EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 14.6.2018 COM(2018) 460 final 2018/0243(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi instrumenta za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje

{SEC(2018) 310 final}

{SWD(2018) 337 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi in cilji Ta predlog je nastal v okviru večletnega finančnega okvira za obdobje 2021–2027, kot je navedeno v sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Evropskemu svetu in Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij „Sodoben proračun za Unijo, ki varuje, opolnomoča in ščiti – Večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027“. Sporočilo določa glavne prednostne naloge in skupni proračunski okvir za programe EU za zunanje delovanje v okviru razdelka „sosedstvo in svet“, vključno z vzpostavitvijo instrumenta za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje. Splošni cilj instrumenta za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje je podpirati in spodbujati vrednote in interese Unije po vsem svetu, da bi se uresničevali cilji in načela njenega zunanjega delovanja iz člena 3(5) ter členov 8 in 21 Pogodbe o Evropski uniji. V preteklih letih so se povečali izzivi, ki jih bo treba reševati z zunanjim delovanjem. Po svetu narašča nestabilnost, ki jo je povzročilo več kriz v sosedstvu EU in drugod. K tej novi resničnosti sodijo konflikti, terorizem, gospodarske neenakosti in naraščajoči migracijski pritiski, svoje pa prispevajo še rast prebivalstva, podnebne spremembe in degradacija okolja. Čeprav je revščine v svetovnem merilu manj, je število ljudi, ki živi v revščini, še naprej velik problem, tudi v gospodarstvih v vzponu. Kljub temu da so nekateri partnerji znatno napredovali, so drugi še vedno ukleščeni v nestabilnih razmerah. V večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020 je pod razdelkom „Evropa v svetu“ več finančnih instrumentov, ti pa se bodo večinoma prenehali izvajati 31. decembra 2020. Njihov namen pokriva različna področja v okviru splošnih ciljev zunanjega delovanja EU, kar vključuje: –zmanjšanje revščine in trajnostni razvoj (Uredba (EU) št. 233/2014 o vzpostavitvi instrumenta za financiranje razvojnega sodelovanja), –spodbujanje strateških interesov Unije (Uredba (ES) št. 234/2014 o vzpostavitvi instrumenta partnerstva), –pomoč za sosedstvo Unije (Uredba (EU) št. 232/2014 o vzpostavitvi evropskega instrumenta sosedstva), –varstvo človekovih pravic (Uredba (EU) št. 235/2014 o vzpostavitvi evropskega instrumenta financiranja za demokracijo in človekove pravice po svetu), –odzivanje na krize, preprečevanje konfliktov in vzpostavljanje miru v partnerskih državah (Uredba (ES) št. 230/2014 o vzpostavitvi instrumenta za prispevanje k stabilnosti in miru), –spodbujanje visoke ravni jedrske varnosti (Uredba (Euratom) št. 237/2014 o vzpostavitvi instrumenta za sodelovanje na področju jedrske varnosti), –podporo za ponovno vzpostavitev vzdržnih finančnih razmer ob spodbujanju reform gospodarskega prilagajanja (makrofinančna pomoč), –podporo malim in srednjim podjetjem v ciljnih tretjih državah ter razvoj socialne in gospodarske infrastrukture ter podporo za projekte, povezane s podnebnimi spremembami (Sklep (EU) 2018/412 o spremembi Sklepa 466/2014/EU o mandatu za zunanja posojila), –Jamstveni sklad za zunanje ukrepe (Uredba (ES, EURATOM) št. 480/2009) in –Evropski sklad za trajnostni razvoj, njegovo jamstvo in jamstveni sklad (Uredba (EU) 2017/1601). Tudi skupna izvedbena uredba (Uredba (EU) št. 236/2014) o določitvi skupnih pravil in postopkov za izvajanje instrumentov EU za financiranje zunanjega delovanja bo prenehala veljati. Enajsti Evropski razvojni sklad, ki se sicer trenutno financira zunaj proračuna EU in je eden glavnih instrumentov za zunanje financiranje, se preneha izvajati konec leta 2020. Njegov cilj je zagotoviti sodelovanje z afriškimi, karibskimi in pacifiškimi državami, pogodbenicami Sporazuma o partnerstvu iz Cotonouja ter čezmorskimi državami in ozemlji.

V skladu s sporočilom „Nov in sodoben večletni finančni okvir, s katerim bo lahko EU učinkovito uresničevala svoje prioritete po letu 2020“ in kot je bilo ugotovljeno v oceni učinka, ki spremlja to uredbo, bi bilo treba vse zgoraj navedene instrumente, razen nepovratnih sredstev za makrofinančno pomoč in dela instrumenta za sodelovanje na področju jedrske varnosti, združiti v en sam širši instrument. Iz nedavnih pregledov in ocen je razvidno, da imajo zunanji instrumenti dodano vrednost in pomen. Vendar ti dokumenti poudarjajo tudi priložnosti za izboljšave, zlasti potrebo po poenostavitvi načinov dela in zagotovitvi možnosti, da se EU bolj prožno odzove na nepredvidene okoliščine. Pridobljene izkušnje in naraščajoči izzivi so Komisijo spodbudili, da spremeni strukturo instrumentov za zunanje financiranje in da dejavnosti, ki se trenutno financirajo iz Evropskega razvojnega sklada vključi v proračun. EU bo v okviru tega predloga še naprej lahko imela dejavno vlogo pri spodbujanju človekovih pravic, stabilizacije, razvoja, varnosti, boja proti temeljnim vzrokom za nezakonite migracije, trgovine, boja proti podnebnim spremembam in varstva okolja ter na drugih področjih. Vendar bo to lahko naredila bolj celovito, če bo zagotovila več prožnosti, da bo lahko sredstva preusmerila tja, kjer bodo potrebna zaradi sprememb v mednarodnem okolju. V tem predlogu je za datum začetka uporabe določen 1. januar 2021, pripravljen pa je za Unijo s 27 državami članicami, v skladu z uradnim obvestilom Združenega kraljestva, ki ga je Evropski svet prejel 29. marca 2017, o nameri Združenega kraljestva, da na podlagi člena 50 Pogodbe o Evropski uniji izstopi iz Evropske unije in Euratoma. •Skladnost z veljavnimi predpisi Ta predlog zagotavlja okvir, ki omogoča izvajanje politik na področju zunanjega delovanja in mednarodnih obveznosti. Med mednarodnimi obveznostmi so agenda za trajnostni razvoj do leta 2030, Pariški sporazum o podnebnih spremembah, akcijska agenda iz Adis Abebe, Sendajski okvir za zmanjševanje tveganja nesreč za obdobje 2015–2030 in Resolucija Varnostnega sveta OZN 2282 (2016) o ohranjanju miru. Okvir politike EU vključuje določbe Pogodb v zvezi z zunanjim delovanjem, ki so podrobneje opredeljene v globalni strategiji EU za zunanjo in varnostno politiko, novem Evropskem soglasju o razvoju, prenovljenem partnerstvu EU-Afrika in prenovljeni politiki o evropskem sosedstvu ter drugih dokumentih o politiki. Uredba bo prav tako predstavljala okvir za izvajanje akta o partnerstvu, ki bo nadomestil sedanji Sporazum iz Cotonouja in ki vzpostavlja pridružitev in partnerstvo med članicami skupine afriških, karibskih in pacifiških držav ter Evropsko unijo in njenimi državami članicami. •Skladnost z drugimi politikami Unije Pri izvajanju te uredbe bo zagotovljena skladnost z drugimi področji zunanjega delovanja in drugimi ustreznimi politikami EU, skupaj s skladnostjo politik za razvoj. Kot se odraža v Agendi 2030, to pomeni upoštevanje učinka vseh politik na trajnostni razvoj na vseh ravneh – na nacionalni ravni, znotraj EU, v drugih državah in na svetovni ravni. Poleg tega bi si bilo treba prizadevati za sinergije z ukrepi v okviru drugih programov EU, da se čim bolj poveča učinek združenih ukrepov. Medsebojni vplivi in dopolnjevanje s takimi programi bi morali omogočiti večji vpliv Unije. Ukrepi, financirani v okviru tega predloga, bi morali biti skladni z ukrepi, ki se izvajajo v okviru instrumenta za predpristopno pomoč III, sklepa o pridružitvi čezmorskih držav in ozemelj, evropskega instrumenta za jedrsko varnost, ki bo dopolnjeval instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje na podlagi Pogodbe Euratom, skupne zunanje in varnostne politike in na novo predlaganega evropskega mirovnega instrumenta, ki se financira zunaj proračuna EU. Humanitarna pomoč iz člena 214 Pogodbe o delovanju Evropske unije se ne bo financirala na podlagi tega predloga; dejavnosti humanitarne pomoči se bodo še naprej financirale na podlagi uredbe o humanitarni pomoči. Jamstvo za zunanje delovanje, ki se financira na podlagi te uredbe in IPA III, bo zajemalo tudi oblikovanje rezervacij za makrofinančno pomoč, namenjeno obravnavi plačilnobilančnih kriz v drugih zadevnih državah. Oblikovanje rezervacij iz naslova jamstva za zunanje delovanje, namenjenih za makrofinančno pomoč, bi moralo odražati politične izzive in ekonomsko nestabilnost teh držav ter kot referenčno točko upoštevati letni obseg posojil, dogovorjen v vmesnem pregledu večletnega finančnega okvira za obdobje 2014–2020. Ta podpora, ki ni vključena v pripravo programov, bi morala dopolnjevati druge načine pomoči, določene v tej uredbi. Financiranje na podlagi te uredbe bi bilo treba uporabiti tudi za financiranje ukrepov v zvezi z učno mobilnostjo v tretje države, iz njih ali med njimi v okviru programa Erasmus, pa tudi za sodelovanje in dialog o politikah s temi državami na področju izobraževanja in kulture, in sicer na način, ki je skladen z uredbo o programu Erasmus in uredbo o programu Ustvarjalna Evropa. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Predlog temelji na členih 209, 212 in 322 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Komisija ga predstavlja v skladu s postopkom, določenim v členu 294 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Pravni okvir za sodelovanje s partnerskimi državami in regijami sta poglavji 1 in 2 naslova III v petem delu Pogodbe o delovanju Evropske unije. •Subsidiarnost EU je iz več razlogov v edinstvenem položaju za zagotavljanje zunanje pomoči. Njen status nadnacionalnega subjekta ji daje politični vpliv in z njim težo. EU ima prek svojih delegacij svetovno prisotnost, kar ji zagotavlja obsežno omrežje informacij o razvoju dogodkov v državah po vsem svetu. Poleg tega je EU udeležena v večini večstranskih procesov, namenjenih reševanju svetovnih izzivov. To EU omogoča, da je ves čas seznanjena z novimi potrebami in težavami ter da ustrezno prerazporedi sredstva. Dopolnjevanje med delovanjem EU in ukrepi, ki jih izvajajo države članice, je vse večje. To krepi dialog in sodelovanje s partnerskimi državami, ki se vse pogosteje opravljata prek skupne priprave programov z državami članicami. EU prav tako lahko dopolnjuje dejavnosti držav članic pri obravnavanju potencialno nevarnih razmer ali v primeru izredno dragih posredovanj. Na nekaterih področjih, na katerih države članice niso dejavne, je EU še naprej glavni in včasih edini akter, ki posreduje. To se lahko na primer zgodi v občutljivih okoliščinah, kot so varstvo človekovih pravic in misije za opazovanje volitev. EU lahko vzpostavi dialog in sodelovanje z mednarodnimi in regionalnimi organizacijami, na primer s skupino držav AKP in Afriško unijo. EU lahko zagotovi dodano vrednost, ki temelji na obsegu sredstev, ki se zagotavljajo prek njenih instrumentov, razmeroma prožnih načinih upravljanja in predvidljivosti sredstev v obdobju večletnega finančnega okvira.

