EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 8.12.2022 COM(2022) 673 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Tretji obeti za čist zrak



Tretji obeti za čist zrak 1.Uvod Onesnaženost zraka se v zadnjih desetletjih v EU zmanjšuje zaradi jasne zakonodaje EU o čistem zraku in skupnih ukrepov, ki jih sprejemajo EU ter nacionalni, regionalni in lokalni organi. Vendar kakovost zraka ostaja resna težava za evropske državljane in državljanke. Pristop EU k izboljšanju kakovosti zraka vključuje ukrepanje na treh področjih (ali „stebrih“). Prvi steber so standardi kakovosti zunanjega zraka iz direktiv o kakovosti zunanjega zraka. Drugi steber je določitev nacionalnih obveznosti zmanjšanja emisij v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij za glavna čezmejna onesnaževala zraka. Tretji steber je določitev emisijskih standardov na ravni EU v zakonodaji za ključne vire onesnaževanja, od emisij iz vozil in ladij do energetike in industrije, ter zahtev za okoljsko primerno zasnovo za kotle in peči. Vsi trije stebri se razvijajo, da bi jih prilagodili razvoju novih politik in znanstvenemu razvoju. Natančneje, Komisija je na podlagi zahteve v okviru evropskega zelenega dogovora in cilja EU, da doseže ničelno onesnaževanje za okolje brez strupov, nedavno predlagala revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka. S predlogom je EU na dobri poti, da najpozneje do leta 2050 doseže ničelno onesnaževanje zraka, pri čemer predlog določa vmesne standarde kakovosti zunanjega zraka do leta 2030, ki so bolj usklajeni s posodobljenimi smernicami o kakovosti zraka, ki jih je Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) izdala za ključna onesnaževala zraka. Kar zadeva direktivo o nacionalnih zgornjih mejah emisij, se za pet najbolj škodljivih čezmejnih onesnaževal zraka izvaja preverjanje skladnosti z nacionalnimi obveznostmi zmanjšanja emisij za obdobje 2020–2029. Prvo preverjanje skladnosti je potekalo leta 2022, potem ko so države članice predložile nacionalne evidence s podatki o svojih emisijah onesnaževal v letu 2020. Pokazalo se je, da je v 14 državah članicah potrebnega več ukrepanja, zlasti za zmanjšanje emisij amoniaka iz kmetijskega sektorja. Kar zadeva obravnavanje emisij pri viru, je Komisija nedavno predstavila predlog za nov, strožji emisijski standard Euro 7 za nova motorna vozila. Na začetka tega leta je predlagala tudi revizijo direktive o industrijskih emisijah. Komisija je pregledala nacionalne strateške načrte za novo skupno kmetijsko politiko za obdobje 2023–2027 in predlagane sheme, ki omogočajo podporo za naložbe v zmanjšanje emisij amoniaka. V tej tretji izdaji obetov za čist zrak so ocenjene možnosti za dosego ciljev direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij do leta 2030 in tudi pozneje v smislu zmanjšanja emisij onesnaževal zraka ter posledičnih vplivov na kakovost zraka, zdravje, ekosisteme in gospodarstvo. Ta analiza sloni na delu, opravljenem v zvezi z oceno učinka, na kateri temelji revizija direktiv o kakovosti zunanjega zraka, in ga dopolnjuje. Vključuje podnebne cilje EU v okviru pobude „Pripravljeni na 55“ v skladu s predlogi Komisije iz leta 2021 za 55-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov do leta 2030. Tretji obeti za čist zrak tudi osvetljujejo posledice sedanje energetske krize za kakovost in onesnaženost zraka. Tretji obeti za čist zrak neposredno prispevajo k poročilu o spremljanju in napovedovanju ničelnega onesnaževanja z analiziranjem možnosti za izpolnitev dveh ciljev akcijskega načrta za ničelno onesnaževanje, ki sta povezana s čistim zrakom. To sta več kot 55-odstotno zmanjšanje vplivov onesnaženosti zraka (izraženih kot število prezgodnjih smrti) na zdravje v EU do leta 2030 in 25-odstotno zmanjšanje deleža ekosistemov, v katerih onesnaženost zraka ogroža biotsko raznovrstnost (v primerjavi z ravnmi iz leta 2005). Nazadnje je za pripravo na pregled direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij do leta 2025 v tretjih obetih za čist zrak analiziranih več vidikov, ki bi lahko bili zajeti s pregledom. Zlasti je obravnavano, kakšen učinek na skladnost bi lahko imela vključitev širšega obsega emisij, ki se pri preverjanju skladnosti direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij trenutno ne upoštevajo, vendar jasno vplivajo na kakovost zraka. To vključuje delce, ki lahko kondenzirajo, in nekatere vire emisij v kmetijstvu. V poročilu so poudarjene tudi vzporedne koristi zmanjšanja emisij metana, ki so hkrati onesnaževala zraka in močan toplogredni plin. 2.Stanje glede emisij onesnaževal zraka in kakovosti zraka ter napredek pri doseganju skladnosti 2.1Trenutne emisije onesnaževal zraka in razmere glede kakovosti zraka EU je v zadnjih letih zmanjšala emisije glavnih onesnaževal zraka, vendar glede na vrsto onesnaževal z zelo različno hitrostjo. Emisije amoniaka (NH3), katerega 94 % emisij ustvari kmetijski sektor, ostajajo nespremenjene, kar vzbuja zaskrbljenost, in so se v zadnjih letih v nekaterih državah članicah celo povečale. Slika 1: Trend emisij v EU27 v obdobju 2000–2020 (kot % ravni iz leta 2005) Vir: Evropska agencija za okolje. Kljub splošnemu zmanjšanju onesnaženosti zraka ravni vplivov onesnaženosti na zdravje in ekosisteme ostajajo problematične. Večina ljudi, ki živijo v mestnih območjih v EU, je bila leta 2020 izpostavljena onesnaženosti zraka na ravneh, ki škodujejo njihovemu zdravju. Evropska agencija za okolje (EEA) ocenjuje, da onesnaženost zraka predstavlja največje okoljsko tveganje za zdravje v Evropi ter nesorazmerno vpliva na občutljive in ranljive družbene skupine. Zmanjševanje onesnaženosti zraka je tako tudi vprašanje pravičnosti in enakosti. V EU je približno 238 000 prezgodnjih smrti mogoče pripisati drobnim delcem, 49 000 dušikovemu oksidu in 24 000 akutni izpostavljenosti ozonu (te številke, ki temeljijo na opaženih in ne modeliranih podatkih o kakovosti zraka, izhajajo iz posodobljene metodologije, ki jo je razvila EEA). EEA je ocenila tudi, da so bile za več kot 65 % površin v ekosistemu v EU leta 2018 značilne ravni onesnaženosti, ki so presegale kritične obremenitve za evtrofikacijo. 2.2Napredek pri doseganju skladnosti

