem rogu se podpora osredotoča na zagotavljanje prehranske varnosti (300 000 ljudi je dobilo podporo pri ohranjanju živine) in pomoč pri iskanju zaposlitve, pri čemer je prek usposabljanja več kot 30 000 ljudi razvilo poklicno znanje; – program v Južnem Sudanu več kot 28 000 osnovnošolskim učiteljem v skoraj 2 500 šolah zagotavlja dodatke k plači, ki učitelje spodbujajo, da ostanejo v službi in povečajo svojo prisotnost, s čimer pomagajo ohranjati otroke v šoli. Skrbniški sklad se je zato lahko odzval na številne bistvene potrebe. Sredstva v vseh treh programskih okencih (Severna Afrika, Afriški rog ter Sahel in Čadsko jezero) bodo na koncu tega leta izčrpana. Za nadaljevanje teh ključnih programov bo zato nujno treba obnoviti skrbniški sklad za leto 2020. To bo nujno vključevalo prispevke držav članic, Komisija pa bo v ta namen opredelila natančne potrebe.

·Prizadevanja EU za pomoč beguncem in migrantom po vsem svetu Podpora beguncem, migrantom in notranje razseljenim osebam je eden ključnih rezultatov humanitarnih in razvojnih ukrepov EU po vsem svetu. Ti zagotavljajo takojšnjo pomoč zadevnim osebam, s prizadevanji držav gostiteljic omogočajo solidarnost in tudi večjo stabilnost migracijskih tokov. Poleg dela v Turčiji je na svetu veliko primerov, v katerih EU beguncem zagotavlja nujno in neposredno pomoč. Kriza v Venezueli je sprožila veliko razseljevanje, saj so do sedaj državo zapustili več kot 4 milijoni ljudi. EU je zagotovila sredstva v višini skoraj 150 milijonov EUR tako znotraj kot zunaj Venezuele. Nujno pomoč v regiji pa je prejelo več kot 1,3 milijona ljudi, z dodatno podporo zmogljivostim držav gostiteljic in izobraževanju. Konferenca v Bruslju oktobra 2019 bo priložnost za mednarodno skupnost, da dodatno podpre države v regiji, ki gostijo venezuelske begunce. V zadnjih letih se je podpora EU osredotočala na Afriški rog, ki gosti petino vseh svetovnih beguncev in razseljenih oseb. Novi projekti letos vključujejo podporo beguncem v Etiopiji, Sudanu in Južnem Sudanu ter več kot 67 milijonov EUR neposredne humanitarne pomoči. Avgusta 2019 sta minili dve leti od množičnega prihoda beguncev iz ljudstva Rohinga iz Mjanmara v Bangladeš. Skoraj milijon rohinških beguncev v Bangladešu je v celoti odvisnih od mednarodne pomoči. Od leta 2017 je financiranje EU za reševanje te krize doseglo skoraj 140 milijonov EUR, pri čemer je bilo osredotočeno na osnovne potrebe beguncev in njihovih gostiteljskih skupnosti, in sicer z vse večjo uporabo razvojnega pristopa, pri čemer se upoštevajo tudi posebna tveganja za naravne nesreče. 4.BOJ PROTI TIHOTAPLJENJU, IZBOLJŠANJE VRAČANJA IN PONOVNEGA SPREJEMA ·Boj proti tihotapljenju migrantov Izvajanje akcijskega načrta EU za boj proti tihotapljenju migrantov in dopolnilni sklop operativnih ukrepov, ki jih je Svet sprejel decembra 2018, še naprej vpliva na tihotapljenje migrantov v EU in drugod. Europolov Evropski center za boj proti tihotapljenju migrantov zdaj zagotavlja učinkovito središče za ukrepanje. Njegova glavna naloga je podpirati policijske in mejne organe pri usklajevanju zelo zapletenih čezmejnih operacij za boj proti tihotapljenju. Julija 2019 je bil dopolnjen s skupno projektno skupino za zvezo za boj proti tihotapljenju migrantov in trgovini z ljudmi, zato lahko uradniki za zvezo iz držav članic EU še bolje sodelujejo pri skupnih preiskavah. V prvih 9 mesecih leta 2019 je center podprl 7 dni skupnega in običajnega ukrepanja, kar je privedlo do 474 aretacij in 75 prednostnih kazenskih zadev. Agencija EU za usposabljanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj pripravlja tudi skupne učne načrte za usposabljanje. 