SL Uradni list Evropske unije CE 308/36

Torek, 7. september 2010

Izvajanje in pregled Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (Bruselj I)

P7_TA(2010)0304

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 7. septembra 2010 o izvajanju in pregledu Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (2009/2140(INI))

2011/C 308 E/06

Evropski parlament,

ob upoštevanju člena 81 Pogodbe o delovanju Evropske unije,

ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (1) (v nadaljnjem besedilu: „Uredba Bruselj I“ ali „Uredba“),

ob upoštevanju poročila Komisije o uporabi Uredbe (KOM(2009)0174),

ob upoštevanju Zelene knjige Komisije z dne 21. aprila 2009 o pregledu izvajanja Uredbe Bruselj I (KOM(2009)0175),

ob upoštevanju heidelberškega poročila (JLS/2004/C4/03) o uporabi Uredbe Bruselj I v državah članicah in odzivih na zeleno knjigo Komisije,

ob upoštevanju svoje resolucije z dne 25. novembra 2009 o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu – območje svobode, varnosti in pravice za državljane – Stockholmski program (2), natančneje poglavij Večji dostop do civilnega pravosodja za državljane in podjetja in Oblikovanje evropske pravosodne kulture,

ob upoštevanju pristopa Unije k Haaški konferenci o zasebnem mednarodnem pravu z dne 3. aprila 2007,

ob upoštevanju podpisa Haaške konvencije v imenu Evropske unije z dne 30. junija 2005 o izbiri sodišča z dne 1. aprila 2009,

ob upoštevanju sodne prakse Sodišča, zlasti zadev Gambazzi proti DaimlerChrysler Canada (3), luganskega mnenja (4), West Tankers (5), Gasser proti MISAT (6), Owusu proti Jackson (7), Shevill (8), Owens Bank proti Bracco (9), Denilauer (10), St Paul Dairy Industries (11) in Van Uden (12),

ob upoštevanju Bruseljske konvencije z dne 27. septembra 1968 o sodni pristojnosti in izvršbi sodb v civilnih in gospodarskih zadevah (13), Uredbe (ES) št. 805/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov (14), Uredbe (ES) št. 1896/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o uvedbi postopka za evropski plačilni nalog (15), Uredbe (ES) št. 861/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o uvedbi evropskega postopka v sporih majhne vrednosti (16), Uredbe Sveta (ES) št. 4/2009 z dne 18. decembra 2008 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah (17) in Uredbe Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo ter o razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1347/2000 (18),

ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II) (19),

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora z dne 16. decembra 2009,

ob upoštevanju člena 48 in 119(2) Poslovnika,

ob upoštevanju poročila Odbora za pravne zadeve (A7-0219/2010),

A. ker šteje Uredba (ES) št. 44/2001 skupaj s svojo predhodnico Bruseljsko konvencijo za enega najuspešnejših delov zakonodaje EU; ker je postavila temelje za evropsko pravosodno območje in zadovoljevala potrebe državljanov in podjetij, saj z enotnimi evropskimi pravili pospešuje pravno varnost in predvidljivost odločitev, k čemur je prispevala obsežna sodna praksa, hkrati pa omogoča izogibanje vzporednim postopkom, zato se uporablja kot referenca in kot orodje za druge instrumente,

B. ker je bila kljub temu po nekaterih sodbah Sodišča kritizirana in bi jo bilo treba posodobiti,

C. ker bi odprava postopka eksekvature – glavni cilj Komisije – pospešila prosti pretok sodnih odločb in bila temelj za izgradnjo evropskega pravosodnega prostora,

D. ker se eksekvatura redko zavrne: pravna sredstva se vložijo le zoper 1 do 5 % vlog in so le redkokdaj uspešna; ker je na enotnem trgu težko upravičiti izgubo časa in stroške, ki so povezani s priznavanjem tuje sodbe, še zlasti neprijetno pa je, ko si tožnik prizadeva za izvršbo na premoženje dolžnika po sodbi na več pristojnih sodiščih,

