SL Uradni list Evropske unije C 248/1

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vlogi in prednostnih nalogah kohezijske politike v okviru strategije Evropa 2020 (raziskovalno mnenje na zaprosilo madžarskega predsedstva)

2011/C 248/01

Poročevalec: g. BARÁTH

Stalni predstavnik Republike Madžarske pri Evropski uniji, Péter GYÖRKÖS, je 15. novembra v imenu prihodnjega madžarskega predsedstva Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosil za raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Vloga in prednostne naloge kohezijske politike v okviru strategije Evropa 2020.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 31. maja.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 472. plenarnem zasedanju 15. in 16. junija 2011 (seja z dne 16. junija) s 141 glasovi za, 9 glasovi proti in 22 vzdržanimi glasovi.

1. Priporočila in ugotovitve

1.1 Priporočila

1.1.1 Po mnenju EESO odgovor Evropske unije na krizo, temeljna zamisel strategije Evropa 2020, njeni cilji in vodilne pobude opredeljujejo pravo pot, sprejeti ukrepi in predlagani instrumenti pa prinašajo upanje. Strategija se – skupaj s paktom Euro Plus – usmerja v nujno potrebne kvalitativne spremembe in elemente potencialne rasti.

1.1.2 EU nenehno poglablja in utrjuje svoj proces povezovanja. Po mnenju EESO bodo Evropska unija in države članice, če želijo okrepiti povezovanje, do leta 2020 morale uvesti odločilne spremembe, ki se bodo nanašale zlasti na kakovost njihovih institucij ter pravnega in finančnega sistema. Vse to hkrati zahteva trajno (dolgoročno) stabilnost, izboljšanje konkurenčnosti (potencial za rast) in utrditev procesa za zmanjševanje zaostanka (gospodarska, socialna in teritorialna kohezija).

1.1.3 EESO je v več mnenjih poudaril, da je kohezijska politika „zgodovinskega pomena“ za Unijo, zato je treba ohraniti in krepiti njene tri cilje: konvergenco, izboljševanje regionalne konkurenčnosti s pomočjo ustvarjanja delovnih mest in krepitev teritorialnega sodelovanja. Manj razvite evropske države in regije morajo povečati naložbe v infrastrukturo in drugi kapital, ki je bistvenega pomena za večjo potencialno rast.

1.1.4 Čeprav EESO izraža prepričanje, da so finančni viri za podporo kohezijske politike prinesli v glavnem dobre rezultate, pa je tudi mnenja, da je ta sredstva mogoče in tudi treba preoblikovati in še bolj razviti, povečati pa bi bilo mogoče predvsem gospodarnost in učinkovitost sredstev in porabe. Instrumente kohezijske politike je treba uskladiti s strategijo Evropa 2020, in sicer tako, da ne bodo škodili evropski politiki zmanjševanja zaostanka.

1.1.5 EESO predlaga, da se v okviru ponovnega pregleda sedanjih ciljev in instrumentov kohezijske politike prouči možnost njihovega preoblikovanja, tako da bodo skladni z elementi strategije Evropa 2020, in sicer, kot sledi.

1.1.5.1 Sedanji cilji in instrumenti kohezijske politike

Kohezijska politika Cilji Strukturni skladi in instrumenti Konvergenca/trajnostna rast ESRR ESS Kohezijski sklad Konkurenčnost na regionalni ravni in zaposlovanje ESRR ESS Evropsko teritorialno sodelovanje ESRR

1.1.5.2 Strategija Evropa 2020: 3 medsebojno povezane prednostne naloge

a) pametna rast: razvijati gospodarstvo, ki temelji na znanju in inovacijah

b) trajnostna rast: spodbujati učinkovitejše, okolju prijaznejše in bolj konkurenčno gospodarstvo

c) vključujoča rast: spodbujati gospodarstvo z visoko stopnjo zaposlenosti, ki spodbuja socialno in teritorialno kohezijo

1.1.5.3 EESO predlaga, da mora kohezijska politika ob tesnem sodelovanju z drugimi evropskimi skladi jasno poudariti družbene in socialne cilje ter cilje, povezane s solidarnostjo, ter uporabo strukturnih skladov za naložbe. Brez tega bi usmeritev strategije Evropa 2020 v močno gospodarsko rast, ki jo je samo po sebi treba podpirati, socialno in teritorialno kohezijo utegnila potisniti v ozadje.

