EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 11.4.2018 COM(2018) 178 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o strategiji za carinski sistem informacijske tehnologije



1.UVOD Komisija je v svojem sporočilu z dne 21. decembra 2016 (v nadaljnjem besedilu: sporočilo o upravljanju)

spomnila na temeljni cilj carinskega zakonika Unije , ki je zagotoviti nemotene in učinkovite carinske postopke po vsej Uniji, ki temeljijo na izkoriščanju prednosti digitalnih orodij. Carina naj bi postala povsem brezpapirna. Cilj je spodbujati zakonito trgovino, hkrati pa carinskim upravam omogočiti zagotavljanje skladnosti. Komisija je v sporočilu o upravljanju opisala tudi izzive za njo in države članice pri zagotavljanju stroškovno učinkovitih rešitev informacijske tehnologije po vsej EU v podporo carinski zakonodaji Unije. V odziv na navedene izzive je predlagala pregled arhitekture, upravljanja in financiranja carinskih omrežij in podatkovnih zbirk informacijske tehnologije ter njihovih razmerij do drugih omrežij EU.

Predlagala je tudi oceno dodane vrednosti in morebitnih dolgoročnih koristi vzpostavitve stalne strukture za upravljanje infrastrukture informacijskega sistema, vključno z morebitnimi sinergijami z obstoječimi agencijami v okviru priprave naslednjega večletnega finančnega okvira. Svet je navedeno obravnaval med letom 2017, rezultat razprav pa so bili nadaljnji sklepi Sveta z dne 7. novembra 2017, v katerih je Komisijo in države članice pozval k izvajanju delovnega programa za carinski zakonik Unije na področju informacijske tehnologije kot glavno prednostno nalogo in k temeljitejšemu proučevanju novih pristopov k razvoju in delovanju carinskih sistemov informacijske tehnologije. Vendar je Svet maja 2017 že pozval Komisijo, naj do konca leta 2017 poroča o doseženem napredku pri oceni vprašanja glede stalne strukture. Ta posebni poziv je treba razumeti v okviru drugih pozivov Sveta Komisiji in državam članicam k skupnemu razvoju celovite strategije za carinski sistem informacijske tehnologije. Svet je med drugim pozval, naj se: -razvije strategija za arhitekturo, razvoj in financiranje carinskih sistemov informacijske tehnologije ob upoštevanju odgovornosti Komisije in držav članic pri razvoju sistemov informacijske tehnologije, potrebnih za izvajanje zakonodaje EU (do konca leta 2017); -razvije celovita srednje- in dolgoročna strategija za carinske sisteme informacijske tehnologije, da se omogoči učinkovito izvajanje carinskega zakonika Unije in popoln razvoj digitalne carine na podlagi dodane vrednosti posameznih sistemov, vključno z možnostjo uporabe stalne strukture za upravljanje infrastrukture informacijskega sistema ter ob upoštevanju že razvitih ali že uvedenih sistemov informacijske tehnologije. S tem poročilom se je Komisija odzvala na poziv Sveta, naj poroča o napredku v zvezi z njegovo zahtevo o stalni strukturi, poročilo pa vključuje tudi razlago sedanjega pristopa k zagotavljanju spremljanja izvajanja carinskega zakonika Unije. Cilj poročila je tudi prispevati k razpravi, ki bo potekala o večletnem finančnem okviru, saj opredeljuje, zakaj je financiranje na ravni EU pomembno za razvoj in delovanje carinskih sistemov informacijske tehnologije. Komisija glede poziva Sveta k razvoju srednje- in dolgoročne strategije za izvajanje carinskih sistemov informacijske tehnologije zaključuje analitično delo, ki bo prispevalo k njenim predlogom za naslednjo generacijo programov financiranja, zlasti glede financiranja dejavnosti informacijske tehnologije na področju carine in davkov na ravni EU. To delo bo vplivalo na možnosti strategije. Ti predlogi bi morali biti predloženi v letu 2018 in bodo predstavljeni v okviru priprav naslednjega večletnega finančnega okvira. 2.CARINSKI OKVIR EU EU je velik trgovinski blok, odvisen od prostega pretoka blaga v carinsko unijo in iz nje, ki dopolnjuje prosto gibanje tega blaga znotraj območja enotnega trga. Leta 2016 sta uvoz in izvoz skupaj znašala približno 3,5 bilijona EUR, kar poudarja pomen trgovine in nemotenega delovanja carinske unije za blaginjo EU. To je pomenilo skoraj 300 milijonov uvoznih in izvoznih deklaracij (EUL – enotna upravna listina). Čas, porabljen za carinsko obdelavo blaga, ter hitrost in zanesljivost navedene obdelave so ključni dejavniki produktivnosti in konkurenčnosti. Iz študij izhaja, da se lahko z 10-odstotnim skrajšanjem tranzitnega časa in časa obdelave na carini ustvari od 2,5- do 5-odstotna rast trgovine, s čimer se poudarja pomen dobro zasnovanih in hitrih postopkov carinske kontrole. EU je zaradi skupnih prizadevanj v preteklih letih, namenjenih okrepitvi in posodobitvi carinskih postopkov, že v dobrem položaju. Cilj sedanjega dela v zvezi s carinskim zakonikom Unije in njegovim izvajanjem je nadalje okrepiti močen položaj EU na tem področju.