Po pregledu evidenc emisij za leto 2020, ki so jih države članice predložile leta 2022, je Komisija ugotovila, da 14 držav članic ni izpolnilo določenih obveznosti zmanjšanja za vsaj eno onesnaževalo. V 11 državah članicah je amoniak eno od onesnaževal, katerih emisij je preveč. Države morajo razviti nacionalne programe nadzora nad onesnaževanjem zraka in jih posodobiti vsaj vsaka štiri leta, saj so ključen instrument upravljanja za izpolnitev obveznosti zmanjšanja iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij. Vse države članice, ki so svoj prvi nacionalni program nadzora nad onesnaževanjem zraka predložile do roka za poročanje leta 2019, morajo leta 2023 predložiti posodobljen načrt in predstaviti ukrepe za zmanjšanje svojih emisij. Ukrepe za zmanjšanje emisij morajo posodobiti tudi države članice, za katere prvi nacionalni program nadzora nad onesnaževanjem zraka ali najnovejši podatki kažejo, da ne bodo izpolnile določenih obveznosti zmanjšanja. Podatki o emisijah za leto 2020, ki so jih države članice predložile leta 2022, tudi kažejo, da mora več držav članic doseči dramatično zmanjšanje emisij več onesnaževal, da bi izpolnjevale ambicioznejše obveznosti zmanjšanja emisij od udi po letu 2030. Analiza EEA kaže, da mora v obdobju 2020–2030 sedem držav članic za več kot 30 % zmanjšati emisije PM2,5, osem držav članic pa emisije NOx. Deset držav članic mora do leta 2030 za več kot 10 % zmanjšati emisije nemetanskih hlapnih organskih spojin, 11 držav članic pa emisije amoniaka. To ponovno pomeni, da morajo uvesti dodatne strožje in učinkovitejše politike in ukrepe. Kar zadeva direktive o kakovosti zunanjega zraka, je oktobra 2022 potekalo 28 postopkov za ugotavljanje kršitev, začetih zaradi preseganja standardov kakovosti zraka v 18 državah članicah. Postopki pred Sodiščem Evropske unije in nacionalnimi sodišči potrjujejo, da so bili načrti za kakovost zraka v številnih primerih neprimerni in/ali da so bili ukrepi, sprejeti za zmanjšanje onesnaženosti zraka, nezadostni. 2.3Povezave med predlogom za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka in nadaljnjim izvajanjem direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij Komisija je na podlagi zaveze v okviru evropskega zelenega dogovora 26. oktobra 2022 predstavila predlog za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka. Namen predloga je bil postopno doseči popolno usklajenost standardov kakovosti zraka EU s smernicami SZO, izboljšati regulativni okvir ter okrepiti določbe o spremljanju, modeliranju in načrtih za kakovost zraka. Revizija temelji na spoznanjih, pridobljenih pri oceni direktiv o kakovosti zraka iz leta 2019 (preverjanje ustreznosti). Kar zadeva povezavo z direktivo o nacionalnih zgornjih mejah emisij, predlog vključuje spremljanje onesnaževal, ki vzbujajo vse večjo zaskrbljenost, vključno z amoniakom, na „supermestih spremljanja“ na mestnih in podeželskih lokacijah v ozadju. Spremljanje na mestnih lokacijah bo dopolnjevalo spremljanje amoniaka v ekosistemih v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, medtem ko bo lahko spremljanje na podeželskih lokacijah sovpadalo s spremljanjem iz člena 9 direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij. Predlog tudi izboljšuje in poenostavlja zahteve glede spremljanja za ozon. Namen revizije je povečati učinkovitost načrtov za kakovost zraka, med drugim z zahtevo, da se načrti za kakovost zraka pripravijo, preden začnejo veljati standardi kakovosti zraka, kadar se ti standardi presežejo pred letom 2030, in zahtevo za redno posodabljanje načrtov za kakovost zraka, če ti ne dosegajo skladnosti. S temi spremembami se bo spodbudilo v prihodnost usmerjeno načrtovanje kakovosti zraka, ki se tako lahko učinkoviteje usklajuje z nacionalnimi programi nadzora nad onesnaževanjem zraka. S poročanjem o vplivih na ekosisteme in nacionalnih programih nadzora nad onesnaževanjem zraka v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij se lahko zagotovi podpora pristojnim organom pri ugotavljanju izvora onesnaževanja, kar je pomembna zahteva za učinkovite načrte za kakovost zraka. Ko se bo predlog začel izvajati, bo okrepil potrebo po tem, da države članice dodatno zmanjšajo svoje emisije onesnaževal zraka, da bi dosegle nove in ambicioznejše standarde kakovosti zraka. Prispeval bo tudi k učinkovitemu izvajanju obveznosti iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij. V oceni učinka, na kateri temelji predlog za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka, so bili analizirani vplivi ambicioznejših standardov kakovosti zraka na emisije onesnaževal zraka ter zdravje in ekosisteme, pa tudi njihove gospodarske posledice. Na tej analizi temeljijo tretji obeti za čist zrak, pri čemer jo dopolnjujejo z vključitvijo nekaterih primerov novejšega razvoja modeliranja in politike (glej Prilogo) ter predstavitvijo razmer v okviru več potencialnih scenarijev za prihodnost. 3.Izvajanje direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij 3.1Spremembe v okviru ustrezne zakonodaje in politike Komisija je julija 2021 sprejela sveženj zakonodajnih predlogov „Pripravljeni na 55“ za povečanje podnebnih ciljev EU. Tako se je cilj zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2030 povečal na vsaj 55 % v primerjavi z ravnmi iz leta 1990. To se ujema s krovnim ciljem EU, da do leta 2050 postane podnebno nevtralna. Ukrepi v okviru predlogov iz svežnja „Pripravljeni na 55“ bodo imeli vzporedne koristi za kakovost zraka, saj se bodo zmanjšale emisije ključnih onesnaževal zraka (PM2,5, NOx in SO2), v primerjavi z razmerami v okviru predhodno dogovorjene podnebne in energetske politike (ki je bila podlaga za druge obete za čist zrak). Kar zadeva promet, se s predlogom za emisijski standard Euro 7 obravnavajo emisije izpušnih plinov ter emisije iz zavor in pnevmatik za lahka in težka vozila. S predlaganimi revidiranimi standardi CO2 za avtomobile bo od leta 2035 prepovedana prodaja avtomobilov in kombiniranih vozil z motorji z notranjim zgorevanjem. Drugih ukrepov v prometnem sektorju, ki bi bili bolj povezani z vedenjskimi spremembami in ukrepanjem na lokalni ravni, v modelu ni bilo mogoče upoštevati. Nazadnje, s predlaganimi novimi pravili v okviru direktive o industrijskih emisijah se bodo okrepile povezave z inovacijami in industrijskim preoblikovanjem, poostrila pravila o pogojih iz dovoljenj in določanju mejnih vrednosti emisij ter izboljšalo izvrševanje, hkrati pa se bo povečala raven obveščanja javnosti, njene udeležbe in dostopa do pravnega varstva. Zajeti obrati se razširjajo na ekstraktivno industrijo, gigatovarne za baterije in večje govedorejske kmetije ter več prašičjih in perutninskih kmetij (ki skupaj predstavljajo 13 % nesamooskrbnih kmetij v EU, ki so odgovorne za 60 % emisij amoniaka in 43 % emisij metana iz živinoreje v EU). Izhodišče teh tretjih obetov za čist zrak tako vključuje elemente predloga direktive o industrijskih emisijah v zvezi s predlagano razširitvijo, da bi bilo zajetih več živinorejskih kmetij. 