1.1.5.4 Če bi v strukturnih skladih zamenjali vrstni red ciljev, povezanih s konkurenčnostjo in rastjo, koncept, ki temelji na več skladih, pa bi postal prevladujoč dejavnik, bi cilji strategije Evropa 2020 in kohezije postali med seboj skladni, strukturni skladi pa bi lahko bolje prispevali h konkurenčnosti regij:

Strategija Evropa 2020 Kohezijska politika (prenovljena struktura) Cilji / instrumenti Vodilne pobude: Cilji / instrumenti Strukturni skladi in instrumenti Pametna rast Evropska digitalna agenda, Unija inovacij, Mladi in mobilnost Konkurenčnost na regionalni ravni in zaposlovanje Raziskave / inovacije, izobraževanje, digitalna družba Konkurenčnost / izboljšanje privlačnosti, razvoj človeških virov / izobraževanje itd., inovacije / na znanju temelječa družba Trajnostna rast Evropa, učinkovita pri uporabi virov, industrijska politika v času globalizacije Konvergenca Okolju prijazni viri energije / družba, pozorna na okoljska vprašanja, razvoj mrež / manjša kmetijska gospodarstva Razvoj okolja in infrastrukture za vzpostavitev temeljev za rast, razvoj institucionalnih zmogljivosti Vključujoča rast Program za nova znanja in spretnosti in nova delovna mesta, Evropska platforma za boj proti revščini Evropsko teritorialno sodelovanje Enak dostop / več in boljša delovna mesta Lokalno, regionalno in makroregionalno sodelovanje

1.1.6 EESO priznava, da strukturno usklajevanje, kot je predlagano zgoraj, zahteva uvedbo temeljitih sprememb in osredotočenje na opredelitve podrobnih ciljev: med drugim je treba opredeliti dopolnilne cilje na področju konkurenčnosti in razširiti teritorialno sodelovanje za podporo makroregionalnega razvoja. Če ne bo mogoče neposredno povezati strategije Evropa 2020 in kohezijske politike EU, utegnejo cilji, sredstva in učinkovitost izvajanja politik postati zelo omejeni.

1.1.7 Takšno strukturno usklajevanje bi bilo mogoče, če bi EU kohezijo in kohezijsko politiko v širšem pomenu priznala za prednostno nalogo na enaki ravni kot konkurenčnost. To bi se moralo odražati v načinu dodeljevanja sredstev tema dvema prednostnima nalogama. Vendar pa je treba za kohezijske cilje ne le zagotavljati finančne vire tudi v prihodnosti, marveč sredstva za kohezijo tudi učinkoviteje porabiti.

1.1.7.1 EESO poziva, naj se nemudoma izboljšajo predlogi za predhodni in naknadni sistem navzkrižne skladnosti za nadzor učinkovitosti in gospodarnosti kohezijske politike EU. Ta sistem pa ne sme škoditi poenostavljanju kohezijskih instrumentov v celoti, marveč bi moral zmanjšati stroške izvajanja in povečati predvidljivost. EESO izraža upanje, da bodo institucionalne in upravne spremembe prinesle preprostejši in učinkovitejši sistem. Treba je razviti model, ki bo omogočil oceno medsebojnega vplivanja na delo pri uresničevanju ciljev strategije Evropa 2020, nacionalnih programov reform in kohezijske politike na podlagi posebnosti različnih držav in regij, ki imajo koristi od kohezijske politike.

1.1.8 EESO soglaša, da bi morale vse politike Unije prispevati k uspehu strategije Evropa 2020. Sporočilo o pregledu proračuna Unije predlaga novo strateško načrtovanje kohezijske politike. EESO v celoti podpira pripravo skupnega strateškega okvira Evropske komisije, ki bi odražal cilje in prizadevanja strategije Evropa 2020 glede prednostnih nalog na področju naložb. Zajemal bi vse sklade EU ter vključeval tudi druge finančne instrumente EU.

1.1.9 EESO ponavlja, da bi ESS kot instrument EU za vlaganje v človeške vire moral podpirati vse tri prednostne naloge strategije Evropa 2020, in sicer: pametno, trajnostno in vključujočo rast. Zaposlovanje, usposabljanje in izobraževanje, aktivno vključevanje ter politike enakih možnosti so pri tem ključni elementi.