1. oktobra 2019 je potekalo drugo srečanje med službami Komisije in organizacijami civilne družbe, na katerem se je razpravljalo o izvajanju zakonodaje EU na področju tihotapljenja migrantov na terenu. Tesno sodelovanje s tretjimi državami je še naprej ključno za preprečevanje tihotapljenja migrantov. Eden od ukrepov v zvezi s tem so kampanje informiranja in ozaveščanja, ki so bile doslej deležne podpore več kot 27 milijonov EUR, novi program pa je v nastajanju. Pri tem delu so sodelovale skupnosti v diaspori, kot je senegalska diaspora v več državah članicah EU. Ustanovljena je bila posebna delovna skupina za kampanje obveščanja in ozaveščanja v okviru Evropske migracijske mreže, v okviru katere države članice, institucije EU in mednarodne organizacije izmenjujejo dobre prakse in zagotavljajo tesnejše usklajevanje. To delo dopolnjuje sodelovanje na področju kazenskega pregona za boj proti mrežam, ki se ukvarjajo s tihotapljenjem migrantov, prek skupnih operativnih partnerstev. V Nigru je skupna preiskovalna skupina, ki zajema nigrske, francoske in španske organe, do sedaj privedla do 202 sodnih postopkov. Senegal in Gvineja bosta kmalu začela izvajati dva projekta, ki bosta zajemala tako preprečevanje tihotapljenja migrantov kot trgovine z ljudmi. V Senegalu je poudarek na sodelovanju med ministrstvi in agencijami. V Gvineji se bo projekt osredotočal tudi na upravljanje meja in potovalne dokumente. Še en ključni ukrep je sodelovanje EU z Uradom Združenih narodov za droge in kriminal. V okviru skrbniškega sklada EU za Afriko je bil nedavno uveden regionalni program, ki naj bi prispeval k razdrtju kriminalnih mrež, ki delujejo v severni Afriki pri tihotapljenju migrantov in trgovini z ljudmi. Boj proti tihotapljenju migrantov je tudi ključni del dela misij in operacij skupne varnostne in obrambne politike, kot je operacija Sophia (EUNAVFOR Med) in misije EU za pomoč pri integriranem upravljanju libijskih meja (EUBAM Libya). Celica za informacije o kriminalu v okviru operacije Sophia se je izkazala za zelo koristno pri razvoju skupne operativne ozaveščenosti med sodelujočimi agencijami EU in samo operacijo Sophia. Čeprav je nadaljnje podaljšanje mandata operacije do 31. marca 2020 dobrodošlo, je trenutna začasna prekinitev napotitve njenih pomorskih zmogljivosti od marca 2019 vplivala na zmožnost operacije, da izpolni svoj mandat z vseh vidikov. EUBAM Libya sodeluje z libijskim pravosodnim sistemom in mehanizmi za usklajevanje, pri čemer zlasti obravnava potrebo po nadzoru nad svojimi mejami, da bi pretrgala organizirane kriminalne mreže, vključno s tihotapci migrantov. ·Vračanje in ponovni sprejem Glede na podatke, ki so bili sporočeni Eurostatu, je v letu 2018 478 155 oseb, ki nezakonito prebivajo v EU, prejelo odločbo, da zapustijo EU, 170 380 oseb pa se je dejansko vrnilo v tretjo državo. Zato je stopnja vračanja v letu 2018 predstavljala 36 %, kar je rahlo zmanjšanje v primerjavi z letom 2017 (stopnja vračanja 37 %). Nekatere države, katerih državljani prejmejo precejšnje število odločb o vrnitvi, imajo zelo nizke stopnje vračanja, kot na primer 1,7 % za Mali in 2,8 % za Gvinejo. Potrebnega je več dela v zvezi z vračanjem in ponovnim sprejemom 23 veljavnih sporazumov in dogovorov o ponovnem sprejemu – ki jih podpirajo orodja za upravljanje zadev, projekti za krepitev zmogljivosti tretjih držav in izmenjava uradnikov za zvezo, ki jih financira EU – prinaša koristi v smislu boljše ravni sodelovanja in učinkovitejših operativnih tokov, preučujejo pa se tudi nadaljnji sporazumi in dogovori kot del razvoja odnosov s partnerji. Vendar rezultati glede števila vrnjenih oseb