3.2Možnosti za uresničitev obveznosti zmanjšanja emisij iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij za leto 2030 in pozneje Glede na rezultate tretjih obetov za čist zrak je le pet držav članic na dobri poti k uresničitvi vseh svojih obveznosti zmanjšanja emisij v letu 2030 v okviru sedanjih nacionalnih ukrepov in zakonodaje EU ter če bodo navedeni zakonodajni predlogi, ki jih je predlagala Komisija, sprejeti in se bodo začeli izvajati (to je „izhodiščni“ scenarij politike). Vse druge članice morajo za izpolnitev obveznosti sprejeti dodatne ukrepe. To zlasti velja za emisije amoniaka, za katerega mora 20 držav članic povečati ukrepe za zmanjšanje emisij do leta 2030. Preglednica 1 prikazuje države članice, ki naj ne bi izpolnile obveznosti zmanjšanja emisij za posamezno onesnaževalo. Ti v prihodnost usmerjeni rezultati modeliranja potrjujejo trend, opažen v podatkih, ki jih je analizirala EEA (glej oddelek 2.2). Glede na modeliranje za ravni emisij leta 2025 in to, ali so države članice na linearni krivulji, da uresničijo ambicioznejše obveznosti zmanjšanja za leto 2030, naj bi bilo samo sedem držav na dobri poti, da ustrezno zmanjšajo vseh pet onesnaževal. Preostale države članice morajo zelo hitro ukrepati, zlasti za zmanjšanje emisij amoniaka, saj 19 držav članic leta 2025 po projekcijah ne bo na linearni krivulji. Možnosti za skladnost se izboljšajo v scenariju, v katerem prebivalstvo EU postopoma preide na fleksitarijanski način prehranjevanja. To je zlasti ugodno za emisije amoniaka, saj bi bilo na dobri poti, da izpolnijo obveznosti zmanjšanja do leta 2030, dodatnih devet držav članic v primerjavi z izhodiščnim scenarijem, kar bi pomenilo skladnost za 16 držav članic. V scenariju s strožjimi standardi kakovosti zraka po vsej EU z 10 µg/m3 za PM2,5 v skladu s predlogom Komisije (scenarij „strožji standardni kakovosti zraka“) bi obveznost zmanjšanja emisij amoniaka izpolnili še dve državi članici (18 držav članic bi doseglo skladnost), prav tako bi se povečale možnosti za skladnost za nemetanske hlapne organske spojine in PM2,5. Z uporabo vseh razpoložljivih tehničnih ukrepov bi lahko vse države članice izpolnile svoje obveznosti do leta 2030, razen obveznosti za NOx. Preglednica 1: Države članice, ki naj ne bi izpolnile svojih obveznosti zmanjšanja emisij Scenarij Leto NH3 nemetanske hlapne organske spojine NOx PM2,5 SO2 Izhodiščni scenarij 2025 BG, CZ, DK, DE, EE, IE, ES, FR, CY, LV, LT, LU, HU, AT, PL, PT, RO, SK, SE LT LV, LT HU, RO, SI – Izhodiščni scenarij 2030 BE, BG, CZ, DK, DE, IE, ES, FR, HR, CY, LV, LT, LU, HU, NL, AT, PL, PT, RO, SK ES, LT, HU, SI MT DK, ES, HU, SI – Strožji standardi kakovosti zraka 2030 CZ, DK, DE, IE, CY, LV, LT, LU, AT – MT – – Vsi tehnični ukrepi 2030 – – MT – – Vir: lastna zbirka, ki temelji na rezultatih modeliranja IIASA (2022). Opomba: ocena za leto 2025 je izvedena na podlagi linearne krivulje zmanjšanja, kot je pojasnjeno v opombi 25. „–“ pomeni, da naj bi cilje izpolnile vse države članice.

3.3Vplivi izboljšanja obsega zajetih emisij na uresničevanje obveznosti v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij Modeliranje, na katerem temelji ta izdaja obetov za čist zrak, vključuje nove funkcije, katerih namen je rezultate približati realnim življenjskim razmeram. Zlasti se lahko v modeliranje zdaj za vse ključne sektorje sistematično vključijo emisije delcev, ki lahko kondenzirajo. To so emisije, ki so prvotno v obliki pare (znotraj odvodnika ali blizu njega), ko se izpustijo v zunanji zrak, pa se spremenijo v delce. Vključitev teh emisij je pomembna, saj prispevajo k slabi kakovosti zraka, ki ga dihamo. To v preteklosti ni bilo mogoče sistematično in za vse sektorje z emisijami, z novimi ugotovitvami pa se je razpoložljivost podatkov povečala. To je zlasti pomembno za sektor ogrevanja gospodinjstev, saj bi se lahko z vključitvijo delcev, ki lahko kondenzirajo, za nekatere države članice spremenil obseg ukrepanja, potrebnega za zmanjšanje emisij v realnem življenju. Zato bi se lahko spremenila tudi delitev zmanjšanja emisij med gospodarskimi sektorji, tako da bi se povečal relativni delež ogrevanja gospodinjstev v emisijah. Pri primerjavi izhodiščnih emisij s sistematično vključitvijo delcev, ki lahko kondenzirajo, v model ali brez njihove vključitve se v nekaj državah članicah (zlasti v Avstriji in Nemčiji) kažejo znatne spremembe. Primerjava vplivov na geografsko razčlenjeni ravni razkrije, da so med koncentracijami PM2,5 v večini Evrope le neznatne razlike. Izrazitejši vpliv pa je na nekaterih območjih, vključno z nekaterimi območji, na katerih ima veliko vlogo ogrevanje stanovanj (npr. na Finskem in v Estoniji, kjer so koncentracije na splošno nizke), in delom Srednje Evrope, npr. Avstrijo in Nemčijo, ki v nacionalne podatke o emisijah PM2,5 že tradicionalno ne vključujeta delcev, ki lahko kondenzirajo. Vendar te spremembe ne vplivajo na možnosti držav članic, da uresničijo obveznosti zmanjšanja emisij PM2,5. Modeliranje emisij v realnem svetu se lahko izboljša tudi z vključitvijo emisij NOx in nemetanskih hlapnih organskih spojin iz kmetijstva. Te emisije trenutno niso vključene v preverjanje skladnosti v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, ker pri določitvi obveznosti ni bilo na voljo dovolj zanesljivih podatkov. Novejši podatki zdaj omogočajo vključitev teh informacij v modele. S tem se v več državah članicah spremeni napovedani status skladnosti. Če se vključijo emisije NOx iz kmetijstva, se možnosti za skladnost z obveznostmi zmanjšanja do leta 2030 v izhodiščnem scenariju poslabšajo, in sicer z le ene države članice, ki ne bi izpolnila obveznosti (MT), na sedem (CZ, DK, HU, IE, LT, MT in RO). Če se vključijo emisije nemetanskih hlapnih organskih spojin iz kmetijstva, se možnosti za neskladnost do leta 2030 v izhodiščnem scenariju za leto 2030 poslabšajo s štirih držav članic (HU, LT, SI in ES) na osem držav članic (CZ, FR, HU, IE, LT, LU, SI in ES). To dokazuje, da je v več državah članicah potrebno dodatno ukrepanje, da bi se izkoristil ves potencial blaženja. V scenariju, ki predvideva uporabo nedavno predlaganih strožjih standardov kakovosti zraka, vključitev teh virov emisij iz kmetijstva manj resno vpliva na možnosti za skladnost z direktivo o nacionalnih zgornjih mejah emisij. Ti rezultati, povezani z boljšo zastopanostjo delcev, ki lahko kondenzirajo, in emisij iz kmetijstva, bi se lahko upoštevali pri pregledu direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, ki bo končan do leta 2025. 