[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 13.3.2007

COM(2007) 99 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Strategija potrošniške politike EU 2007–2013 Usposabljanje potrošnikov, izboljševanje blaginje potrošnikov, učinkovito varstvo potrošnikov

{SEC(2007) 321}{SEC(2007) 322}{SEC(2007) 323}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

Strategija potrošniške politike EU 2007–2013 Usposabljanje potrošnikov, izboljševanje blaginje potrošnikov, učinkovito varstvo potrošnikov

(Besedilo velja za EGP) |

POVZETEK

Vseh 493 milijonov potrošnikov EU je v ospredju treh glavnih izzivov, s katerimi se sooča EU: rast, delovna mesta in potreba po ponovnem povezovanju z njenimi državljani. So življenjska sila gospodarstva, saj njihova potrošnja predstavlja 58 % BDP EU. Zaupljivi, obveščeni in usposobljeni potrošniki so gonilna sila gospodarskih sprememb, saj njihova izbira spodbuja inovacije in učinkovitost. V vlogi potrošnikov lahko državljani v vsakdanjem življenju tudi najbolj neposredno vzpostavijo stik z EU in izkusijo prednosti EU.

V odgovor na te izzive je treba potrošnike opremiti s sposobnostmi in orodji, da lahko odigrajo svojo vlogo v sodobnem gospodarstvu; organizirati trge, da delajo za potrošnike, in zagotoviti učinkovito varstvo pred tveganji in nevarnostmi, ki jim potrošniki kot posamezniki ne morejo biti kos.

Notranji trg igra glavno vlogo pri soočanju z gospodarskimi izzivi Evrope in doseganju otipljivih koristi za državljane EU. Toda potrošniško razsežnost notranjega trga in zlasti maloprodajnih trgov je treba še bolj okrepiti. Nov gospodarski, socialni, okoljski in politični okvir zahteva spremembo usmeritve politike EU k potrošnikom.

V skladu s sporočilom Komisije za spomladansko zasedanje Evropskega sveta o pregledu enotnega trga[1] bo potrošniška politika EU v ospredju naslednje faze notranjega trga.

Notranji trg lahko postane največji maloprodajni trg[2] na svetu. Trenutno je v veliki meri še razdrobljen in tako namesto enega obstaja 27 mini nacionalnih trgov. Revolucija elektronske trgovine, ki še vedno ni dosegla kritičnih razsežnosti, je preoblikovala potencial integracije maloprodajnih trgov v EU ter močno spodbudila konkurenčnost in razvila priložnosti za državljane EU. Medtem ko je tehnoloških sredstev vse več, vedenje podjetij in potrošnikov močno zaostaja zaradi ovir notranjega trga in pomanjkanja zaupanja v čezmejno nakupovanje.

Poleg odpravljanja razdrobljenosti notranjega trga je potrebna tudi močnejša potrošniška razsežnost za izboljševanje delovanja potrošniških trgov. Končni rezultati za potrošnike v gospodarskem in negospodarskem smislu pravzaprav pokažejo, ali trgi izpolnjujejo pričakovanja potrošnikov ali ne. Trgi, ki se učinkoviteje odzivajo na povpraševanje potrošnikov, so bolj konkurenčni in inovativni, prav tako pa so bolj uglašeni z življenjem in cilji državljanov EU. Potrošniška politika EU lahko pomaga preusmeriti pravno ureditev na cilje, osredotočene na državljane. Prav tako lahko obravnava tržne neuspehe, ki škodijo blaginji potrošnikov ter njihovemu socialnemu in gospodarskemu vključevanju, in sicer tako, da zagotovi dostop do bistvenih storitev po ugodnih cenah. Lahko poskrbi za tržna orodja in tako državljanom v vlogi potrošnikov omogoči, da sprejemajo trajnostne ekološke odločitve. Prav tako lahko igra vlogo pri zagotavljanju osnovnih evropskih vrednot, kot so pravičnost, odprtost, solidarnost, trajnost in preglednost, ter jih pomaga širiti po vsem svetu.

Ta program je zelo ambiciozen za relativno mlado politiko EU. Toda potrebna orodja so na voljo. V obdobju 2007–2013 ima potrošniška politika edinstveno priložnost, da pomaga EU pri soočanju z izzivi na področju rasti in delovnih mest ter pri ponovnem povezovanju z njenimi državljani.

Politika EU bo uspešna, če bo do 2013 lahko vsem državljanom EU prepričljivo dokazala, da lahko nakupujejo kjer koli v EU, v trgovini na vogalu ali na internetu, ter da so pri tem enako učinkovito zaščiteni pred nevarnimi proizvodi ali goljufivimi trgovci; in če bo vsem maloprodajnim trgovcem, zlasti malim in srednjim podjetjem, lahko dokazala, da lahko trgujejo kjer koli na podlagi enotnih, preprostih predpisov.

Aprila 2005 je Komisija sprejela skupno strategijo politike zdravja in varstva potrošnikov za obdobje 2007–2013[3]. V odziv na zahteve zainteresiranih strani, Sveta in Evropskega parlamenta ta strategija še naprej razvija strategijo za potrošniško politiko. Analiza glavnih rezultatov strategije potrošniške politike 2002–2006 in ocena učinka sta predstavljeni v delovnih dokumentih služb.