E. ker v več instrumentih EU ni zahteve po eksekvaturi: uredba o evropskem nalogu za izvršbo, uredba o evropskem plačilnem nalogu, uredba o evropskem postopku v sporih majhne vrednosti in uredba o preživninskih obveznostih (20),

F. ker bi bilo treba odpravo eksekvature izpeljati pod pogojem, da je sodna odločba, ki je ustrezna, da se jo prizna in izvrši v skladu z Uredbo in je izvršljiva v državi članici, v kateri je bila izdana, izvršljiva v vsej EU; to mora spremljati izredni postopek, ki je na voljo stranki, zoper katero se zahteva izvršba, da bi ji zagotovili ustrezno pravico do ugovora na sodiščih države izvršbe, če bi ta stranka želela izpodbijati izvršbo iz razlogov iz te uredbe; ker bo treba zagotoviti, da ukrepi za izvršbo, ki so bili sprejeti pred potekom časovnega roka za vložitev zahtevka za preverjanje, ne bodo nepopravljivi,

G. ker je treba ohraniti minimalne zaščitne ukrepe iz Uredbe (ES) št. 44/2001,

H. ker morajo biti uradniki in rubežniki v državi članici prejemnici sposobni prepoznati, ali je dokument, na podlagi katerega se zahteva izvršba, verodostojna, pravnomočna sodba nacionalnega sodišča,

I. ker arbitražo zadovoljivo obravnavata Newyorška konvencija iz leta 1958 in Ženevska konvencija o mednarodni trgovinski arbitraži iz leta 1961, ki so ju podpisale vse države članice, zato je treba ohraniti izločitev arbitraže iz področja uporabe Uredbe,

J. ker so določbe newyorške konvencije minimalni standardi in je pravo države pogodbenice lahko bolj naklonjeno arbitražni pristojnosti in arbitražam,

K. ker bi poleg tega določba, ki določa, da bi sodišča države članice, v kateri je sedež arbitraže, morala biti izključno pristojna, lahko povzročila znatne motnje,

L. ker se zaradi intenzivne debate, ki jo je sprožil predlog vzpostavitve izključne sodne pristojnosti civilnih sodišč držav članic za sodne postopke, ki podpirajo arbitražo, zdi, da države članice niso dosegle skupnega stališča o tem vprašanju in da bi bilo ob upoštevanju svetovne konkurence na tem področju vsako siljenje škodljivo,

M. ker morajo biti različni nacionalni postopkovni mehanizmi, ki varujejo arbitražno pristojnost (prepoved začetka postopka v isti zadevi pred drugim sodiščem, če je v skladu s prostim gibanjem ljudi in temeljnimi pravicami, izjava o veljavnosti arbitražne klavzule, odškodnina v primeru kršitve arbitražne klavzule, negativni učinek načela Kompetenz-Kompetenz itd.) še vedno na razpolago in morajo biti učinki teh postopkov in iz njih izhajajočih sodnih odločb iz drugih držav članic prepuščeni pravu teh držav članic, kakor je bilo stališče pred sodbo v zadevi West Tankers,

N. ker je avtonomija stranke ključnega pomena, uporaba pravila o litispendenci, kot jo je potrdilo Sodišče (npr. v zadevi Gasser), pa omogoča spodkopavanje določb o izbiri sodišča z neprimernimi ukrepi (t.i. „torpedo actions“),

O. ker lahko tretje strani zavezuje sporazum o izbiri sodišča (denimo iz nakladnice), na katerega niso izrecno pristale, kar lahko škoduje njihovi pravici do sodnega varstva in je lahko očitno nepravično in ker je zato treba učinek sporazuma o izbiri sodišča na tretje strani obravnavati v posebni določbi uredbe,

P. ker vsebuje zelena knjiga nasvet, da bi lahko mnoge težave v zvezi z Uredbo ublažili z boljšo komunikacijo med sodišči; ker bi bilo skoraj nemogoče sprejemati zakonodajo o boljši komunikaciji med sodniki v okviru instrumenta mednarodnega zasebnega prava, lahko pa bi jo spodbujali prek oblikovanja programa evropske pravosodne kulture z usposabljanjem in uporabo mrež (Evropska mreža za usposabljanje sodstva, Evropska mreža svetov za pravosodje, Mreža predsednikov vrhovnih sodišč Evropske unije, Evropska pravosodna mreža v civilnih in gospodarskih zadevah),

