SL Uradni list Evropske unije C 77/143

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o upravljanju in partnerstvu na nacionalni in regionalni ravni ter podlagi za projekte na področju regionalne politike (zaprosilo Evropskega parlamenta)

(2009/C 77/30)

Evropski parlament je 22. aprila 2008 sklenil, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednji temi:

Upravljanje in partnerstvo na nacionalni in regionalni ravni ter podlaga za projekte na področju regionalne politike.

Predsedstvo Evropskega ekonomsko-socialnega odbora je 25 maja 2008 strokovno skupino za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo zadolžilo za pripravo dela Odbora na tem področju. Osnutek mnenja sta pripravila poročevalec, g. VAN IERSEL, in soporočevalec, g. PÁSZTOR.

Zaradi nujnosti postopka je Evropski ekonomsko-socialni odbor na 447. plenarnem zasedanju 17. in 18. septembra 2008 (seja z dne 18. septembra) za glavnega poročevalca imenoval g. van Iersla in mnenje sprejel s 96 glasovi za, 1 glasom proti in 2 vzdržanima glasovoma.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO pozdravlja pobudo Evropskega parlamenta o evropskem, nacionalnem in regionalnem upravljanju ter partnerstvih v regionalni politiki.

1.2 Po mnenju EESO dobro upravljanje vključuje „upravljanje na več ravneh“ in partnerstva s predstavniškimi organizacijami civilne družbe na regionalni ravni.

1.3 Zato se EESO strinja s Svetom in Komisijo, da sta učinkovito upravljanje na več ravneh in boljše upravljanje pri uporabi evropskih sredstev ter izvajanju politik EU zaželena. Vprašanje se ne začne s „če“, temveč „kako“. Gre za podrobno usklajevanje pobud „od spodaj navzgor“ in okvirnih pogojev „od zgoraj navzdol“.

1.4 EESO podpira predlog Parlamenta za vzpostavitev formalnega sveta za teritorialni razvoj, ki bi poudaril pomen upravljanja na več ravneh in zagotovil, da razprave in sporazumi postanejo bolj obvezujoči.

1.5 Po mnenju EESO je upravljanje na več ravneh prilagodljiva struktura odnosov med Komisijo, vladami ter regionalnimi in lokalnimi oblastmi, prilagojena konkretnim situacijam in tematskim razmislekom, ne pa hierarhičen okvir pristojnosti različnih ravni upravljanja. Za dobro upravljanje so značilni odprti odnosi in manj stroga uporaba načela subsidiarnosti.

1.6 Evropa potrebuje samozavestne, prožne in trajnostne regije in mesta. Dinamika internacionalizacije gospodarstva pogosto daje pozitivne spodbude regijam in mestom, kar dokazujejo številni primeri. Regije in mesta tako najdejo nove poti do uspeha.

1.7 Kljub veliki raznolikosti in pogosto zapletenosti administrativnih struktur v državah članicah se EESO za prihodnost močno zavzema za postopke in metode dela, ki krepijo odgovornost in obveznosti regij in mest (1).

1.8 Praktični primeri kažejo, da decentralizacija odgovornosti in obveznosti spodbuja vodenje in vizijo, ki običajno tvorita trdno podlago za javno-javna partnerstva ter javna partnerstva, v katerih sodelujejo različne zainteresirane strani, npr. socialni partnerji, gospodarske zbornice, podjetja, razvojne agencije, stanovanjska združenja, „quangos“, okoljske agencije, socialne organizacije, izobraževalne ustanove vseh ravni, arhitekti in umetniki.

1.9 Zato bi morala predstavniška organizirana civilna družba na regionalni ravni dobiti priložnost za odgovorno in pregledno vključevanje v določanje in izvajanje regionalnih programov EU. Upoštevanje lokalnih in regionalnih (nevladnih) stališč bo povečalo sprejemanje vrednot Unije med državljani.

1.10 EESO meni, da dobro strukturirana posvetovanja lahko vodijo k uspešnim partnerstvom z nevladnimi zainteresiranimi stranmi v celotni verigi določanja, spremljanja in ocenjevanja regionalne politike (2).