UVOD IN GLAVNI IZZIVI

Kompleksni trgi, zadovoljni potrošniki

Potrošniška politika je vedno pogosteje na stičišču glavnih izzivov, s katerimi se soočajo evropski državljani, gospodarstvo in družbe. Zaradi izpopolnjevanja maloprodajnih trgov imajo potrošniki vedno večjo vlogo, prav tako pa imajo zaradi tega vedno večjo odgovornost pri urejanju lastnih poslov. Medtem ko lahko imajo mnogi potrošniki koristi od tega, pa najbolj ranljive skupine niso tako dobro opremljene – rast potrošnje pri otrocih in starejših povečuje tudi število bolj ranljivih potrošnikov. Še nikoli ni bilo takšne potrebe po zaupljivih potrošnikih kot gonilni sili gospodarstev.

Storitve na splošno in zlasti liberalizirane storitve se bodo še naprej razvijale skupaj z vedno večjo liberalizacijo elektrike, plina, poštnih storitev in telekomunikacij. Sicer lahko pričakujemo znatne koristi, vendar se bodo ob prehodu potrošniki in zakonodajalci morali soočiti z izzivom, kako zagotoviti najvišjo možno mero blaginje za potrošnike. Blago in storitve bodo vse bolj povezani med seboj.

Tehnološka revolucija, ki sta jo prinesla internet in digitalizacija, se bo prav tako vse hitreje širila. Glavna gonilna sila je zagon širokopasovne tehnologije, ki bo verjetno bistveno pospešil razvoj elektronskega trgovanja. Elektronsko trgovanje lahko izboljša blaginjo potrošnikov, in sicer tako, da omogoča dostop do širšega izbora proizvodov, spodbuja cenovno konkurenčnost in odpira nove trge. Prav tako prinaša veliko novih izzivov za potrošnike, podjetja in varstvo potrošnikov. Na ta način je oslabljen primež, v katerem tradicionalno oglaševanje in maloprodajni mediji držijo potrošniške trge. To bo tradicionalne modele ureditve, samoregulacije in izvrševanja zakonodaje postavilo pod vprašaj. Mala in srednja podjetja bodo imela bolj neposreden dostop do potrošnikov, blago in storitve pa bodo vse bolj prilagojeni posamezniku. Toda tradicionalne pravice potrošnikov bodo vse manj prilagojene digitalni dobi.

Globalizacija proizvodnje se bo prav tako nadaljevala, zaradi česar se bo vse več v EU potrošenega blaga uvažalo. Trgovci bodo s potrošniki EU vse pogosteje trgovali prek elektronskega trgovanja kjer koli na svetu. To povečuje izziv, prav tako pa tudi potrebo po zagotovitvi učinkovitega nadzora trga.

Vloga potrošniške politike EU

Notranji trg lahko v gospodarskem smislu postane največji maloprodajni trg na svetu. Potrošniška politika EU zato igra glavno vlogo pri obravnavanju sprememb, navedenih v 2.1. Lahko obravnava težave, ki jih posamezniki sami ne morejo rešiti. Lahko zagotovi, da so blago in storitve varni ter trgi pravični in pregledni, tako da lahko potrošniki sprejemajo utemeljene odločitve, goljufivi trgovci pa so izključeni. Potrošniška politika lahko potrošnikom omogoči, da sprejemajo racionalne odločitve in prevzamejo odgovornost za krepitev lastnih interesov. Z zaupanjem potrošnikov v delovanje notranjega trga bo EU postala zaupanja vreden naslov za elektronsko trgovanje po vsem svetu.

Vloga EU pri obvladovanju teh sprememb se bo še naprej povečevala. Notranji trg je še vedno temeljni okvir za potrošniško politiko, ki pa je prav tako bistvenega pomena za izboljševanje delovanja notranjega trga. Širitvi notranjega trga v letih 2004 in 2007 sta prinesli nove izzive. Ker so te države članice šele pred kratkim razvile odprte trge in sprejele predpise za varstvo potrošnikov, pravice in dolžnosti iz potrošniške politike EU niso tako globoko zakoreninjene v vedenju potrošnikov, organov za izvrševanje zakonodaje in podjetij.

Maloprodajni trgi so v veliki meri še vedno razdrobljeni na nacionalni trge, čeprav v vedno večjem številu sektorjev, na primer za letalski promet in glasbo, tehnoloških ovir za integriran maloprodajni trg EU ni več. Obstaja torej možnost za širjenje maloprodajnih trgov na ravni EU. Odpiranje čezmejnih maloprodajnih trgov je ključ do razvoja potenciala maloprodajnega notranjega trga. Čezmejno nakupovanje se razvija kot verodostojna alternativa nacionalnim trgom, zato imajo potrošniki več izbire, nacionalni trgi pa več konkurence. Ta „integracijski učinek“ ne zahteva, da vsi potrošniki ali večina nakupujejo v drugih državah. Izkušnje Komisije pri odpravljanju ovir za čezmejno prodajo novih vozil kažejo, da je čezmejno nakupovanje kot verodostojna alternativa dovolj, da se konkurenčnost na nacionalnih trgih poveča.