Carinska zakonodaja EU je kodificirana v carinskem zakoniku Unije (in z njim povezanih aktih, dopolnjuje pa jo delovni program na področju informacijske tehnologije ) in se neposredno uporablja v državah članicah, kar odraža izključno pristojnost EU na tem področju. Carinski organi uporabljajo ista osnovna pravila in vsaka država članica se zanaša na druge, da bodo prevzele svoj del odgovornosti pri pobiranju prihodkov in regulativni zaščiti. Zaradi te medsebojne odvisnosti je potrebno tesno sodelovanje. Carinski sistem informacijske tehnologije in politika v EU trenutno temeljita na odločbi o elektronskem carinjenju , ki sta jo leta 2008 sprejela Svet in Evropski parlament, ter na določbah carinskega zakonika Unije. Odločba o elektronskem carinjenju določa osnovna načela, na podlagi katerih države članice in Komisija sodelujejo pri razvoju, izgradnji in delovanju sistemov, ki so podlaga za carinske operacije. Ti sistemi zajemajo različne carinske postopke, vključno z obdelavo deklaracij, gibanjem blaga in pretokom informacij med upravami. Zajemajo tudi nekatere skupne podatkovne zbirke. Ta politika elektronskega carinjenja je prispevala k sedanjemu stanju razvoja

carinskih sistemov informacijske tehnologije in usmerja trenutno zaključevanje 17 različnih pobud, ki so bile opredeljene v delovnem programu za carinski zakonik Unije . Temelji na predpostavki, da je različne elemente informacijske tehnologije mogoče razdeliti na komponente Unije in komponente, ki niso komponente Unije, skupaj pa sestavljajo ekosistem informacijske tehnologije. -Komisija razvija dogovorjene komponente Unije, ki se financirajo s programom Carina 2020 . Te komponente Unije je mogoče vgraditi v centralizirani model, ki ga upravlja Komisija, ali pa se uporabijo v distribuiranih sistemih, ki jih upravljajo države članice. Komunikacija med sistemi v Uniji se zagotavlja z omrežno komponento Unije, znano kot CCN/CSI. Vseevropski in centralni sistemi, ki jih za carinsko unijo upravlja Komisija, so sestavljeni iz približno 30 medsebojno povezanih sistemov, za katere sta ključni varnost in uspešnost. Leta 2017 je bilo izmenjanih približno 500 milijonov sporočil v sistemih, ki so delovali pri več kot 99-odstotni razpoložljivosti, letni stroški pa so znašali 70 milijonov EUR, s čimer se je zagotavljala podpora hitrim carinskim postopkom, ki so potrebni za trgovino. -Komponente, ki niso komponente Unije, razvijajo, upravljajo in financirajo države članice. To zajema naravne elemente distribuiranih sistemov, zasnovanih za ravni EU. Te komponente morajo biti seveda v skladu s pravnimi določbami carinskega zakonika Unije. V preteklih letih je bil na podlagi navedenega okvira oblikovan izpopolnjen ekosistem informacijske tehnologije.

Je zrel, ustreza svojemu namenu in se zanaša na ustrezno financiranje komponent Unije na ravni EU, od katerih so odvisne države članice. Odvisen je tudi od držav članic, ki morajo financirati svoj del ekosistema, zlasti komponente, ki niso komponente Unije. 3.IZZIVI Čeprav se informacijska tehnologija že precej uporablja za podporo obstoječih carinskih postopkov, carinski zakonik Unije pomeni pomembno spremembo pri integraciji in morebitnem povečanju učinkovitosti. Razlog je v

hkratni poenostavitvi in digitalizaciji postopkov, potrebnih za podporo popolni integraciji carine po vsej EU. Poleg tega zaradi izvajanja nastajajo stroški, ki jih je treba ob odločanju o optimalnih mehanizmih za izvajanje primerjati s koristmi. 3.1.Upravljanje in arhitektura Upravljanje dela na področju informacijske tehnologije temelji na več organih, ki medsebojno sodelujejo, vključujejo pa Komisijo, države članice in skupine za trgovinske interese, predvsem skupino za carinsko politiko, skupino za usklajevanje elektronskega carinjenja, kontaktno skupino za trgovino, skupino za poslovno politiko, skupino za usklajevanje izvajanja strategije za obvladovanje tveganj in odbor programa Carina 2020. Iz izvajanja carinskega zakonika Unije je razvidno, da zasnova in izvajanje carinskih sistemov informacijske tehnologije po vsej EU zahtevata čas in trud. Narava naloge je razvidna iz raznih hibridnih ureditev, pri katerih se nekatere države članice odločijo uvesti lokalne različice centralnih sistemov (razlog je pogosto v pomislekih glede združljivosti nacionalnih sistemov in prednostnih nalog) ali pa vztrajajo pri tem, da se skupne rešitve za komponente, ki niso komponente Unije, ki naj bi jih uporabile le navedene države članice, razvijajo na ravni EU (razlog je pogosto v pomislekih glede stroškov). K izzivom pri izvajanju prispevajo prizadevanja na področju carinskega zakonika Unije za še višjo stopnjo integracije in interoperabilnosti carinskih sistemov informacijske tehnologije, vključno z izboljšanjem standardizacije podatkovnih elementov in postopkov za sisteme informacijske tehnologije. Strukturni mehanizem, ki bi državam članicam pomagal pri težavah z izvajanjem, v tem okviru ne obstaja. Pri dolgoročnih rešitvah za izpolnjevanje potreb carine bo treba upoštevati prizadevanja za še širšo interoperabilnost med službami javnega sektorja, da se dosežejo vse koristi, ki se pričakujejo od napredne podatkovne analitike. To vse bolj medsektorsko perspektivo prihodnje politike informacijske tehnologije podpira digitalna agenda, na podlagi katere se predvideva izmenjava skupnih storitev in rešitev informacijske tehnologije. Pri upravljanju in arhitekturi bo treba upoštevati tudi stalen in hiter razvoj tehnologij, kot so blokovne verige in druge inovacije, ki lahko znatno vplivajo na obliko struktur informacijske tehnologije, ki morajo biti dolgoročno vzpostavljene, in na optimalne mehanizme izvedbe.