EU ima veliko strokovnega znanja na nekaterih področjih, ki izvira iz same evropske zgodovine (na primer regionalno povezovanje in demokratična tranzicija) ter uspešnih politik (kot je strokovno znanje na področju prehranske varnosti, pridobljeno prek skupne kmetijske politike in skupne ribiške politike, ter na področju tehničnih standardov enotnega trga). Ima priznan mednarodni ugled kot dejavna zagovornica miru in preprečevanja konfliktov ter kot dejavna podpornica svobodnih volitev in človekovih pravic. •Sorazmernost V skladu z načelom sorazmernosti predlagana uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje njenih ciljev. •Izbira instrumenta V skladu s členoma 209 in 212 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki določata redni zakonodajni postopek za sprejetje ukrepov za izvajanje sodelovanja s tretjimi državami, je predlog v obliki uredbe, ki zagotavlja njegovo enotno uporabo, v celoti zavezujočo naravo in neposredno uporabo. 3.REZULTATI RETROSPEKTIVNIH OCEN, POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA •Retrospektivne ocene/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje V poročilu o vmesnem pregledu Komisije o pregledu desetih instrumentov za zunanje financiranje, poročilih o naknadni oceni makrofinančne pomoči in vmesnem pregledu mandata Evropske investicijske banke za zunanja posojila je bilo ugotovljeno, da instrumenti za zunanje financiranje na splošno ustrezajo namenu in da v zvezi z doseganjem ciljev nastajajo pozitivni trendi. Poročila kažejo, da je potrebnih več sredstev za instrumente zunanjega financiranja, saj so dosegli mejo svoje finančne zmogljivosti. Instrumenti določajo področje uporabe, cilje in postopke, ki omogočajo izvajanje politik. Poročilo o vmesnem pregledu je pokazalo, da njihova podporna narava omogoča kritje večine potreb in ciljev zunanjega delovanja EU. Koristilo pa bi jim, če bi bolj upoštevali nekatere nove elemente, na primer: novi okvir politike, vključno z univerzalno pokritostjo iz Agende 2030, migracijska/begunska kriza in zunanje odražanje notranjih politik. Poleg tega je treba več pozornosti nameniti povezavam med razvojem in varnostjo ter splošni ravni prizadevanj za mir in varnost na področju zunanjega delovanja. Uvedba načela graduacije v nekatere instrumente (tj. instrument za financiranje razvojnega sodelovanja) je omejila možnosti EU za sodelovanje z državami z višjim srednjim dohodkom prek dvostranskega sodelovanja. Ker pa je zaradi nekaterih razmer v teh državah tovrstna podpora potrebna (npr. razmere po krizi), je bilo sklenjeno, da bi morala EU poiskati inovativne načine sodelovanja, kakor je določeno v novem evropskem soglasju o razvoju, z naprednejšimi državami v razvoju in strateškimi partnerji, v skladu z univerzalno pokritostjo iz Agende 2030. Glavna naloga instrumentov je spodbujanje temeljnih vrednot in človekovih pravic. Toda v nekaterih državah so se pojavile težave pri spodbujanju in uresničevanju te agende in ugotovljeno je bilo, da se v številnih državah krči prostor delovanja za organizacije civilne družbe. Zato je delo na tem področju težavno in opaziti je nasprotja med spodbujanjem agende človekovih pravic ter lastnimi prednostnimi interesi partnerjev. V trenutnih kriznih in konfliktnih razmerah mora biti EU pripravljena, da se bo lahko hitro odzvala na spreminjajoče se dogodke. Pri nekaterih instrumentih pa je bila odzivnost ovirana zaradi pomanjkanja finančne prožnosti. Ko so se pojavile nove prednostne naloge, kot sta migracijska in begunska kriza, so nastale težave pri prizadevanjih za prerazporeditev sredstev znotraj instrumentov v okviru proračuna, saj so bile velike količine sredstev vezane v dolgoročnih programih, ki ne omogočajo zadostnih razlik do zgornje meje. Kot je navedeno v poročilu o vmesnem pregledu, je treba prožnost povečati. Potrebna je skladnost med sestavnimi deli instrumenta, med različnimi instrumenti in z donatorji. Na splošno poročilo o vmesnem pregledu navaja mešane ugotovitve o doslednosti. V smislu doslednosti znotraj instrumentov so bile ugotovitve zadovoljive. Obstaja določena raven skladnosti med instrumenti, vendar je veliko število programov občasno privedlo do prekrivanja ukrepov, zlasti pri kompleksnem sodelovanju z naprednejšimi državami v razvoju. Poleg tega je medsebojni vpliv med geografskimi in tematskimi pristopi občasno privedel do nedoslednih odzivov na ravni držav. Povratne informacije iz delegacij EU so pokazale, da so le stežka upravljale in izkoriščale dopolnjevanja ter ustvarjale sinergije med instrumenti. Na splošno je prevladalo mnenje, da EU zamuja priložnosti za usklajene strategije za določeno državo/regijo. V smislu skladnosti z državami članicami je bilo med pregledom ugotovljeno, da je mogoče potencial skupne priprave programov še okrepiti. Vendar bi to v nekaterih primerih zahtevalo večjo zavezanost, tako od vlad partnerskih držav kot držav članic. Poročilo o vmesnem pregledu kaže na pozitivne trende v zvezi z doseganjem rezultatov. Vendar so bile pri merjenju dosežkov zaznane težave. Informacije o sistemih spremljanja v okviru instrumentov so bile pogosto omejene. Ni bilo dovolj podatkov (vključno z osnovnimi podatki) za presojo, ali so instrumenti na dobri poti, da dosežejo nekatere od svojih ciljev (zlasti tiste visoko zastavljene), pokazalo pa se je tudi, da na doseganje ciljev vplivajo številni zunanji dejavniki (npr. politike partnerskih držav in drugih donatorjev). Pri upoštevanju prednostnih nalog EU je bil dosežen precejšen napredek pri obstoječih instrumentih na področju podnebnih sprememb, vendar je treba storiti več za obravnavo obsega drugih okoljskih izzivov, kot so izguba biotske raznovrstnosti in izčrpavanje naravnih virov. Vključevanje človekovih pravic, vključno z enakostjo spolov in opolnomočenjem žensk, je bilo v večini primerov ocenjeno kot „delo, ki še poteka“ in pri nekaterih partnerskih vladah je bilo videti, da nimajo interesa za ta področja oziroma da nudijo odpor. Čeprav je bilo ugotovljeno, da je splošna organizacijska uspešnost učinkovita, so nekateri akterji menili, da je izvajanje nekaterih instrumentov upravno obremenjujoče. V smislu vzvoda je bil načrt za zunanje naložbe sposoben pritegniti znatne zasebne naložbe za izvedljive poslovne predloge, oblikovane za odzivanje na potrebe trajnostnega razvoja, in to z omejenimi javnimi sredstvi. Jamstvo Evropskega sklada za trajnostni razvoj prispeva k povečanju naložb, ki so potrebne v partnerskih državah, vključno s področji in sektorji z visokim tveganjem, in njegovo začetno delovanje je obetavno. Evropski sklad za trajnostni razvoj plus (EFSD+) in jamstvo za zunanje delovanje bi morala nadaljevati delo na podlagi teh pozitivnih izkušenj. •Posvetovanja z zainteresiranimi stranmi

Pri pripravi dokumentov o oceni, ki so bili vključeni v poročilo o vmesnem pregledu, so bile izvedene tri vrste posvetovanj z zainteresiranimi stranmi. Ocenjevalci so opravili okrog tisoč strukturiranih ali polstrukturiranih razgovorov z uradniki EU ter predstavniki institucij EU, držav članic in partnerskih držav. Z udeleženci iz Evropskega parlamenta, delovnih skupin Sveta, odborov držav članic, organizacij civilne družbe in lokalnih organov je bilo organiziranih več tehničnih delavnic, na katerih so bili predstavljeni in obravnavani osnutki ocen. Odprto javno posvetovanje je potekalo leta 2017. Namenjeno je bilo zbiranju povratnih informacij od zainteresiranih strani o ugotovitvah na podlagi ocen instrumentov in o prihodnjih instrumentih za zunanje delovanje za obdobje po letu 2020. Glavna sporočila zainteresiranih strani, s katerimi so bila opravljena posvetovanja, so povzeta v nadaljevanju. Prožnost: Zainteresirane strani so se strinjale, da bi morali biti novi instrumenti za financiranje prožnejši pri odzivanju na nepredvidljive izzive in krize. Zlasti so poudarile potrebo po tem, da se olajša prenos sredstev med regijami in med oblikami pomoči. Vendar je bilo poudarjeno tudi, da večja prožnost ne bi smela iti na račun manjše predvidljivosti, šibkejšega čuta odgovornosti držav ali manjše osredotočenosti na doseganje dolgoročnih razvojnih ciljev. Nekateri sodelujoči v posvetovanju so trdili, da so za zagotovitev prožnosti in predvidljivosti potrebne zadostne rezerve. Doslednost: Zainteresirane strani so menile, da je treba zagotoviti večjo skladnost med notranjimi in zunanjimi politikami EU, pa tudi med samimi zunanjimi instrumenti. Nekateri sodelujoči so poudarili potrebo po okrepitvi dopolnjevanja in sinergij med geografskimi in tematskimi instrumenti. Drugi so bili mnenja, da cilji trajnostnega razvoja zagotavljajo najustreznejšo podlago za povečanje skladnosti med notranjimi in zunanjimi politikami. Večina jih je priporočila, naj EU prevzame vodilno vlogo pri izboljševanju dopolnjevanja med različnimi zainteresiranimi stranmi znotraj in zunaj EU. Nekateri sodelujoči so poudarili tveganje prekrivanja, da se torej isti cilji politike financirajo z več instrumenti. Pozvali so tudi k jasni razmejitvi instrumentov, ob tem pa so poudarili potrebo po zagotovitvi, da geografski in tematski programi izkoriščajo medsektorske sinergije in medsebojne povezave. Dopolnjevanje: Glede strukture prihodnjih instrumentov so se zainteresirane strani strinjale, da povezovanje geografskih in tematskih programov prinaša pozitivne rezultate. Poudarile so, da je vrednost geografsko strukturiranih instrumentov v njihovi zmožnosti, da na prilagojen način obravnavajo posebne potrebe partnerskih držav. To je glede na raznolikost izzivov in potreb v teh državah ključnega pomena. Zainteresirane strani so pohvalile tudi globalne, ciljno usmerjene ukrepe, ki jih ponujajo instrumenti, kot sta instrument partnerstva in instrument za prispevanje k stabilnosti in miru. Poenostavitev: Zelo je bilo zaželeno, da EU dodatno poenostavi splošno strukturo instrumentov. Poleg tega bi si morala EU še naprej prizadevati za poenostavitev zapletenih upravnih in finančnih postopkov. Civilna družba in lokalni organi so poudarili, da trenutno veljavni postopki in pravila pomembno vplivajo na njihovo zmožnost, da se bolj vključijo v razvojno sodelovanje. Vzvod: Zainteresirane strani so se strinjale, da imajo lahko inovativni finančni instrumenti pomembno vlogo pri pridobivanju javnega in zasebnega financiranja za zunanjo pomoč EU. Pozitivne ugotovitve glede učinkov vzvoda in finančne dodatnosti takšnih instrumentov v nedavni oceni mešanega financiranja so bile ocenjene kot spodbudne. Vendar so predstavniki civilne družbe izrazili zaskrbljenost, da bi bile lahko prioritete zasebnega sektorja pomembnejše od ciljev glede zmanjšanja revščine v partnerskih državah. Ta predlog se odziva na večino pomislekov, ki so jih izrazile zainteresirane strani. •Zunanje strokovno mnenje Poročilo o vmesnem pregledu in z njim povezani delovni dokumenti služb Komisije so večinoma temeljili na vrsti neodvisnih ocenjevalnih poročil, opravljenih med letoma 2016 in 2017 (ena ocena za vsak instrument). Hkrati je bilo pripravljeno tudi neodvisno poročilo o sklopu instrumentov za zunanje delovanje, ki jih zajema poročilo o vmesnem pregledu, v katerem so povzeti ključne izkušnje in sporočila, pridobljeni v okviru teh instrumentov. Poleg teh nedavnih poročil je Odbor za razvojno pomoč pri OECD leta 2012 strokovno pregledal razvojno sodelovanje EU in oblikoval priporočila v zvezi s strukturo, pravili in postopki v okviru instrumentov EU za zunanje financiranje. OECD je na primer pozval EU, naj dodatno poenostavi in posodobi sodelovanje, tako da zmanjša število proračunskih postavk, uskladi pravila instrumenta za razvojno sodelovanje in Evropskega razvojnega sklada, racionalizira postopke za odobritev ter poveča skladnost med regionalnimi in tematskimi programi. EU je bila pozvana, da poveča učinkovitost, pravočasnost in prožnost tako na ravni programov kot tudi na ravni sklopa instrumentov. Slednje je bilo zlasti zaželeno v nestabilnih in kriznih razmerah, kjer OECD vidi še precejšnje možnosti za izboljšanje. •Ocena učinka Komisija je leta 2018 izvedla oceno učinka, ki je zajemala razdelek za zunanje delovanje „Evropa v svetu“ v večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020, pri čemer se je osredotočila na večje spremembe, predlagane za zunanje delovanje, vključno z združitvijo več instrumentov v en širši instrument in vključitvijo dejavnosti, ki se trenutno financirajo iz Evropskega razvojnega sklada, v proračun EU. V analizi je bilo ugotovljeno, da bi prednosti tega, da se razvojne dejavnosti ne bi več financirale prek Evropskega razvojnega sklada zunaj proračuna EU, prevladale nad slabostmi, če bi lahko bili izpolnjeni določeni predpogoji. Med temi so: –znesek, dodeljen za zunanje delovanje, ne bi smel biti nižji od vsote ERS in drugih instrumentov zunanjega financiranja; –prožnost ERS bi bilo treba v največji možni meri prenesti v proračun EU in –financiranje vojaških operacij, ki poteka iz mirovne pomoči za Afriko Evropskega razvojnega sklada, bi se moralo nadaljevati prek drugega zunajproračunskega mehanizma, in sicer evropskega mirovnega instrumenta, ki je predmet ločenega predloga. V oceni učinka je bilo ugotovljeno tudi, da se večina instrumentov, razen tistih, ki so zelo specifične narave, kot je humanitarna pomoč z načelom nevtralnosti, lahko združi v en instrument, in sicer: skupna izvedbena uredba, instrument za financiranje razvojnega sodelovanja, Evropski razvojni sklad, Evropski sklad za trajnostni razvoj, mandat EIB za zunanja posojila, evropski instrument sosedstva, evropski instrument za demokracijo in človekove pravice, jamstveni sklad, instrument za prispevanje k stabilnosti in miru ter instrument partnerstva. Instrumenti, ki bi morali ostati ločeni, so: instrument za predpristopno pomoč; humanitarna pomoč; proračun za skupno zunanjo in varnostno politiko; čezmorske države in ozemlja, vključno z Grenlandijo; mehanizem Unije na področju civilne zaščite; program „Prostovoljci EU za humanitarno pomoč“; podpora turški skupnosti na Cipru; rezerva za nujno pomoč in novi evropski mirovni instrument.