4.Možnosti za uresničitev ciljev ničelnega onesnaževanja v zvezi z zrakom 4.1Cilji EU za čist zrak do leta 2030 v akcijskem načrtu za ničelno onesnaževanje Akcijski načrt za ničelno onesnaževanje vključuje dva cilja na ravni EU za leto 2030, ki sta povezana s čistim zrakom: 1)več kot 55-odstotno zmanjšanje vpliva onesnaženosti zraka (izraženo kot število prezgodnjih smrti) na zdravje v primerjavi s podatki iz leta 2005; 2)25-odstotno zmanjšanje deleža površine v ekosistemu v EU, na kateri onesnaženost zraka ogroža biotsko raznovrstnost, kar je izraženo kot površine v ekosistemu nad „kritično obremenitvijo“ usedlin dušika (v primerjavi s podatki iz leta 2005). V izhodiščnem scenariju bi EU na splošno izpolnila cilj ničelnega onesnaževanja za zmanjšanje vplivov na zdravje, saj bi se število prezgodnjih smrti v obdobju 2005–2030 po ocenah zmanjšalo za 66 %. Vendar bi se ekosistemski cilj izpolnil šele leta 2040, v obdobju 2005–2030 pa bi bilo doseženo le 20-odstotno zmanjšanje deleža ogroženih območij. Z izpolnjevanjem novih standardov kakovosti zraka bi lahko EU ta cilj uresničila leta 2030 ter zagotovila koristi za zdravje in biotsko raznovrstnost. 4.1.1.Z zdravjem povezan cilj in splošni vplivi na zdravje v scenarijih Koncentracije onesnaževal zraka v ozadju in izpostavljenost prebivalstva V izhodiščnem scenariju se koncentracije onesnaževal sčasoma že zmanjšujejo, pri čemer naj nobeno območje v EU do leta 2030 ne bi preseglo 20 µg/m3 PM2,5. Vendar naj bi raven koncentracije onesnaženosti na velikih območjih leta 2030 in še celo leta 2050 presegala raven 5 µg/m3 iz trenutno predlaganih smernic SZO o kakovosti zraka. Če se ravni koncentracije v ozadju izrazijo kot vplivi na zdravje prebivalstva EU, se pokaže, da se bo število ljudi, ki dihajo čist zrak, znatno povečalo (slika 2). Čeprav bi to pomenilo znatno izboljšanje, so potrebne dodatne obveznosti politike, da bi se omejili negativni vplivi na zdravje zaradi izpostavljenosti ravnem, ki presegajo ravni iz smernic SZO iz leta 2021, tudi za (približno) preostalo polovico prebivalstva EU. Pri prehodu celotne EU na fleksitarijanski način prehranjevanja se pričakujejo nekatere koristi v smislu zmanjšanja izpostavljenosti PM2,5 zaradi zmanjšanja emisij amoniaka, ki prispeva k nastanku sekundarnih delcev. V primerjavi z izhodiščem naj bi se število ljudi, ki bodo dihali čist zrak v skladu s smernicami SZO, povečalo za približno 5–7 milijonov leta 2030 in za približno 10 milijonov leta 2050. Rezultati so v posameznih državah različni, vendar naj bi se v vseh doseglo postopno izboljšanje koncentracij v ozadju in s tem povezane izpostavljenosti prebivalstva (kot je to podrobneje obravnavano v poročilu IIASA, 2022). Slika 2: Prebivalstvo EU27, izpostavljeno različnim koncentracijam PM2,5

Vir: IIASA (2022). Opomba: OPT10 pomeni scenarij „strožji standardi kakovosti zraka“ (kot v predlogu Komisije za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka), MTFR pomeni scenarij „vsi tehnični ukrepi“, ZPAP pomeni scenarij optimiziranja za doseganje z ekosistemi povezanega cilja ničelnega onesnaževanja, FlexDiet pa pomeni scenarij fleksitarijanskega načina prehranjevanja. Trenutno nekaj več kot 50 % prebivalstva EU živi na območjih, katerih ravni onesnaženosti z NO2 so pod ravnjo 10 µg/m3 iz smernic SZO. Do leta 2030 naj bi ta delež v vseh scenarijih presegel 75 % in nekoliko presegel 80 %, če bodo izvedeni vsi tehnični ukrepi. Do leta 2050 naj bi v vseh scenarijih več kot 95 % prebivalstva EU živelo na območjih, na katerih ravni onesnaženosti ne bodo presegale ravni NO2, ki jo priporoča SZO. Prezgodnje smrti in uresničitev cilja ničelnega onesnaževanja Število prezgodnjih smrti zaradi izpostavljenosti PM2,5 naj bi se v letih 2030 in 2050 v primerjavi s podatki iz leta 2005 v vseh scenarijih (vključno z izhodiščnim) zmanjšalo za približno 60–75 %. Število prezgodnjih smrti se bo zmanjšalo hitreje, če bodo izpolnjeni strožji standardi kakovosti zraka in sprejeti vsi tehnični ukrepi. Če bodo vse politike, vključene v izhodišče, dosegle načrtovane rezultate, bo EU leta 2030 izpolnila zdravstveni cilj ničelnega onesnaževanja z znatno rezervo. Scenarij, v katerem bi prebivalstvo EU prešlo na fleksitarijanski način prehranjevanja, bi v letu 2030 omogočil nadaljnje ocenjeno zmanjšanje števila prezgodnjih smrti za 2 000 na leto. Slika 3: Število prezgodnjih smrti, ki jih je mogoče pripisati izpostavljenosti skupnim koncentracijam PM2,5 v EU27, v tisoč primerih na leto Vir: IIASA (2022). Opomba: označenih 55 % se nanaša na cilj ničelnega onesnaževanja. Čeprav ta projekcija kaže, da bi bilo treba v izhodiščnem scenariju doseči znatne izboljšave, v absolutnih številkah še vedno pomeni, da je za leto 2030 ocenjenih 200 000 prezgodnjih smrti zaradi izpostavljenosti PM2,5. S strožjimi standardi kakovosti zraka bi se to število leta 2030 zmanjšalo na 177 000, še dodatno pa bi se zmanjšalo s sprejetjem vseh tehničnih ukrepov. Poleg teh smrti naj bi izpostavljenost NO2 v izhodiščnem scenariju leta 2030 povzročila približno 60 000 prezgodnjih smrti brez večjih odstopanj med scenariji, čeprav bi se to število do leta 2050 prepolovilo. Izpostavljenost prizemnemu ozonu naj bi v izhodiščnem scenariju leta 2030 povzročila približno 50 000 prezgodnjih smrti. 