Postopki upravljanja morajo zato potekati v okviru jasne in sprejete krovne arhitekture carinskega ekosistema informacijske tehnologije, saj se lahko le tako zagotovi skladnost v celotni strukturi. V tem okviru so države članice leta 2017 v delovnih skupinah Komisije in Sveta izrazile svoja mnenja o prihodnjih izzivih. V tem poročilu so izražena prizadevanja v navedenem obdobju in je navedeno trenutno stanje. 3.2.Vprašanja in viri financiranja 3.2.1 Raven EU (komponente Unije) Razvoj in delovanje sistemov informacijske tehnologije sta lahko draga. V okviru programa Carina 2020 znaša proračun Komisije za obdobje 2015–2020 približno 380 milijonov EUR, s čimer se poudarjajo obseg in ambicioznost projektov informacijske tehnologije v okviru carinskega zakonika Unije ter naložbe, ki jih je EU že izvedla za vzpostavitev in delovanje sistemov informacijske tehnologije v podporo carini. Komisija navedena sredstva uporablja v skrbno nadzorovani strukturi z omrežjem zunanjih pogodbenikov in na podlagi sporazumov o sodelovanju z državami članicami. Njen trenutni model je torej optimiziran in zelo odvisen od vodenja skupin zunanjih pogodbenikov. Ta sredstva so namenjena razvoju novih sistemov ter delovanju sedanjih centraliziranih sistemov in omrežij, ki so podprti z namenskimi podatkovnimi centri, pri katerih sodelujeta osrednja služba Komisije za informacijsko tehnologijo (GD DIGIT) in služba Komisije za carinsko politiko (GD TAXUD). S povečevanjem vloge informacijske tehnologije pri izvajanju carinske politike narašča tudi pomen osrednje vloge služb Komisije pri vodenju centralnih sistemov, kar pomeni vsakodnevne operativne obveznosti v realnem času pri izvajanju zakonodaje EU, in pri usklajevanju prizadevanj držav članic. Da bi to dobro delovalo, so potrebna zadostna sredstva in tesno sodelovanje z državami članicami. 3.2.2 Raven držav članic (komponente, ki niso komponente Unije) Z vidika držav članic so največji pomislek stroški dejavnosti informacijske tehnologije. Številne imajo pomisleke glede nacionalnih komponent, ki se ustvarjajo 28-krat, kar zaradi povečanja vključenih stroškov pomeni slabo izkoriščenost davkoplačevalskega denarja. V nekaterih državah članicah je izziv še večji zaradi njihove odvisnosti od tržnih dobaviteljev, do katerih nimajo zadostne nakupne moči, da bi dosegle najboljše cene. Tudi dojemanje finančnih vidikov se razlikuje, saj se vse države članice ne soočajo z enakim obsegom prometa pri uvozu in izvozu, kar slabi njihovo analizo stroškov in koristi, če ta temelji zgolj na nacionalnih predpostavkah. Čeprav vse države članice prejemajo delež carinskih dajatev glede na sredstva, ki jih zberejo sama (20 %), so trgovinski tokovi v Unijo in iz nje običajno skoncentrirani na več lokacijah. Skoraj 80 % uvoznih deklaracij je predloženih v le treh državah članicah. Tudi to vpliva na mnenje držav članic. Poleg tega številne carinske uprave trdijo, da ne morejo v celoti izkoristiti 20 %, ki so namenjeni pokrivanju stroškov pobiranja dajatev. Jasno je, da bodo stroški ločenih in neusklajenih dejavnosti držav članic verjetno znatno višji od stroškov priprave centralnih ali celo distribuiranih sistemov, ki bi jih razvila Komisija v sodelovanju z državami članicami. Iz študij, izvedenih za Komisijo, dejansko izhaja, da je mogoče doseči velike prihranke v višini med 35 in 53 %, če bi države članice sodelovale pri razvoju, delovanju in vzdrževanju ter če bi sodelovalo najmanj

deset držav članic . Zapleta se pri dejstvu, da imajo države članice različne poslovne modele za pripravo nacionalnih komponent in da so tudi v različnih položajih glede na vpliv starih sistemov. Nekatere države članice imajo veliko lastnih strokovnjakov s področja informacijske tehnologije, druge pa se bolj zanašajo na tretje ponudnike. 3.3.Omejitve politike Navedene izzive je treba razumeti v okviru potrebe po tem, da se sistemi in njihova arhitektura na podlagi carinskega zakonika Unije in njegovega delovnega programa izvedejo čim prej.

Čeprav bo večina dela dokončana do leta 2020, bo manjše število novih sistemov začelo delovati po navedenem datumu, enako pa velja tudi za nekatere razširitve in posodobitve sedanjih sistemov. To delo se bo verjetno nadaljevalo do leta 2025, da se zagotovi popolna in v celoti integrirana struktura v vseh državah članicah, ki vključuje vse sisteme. To poudarja tudi potrebo po evolucijskem pristopu za zmanjšanje tveganj carinskih postopkov glede na pomen sedanjega ekosistema informacijske tehnologije za vsakodnevno delovanje carinske unije. Trenutno splošno stanje glede izvajanja carinskega zakonika Unije, vključno z zadevnimi sistemi informacijske tehnologije in predvidenim rokom njihove izvedbe, je opredeljeno v nedavnem poročilu Komisije o izvajanju carinskega zakonika Unije in pooblastila za sprejetje delegiranih aktov v skladu s členom 284 zakonika. 4.PREDVIDENA UVEDBA INFORMACIJSKE TEHNOLOGIJE ZA INTEGRIRANO CARINSKO UNIJO V razpravah z državami članicami je bil poudarjen pomen strategije za informacijsko tehnologijo za carino v EU, ki bi morala kot podlaga za sedanje delo temeljiti na viziji prihodnosti in dolgoročnejših ciljih digitalne carine. V odzivih je bilo poudarjeno, da morajo carinski organi zagotoviti učinkovite in uspešne carinske storitve, pri katerih se po vsej Uniji skladno in dosledno uporabljajo dogovorjena pravila. Da bi se to doseglo, bo morala carinska kontrola temeljiti na boljšem izkoriščanju prednosti digitalizacije in pretoka podatkov, kar bi omogočilo še učinkovitejše kontrole na podlagi tveganja.