ostajajo pod pričakovanji. Povečanje števila vrnitev zahteva dodatna prizadevanja tako s strani držav članic kot tretjih držav. Na prvem mestu morajo biti sistemi vračanja držav članic usmerjeni v zagotovitev, da so tisti, ki prejmejo odločbe o vrnitvi, na voljo za učinkovito vračanje. Ključni ukrepi vključujejo aktivno spremljanje situacije državljanov tretjih držav v celotnem postopku vračanja in njihovo izpolnjevanje obveznosti vrnitve, da se preprečita pobeg in sekundarno gibanje; ter okrepitev pomoči za sodelujoče državljane tretjih držav, ki so pripravljeni prostovoljno zapustiti EU. Prav tako je treba zaključiti pogajanja o prenovljeni direktivi o vračanju, ki so napredovala, Svet pa je 7. junija 2019 sprejel delni splošni pristop.Evropski parlament v obdobju 2014–2019 ni sprejel stališča v zvezi s to zadevo. Pred odobritvijo te prenovitve pa lahko države članice že okrepijo svoje zmogljivosti za vračanje in ponovni sprejem na podlagi prenovljenega akcijskega načrta o vračanju, ki ga je Komisija predstavila leta 2017. Države članice bi morale nato v celoti uporabiti instrumente za ponovni sprejem in tudi vse druge vzpostavljene instrumente. Komisija bo še naprej podpirala države članice pri izvajanju sporazumov o vračanju in nadaljevala pogajanja o nadaljnjih instrumentih, kadar koli bo ukrepanje na ravni EU procesu prineslo dodano vrednost. Pogajanja in izvajanje instrumentov o ponovnem sprejemu se opirajo na trdno in dosledno sporočilo, da EU in njene države članice pričakujejo sodelovanje zadevne tretje države. To lahko pomeni uporabo širšega političnega vzvoda. V zvezi s tem bo revidirani vizumski zakonik EU, ki bo začel veljati februarja 2020, pomembno dodatno orodje, ki bo EU zagotavljalo možnost, da sprejme omejevalne vizumske ukrepe za tretje države, ki ne sodelujejo dovolj na področju ponovnega sprejema. Dodatne spodbude in vzvode bi bilo treba iskati tudi na drugih področjih politik, in sicer za vsak primer posebej. Ključnega pomena bo tudi zagotoviti popolno operacionalizacijo razširjenega mandata Evropske agencije za mejno in obalno stražo na področju vračanja. V prihodnjih letih bi morale, poleg bistvene okrepitve Agencije, k povečanju učinkovitosti politike vračanja EU prispevati okrepitve njenih zmogljivosti za vračanje za nadaljnje povečanje podpore dejavnostim držav članic, in sicer s skupino nadzornikov, spremljevalcev in specialistov za vračanje. To bo tudi ena od vlog nove evropske mreže uradnikov za zvezo za priseljevanje .

5.OKREPLJENO UPRAVLJANJE ZUNANJIH MEJA Komisija je od leta 2016 skupaj z Evropsko agencijo za mejno in obalno stražo in državami članicami nadaljevala delo v zvezi z izvajanjem uredbe o evropski mejni in obalni straži pri prizadevanju za evropsko integrirano upravljanje meja kot skupno odgovornost Agencije in nacionalnih organov. Eden od pomembnih vidikov je delo nove agencije pri zagotavljanju, da so standardi Unije za upravljanje meja zagotovljeni na vseh zunanjih mejah, vključno z oblikovanjem mehanizma za pritožbe, ki ga bo obravnaval neodvisni uradnik za temeljne pravice. Evropska agencija za mejno in obalno stražo je danes v središču prizadevanj EU za podporo državam članicam pri varovanju zunanjih meja. Kar zadeva praktični odziv, je bil skupaj z naborom opreme za hitro odzivanje ustanovljen nabor za hitri odziv, ki ga sestavlja 1 500 mejnih policistov in drugih ustreznih članov osebja, uporablja pa se v nujnih primerih na zunanjih mejah katere koli države članice. Agencija hkrati še naprej zagotavlja operativno pomoč državam članicam na glavnih migracijskih poteh na zunanjih morskih in kopenskih mejah, vključno z vračanjem. Do