Kot je navedla Komisija in kot so potrdili tudi partnerji s povratnimi informacijami med odprtim javnim posvetovanjem, je sedanja struktura instrumentov za zunanje financiranje preveč zapletena. Združitev več instrumentov v en širši instrument bi omogočila racionalizacijo njihovih upravljavskih in nadzornih sistemov ter tako zmanjšala upravno breme za vse zainteresirane strani. Uporaba poenostavljenega sistema nadzora bi zadevnim institucijam omogočila boljši in celovitejši pregled nad zunanjimi odhodki EU. Širši instrument bi zagotovil geografsko in tematsko celovitejši pristop, ki bi olajšal izvajanje različnih politik na transregionalni, večsektorski in svetovni ravni. EU bi spodbujala usklajene odzive in sinergije ter zmanjšala tematsko in geografsko razdrobljenost. Odpravila bi se prekrivanja, zlasti tista med veljavnim instrumentom partnerstva in instrumentom za financiranje razvojnega sodelovanja, v zvezi z inovativnim sodelovanjem z naprednejšimi državami v razvoju ter med geografskimi in tematskimi programi (tj. geografskimi programi Evropskega sklada za razvoj in tematskimi programi instrumenta za financiranje razvojnega sodelovanja). Odbor za regulativni nadzor je 25. aprila 2018 preučil oceno učinka in izdal pozitivno mnenje s pridržki, pri čemer je pričakoval, da bo ocena prilagojena zaradi vključitve priporočil odbora v zvezi z nekaterimi vidiki. Ocena je bila nato spremenjena z namenom, da se: –zagotovi več informacij o strukturi upravljanja novega instrumenta, vključno z informacijami o postopkih odločanja, –dodatno pojasni več vprašanj glede financiranja, vključno z izhodiščnim financiranjem, razmejitvijo regij in tematskih področji ter ključem za prispevke držav članic v Evropski razvojni sklad, ter –pojasni, kako naj bi delovali prihodnji sistemi spremljanja in ocenjevanja. Mnenje odbora in povezane spremembe ocene učinka so podrobneje opisani v Prilogi 1 k oceni učinka. •Poenostavitev Ena od prednostnih nalog Komisije v celotnem večletnem finančnem okviru je poenostavitev zakonodajnega okolja. Združitev več instrumentov v en širši instrument bo omogočila racionalizacijo njihovih upravljavskih in nadzornih sistemov ter tako zmanjšala upravno breme za institucije EU in države članice. Namesto osredotočanja na različne postopke za pripravo programov bi se razprave bolj osredotočile na politične cilje in sodelovanje z zunanjimi partnerji. Poleg tega se bodo ukrepi, ki prejmejo kumulativno financiranje iz različnih programov Unije, revidirali samo enkrat, revizija pa bo zajela vse vključene programe in pravila, ki se uporabljajo zanje. Poenostavitev ne pomeni zmanjšanja nadzora ali odgovornosti. Institucionalno ravnovesje bi bilo v celoti ohranjeno. Proračunska in nadzorna pooblastila Evropskega parlamenta bi se celo razširila, saj bi se dejavnosti, ki se trenutno financirajo iz Evropskega razvojnega sklada, vključile v proračun EU. Kar zadeva uskladitev pravil, bo vključitev določb iz skupne izvedbene uredbe novemu instrumentu zagotovila skladen niz načel za vse sestavne dele in bo olajšala razumevanje za partnerje in izvajalce. •Temeljne pravice EU temelji na zavzetem prizadevanju za spodbujanje in varovanje temeljnih pravic, človekovih pravic, demokracije in pravne države. Te pravice in načela dejavno podpira znotraj svojih meja, pa tudi v odnosih s tretjimi državami. Ta uredba nadomešča obstoječi evropski instrument za demokracijo in človekove pravice ter podpira ukrepe na področju človekovih pravic, temeljnih svoboščin in demokracije v tretjih državah. Namen predloga je tudi podpreti civilno družbo kot učinkovito silo za politične reforme in zaščito človekovih pravic. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Evropska komisija je v sporočilo z dne 2. maja 2018 predlagala dodelitev v višini 89 200 000 000 EUR (v tekočih cenah) za instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje za obdobje 2021–2027. 5.DRUGI ELEMENTI •Prispevek predlagane uredbe k zavezanosti Unije boju proti podnebnim spremembam

V okviru zavez, sprejetih v okviru Pariškega sporazuma, in ciljev Združenih narodov za trajnostni razvoj bi ta uredba morala prispevati k vključevanju podnebnih ukrepov v politike Unije. Boj proti podnebnim spremembam je eden največjih izzivov za ves svet, potreba po ukrepanju na ravni posameznih držav in na mednarodni ravni pa je nujna. V tem okviru je cilj Unije, da vsaj 25 % proračuna nameni boju proti podnebnim spremembam. Da bi se prispevalo k temu cilju, se pričakuje, da bodo ukrepi na podlagi te uredbe prispevali 25 % skupnih finančnih sredstev na podlagi te uredbe za podnebne cilje. •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Komisija bo redno spremljala svoje ukrepe in pregledovala napredek pri doseganju rezultatov. V skladu z odstavkoma 22 in 23 Medinstitucionalnega sporazuma z dne 13. aprila 2016, v katerem so vse tri institucije potrdile, da bi morale ocene obstoječe zakonodaje in politike zagotoviti podlago za ocene učinka različnih možnosti za nadaljnje ukrepanje, bo Komisija izvedla vmesno in končno oceno. Pri tem bo ocenila učinke instrumenta na terenu na podlagi ustreznih kazalnikov in ciljev ter analize tega, v kolikšni meri se lahko instrument šteje za ustreznega, uspešnega, učinkovitega, ali zagotavlja dovolj visoko dodano vrednost EU in ali je skladen z drugimi politikami EU. Ocene bodo vključevale pridobljene izkušnje, da se opredelijo morebitne težave ali možnosti za nadaljnje izboljšanje ukrepov ali njihovih rezultatov ter da se poveča njihov učinek. Zaključki teh ocen skupaj s pripombami bodo predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu. Napredek se bo spremljal na podlagi kazalnikov, prilagojenih ciljem predloga. Od leta 2022 dalje bo Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu vsako leto predložila letno poročilo o doseganju ciljev te uredbe. Ocene bodo opravljene pravočasno, da bodo prispevale k postopku odločanja. Instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje bi bilo treba oceniti, ko bo na voljo dovolj informacij o smotrnosti instrumenta. •Geografsko področje uporabe in sodelovanje tretjih držav Geografsko področje uporabe predlagane uredbe zajema ves svet. Zato lahko različni akterji iz držav članic in zunaj Unije dostopajo do sredstev na njeni podlagi in/ali postanejo partnerji za njihovo izvrševanje. Kar zadeva prejemnike sredstev zunaj Unije, so subjekti iz držav in ozemelj v razvoju, ki so glavni upravičenci te uredbe, upravičeni do financiranja Unije. Tudi druge tretje države so lahko upravičene, če so izpolnjeni pogoji iz člena 24 tega predloga, ki so v skladu z mednarodnimi obveznostmi Unije glede učinkovitosti pomoči, zlasti s priporočilom OECD o sproščanju pomoči in forumom na visoki ravni v Nairobiju iz leta 2016. Člen 24 določa, da so praviloma subjekti iz tretjih razvitih držav lahko prejemniki sredstev na podlagi te uredbe samo, če je izpolnjen pogoj vzajemnosti dostopa do njihove lastne razvojne pomoči, priznane s sklepom Komisije. Programi za stabilnost in mir ter programi za človekove pravice in demokracijo, kakor tudi ukrepi hitrega odzivanja, so na voljo subjektom iz vseh držav, saj je v interesu Unije, da ima čim širšo ponudbo glede na svetovno raven ukrepov, težke okoliščine, v katerih je zagotovljena pomoč, in potrebo po hitrem ukrepanju. Upravičene so tudi mednarodne organizacije. Kar zadeva izbiro partnerjev zunaj Unije, se lahko Komisija odloči, da bo sodelovala z mednarodnimi organizacijami, partnerskimi državami ali subjekti iz drugih tretjih držav, v okviru neposrednega upravljanja posameznega ukrepa, če je to v interesu Unije in ciljev takih ukrepov ter ob upoštevanju pravil in pogojev, določenih v finančni uredbi. Za to odločitev bi bil potreben sklep Komisije. Poleg tega lahko države članice in tretje države prispevajo k jamstvu za zunanje delovanje, zato bi lahko njihovi subjekti postali potencialno upravičeni partnerji za njegovo izvajanje. Za tretje države, ki niso pogodbenice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, je za te prispevke potrebna predhodna odobritev Komisije. Pogoji za tak prispevek bi morali biti vključeni v sporazum med Komisijo in tretjo državo. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga NASLOV I: SPLOŠNE DOLOČBE „Predmet urejanja“ (člen 1) opredeljuje instrument, ki ga Uredba vzpostavlja in ki je eden od programov EU za zunanje delovanje. „Opredelitev pojmov“ (člen 2) vsebuje opredelitev osnovne terminologije, uporabljene v Uredbi. „Cilji“ (člen 3) določa splošni cilj, ki se uporablja za vse stebre instrumenta, in specifične cilje. „Področje uporabe in struktura“ (člen 4) opisuje posamezne sestavne dele instrumenta: geografski del, tematski del in del ukrepov hitrega odzivanja. Določa geografsko in vsebinsko področje uporabe vsakega sestavnega dela in pojasnjuje razmerja med sestavnimi deli.

Geografski del sestavljajo geografski programi za evropsko sosedstvo, podsaharsko Afriko, Azijo in Pacifik ter Ameriko in Karibe. Države iz sosedskega območja so navedene v Prilogi I; seznam služi kot osnova za opredelitev držav v obmejnih območjih. Druge države spadajo na standardna geografska območja. Vsebinsko področje uporabe geografskih programov s področji sodelovanja je določeno v Prilogi II. Tematski sestavni del se osredotoča na svetovne izzive, zlasti prek posebnih tematskih programov za človekove pravice in demokracijo, organizacije civilne družbe, stabilnost in mir ter globalne izzive, ki zajemajo vprašanja, kot so zdravstvo, izobraževanje in usposabljanje, ženske in otroci, dostojno delo in socialna zaščita, kultura, migracije, okolje in podnebne spremembe, trajnostna energija, trajnostna in vključujoča rast, zasebni sektor in lokalni organi. Ti programi dopolnjujejo geografske programe in zajemajo ves svet. Vsebinsko področje uporabe tematskih programov in področja ukrepanja so navedeni v Prilogi III. Sestavni del, ki zadeva ukrepe hitrega odzivanja, je namenjen zmogljivosti hitrega odzivanja za obvladovanje kriz, preprečevanju konfliktov in vzpostavljanju miru; krepitvi odpornosti ter povezovanju humanitarne pomoči in razvojnega ukrepanja ter potrebam in prednostnim nalogam ukrepov zunanje politike. Tudi ta sestavni del zajema ves svet. Področja ukrepanja so določena v Prilogi IV. Za ta sestavni del ni potrebna priprava programov; izvajanje je v obliki neposrednega sprejemanja izjemnih ukrepov pomoči, akcijskih načrtov in posameznih ukrepov. „Doslednost, skladnost in dopolnjevanje“ (člen 5) pojasnjuje razmerje med tem instrumentom in drugimi instrumenti v okviru zunanjega delovanja ter njegove povezave in skladnost z notranjimi programi EU. „Proračun“ (člen 6) se nanaša na skupna sredstva za instrument ter jih podrobno razčlenjuje po geografskem območju, tematskih programih in ukrepih hitrega odzivanja. Nanaša se tudi na „rezervo za nove izzive in prednostne naloge“, ki omogoča povečanje zneskov iz tega člena. „Okvir politike“ (člen 7) se nanaša na splošni okvir politike za izvajanje instrumenta. Politiko, na kateri temelji izvajanje instrumenta, določajo obstoječi sporazumi, strategije, sklepi, resolucije in drugi podobni dokumenti. „Splošna načela“ (člen 8) navaja različna načela, ki se uporabljajo za celoten instrument, kot so demokracija, pravna država ter spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pristop, ki temelji na pravicah, sodelovanje, dialog, partnerstvo, razvojna učinkovitost, vključevanje podnebnih sprememb, varstvo okolja in enakost spolov. V tem členu je poudarjena tudi potreba po sodelovanju z državami članicami. Vključena je tudi obveznost obveščanja Evropskega parlamenta in rednih izmenjav z njim, kar bi Komisiji in Evropskemu parlamentu omogočilo redno razpravo o politiki in izvajanju instrumenta. „Krepitev zmogljivosti vojaških akterjev v podporo razvoju in varnosti za razvoj“ (člen 9) razmejuje dejavnosti, povezane z varnostjo, ki se lahko podprejo s tem instrumentom, in dejavnosti, ki se ne morejo financirati iz proračuna EU. NASLOV II: IZVAJANJE INSTRUMENTA V naslovu II so združena poglavja v zvezi z izvajanjem instrumenta, ki vključujejo večletno pripravo programov.