1.1.10 EESO meni, da je za uresničitev okrepljenih ciljev treba utrditi institucionalno strukturo ESS in izboljšati njegovo učinkovitost, ne da bi to povzročilo dodatne upravne obremenitve. ESS mora imeti osrednjo vlogo na področju izboljševanja stanja še posebej prikrajšanih družbenih skupin (na primer priseljencev, manjšinskih skupin, oseb z invalidnostjo, romskega prebivalstva) in pri zagotavljanju pogojev za njihovo vključevanje.

1.1.11 EESO poudarja, da usklajevanje politik, ki se financirajo iz različnih skladov v okviru kohezijske politike EU in strategije Evropa 2020, utegne vplivati na prvotne cilje ter prizadeti njihovo teritorialno celovitost, kar lahko privede do sprememb politik; pri njihovem izvajanju se lahko pojavijo novi pomembni vidiki. Zato je treba uvesti mehanizme načrtovanja, usmerjanja in nadzora. Pri iterativnem procesu je poglavitno to, da je v „partnerskem sporazumu“ treba opredeliti ne le pripravljalne korake razvoja, marveč celotni proces izvajanja, pogoje in merjenje učinkovitosti; strani v takšnem sporazumu se morajo zavedati, da se splošni cilji upravljalnih odborov ob stalnem spremljanju upravičencev utegnejo spremeniti.

1.1.12 Odbor vztraja, da je treba za dosego ciljev strategije Evropa 2020 okrepiti usklajevanje na ravni upravljanja posameznih skladov, zlasti kohezijskega sklada, strukturnih skladov in skladov za inovacije.

1.1.13 Odbor meni, da zato, da bi se izognili tem spornim točkam, dolgoročno številni argumenti govorijo v prid združitve vseh elementov strukturne politike Unije (med drugim strategija Evropa 2020, kohezijska politika, SKP ali EIB) v popolnoma skladen niz evropskih politik, ki bi jo lahko poimenovali EU 2050. To bi omogočalo okrepitev usklajevanja ter političnega in tehničnega sodelovanja in ne bi pomenilo konca različnih politik. Seveda bo to težko uresničiti, ker je del vpletenih politik v pristojnosti EU, druge pa ostajajo v pristojnosti držav članic. Okrepitev regionalne razsežnosti je lahko ustrezen način za to, da bi postopno prišli do cilja.

1.1.14 Za razvoj policentične Evrope, ki bi jo sestavljala povezana pametna območja, je potrebno delo v ekipi, ki bo možno le s sodelovanjem med udeleženimi stranmi. Sodelovanje na čezmejnih območjih in makregionalne razvojne strategije, ki povezujejo vpletene akterje različnih držav in sektorjev, so lahko ena izmed poti naprej.

1.2 Regije in kohezija

1.2.1 EESO meni, da je konkurenčnost Unije v veliki meri odvisna od krepitve konkurenčnosti regij.

1.2.2 Po mnenju EESO so makroregionalne oblike sodelovanja, ki se pojavljajo, zanimive z več vidikov. Kot je poudaril že v več mnenjih (v zvezi z regijami Baltskega morja in Podonavja), pomoči, dodeljene iz strukturnih skladov, lahko omogočajo oblikovanje strategij v okviru materialnih in nematerialnih vseevropskih omrežij, ki jih Evropska unija potrebuje za utrditev konkurenčnosti in privlačnosti svojega ozemlja.

1.2.3 EESO meni, da sta prihodnost Evropske unije in krepitev njene politične enotnosti odvisni tudi od tega, ali bomo zmogli preseči regionalni pristop, ki temelji na statistiki ter je zaprt v nacionalne okvire in vpet med območne razsežnosti. Očitno je, da je oprijemljiv napredek zadnjih let v smeri regionalnosti, kompleksnih programov in horizontalnih vezi ter okrepitve lokalnih produktivnih sistemov (grozdov) pot, ki bo omogočila razvoj socialne in teritorialne razsežnosti evropskega gospodarstva.

1.2.4 Po mnenju Odbora nima smisla, da se v okviru različnih politik uresničujejo vzporedni cilji, ki se včasih docela ujemajo; prav tako nima smisla uvajati drugega niza instrumentov, kot so razmeroma dobro uveljavljeni instrumenti kohezije.