Q. ker obstaja v zvezi z osebnostnimi pravicami potreba po omejitvi možnosti izbire najugodnejšega sodišča s poudarjanjem, da smejo sodišča načeloma sprejeti pristojnost le, kadar obstaja zadostna, bistvena ali pomembna povezava z državo, v kateri je vložena tožba, saj bi s tem dosegli boljše ravnovesje med različnimi interesi, zlasti med svobodo izražanja ter pravico do dobrega imena in zasebnega življenja; ker bo problem o pravu, ki se uporablja, obravnavan posebej v zakonodajni pobudi glede Uredbe Rim II; ker bi bilo treba v spremenjeno uredbo vseeno vključiti nekaj napotkov za nacionalna sodišča,

R. ker bi bilo treba, kar zadeva začasne ukrepe, pojasniti zadevo Danilauer, in sicer zlasti, da je mogoče na podlagi uredbe priznati in izvršiti enostranske ukrepe pod pogojem, da jim je tožena stranka imela možnost ugovarjati;

S. ker je nejasno, do katere mere so zaščitni ukrepi, katerih namen je pridobivanje informacij in dokazov, izključeni iz področja uporabe člena 31 uredbe,

Izčrpen pojem mednarodnega zasebnega prava

1. poziva Komisijo, naj pregleda medsebojna razmerja med uredbami, ki obravnavajo pristojnost, izvrševanje in pravo, ki se uporablja; meni, da bi moral biti splošni cilj dosledno strukturiran in zlahka dostopen pravni okvir; meni, da bi morali biti zato terminologija v vseh obravnavanih zadevah ter vsi pojmi in zahteve za podobne predpise v vseh zadevah enotni in usklajeni (denimo litispendenca, klavzule o pristojnosti ipd.), končni cilj pa bi lahko bila izčrpna kodifikacija mednarodnega zasebnega prava;

Odprava eksekvature

2. poziva k odpravi zahteve po eksekvaturi, vendar meni, da bi jo morali uravnotežiti z ustreznimi zaščitnimi ukrepi, oblikovanimi za zaščito pravic stranke, zoper katero se zahteva izvršba; meni, da je treba določiti izredni postopek v državi članici, v kateri se zahteva izvršba; meni, da bi moral biti ta postopek na voljo na zahtevo stranke, zoper katero se zahteva izvršba, na sodišče iz seznama iz priloge III Uredbe; meni, da bi morali biti razlogi za uveljavitev tega izrednega postopka naslednji: (a) če je priznanje v očitnem nasprotju z javnim redom v državi članici, v kateri se zahteva priznanje; (b) če tožencu, ki se ni spustil v postopek, ni bilo vročeno pisanje o začetku postopka ali enakovredno pisanje pravočasno in na tak način, da bi lahko pripravil obrambo, razen če toženec ni začel postopka za izpodbijanje sodne odločbe, čeprav je imel to možnost; (c) če je sodba nezdružljiva s sodbo, razglašeno v sporu med istima strankama v državi članici, v kateri se zahteva priznanje, ter (d) če je sodba nezdružljiva s sodbo, ki je bila v preteklosti razglašena v drugi državi članici ali v tretji državi in ki vključuje enak razlog ter se odvija med istima strankama, pod pogojem da prejšnja sodba izpolnjuje pogoje, potrebne za priznanje v zaprošeni državi članici; nadalje meni, da bi morala biti dana možnost, da se na sodnika naslovi zahteva, še preden se začne izvršba, in da bi moral sodnik, če meni, da ima zahteva resne temelje, zadevo predati sodišču iz seznama iz priloge III, da zadevo preuči na podlagi zgoraj navedenih razlogov; se zavzema za to, da se v preambulo doda uvodna izjava, s katero bi lahko nacionalno sodišče kaznovalo nadležno ali nerazumno zahtevo, med drugim kar zadeva stroške;

3. spodbuja Komisijo, naj začne javno razpravo o vprašanju javne politike v povezavi z instrumenti mednarodnega zasebnega prava;

