Konvergenčni poročili Komisije in ECB sta bili objavljeni 1. junija 2022. Poročili vključujeta preverjanje združljivosti nacionalne zakonodaje Hrvaške, vključno s statutom njene nacionalne centralne banke, s členoma 130 in 131 Pogodbe ter Statutom ESCB in ECB.

Člen 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Pogodba) navaja, da Komisija in Evropska centralna banka najmanj vsaki dve leti ali na zahtevo države članice z odstopanjem poročata Svetu o napredku, ki so ga države članice z odstopanjem dosegle pri izpolnjevanju svojih obveznosti glede uresničevanja ekonomske in monetarne unije.

Svet je 19. junija 2000 sklenil, da Grčija izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 2001. Države, ki so se Evropski uniji pridružile 1. maja 2004 (Češka, Estonija, Ciper, Latvija, Litva, Madžarska, Malta, Poljska, Slovenija in Slovaška), so v skladu s členom 4 Akta o pristopu postale države članice z odstopanjem.

Svet je 3. maja 1998 sklenil, da Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Irska, Italija, Luksemburg, Nizozemska, Portugalska, Avstrija in Finska izpolnjujejo potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 1999. Danska in Združeno kraljestvo sta izkoristila klavzulo o izvzetju, zato ju Svet ni ocenil. Grčijo in Švedsko je Svet obravnaval kot državi članici z odstopanjem.

Gospodarska gibanja v euroobmočju in državah članicah se ocenjujejo v okviru različnih postopkov usklajevanja in nadzora ekonomskih politik (zlasti iz člena 121 Pogodbe), pa tudi v okviru rednega spremljanja in analize razvoja, ki ju izvaja Komisija, tako znotraj določene države kot na celotnem območju (vključno z napovedmi, periodičnimi objavami ter prispevki za Ekonomsko-finančni odbor in ECOFIN/Euroskupino). V skladu z načelom sorazmernosti in ob upoštevanju pretekle prakse ni bila izvedena formalna ocena učinka.

V Ekonomsko-finančnem odboru (EFC) in ECOFIN/Euroskupini redno potekajo različne tematske razprave z državami članicami o izzivih ekonomske politike. Mednje sodijo tudi neformalne razprave o zadevah, ki so posebej pomembne za pripravo končnega vstopa v euroobmočje (vključno s tečajnimi politikami). Dialog z akademiki in drugimi zainteresiranimi skupinami poteka v okviru konferenc in seminarjev ter na ad-hoc osnovi.

ob upoštevanju poročila Evropske komisije(),

ob upoštevanju poročila Evropske centralne banke(),

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta,

ob upoštevanju razprave v Evropskem svetu,

ob upoštevanju priporočila članov Sveta, ki predstavljajo države članice, katerih valuta je euro,

ob upoštevanju naslednjega:

(1)Tretja faza ekonomske in monetarne unije (EMU) se je začela 1. januarja 1999. Svet je v sestavi voditeljev držav oziroma vlad 3. maja 1998 v Bruslju sklenil, da Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Irska, Italija, Luksemburg, Nizozemska, Avstrija, Portugalska in Finska izpolnjujejo potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 1999().

(2)Svet je z Odločbo 2000/427/ES() sklenil, da Grčija izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 2001. Svet je z Odločbo 2006/495/ES() sklenil, da Slovenija izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 2007. Svet je z odločbama 2007/503/ES() in 2007/504/ES() sklenil, da Ciper in Malta izpolnjujeta potrebne pogoje za uvedbo eura 1. januarja 2008. Svet je z Odločbo 2008/608/ES() sklenil, da Slovaška izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura. Svet je s Sklepom 2010/416/EU() sklenil, da Estonija izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura. Svet je s Sklepom 2013/387/EU() sklenil, da Latvija izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura. Svet je s Sklepom 2014/509/EU() sklenil, da Litva izpolnjuje potrebne pogoje za uvedbo eura.

(3)V skladu z odstavkom 1 Protokola o nekaterih določbah, ki se nanašajo na Dansko, ki je priložen k Pogodbi o ustanovitvi Evropske skupnosti, in s sklepom, ki so ga decembra 1992 voditelji držav ali vlad sprejeli v Edinburgu, je Danska uradno obvestila Svet, da ne bo sodelovala v tretji fazi EMU. Danska ni zahtevala začetka postopka iz člena 140(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU).

(4)V skladu z Odločbo 98/317/ES velja za Švedsko odstopanje, kakor je opredeljeno v členu 139(1) PDEU. V skladu s členom 4 Akta o pristopu iz leta 2003() velja za Češko, Madžarsko in Poljsko odstopanje, kakor je opredeljeno v členu 139(1) PDEU. V skladu s členom 5 Akta o pristopu iz leta 2005() velja za Bolgarijo in Romunijo odstopanje, kakor je opredeljeno v členu 139(1) PDEU. V skladu s členom 5 Akta o pristopu iz leta 2012() velja za Hrvaško odstopanje, kakor je opredeljeno v členu 139(1) PDEU.

(5)Evropska centralna banka (ECB) je bila ustanovljena 1. julija 1998. Evropski monetarni sistem je zamenjal mehanizem deviznega tečaja, katerega vzpostavitev je bila sprejeta z resolucijo Evropskega sveta z dne 16. junija 1997 o ustanovitvi mehanizma deviznega tečaja v tretji fazi ekonomske in monetarne unije(). Postopke, predvidene za mehanizem deviznega tečaja v tretji fazi ekonomske in monetarne unije (ERM II), določa Sporazum z dne 16. marca 2006 med ECB in nacionalnimi centralnimi bankami držav članic izven območja eura, ki določa postopke delovanja za mehanizem deviznega tečaja v tretji fazi ekonomske in monetarne unije().