1.11 Prožno „upravljanje na več ravneh“ in dobro upravljanje ter ustrezne sinergije, usmerjene v prilagojene rešitve, lahko najbolj pomagajo pri doseganju najvišjega cilja regionalne politike EU in držav članic, tj. mobilizaciji obstoječih sil in skritega potenciala regij in mest.

1.12 Za uradnike v regijah in mestih bi lahko vzpostavili evropski program za izmenjavo; poleg tega bi lahko ustvarili dobro strukturiran sistem za izmenjavo izkušenj in razširjanje primerov dobre prakse. Pri tem so lahko v podporo specializirani raziskovalni inštituti in univerze.

2. Okvir

2.1 Zaradi vedno večje potrebe po bolj neposrednem povezovanju politik EU z njihovim upoštevanjem in izvajanjem v državah članicah (3) je „upravljanje“ od leta 2001 dalje upravičeno v ospredju.

2.2 S tega vidika EESO pozdravlja prihodnje poročilo Evropskega parlamenta o nacionalnem in regionalnem upravljanju in partnerstvu (4). Evropski parlament kot evropska institucija se vedno bolj zanima za to, kako se regionalna politika konkretno oblikuje v državah članicah, kar je pozitiven znak.

2.3 Na splošno je iz dokumenta Evropskega parlamenta razvidno, da dinamika razvoja, npr. internacionalizacija gospodarstva in stalne spremembe, neizogibno zahteva prilagoditve glede stroge uporabe načela subsidiarnosti. Prožnejše vzajemno delovanje in sinergije med različnimi ravni upravljanja so potrebne za dohitevanje svetovnega razvoja in uspešno izvajanje skupno dogovorjenih evropskih politik. Spremenjeni postopki za izvajanje lizbonske strategije, pri katerih si Komisija, Svet in države članice delijo odgovornosti, so nazoren primer takšnega vzajemnega delovanja in izvajanja.

2.4 Upravljanje na več ravneh, pri katerem imajo Komisija, nacionalne uprave in vlade ter regionalne in lokalne oblasti vsaka svojo nalogo, hkrati pa si v skupnem okviru delijo odgovornosti, je izraz enake dinamike.

2.5 Regionalne politike in projekti se oblikujejo v okviru nacionalnih in regionalnih upravnih praks, ki so običajno izredno zapletene in različne. Vendar pa je pravilno in usklajeno izvajanje politik in projektov v vsej Evropi nedvomno v interesu državljanov in podjetij.

2.6 Pozornost, ki jo Evropski parlament namenja tej temi in številna vprašanja, na katera je treba odgovoriti, da bi dosegli večjo usklajenost praks po vsej EU in s tem optimalen uspeh regionalnih politik, so zajeti v razmislekih v dokumentih Komisije in Sveta.

2.7 Več teh razmislekov in načel je predstavljenih v delovnem dokumentu služb Komisije z naslovom Inovacije in regionalna politika (5), ki je bil del priprav na neformalno srečanje ministrov za ozemeljsko kohezijo in regionalno politiko na Azorih (6). V obdobju 2000–2006 so bili ti razmisleki in načela v določenem obsegu že izvedeni. Komisija vedno znova opozarja, da „posamezne države članice ali regije ne morejo same postati konkurenčne: potrebno je tesno sodelovanje vseh ustreznih javnih oblasti, podjetij, državljanov in socialnih partnerjev v partnerstvu z Evropsko komisijo in evropskimi institucijami“ (7). Poleg tega uspešno ocenjevanje zahteva sodobne upravne in institucionalne zmogljivosti.

2.8 Komisija navaja, da bo napredek mogoče doseči le z razvojem večstopenjskih sistemov za inovativno upravljanje, kar vključuje strateško usklajevanje in ustrezno kombinacijo strategij za vsako regijo (ene same „čudežne strategije“ namreč ni), v kateri so glede na izbiro opredeljene mreže, grozdi in centri odličnosti, po možnosti ob podpori regionalnih agencij.