4. meni, da mora izredni postopek iz odstavka 2 potekati v usklajenem postopkovnem časovnem okviru, s čimer bi zagotovili, da bo izveden čim hitreje; treba je tudi zagotoviti, da ukrepi za izvršbo, ki bi bili morebiti sprejeti pred potekom časovnega roka za vložitev zahtevka za izredni postopek ali pred zaključkom izrednega postopka, ne bodo nepopravljivi; je še zlasti zaskrbljen, ker tuje sodbe ne bi smeli izvršiti, če ni bila ustrezno vročena dolžniku po sodbi;

5. trdi, da je treba kot postopkovno pomoč določiti ne le zahtevo po potrdilu o verodostojnosti, da se zagotovi priznanje, pač pa da je treba določiti tudi standardno obliko potrdila; v zvezi s tem meni, da je treba izboljšati potrdilo iz Priloge V, obenem pa se, če je le mogoče, poskušati izogniti potrebi po prevodu;

6. meni, da je treba zaradi zmanjšanja stroškov prevajanje odločbe, ki jo je treba izvršiti, omejiti le na končno odločbo (izrek in povzetek obrazložitve), celotni prevod pa se zahteva le v primeru vložitve vloge za izredni postopek;

Javne listine

7. meni, da javne listine ne bi smele biti neposredno izvršljive, ne da bi jih bilo mogoče izpodbijati pred pravosodnimi organi v državi, v kateri se zahteva izvršba; zato je prepričan, da izredni postopek, ki bo uveden, ne bi smel biti omejen na primere, ko je izvršitev instrumenta v očitnem nasprotju z javno politiko v zaprošeni državi, saj si lahko zamislimo okoliščine, ko bi bila javna listina nezdružljiva s prejšnjo sodbo, zato bi bilo mogoče veljavnost (v nasprotju z verodostojnostjo) javne listine izpodbijati na sodiščih v državi izvora zaradi napake, napačnega prikazovanja itd. celo med samo izvršbo;

Področje uporabe Uredbe

8. meni, da bi bilo treba preživninske obveznosti s področja uporabe Uredbe (ES) št. 4/2009 izločiti iz področja uporabe Uredbe, toda ponovno poudarja, da bi končni cilj moral biti izčrpen korpus predpisov, ki bi obsegal vse obravnavane zadeve;

9. je odločno proti (tudi delni) odpravi izločitve arbitraže iz področja uporabe;

10. meni, da bi člen 1(2)(d) Uredbe moral jasno določati, da so iz področja uporabe Uredbe izvzeti ne le postopki arbitraže, temveč tudi sodni postopki, ki kot glavno ali stransko stvar ali predhodno vprašanje obravnavajo veljavnost ali obseg pristojnosti arbitraže; nadalje meni, da bi bilo treba členu 31 dodati odstavek, ki bi določal, da se sodba ne prizna, če je sodišče države članice izvora pri odločanju o vprašanju v zvezi z veljavnostjo ali obsegom klavzule o arbitraži spregledalo določbo arbitražnega prava države članice, v kateri se zahteva izvršba, razen če ima sodba tiste države članice enak izid kot v primeru, če bi se uporabila določba arbitražnega prava države članice, v kateri se zahteva izvršba;

11. meni, da bi bilo treba tudi to pojasniti v uvodni izjavi;

Izbira sodišča

12. se zavzema za rešitev problema neprimernih ukrepov (t.i. „torpedo actions“) z razrešitvijo sodišča, ki je izbrano v sporazumu o izbiri sodišča, od obveze, da prekine postopek po pravilu o litispendenci; temu je treba dodati zahtevo, da se morebitni spori o pristojnosti na izbranem sodišču obravnavajo hitro in kot predhodno vprašanje; to bi podprli z uvodno izjavo, v kateri bi poudarili, da je avtonomija stranke najpomembnejša;