Obstajajo znaki, da čezmejni maloprodajni trg v EU raste. Leta 2006 je 26 % potrošnikov opravilo vsaj en čezmejni nakup v preteklih dvanajstih mesecih v primerjavi z 12 % leta 2003[4]. Elektronsko trgovanje postaja vse bolj priljubljen prodajni kanal: leta 2006 je 27 % vseh potrošnikov opravilo nakup prek elektronskega trgovanja, toda samo 6 % je opravilo čezmejni nakup. 50 % potrošnikov z internetno povezavo doma je opravilo nakupe prek elektronskega trgovanja, toda le 12 % je nakupovalo čez mejo. 57 % maloprodajnih trgovcev EU (večinoma mala in srednja podjetja) posluje prek elektronskega trgovanja in 49 % bi jih bilo pripravljeno poslovati čez mejo v vsaj eni državi EU[5]. Toda samo 29 % jih to možnost dejansko uporablja. Številke za finančne storitve so še bolj presenetljive: 26 % potrošnikov je prek interneta kupilo finančne storitve od prodajalca ali ponudnika s sedežem v njihovi matični državi, toda le 1 % jih je tak nakup opravilo čez mejo. Te številke kažejo na potrebo po ukrepih za povečanje zaupanja potrošnikov v maloprodajno stran notranjega trga.

Obstajajo številne ovire za popolno oblikovan maloprodajni notranji trg – poleg pomanjkanja zaupanja obstajajo tudi zakonodajne ovire. Nacionalna potrošniška politika teh problemov ne more rešiti sama. Narejen je bil že prvi korak k odpravljanju največjih težav – direktiva o nepoštenih poslovnih praksah[6], uredba o sodelovanju na področju varstva potrošnikov[7] in mreža evropskih centrov za varstvo potrošnikov[8] so dober začetek. Uvedba eura je prav tako močno olajšala čezmejno primerjavo cen za potrošnike. Vendar pa še vedno obstajajo velike ovire, predvsem na področju potrošniških pogodb in pravnih sredstev.

Pogodba določa tudi integracijo potrošniških interesov v vse politike EU. V skladu s sporočilom Komisije o pregledu enotnega trga bi morala potrošniška razsežnost igrati večjo vlogo pri razvoju vseh politik, povezanih z enotnim trgom.

CILJI

V obdobju 2007–2013 ima potrošniška politika edinstveno priložnost, da pomaga EU pri soočanju z izzivi tako na področju rasti in delovnih mest kot pri ponovnem povezovanju z njenimi državljani. Komisija bo v tem obdobju imela tri glavne cilje:

- Okrepiti potrošnike EU. Če je potrošnikom dovoljeno prijeti za krmilo, lahko to koristi državljanom, obenem pa lahko močno spodbudi konkurenčnost. Usposobljeni potrošniki potrebujejo pravo izbiro, natančne informacije, preglednost trga in zaupanje, ki izhaja iz učinkovitega varstva in trdnih pravic.

- Izboljšati blaginjo potrošnikov EU v smislu cen, izbire, kakovosti, raznovrstnosti, dostopnosti in varnosti. Blaginja potrošnikov je jedro dobro delujočih trgov.

- Učinkovito zavarovati potrošnike pred resnimi tveganji in nevarnostmi, ki jim kot posamezniki ne morejo biti kos. Visoka raven varstva pred temi tveganji je bistvenega pomena za zaupanje potrošnikov.

Cilj Komisije je na ta način do leta 2013 doseči bolj integriran in učinkovitejši notranji trg, zlasti maloprodajno razsežnost. Potrošniki bodo na podlagi enako visoke ravni varstva imeli enako visoko raven zaupanja v proizvode, trgovce, tehnologijo in prodajne metode na maloprodajnih trgih po vsej EU. Potrošniški trgi bodo konkurenčni, odprti, pregledni in pravični. Proizvodi in storitve bodo varni. Potrošniki bodo imeli dostop do osnovnih storitev po ugodnih cenah. Trgovci, zlasti mala in srednja podjetja, bodo lahko na preprost način tržili in poslovali s potrošniki po vsej EU.

Pri doseganju teh treh ciljev bodo Komisijo vodili zadevni členi Pogodbe, prav tako vključeni v operativne cilje novega finančnega programa za varstvo potrošnikov 2007–2013[9], ki določa pravni okvir za izdatke potrošniške politike EU v času izvajanja strategije.

(a) Zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov s preprostim pravnim okvirom, izboljšanimi dokazi, boljšimi posvetovanji in boljšim zastopanjem interesov potrošnikov.

(b) Zagotoviti učinkovito uporabo predpisov, predvsem prek sodelovanja pri izvrševanju zakonodaje, obveščanju, izobraževanju in pravnih sredstvih.

Čeprav so finančna sredstva za potrošniško politiko omejena, program ponuja veliko različnih instrumentov za podpiranje prednostnih nalog, navedenih v nadaljevanju, zlasti na področju izvrševanja zakonodaje, obveščanja in izobraževanja.

PREDNOSTNE NALOGE

Ti cilji odražajo visoko stopnjo stalnosti glede na prejšnje cilje potrošniške politike EU. V obdobju 2007–2013 bo doseganje teh ciljev pospešeno v primerjavi s preteklostjo, spremenile pa se bodo tudi prednostne naloge. Predvsem potrošniška politika EU bo delovala skupaj z drugimi politikami na ravni EU. Prav tako se bo spodbujalo tesnejše sodelovanje z državami članicami kot odraz vedno večje medsebojne odvisnosti potrošniške politike EU in nacionalnih potrošniških politik. Po nekaterih domnevah je zaradi razmer za potrošnike v 12 novih državah članicah potrebna popolnoma ločena strategija[10]. Komisija je med posvetovanjem o tem dokumentu naletela na nizko podporo za to stališče. Pri doseganju prej navedenih ciljev se bo potrošniška politika EU osredotočila na naslednje prednostne naloge:

Boljše spremljanje potrošniških trgov in nacionalnih potrošniških politik

Boljša pravna ureditev in potreba po ponovnem povezovanju z državljani EU zahtevata širši razvoj orodij in kazalnikov spremljanja za ocenjevanje delovanja trga z vidika potrošnika. Oblikovalci politike morajo za boljšo pravno ureditev tudi bolje razumeti vedenje potrošnikov. Potrebna so orodja za spremljanje trgov v smislu osnovnih rezultatov, kot so varnost, zadovoljstvo, cena in pritožbe, pa tudi za boljše spremljanje integracije maloprodajnega notranjega trga in učinkovitosti nacionalnih režimov potrošniške politike. Potrošniško politiko je treba upoštevati pri uveljavljanju lizbonske strategije na ravni EU in nacionalni ravni, da se prizna pomemben prispevek nacionalne potrošniške politike h konkurenčnosti. Oblikovalci in izvajalci politik na področju varstva potrošnikov in konkurenčnosti na ravni EU in nacionalni ravni morajo tesneje sodelovati, da bi dosegli svoj skupni cilj – blaginjo potrošnikov.

Boljša pravna ureditev na področju varstva potrošnikov

Obstoječi predpisi na področju varstva potrošnikov na ravni EU zagotavljajo osnovno varstvo potrošnikov v vseh državah članicah. V mnogih državah so temelj nacionalnih režimov za varstvo potrošnikov. Kljub temu pa veliko potrošnikov ne ve, koliko EU prispeva k temu, čeprav to dejansko vpliva na njihovo vsakdanje življenje. V preteklih dvanajstih mesecih je na primer kar 15 % potrošnikov vrnilo pomanjkljiv proizvod[11], kar je pravica, ki jo zagotavljajo predpisi EU. Predpisi EU so prav tako vse slabše prilagojeni digitalni gospodarski revoluciji pri proizvodih, storitvah in v maloprodajnih kanalih. Komisija je pred kratkim uvedla obširna posvetovanja[12].

Večina obstoječih predpisov EU na področju varstva potrošnikov temelji na načelu „minimalnega usklajevanja“. V zakonodaji je državam članicam izrecno priznana pravica, da uvedejo strožje predpise od temeljnih predpisov EU. Ta pristop je bil popolnoma upravičen v času, ko so se pravice potrošnikov med državami članicami močno razlikovale, elektronsko trgovanje pa še ni obstajalo. Prejšnja strategija[13] je določila nov pristop, ki temelji na „popolnem usklajevanju“. To preprosto pomeni, da zakonodaja v svojem danem obsegu ne sme dovoliti nadaljnjih predpisov na nacionalni ravni, da bi lahko izboljšala notranji trg in zavarovala potrošnike.

Nedavno objavljena zelena knjiga Komisije je predlagala tri glavne možnosti: popolno uskladitev, po možnosti za vsak primer posebej dopolnjeno z vzajemnim priznavanjem nekaterih nebistvenih vidikov, ki niso v celoti usklajeni; minimalno usklajevanje z vzajemnim priznavanjem; minimalno usklajevanje s pristopom države porekla.

V prihodnje bosta vsak zakonodajni problem in potreba po kakršnem koli predlogu še naprej obravnavana po lastnih merilih, upošteval pa se bo tudi celoten obseg zakonodajnih instrumentov. Če se bodo zakonodajni predlogi izkazali kot ustrezen odgovor, bo pristop Komisije ciljno usmerjena popolna uskladitev predpisov na področju varstva potrošnikov na ustrezno visoki ravni. Komisija bo prav tako izvedla obširno oceno učinka kakršnega koli zakonodajnega predloga in tesno sodelovala z zainteresiranimi stranmi, da bo lahko v celoti razumela učinek različnih možnosti in dosegla soglasje o naslednjih ukrepih, tako da lahko potrošniška politika služi kot model boljše pravne ureditve.

Izbira EU je jasna: če misli resno s svojim programom na področju rasti in delovnih mestih, potrebuje dobro delujoč notranji trg. Dobro delujoč notranji trg zahteva usklajevanje nekaterih vidikov. Usklajevanje pa ni možno brez pripravljenosti držav članic, da prilagodijo nekatere prakse in predpise. Komisija obenem ne bo spodbujala usklajevanja na nizki ravni. Vedno si bo prizadevala za visoko raven varstva potrošnikov.

Boljše izvrševanje zakonodaje in pravnih sredstev

Prejšnja strategija je imela velik poudarek na izvrševanju zakonodaje, kar se bo nadaljevalo tudi v prihodnje. Uporaba prava varstva potrošnikov zahteva ukrepanje mnogih sodelujočih strani: potrošnikov, trgovcev, medijev, potrošniških nevladnih organizacij ter samoregulatornih in javnih organov. Ukrepi bodo osredotočeni na izvajanje že začetih pobud, zapolnjevanje še vedno obstoječih vrzeli ter zagotavljanje usklajevanja in skladnosti. Komisija bo učinkovitost nacionalnih režimov za izvrševanje zakonodaje spremljala tudi s pomočjo raziskav in drugih orodij.

Bolje obveščeni in poučeni potrošniki

EU lahko v tesnem sodelovanju z državami članicami bistveno prispeva k nacionalnim, regionalnim in lokalnim prizadevanjem za obveščanje in poučevanje potrošnikov. Zlasti mreža evropskih potrošniških središč se mora razvijati še naprej kot vmesni člen med EU in potrošniki.