2.9 Za programsko obdobje 2007–2013 je Komisija v strateške smernice Skupnosti za kohezijo vključila razširjene cilje, usmerjene v konkurenčnost, rast in človeške vire. Kot cilj je razvila evropsko teritorialno sodelovanje, ki se osredotoča na „čezmejno sodelovanje prek skupnih lokalnih in regionalnih ciljev in pobud, nadnacionalno sodelovanje, usmerjeno v teritorialni razvoj, ter medregijsko sodelovanje in izmenjavo izkušenj“ (8).

2.10 Ministri za ozemeljsko kohezijo in regionalno politiko so v leipziški listini in teritorialni agendi (9) opredelili agendo za regije in mesta. Na neformalnem ministrskem srečanju na Azorih so naredili naslednji korak in opredelili način izvajanja te agende. V prvem akcijskem programu (10) so izrecno poudarili svoje „prepričanje, da je upravljanje na več ravneh temeljno orodje za uravnotežen prostorski razvoj EU, ter ponudili, da se z izbranimi zainteresiranimi stranmi ter lokalnimi in regionalnimi oblastmi posvetujejo o izvajanju prednostnih nalog teritorialne agende“.

2.11 V tem programu so ministri poleg tega poudarili, da je „cilje teritorialne agende mogoče najbolj uspešno doseči v skladu z institucionalnimi ureditvami posameznih držav članic, ob tesnem vključevanju nacionalnih, regionalnih in lokalnih organov ter zainteresiranih strani in v dialogu z Evropsko komisijo ter drugimi evropskimi institucijami“ (11). Na tem mestu je ponovno opazen poudarek na potrebi po razpravi, vzajemni podpori in skupnem delovanju prek celotne verige upravljanja, od lokalnih akterjev po vsej Evropi do Komisije in obratno.

2.12 V petih točkah delovanja so ministri poudarili, da je treba okrepiti teritorialno upravljanje na več ravneh, nove oblike partnerstva in teritorialno upravljanje, v sektorske politike pa vključiti teritorialno/urbano razsežnost.

2.13 Kljub temu je obžalovanja vredno (čeprav je že skoraj značilno), da konkretno izvajanje, vsaj kakor je opredeljeno v akcijskem programu, še vedno ostaja skoraj izključna odgovornost držav članic; regionalne in lokalne oblasti ter druge zainteresirane strani so redko omenjene kot nepogrešljiv del procesa. Tradicionalna zasnova subsidiarnosti še vedno prevladuje.

3. Splošne ugotovitve

3.1 Pri načrtovanju in izvajanju regionalne politike je veliko ovir za preglednost, usklajenost in učinkovitost. Te so deloma posledica organizacije, načinov dela in sodelovanja generalnih direktoratov in evropskih skladov na ravni EU. Glavni razlog za ovire pa so napake in pomanjkljivosti pri delovanju upravljanja na več ravneh in izvajanju politik in programov.

3.2 Evropski parlament v osnutku poročila upravičeno poudarja, da je bilo sprejetih več pozitivnih pobud za izboljšanje upravljanja na ravni EU, kot so URBAN I in II, LEADER in Urbact.

3.3 Po mnenju EESO pa so nekatere pobude, npr. teritorialna agenda, bolj nejasne. Poleg tega ni praktičnih dokazov, v kolikšnem obsegu je upravljanje na več ravneh prispevalo k uspešnosti zgoraj navedenih programov.

3.4 Čeprav upravljanje na več ravneh postaja bolj sprejeta praksa po vsej Uniji, še vedno ni dovolj preglednih in usklajenih načinov dela ter komunikacije. Razlog je predvsem dejstvo, da EU ne deluje kot enotna država.

3.5 Poleg tega nacionalne vlade in zainteresirane strani, kot so decentralizirane oblasti, včasih zelo različno pojmujejo vlogo EU v zasnovi upravljanja na več ravneh, odvisno od nacionalnih interesov in kulturnih tradicij.

3.6 Tretji razmislek o možnih problemih z upravljanjem na več ravneh je povezan z zelo različnimi upravnimi in političnimi zasnovami v samih državah članicah, ki so močno zakoreninjene in jih običajno ni mogoče spreminjati.