Poglavje I: „Priprava programov“ (členi 10–15) zajema različne določbe o večletni pripravi programov, zlasti splošni pristop, posebna načela za geografske programe, vsebino programskih dokumentov za geografske in tematske programe ter postopek za njihovo sprejetje. Člen 15 določa delovanje rezerve za nove izzive in prednostne naloge. Poglavje II: „Posebne določbe za sosedstvo“ (členi 16–18) vsebuje posebna pravila za sosedsko območje, zlasti v zvezi z merili za dodelitev, pristopom na podlagi smotrnosti in čezmejnim sodelovanjem. Poglavje III: „Akcijski načrti, ukrepi in metode izvrševanja“ (členi 19–25) vsebuje določbe za dopolnitev finančne uredbe zaradi posebne narave zunanjega delovanja. Člen 25 vsebuje določbe, ki so potrebne za prenos prožnosti ERS. Poglavje IV: „EFSD+, proračunska jamstva in finančna pomoč tretjim državam“ (členi 26–30) združuje in nadomešča obstoječe določbe o Evropskem skladu za trajnostni razvoj, mandatu Evropske investicijske banke za zunanja posojila in Jamstvenem skladu za zunanje ukrepe. Poglavje V: „Spremljanje, poročanje in ocenjevanje“ (člena 31–32) vsebuje določbe o kazalnikih in okvirih rezultatov, ki se uporabljajo za spremljanje in ocenjevanje zunanjih ukrepov ter za letno poročilo in vmesna in končna poročila o ocenjevanju. NASLOV III: KONČNE DOLOČBE Naslov III (členi 33–41) v veliki meri sledi določbam programov notranje politike glede institucionalnih vprašanj, informacij, komuniciranja in oglaševanja, razveljavitve in začetka veljavnosti. Vključuje tudi odstopanje od zahtev glede prepoznavnosti, klavzulo o Evropski službi za zunanje delovanje in določbe o sodelovanju držav ali ozemelj, ki niso zajeti v uredbi. Člen 34 tega naslova zajema izvajanje prenosa pooblastil glede stopnje rezervacij (prenos pooblastila iz člena 26(3)), področja sodelovanja in ukrepanja iz Priloge II, Priloge III in Priloge IV (prenos pooblastila iz člena 4(6)), prednostna področja operacij Evropskega sklada za trajnostni razvoj plus ter njegovo upravljanje v prilogah V in VI (prenos pooblastila iz člena 27(9)); kazalniki iz Priloge VII ter vzpostavitev okvira za spremljanje in ocenjevanje (prenos pooblastila iz člena 31(9)) . Drugo vsebinsko vprašanje se nanaša na postopek odbora: S členom 35 se ustanavlja odbor za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011. Ta odbor je zadolžen za pripravo mnenja o večletnih programskih dokumentih in letnih delovnih programih (akcijski načrti in ukrepi). Predlog ima sedem prilog, in sicer: – Prilogo I: Seznam držav in ozemelj na sosedskem območju, – Prilogo II: Področja sodelovanja za geografske programe, – Prilogo III: Področja ukrepanja za tematske programe, – Prilogo IV: Področja ukrepanja za ukrepe hitrega odzivanja,

– Prilogo V: Prednostna področja operacij Evropskega sklada za trajnostni razvoj plus, – Prilogo VI: Upravljanje Evropskega sklada za trajnostni razvoj plus in – Prilogo VII: Seznam ključnih kazalnikov smotrnosti. 2018/0243 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi instrumenta za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti členov 209 in 212 ter člena 322(1) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, ob upoštevanju mnenja Računskega sodišča, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Splošni cilj programa „instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje“ (v nadaljnjem besedilu: instrument) bi moralo biti podpiranje in spodbujanje vrednot in interesov Unije po vsem svetu, da bi se uresničevali cilji in načela zunanjega delovanja Unije iz člena 3(5) ter členov 8 in 21 Pogodbe o Evropski uniji. (2)V skladu s členom 21 Pogodbe o Evropski uniji si Unija prizadeva za usklajenost različnih področij svojega zunanjega delovanja in njihovo usklajenost z njenimi drugimi politikami ter si prizadeva za visoko stopnjo sodelovanja na vseh področjih mednarodnih odnosov. Širok nabor dejavnosti, ki jih omogoča ta uredba, bi moral prispevati k izpolnjevanju ciljev, določenih v navedenem členu Pogodbe. (3)V skladu s členom 8 Pogodbe o Evropski uniji Unija razvija posebne odnose z državami v svojem sosedstvu, da bi vzpostavila območje blaginje in dobrega sosedstva, ki temelji na vrednotah Unije in za katero so značilni tesni in miroljubni odnosi na podlagi sodelovanja. Ta uredba bi morala prispevati k temu cilju. (4)Glavni cilj politike Unije na področju razvojnega sodelovanja, kot je določen v členu 208 Pogodbe o delovanju Evropske unije, je zmanjšanje in dolgoročno izkoreninjenje revščine. Politika Unije na področju razvojnega sodelovanja prispeva tudi k ciljem zunanjega delovanja Unije, zlasti k spodbujanju trajnostnega gospodarskega, socialnega in okoljskega razvoja držav v razvoju s poglavitnim ciljem izkoreninjenja revščine, kot je določeno v členu 21(2)(d) Pogodbe o delovanju Evropske unije.

(5)Unija zagotavlja skladnost politik za razvoj, kot je določeno v členu 208 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Unija bi morala upoštevati cilje razvojnega sodelovanja pri politikah, ki lahko vplivajo na države v razvoju, kar bo ključni element strategije za doseganje ciljev trajnostnega razvoja iz agende za trajnostni razvoj do leta 2030 (v nadaljnjem besedilu: Agenda 2030), ki so jo Združeni narodi sprejeli septembra 2015. Za zagotavljanje skladnosti politike za trajnostni razvoj, kot se odraža v Agendi 2030, je potrebno upoštevanje učinka vseh politik na trajnostni razvoj na vseh ravneh – na nacionalni ravni, znotraj Unije, v drugih državah in na svetovni ravni. (6)Ta instrument določa ukrepe za podporo teh ciljev in politik zunanjega delovanja ter temelji na ukrepih, ki so se prej podpirali na podlagi Uredbe (EU) št. 233/2014; notranjega sporazuma o 11. Evropskem razvojnem skladu in njegove izvedbene uredbe; Uredbe (EU) št. 232/2014; Uredbe (EU) št. 230/2014; Uredbe (EU) št. 235/2014; Uredbe (EU) št. 234/2014; Uredbe (Euratom) št. 237/2014; Uredbe (EU) št. 236/2014; Sklepa št. 466/2014/EU; Uredbe (ES, Euratom) št. 480/2009 in Uredbe (EU) št. 2017/1601. (7)Svetovni okvir za delovanje je uresničevanje na pravilih temelječe svetovne ureditve, katere ključno načelo je večstranskost in v središču katere so Združeni narodi. Skupaj s Pariškim sporazumom o podnebnih spremembah in akcijsko agendo iz Adis Abebe je Agenda 2030 odziv mednarodne skupnosti na svetovne izzive in trende v zvezi s trajnostnim razvojem. Agenda 2030 temelji na ciljih trajnostnega razvoja ter je okvir s preoblikovalno močjo za izkoreninjenje revščine in doseganje trajnostnega razvoja na svetovni ravni. Njeno področje uporabe je univerzalno in zagotavlja celovit skupni okvir za delovanje, ki se uporablja tako za Unijo in njene države članice kot njene partnerje. Zagotavlja ravnovesje med gospodarskimi, socialnimi in okoljskimi razsežnostmi trajnostnega razvoja, pri čemer priznava bistvene medsebojne povezave med njegovimi cilji. Cilj Agende 2030 je, da se nihče ne prezre. Izvajanje Agende 2030 bo tesno usklajeno z drugimi ustreznimi mednarodnimi zavezami Unije. Pri ukrepih, ki se izvajajo v okviru te uredbe, bi morala biti posebna pozornost namenjena medsebojnim povezavam med cilji trajnostnega razvoja in celostnimi ukrepi, ki lahko ustvarijo dodatne koristi in usklajeno izpolnijo več ciljev. (8)Izvajanje te uredbe bi moralo temeljiti na petih prednostnih nalogah, določenih v globalni strategiji za zunanjo in varnostno politiko Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: globalna strategija), ki je bila predstavljena 19. junija 2016 in predstavlja vizijo Unije ter okvir za povezano in odgovorno zunanje ukrepanje v sodelovanju s partnerji, pri katerem bi Unija uveljavila svoje vrednote in interese. Unija bi morala okrepiti partnerstva ter spodbujati dialog o politikah in skupne odzive na izzive svetovnega pomena. Njeno delovanje bi moralo podpirati vse vidike interesov in vrednot Unije, vključno z ohranjanjem miru, preprečevanjem konfliktov, krepitvijo mednarodne varnosti, bojem proti temeljnim vzrokom za nedovoljene migracije in pomočjo prebivalstvu, državam in regijam, ki se spopadajo z naravnimi nesrečami ali nesrečami, ki jih povzroči človek, podporo trgovinski politiki, gospodarski diplomaciji in gospodarskemu sodelovanju, spodbujanjem digitalnih rešitev in tehnologij ter spodbujanjem mednarodne razsežnosti politik Unije. Za spodbujanje svojih interesov bi morala Unija upoštevati in spodbujati načela spoštovanja visokih socialnih in okoljskih standardov, pravne države, mednarodnega prava in človekovih pravic. (9)Novo Evropsko soglasje o razvoju (v nadaljnjem besedilu: soglasje), ki je bilo podpisano 7. junija 2017, določa okvir za skupen pristop k razvojnemu sodelovanju Unije in njenih držav članic za izvajanje Agende 2030 in akcijske agende iz Adis Abebe. V središču politike razvojnega sodelovanja so izkoreninjenje revščine, boj proti diskriminaciji in neenakostim, načelo, da se nihče ne prezre, in krepitev odpornosti. (10)Za izvajanje novega mednarodnega okvira, vzpostavljenega z Agendo 2030, globalno strategijo in soglasjem, bi moral biti cilj te uredbe izboljšanje skladnosti in zagotavljanje uspešnosti zunanjega delovanja Unije z usmerjanjem njenih prizadevanj prek usklajenega instrumenta za boljše izvajanje različnih politik zunanjega delovanja. (11)V skladu z globalno strategijo in Sendajskim okvirom za zmanjševanje tveganja nesreč za obdobje 2015–2030, sprejetim 18. marca 2015, bi bilo treba priznati potrebo po prehodu z odzivanja na krize in njihovega obvladovanja na bolj strukturiran, dolgoročni pristop, ki učinkoviteje obravnava primere nestabilnosti, naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, ter dolgotrajne krize. Potrebni so večji poudarek in skupni pristopi glede zmanjševanja, preprečevanja in omejevanja tveganj ter pripravljenosti nanje, hkrati pa tudi nadaljnja prizadevanja za izboljšanje hitrega odzivanja in trajnega okrevanja. Ta uredba bi torej morala prispevati h krepitvi odpornosti ter povezovanju humanitarne pomoči in razvojnega delovanja prek ukrepov hitrega odzivanja. (12)V skladu z mednarodnimi zavezami Unije na področju razvojne učinkovitosti, sprejetimi leta 2011 v Busanu in ponovno potrjenimi na forumu na visoki ravni leta 2016 v Nairobiju ter na katere je bilo opozorjeno v soglasju, bi bilo treba v okviru razvojnega sodelovanja Unije uporabljati načela uspešnosti razvoja, med drugim prevzemanje odgovornosti držav v razvoju za razvojne prednostne naloge, osredotočenost na rezultate, vključujoča razvojna partnerstva ter preglednost in odgovornost. (13)V skladu s cilji trajnostnega razvoja naj bi ta uredba prispevala k okrepljenemu spremljanju in poročanju s poudarkom na rezultatih, ki vključujejo izložke, izide in učinke v partnerskih državah, ki prejemajo zunanjo finančno pomoč Unije. Zlasti se, kot je bilo dogovorjeno v soglasju, pričakuje, da se bo iz ukrepov na podlagi te uredbe prispevalo 20 % uradne razvojne pomoči, financirane v skladu s to uredbo, za socialno vključevanje in človekov razvoj, vključno z enakostjo spolov ter opolnomočenjem žensk. (14)Kadar je mogoče in ustrezno, bi bilo treba rezultate zunanjega delovanja Unije spremljati in ocenjevati na podlagi vnaprej določenih, preglednih, posamezni državi prilagojenih in merljivih kazalnikov, prilagojenih posebnostim in ciljem instrumenta, po možnosti na podlagi okvira partnerske države za rezultate. (15)Ta uredba bi morala prispevati k skupnemu cilju Unije, da bo zagotovila 0,7 % bruto nacionalnega dohodka kot uradno razvojno pomoč v obdobju izvajanja Agende 2030. V tem smislu bi moralo vsaj 92 % finančnih sredstev na podlagi te uredbe prispevati k ukrepom, zasnovanim tako, da izpolnjujejo merila za uradno razvojno pomoč, ki jih je določil Odbor za razvojno pomoč pri Organizaciji za gospodarsko sodelovanje in razvoj. (16)Da bi zagotovili sredstva tam, kjer so najbolj potrebna, zlasti v najmanj razvitih državah in državah v nestabilnih razmerah in konfliktih, bi morala ta uredba v obdobju izvajanja Agende 2030 prispevati k doseganju skupnega cilja 0,20 % bruto nacionalnega dohodka Unije za najmanj razvite države. (17)Ta uredba bi morala odražati dejstvo, da se je na strateške prioritete treba osredotočiti tako geografsko (evropsko sosedstvo in Afrika ter države, ki so ranljive in potrebujejo največ pomoči) kot tudi tematsko (varnost, migracije, podnebne spremembe in človekove pravice). (18)S to uredbo bi bilo treba podpirati izvajanje evropske sosedske politike, kakor je bila revidirana leta 2015, in izvajanje regionalnih okvirov sodelovanja, kot so programi za čezmejno sodelovanje in zunanje vidike zadevnih makroregionalnih strategij in politik ter strategij in politik za morske bazene. Vse te pobude nudijo politične okvire za poglobitev odnosov s partnerskimi državami in med njimi na podlagi načel vzajemne odgovornosti ter skupne in deljene odgovornosti. (19)Evropska sosedska politika, kakor je bila revidirana leta 2015, si prizadeva za stabilizacijo sosednjih držav in krepitev odpornosti, zlasti s spodbujanjem gospodarskega razvoja, kot glavnih političnih prednostnih nalog Unije. Da bi se dosegli cilji revidirane evropske sosedske politike, se ta osredotoča na štiri prednostna področja: dobro upravljanje, demokracija, pravna država in človekove pravice, s posebnim poudarkom na nadaljnjem povezovanju s civilno družbo; gospodarski razvoj; varnost; migracije in mobilnost, vključno z odpravljanjem temeljnih vzrokov za nedovoljene migracije in prisilno razseljevanje. Razlikovanje in večja vzajemna odgovornost sta zaščitni znak evropske sosedske politike, ob upoštevanju različnih stopenj sodelovanja ter interesov vsake posamezne države glede značilnosti in poudarka njenega partnerstva z Unijo. (20)Ta uredba bi morala podpirati vzpostavitev posodobljenega pridružitvenega sporazuma z državami iz skupine afriških, karibskih in pacifiških držav (v nadaljnjem besedilu: AKP) ter EU in njenim partnerjem iz AKP omogočati nadaljnji razvoj močnega zavezništva na področju ključnih globalnih izzivov. Natančneje, ta uredba bi morala podpirati nadaljevanje vzpostavljenega sodelovanja med Unijo in Afriško unijo, v skladu s skupno strategijo Afrike in EU, ter graditi na prihodnjem sporazumu med EU in AKP po letu 2020, tudi prek kontinentalnega pristopa do Afrike. (21)Unija bi si morala prizadevati za najučinkovitejšo možno uporabo razpoložljivih virov in s tem za optimizacijo učinka svojega zunanjega delovanja. V ta namen bi bilo treba zagotoviti povezovanje in dopolnjevanje instrumentov Unije za zunanje financiranje, in sicer instrumenta za predpristopno pomoč III, instrumenta za humanitarno pomoč, Sklepa o pridružitvi čezmorskih držav in ozemelj, evropskega instrumenta za jedrsko varnost, ki bo dopolnjeval instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje, na podlagi Pogodbe Euratom, skupne zunanje in varnostne politike in na novo predlaganega evropskega mirovnega instrumenta, ki se financira zunaj proračuna EU, ter ustvariti sinergije z drugimi politikami in programi Unije. To po potrebi vključuje skladnost in dopolnjevanje z makrofinančno pomočjo. Da bi se v največji možni meri povečal učinek kombiniranega posredovanja za doseganje skupnega cilja, bi morala ta uredba omogočati kombiniranje financiranja z drugimi programi Unije, če prispevki ne krijejo istih stroškov. (22)Sredstva iz te uredbe bi bilo treba uporabiti za financiranje ukrepov v okviru mednarodne razsežnosti programov Erasmus, ki bi se morali izvajati v skladu z uredbo Erasmus. (23)Glavni pristop za ukrepe, ki se financirajo v okviru te uredbe, bi moral biti v okviru geografskih programov, da se kar najbolj poveča učinek pomoči Unije in da se delovanje Unije približa partnerskim državam in njihovemu prebivalstvu. Če je ustrezno, bi bilo treba ta splošni pristop dopolniti s tematskimi programi in ukrepi hitrega odzivanja. (24)V skladu s soglasjem bi morale Unija in njene države članice izboljšati skupno pripravo programov, da bi povečale svoj kolektivni učinek z združevanjem sredstev in zmogljivosti. Skupna priprava programov bi morala temeljiti na prizadevanjih, prevzemanju lastništva in odgovornosti partnerskih držav. Unija in države članice bi si morale prizadevati za podporo partnerskim državam prek skupnega izvajanja, če je ustrezno.