sredine oktobra 2019 je bilo poleg opreme skupno napotenih skoraj 1 400 mejnih policistov in drugih strokovnjakov . Poleg tega Agencija od leta 2016 za podporo nadzora na mejah EU uporablja tudi opazovanje s sateliti v okviru programa Copernicus. Poleg tega je Agencija zadolžena za izvajanje letnih ocen ranljivosti, da bi ocenila zmogljivost in pripravljenost držav članic za soočanje z grožnjami in izzivi na zunanjih mejah. To vključuje oceno opreme, infrastrukture, proračuna in finančnih virov držav članic ter tudi načrte izrednih ukrepov za obravnavo morebitnih kriznih razmer na zunanjih mejah. Agencija izda priporočila glede zmogljivosti držav članic za nadzor meja. V ta namen je Agencija take ocene opravila za vse države članice v treh letnih ciklih za leta 2017, 2018 in 2019 ter priporočila konkretne ukrepe v zvezi z ugotovljenimi ranljivostmi v skupno 131 primerih, ki s katerimi se od zadevnih držav članic zahteva, da sprejmejo ustrezne ukrepe, kot so povečanje njihovih zmogljivosti ali prilagoditev napotitve človeških virov in opreme ter njihova uporaba za ublažitev navedenih ranljivosti. Agencija pozorno spremlja izvajanje teh priporočil. Drugi ključni vidik uredbe iz leta 2016 je bil omogočiti obdelavo osebnih podatkov, ki jih Agencija zbira za namene analize tveganja ter posredovanja agencijam EU in državam članicam. Evropska agencija za mejno in obalno stražo poleg tega zagotavlja podporo tretjim državam in prispeva k napotitvi državljanov tretjih držav, ki potrebujejo mednarodno zaščito, ob zagotavljanju notranje varnosti EU. Komisija je s petimi državami Zahodnega Balkana sklenila sporazume o statusu, da bi omogočila napotitve z izvršilnimi pooblastili na njihovih ozemljih. Sporazum z Albanijo je začel veljati 1. maja 2019, skupine mejnih policistov pa so bile hitro napotene na albansko-grško mejo. Sporazum s Črno goro je bil podpisan 7. oktobra in je zdaj odvisen od soglasja Evropskega parlamenta. Drugi sporazumi so bili parafirani s Severno Makedonijo (julija 2018), Srbijo (septembra 2018) ter Bosno in Hercegovino (januarja 2019) in čakajo na podpis. Evropski parlament in Svet sta marca 2019 dosegla dogovor o dodatno okrepljeni in v celoti opremljeni evropski mejni in obalni straži, nova uredba pa naj bi začela veljati v začetku decembra 2019. Ključni operativni novi elementi bodo vzpostavitev stalne enote z 10 000 operativnimi člani, ki bo izvajala izvršilna pooblastila, in razvoj lastnega nabora opreme Agencije. Vrednost nove zakonodaje prav tako poudarjajo nenehne težave pri zagotavljanju zadostne podpore, pri čemer Agencija poziva države članice, naj zagotovijo strokovno znanje in izkušnje za nujne operacije na mejah, med drugim v Grčiji, Španiji in Bolgariji. Ponavljajoče se nezadostne zaveze držav članic so privedle do notranje prerazporeditve človeških virov in tehnične opreme s strani držav članic gostiteljic, ki jih financira Agencija. To lahko začasno nadomesti dejanske vrzeli, vendar ni v skladu s skupno odgovornostjo pristojnih organov vseh držav članic in Agencije za učinkovito varovanje zunanjih meja. Agencija bo imela tudi večja pooblastila na področju vračanja in bo tesneje sodelovala s tretjimi državami, vključno s tistimi zunaj neposrednega sosedstva EU. S to okrepitvijo bo agencija dosegla pravo raven ambicij, da se odzove na skupne izzive, s katerimi se Evropa sooča pri upravljanju migracij in zunanjih meja. Po sprejetju pravil o interoperabilnosti informacijskih sistemov in ključnih novih informacijskih sistemih napredujejo številna orodja za okrepljen nadzor meja. To bo zapolnilo informacijske vrzeli in mrtve točke, tako da bo