1.2.4.1 Prihodnje desetletje bo v čedalje večji meri desetletje funkcionalne regije. Regije z enim ali več središči, s čezmejnimi horizontalnimi teritorialnimi in vertikalnimi gospodarskimi povezavami, s pravnimi, finančnimi, institucionalnimi možnostmi „okrepljenega sodelovanja“ lahko pametni Evropi dajo novo razsežnost. Vendar je še vedno potreben načrt za zmanjševanje zaostanka, saj so – še vedno – regije, ki razvojno zaostajajo.

1.2.5 EESO meni, da so področja, s katerimi se je treba spoprijeti, takšno preoblikovanje evropskega gospodarstva, da bo uspešen akter na svetovni ravni, krepitev potenciala rasti, zmanjševanje regionalnih razlik, podpora mikropodjetjem ter malim in srednje velikim podjetjem (MSP), ki delujejo na obrobju, sproščanje novih virov, ozaveščanje glede varstva okolja in bolj zdravega načina življenja, kakovost izobraževanja, motiviranje mladih generacij, spodbujanje inovativnosti, krepitev pripravljenosti za sodelovanje v procesih in poglabljanje evropske identitete.

1.3 Mesta in somestja

1.3.1 EESO poudarja, je konkurenčnost Evrope močno odvisna od njenih velemest in velemestnih območij, kjer podjetja lahko izkoristijo mestno gospodarstvo in omrežja, ki povezujejo svetovne trge. Mestna območja so lahko na splošno gonilo rasti ter središča ustvarjalnosti in inovativnosti. Stopnje rasti je mogoče povečati in ustvariti nova delovna mesta, če bo nastala kritična masa akterjev, kot so podjetja, univerze in raziskovalci. Problemi mest, povezani bodisi s slabšanjem okolja bodisi s socialnim izključevanjem, zahtevajo specifične odzive in neposredno vključevanje vpletenih lokalnih skupnosti.

1.3.2 EESO meni, da je treba razviti ambiciozen program za mesta, ki bo jasneje opredelil razpoložljive finančne vire in izvoljenim predstavnikom lokalnih skupnosti namenil pomembnejšo vlogo pri snovanju in izvajanju razvojnih strategij za mesta.

1.3.3 Mestne sisteme glede na njihov geografski položaj dopolnjujejo različna območja, ki privabljajo ljudi. EESO ne more pristati na to, da bi se tudi v prihodnosti ohranjalo tradicionalno nasprotje med mestom in podeželjem. Prednosti nekaterih partnerstev med mestnimi in podeželskimi območji so močno odvisne od lokalnih dejavnikov, ki so za vsak kraj edinstveni.

1.4 Mestna območja in kmetijstvo

1.4.1 EESO meni, da imata v okviru strategije Evropa 2020 kohezijska politika na eni in skupna kmetijska politika na drugi strani osrednjo vlogo, ko gre za celovit razvoj teh območij. Kmetijstvo, ki je pomemben vir dinamike gospodarstva, je za EU tako zaradi potenciala rasti in zaposlovanja v mestnih območij kot tudi zaradi prispevka k boju proti podnebnim spremembam še naprej strateška panoga.

1.4.2 S tega vidika naj bi obe politiki svoje sinergije usmerili v skupne in usklajene cilje, ki stremijo za tem, da bi Evropsko unijo preoblikovali v pametno, trajnostno in vključujoče gospodarstvo, za katero bodo značilne visoke ravni zaposlenosti, produktivnosti in socialne kohezije.

1.4.2.1 Po mnenju EESO morajo v mestnih območjih pametna območja, povezana s svetom, imeti vlogo pri uresničevanju oživitve gospodarstva, za katero si prizadeva strategija Evropa 2020. Prav tako so v nekaterih mestnih območjih omrežja izjemno pomembna organizacijska oblika za podjetja in regionalni razvoj.

2. Povzetek

2.1 EESO soglaša, da politično sklicevanje strategije Evropa 2020 na potrebo po inovacijah, povezanih s podnebnimi spremembami, energetsko učinkovitostjo, obnovljivimi viri energije, zdravjem in demografskimi spremembami, kaže na strukturne povezave s cilji kohezije, opredeljenimi na področju izobraževanja, raziskav in razvoja ter digitalne (informacijske) družbe. Ti so – tudi na ravni regij – most med cilji kohezijske politike in strategijo Evropa 2020.