Postavljanje potrošnikov v ospredje drugih politik in področij pravne ureditve EU

Na potrošnike neposredno vplivajo mnoge politike EU, kot so notranji trg, podjetništvo, okolje, finančne storitve, transport, konkurenčnost, energija in trgovina. Napredek je bil dosežen pri integraciji interesov potrošnikov, predvsem na področju varnosti proizvodov, transporta, telekomunikacij, energije in konkurenčnosti. V prihodnje bo treba graditi na teh dosežkih za bolj sistematično integracijo interesov potrošnikov.

Obravnavati je treba dve glavni vprašanji. Prvič, liberalizacija osnovnih storitev sicer prinaša znatne koristi za večino potrošnikov, vendar so še vedno potrebni varnostni ukrepi za tiste potrošnike, ki teh koristi nimajo. Ugoden dostop do osnovnih storitev za vse je bistvenega pomena za sodobno in prožno gospodarstvo, pa tudi za socialno vključevanje. Dokaz, da noben potrošnik ne bo zapostavljen, bo prav tako podkrepil politično podporo za ukrepe glede osnovnih storitev. Drugič, ukrepi na ravni EU zahtevajo tudi večji poudarek na spremljanju glavnih potrošniških trgov za zagotovitev pozitivnih rezultatov za potrošnike. Nenazadnje so za osnovne storitve potrebna tudi zagotovila o preglednosti trga in boljših mehanizmih za pritožbe in pravna sredstva.

UKREPI

Čeprav so te prednostne naloge specifične za potrošniško politiko EU , je ocena učinka prejšnje strategije[14] na nacionalne potrošniške politike pokazala, da obstaja visoka stopnja prekrivanja z nacionalnimi politikami. Za zagotovitev podrobnega usklajevanja z nacionalnimi potrošniškimi politikami bo obstoječa mreža potrošniške politike, ki jo sestavljajo visoki uradniki potrošniške politike, zagotovila forum za politično usklajevanje in razvoj.

Boljše spremljanje potrošniških trgov in nacionalnih potrošniških politik

Potrebna so številna nova orodja za razvoj potrošniško usmerjenega spremljanja notranjega trga. Kazalniki in statistični podatki bodo pripravljeni na naslednjih področjih: raven čezmejne trgovine od podjetja do potrošnika; zbliževanje/razhajanje cen, pravna usklajenost, zaupanje, pritožbe potrošnikov, cene, dostop in zadovoljstvo. Poleg tega bodo potekala prizadevanja za razvoj boljšega razumevanja vedenja potrošnikov, zlasti kako racionalni so potrošniki v praksi ter kako nanje vplivajo nove tehnologije in tržne prakse.

Za boljše razumevanje vedenja potrošnikov bo uporabljen tudi sedmi okvirni program za raziskave in tehnološki razvoj. V zvezi z gospodarskimi interesi potrošnikov in varnostjo proizvodov ter z živili in zdravjem so v načrtu ukrepi in sheme financiranja za zmanjševanje razdrobljenosti raziskovalnih dejavnosti na področju potrošništva z zbliževanjem strok, kot so ekonomija ter družbene in kognitivne vede. Krepitev te stroke bo Komisiji pomagala pri oblikovanju boljših politik in pravne ureditve na podlagi bolj empiričnega razumevanja vedenja potrošnikov v različnih politikah EU.

Razvijalo se bo tudi bolj sistematično spremljanje nacionalnih potrošniških politik z izvajanjem primerjalnih analiz. Komisija bo težila k razvoju potrošniško usmerjenih statistike in zbiranja podatkov v vseh politikah EU. Obstaja velika potreba po potrošniških statističnih podatkih in statističnih podatkih s strani povpraševanja. Eurostat igra bistveno vlogo pri zbiranju „trdnih“ potrošniških podatkov, kot so podatki o primerljivih cenah, in pri potrjevanju „mehkih“ statističnih podatkov.

Glavne prednostne naloge na področju varstva bodo sistem celotne EU za zbiranje usklajenih podatkov o proizvodih in storitvah, povezanih z nesrečami in poškodbami ; izboljševanje zbirke podatkov o tveganjih, povezanih z varnostjo proizvodov in storitev, in obstoječi skupni raziskovalni projekt EIS-Chem Risks (evropski informacijski sistem o „tveganjih v zvezi s kemikalijami v potrošniških proizvodih“).

Boljša pravna ureditev na področju varstva potrošnikov

Tekoči pregled je oblikovan tako, da bo posodobil predpise EU za varstvo potrošnikov ter poenostavil in izboljšal zakonodajno okolje za podjetja in potrošnike. Začetne ugotovitve in predlogi Komisije so predstavljeni v zeleni knjigi o pregledu pravnega reda Skupnosti o varstvu potrošnikov , sprejeti 8. februarja 2007. Če bodo nadaljnje dejavnosti potrdile predhodne ugotovitve, bo Komisija svoje predloge predstavila leta 2008. Vsakršni predlogi bodo prav tako predstavljali prve rezultate dela Komisije na skupnem referenčnem okviru za evropsko pogodbeno pravo.

Komisija bo obravnavala tudi probleme, specifične za posamezne direktive. Do sedaj so bile ugotovljene številne težave, povezane z dolgoročnimi turističnimi proizvodi, zato bo leta 2007 predlagana sprememba direktive o časovnem zakupu [15]. Nadaljevala se bodo tudi prizadevanja za zagotovitev sprejetja predloga[16] nove direktive o potrošniških kreditih . Komisija bo poročala o Direktivi 2002/65/ES o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo [17].