(6)Člen 140(2) PDEU določa postopke za odpravo odstopanj zadevnih držav članic. Komisija in ECB najmanj enkrat vsaki dve leti ali na zahtevo države članice z odstopanjem poročata Svetu v skladu s postopkom, določenim v členu 140(1) PDEU.

(7)Nacionalna zakonodaja držav članic, vključno s statuti nacionalnih centralnih bank, se po potrebi prilagodi, da se zagotovi združljivost s členoma 130 in 131 PDEU in s Statutom Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: Statut ESCB in ECB). Poročili Komisije in ECB vsebujeta podrobno oceno združljivosti zakonodaje Hrvaške s členoma 130 in 131 Pogodbe ter Statutom ESCB in ECB.

(8)V skladu s členom 1 Protokola št. 13 o konvergenčnih merilih iz člena 140 PDEU merilo stabilnosti cen iz prve alinee člena 140(1) PDEU pomeni, da ima država članica trajno stabilne cene in povprečno stopnjo inflacije, zabeleženo v enem letu pred pregledom, ki ne presega za več kakor eno in pol odstotne točke stopnje inflacije največ treh držav članic z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen. Za potrebe merila glede stabilnosti cen se inflacija meri s harmoniziranimi indeksi cen življenjskih potrebščin (HICP), ki so določeni v Uredbi (EU) 2016/792 Evropskega parlamenta in Sveta(). Za oceno izpolnjevanja merila stabilnosti cen se inflacija v državi članici meri z odstotno razliko med aritmetično sredino 12 mesečnih indeksov in aritmetično sredino 12 mesečnih indeksov iz prejšnjega obdobja. Komisija in ECB sta v svojih poročilih uporabili referenčno vrednost, izračunano tako, da se enostavni aritmetični sredini stopenj inflacije treh držav članic z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen prišteje 1,5 odstotne točke. V enoletnem obdobju do konca aprila 2022 je bila referenčna vrednost inflacije izračunana v višini 4,9 odstotka, pri čemer so bile Francija, Finska in Grčija tri države članice z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen, njihove stopnje inflacije pa so znašale 3,2 odstotka, 3,3 odstotka oziroma 3,6 odstotka. Pri državah članicah z najboljšimi doseženimi rezultati je upravičeno izključiti države, katerih stopenj inflacije ne bi bilo mogoče obravnavati kot smiselnega referenčnega merila za druge države članice. Take države so bile v preteklosti opredeljene v letih 2004, 2010, 2013, 2014 in 2016. V sedanjih razmerah je pri državah članicah z najboljšimi doseženimi rezultati upravičeno izključiti Malto in Portugalsko(). Za izračun referenčne vrednosti se ti državi članici nadomestita s Finsko in Grčijo, tj. državama članicama z naslednjo najnižjo povprečno stopnjo inflacije.

(9)V skladu s členom 2 Protokola št. 13 merilo proračunskega stanja iz druge alinee člena 140(1) PDEU pomeni, da v času pregleda država članica ni predmet sklepa Sveta iz člena 126(6) PDEU o obstoju čezmernega primanjkljaja.

(10)V skladu s členom 3 Protokola št. 13 merilo sodelovanja v mehanizmu deviznega tečaja evropskega monetarnega sistema iz tretje alinee člena 140(1) PDEU zahteva, da je država članica brez hujših napetosti vsaj zadnji dve leti pred pregledom spoštovala normalne meje nihanj, ki jih predpisuje mehanizem deviznega tečaja (ERM) Evropskega monetarnega sistema. Država članica v tem času zlasti ni na lastno pobudo devalvirala dvostranskega osrednjega tečaja svoje valute glede na euro. ERM II od 1. januarja 1999 zagotavlja okvir za ocenjevanje izpolnjevanja merila deviznega tečaja. Komisija in ECB sta v svojih poročilih preverili izpolnjevanje tega merila v dveletnem obdobju, ki se je izteklo 18. maja 2022.

(11)V skladu s členom 4 Protokola št. 13 merilo konvergence obrestnih mer iz četrte alinee člena 140(1) PDEU zahteva, da ima država članica v enem letu pred pregledom povprečno dolgoročno nominalno obrestno mero, ki ne presega za več kakor dve odstotni točki dolgoročne obrestne mere v največ treh državah članicah z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen. Merilo za oceno konvergence obrestnih mer so bile primerljive obrestne mere za desetletne referenčne državne obveznice. Da bi se ocenilo izpolnjevanje merila obrestnih mer, je v poročilih Komisije in ECB upoštevana referenčna vrednost, izračunana tako, da se enostavnemu aritmetičnemu povprečju nominalnih dolgoročnih obrestnih mer treh držav članic z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen prištejeta dve odstotni točki. Referenčna vrednost temelji na dolgoročnih obrestnih merah v Franciji (0,3 odstotka), na Finskem (0,2 odstotka) in v Grčiji (1,4 odstotka), v enoletnem obdobju, ki se je končalo aprila 2022, pa je znašala 2,6 odstotka.

(12)V skladu s členom 5 Protokola št. 13 podatke, uporabljene za ocenjevanje izpolnjevanja konvergenčnih meril, zagotovi Komisija. Komisija je te podatke zagotovila. Proračunske podatke je zagotovila na podlagi poročil, ki so jih države članice predložile pred 1. aprilom 2022 v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 479/2009().

(13)Na podlagi poročil Komisije in ECB o napredku, ki ga je Hrvaška dosegla pri izpolnjevanju svojih obveznosti glede uresničevanja ekonomske in monetarne unije, je ugotovljeno naslednje:

(a)hrvaška nacionalna zakonodaja, vključno s statutom nacionalne centralne banke, je združljiva s členoma 130 in 131 Pogodbe ter s Statutom ESCB in ECB;