3.7 Zgornji razmisleki kažejo, da je za vse enak pristop pri regionalnem načrtovanju in programiranju na ravni EU skoraj nemogoč. Nacionalne in pogosto tudi regionalne strukture, pristopi in stališča ostajajo odločilni dejavniki. Kljub temu dejanske razmere, na primer mednarodni finančni in družbeno-gospodarski razvoj, zahtevajo ponoven pregled postopkov, da bi bile regije prilagodljive in pripravljene na spremembe.

3.8 Regionalna politika EU bi morala biti hkrati proces „od spodaj navzgor“ in „od zgoraj navzdol“. „Od spodaj navzgor“ zato, ker morajo regije opredeliti in izboljšati svoje družbene, gospodarske in okoljske razmere ter konkurenčne pogoje in ker je treba evropsko (in nacionalno) regionalno politiko na vsak način izvajati na kraju samem. Proces „od zgoraj navzdol“ pa je potreben zato, ker se finančni viri in okvirni pogoji zagotavljajo in opredeljujejo na ravni EU in nacionalni ravni. Regionalna politika nikoli ni enosmeren proces.

3.9 Pobude na ravni EU in dobre namere držav članic za spodbujanje učinkovitejših in enotnejših upravnih pristopov po vsej Evropi je treba oceniti pozitivno. Dobro upravljanje v regionalni politiki pa zahteva predvsem spremembe strogih oblik upravljanja na več ravneh, kar pomeni, da je treba spremeniti način vodenja in miselnost.

3.10 Dokumenti, navedeni v poglavju 2, kažejo, da se Svet večinoma strinja s tem stališčem. To je gotovo velik korak naprej, vendar je pot od besed do dejanskega izvajanja pogosto dolga.

3.11 Učinkovito izvajanje je lažje doseči v državah in regijah s tradicijo decentralizacije kot v sistemih s centraliziranim upravljanjem. Dodatne težave se pojavljajo v nekaterih državah članicah, kjer ni podrobno opredeljene regionalne politike in kjer regionalne oblasti še niso popolnoma uveljavljene.

3.12 EESO poudarja, da so potrebne boljše in natančnejše evropske statistike kot temeljna zahteva za učinkovito regionalno politiko.

3.13 EESO podpira vsa prizadevanja za izboljšanje evropskega upravljanja. Rezultat bi morala biti boljša in preglednejša povezava med „politikami“ in izvajanjem. Pri izvajanju je nepogrešljivo sodelovanje regionalnih in lokalnih zainteresiranih strani, tako javnih kot zasebnih, ki jih je treba vidnejše vključevati. Vključevanje običajno vodi k skupni zavezanosti in delitvi odgovornosti. Po mnenju EESO je to odločilnega pomena.

4. Upravljanje na več ravneh: vzajemno delovanje Komisije, vlad in regij

4.1 Kar se tiče Komisije, bi morala biti predstavitev različnih skladov Skupnosti, povezanih z regionalno politiko, bolj usklajena. Splošna podoba načel, nalog in ciljev politik Skupnosti na tem področju zunanjim opazovalcem povzroča precejšnjo zmedo.

4.2 Generalni direktorati Komisije se morajo dogovoriti za skupen pristop. Tukaj je lahko v veliko pomoč medresorska skupina za razvoj mest (12).

4.3 Enotnejša predstavitev in prepoznavnost skupnega pristopa na ravni EU sta lahko poleg tega dober primer za vlade in ministrstva, da se tudi sami dogovorijo o celostnih pristopih k regijam in mestom, ki jih na nacionalni ravni običajno primanjkuje. Na vsak način bo to prispevalo k delni odpravi vrzeli med ravnjo EU ter regijami in mesti.

4.4 Prožno izvajanje upravljanja na več ravneh in z njim povezane sinergije so lahko dobrodošla pobuda za spremembo upravnih postopkov v državah članicah. Najvišji cilj regionalne politike je kar največja mobilizacija (skritega) potenciala regij in mest, zato morajo biti državne strukture pregledno in usklajeno organizirane.