Tako bi lahko carinski organi usmerili svoja sredstva ter bi lahko ob razumni uporabi teh sredstev zmanjšali upravno breme za zakonito trgovino in racionalizirali zagotavljanje podatkov o njej. Ključno vlogo carine pri drugih politikah, ki imajo tudi čezmejne elemente, je mogoče uporabiti za ustvarjanje pozitivnih sinergij za splošno regulativno kontrolo, ki bo v prihodnje temeljila na visoki stopnji interoperabilnosti in medsebojne povezanosti sistemov informacijske tehnologije ter na usklajenih pristopih h kontroli. Logični končni cilj bi bilo enotno okolje, ki bi čim bolj zagotavljalo enotno in skladno razmerje z različnimi vladnimi akterji, podpirala pa bi ga skladna struktura regulativne kontrole. Tako okolje predvideva visoko stopnjo izmenjave podatkov, informacij in obveščevalnih podatkov med carinskimi organi ter med drugimi organi in drugimi regulativnimi agencijami in službami. Zahteva tudi sistematično uporabo napredne podatkovne analitike in morda tudi drugih inovativnih tehnologij, da se podprejo pristopi integrirane kontrole, ki večinoma temeljijo na tveganju ter dobrem poznavanju tveganj in zmožnosti glavnih gospodarskih akterjev. Iz prispevka držav članic je mogoče sklepati, da bo vloga carinskih sistemov informacijske tehnologije ključna pri zagotavljanju uspešnih rezultatov politik ter da bodo ti sistemi stroškovno učinkoviti, trdni in zanesljivi. To zahteva zmožnost prilagajanja spremenljivim tehnologijam in poslovnim modelom. Pomembno bo tudi izkoristiti sinergije z zadevnimi in že obstoječimi vseevropskimi sistemi informacijske tehnologije.

Jasno je tudi, da bo zaradi tega potrebno tesno sodelovanje med Komisijo in državami članicami, da bi se pri oblikovanju stroškovno učinkovitih rešitev informacijske tehnologije za razvoj ali delovanje sistemov zagotovila čim boljša uporaba strokovnega znanja in sredstev 5.MOŽNOSTI STALNE STRUKTURE Za vsako spremembo poslovnega modela, ki presega izboljšave sedanjega modela, je potreben čas, zlasti če je treba vzpostaviti nove strukture. Velika sprememba sedanjih postopkov pa pomeni tveganje za izvajanje kratko- in srednjeročnih projektov informacijske tehnologije v okviru carinskega zakonika Unije. To bi bilo zelo neugodno in ne bi bilo v skladu z jasno izjavo Sveta, da je treba izvajanju carinskega zakonika Unije dati prednost. To podpira zamisel, da bi se morali sedanji razmisleki osredotočati na daljša obdobja. Kratkoročno bo Komisija torej morala še naprej delovati na podlagi pravil iz odločbe o elektronskem carinjenju in carinskega zakonika Unije ter v skladu s programom Carina 2020. Ob upoštevanju tega je okrepila svoje službe, ki se ukvarjajo s carinskimi sistemi informacijske tehnologije, da bi začele izvajati glavne dejavnosti, kot so projekti informacijske tehnologije v okviru carinskega zakonika Unije, letni odhodki EU pa znašajo približno 70 milijonov EUR. Ta okrepitev zajema povečanje števila osebja v GD TAXUD in nove dogovore z GD DIGIT za optimizacijo sinergij med službami. Nadaljnji razvoj na tej podlagi po letu 2020 pa bo odvisen od odločitev, ki bodo sprejete v zvezi s programom, ki bo nadomestil program Carina 2020. Začasni časovni razpored za opredelitev novega modela in njegovih komponent je naveden v Prilogi 2, vendar ne vpliva na prihodnje odločitve o financiranju. Če se bo sedanji model spremenil, iz dosedanjih razprav izhaja, da je najboljša možnost najverjetneje vključitev skupnega dobavitelja informacijske tehnologije prek subjekta/agencije ali drugih načinov sodelovanja. Pri vsakem takem pristopu je treba upoštevati dejanskost obstoječih dejavnosti informacijske tehnologije.