Komisija bo v letu 2007 poročala o izvajanju direktive o splošni varnosti proizvodov [18], ki vključuje izboljšano sledljivost proizvodov, delovanje nadzora trga, standardizacijo in prohibicijske ukrepe Skupnosti. „Novi pristop“ k pravni ureditvi za varnost proizvodov in direktiva o splošni varnosti proizvodov sta znatno povečala pomembnost standardov kot zakonodajnih orodij. Zato je nenehna podpora Evropskemu združenju za usklajevanje zastopanja potrošnikov pri standardizaciji bistvenega pomena za zagotavljanje sodelovanja potrošnikov v procesu standardizacije. Komisija si bo prav tako prizadevala, da bodo interesi potrošnikov EU zastopani tudi pri mednarodni standardizaciji.

Potrošnike organizacije na evropski ravni potrebujejo priložnost in sposobnost, da prispevajo k pobudam EU na področju varstva potrošnikov. Komisija bo zato še naprej sofinancirala operativno delovanje potrošniških organizacij na evropski ravni . Evropska posvetovalna skupina za potrošnike [19] bo ostala glavni forum Komisije za posvetovanja z nacionalnimi in evropskimi potrošniškimi organizacijami, obenem pa bodo ustanovljene strokovne skupine in forumi uporabnikov, kot so platforma za uporabnike FIN–USE ter podskupine Evropske posvetovalne skupine za potrošnike za finance in konkurenčnost.

Potrošniško gibanje se med državami članicami EU bistveno razlikuje po številčnosti, strukturi in sposobnosti. Komisija bo zato še naprej podpirala nacionalne potrošniške organizacije, zlasti v novih državah članicah, prek usposabljanj ne samo za osnovne spretnosti (upravljanje, lobiranje in pravo varstva potrošnikov), temveč tudi za bolj specializirana področja. Ta usposabljanja bodo še naprej organizirana na multilateralni podlagi. Močno potrošniško gibanje na nacionalni ravni je bistvenega pomena za močno potrošniško gibanje na ravni EU in dobro delujoče nacionalne trge. Komisija bo v okviru spremljanja nacionalnih režimov potrošniške politike posebno pozornost namenila nacionalni politiki v korist potrošniškega gibanja, zlasti v državah članicah, kjer je to gibanje najbolj šibko.

Boljše izvrševanje zakonodaje in pravnih sredstev

Izvajanje in izvrševanje zakonodaje

Komisija bo še naprej sodelovala z državami članicami za doseganje pravočasnega in enotnega prenosa direktive o nepoštenih poslovnih praksah v nacionalno zakonodajo.

Sodelovanje med javnimi organi, odgovornimi za izvrševanje predpisov o varstvu potrošnikov in varnosti proizvodov , je ključnega pomena za delovanje notranjega trga. Nadzorovanje trga in sistem hitrega obveščanja („RAPEX“) se bosta razvijala še naprej, saj število primerov kršitev vse bolj narašča (leta 2003 je bilo 67 uradnih obvestil, leta 2005 pa 701). Nadalje se bodo razvijala tudi orodja za gospodarske subjekte za obveščanje o nevarnih proizvodih. Komisija bo še naprej spodbujala Evropsko mrežo za varnost proizvodov in sofinancirala skupne ukrepe organov za izvrševanje z namenom poiskati najboljšo prakso obstoječega nadzora trga.

Izvajanje nove uredbe o sodelovanju na področju varstva potrošnikov bo radikalno spremenilo način sodelovanja organov za izvrševanje v državah članicah med njimi samimi in s Komisijo. Največji izziv v prihajajočih letih bo zagotoviti, da se že sprejeti bistveni pravni, institucionalni in upravni ukrepi učinkovito izvajajo in vodijo do učinkovitega praktičnega sodelovanja v korist potrošnikov in poštenih podjetij.

Pravna sredstva

Potrošniki za zadostno mero zaupanja v nakupovanje izven svoje države članice in za uživanje koristi notranjega trga potrebujejo zagotovilo, da imajo v primeru težav na voljo učinkovite mehanizme pravnih sredstev . Potrošniški spori zahtevajo prilagojene mehanizme, ki ne vključujejo stroškov in zamud, nesorazmernih z zadevno dejansko vrednostjo.

Komisija bo okrepila spremljanje in spodbujala uporabo obstoječih priporočil[20], ki vzpostavljajo število minimalnih zagotovil za sheme alternativnih rešitev sporov .

Direktiva o opustitvenih tožbah je vzpostavila skupen postopek, ki potrošniškim organom omogoča, da zaustavijo nezakonito prakso, ki je v nasprotju s skupnim interesom potrošnikov kjer koli v EU. Komisija bo v letu 2007 poročala o direktivi o opustitvenih tožbah[21] in začela z javnimi posvetovanji o njenem učinku. Komisija bo dokončala tudi študijo o dejanski situaciji. Prav tako bo obravnavala ukrepe v zvezi z mehanizmi kolektivnih pravnih sredstev za potrošnike v primeru kršitve predpisov o varstvu potrošnikov in protimonopolnih predpisov EU v skladu z zeleno knjigo o zasebnih odškodninskih tožbah iz leta 2005.