4.5 Skladi EU morajo v tesnem sodelovanju z nacionalnimi programi ponujati spodbude za izkoristek tega potenciala.

4.6 Komisija bi morala imeti širšo vlogo pri povezovanju regij in mest z Evropo ter podpori samozavestnih, prilagodljivih in trajnostnih regij in mest, in sicer tako, da: pojasnjuje pomen lizbonske agende, tudi na decentralizirani ravni (ki še vedno ni pravilno razumljena), krepi zavest mest in metropolitanskih območij o njihovi prihodnji vlogi in po vsej Evropi seznanja z uspešnimi pristopi (13). Pri tem so lahko v podporo specializirani raziskovalni inštituti in univerze.

4.7 Po mnenju EESO to gotovo ne pomeni novih birokratskih postopkov, temveč manj birokracije in predpisov ter ciljno usmerjeno in dosledno decentralizacijo.

4.8 EESO meni, da decentralizacija zelo veliko obeta, saj poudarja odgovornost regionalnih in lokalnih oblasti ter spodbuja prevzemanje obveznosti.

4.9 Odgovornost in prevzemanje obveznosti sta odločilnega pomena. Na njiju temeljijo osnove vsakega regionalnega razvoja, ki so vodenje, vizija in doslednost. V Evropi obstajajo izjemni primeri takšnega ravnanja (14).

4.10 EU in nacionalne vlade bi morale upoštevati mehanizme in načine dela v uspešnih regijah, mestih in na metropolitanskih območjih. Ta niso majhne „države“, saj imajo drugačne značilnosti. Njihovo vodenje se močno razlikuje od vodenja na državni ravni.

4.11 Njihovo delovanje pogosto vodijo konkretni cilji, ki so gonilna sila celotnega razvoja (15). Njihova podoba je večinoma odvisna od zagotavljanja boljših pogojev za (tuje) naložbe, grozde in človeške vire. Hkrati je trajnostni razvoj danes prednostna naloga; enako velja za družbeno vključevanje, kakovost dela in življenjske pogoje.

4.12 Za uradnike v regijah in mestih bi lahko vzpostavili evropski program za izmenjavo. Čezmejno vzajemno spoznavanje drugih pristopov in strategij, npr. glede prostorskega razvoja, spodbujanja gospodarske privlačnosti in socialnih stanovanj, bo zelo koristno.

4.13 EESO predlaga ustanavljanje partnerstev med regijami in mesti po vsej Evropi, kot že obstajajo na mnogih drugih političnih področjih, da bi te regije in mesta zbližali z decentraliziranimi programi in postopki.

4.14 Takšne dobro strukturirane izmenjave v Evropi lahko prispevajo k spremembi miselnosti in stališč ter spodbujajo značilnosti in prilagodljivost regij in mest. Dinamika internacionalizacije gospodarstev pogosto prinese pozitivne spodbude regijam in mestom, kar dokazujejo številni primeri. Regije in mesta tako najdejo nove poti do uspeha.

4.15 Programi Skupnosti lahko podprejo takšno krepitev zavesti s projekti, ki se sofinancirajo iz skladov, ali z usmerjeno komunikacijo z uradniki Komisije in njihovimi nasveti. Tem lahko pomagajo specializirani svetovalni organi, ki delujejo čezmejno. V pomoč bi bila tudi podpora Evropskega parlamenta, ki bi pomagal strukturirati ta proces, ki se je že začel.

4.16 EESO podpira predlog Evropskega parlamenta za vzpostavitev formalnega sveta EU za teritorialni razvoj, ki bi poudaril pomen upravljanja na več ravneh. Svet bi bil dobra platforma za razvoj idej o celovitem pristopu za regije in mesta. Razprave in sporazumi na ravni Sveta bi bili tako bolj obvezujoči.

4.17 Na podlagi prvega akcijskega programa (2007) (16) bi se lahko začela evropska razprava o posodobitvi upravnih sistemov in postopkov z vidika odnosa med državo in regijami ter mesti. Cilji razprave bi lahko bili zmanjšanje birokratskih postopkov, krepitev zaupanja, spodbujanje prilagodljivih in trajnostnih regij in mest, preglednost ter krajše poti med decentralizirano ravnjo in ravnjo EU.