Tak dobavitelj bi načeloma lahko razvil celovite sisteme, ki bi jih predal državam članicam ali Komisiji, ali zagotovil določene plasti razvoja ali delovanja informacijske tehnologije, lahko pa bi bil tudi odgovoren za celoten razvoj in delovanje. Za prikaz tega vprašanja t. i. „plasti“ so v spodnjem diagramu navedeni glavni sestavni deli nalog Komisije na področju informacijske tehnologije (GD TAXUD). Jasno je, da je glede na zapletenost in medsebojno odvisnost komponent ekosistema informacijske tehnologije težko oceniti morebitne dejavnosti ali njihove dele, ki bi jih bilo mogoče naložiti skupnemu dobavitelju informacijske tehnologije. Prav tako je jasno, da je mogoče dejavnosti razdeliti na splošne (spodaj prikazane z oranžno) in posebne (spodaj prikazane z zeleno), kar lahko vpliva na uporabljene rešitve, zlasti ob upoštevanju morebitnih medsektorskih sinergij. 5.1.Skupni dobavitelj informacijske tehnologije Proučene so bile različne možnosti, pri čemer v tej fazi še ni bila opravljena podrobna analiza stroškov in koristi, saj bo treba nadalje določiti morebiten obseg možnosti glede na odzive držav članic v dosedanjih razpravah, predvsem na seminarju na visoki ravni v Talinu 28. in 29. septembra 2017, in glede na sklepe Sveta z dne 7. novembra 2017 . Najverjetneje bi bila za razvoj in delovanje sistemov informacijske tehnologije glede na zadevne pristojnosti Komisije oziroma držav članic za zakonodajo na ravni EU oziroma za njeno izvajanje potrebna deljena odgovornost med Komisijo in državami članicami. Predstavljati si je mogoče tudi spremembo razmerja med komponentami Unije in komponentami, ki niso komponente Unije, vendar to ne bi rešilo temeljnih vprašanj, razen če bi vsi sistemi postali komponente Unije. Celo v takem primeru bi se postavljala vprašanja o najboljši strukturi za njihovo izvajanje ter o njenih medsebojnih vplivih z nacionalnimi carinskimi službami in nacionalno zakonodajo. Na podlagi tega so potekale razprave o skupnem ponudniku informacijske tehnologije, ki bi Komisiji in državam članicam načeloma lahko zagotavljal storitve razvoja ter celo delovanja in vzdrževanja. Zamisel bi vključevala dodelitev odgovornosti tretji osebi, ki bi storitve zagotavljala na podlagi financiranja, ki bi ga zagotavljale države članice in Komisija. To bi zagotovilo skladnost vseh sistemov informacijske tehnologije in prihranke pri stroških. Poleg tega bi lahko Komisija ali celo države članice, odvisno od uporabljene pravne strukture, tretji osebi dodelile določene operativne naloge in dejavnosti. Verjetna dodana vrednost te možnosti bi izhajala iz nižjih stroškov posameznega razvoja, delovanja in vzdrževanja v primerjavi z večkratnimi stroški v primeru ločenega ukrepanja držav članic. Dejanski učinki tega načela pa bi bili odvisni od obsega dejavnosti takega skupnega dobavitelja informacijske tehnologije in tega, v kolikšni meri bi se lahko zaradi poenotenja pristopa omejile nacionalne prilagoditve. Glede na potrebo po popolni razpoložljivosti za delovanje in vzdrževanje v realnem času bi morala morebitna struktura zagotoviti neprekinjeno delovanje v vseh vključenih državah članicah, če se sprejme odločitev za izvedbo takih dejavnosti. Pomembno vprašanje je, v kolikšni meri bi lahko tretja oseba prevzela sisteme ali njihove dele in kakšno bi bilo razmerje do drugih delov ekosistema informacijske tehnologije. Skupni dobavitelj informacijske tehnologije bi načeloma lahko bila struktura, ki deluje na ravni EU. Če bi ta struktura imela obliko skupnega podjetja, bi se posamezne naloge in upravljanje se znatno razlikovali. Lahko bi imela tudi obliko organa za skupno javno naročanje, ki bi bil ustanovljen na podlagi ureditve, kot je evropsko združenje za teritorialno sodelovanje . 5.2.Struktura, ki deluje na ravni EU Možen pristop k reševanju tega izziva bi bil, da se vzpostavi struktura na ravni EU, ki bi prevzela posamezne odgovornosti. V razpravah z državami članicami je bila izpostavljena možnost ustanovitve nove agencije, vendar trenutno zanjo med državami članicami ni dovolj podpore. To še dodatno zapletajo precejšnja negotovost glede prihodnjih možnosti financiranja EU ter pomisleki glede odločitve za

to možnost, če ni jasno določeno razmerje med dejavnostmi subjekta in dejavnostmi držav članic, saj so carinski postopki po EU medsebojno zelo povezani. Druga možnost je poskus prenosa nalog Komisije na obstoječo strukturo EU, kot je na primer obstoječa agencija EU.

Trenutno obstaja le ena taka agencija s pooblastili, ki zajemajo obsežne sisteme informacijske tehnologije na področju pravosodja in notranjih zadev, in sicer je to eu-LISA. Vendar njena pooblastila ne zajemajo carine in je trenutno povsem zasedena z izvajanjem sistemov v okviru svojih pooblastil. Vse morebitne sinergije s to agencijo bi zahtevale podroben skrbni pregled, zlasti zaradi številčnosti, zapletenosti in stopnje razvoja sedanjih carinskih sistemov informacijske tehnologije. Tveganje za obstoječe carinske postopke bi bilo preveliko, da bi bilo to mogoče šteti kot izvedljivo kratko- ali srednjeročno možnost. Poleg tega bodo z dokončanjem preostalih projektov v okviru carinskega zakonika Unije ta tveganja še večja. V trenutni fazi proučevanja načinov uporabe stalne strukture se države članice torej še niso dogovorile o jasni usmeritvi glede uporabe nove strukture, ki bi prevzela del razvoja in/ali delovanja/vzdrževanja carinskih sistemov informacijske tehnologije. Države članice se zelo osredotočajo na izvajanje zapletene mreže projektov, predvidenih v carinskem zakoniku Unije, in ne vidijo veliko možnosti za pomembne spremembe načina, na katerega v ta namen opravljajo svoje dejavnosti. Potrebna je večja jasnost glede številnih različnih elementov, kar utemeljuje nadaljnje delo pri skrbnem pregledu.

5.3.Rešitve v zvezi s sodelovanjem med državami članicami Nadaljnja možnost je, da se poskusi ustvariti nov zagon na podlagi zamisli o