(25)Medtem ko bi se morale demokracija in človekove pravice, vključno z enakostjo spolov ter opolnomočenjem žensk, odražati v celotnem obdobju izvajanja te uredbe, pa bi morale imeti pomoč Unije v okviru tematskih programov za človekove pravice in demokracijo ter organizacije civilne družbe posebno dopolnilno in dodatno vlogo zaradi svojega globalnega značaja in neodvisnosti ukrepanja od soglasja vlad in javnih organov zadevnih tretjih držav. (26)Organizacije civilne družbe bi morale zajemati širok nabor akterjev z različnimi vlogami in pooblastili, ki vključujejo vse nedržavne, neprofitne strukture, so nepristranske in nenasilne ter v okviru katerih se ljudje združujejo, da bi sledili skupnim ciljem in idealom, ki so lahko politični, kulturni, družbeni ali ekonomski. Delujejo na lokalnih, pa tudi na nacionalnih, regionalnih in mednarodnih ravneh ter vključujejo formalne in neformalne organizacije v mestih in na podeželju. (27)V tej uredbi so določena finančna sredstva za ta instrument, ki za Evropski parlament in Svet pomenijo prednostni referenčni znesek v letnem proračunskem postopku v smislu točke 17 Medinstitucionalnega sporazuma z dne 2. decembra 2013 med Evropskim parlamentom, Svetom in Komisijo o proračunski disciplini, sodelovanju v proračunskih zadevah in dobrem finančnem poslovodenju. (28)Z odražanjem pomembnosti obvladovanja podnebnih sprememb v skladu z zavezo Unije za izvajanje Pariškega sporazuma in ciljev ZN za trajnostni razvoj bi morala ta uredba prispevati k vključevanju podnebnih ukrepov v vse politike Unije in k doseganju skupnega cilja 25 % odhodkov proračuna Unije, namenjenih podpori podnebnih ciljev. Pričakuje se, da se bo z ukrepi v okviru te uredbe 25 % skupnih finančnih sredstev prispevalo za podnebne cilje. Ustrezni ukrepi bodo opredeljeni med izvajanjem uredbe, skupni prispevek iz te uredbe pa bi moral biti predmet ustreznih postopkov ocenjevanja in pregleda. (29)Bistvenega pomena je, da se dodatno okrepi sodelovanje na področju migracij s partnerskimi državami, s čimer bi se izkoristile dobro upravljane in zakonite migracije ter učinkovito obravnavale nedovoljene migracije. Tovrstno sodelovanje bi moralo prispevati k zagotavljanju dostopa do mednarodne zaščite, odpravi temeljnih vzrokov nedovoljenih migracij, krepitvi upravljanja meja in prizadevanjem v boju proti nedovoljenim migracijam, trgovini z ljudmi in tihotapljenju migrantov ter delu na področju vračanja, ponovnega sprejema in reintegracije, če je to ustrezno, na podlagi vzajemne odgovornosti ter polnega spoštovanja zavez glede humanitarne pomoči in človekovih pravic. Zato bi moralo biti učinkovito sodelovanje tretjih držav z Unijo na tem področju sestavni del splošnih načel te uredbe. Med migracijsko politiko in politiko razvojnega sodelovanja je pomembna večja skladnost, da se zagotovi, da razvojna pomoč partnerskim državam pomaga učinkoviteje upravljati migracije. Ta uredba bi morala prispevati k usklajenemu, celostnemu in strukturiranemu pristopu do migracij ter omogočati čim večje sinergije in zagotavljati potreben vzvod. (30)Ta uredba bi morala Uniji omogočiti, da se odzove na izzive in priložnosti, povezane z migracijami, ter hkrati dopolnjevati migracijsko politiko Unije. V ta namen in brez poseganja v nepredvidene okoliščine naj bi se 10 % finančnih sredstev namenilo odpravljanju temeljnih vzrokov nedovoljenih migracij in prisilnega razseljevanja ter podpiranju upravljanja in vodenja migracij, vključno z zaščito pravic beguncev in migrantov v okviru ciljev te uredbe. (31)Za to uredbo bi se morala uporabljati horizontalna finančna pravila, ki sta jih sprejela Evropski parlament in Svet na podlagi člena 322 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Ta pravila so določena v finančni uredbi, pri čemer določajo zlasti postopek za pripravo in izvrševanje proračuna prek nepovratnih sredstev, javnih naročil, nagrad, posrednega izvrševanja, finančne pomoči, proračunske podpore, skrbniških skladov, finančnih instrumentov in proračunskih jamstev ter urejajo nadzor odgovornosti finančnih akterjev. Pravila, sprejeta na podlagi člena 322 PDEU, se nanašajo tudi na zaščito proračuna Unije v primeru splošnih pomanjkljivosti v zvezi z načelom pravne države v državah članicah in tretjih državah, saj je spoštovanje tega načela bistveno za dobro finančno poslovodenje in učinkovito financiranje EU. (32)Vrste financiranja in načini izvrševanja iz te uredbe bi morali biti izbrani na podlagi njihove primernosti za uresničevanje specifičnih ciljev ukrepov in doseganje rezultatov, pri čemer se upoštevajo zlasti stroški kontrol, upravno breme ter pričakovano tveganje, da bo prišlo do kršitev. To bi moralo vključevati razmislek o uporabi pavšalnih zneskov, pavšalnih stopenj in stroškov na enoto ter financiranja, ki ni povezano s stroški, kot je določeno v členu 125(1) finančne uredbe. (33)Novi Evropski sklad za trajnostni razvoj plus (v nadaljnjem besedilu: EFSD+), ki temelji na svojem uspešnem predhodniku EFSD, bi moral pomeniti celovit finančni sveženj, ki zagotavlja zmogljivost financiranja v obliki nepovratnih sredstev, proračunskih jamstev in finančnih instrumentov po vsem svetu. EFSD+ bi moral podpirati načrt za zunanje naložbe ter združevati operacije mešanega financiranja in operacije proračunskega jamstva, ki jih krije jamstvo za zunanje delovanje, vključno s tistimi, ki krijejo tveganja državnih posojilojemalcev, povezana z dajanjem posojil, ki je bilo izvedeno že v okviru mandata Evropske investicijske banke za zunanja posojila. Evropska investicijska banka bi morala glede na svojo vlogo v skladu s Pogodbama in svoje izkušnje v zadnjih desetletjih pri podpiranju politik Unije ostati naravni partner Komisije za izvajanje operacij v okviru jamstva za zunanje delovanje. (34)Namen EFSD+ bi morala biti podpora naložbam za prispevanje k doseganju ciljev trajnostnega razvoja s spodbujanjem trajnostnega in vključujočega gospodarskega in družbenega razvoja ter socialno-ekonomske odpornosti v partnerskih državah, s posebnim poudarkom na izkoreninjenju revščine, trajnostni in vključujoči rasti, ustvarjanju dostojnih delovnih mest, gospodarskih priložnostih, spretnostih in podjetništvu, socialno-ekonomskih sektorjih ter mikro, malih in srednjih podjetjih ter odpravljanju posebnih socialno-ekonomskih temeljnih vzrokov za nedovoljene migracije, v skladu z ustreznimi okvirnimi programskimi dokumenti. Posebna pozornost bi se morala nameniti državam, ki so bile opredeljene kot države v nestabilnih razmerah ali konfliktih, najmanj razvitim državam in močno zadolženim revnim državam. (35)EFSD+ bi moral čim bolj povečati dodatnost financiranja, obravnavati nedelovanje trga in neoptimalne naložbene okoliščine, zagotoviti inovativne proizvode ter privabiti sredstva zasebnega sektorja. Udeležba zasebnega sektorja pri sodelovanju Unije s partnerskimi državami prek EFSD+ bi morala zagotoviti merljiv in dodaten razvojni učinek, ne da bi izkrivljala trg, ter bi morala biti stroškovno učinkovita in temeljiti na vzajemni odgovornosti ter delitvi tveganja in stroškov. EFSD+ bi moral delovati kot točka „vse na enem mestu“ za sprejemanje predlogov za financiranje finančnih institucij in javnih ali zasebnih vlagateljev ter zagotavljanje najrazličnejše finančne podpore za upravičene naložbe. (36)Treba bi bilo vzpostaviti jamstvo za zunanje delovanje na podlagi obstoječega jamstva EFSD in Jamstvenega sklada za zunanje ukrepe. Jamstvo za zunanje delovanje bi moralo podpirati operacije EFSD+, ki jih krije proračunsko jamstvo, makrofinančno pomoč in posojila tretjim državam na podlagi Sklepa Sveta 77/270/Euratom. Te operacije bi morale prejemati podporo iz odobritev v okviru te uredbe, skupaj s tistimi iz Uredbe (EU) št. .../... (IPA III) in Uredbe (EU) št. .../... (EINS), ki bi morale zajemati tudi rezervacije in obveznosti, ki izhajajo iz posojil v obliki makrofinančne pomoči oziroma posojil tretjim državam iz člena 10(2) Uredbe EINS. Pri financiranju operacij EFSD+ bi morala biti prednost namenjena projektom, ki imajo velik učinek na ustvarjanje delovnih mest ter katerih razmerje med stroški in koristmi povečuje trajnost naložb. Operacije, ki prejemajo podporo jamstva za zunanje delovanje, bi morala spremljati poglobljena predhodna ocena okoljskih, finančnih in socialnih vidikov, kot je ustrezno in v skladu z zahtevami za boljše pravno urejanje. Jamstvo za zunanje delovanje se ne bi smelo uporabljati za zagotavljanje osnovnih javnih storitev, ki ostajajo v odgovornosti vlad. (37)Da se zagotovi prožnost, poveča privlačnost za zasebni sektor ter omogoči čim večji učinek naložb, bi bilo treba upravičenim partnerjem omogočiti odstopanje od pravil v zvezi z načini izvrševanja proračuna Unije, kot je določeno v finančni uredbi. Upravičeni partnerji so lahko tudi organi, ki niso pooblaščeni za izvajanje javno-zasebnega partnerstva, in subjekti zasebnega prava partnerske države. (38)Da bi se povečal učinek jamstva za zunanje delovanje, bi morale imeti države članice in pogodbenice Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru možnost, da zagotovijo prispevke v obliki denarja ali jamstva. Prispevek v obliki jamstva ne bi smel presegati 50 % zneska operacij, za katere jamči Unija. Za finančne obveznosti, ki izhajajo iz tega jamstva, se ne bi smele oblikovati rezervacije in likvidnostni blažilec bi se moral zagotoviti iz skupnega sklada za rezervacije. (39)Zunanji ukrepi se pogosto izvajajo v izredno nestabilnem okolju, ki zahteva nenehno in hitro prilagajanje spreminjajočim se potrebam partnerjev Unije in globalnim izzivom na področju človekovih pravic, demokracije in dobrega upravljanja, varnosti in stabilnosti, podnebnih sprememb in okolja, oceanov ter migracijskih kriz in temeljnih vzrokov zanje. Združevanje načela predvidljivosti s potrebo po hitrem odzivanju na nove potrebe posledično pomeni, da je treba prilagoditi finančno izvajanje programov. Glede na uspešne izkušnje Evropskega razvojnega sklada (ERS) bi moral za večjo zmožnost EU za odzivanje na nepredvidene potrebe, določen znesek ostati nedodeljen kot rezerva za nove izzive in prednostne naloge. Uporabiti bi ga bilo treba v skladu s postopki, določenimi v tej uredbi. (40)Zato bi morala ob spoštovanju načela, da se proračun EU določa vsako leto, ta uredba ohraniti možnost uporabe prožnosti, ki jih finančna uredba že dovoljuje za druge politike, tj. za prenose in ponovno dodeljevanje sredstev, da bi se s tem zagotovila učinkovita poraba sredstev Unije za državljane Unije in partnerske države, s čimer bi se v največji možni meri povečala razpoložljivost sredstev Unije, namenjenih posredovanju v okviru zunanjega delovanja Unije. (41)V skladu s členom 83 Sklepa Sveta .../... (ČDO) bi morali biti osebe in subjekti s sedežem v čezmorskih državah in ozemljih upravičeni do financiranja na podlagi te uredbe, v skladu z njenimi pravili in cilji ter ureditvami, ki se morda uporabljajo v državi članici, s katero sta zadevna čezmorska država ali ozemlje povezana. Poleg tega bi bilo treba spodbujati sodelovanje na področjih skupnega interesa med partnerskimi državami ter čezmorskimi državami in ozemlji ter najbolj oddaljenimi regijami Unije v skladu s členom 349 Pogodbe o delovanju Evropske unije. (42)Zaradi okrepitve odgovornosti partnerskih držav za njihove razvojne procese in vzdržnost zunanje pomoči bi morala Unija, če je ustrezno, dati prednost uporabi institucij samih držav partneric ter sistemov in postopkov partnerskih držav v zvezi z vsemi vidiki projektnega cikla za sodelovanje. (43)Letni in večletni akcijski načrti ter ukrepi iz člena 19 so delovni programi v skladu s finančno uredbo. Letne ali večletne akcijske načrte sestavljajo sklopi ukrepov, ki so združeni v posamezen dokument. (44)V skladu s finančno uredbo, Uredbo (EU, Euratom) št. 883/2013 Evropskega parlamenta in Sveta, Uredbo Sveta (ES, Euratom) št. 2988/95, Uredbo Sveta (Euratom, ES) št. 2185/96 in Uredbo Sveta (EU) 2017/1939 je treba finančne interese Unije zaščititi z učinkovitimi in sorazmernimi ukrepi, ki vključujejo preprečevanje, odkrivanje, odpravljanje in preiskovanje nepravilnosti, tudi goljufij, povračilo izgubljenih, neupravičeno izplačanih ali nepravilno porabljenih sredstev ter po potrebi naložitev upravnih sankcij. Zlasti lahko v skladu z Uredbo (EU, Euratom) št. 883/2013 in Uredbo (Euratom, ES) št. 2185/96 Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) izvaja upravne preiskave, vključno s pregledi in inšpekcijami na kraju samem, da bi ugotovil, ali je prišlo do goljufije, korupcije ali drugih nezakonitih ravnanj, ki škodijo finančnim interesom Unije. V skladu z Uredbo (EU) 2017/1939 lahko Evropsko javno tožilstvo preiskuje in preganja goljufije ter druga kazniva dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije, kot je določeno v Direktivi (EU) 2017/1371 Evropskega parlamenta in Sveta. V skladu s finančno uredbo mora vsaka oseba ali subjekt, ki prejema sredstva Unije, v celoti sodelovati pri zaščiti finančnih interesov Unije, ter Komisiji, uradu OLAF in Evropskemu računskemu sodišču podeliti potrebne pravice in dostop ter zagotoviti, da vse tretje osebe, ki so vključene v izvrševanje sredstev Unije, podelijo enakovredne pravice; zato bi morali sporazumi s tretjimi državami in ozemlji ter z mednarodnimi organizacijami, kot tudi vse pogodbe ali sporazumi, ki izhajajo iz izvajanja te uredbe, vsebovati določbe, ki Komisijo, Računsko sodišče in urad OLAF izrecno pooblaščajo za izvajanje takšnih revizij, pregledov in inšpekcij na kraju samem v skladu z njihovimi pristojnostmi, ter zagotavljajo, da vse tretje osebe, ki so vključene v izvrševanje financiranja Unije, podelijo enakovredne pravice.