Bolje obveščeni in poučeni potrošniki

Cilj mreže evropskih potrošniških središč (ECC-Net) je povečati zaupanje potrošnikov s svetovanjem državljanom kot potrošnikom o njihovih pravicah in zagotavljanjem enostavnega dostopa do pravnih sredstev v čezmejnih primerih kršitev. Komisija bo še naprej sofinancirala in upravljala to mrežo skupaj z državami članicami ter ustanavljala centre v vsaki državi članici.

Zaključen bo krog informacijskih kampanj v novih državah članicah, namenjenih izboljševanju ozaveščenosti o pravicah potrošnikov in vlogi potrošniških nevladnih organizacij.

Komisija bo povečala število izvodov evropskega šolskega dnevnika ter vključila druga vprašanja, ki zanimajo mlade, zlasti trajnostno potrošnjo. Spodbujala bo razvoj novih izobraževalnih modulov za odrasle in posodobila obstoječe module[22], tako da bodo vključevali osnovna vprašanja s področja varstva potrošnikov. Prav tako bo na podiplomski ravni spodbujala razvoj modularnih, visoko kakovostnih izobraževalnih tečajev o vprašanjih s področja varstva potrošnikov.

Bolje usposobljeni in obveščeni potrošniki lahko lažje vnesejo spremembe v življenjski slog in vzorce potrošnje, kar prispeva k izboljšanju njihovega zdravja, bolj trajnostnemu življenjskemu slogu in gospodarstvu, ki temelji na nizkih emisijah ogljika. Potrošniki lahko bistveno pomagajo pri soočanju z ekološkimi izzivi, kot so sprememba podnebja, onesnaževanje zraka in vode ter raba zemlje in odpadki. Varstvo okolja in boj proti spremembam podnebja zahtevata boljše obveščanje na področjih, kot sta energija in prevoz, kjer lahko dobro obveščeni potrošniki dosežejo dejanske spremembe.

Postavljanje potrošnikov v ospredje drugih politik in področij pravne ureditve EU

Pregled enotnega trga je zahteval nadaljnje ukrepe v zvezi z maloprodajnimi finančnimi storitvami. Komisija je v nedavni preiskavi sektorja[23] prav tako ugotovila, da so maloprodajni bančni trgi še vedno razdrobljeni in da še vedno obstajajo ovire za konkurenco. Sprejela bo zeleno knjigo o maloprodajnih finančnih storitvah in belo knjigo o hipotekarnih kreditih. Analizirala bo ovire, s katerimi se srečujejo potrošniki, ko odpirajo, zapirajo ali spreminjajo bančne račune, ter reševala težave v zvezi s konkurenčnostjo v maloprodajnem bančnem sektorju.

Cilj Komisije je zagotoviti, da politika storitev splošnega interesa soobstaja z ustreznimi ukrepi v skladu z interesi potrošnikov. Prav tako bo poskrbela, da bodo po potrebi zagotovljene univerzalne storitve na ravni EU in držav članic. Komisija bo v svojem naslednjem sporočilu o storitvah splošnega interesa obravnavala vprašanje horizontalnih pravic potrošnikov pri vseh storitvah splošnega interesa. Prav tako bo še naprej krepila pravice in varstvo potrošnikov v sektorski zakonodaji za storitve splošnega interesa.

Komisija bo na podlagi pravic potnikov v letalskem sektorju oblikovala predloge za predpise v drugih sektorjih potniškega prometa, zlasti za potnike z zmanjšano mobilnostjo. Prav tako bo sprejela listino za uporabnike energije.

Komisija bo razvila boljše usklajevanje vprašanj in prednostnih nalog različnih zadevnih politik, ki obravnavajo zaščito potrošnikov pri proizvodih, ki niso živila (npr. varstvo potrošnikov, zdravje, podjetništvo in industrija, okolje, prevoz) in varnost (npr. letalski prevoz).

Skupaj z evropsko posvetovalno skupino za potrošnike bo Komisija še naprej zagotavljala sodelovanje potrošnikov v vseh zadevnih skupinah politik in načeloma bodo stroški sodelovanja potrošnikov v vseh takšnih skupinah povrnjeni iz proračunskih sredstev vsakega političnega področja. Proučila bo tudi, kako vključiti zainteresirane strani na področju potrošniške politike, da bodo aktivneje sodelovale v posvetovanjih, organiziranih v okviru drugih politik EU, o predlogih, ki imajo velik vpliv na potrošnike[24]. Vsaka služba Komisije, ki se ukvarja z interesi potrošnikov, bo določila uradnika za odnose s potrošniki , kot ga je že določila služba za konkurenčnost, in se tako povezala z zainteresiranimi potrošniki ter zagotovila, da bo vsako politično področje zbralo potrebne podatke za spremljanje učinka svojih politik na potrošnike.

Boljše varstvo potrošnikov EU na mednarodnih trgih

Organi za urejanje in izvajanje politik po celem svetu imajo skupni interes za sodelovanje pri odkrivanju nevarnih proizvodov , tveganj in pri izvajanju ocen tveganj. Komisija je leta 2005 sklenila sporazuma o sodelovanju na področju varnosti potrošniških proizvodov s Komisijo ZDA za varnost potrošniških izdelkov in Splošno upravo za nadzor kakovosti, pregled in karanteno Ljudske republike Kitajske. Komisija bo okrepila sodelovanje z ameriškimi in kitajskimi organi na podlagi obstoječih sporazumov ter si po potrebi prizadevala za nove sporazume.