4.1.2.Z ekosistemi povezan cilj in splošni vplivi na ekosistem Onesnaženost zraka vpliva na zdravje ekosistemov zaradi vplivov zakisljevanja, evtrofikacije in ozona. Rezultati modeliranja kažejo postopno znatno izboljšanje v zvezi z zakisljevanjem: v izhodiščnem scenariju bi bili zaradi kislih usedlin, ki bi presegale kritične obremenitve, do leta 2030 prizadeti manj kot 3 % površine v ekosistemu v primerjavi s 15 % leta 2005. To dokazuje koristi znatnega zmanjšanja emisij SO2, ki so že bile dosežene v prejšnjih desetletjih. Te koristi bi bile še večje, če se določijo strožji standardi kakovosti zraka, če se sprejmejo vsi tehnični ukrepi ali če prebivalstvo EU preide na fleksitarijanski način prehranjevanja. Pri vplivih evtrofikacije na onesnaženost zraka pa je stanje manj pozitivno. To je povezano s sedanjo projekcijo, da EU le z izhodiščnimi politikami ne bo izpolnila ekosistemskega cilja ničelnega onesnaževanja. V tem scenariju bi bilo 68 % površine v ekosistemu v EU leta 2030 še vedno prizadete zaradi evtrofikacije (v primerjavi s 86 % leta 2005). V enakih izhodiščnih razmerah bi bila zaščitena območja leta 2030 še naprej močno prizadeta, pri čemer bi bilo zaradi evtrofikacije prizadetih 59 % območij Natura 2000. Če se določijo strožji standardi kakovosti zraka ali sprejmejo vsi tehnični ukrepi, bi se delež ekosistemov v EU, ki so prizadeti zaradi evtrofikacije, do leta 2030 zmanjšal na 61 % oziroma 56 %, na območjih Natura 2000 pa na 51 % oziroma 46 %. Slika 4: Površina v ekosistemu v EU27, na kateri so presežene kritične obremenitve za evtrofikacijo Vir: IIASA (2022). Opomba: označenih 25 % pomeni cilj ničelnega onesnaževanja. Za obravnavanje evtrofikacije, uresničitev ekosistemskega cilja ničelnega onesnaževanja in obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij ter podporo izvajanju zakonodaje o obnovi narave bodo države članice morale uvesti dodatne ukrepe za omejitev emisij amoniaka iz kmetijskega sektorja, saj je amoniak onesnaževalo zraka, ki najbolj vpliva na ekosisteme. Optimalni nabor ukrepov za uresničitev cilja ničelnega onesnaževanja je povezan z učinkovitejšim upravljanjem in nanosom gnoja goveda, prašičev in perutnine ter mineralnega gnojila za zmanjšanje emisij amoniaka. S temi dobro uveljavljenimi ukrepi (ki se v direktivi o nacionalnih zgornjih mejah emisij odražajo kot obvezni ali prostovoljni ukrepi) bi se tudi znatno povečale možnosti za izpolnitev obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka v okviru direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, saj naj bi manj držav članic leta 2030 ne izpolnilo obveznosti zmanjšanja (zmanjšanje z 20 na sedem). Države članice se zato močno spodbuja, naj okrepijo izvajanje teh ukrepov, in sicer:

–s sprejetjem nacionalne zakonodaje, da bi nekatere kmetijske prakse postale zavezujoče; –s spodbujanjem teh praks s kampanjami obveščanja in ozaveščanja, vključno s kmetijskim svetovanjem v okviru nove skupne kmetijske politike. Države članice bi morale razmisliti tudi o sprejetju drugih ukrepov za izboljšanje upravljanja hranil in preprečevanje izgube hranil, ki vodi v onesnaženost zraka, vode in tal, z uporabo celostnega pristopa k dušiku, zlasti iz kmetijstva. To je v skladu s strategijo „od vil do vilic“, direktivo o nitratih in prihodnjim celostnim akcijskim načrtom za upravljanje hranil. 4.2Gospodarski učinki Gospodarski učinki onesnaženosti zraka so številni. Velika večina učinkov se ne odraža v tržnih cenah, zlasti ne neposredni učinki onesnaževanja na zdravje, vendar škoda za ekosisteme (vključno s kmetijskimi površinami in gozdovi) in materiale, ki je posledica onesnaženosti zraka, povzroča tudi stroške. Obstajajo tudi neposredni učinki onesnaženosti zraka, vključno z nekaterimi makroekonomskimi posledicami, ki se odražajo v tržnih cenah. Stroške ukrepov za zmanjšanje onesnaženosti zraka bi bilo zato treba pretehtati glede na koristi, ki jih ti ukrepi prinašajo družbi, tako da se tem koristim pripiše denarna vrednost. V izhodiščnem scenariju se ocenjuje, da bo škoda za zdravje zaradi ravni onesnaženosti zraka, ki presegajo ravni iz smernic SZO, leta 2030 znašala od 114 do 384 milijard EUR na leto. Ta znesek naj bi se po ocenah do leta 2050 zmanjšal na med 44 in 169 milijard EUR, saj se bo zmanjšala izpostavljenost prebivalstva onesnaženosti zraka. V scenarijih s strožjimi standardi kakovosti zraka ali sprejetjem vseh tehničnih ukrepov naj bi se škoda za zdravje v časovnih okvirih do leta 2030 in leta 2050 zmanjšala za vsaj 30 % v primerjavi z izhodiščem. S kombinacijo vseh razpoložljivih tehničnih ukrepov in spremembe načina prehranjevanja bi se škoda za zdravje zmanjšala na najnižjo vrednost. Gospodarski stroški škode za ekosisteme, ki je posledica onesnaženosti zraka, bodo leta 2030 znašali od 3,6 do 10,8 milijarde EUR. Ta znesek naj bi se do leta 2050 le nekoliko zmanjšal, in sicer na od 3,1 do 9,2 milijarde EUR, kar se v izhodiščnem scenariju odraža kot edino skromno zmanjšanje na območjih Natura 2000, ki so pod vplivom evtrofikacije. Vendar bi se stanje znatno izboljšalo, če bi se izvajale ambicioznejše politike čistega zraka. Ocenjuje se, da bi stroški zaradi škode na pridelkih in gozdovih leta 2030 v izhodiščnem scenariju znašali 8,9 oziroma 8,7 milijarde EUR, v ambicioznejših scenarijih za čist zrak pa bi se le nekoliko znižali. Ti ekosistemi so dejansko prizadeti predvsem zaradi ozona, ki se v predvidenih scenarijih zmanjša le posredno. Ocenjuje se, da bodo gospodarski stroški škode na materialih zaradi onesnaženosti zraka v izhodiščnem scenariju v letih 2030 in 2050 dosegli 676 oziroma 444 milijonov EUR. V primerjavi s sedanjimi politikami naj bi različni scenariji ustvarili različne ravni netržnih koristi in različne ravni dodatnih stroškov za potrebne ukrepe za zmanjšanje onesnaženosti. Z izbiro ambicioznejših scenarijev za čist zrak (določitev strožjih standardov kakovosti zraka, sprejetje vseh tehničnih ukrepov ali izvedba optimalnih ukrepov za izpolnitev ciljev ničelnega onesnaževanja) se v primerjavi z izhodiščnim scenarijem vedno dosežejo neto neposredne koristi (koristi minus stroški). Ukrepi za nadzor nad onesnaženostjo zraka in njihovi pozitivni učinki na kakovost zraka imajo tudi širše makroekonomske učinke, ki se odražajo na trgu. Z ukrepi za zmanjšanje onesnaženosti se ustvarjajo stroški za ene sektorje in poslovne priložnosti za druge, kakovost zraka pa vpliva na produktivnost dela in pridelave ter s tem na gospodarstvo kot celoto. Na podlagi nedavnih predpostavk o vplivih na produktivnost dela se v vseh izboljšanih scenarijih za čist zrak BDP EU leta 2030 poveča za 0,26–0,28 % v primerjavi z izhodiščnim scenarijem, kar kaže na prevladujoče pozitivne gospodarske učinke ukrepov za zmanjšanje onesnaženosti. Sektorska porazdelitev učinkov kaže, da bi, ko bodo sprejeti vsi tehnični ukrepi, nizko stopnjo negativnih učinkov leta 2030 dosegel le kmetijski sektor (za približno 2 % slabšo kot v izhodiščnem scenariju in zlasti v živinorejskem sektorju). V scenariju s strožjimi standardi kakovosti zraka je neto učinek na vse sektorje (vključno s kmetijskim) pozitiven. Slika 5: Makroekonomski učinki scenarijev politike čistega zraka na trg, izraženi kot % BDP EU, v primerjavi z izhodiščnim scenarijem Vir: poročilo IIASA (2022), ki temelji na modeliranju JRC na podlagi predpostavk OECD o produktivnosti dela iz leta 2019. 