pripomoglo k odkrivanju več identitet in preprečevanju goljufij v zvezi z identiteto. Komisija podpira države članice pri izvajanju, da bi zagotovila popolno interoperabilnost informacijskih sistemov EU za upravljanje varnosti, meja in migracij do konca leta 2020. Hitro sprejetje vse povezane zakonodaje s strani Evropskega parlamenta in Sveta bo bistvenega pomena za učinkovit sistem, ki bo zapolnil informacijske vrzeli in zagotavljal najboljšo uporabo teh ključnih orodij. To vključuje tekoča pogajanja o reviziji vizumskega informacijskega sistema, sistemu Eurodac in s tem povezanih sprememb Evropskega sistema za potovalne informacije in odobritve. 6.PRAVNI OKVIR, PRESELITEV, VIZUMI IN ZAKONITE POTI Potreba po reformiranem skupnem evropskem azilnem sistemu je bila ena od najbolj očitnih spoznanj o krizi iz leta 2015, zlasti potreba po boljšem načinu za dodelitev odgovornosti za obravnavo prošenj za azil državi članici prvega vstopa v razmerah množičnih prihodov. V razpravah v zvezi z reformo dublinske uredbe, ki je bila predlagana leta 2016, skupaj s šestimi drugimi predlogi za reformo azilne zakonodaje, so bili preučeni različni načini, na katere bi lahko države članice izkazale solidarnost v primeru potrebe. Dosežen je bil znaten napredek pri predhodnem dogovoru o petih od sedmih predlogov. Vendar je večina držav članic vztrajala pri celostnem pristopu, zato je treba najti rešitev za ključne elemente dublinske uredbe in uredbe o azilnem postopku. Evropski parlament je sprejel cel niz pooblastil. Preselitev je varna in zakonita alternativa nedovoljenim in nevarnim potem za begunce ter dokaz evropske solidarnosti s tretjimi državami, ki gostijo veliko število oseb, ki bežijo pred vojno ali preganjanjem. Do sprejetja predlaganega okvira Unije za preselitev obstajajo začasni programi. Od leta 2015 je bilo preseljenih skoraj 63 000 beguncev. V okviru sedanjega programa EU za preselitev se je 20 držav članic zavezalo, da bodo zagotovile več kot 50 000 mest osebam, ki pomoč najbolj potrebujejo. Do 7. oktobra 2019 je bilo izvedenih 39 000 preselitev (78 % vseh obljubljenih). Države članice morajo ohraniti zagon in zagotoviti, da bodo preostale zaveze izpolnjene pred iztekom programa ob koncu leta. Države članice so se odzvale na poziv Komisije, naj se preselitve nadaljujejo tudi v letu 2020, in sicer so se že zavezale, da bodo leta 2020 ponudile približno 30 000 mest za preselitev. To potrjuje stalno zavezanost držav članic preselitvi, ki predstavlja varno in zakonito pot v EU. Turčija, Libanon in Jordanija ostajajo tri države z največjim številom preselitev v Evropo; prizadevanja se osredotočajo tudi na države na osrednjesredozemski poti, zlasti na Egipt, Niger/Libijo in Čad. Posebne prednostne naloge bi morale biti preselitve iz mehanizmov za nujni tranzit v Nigru in Ruandi. Nedavno revidirani vizumski zakonik zaključuje reformo pravil o schengenskih vizumih, ki jo je Komisija začela marca 2018, s čimer je olajšala postopek izdaje vizumov za dobroverne potnike ali kratkoročno bivanje, hkrati pa okrepila varnostne standarde in zmanjšala nedovoljene migracije. To bi bilo dopolnjeno s hitrim dogovorom med Evropskim parlamentom in Svetom o predlogu Komisije za nadgradnjo vizumskega informacijskega sistema. Pri politiki in instrumentih na področju zakonite migracije, zlasti za privabljanje talentov iz držav zunaj EU, je bil v zadnjih letih dosežen velik napredek. To je imelo resničen učinek: tako je na primer reforma pravil o priseljevanju iz leta 2016 za študente, raziskovalce, pripravnike in prostovoljce pripomogla k temu, da se je število državljanov tretjih držav, ki pridejo v EU na