2.1.1 EESO tudi ugotavlja protislovje med različnimi pojmovanji in poimenovanji, ki se uporabljajo v praksi. Lizbonska pogodba, ki je utemeljila teritorialni vidik kohezijskega procesa, je regionalnemu vidiku dala novo razsežnost. Način opredeljevanja regije v prihodnji regionalni politiki ni nepomembno vprašanje. Potrebna je definicija, s katero bomo našli skupno sliko tako s teritorialnega in institucionalnega vidika kot tudi z vidika ustreznih pravnih in finančnih instrumentov, ter tako zagotovili trajnostno in dinamično rast v Evropi.

2.1.1.1 EESO priznava, da je pojav makroregionalnih strategij izjemen proces in je tesno povezan s konceptom teritorialne kohezije, ki se je pojavil z Lizbonsko pogodbo. Treba si je prizadevati za ustrezno dopolnjevanje med regionalnimi politikami v strogem pomenu te besede in sodelovanjem med večjimi in med seboj bolj oddaljenimi evropskimi regijami, ki pa imajo skupne interese glede sodelovanja.

2.2 Skupne točke nekaterih (tj. regionalnih, teritorialnih, medmestnih) programskih svežnjev se nanašajo na območja, na katerih so „vlečne“ dejavnosti; seveda zajemajo eno ali več mestnih jeder, ne da bi izključevale druga ali jih odrivala na obrobje. Evropski centri odličnosti, ki so opredeljeni na podlagi značilnih inovacijskih sposobnosti nekaterih gospodarskih panog, niso naključno nakopičene zmožnosti in usposobljenost posameznikov v določenem mestnem središču, marveč so znanja, ki jih je mogoče povzeti z jasno opredeljenimi povezavami v fizičnem prostoru.

2.2.1 „Odličnost“ je mogoča le s kvantitativnim razvojem, izraženim s ciljnim sistemom kohezije: okoljem, infrastrukturo, izobraževanjem, poklicnim usposabljanjem itd. Za ta območja je značilna njihova odprtost; sodelovanje je prostovoljno, vendar se zaradi kakovosti priložnosti dolgoročneje pojavljajo okoli gravitacijskih središč. Predvidljivost temelji prav na zgodovinsko napovedljivi stabilnosti večrazsežnostnih zmožnosti regij.

2.3 Da bi se inovativnost lahko razvijala, je nujno podpirati nove oblike demokracije. Treba je razvijati običajne oblike „družbenega posvetovanja“ in s pomočjo instrumentov participativne demokracije sproščati znanje ter v skladu s temeljnimi načeli pogodb EU povečevati zanimanje in pripravljenost organizirane civilne družbe.

2.4 Inovativnost v praksi pomeni uresničevanje novih zamisli in predlogov in pri tem prehiteti konkurenco. Pomeni prehitevanje predvidljivih procesov z uporabo znanja. Zaradi kompleksnosti lahko v vsej raznolikosti povezuje človeško znanje, tehnične zmožnosti in gospodarske odnose. Razumljivo je, da mestna središča ponujajo okolje, ki sestavlja življenjski prostor, brez katerega vse ostane zgolj teorija.

2.5 To je tudi razlog, zakaj mora biti na podlagi teritorialnih analiz bistveni del sistemov in politik finančne podpore usklajena vzporedna podpora inovacijam in zmanjševanju zaostanka.

2.6 Strategija Evropa 2020 je vsekakor celovit politični program za rast, konkurenčnost, trajnost, strukturno politiko, vendar je s širšega, tudi svetovnega vidika, hkrati tudi program za konkurenčnost Evrope na svetovnem trgu.

2.7 Cilji strategije Evropa 2020 in kohezijske politike se ujemajo z navedenim. Vendar pa strategiji Evropa 2020 manjka institucionalni okvir izvajanja skupnih in novih finančnih in pravnih elementov, ki bi se lahko ob vzajemnem vplivu spremenili v dejavnike rasti in učinkovitosti. Argument, da bi preoblikovanje in povezovanje instrumentov kohezije pospešilo razvoj Evrope, usmerjene v inovativnost, „pametne“ Evrope, drži, vendar samo pod pogojem, da bo na voljo več finančnih instrumentov, pri čemer se je treba opreti na sinergije, ki se ustvarjajo s povezovanjem različnih virov.