tesnejšem sodelovanju med državami članicami. Na tem področju je bilo opravljenih veliko raziskav in iz novih pobud na področju carine in obdavčenja je mogoče sklepati, da obstaja možnost za dejansko dodano vrednost. Rešitev v zvezi s sodelovanjem temelji na zamisli, da se države članice skupaj lotijo zasnove, razvoja in delovanja komponent, ki niso komponente Unije. To pomeni bolj odprto in manj centralizirano strukturo glede upravljanja in delovanja, kot je rešitev z agencijo. Pomeni tudi, da stroške večinoma prevzamejo države članice neposredno in ne proračun EU, kot bi moralo veljati glede komponent, ki niso komponente Unije. Za to je potrebno imeti jasno predstavo o tem, kam v okviru carinskega ekosistema informacijske tehnologije spada delo, ki ga je treba opraviti Okvir za to je delovni program za carinski zakonik Unije (in večletni strateški načrt, kot je opredeljen v odločbi o elektronskem carinjenju). Izzivi glede sodelovanja se nanašajo predvsem na zagotavljanje upravljanja ukrepov (zunaj tesnega okvira, vzpostavljenega na področju dela glede komponent Unije) ob sodelovanju nekaterih ali vseh držav članic, ter na zagotavljanje, da se ustrezno obravnavajo pravna in dejanska vprašanja glede javnega naročanja ter da se oblikujejo dogovorjena in izvedljiva pravila o arhitekturi informacijske tehnologije. V tej fazi je treba potencial tega pristopa preveriti na dejanskem primeru. V tem smislu je sedanji projekt v okviru carinskega zakonika Unije o obvestilu o prihodu, obvestilu o predložitvi in začasni hrambi pomemben poskus, ki ga bo Komisija, kadar bo to mogoče, še naprej podpirala s strokovnim znanjem in financiranjem nekaterih upravnih vidikov na podlagi programa Carina 2020. Navedeni projekt, ki ga vodi Belgija, ima veliko možnosti za zagotovitev predloge za nadaljnje podobne projekte, zagotavlja pa tudi bolj stroškovno učinkovito rešitev za države članice, ki si trenutno prizadevajo dokončati svoje nacionalne sisteme v okviru carinskega zakonika Unije. Projekt lahko preseže razvojne vidike in izkoristi prednosti obstoječih izkušenj iz projektov s področja davkov, pri katerih so se pojavili podobni izzivi. Razprave v okviru delovne skupine Sveta na visoki ravni z dne 11. oktobra 2017, ki so temeljile na rezultatih seminarja v Talinu, ki je potekal 28. in 29. septembra, so pokazali, da so se mnenja glede pomena napredka pri vprašanju sodelovanja poenotila. Odvisno od rezultatov te izkušnje in drugih podobnih ukrepov, ki potekajo na področju obdavčenja, se lahko ta način sodelovanja izkaže za pomemben del razvoja (in v nekaterih primerih morda celo delovanja) delov carinskega ekosistema informacijske tehnologije. To bi lahko bil del kombinirane rešitve, ki zagotavlja različne rešitve za različne dele ekosistema informacijske tehnologije. 6.VIDIKI, KI JIH JE TREBA ŠE PROUČITI Potrebni bodo nadaljnji razmisleki v okviru prizadevanj spodbujevalne skupine, predvideni na podlagi razprav v Svetu oktobra 2017. Zajemati bi morali morebitni razvoj rešitev na podlagi sodelovanja in inovativnih struktur za združevanje držav članic ter podrobnejši pregled uporabe bolj tradicionalnih oblik struktur na podlagi agencij, vključno s sinergijami z obstoječimi agencijami in prihodnjimi pobudami. Cilji skupine na visoki ravni bi morali zajemati vsaj naslednje: ·nadaljnji razvoj vizije digitalne carine, ·opredelitev stabilnega razmerja upravljanja s poslovnimi potrebami in zadevnim pravnim okvirom, da bi se prepoznal izziv izvajanja informacijske tehnologije v dinamičnem okolju politik, ·upoštevanje tehnoloških inovacij pri odločanju, ·proučitev širšega medsebojnega delovanja digitalne agende z drugimi področji politik, ·vključevanje izkušenj iz tekočih pobud za sodelovanje in analiza njihove učinkovitosti, ·opis ustrezne arhitekture informacijske tehnologije, ·vzpostavitev prihodnjih modelov izvajanja, ki temeljijo na vidiku stroškov in koristi ter upoštevanju kombiniranih rešitev. 7.SKLEPNE UGOTOVITVE Odkar je Komisija ob koncu leta 2016 začela razpravo, se

obsežno razpravlja o dolgoročni prihodnosti izvajanja in delovanja carinskih sistemov informacijske tehnologije EU. Izzivi in dosedanji dosežki trenutnega modela izvajanja informacijske tehnologije so široko priznani. Obstaja jasno soglasje glede potrebe po ohranitvi sedanjih struktur za dokončanje ambicioznega delovnega programa za informacijsko tehnologijo za carinski zakonik Unije. V okviru sedanjih struktur je mogoče na podlagi sedanjih pobud za sodelovanje pomagati zainteresiranim državam članicam pri izvajanju delov sistemov v okviru carinskega zakonika Unije, ki jih morajo vzpostaviti. To je področje, na katerem bodo sedanje izkušnje pomembno prispevale k razpravi o prihodnjem potencialu in razvoju koncepta sodelovanja. Dosežen je bil napredek pri opredelitvi morebitnih načinov za uspešnejši in učinkovitejši razvoj in delovanje carinskih sistemov informacijske tehnologije. Vendar je treba prizadevanja nadaljevati po dvotirnem pristopu, in sicer z nadaljevanjem in izboljševanjem sedanjega pristopa sodelovanja ter jasnejšo opredelitvijo alternativnih modelov izvajanja. Upoštevati bi bilo treba tudi željo držav članic po inovativnih rešitvah na tem področju. Pri obeh pristopih je treba upoštevati digitalno agendo ter splošno usmerjenost v izmenjavo storitev in rešitev informacijske tehnologije med sektorji. Glede na zapletenost in ključen pomen ekosistema informacijske tehnologije za carinske postopke v državah članicah in med njimi se zdi, da bi morala biti kakršna koli večja sprememba evolucijska in da bo treba najverjetneje namesto ene same splošne rešitve poiskati kombinirane rešitve. Kot se je razpravljalo z državami članicami, bi moral biti naslednji korak ta, da se ustanovi spodbujevalna skupina zainteresiranih držav članic in Komisije, ki bi obravnavala posamezna vprašanja iz tega dokumenta in sprejela nadaljnje ukrepe na podlagi sklepov Sveta z dne 7. novembra 2017. Cilj te skupine bi bil priprava izvedljivega dolgoročnejšega scenarija in načrta za njegovo uresničitev, vključno z morebitnimi nadaljnjimi pilotnimi projekti, delom pri skrbnem pregledu glede sinergij z drugimi akterji, ustreznimi pravnimi analizami ter preverjanjem stroškov in koristi. Pri pripravah in pogajanjih glede naslednje generacije carinskega programa bo treba upoštevati posledice financiranja prihodnjih ukrepov s strani EU, ki presegajo finančna sredstva programa Carina 2020. Pri vseh prizadevanjih bo treba upoštevati morebitni razvoj pravne podlage in morebitni učinek brexita, vse večji pritisk na zagotavljanje medsektorskih rešitev v smislu interoperabilnosti, izmenjavo rešitev in izkoriščanje podatkov ter posledice tehnoloških inovacij v prihodnjih letih.