4.18 Zgornje predloge je treba obravnavati kot del boljšega „upravljanja“ odnosov med javnimi oblastmi na vseh ravneh. Te odnose ne smemo – več – videti v okviru hierarhije pristojnosti med različnimi ravnmi upravljanja. Nasprotno, po mnenju EESO je upravljanje na več ravneh prožen model odnosov med Komisijo, nacionalnimi vladami ter regionalnimi in lokalnimi oblastmi, prilagojen posebnim situacijam in tematskim razmislekom.

5. Dobro upravljanje potrebuje partnerstva z organizirano civilno družbo

5.1 Po mnenju EESO sodobno lokalno in regionalno vodenje zahteva dejavno vključevanje različnih segmentov lokalnih in regionalnih skupnosti. Te lahko prispevajo različne sposobnosti in stališča, ki ustrezajo specifičnim potrebam. Svet je to izrecno ali posredno priznal v mnogih navedbah (17).

5.2 Glede partnerstva je treba opozoriti zlasti na člen 11 splošne uredbe o strukturnih skladih, ki poziva k partnerstvu, tj. posvetovanju z družbeno-gospodarskimi akterji in organizirano civilno družbo ter njihovemu vključevanju (18).

5.3 Po mnenju EESO dobro upravljanje in regionalna politika vključujeta odgovorno in pregledno sodelovanje predstavniške in legitimne civilne družbe, ki jo sestavljajo natančno opredeljeni akterji na regionalni ravni. Z njimi bi se bilo treba posvetovati pri opredeljevanju, programiranju in ocenjevanju regionalnih projektov, ter jih vključevati v te dejavnosti. Takšno sodelovanje bi moralo potekati tudi pri medregionalnih ali čezmejnih projektih, med drugim v okviru evropskega združenja za teritorialno sodelovanje (19).

5.4 Na splošno EESO meni, da decentralizacija pomaga spodbujati lokalne in regionalne oblasti k prevzemanju odgovornosti in obveznosti ter da bo tudi mobilizirala nevladne zainteresirane strani, kot so socialni partnerji, gospodarske zbornice, podjetja, razvojne agencije, stanovanjska združenja, „quangos“, okoljske agencije, socialne organizacije, izobraževalne ustanove vseh ravni, zdravstvo, arhitekti in umetniki.

5.5 Čeprav je Svet izrazil namen za spodbujanje takšnih partnerstev in kljub stalnemu dialogu med Komisijo, državami članicami in regijami, se ta partnerstva še vedno le redko izvajajo (20). V mnogih primerih jih preprosto ni. Objaviti bi bilo treba primere dobre prakse.

5.6 Tudi predstavniška civilna družba mora biti zadovoljivo organizirana na regionalni ravni in imeti mora ustrezne pristojnosti. Zagotavljanje teh pogojev ni lahko takrat, ko je civilna družba slabo razvita ali ko odraža zelo različne interese, ki si včasih nasprotujejo.

5.7 Komisija bi morala dobiti priložnost, da deluje kot gonilna sila in pobudnik pri učenju decentraliziranega upravljanja.

5.8 Tudi zavest in vizija o tem, da so spremembe in prilagoditve v regijah in mestih potrebne, lahko spodbudita več in boljša partnerstva. Izkušnje kažejo, da usklajena vizija javnih oblasti ustvari možnosti za krepitev sodelovanja z drugimi zainteresiranimi stranmi. S tega vidika bi bilo treba upoštevati člen 11 splošnih določb o strukturnih skladih, ki obravnava partnerstvo.

5.9 Priložnosti je veliko. Z boljšim upravljanjem na decentralizirani ravni bodo družbe kot celote postale bolj prilagodljive in pripravljene na prihodnost.

5.10 Ker Evropska komisija do konca tega leta namerava objaviti poseben dokument o partnerstvu v okviru kohezijske politike EU, EESO predlaga, da se ta tema podrobneje obravnava v ločenem mnenju.

V Bruslju, 18. septembra 2008 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Dimitris DIMITRIADIS

(1) Po mnenju EESO „regije“ in „mesta“ ne ustrezajo vedno sedanjim upravnim enotam, temveč gre za dinamično zasnovo, ki jo sestavljajo povezana družbeno-gospodarska območja, ki zajemajo regije, povezane v mreže, mesta in njihovo okolico, medsebojno povezane občine in metropolitanska območja.