3. Razprava

3.1 Politična in gospodarska prenova Evrope se je s krizo, ki je nastopila ob koncu desetletja, pospešila.

3.1.1 Evropska unija – deloma tudi zaradi svetovne krize – potrebuje okrepljeno gospodarsko povezovanje. Odbor je mnenja, da je ta proces koristen, saj krepi Unijo, vendar težaven, saj sodelovanje 27 držav ni enostavno. Kljub vsem problemom je okrepljeno gospodarsko (in nujno tudi politično) povezovanje vodilo izvajanja „gospodarske politike EU“. Temelji na treh glavnih stebrih: (1)

a) Stabilnost EU s pomočjo pakta za stabilnost in rast širi obseg skupnega nadzora nad sektorji, ki pomenijo tveganje za stabilnost, in vzpostavlja mehanizem kriznega upravljanja (evropski instrument za finančno stabilnost in evropski mehanizem za stabilnost).

b) Rast in konkurenčnost V ta namen je EU sprejela strategijo Evropa 2020 in Pakt „evro plus“.

c) Zmanjševanje zaostanka Evropska unija je kohezijsko politiko in skupno kmetijsko politiko uvedla z namenom, da bi presegla socialne, gospodarske in teritorialne razlike.

3.2 Sprejete prilagoditve, dokumenti in temeljne strategije so dokumenti prenove. Ti so določili pogoje in instrumente, katerih izvajanje je v skupni pristojnosti političnih voditeljev EU in držav članic. Na voljo so različni instrumenti za skupno konkretno doseganje stabilnosti, rasti in konkurenčnosti ter za zmanjševanje zaostanka.

3.3 Usklajevanje strategije Evropa 2020 in kohezijske politike že samo na sebi pomeni dihotomijo. Kaže na nevarnost, ki obstaja, in sicer na nasprotje med svobodo in tržnim gospodarstvom ter socialnim in teritorialnim izenačevanjem. Ta nevarnost je zdaj še večja, saj se zaradi pomanjkanja sredstev lahko eno dogaja na škodo drugega. Krepitev kohezije je treba dopolniti z izboljšanjem pogojev za rast in konkurenčnost. Manj razvite države članice ali regije v sedanjih svetovnih razmerah ne smejo več izgubljati časa.

3.4 Javne finance je kriza v številnih državah članicah trajno oslabila in jih bo v času, ko je že občutiti stroške demografskega staranja, težko okrepiti. Skratka, večino držav EU čaka težka prihodnost.

3.5 Vendar pa strategija Evropa 2020 – kar je zelo dobro – ne razlikuje med strukturnimi reformami, ki se lahko izvajajo le dolgoročno, in ukrepi, ki jih je treba sprejeti za kratkoročno okrevanje gospodarstva.

3.6 Uspeh strategije Evropa 2020 ne more biti odvisen od dejavnikov, povezanih s kratkoročnimi gospodarskimi razmerami. Prav sredstva, vložena v počasne strukturne spremembe, lahko usmerjajo sektorje, ki so zaradi konkurenčne inovativnosti zmožni prenoviti sam sistem.

3.7 Potencial rasti in cilji strategije Evropa 2020 se lahko v več točkah ujemajo (kar je zelo dobro), še vedno pa je nekaj nenamernih razhajanj.

3.7.1 Med cilji strategije Evropa 2020 je – z vidika potenciala rasti – višja stopnja zaposlenosti in usposobljenosti, ki se nanaša na kvantitativni in kvalitativni vidik delovne sile. Cilji, povezani z izdatki za raziskave in razvoj ter s podnebjem in energijo, se nanašajo na kakovost kapitala in okoljsko trajnost. Vendar pa v strategiji Evropa 2020 niso navedeni ne količina potrebnega kapitala ne vsi dejavniki, ki vplivajo na kakovost (naložbe in njihova tehnična raven), in tudi ne celotna faktorska produktivnost. Strategija Evropa 2020 posveča veliko pozornost izdatkom za raziskave in razvoj, ne obravnava pa dovolj poglobljeno inovacijskih procesov v podjetjih ter gospodarskih in socialnih inovacij, ki jih ni mogoče enačiti z raziskavami in razvojem.