Priloga 1

Seznam 17 projektov, opredeljenih v delovnem programu za carinski zakonik Unije – pregled 1 Sistem registriranih izvoznikov v okviru carinskega zakonika Unije 2 Zavezujoče tarifne informacije (ZTI) v okviru carinskega zakonika Unije 3 Odločbe carinskih organov v okviru carinskega zakonika Unije 4 Enotno upravljanje uporabnikov in digitalni podpis v okviru carinskega zakonika Unije 5 Pooblaščeni gospodarski subjekti (AEO) v okviru carinskega zakonika Unije 6 Sistem registracije in identifikacije gospodarskih subjektov v okviru carinskega zakonika Unije (EORI2) 7 Sistem Nadzor 3 v okviru carinskega zakonika Unije 8 Dokazilo o statusu Unije v okviru carinskega zakonika Unije 9 Nov informacijsko podprt tranzitni sistem (NCTS) v okviru carinskega zakonika Unije 10 Avtomatizirani izvozni sistem (AES) v okviru carinskega zakonika Unije 11 Informativni listi (INF) za posebne postopke v okviru carinskega zakonika Unije 12 Posebni postopki v okviru carinskega zakonika Unije 13 Obvestilo o prihodu, obvestilo o predložitvi in začasna hramba v okviru carinskega zakonika Unije 14 Nacionalni sistemi uvoza v okviru carinskega zakonika Unije 15 Centralizirano carinjenje za uvoz v okviru carinskega zakonika Unije 16 Upravljanje zavarovanj v okviru carinskega zakonika Unije 17 Sistem nadzora uvoza (ICS 2) v okviru carinskega zakonika Unije Seznam 17 projektov, opredeljenih v delovnem programu za carinski zakonik Unije – opisi 1. Sistem registriranih izvoznikov v okviru carinskega zakonika Unije Cilj projekta je omogočiti najnovejše informacije o registriranih izvoznikih iz držav v okviru splošnega sistema preferencialov, ki izvažajo blago v Unijo. Sistem bo vseevropski in bo zajemal tudi podatke o gospodarskih subjektih EU za podporo izvozu v države v okviru splošnega sistema preferencialov. Zahtevani podatki so se postopoma vnašali v sistem do 31. decembra 2017. 2. Zavezujoče tarifne informacije (ZTI) v okviru carinskega zakonika Unije Cilj projekta je nadgradnja obstoječega vseevropskega sistema zavezujočih tarifnih informacij (EBTI-3) in sistema Nadzor 2, da se zagotovi: (a) uskladitev sistema EBTI-3 z zahtevami carinskega zakonika Unije;

(b) povečanje obsega podatkov iz deklaracije, zahtevanih v okviru nadzora;

(c) spremljanje obvezne uporabe ZTI;

(d) spremljanje in upravljanje razširjene uporabe ZTI. Projekt bo izveden v dveh fazah. V prvi fazi bodo najprej zagotovljene funkcije za pridobivanje nabora podatkov iz deklaracije, ki se zahteva v okviru carinskega zakonika Unije (tj. prvi korak), in sicer postopoma od 1. marca 2017 do izvedbe projektov iz točk 10 in 14 tega dokumenta (in najpozneje do 31. decembra 2020), nato pa bo izpolnjena obveznost nadzora uporabe ZTI na podlagi na novo zahtevanega nabora podatkov iz deklaracije in uskladitve s postopkom o odločbah carinskih organov (tj. drugi korak). V drugi fazi se bo uvedel elektronski obrazec za zahtevek in odločbo ZTI, gospodarskim subjektom pa se bo na ravni EU zagotovil usklajen vmesnik za trgovce, ki bo omogočil predložitev zahtevka ZTI in prejetje odločbe ZTI v elektronski obliki. 3. Odločbe carinskih organov v okviru carinskega zakonika Unije Cilj projekta je uskladiti postopke v zvezi z zahtevkom za odločbo carinskih organov ter sprejemanjem in upravljanjem odločb, in sicer s standardizacijo ter elektronskim upravljanjem zahtevkov in podatkov iz odločb/dovoljenj po vsej Uniji. Projekt se nanaša na nacionalne odločbe in odločbe več držav članic, ki jih opredeljuje zakonik, ter bo zajemal komponente sistema, razvite centralno na ravni Unije, ter integracijo z nacionalnimi komponentami, kadar se bodo države članice tako odločile. Ta vseevropski sistem bo olajšal posvetovanja v obdobju sprejemanja odločb in upravljanje postopka izdaje dovoljenj. Vseevropski sistem sestavljajo portal za trgovce v EU, sistem za upravljanje odločb carinskih organov in referenčni sistem za stranke. 4. Neposreden dostop trgovcev do evropskih informacijskih sistemov (enotno upravljanje uporabnikov in digitalni podpis) Cilj tega projekta je zagotoviti praktične rešitve za neposreden in na ravni EU usklajen dostop trgovcev kot storitev za vmesnike med uporabniki in sistemom, ki bo vključena v elektronske carinske sisteme, kot je opredeljeno v posameznih projektih v okviru carinskega zakonika Unije. Enotno upravljanje uporabnikov in digitalni podpis bosta vključena v portale zadevnih sistemov ter vključujeta podporo upravljanju identitet, dostopa in uporabnikov v skladu s potrebnimi varnostnimi politikami. Začetek uporabe je predviden skupaj s sistemom odločb carinskih organov v okviru carinskega zakonika Unije.