5.Vplivi nedavnih geopolitičnih dogodkov in energetske krize na čist zrak Neizzvana in neupravičena vojaška agresija Rusije proti Ukrajini je povzročila velike motnje v evropskem energetskem sistemu, zato je bilo potrebno takojšnje kolektivno ukrepanje. Komisija je 18. maja 2022 predstavila načrt REPowerEU za odpravo odvisnosti EU od uvoza plina, olja in premoga iz Rusije, ki temelji na predlogih v okviru svežnja „Pripravljeni na 55“ in je skladen s ciljem podnebne nevtralnosti iz evropskega zelenega dogovora. V tem načrtu so predlagani dodatni ukrepi, ki združujejo pametne naložbe in reforme, za hitro varčevanje z energijo za gospodinjstva, podjetja in industrijo ter za pospešitev prehoda na čisto energijo, med drugim so predlagani višji cilji za energijo iz obnovljivih virov in energijsko učinkovitost za leto 2030 . Komisija je v okviru tretjih obetov za čist zrak testirala projekcije v zvezi o mešanico virov energije EU, ki poleg ukrepov iz izhodiščnega scenarija vključujejo morebitne posledice postopnega opuščanja fosilnih goriv iz Rusije in glavne ukrepe iz načrta REPowerEU, napovedane v tistem času, da bi ocenila njihov vpliv na onesnaženost zraka. Komisija je pozneje letos predlagala tudi izredne ukrepe za dodatno kratkoročno zmanjšanje porabe energije in spodbuditev potrebnega hitrega razvoja energije iz obnovljivih virov . Navedene projekcije ne upoštevajo najnovejših ukrepov in morebitnih hitrih sprememb, do katerih bi lahko prišlo, zlasti sprememb vedenja in pospešitve uvedbe energije iz obnovljivih virov. Na podlagi teh projekcij sta za kakovost zraka pomembna napovedano zmanjšanje splošne porabe energije v EU in močno zmanjšanje porabe zemeljskega plina, kar se nadomesti z velikim povečanjem porabe obnovljivih virov in vodika. V primerjavi z izhodiščnim scenarijem bo po sedanjih projekcijah splošna poraba trdne biomase v tem scenariju leta 2030 ostala razmeroma stabilna, leta 2050 pa se bo zmanjšala za več kot 40 %. S povečanjem energijske učinkovitosti in spodbujanjem naložb v negorljive obnovljive vire energije bi se ustvarile vzporedne koristi za čist zrak.

Vendar se pričakuje, da se bo zaradi trenutne energetske krize podaljšalo obratovanje nekaterih obstoječih premogovnih zmogljivosti, kar bo odvisno od konkretnih razmer v državah članicah in njihove sedanje mešanice virov energije ter hitrosti uvajanja alternativnih virov energije. Ta začasna morebitna ponovno povečana poraba premoga ima nasproten učinek na čist zrak. Zaradi teh napovedanih sprememb v mešanici virov energije EU in ob neobstoju dodatnih ukrepov politike EU za doseganje čistega zraka projekcije kažejo, da bi se kakovost zraka leta 2030 poslabšala za približno 2 % prebivalstva EU v primerjavi z izhodiščnim scenarijem, nato pa bi se do leta 2050 rahlo izboljšala v smislu deleža prebivalstva EU, ki bo dihal čist zrak, in sicer zaradi pospešene uvedbe proizvodnje čiste energije ter nižje porabe trdne biomase, olja in plina. Na splošno se ocenjuje, da bo rezultat tega alternativnega scenarija v primerjavi z izhodiščnim scenarijem nekoliko večje število prezgodnjih smrti leta 2030, ki mu bo sledilo večje zmanjšanje njihovega števila do leta 2050, skladno s trendi, opaženimi za napovedane ravni koncentracije onesnaženosti. V EU se kažejo geografske razlike med temi vplivi. Zaradi srednjeročnega negativnega vpliva bi morala EU sprejeti ustrezne ukrepe za zmanjšanje, da ne bi bila ogrožena doseganje ciljev za čist zrak in izpolnjevanje pravnih obveznosti. Stroški s tem povezane škode za zdravje in materialne škode v tem scenariju so leta 2030 nekoliko višji (3–4-odstotna škoda za zdravje in 14-odstotna materialna škoda) kot v izhodiščnem scenariju, vendar se do leta 2050 nekoliko znižajo. Kar zadeva možnosti za skladnost z direktivo o nacionalnih zgornjih mejah emisij, je glavno onesnaževalo, ki ga je treba upoštevati pri spremembah v mešanici virov energije, PM2,5. V primerjavi z možnostmi za skladnost v okviru sedanjih politik (oddelek 3.2) še ena država članica leta 2025 ne bi bila na linearni krivulji (DK), medtem ko naj obveznosti zmanjšanja do leta 2030 ne bi izpolnile iste štiri države članice kot v izhodiščnem scenariju (DK, HU, SI in ES). Načrt REPowerEU je bil na splošno sprejet v odziv na potrebo po drastični pospešitvi prehoda na čisto energijo in povečanju evropske energetske neodvisnosti od nezanesljivih dobaviteljev in nestanovitnih fosilnih goriv, kar prinaša dolgoročnejše koristi za čist zrak. Vendar bi napovedano povečanje uporabe premoga, da bi se izravnalo postopno opuščanje ruskega plina, zlasti v nekaterih regijah EU, kratkoročno vodilo v večjo onesnaženost zraka in s tem večjo škodo za zdravje kot v izhodiščnem scenariju, hkrati pa bi prineslo tudi manj koristi za čist zrak. Vendar se ne pričakuje, da bodo kratkoročni negativni vplivi na čist zrak negativno vplivali na možnosti za izpolnitev zdravstvenega cilja ničelnega onesnaževanja na ravni EU do leta 2030. Modeliranje kaže, da EU ne bo izpolnila ekosistemskega cilja, kot bi ga v izhodiščnem scenariju, če ne bodo sprejeti dodatni ukrepi. Glede na sedanjo dinamiko na energetskih trgih in s tem povezane spremembe regulativnega okvira bi bilo treba vse te rezultate šteti za okvirne. Poleg morebitnih prihodnjih ukrepov na ravni EU obstaja precejšnja negotovost glede odziva porabnikov energije v državah članicah na spreminjajoče se cene energentov. Zaradi nenadnega povečanja uporabe cenejših virov energije (npr. lastno nabranega lesa, ki je gorivo nižje kakovosti) bi se povečale emisije onesnaževal zraka. Potreba po prehodu na druge vire energije, ki bolj onesnažujejo okolje, je že vodila v začasna odstopanja od emisijskih standardov, kar predstavlja tveganje za poslabšanje kakovosti zraka, ki ga je treba oceniti na nacionalni ravni, da ne bi bila ogrožena skladnost z zakonodajo EU o čistem zraku ter bi se preprečili negativni vplivi na zdravje in ekosisteme. S hitro uvedbo strukturnih ukrepov in nepredvidljivim razvojem energetskih trgov pa bi se dodatno pospešil prehod na čisto energijo in izboljšala kakovost zraka. 