(2) Glej mnenje EESO o partnerstvu za izvajanje strukturnih skladov, UL C 10, 14.1.2004, str. 21 (op. prev.: mnenje ni prevedeno v slovenščino).

(3) Bela knjiga Evropsko upravljanje, COM(2001) 428 konč. (op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino), je med drugim predstavila novo vizijo tega, kako bi EU lahko in morala delovati: potrebni so večje vključevanje in več odprtosti ter jasna določitev povezave med politikami, zakonodajo in konkretnim izvajanjem. Bela knjiga je bila izrecno namenjena izboljšanju povezave med Evropo in njenimi državljani.

(4) PE 407.823v01-00 – poročevalec Jean Marie BEAUPUY.

(5) SEC(2007) 1547 z dne 14.11.2007 (op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino).

(6) Srečanje 23. in 24. novembra 2007 med portugalskim predsedovanjem.

(7) Prav tam, str. 6. Glej tudi str. 18: odločilni dejavniki za uspešno regijo.

(8) Prav tam, str. 17.

(9) Leipziška listina o trajnostnih evropskih mestih in teritorialna agenda Evropske unije: za bolj konkurenčno in trajnostno Evropo raznolikih regij, neformalno ministrsko srečanje na temo urbani razvoj, 24. in 25. maj 2007 v Leipzigu.

(10) Prvi akcijski program za izvajanje teritorialne agende Evropske unije, 23. november 2007.

(11) Prav tam, str. 8.

(12) Medresorska skupina za razvoj mest je bila ustanovljena leta 2007. Zastopani so vsi generalni direktorati, ki obravnavajo posebna interesna področja mest.

(13) Komisija je pripravila študijo za 26 regij v Franciji v obliki primerjalne analize.

(14) Izreden primer je mesto Bilbao, kjer je dvajset let vodenja, vizije in doslednosti spremenilo mesto v sodobno metropolo, usmerjeno v prihodnost, v regiji, ki je bila v začetku osemdesetih let v globoki depresiji in slabem stanju. Vodenje v Bilbau so finančno podprle osrednja in baskovska vlada ter provinca. Gre za primer učinkovitega javno-javnega partnerstva, pa tudi prepričljivih partnerstev z organizirano civilno družbo in zasebnim sektorjem.

(15) Zanimivi primeri so križišče hitrih vlakov v mestu Lille, olimpijske igre in 500. obletnica Kolumbovega odkritja Amerike v Barceloni ter v prihodnost usmerjen nov mestni center v Birminghamu. V vseh treh primerih so bili ti cilji začetek novega razvoja.

(16) Glej prvi akcijski program, str. 5: „Za spodbujanje celotnega pristopa in prožnega sodelovanja med različnimi teritorialnimi ravnmi so potrebne nove oblike teritorialnega upravljanja“. (op. prev.: dokument ni preveden v slovenščino)

(17) Glej poglavje 2.

(18) Uredba Sveta (ES) 1083/2006, julij 2006, ki se uporablja za vse programe kohezijske politike EU za obdobje od 2007 do 2013. Razumljivo je, da partnerstva na nacionalni ravni, čeprav so zelo pomembna, ne morejo nadomestiti partnerstev z regionalno civilno družbo.

(19) Uredba (ES) 1082/2006, julij 2006. Glede čezmejnih dejavnosti je ta uredba omejena na upravne postopke.

(20) EESO se je že večkrat zavzemal za partnerstvo pri izvajanju regionalne politike, npr. v mnenju o partnerstvu za izvajanje strukturnih skladov, UL C 10, 14.1.2004, str. 21 (op. prev.: mnenje ni prevedeno v slovenščino), in mnenju o vlogi organizacijcivilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike in politike regionalnega razvoja, UL C 309, 16.12.2006, str. 126.Regionalna partnerstva bi morala biti zagotovljena tudi na drugih področjih, kot je program za konkurenčnost in inovacije ter 7. okvirni program, glej mnenje oozemeljskem upravljanju sprememb v industriji: vloga socialnih partnerjev in prispevek programa za konkurenčnost in inovativnost, UL C 318, 23.12.2006, str. 12.