3.7.2 Na tej podlagi vidimo, da strategija Evropa 2020 konkurenčnost odseva gospodarski pristop, ki se sklada z zmožnostmi in potrebami razvitih gospodarstev s počasno rastjo, ki imajo velike zmogljivosti na področju raziskav in razvoja in kjer je stopnja naložb razmeroma nizka, ker je dolgo zadostovala za izvajanje potrebnih strukturnih reform. Ni dvoma, da imajo v razvitih državah raziskave in razvoj ter inovacije pomembno vlogo pri gospodarski rasti. Konkurenčnost s tega vidika sicer ni v nasprotju s kohezijo, jo pa postavlja v podrejen položaj.

3.7.3 Da bi nove države članice EU z nižjo gospodarsko razvitostjo lahko dohitele druge, pa so potrebne naložbe v infrastrukturo in druga področja. V teh državah so glavni vir gospodarske rasti naložbe, v manjši meri pa raziskave in razvoj. Dokument Komisije (2) sicer omenja kohezijo, vendar osnutek ne namenja dovolj poudarka zmanjševanju zaostanka manj razvitih držav članic.

3.8 Strategije Evropa 2020 ni mogoče razčleniti, če ne vemo, kakšna je višina dodeljenih finančnih sredstev. Med letoma 2010 in 2013 je po eni strani „sivo območje“: v tem obdobju velja še sedanja finančna perspektiva, vendar ne omogoča vedno izpolnjevanja ciljev strategije Evropa 2020 (na primer na področju digitalne agende). Po drugi strani cilji, sprejeti v okviru strategije Evropa 2020, v veliki meri določajo izdatke prihodnjega proračuna Evropske unije. Na tej podlagi lahko priporočimo povezavo ciljev strategije Evropa 2020 s prednostnimi nalogami finančnega okvira.

3.9 Analize potrjujejo, da se trud, vložen v zmanjševanje zaostanka, večkratno povrne, pri tem pa so še številne druge koristi:

— po eni strani je mogoče dokazati, da naložbe proračuna Unije ustvarijo rast, večjo od povprečnih finančnih rezultatov in rezultatov gospodarstva Unije, in sicer zaradi naprednega prenosa tehnologij, velikega deleža uvoza pri naložbah, kvalificirane delovne sile, cenejše infrastrukture, ter naložb, ki so deležne finančne podpore in temeljijo na sodobni infrastrukturi;

— po drugi strani že širitev notranjega trga, razširitev storitvenih dejavnosti in povečanje baze znanja same močno prispevajo k inovacijskim dejavnostim;

— tretjič, finančna pomoč, ki jo je mogoče pridobiti s pomočjo strukturnih skladov, za sektor MSP v veliki meri pomeni trg, dostop do trga ali razvojna sredstva;

— končno, možni učinek z vidika vključevanja in zmanjševanja zaostanka, od katerega imajo lahko koristi najbolj ogrožene socialne skupine, ki so na različne načine izključene iz trga dela, je pomemben.

3.10 „Odbor obžaluje, da Komisija ni izdelala scenarija rasti, ki bi v čim večji meri izkoristil potencial enotnega trga, ampak se je raje osredotočila na korenito fiskalno konsolidacijo kot predpogoj za rast. Veliko več pozornosti bi bilo treba posvetiti gonilom rasti, na podlagi katerih bodo države članice lahko konsolidirale proračune, obenem pa ostale na poti trajnostne rasti. V ta namen bi morala po mnenju EESO uravnotežena makroekonomska politika, ki ustrezno povezuje vidike ponudbe in povpraševanja, postati sestavni del vsake v prihodnost usmerjene gospodarske strategije.“

3.11 Zlasti bi bilo dobro, da se bi programi opredeljevali s „finančnimi središči“, uvedenimi na podlagi predvidene učinkovitosti in analize tveganj. To je zagotovo potreben korak, saj globalizacija močno presega teritorialne omejitve, čedalje bolj pa se bodo širili „vzvodi“ za inovativnost po vsem svetu, ki so zgoščeni na nekaterih območjih, in krepila se bo njihova povezovalna funkcija.

3.11.1 Takšne regije morajo še naprej imeti možnost razpolaganja s svojimi finančnimi viri ter samostojnega odločanja o tem, kakšno prednost nameniti različnim razvojnim dejavnikom; zaradi stalne udeleženosti v inovacijskem procesu in dodane vrednosti pa morajo imeti možnost, da dajo ali odtegnejo svojo finančno podporo.

V Bruslju, 16. junija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Glej Lizbonsko pogodbo, člena 3(3) in 174.

(2) COM(2010) 2020 konč.