Pozneje bo to tehnično orodje za avtentikacijo in upravljanje uporabnikov na voljo za uporabo v drugih projektih v okviru carinskega zakonika Unije, kot so zavezujoče tarifne informacije (ZTI) v okviru carinskega zakonika Unije, nadgradnja pooblaščenih gospodarski subjektov (AEO) v okviru carinskega zakonika Unije, sistem dokazila o statusu Unije v okviru carinskega zakonika Unije in morda tudi informativni listi (INF) za posebne postopke v okviru carinskega zakonika Unije. Za datume začetka uporabe glej posamezne projekte.

5. Nadgradnja pooblaščenih gospodarskih subjektov (AEO) v okviru carinskega zakonika Unije Cilj projekta je izboljšati poslovne procese v zvezi z zahtevki in pooblastili AEO ob upoštevanju sprememb pravnih določb carinskega zakonika Unije. Projekt je v prvi fazi namenjen izvajanju večjih izboljšav sistema AEO ob upoštevanju uskladitve postopka za sprejemanje odločb carinskih organov. V drugi fazi projekta se bo izvedel elektronski obrazec za zahtevek in odločbo AEO, gospodarskim subjektom pa se bo na ravni EU zagotovil usklajen vmesnik, ki bo omogočil predložitev zahtevka AEO in prejetje odločbe AEO v elektronski obliki. 6. Nadgradnja sistema registracije in identifikacije gospodarskih subjektov (EORI 2) v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je manjša nadgradnja obstoječega vseevropskega sistema EORI, ki omogoča registracijo in identifikacijo gospodarskih subjektov Unije, subjektov iz tretjih držav in oseb, ki niso gospodarski subjekti, ki so dejavni v carinskih zadevah v Uniji. 7. Sistem Nadzor 3 v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je nadgradnja sistema Nadzor 2+, da se zagotovi njegova uskladitev z zahtevami carinskega zakonika Unije, kot sta standardna izmenjava informacij z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov ter vzpostavitev ustreznih funkcij, potrebnih za obdelavo in analizo celotnega nabora podatkov o nadzoru, pridobljenega od držav članic. Zato bo vključeval nadaljnje zmogljivosti za podatkovno rudarjenje in funkcije poročanja, ki bodo na voljo Komisiji in državam članicam. 8. Dokazilo o statusu Unije v okviru carinskega zakonika Unije Cilj projekta je vzpostaviti nov vseevropski sistem za shranjevanje, upravljanje in pridobivanje naslednjih elektronskih dokazil o statusu Unije: T2L/F in carinskega blagovnega manifesta (ki ga izda nepooblaščeni izdajatelj). 9. Nadgradnja novega informacijsko podprtega tranzitnega sistema (NCTS) v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je uskladiti obstoječi vseevropski sistem NCTS z novimi zahtevami carinskega zakonika Unije, kot so registracija dogodkov na poti, uskladitev izmenjave informacij z zahtevami carinskega zakonika Unije glede podatkov ter nadgradnja in razvoj vmesnikov z drugimi sistemi. 10. Avtomatizirani izvozni sistem (AES) v okviru carinskega zakonika Unije

Cilj tega projekta je izvajanje zahtev carinskega zakonika Unije za izvoz in izstop. Komponenta 1 – vseevropski AES: Cilj projekta je nadaljnji razvoj obstoječega vseevropskega sistema nadzora izvoza, da se v celoti izvede AES, s čimer bi se zajele poslovne zahteve glede postopkov in podatkov, ki jih je uvedel carinski zakonik Unije, med drugim v zvezi s poenostavljenimi postopki, razdelitvijo pošiljk za izstop in centraliziranim carinjenjem za izvoz. Predvidoma naj bi zajel tudi razvoj usklajenih vmesnikov s sistemom za nadzor gibanja trošarin (EMCS) in sistemom NCTS. Tako bo AES omogočil popolno avtomatizacijo izvoznih postopkov in formalnosti ob izstopu. AES zajema dele, ki bodo razviti na centralni in nacionalni ravni. Komponenta 2 – nadgradnja nacionalnih sistemov izvoza: Poleg tega bo zunaj okvira AES, vendar v tesni povezavi z njim, potekala nadgradnja ločenih nacionalnih sistemov s posebnimi nacionalnimi elementi, povezanimi z izvoznimi in/ali izstopnimi formalnostmi. Če ti elementi ne vplivajo na skupno področje za AES, so lahko zajeti v okviru te komponente. 11. Informativni listi (INF) za posebne postopke v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je razviti nov vseevropski sistem za podporo in poenostavitev postopkov za upravljanje s podatki INF in za elektronsko obdelavo podatkov INF na področju posebnih postopkov. 12. Posebni postopki v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je pospešiti, poenostaviti in uskladiti posebne postopke po vsej Uniji z zagotavljanjem skupnih modelov poslovnih procesov. Nacionalni sistemi bodo izvedli vse spremembe v okviru carinskega zakonika Unije, ki se zahtevajo v zvezi s carinskim skladiščenjem, posebno rabo, začasnim uvozom ter aktivnim in pasivnim oplemenitenjem. Projekt bo izveden v dveh delih. Komponenta 1 – nacionalni SP EXP: zagotavljanje zahtevanih nacionalnih elektronskih rešitev za posebne postopke za dejavnosti, povezane z izvozom. Komponenta 2 – nacionalni SP IMP: zagotavljanje zahtevanih nacionalnih elektronskih rešitev za posebne postopke za dejavnosti, povezane z uvozom. Izvajanje teh projektov bo potekalo prek projektov, navedenih v točkah 10 in 14 tega dokumenta. 13. Obvestilo o prihodu, obvestilo o predložitvi in začasna hramba v okviru carinskega zakonika Unije Cilj tega projekta je opredeliti postopke za obvestilo o prihodu prevoznega sredstva, predložitev blaga (obvestilo o predložitvi) in deklaracijo za začasno hrambo, kot so opisani v carinskem zakoniku Unije, ter v zvezi s tem podpreti usklajevanje med državami članicami glede izmenjave podatkov med trgovci in carinskimi organi. Projekt vključuje avtomatizacijo postopkov na nacionalni ravni.