6.Medsebojni vplivi s podnebno politiko – poudarek na metanu in črnem ogljiku Da bi Komisija dopolnila oceno vplivov ukrepov za povečanje podnebnih ciljev EU, vključenih v izhodiščni scenarij (sveženj „Pripravljeni na 55“), na kakovost zraka, v teh tretjih obetih za čist zrak analizira sinergije med podnebnimi politikami in politikami za čist zrak, ki so povezane z razvojem neobstojnih dejavnikov, ki vplivajo na podnebje. V direktivi o nacionalnih zgornjih mejah emisij se priznava povezava med onesnaženostjo zraka na eni strani ter metanom in črnim ogljikom, dvema ključnima neobstojnima dejavnikoma, ki vplivata na podnebje, na drugi strani. Države članice morajo poročati o nacionalnih emisijah črnega ogljika, ko so na voljo podatki, in to obveznost trenutno izpolnjujejo vse države članice, razen dveh. V strategiji za zmanjšanje emisij metana, ki temelji na izjavi Komisije o metanu, vključeni na konec direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, je bilo napovedano, da bo Komisija v okviru pregleda direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, ki bo končan do leta 2025, preučila morebitno vključitev metana med regulirana onesnaževala. Metan je dejansko močan dejavnik, ki vpliva na podnebje, in predhodnik prizemnega ozona, ki povzroča onesnaženost, za katero se ocenjuje, da je bila leta 2020 odgovorna za 24 000 prezgodnjih smrti v EU. Antropogene emisije metana v EU prihajajo predvsem iz kmetijskega sektorja (54 %), sektorja ravnanja z odpadki (27 %) in energetskega sektorja (17 %). Črni ogljik (saje) je sestavni del drobnih delcev ter prispeva k negativnim vplivom na zdravje in okolje. Nastaja z nepopolnim zgorevanjem fosilnih goriv in lesa. Z absorbiranjem svetlobe in toplote iz zraka črni ogljik prispeva k podnebnim spremembam. V obliki usedline na ledu in snegu zmanjšuje površinski albedo ter s tem prispeva k segrevanju, zlasti v arktičnih regijah EU. Zmanjšanje emisij metana in črnega ogljika tako lahko prinese koristi v smislu čistega zraka in blažitve podnebnih sprememb, s tem pa se poveča razmerje med koristmi in stroški ukrepa za njihovo zmanjšanje. Zato se je pri modeliranju za to poročilo analiziral razvoj emisij črnega ogljika in metana v različnih scenarijih. Modeliranje kaže, da bi se izhodiščne emisije črnega ogljika v EU v obdobju 2020–2030 znatno zmanjšale (za 53 %), v glavnem zaradi postopne uvedbe zahtev o okoljsko primerni zasnovi naprav za ogrevanje gospodinjstev, zmanjšanja porabe biomase in znatnega zmanjšanja porabe premoga v tem sektorju. Četrtina doseženega zmanjšanja prihaja iz prometnega sektorja, predvsem zaradi naprednih standardov Euro, vključno z namestitvijo učinkovitih filtrov za delce. Doseči bi bilo mogoče še večja zmanjšanja (72 % pod izhodiščno ravnjo iz leta 2020), če bi se sprejeli vsi tehnični ukrepi. V scenariju alternativne energije, ocenjenem v oddelku 5, naj bi se emisije črnega ogljika leta 2030 nekoliko povečale (v primerjavi z izhodiščnim scenarijem) zaradi povečane porabe trdnih goriv (premoga, biomase) v nekaterih regijah in državah članicah. Podobno naj bi se v izhodiščnem scenariju iz tega poročila emisije metana v EU v obdobju 2020–2030 zmanjšale za 19 %. Navedeni fleksitarijanski scenarij bi leta 2050 omogočil 11-odstotno zmanjšanje emisij metana v EU v primerjavi z izhodiščnim scenarijem. Ker pa se metan prenaša na hemisferski ravni, je nujno, da se ukrepanje na ravni EU dopolni z ukrepanjem na globalni ravni. EU je novembra 2021 skupaj z Združenimi državami sklicala svetovno zavezo za metan, ki je zagotovila zagon za pospešitev ukrepanja. Zaveza v ospredje postavlja prostovoljno zavezo k vsaj 30-odstotnemu zmanjšanju svetovnih emisij metana do leta 2030 glede na ravni iz leta 2020. Hkrati konvencija UN/ECE o onesnaževanju zraka zagotavlja priložnosti za preučevanje sinergij med mednarodnimi okviri za čist zrak in podnebje. Natančneje, pregled njenega Göteborškega protokola (glej naslednji oddelek) je sprožil razprave o vlogi metana kot predhodnika ozona in s tem onesnaževala, ki je pomembno za politike čistega zraka. Tudi strožji standardi za koncentracije ozona, predstavljeni v predlogu Komisije za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka, poudarjajo potrebo po dodatnem zmanjšanju emisij vseh predhodnikov ozona, vključno z metanom, v EU in zunaj nje. 7.Čezmejna in mednarodna razsežnost Onesnaževanje zraka v posamezni državi prihaja iz več virov, zlasti iz domačih emisij, emisij, ki nastajajo v sosednjih državah, in naravnih virov. V večini držav članic so glavni viri onesnaževanja domači viri, zato je zmanjšanje domačih emisij prednostna naloga za zmanjšanje koncentracije onesnaževal zraka v ozadju. Delež onesnaževanja iz domačih virov je pogosto višji v največjih državah članicah, kjer mora biti vsaj polovica ukrepov namenjenih zmanjšanju teh virov. Analiza hkrati potrjuje, da v večini držav članic h koncentraciji PM2,5 v ozadju znatno prispevajo druge države članice. To odraža čezmejno naravo onesnaževanja zraka, ki upravičuje ukrepanje na ravni EU, saj ima onesnaževanje zraka domačega izvora negativne vplive tudi zunaj meja države članice. Podobno bi zmanjšanje onesnaženosti zraka v skladu z obveznostmi iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij koristilo drugim državam. Poleg tega analiza kaže, da h koncentraciji onesnaževal zraka v ozadju prispevajo tudi države nečlanice EU, in to na različnih ravneh, kar je odvisno od zemljepisnega položaja držav članic. Delež onesnaževanja iz virov znotraj EU naj bi se sčasoma in z vse strožjimi scenariji zmanjševanja onesnaženosti zraka v EU zmanjšal (zaradi dodatnega ukrepanja v EU), s tem pa se bo povečal relativni pomen virov zunaj EU. To poudarja potrebo, da EU odločneje ukrepa dvostransko (zlasti v okviru pristopnih in sosedskih politik, pa tudi z vzpostavljanjem trdnejših mednarodnih partnerstev) in v mednarodnih forumih, kot je konvencija UN/ECE o onesnaževanju zraka. Obveznosti iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij se vsaj do neke mere upoštevajo na mednarodni ravni s konvencijo UN/ECE o onesnaževanju zraka in njenim spremenjenim Göteborškim protokolom. Število držav, ki so ratificirale navedeni protokol, se je v zadnjih letih povečalo, vendar je med njimi še vedno zelo malo pogodbenic, ki niso članice EU. Med državami članicami EU je sedem takih, ki še vedno niso pogodbenice spremenjenega protokola, vendar večina od njih napreduje v postopku ratifikacije.