študij, povečalo z malo manj kot 200 000 leta 2011 na 320 000 leta 2018. Žal so pogajanja o predlagani reformi za povečanje privlačnosti modre karte EU in povečanje konkurenčnosti EU zastala. Hkrati je bil okvir za zakonite migracije na ravni EU kot celote ocenjen na podlagi celovite ocene („preverjanje ustreznosti“). Rezultati bodo vključeni v aktualni razmislek o naslednjih korakih. Hkrati je bil dosežen konkreten napredek na tem področju, in sicer z razvojem pilotnih projektov za zakonite migracije, ki so jih države članice zasnovale skupaj s ključnimi partnerskimi državami izvora in tranzita, podprla pa jih je tudi Komisija. Ti so namenjeni usklajevanju novih znanj in spretnosti državljanov tretjih držav s potrebami trga dela v EU. Trenutno se izvaja pet pilotnih projektov o zakonitih migracijah s sredstvi EU za izvajanje programov krožne in dolgoročne mobilnosti za mlade diplomante in delavce iz izbranih partnerskih držav (Egipta, Maroka, Nigerije in Tunizije). Poleg koristi, ki jih lahko ti pilotni projekti neposredno prinesejo tretjim državam in migrantom, lahko tudi dodatno spodbudijo sodelovanje partnerskih držav pri učinkovitem upravljanju migracij. Komisija zato še naprej spodbuja države članice, naj še naprej razvijajo pilotne projekte, s katerimi se bo geografska osredotočenost razširila prek severne Afrike (kar je bil glavni cilj doslej). Komisija je znatno povečala svojo podporo državam članicam in vsem ustreznim deležnikom na področju vključevanja prek financiranja, usklajevanja politik ter spodbujanja izmenjave izkušenj in praks. Od začetka izvajanja akcijskega načrta za vključevanje leta 2016 je bilo sprejetih več ukrepov na različnih področjih: izobraževanja, vključevanja na trg dela, omogočanja dostopa do osnovnih storitev in spodbujanja sodelovanja. Na področju vključevanja na trg dela je Komisija razvila orodje za profiliranje znanj in spretnosti za državljane tretjih držav ter tesno sodelovala s socialnimi in gospodarskimi partnerji pri izvajanju evropskega partnerstva za vključevanje za izboljšanje vključevanja beguncev na trg dela , pri čemer se je izvajalo več ukrepov in pobud v številnih državah članicah, pa tudi v zasebnem sektorju prek pobude „delodajalci z združenimi močmi za spodbujanje vključevanja“. Komisija je povečala tudi svojo podporo lokalnim in regionalnim organom, ki imajo vodilno vlogo pri vključevanju migrantov v naše skupnosti. Pred kratkim je začelo delovati osem velikih mrež mest in regij, ki delujejo na področju vključevanja. Komisija je tudi združila moči z Odborom regij, ki je sprožil pobudo Mesta in regije za vključevanje migrantov , platformo za evropske župane in regionalne voditelje za izmenjavo pozitivnih primerov. Okrepila je tudi podporo državam članicam prek evropske mreže za vključevanje, tako da je začela izvajati tri projekte vzajemne pomoči, da bi spodbudila vzajemno podporo med državami članicami za vzpostavitev nove politike ali programa vključevanja. 7.ZAKLJUČEK To poročilo povzema stalna prizadevanja EU za obravnavanje izziva migracij od začetka krize leta 2015. EU je lahko upravljala tokove, zmanjšala število prihodov in reševala življenja, s svojim celovitim pristopom je vzpostavila nova orodja ter dokazala pripravljenost za izkazovanje solidarnosti in odgovornosti, hkrati pa zagotavljala praktično podporo na terenu. EU še naprej ščiti migrante in begunce, državam članicam, ki so pod največjim pritiskom, pomaga vzpostaviti močno zunanjo mejo in tesno sodeluje s partnerji po vsem svetu. Vse to delo je ustvarilo temelje migracijske politike EU, ki so precej močnejši kot v času, ko je izbruhnila kriza leta 2015.