(45)Za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje ustreznih določb te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta. (46)Za dopolnitev ali spremembo nebistvenih elementov te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije glede stopenj rezervacij, določenih v členu 26(3), področij sodelovanja in ukrepanja iz prilog II, III in IV, prednostnih področij operacij EFSD+ iz Priloge V, upravljanja EFSD+ iz Priloge VI, za pregled ali dopolnitev kazalnikov iz Priloge VII, če je ustrezno, in za dopolnitev te uredbe z določbami o vzpostavitvi okvira za spremljanje in ocenjevanje. (47)V skladu z odstavkoma 22 in 23 Medinstitucionalnega sporazuma z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje je ta program treba oceniti na podlagi informacij, zbranih na podlagi posebnih zahtev glede spremljanja, pri čemer se je treba izogniti pretiranemu urejanju in upravnim bremenom, zlasti za države članice. Te zahteve lahko po potrebi vključujejo merljive kazalnike, ki so osnova za ocenjevanje učinkov programa na terenu. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov, in da se ta posvetovanja izvedejo v skladu z načeli, določenimi v Medinstitucionalnem sporazumu z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje. Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov Evropski parlament in Svet zlasti prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se sistematično lahko udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov. (48)Sklicevanja na instrumente Unije v členu 9 Sklepa Sveta 2010/427/EU, ki se nadomestijo s to uredbo, bi bilo treba razumeti kot sklicevanja na to uredbo, Komisija pa bi morala zagotoviti, da se ta uredba izvaja v skladu z vlogo ESZD, kakor je določena v navedenem sklepu. (49)Predvideni ukrepi, določeni v nadaljevanju, bi morali strogo slediti pogojem in postopkom, ki jih določajo omejevalni ukrepi Unije – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE Člen 1

Predmet urejanja S to uredbo se vzpostavi program „instrument za sosedstvo ter razvojno in mednarodno sodelovanje“ (v nadaljnjem besedilu: instrument). V Uredbi so določeni cilji instrumenta, proračun za obdobje 2021–2027, oblike financiranja Unije in pravila za zagotavljanje takega financiranja. Ustanovi se tudi Evropski sklad za trajnostni razvoj plus (v nadaljnjem besedilu: EFSD+) in vzpostavi jamstvo za zunanje delovanje. Člen 2

Opredelitev pojmov V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1)„program za državo“ pomeni okvirni program, ki zajema eno samo državo; (2)„program za več držav“ pomeni okvirni program, ki zajema več kot eno državo; (3)„čezmejno sodelovanje“ pomeni sodelovanje med eno ali več državami članicami ter eno ali več tretjimi državami in ozemlji ob zunanjih mejah Unije; (4)„regionalni program“ pomeni okvirni program za več držav, ki zajema več kot eno tretjo državo na istem geografskem območju iz člena 4(2); (5)„transregionalni program“ pomeni okvirni program za več držav, ki zajema dve ali več tretjih držav na različnih geografskih območjih iz člena 4(2);

(6)„pravni subjekt“ pomeni katero koli fizično ali pravno osebo, ustanovljeno in priznano kot tako v skladu z nacionalnim pravom, pravom Unije ali mednarodnim pravom, ki ima pravno osebnost in lahko v svojem imenu uveljavlja pravice in prevzema obveznosti, ali subjekt brez pravne osebnosti v skladu s členom 197(2)(c) finančne uredbe; (7)„naložbeno okno“ pomeni ciljno področje za podporo iz jamstva EFSD+ za portfelje naložb v posamezne regije, države ali sektorje; (8)„donator“ pomeni državo članico, mednarodno finančno institucijo ali javno ustanovo države članice, javno agencijo ali druge subjekte, ki prispevajo v skupni sklad za rezervacije v denarju ali jamstvih; Člen 3

Cilji 1.Splošni cilj te uredbe je podpirati in spodbujati vrednote in interese Unije po vsem svetu, da bi se uresničevali cilji in načela zunanjega delovanja Unije iz člena 3(5) ter členov 8 in 21 Pogodbe o Evropski uniji. 2.V skladu z odstavkom 1 so specifični cilji te uredbe naslednji: (a)podpirati in pospeševati dialog in sodelovanje s tretjimi državami in regijami v sosedstvu, podsaharski Afriki, Aziji in Pacifiku ter v Ameriki in na Karibih; (b)na svetovni ravni utrjevati in podpirati demokracijo, pravno državo in človekove pravice, podpirati organizacije civilne družbe, nadaljnjo stabilnost in mir ter obravnavati druge svetovne izzive, vključno z migracijami in mobilnostjo; (c)zagotavljati hiter odziv na: krizne razmere, nestabilnost in konflikte; izzive v zvezi z odpornostjo ter povezovanjem humanitarne pomoči in razvojnega ukrepanja; ter potrebe in prednostne naloge zunanje politike. Doseganje teh ciljev se meri z ustreznimi kazalniki iz člena 31. 3.Vsaj 92 % odhodkov na podlagi te uredbe izpolnjuje merila za uradno razvojno pomoč, ki jih je določil Odbor za razvojno pomoč, ki ga je ustanovila Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj. Člen 4

Področje uporabe in struktura 1.Financiranje Unije na podlagi te uredbe se izvaja prek: (a)geografskih programov; (b)tematskih programov; (c)ukrepov hitrega odzivanja. 2.Geografski programi vključujejo sodelovanje s posameznimi državami in z več državami na naslednjih področjih: (a)sosedstvo;

(b)podsaharska Afrika; (c)Azija in Pacifik; (d)Amerika in Karibi. Geografski programi lahko zajemajo vse tretje države, razen za kandidatke in potencialne kandidatke, kot so opredeljene v Uredbi (EU) št..../..... (IPA), in čezmorske države in ozemlja, kot so opredeljeni v Sklepu Sveta …/… (EU). Geografski programi na sosedskem območju lahko zajemajo katero koli državo iz Priloge I. Da bi se dosegli cilji iz člena 3, geografski programi temeljijo na področjih sodelovanja iz Priloge II. 3.Tematski programi zajemajo ukrepe, povezane z doseganjem ciljev trajnostnega razvoja na svetovni ravni, in sicer na naslednjih področjih: (a)človekove pravice in demokracija; (b)organizacije civilne družbe; (c)stabilnost in mir; (d)svetovni izzivi. Tematski programi lahko zajemajo vse tretje države ter čezmorske države in ozemlja, kakor so opredeljeni v Sklepu Sveta .../... (EU). Da bi se dosegli cilji iz člena 3, tematski programi temeljijo na področjih ukrepanja iz Priloge III. 4.Ukrepi hitrega odzivanja bodo omogočili zgodnje ukrepanje za: (a)prispevanje k stabilnosti in preprečevanje konfliktov v nujnih razmerah ter razmerah na začetku krize, sredi krize in po krizi; (b)prispevanje h krepitvi odpornosti držav, družb, skupnosti in posameznikov ter povezovanje humanitarne pomoči in razvojnega ukrepanja; (c)obravnavanje potreb in prednostnih nalog zunanje politike. Ukrepi hitrega odzivanja lahko zajemajo vse tretje države ter čezmorske države in ozemlja, kakor so opredeljeni v Sklepu Sveta.../... (EU). Da bi se dosegli cilji iz člena 3, ukrepi hitrega odzivanja temeljijo na področjih ukrepanja iz Priloge IV. 5.Ukrepi na podlagi te uredbe se izvajajo predvsem prek geografskih programov.