Tekoči pregled spremenjenega Göteborškega protokola je posebno zanimiv za delo v okviru konvencije o onesnaževanju zraka. Pregled je v zadnjih fazah, pogodbenice pa se bodo odločile, kako ukrepati na podlagi njegovih ugotovitev. 8.Sklepne ugotovitve Analiza, opravljena za tretje obete za čist zrak, kaže, da naj bi se emisije onesnaževal zraka še naprej zmanjševale. To je dobra novica za državljane in državljanke EU ter gospodarstvo in družbo EU. EU je v zadnjih 20 letih dosegla znatna zmanjšanja emisij večine od petih glavnih onesnaževal, ki jih ureja direktiva o nacionalnih zgornjih mejah emisij. Vendar so emisije amoniaka skrb vzbujajoča izjema. Njegove emisije so se le nekoliko zmanjšale in leta 2020 11 držav članic ni izpolnilo svojih obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka. Možnosti, da bodo izpolnjene obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, ostajajo slabe. Te države članice morajo sprejeti znatne dodatne ukrepe za zmanjšanje emisij amoniaka pri viru s spodbujanjem dobrih kmetijskih praks. Kot tudi kaže analiza, bi se možnosti za skladnost izboljšale s postopnim prehodom na fleksitarijanski način prehranjevanja v EU, kot tudi z močnejšo spodbudo na ravni držav članic za sprejetje s tem povezanih kmetijskih ukrepov v okviru skupne kmetijske politike. Dodatno ukrepanje je prav tako potrebno za omejitev emisij PM2,5 in nemetanskih hlapnih organskih spojin, čeprav obveznosti zmanjšanja za ti onesnaževali do leta 2030 po trenutnih projekcijah ne bodo izpolnile le štiri države članice. Komisija poudarja, da je bistveno, da se v celoti izpolnijo obveznosti iz direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij, da bi se v skladu s ciljem ničelnega onesnaževanja EU zmanjšali negativni vplivi onesnaženosti zraka na zdravje in okolje. EU naj bi s sedanjimi in predlaganimi politikami leta 2030 izpolnila z zdravjem povezan cilj ničelnega onesnaževanja, ne pa tudi cilja, povezanega z ekosistemi. To poudarja potrebo po sprejetju dodatnih ukrepov za zmanjšanje emisij amoniaka. Da bi se zagotovila uresničitev pričakovanih napovedi, je pomembno, da se obstoječa zakonodaja izvaja v celoti. Prav tako je pomembno, da Parlament in Svet hitro sprejmeta novejše predloge politik, ki jih je predložila Komisija (in so sestavni del osnovnih predpostavk za obete za čist zrak), hkrati pa ohranita predlagano raven ciljev. To vključuje predloge o standardih emisij vozil, industrijskih emisijah (vključno z razširitvijo področja uporabe direktive o industrijskih emisijah, da bi se zajele večje kmetije, ki naj bi znatno vplivale na zmanjšanje emisij amoniaka) ter pobudah v okviru pobud „Pripravljeni na 55“ in REPowerEU. Kar zadeva načrt REPowerEU, analiza v tem poročilu kaže, da čeprav bo pospešena uvedba energije iz obnovljivih virov (zlasti vetrne in sončne) prinesla dolgoročne koristi, naj bi se s ponovno uporabo premoga zaradi postopnega opuščanja ruskega plina kratkoročno poslabšala kakovost zraka, zato so potrebni nekateri ukrepi za zmanjšanje emisij (enako velja za biomaso). V tem okviru bo zelo pomembno, da bodo v okviru tekoče revizije predlagani strožji standardi okoljsko primerne zasnove za kotle in peči na trdno gorivo. Pri razvoju energetskih trgov je potrebno tudi pozorno spremljanje z vidika čistega zraka, saj bodo potrošniki zaradi vse višjih cen morda prešli na goriva, ki so cenejša, vendar bolj onesnažujejo okolje. Sedanje razmere so že vodile v začasna odstopanja od emisijskih standardov, posledice teh odstopanj za kakovost zraka pa je treba podrobno oceniti in spremljati, tudi na nacionalni ravni. Zlasti pa bi ambicioznejši standardi kakovosti zraka, kot je Komisija nedavno poudarila v predlogu za revizijo direktiv o kakovosti zunanjega zraka, olajšali izvajanje direktive o nacionalnih zgornjih mejah emisij. S tem bi se močno izboljšale možnosti za skladnost do leta 2030 (vendar naj obveznosti zmanjšanja emisij amoniaka še vedno ne bi izpolnilo preveč držav članic). Dodatno bi se zmanjšali tudi vplivi onesnaženja zraka na zdravje in ekosisteme ter ustvarile makroekonomske koristi, kar je v skladu z analizo, na kateri temelji predlagana revizija standardov kakovosti zunanjega zraka.



Priloga: Glavne metodološke razlike v primerjavi z drugimi obeti za čist zrak in analitičnim delom, na katerem temelji revizija direktiv o kakovosti zunanjega zraka Posodobitve od drugih obetov za čist zrak –V izhodiščnem scenariju se upoštevajo nedavno sprejete in predlagane politike EU. –Posodobljena je metodologija za oceno vplivov na zdravje. Na podlagi novejših znanstvenih dokazov zdaj vključuje nekatere nove vplive na obolevnost. Izvede se analiza občutljivosti, da se upoštevajo različni nakloni funkcij odziva na koncentracijo pri nizkih ravneh koncentracije. –Posodobljena je metodologija za vrednotenje vplivov na zdravje. Uporabljene so enake denarno izražene vrednosti kot v drugih obetih za čist zrak, vendar se pri denarnem vrednotenju upoštevajo le vplivi, ki presegajo ravni iz smernic SZO iz leta 2021 (v drugih obetih za čist zrak so bili denarno izraženi vsi vplivi). Tako se lahko analiza osredotoča na denarno izraženo oceno škode, ki je predvsem posledica antropogenega dela onesnaževanja. Vključuje tudi nekaj dodatnih vplivov na obolevnost. Dodatne posodobitve od analitičnega dela, na katerem temelji revizija direktiv o kakovosti zunanjega zraka Zaradi različnega časovnega okvira modeliranja za obe pobudi in različnih namenov prihaja do metodoloških razlik. Delo, na katerem temelji revizija direktiv, je bilo osredotočeno na relativne spremembe med scenariji v ciljnih letih 2030 in 2050, poudarek pa je bil tudi na lokalnih vplivih, medtem ko se v obetih za čist zrak analizirajo tudi spremembe skozi čas z manj natančnim geografskim pristopom.