Ob rasti elektronskega trgovanja lahko goljufivi trgovci svobodno poslujejo tudi čez mejo. Uredba o nepoštenih poslovnih praksah določa mednarodne sporazume o vzajemni pomoči med EU in tretjimi državami. Komisija bo Svet zaprosila za pogajalska pooblastila za sprejem takšnih sporazumov z državami, kjer obstajajo močni maloprodajni trgovski tokovi in kjer obstaja interes za sodelovanje.

SKLEPI

Potrošniška politika ima edinstveno priložnost, da EU pomaga pri soočanju z izzivi tako na področju rasti in delovnih mest kot pri ponovnem povezovanju z njenimi državljani. Vizija Komisije je do leta 2013 dokazati vsem državljanom EU, da lahko nakupujejo kjer koli v EU, v trgovini na vogalu ali internetu, ter da so pri tem enako učinkovito zaščiteni; in dokazati vsem maloprodajnim trgovcem, da lahko trgujejo kjer koli na podlagi enotnih, preprostih predpisov.

Komisar za varstvo potrošnikov bo vsako leto predstavil dosežen napredek v svojem govoru ob evropskem dnevu potrošnikov (15. marec). Prav tako bo redno obveščal Svet, Parlament in države članice. Pred marcem 2011 bo Komisija sestavila vmesno poročilo, pred decembrom 2015 pa poročilo o naknadni oceni.

[1] ENOTNI TRG ZA DRŽAVLJANE Vmesno poročilo za spomladansko zasedanje Evropskega sveta leta 2007, Bruselj, 21.2.2007, COM(2007) 60.

[2] Maloprodajni trg, ki se imenuje tudi trg B2C (business-to-consumer [od podjetja do potrošnika]), vključuje gospodarske transakcije med gospodarskimi subjekti in končnimi potrošniki (potrošniki, ki delujejo izven svojega poklicnega življenja). Podjetja, ne glede na velikost, v vlogi kupcev niso vključena v to strategijo.

[3] „Bolj zdravi, varnejši, zadovoljnejši državljani: strategija za zdravje in varstvo potrošnikov“ COM(2005) 115.

[4] Posebna raziskava Eurobarometer, 252 „Varstvo potrošnikov na notranjem trgu“, http://ec.europa.eu/consumers/topics/eurobarometer_09-2006_en.pdf

[5] Raziskava Flash Eurobarometer, 186 „Odnos podjetij do čezmejnega trgovanja in varstva potrošnikov“ http://ec.europa.eu/consumers/topics/flash_eb_186_ann_report_en.pdf

[6] Direktiva 2005/29/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. maja 2005 o nepoštenih poslovnih praksah podjetij v razmerju do potrošnikov na notranjem trgu, Uradni list L 149, 11.6.2005, str. 22.

[7] Uredba (ES) št. 2006/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. oktobra 2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov, Uradni list L 364, 9.12.2004, str. 1.

[8] http://ec.europa.eu/consumers/redress/ecc_network/index_en.htm.

[9] Odločba 1926/2006/ES z dne 18. decembra 2006, (UL L 404, 30.12.2006, str. 39).

[10] Resolucija Evropskega parlamenta z dne 15. decembra 2005 o spodbujanju in varstvu interesov potrošnikov v novih državah članicah.

[11] Posebna raziskava Eurobarometer, 252 „Varstvo potrošnikov na notranjem trgu“, http://ec.europa.eu/consumers/topics/eurobarometer_09-2006_en.pdf .

[12] COM(2006) 744. ZELENA KNJIGA o pregledu pravnega reda Skupnosti o varstvu potrošnikov.

[13] Strategija potrošniške politike 2002–2006 - COM(2002) 208.

[14] http://ec.europa.eu/consumers/overview/cons_policy/index_en.htm.

[15] Direktiva 94/47/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. oktobra 1994 o varstvu potrošnikov v zvezi z nekaterimi vidiki pogodb o nakupu pravice do uporabe nepremičnin na podlagi časovnega zakupa, UL L 280, 29.10.1994, str. 83.

[16] COM(2005) 483.

[17] Direktiva 2002/65 z dne 23. septembra 2002 o trženju finančnih storitev potrošnikom na daljavo, UL L 271, 9.10.2002, str. 16.

[18] Direktiva 2001/95/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. decembra 2001 o splošni varnosti proizvodov (UL L 11, 15.1.2002, str. 4).

[19] http://ec.europa.eu/consumers/cons_org/associations/committ/index_en.htm.

[20] Priporočilo Komisije 98/257/ES z dne 30. marca 1998 o načelih, ki se uporabljajo za organe, pristojne za izvensodno reševanje potrošniških sporov. UL L 115, 17.4.1998, str. 31. Priporočilo Komisije 2001/310/ES z dne 4. aprila 2001 o načelih, ki veljajo za izvensodne organe, odgovorne za sporazumno reševanje potrošniških sporov. UL L 109/56, 19.4.2001.

[21] Direktiva 98/27/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 1998 o opustitvenih tožbah zaradi varstva interesov potrošnikov, UL L 166, 11.6.1998, str. 51.

[22] www.dolceta.eu.

[23] http://ec.europa.eu/comm/competition/antitrust/others/sector_inquiries/financial_services.

[24] To sodelovanje zainteresiranih strani v procesu oblikovanja politik je tudi ena od točk zelene knjige o pobudi za preglednost v Evropi - COM(2006) 194.