Ukrepi, ki se izvajajo v okviru tematskih programov, dopolnjujejo ukrepe, financirane v okviru geografskih programov, in podpirajo svetovne in transregionalne pobude za doseganje mednarodno dogovorjenih ciljev, zlasti ciljev trajnostnega razvoja, varovanja svetovnih javnih dobrin ali obravnavanja svetovnih izzivov. Ukrepi se lahko prek tematskih programov izvedejo tudi, če geografski program ne obstaja ali je bil prekinjen ali če z zadevno partnersko državo ni bil dosežen sporazum ali geografski programi niso primerni za ukrep. Ukrepi hitrega odzivanja dopolnjujejo geografske in tematske programe. Ti ukrepi se oblikujejo in izvajajo tako, da se, če je ustrezno, omogoči njihova kontinuiteta v okviru geografskih ali tematskih programov. 6.Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 34 za dopolnitev ali spremembo prilog II, III in IV. Člen 5

Doslednost, skladnost in dopolnjevanje 1.Pri izvajanju te uredbe se zagotovijo skladnost, sinergije in dopolnjevanje z drugimi področji zunanjega delovanja Unije, drugimi relevantnimi politikami in programi Unije ter skladnost politike za razvoj. 2.Ukrepi, ki spadajo v področje uporabe Uredbe Sveta (ES) št. 1257/96, se ne financirajo na podlagi te uredbe. 3.Če je ustrezno, lahko k ukrepom, vzpostavljenim na podlagi te uredbe, prispevajo drugi programi Unije, če ti prispevki ne krijejo istih stroškov. Ta uredba lahko prispeva k ukrepom, vzpostavljenim na podlagi drugih programov Unije, če ti prispevki ne krijejo istih stroškov. V takih primerih se v delovnem programu za navedene ukrepe določi, kateri sklop pravil se uporablja. Člen 6

Proračun 1.Finančna sredstva za izvajanje te uredbe za obdobje 2021–2027 znašajo 89 200 milijonov EUR v tekočih cenah. 2.Finančna sredstva iz odstavka 1 se delijo na: (a)68 000 milijonov EUR za geografke programe, in sicer: –vsaj 22 000 milijonov EUR za sosedstvo, –vsaj 32 000 milijonov EUR za podsaharsko Afriko, –10 000 milijonov EUR za Azijo in Pacifik, –4 000 milijonov EUR za Ameriko in Karibe; (b)7 000 milijonov EUR za tematske programe, in sicer: –1 500 milijonov EUR za program za človekove pravice in demokracijo, –1 500 milijonov EUR za program za organizacije civilne družbe,

–1 000 milijonov EUR za program za stabilnost in mir, –3 000 milijonov EUR za program za svetovne izzive; (c)4 000 milijonov EUR za ukrepe hitrega odzivanja. 3.Zneskom iz odstavka 2 se doda rezerva za nove izzive in prednostne naloge iz člena 15, ki bo znašal 10 200 milijonov EUR. 4.Finančna sredstva iz odstavka 2(a) ustrezajo vsaj 75 % finančnih sredstev iz odstavka 1. Člen 7

Okvir politike Splošni okvir politike za izvajanje te uredbe predstavljajo pridružitveni sporazumi, sporazumi o partnerstvu in sodelovanju, večstranski sporazumi in drugi sporazumi, ki vzpostavljajo pravno zavezujoč odnos s partnerskimi državami, ter sklepi Evropskega sveta in sklepi Sveta, izjave srečanj na vrhu ali sklepi srečanj na visoki ravni s partnerskimi državami, ustrezne resolucije Evropskega parlamenta, sporočila Komisije ali skupna sporočila Komisije ter visokega predstavnika Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko. Člen 8

Splošna načela 1.Unija si prek dialoga in sodelovanja s partnerskimi državami in regijami prizadeva za spodbujanje, razvoj in krepitev načel demokracije, pravne države ter spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, na katerih temelji. 2.Da bi se upoštevala načela človekovih pravic, da bi se imetniki pravic podprli pri uveljavljanju pravic, pri čemer velja osrednja pozornost revnejšim in bolj ranljivim skupinam, ter da bi se partnerske države podprle pri uresničevanju njihovih mednarodnih zavez na področju človekovih pravic, se uporabi pristop, ki temelji na pravicah in obsega človekove pravice, bodisi državljanske, politične ali ekonomske, socialne in kulturne. Ta uredba spodbuja enakost spolov in opolnomočenje žensk. 3.Unija po potrebi podpira izvajanje dvostranskega, regionalnega in večstranskega sodelovanja in dialoga, partnerskih sporazumov in tristranskega sodelovanja. Unija spodbuja večstranski in na pravilih temelječi pristop k svetovnim dobrinam in izzivom ter na tem področju sodeluje z državami članicami, partnerskimi državami, mednarodnimi organizacijami in drugimi donatorji. Unija spodbuja sodelovanje z mednarodnimi organizacijami in drugimi donatorji. V odnosih s partnerskimi državami se upošteva njihovo dosedanje izvajanje zavez, mednarodnih sporazumov in pogodbenih odnosov z Unijo. 4.Kjer je primerno, sodelovanje med Unijo in državami članicami na eni strani ter partnerskimi državami na drugi strani temelji na načelih učinkovitosti razvoja in spodbuja ta načela, in sicer: odgovornost partnerskih držav za prednostne naloge razvoja, osredotočenost na rezultate, vključujoča razvojna partnerstva, preglednost in vzajemna odgovornost. Unija spodbuja učinkovito in uspešno mobilizacijo ter uporabo sredstev. Komisija v skladu z načelom vključujočega partnerstva, če je ustrezno, zagotovi, da se z ustreznimi zainteresiranimi stranmi iz partnerskih držav, vključno z organizacijami civilne družbe in lokalnimi organi, opravijo ustrezna posvetovanja, in da so jim pravočasno na voljo ustrezne informacije, kar jim omogoča dejavno vlogo pri oblikovanju in izvajanju programov ter povezanih postopkih spremljanja programov. Če je ustrezno, Komisija v skladu z načelom odgovornosti spodbuja, da se za izvajanje programov uporabljajo sistemi partnerskih držav. 5.Unija in države članice zaradi spodbujanja dopolnjevanja in učinkovitosti delovanja usklajujejo svoje politike in se med seboj posvetujejo o programih pomoči, tudi v mednarodnih organizacijah in na mednarodnih konferencah.

6.Programi in ukrepi v okviru te uredbe upoštevajo podnebne spremembe, varstvo okolja in enakost spolov ter obravnavajo medsebojne povezave med cilji trajnostnega razvoja ter tako spodbujajo celostne ukrepe, ki lahko ustvarijo dodatne koristi in na dosleden način izpolnijo več ciljev. Ti programi in ukrepi temeljijo na analizi tveganj in ranljivosti, vključujejo vidik odpornosti in konfliktov. Njihovo vodilno načelo je, da nihče ni prezrt. 7.S partnerji se skuša doseči bolj usklajen, celosten in strukturiran pristop k vprašanju migracij, učinkovitost tega pristopa pa se redno ocenjuje. 8.Komisija obvešča Evropski parlament in si z njim redno izmenjuje mnenja. Člen 9

Krepitev zmogljivosti vojaških akterjev v podporo razvoju in varnosti za razvoj 1.V skladu s členom 41(2) Pogodbe o Evropski uniji se financiranje Unije na podlagi te uredbe ne uporablja za financiranje nabave orožja ali streliva oziroma operacij vojaškega ali obrambnega pomena. 2.Da bi prispevala k trajnostnemu razvoju, za katerega so potrebne stabilne, miroljubne in vključujoče družbe, se lahko pomoč Unije iz te Uredbe v izjemnih okoliščinah iz odstavka 4 lahko uporabi v okviru širše reforme varnostnega sektorja ali za krepitev zmogljivosti vojaških akterjev v partnerskih državah, in sicer za zagotavljanje razvojnih dejavnosti in varnosti za razvojne dejavnosti. 3.Pomoč iz tega člena lahko zajema zlasti zagotavljanje programov za krepitev zmogljivosti v podporo razvoju in varnosti za razvoj, vključno z usposabljanjem, mentorstvom in svetovanjem, pa tudi zagotavljanje opreme, izboljšave infrastrukture in storitve, neposredno povezane s to pomočjo. 4.Pomoč iz tega člena se zagotovi le: (a)kadar zahtev ni mogoče izpolniti z nevojaškimi akterji, da bi se ustrezno dosegli cilji Unije iz te uredbe, in če je ogrožen obstoj delujočih državnih institucij ali zaščita človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter če državne institucije ne morejo obvladati te grožnje; ter (b)kadar med zadevno partnersko državo in Unijo obstaja soglasje, da so vojaški akterji ključnega pomena za ohranitev, vzpostavitev ali ponovno vzpostavitev bistvenih pogojev za trajnostni razvoj, tudi v kriznih in ranljivih ali nestabilnih razmerah in okoliščinah. 5.Pomoč Unije iz tega člena se ne uporabi za financiranje krepitve zmogljivosti vojaških akterjev v druge namene kakor za zagotavljanje razvojnih dejavnosti in varnosti za razvojne dejavnosti. Zlasti se ne uporabi za financiranje: (a)ponavljajočih se vojaških odhodkov; (b)naročanja orožja in streliva ali katere koli druge opreme, zasnovane za uporabo smrtonosne sile; (c)usposabljanja, namenjenega posebej za krepitev zmogljivosti oboroženih sil za boj. 6.Komisija pri oblikovanju in izvajanju ukrepov iz tega člena spodbuja odgovornost partnerske države. Razvije tudi potrebne elemente in dobre prakse, potrebne za zagotavljanje srednje- in dolgoročne trajnosti, ter spodbuja pravno državo in uveljavljena mednarodna pravna načela. 7.Komisija za ukrepe iz tega člena vzpostavi ustrezne postopke za oceno tveganja, spremljanje in ocenjevanje. NASLOV II

IZVAJANJE TE UREDBE Poglavje I

Načrtovanje programov

Člen 10

Splošni pristop pri načrtovanju programov 1.Sodelovanje in posredovanje na podlagi te uredbe se načrtuje, razen pri ukrepih hitrega odzivanja iz člena 4(4). 2.Na podlagi člena 7 načrtovanje programov v skladu s to uredbo temelji na naslednjem: (a)programski dokumenti zagotavljajo dosleden okvir za sodelovanje med Unijo in partnerskimi državami ali regijami, ki je skladen s splošnim namenom in obsegom, cilji in načeli iz te uredbe; (b)Unija in države članice se že v zgodnji fazi postopka načrtovanja programov in med tem postopkom med seboj posvetujejo zaradi večje doslednosti, dopolnjevanja in skladnosti svojih dejavnosti sodelovanja. Skupno načrtovanje programov je prednostni pristop pri načrtovanju za posamezne države. Po potrebi je skupno načrtovanje programov na voljo drugim donatorjem; (c)Unija se po potrebi posvetuje tudi z drugimi donatorji in akterji, vključno s predstavniki civilne družbe in lokalnimi organi; (d)tematski programi za človekove pravice in demokracijo ter civilno družbo iz člena 4(3)(a) in (b) zagotavljajo pomoč neodvisno od soglasja vlad in drugih javnih organov zadevnih tretjih držav. Ti tematski programi podpirajo predvsem organizacije civilne družbe. Člen 11

Programska načela za pripravo geografskih programov 1.Priprava geografskih programov temelji na naslednjih načelih: (a)brez poseganja v odstavek 4 ukrepi, kolikor je mogoče, temeljijo na dialogu med Unijo, državami članicami in zadevnimi partnerskimi državami, vključno z nacionalnimi in lokalnimi organi, ki vključujejo civilno družbo, nacionalne in lokalne parlamente ter druge zainteresirane strani, da se okrepi odgovornost za proces in spodbudi podpora nacionalnim in regionalnim strategijam; (b)če je ustrezno, se programsko obdobje uskladi s strateškimi cikli partnerskih držav; (c)načrtovanje programov lahko predvideva dejavnosti sodelovanja, ki se financirajo iz različnih dodelitev iz člena 6(2) in iz drugih programov Unije v skladu z njihovimi temeljnimi akti. 2.Načrtovanje geografskih programov zagotavlja poseben, prilagojen okvir za sodelovanje, ki temelji na: (a)potrebah partnerjev, določenih na podlagi posebnih meril, ob upoštevanju prebivalstva, revščine, neenakosti, človekovega razvoja, gospodarske in okoljske ranljivosti ter državne in družbene odpornosti; (b)zmogljivosti partnerjev za ustvarjanje finančnih virov in dostop do njih ter njihovih absorpcijskih sposobnosti; (c)zavezah in uspešnosti partnerjev, določenih na podlagi meril, kot sta politična reforma ter gospodarski in družbeni razvoj; (d)morebitnem učinku financiranja Unije v partnerskih državah in regijah; (e) zmogljivosti in zavezanosti partnerja, da spodbuja skupne interese in vrednote ter podpira skupne cilje in večstranska zavezništva, pa tudi napredek pri prednostnih nalogah Unije. 3.Države, ki najbolj potrebujejo pomoč, zlasti najmanj razvite države, države z nizkim dohodkom ter države v krizi in po krizi ter v nestabilnih in ranljivih razmerah, vključno z majhnimi otoškimi državami v razvoju, imajo prednost pri dodeljevanju sredstev.

4.Sodelovanje z industrializiranimi državami se osredotoča na spodbujanje interesov Unije in skupnih interesov. 5.Programski dokumenti za geografske programe so usmerjeni v rezultate, in kjer je primerno, upoštevajo mednarodno dogovorjene cilje in kazalnike, zlasti tiste, ki so določeni za cilje trajnostnega razvoja, ter okvire za rezultate na ravni države, da se oceni in sporoči prispevek Unije k rezultatom na ravni izložkov, izidov in učinkov. 6.Pri oblikovanju programskih dokumentov za države in regije v kriznih ali pokriznih, nestabilnih in ranljivih razmerah se ustrezno upoštevajo posebne potrebe in okoliščine zadevnih držav ali regij. če so partnerske države ali regije neposredno vpletene v krizne, pokrizne ali nestabilne razmere ali pa te nanje vplivajo, se poseben poudarek nameni boljšemu usklajevanju vseh zadevnih akterjev za pomoč pri prehodu iz izrednih razmer v fazo razvoja. 7.Ta uredba prispeva k ukrepom, vzpostavljenim z Uredbo (EU) .../... (Erasmus). Ta uredba bo osnova za enoten programski dokument za sedem let, ki bo vključeval sredstva iz Uredbe (EU) .../... (IPA III). Za uporabo teh sredstev se uporablja Uredba (EU) .../... (Erasmus). Člen 12

Programski dokumenti za geografske programe 1.Pri geografskih programih se ta uredba izvaja v okviru večletnih okvirnih programov za posamezne države in za več držav. 2.V večletnih okvirnih programih se določajo prednostna področja za financiranje s strani Unije, specifični cilji, pričakovani rezultati, jasni in specifični kazalniki smotrnosti in okvirne finančne dodelitve, tako v celoti kot tudi za vsako prednostno področje posebej. 3.Večletni okvirni programi temeljijo na: (a) nacionalni ali regionalni strategiji v obliki razvojnega načrta ali podobnega dokumenta, ki ga Komisija sprejme kot podlago za ustrezen večletni okvirni program in sicer ob sprejetju navedenega dokumenta; (b) okvirnem dokumentu, ki določa politiko Unije do zadevnega partnerja ali partnerjev, vključno s skupnim dokumentom Unije in držav članic; (c) skupnem dokumentu Unije in zadevnega partnerja ali partnerjev, ki določa skupne prednostne naloge. 4.Za večji učinek kolektivnega sodelovanja Unije skupni programski dokument, če je mogoče, nadomesti programske dokumente Unije in držav članic. Skupni programski dokument lahko nadomesti večletni okvirni program Unije, če je skladen s členoma 10 in 11, vsebuje elemente iz odstavka 2 tega člena in določa delitev dela med Unijo in državami članicami. Člen 13

Programski dokumenti za tematske programe 1.Pri tematskih programih se ta uredba izvaja v okviru večletnih okvirnih programov. 2.Večletni okvirni programi za tematske programe določajo strategijo Unije, prednostne naloge, izbrane za financiranje Unije, specifične cilje, pričakovane rezultate, jasne in specifične kazalnike smotrnosti ter mednarodne razmere in dejavnosti glavnih partnerjev za zadevno temo. Po potrebi se določijo sredstva in prednostne naloge za ukrepanje v okviru sodelovanja pri svetovnih pobudah. V večletnih okvirnih programih za tematske programe se določijo tudi okvirne finančne dodelitve, in sicer v celoti, po področjih sodelovanja in po prednostnih nalogah. Okvirne finančne dodelitve se lahko dodelijo v obliki razpona.

Člen 14

Sprejetje in spremembe večletnih okvirnih programov 1.Komisija z izvedbenimi akti sprejme večletne okvirne programe iz členov 12 in 13. Navedeni izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 35(2). Ta postopek se uporablja tudi za preglede iz odstavkov 3, 4 in 5 tega člena, ki znatno spreminjajo vsebino večletnega okvirnega programa. 2.Pri sprejetju skupnih večletnih programskih dokumentov iz člena 12 se sklep Komisije uporablja samo za prispevek Unije k skupnemu večletnemu programskemu dokumentu. 3.Večletni okvirni programi za geografske programe se lahko pregledajo, če je to potrebno za učinkovito izvajanje, zlasti če obstajajo bistvene spremembe okvira politike iz člena 7 ali zaradi kriznih ali pokriznih razmer. 4.Večletni okvirni programi za tematske programe se lahko pregledajo, če je to potrebno za učinkovito izvajanje, zlasti kadar obstajajo bistvene spremembe okvira politike iz člena 7. 5.Komisija lahko z izvedbenimi akti, sprejetimi v skladu z nujnim postopkom iz člena 35(4), v izredno nujnih ustrezno utemeljenih primerih, kot so krize ali neposredne grožnje demokraciji, pravni državi, človekovim pravicam ali temeljnim svoboščinam, spremeni večletne okvirne programe iz členov 12 in 13 te uredbe. Člen 15

Rezerva za nove izzive in prednostne naloge 1.Znesek iz člena 6(3) se med drugim uporabi za: (a)zagotovitev ustreznega odziva Unije v nepredvidenih okoliščinah; (b)obravnavanje novih potreb ali novih izzivov, kot so potrebe in izzivi na mejah Unije ali njenih sosed, povezani s kriznimi in pokriznimi razmerami ali migracijskimi pritiski; (c)spodbujanje novih mednarodnih pobud ali prednostnih nalog, ki jih vodi Unija. 2.O uporabi teh sredstev se odloči v skladu s postopki iz členov 14 in 21. Poglavje II

Posebne določbe za sosedstvo Člen 16

Programski dokumenti in merila za dodelitev 1.Za partnerske države, navedene v Prilogi I, se prednostna področja za financiranje Unije izberejo predvsem izmed tistih, ki so vključena v dokumente iz člena 12(3)(c), v skladu s področji sodelovanja na sosedskem območju, ki so navedena v Prilogi II. 2.Z odstopanjem od člena 11(2) se podpora Unije v okviru geografskih programov na sosedskem območju razlikuje po obliki in zneskih, pri čemer se upoštevajo naslednji elementi: (a)potrebe partnerske države, pri čemer se uporabijo kazalniki, kot so število prebivalcev in stopnja razvoja;

(b)zavezanost partnerske države izvajanju skupno dogovorjenih političnih, ekonomskih in socialnih ciljev reform ter napredek pri tem; (c)zavezanost partnerske države vzpostavitvi trdne in trajnostne demokracije ter napredek pri tem; (d)partnerstvo partnerske države z Unijo, vključno z njeno prizadevnostjo glede partnerstva; (e)absorpcijsko sposobnost partnerske države in morebiten učinek podpore Unije na podlagi te uredbe. 3.Podpora iz odstavka 2 se odraža v programskih dokumentih iz člena 12. Člen 17

Pristop na podlagi smotrnosti 1.Okvirno 10 % finančnih sredstev iz člena 4(2)(a) za dopolnitev finančnih dodelitev za posamezne države iz člena 12 se dodeli partnerskim državam iz Priloge I za izvajanje pristopa na podlagi smotrnosti. Podlaga za odločitev o dodelitvah na podlagi smotrnosti je napredek v demokraciji, človekovih pravicah, pravni državi, sodelovanju pri migracijah, ekonomskem upravljanju in reformah. Napredek partnerskih držav se ocenjuje vsako leto. 2.Pristop na podlagi smotrnosti se ne uporablja za podporo civilni družbi, medosebnim stikom, vključno s sodelovanjem med lokalnimi organi, podporo za večje spoštovanje človekovih pravic ali podporne ukrepe, povezane s krizo. V primeru resnega ali trajnega poslabšanja na področju demokracije, človekovih pravic ali pravne države se lahko podpora tem ukrepom poveča. Člen 18

Čezmejno sodelovanje 1.Čezmejno sodelovanje, kot je opredeljeno v členu 2(3), zajema sodelovanje na mejah s sosednjimi državami, transnacionalno sodelovanje prek večjih transnacionalnih ozemelj, pomorsko sodelovanje okoli morskih bazenov in medregionalno sodelovanje. 2.Sosedsko območje prispeva k programom čezmejnega sodelovanja iz odstavka 1, ki jih sofinancira Evropski sklad za regionalni razvoj v okviru Uredbe o evropskem teritorialnem sodelovanju. Za podporo tem programom se okvirno dodeli do 4 % finančnih sredstev za sosedsko območje. 3.Prispevki za programe čezmejnega sodelovanja se določijo in uporabljajo v skladu s členom 10(3) uredbe o evropskem teritorialnem sodelovanju. 4.Stopnja sofinanciranja Unije ne presega 90 % upravičenih odhodkov za program čezmejnega sodelovanja. Za tehnično pomoč znaša stopnja sofinanciranja 100 %. 5.Stopnja predhodnega financiranja za programe čezmejnega sodelovanja se določi v delovnem programu v skladu s potrebami sodelujočih tretjih držav in ozemelj ter lahko preseže odstotni delež iz člena 49 uredbe o evropskem teritorialnem sodelovanju. 6.Večletni okvirni strateški dokument za čezmejno sodelovanje, ki določa elemente iz člena 12(2) te uredbe, se sprejme v skladu s členom 10(1) uredbe o evropskem teritorialnem sodelovanju. 7.Programi čezmejnega sodelovanja se prekinejo v skladu s členom 12 uredbe o evropskem teritorialnem sodelovanju, podpora iz sosedskega območja za prekinjeni program, ki je še na razpolago, pa se lahko uporabi za financiranje katerih koli drugih ukrepov na sosedskem območju. Poglavje III

Akcijski načrti, ukrepi in načini izvrševanja

Člen 19

Akcijski načrti in ukrepi 1.Komisija sprejme letne ali večletne akcijske načrte ali ukrepe. Ukrepi so lahko v obliki individualnih ukrepov, posebnih ukrepov, podpornih ukrepov ali izjemnih ukrepov pomoči. V akcijskih načrtih in pri ukrepih se za vsak ukrep navedejo zastavljeni cilji, pričakovani rezultati in glavne dejavnosti, načini izvrševanja, proračun ter vsi povezani odhodki za podporo. 2.Akcijski načrti temeljijo na programskih dokumentih, razen v primerih iz odstavkov 3 in 4. Po potrebi se lahko ukrep sprejme kot posamezni ukrep, in sicer pred sprejetjem akcijskega načrta ali po njem. Posamezni ukrepi temeljijo na programskih dokumentih, razen v primerih iz odstavka 3 in v drugih ustrezno utemeljenih primerih. Če nastopijo nepredvidene potrebe ali okoliščine in če financiranje ni mogoče iz ustreznejših virov, lahko Komisija sprejme posebne ukrepe, ki niso predvideni v programskih dokumentih. 3.Za izvajanje ukrepov hitrega odzivanja iz člena 4(4)(b) in (c) se lahko uporabljajo letni ali večletni akcijski načrti in posamezni ukrepi. 4.Komisija lahko za ukrepe hitrega odzivanja iz člena 4(4)(a) sprejme izjemne ukrepe pomoči. Izjemni ukrep pomoči lahko traja največ 18 mesecev, v primeru objektivnih in nepredvidenih ovir za izvajanje pa se lahko dvakrat podaljša za največ šest mesecev do skupnega trajanja največ 30 mesecev pod pogojem, da se finančni znesek ukrepa ne poveča. V primeru dolgotrajnih kriz in konfliktov lahko Komisija sprejme drugi izjemni ukrep pomoči s trajanjem do 18 mesecev. V ustrezno utemeljenih primerih se lahko sprejmejo nadaljnji ukrepi, če je kontinuiteta ukrepa Unije bistvenega pomena in je ni mogoče zagotoviti z drugimi sredstvi. Člen 20

Podporni ukrepi 1.Financiranje Unije lahko krije odhodke za podporo pri izvajanju instrumenta in za doseganje njegovih ciljev, vključno z upravno podporo za dejavnosti pripravljanja, naknadnega ukrepanja, spremljanja, kontrole, revizije in ocenjevanja, ki so potrebne za tako izvajanje, ter odhodke na sedežu in delegacijah Unije za upravno podporo, ki je potrebna za program, in za upravljanje operacij, ki se financirajo na podlagi te uredbe, vključno z ukrepi informiranja in komuniciranja ter korporativnimi informacijskotehnološkimi sistemi. 2.Če odhodki za podporo niso vključeni v akcijske načrte ali ukrepe iz člena 21, Komisija po potrebi sprejme podporne ukrepe. Financiranje Unije pri podpornih ukrepih lahko zajema: (a)študije, sestanke, informiranje, ozaveščanje, usposabljanje, pripravo in izmenjavo pridobljenih izkušenj in dobrih praks, dejavnosti objavljanja ter vse druge odhodke za upravno ali tehnično pomoč, ki so potrebni za načrtovanje in upravljanje ukrepov, vključno s plačanimi zunanjimi strokovnjaki; (b)dejavnosti na področju raziskav in inovacij ter študije o zadevnih vprašanjih in razširjanje pridobljenih rezultatov; (c)odhodke za dejavnosti informiranja in komuniciranja, vključno z razvojem komunikacijskih strategij ter korporativnega komuniciranja in prepoznavnostjo političnih prednostnih nalog Unije. Člen 21

Sprejetje akcijskih načrtov in ukrepov 1.Akcijski načrti in ukrepi se sprejmejo z izvedbenimi akti, sprejetimi v skladu s postopkom pregleda iz člena 35(2). 2.Postopek iz odstavka 1 ni potreben za:

(a)akcijske načrte, posamezne ukrepe in podporne ukrepe, pri katerih financiranje Unije ne presega 10 milijonov EUR; (b)posebne ukrepe ter akcijske načrte in ukrepe, sprejete za izvajanje ukrepov hitrega odzivanja, pri katerih financiranje Unije ne presega 20 milijonov EUR; (c)tehnične spremembe, če takšne spremembe ne vplivajo bistveno na cilje zadevnega akcijskega načrta ali ukrepa, kot so: (i) sprememba načina izvrševanja; (ii) prerazporeditev sredstev med ukrepi iz akcijskega načrta; (iii) povečanje ali zmanjšanje proračuna akcijskih načrtov in ukrepov za največ 20 % prvotnega proračuna, vendar ne za več kot 10 milijonov EUR; v primeru večletnih akcijskih načrtov in ukrepov se pragi iz odstavkov (2)(a), (b) in (c)(iii) uporabljajo na letni osnovi. Po sprejetju v skladu s tem odstavkom se akcijski načrti in ukrepi, razen izjemnih ukrepov pomoči, ter tehnične spremembe sporočijo Evropskemu parlamentu in državam članicam prek ustreznega odbora iz člena 35 v enem mesecu po njihovem sprejetju. 3.Preden Komisija sprejme ali podaljša izjemni ukrep pomoči, katerega stroški ne presegajo 20 milijonov EUR, obvesti Svet o njegovi naravi in ciljih ter o predvidenih finančnih zneskih. Komisija obvesti Svet, preden občutno vsebinsko spremeni že sprejete ukrepe izredne pomoči. Zaradi skladnosti zunanjega delovanja Unije Komisija pri načrtovanju in pri poznejšem izvajanju takšnih ukrepov upošteva ustrezno politično usmeritev Sveta. Komisija Evropski parlament ustrezno in pravočasno obvešča o načrtovanju in izvajanju izjemnih ukrepov pomoči Unije v skladu s tem členom, vključno s predvidenimi finančnimi zneski, obvesti pa ga tudi o bistvenih spremembah ali podaljšanjih te pomoči. 4.V izredno nujnih ustrezno utemeljenih primerih, kot so krize, vključno z naravnimi nesrečami ali nesrečami, ki jih povzroči človek, neposredne grožnje demokraciji, pravni državi, človekovim pravicam ali temeljnim svoboščinam, lahko Komisija v skladu s postopkom iz člena 35(4) spre