13. meni, da bi Uredba morala vsebovati novo določbo, ki bi obravnavala možnost, da tretja stran ugovarja sporazumom o izbiri sodišča; meni, da bi taka določba lahko določala, da osebo, ki ni stranka pogodbe, zavezuje izključni sporazum o izbiri sodišča, sklenjen v skladu z Uredbo, le, če: (a) je ta sporazum vsebovan v pisnem dokumentu ali elektronskem zapisu; (b) je ta oseba pravočasno in ustrezno obveščena o sodišču, na katerega je treba vložiti tožbo; (c) pri pogodbah o prevozu blaga, je izbrano sodišče (i) v kraju prebivališča prevoznika; (ii) v kraju sprejema, dogovorjenem v pogodbi o prevozu; (iii) v kraju dostave, dogovorjenem v pogodbi o prevozu, ali (iv) v pristanišču, kjer je blago najprej naloženo na ladjo, ali v pristanišču, kjer je blago dokončno raztovorjeno z ladje; meni, da bi moralo biti prav tako določeno, da lahko v vseh drugih primerih tretja stran vloži tožbo na sodišču, ki je sicer pristojno v skladu z Uredbo, če je očitno, da bi bilo vztrajanje pri tem, da se tretja stran drži izbranega sodišča, očitno nepravično;

Forum non conveniens

14. da bi se izognili težavi, ki se je pokazala v zadevi Owusu proti Jackson, poročevalec predlaga rešitev v skladu s členom 15 Uredbe (ES)št. 2201/2003, kar bi omogočilo sodiščem v državi članici, ki bi bila pristojna glede določene zadeve, da prekinejo postopek, če bi menila, da bi bilo sodišče v drugi državi članici ali v tretji državi bolj primerno za obravnavanje zadeve ali posameznega dela te zadeve, kar bi strankam omogočilo vložitev zahtevka na to sodišče, oziroma omogočilo sodišču, ki je postopek že začelo, da primer s soglasjem strank preda temu sodišču; pozdravlja ustrezni predlog v predlogu uredbe o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb in javnih listin v zapuščinskih zadevah (21);

Delovanje uredbe v mednarodnem pravnem redu

15. po eni strani meni, da vprašanje, ali dati določbam Uredbe vzajemni učinek, ni bilo izčrpno obravnavano, in da bi bilo prenagljeno sprejeti tak ukrep brez temeljite preučitve, obširnih posvetovanj in politične razprave, v kateri bi moral imeti Parlament vodilno vlogo, ter poziva Komisijo, naj sproži ta proces; po drugi strani pa meni, da je zaradi obstoja velikega števila dvostranskih sporazumov med državami članicami in tretjimi državami ter vprašanj vzajemnosti in mednarodnih prijateljskih odnosov problem globalen, rešitev pa bi bilo treba sočasno poiskati v okviru Haaške konference, in sicer z nadaljevanjem pogajanj o konvenciji o mednarodnih sodbah; pooblašča Komisijo, da si po najboljših močeh prizadeva za oživitev tega projekta, ki bi ga lahko imenovali sveti Graal mednarodnega zasebnega prava; poziva Komisijo, naj razišče, do kolikšne mere bi lahko lugansko konvencijo (22) iz leta 2007 uporabili kot model in navdih za takšno konvencijo o mednarodnih sodbah;

16. meni, da bi predpise Skupnosti o izključni pristojnosti glede stvarnih pravic na nepremičninah ali najema/zakupa nepremičnin lahko začasno razširili na postopke, ki se začnejo v tretji državi;

17. zagovarja spremembo Uredbe, s čimer bi omogočili, da bi izključna izbira določb sodišča delovala vzajemno v korist sodišč tretjih držav;

18. meni, da bi moralo biti vprašanje določbe, ki bi razveljavila zadevo Owens Bank proti Bracco, obravnavano v ločenem pregledu;

Opredelitev kraja prebivališča fizičnih in pravnih oseb

19. meni, da bi bila neodvisna evropska opredelitev (ki bi jo bilo mogoče uporabiti v vseh evropskih pravnih instrumentih) kraja prebivališča fizičnih oseb zaželena, zlasti zato, da bi se izognili situacijam, ko imajo lahko ljudje več kot en kraj prebivališča;

20. zavrača enotno opredelitev sedeža podjetij v okviru uredbe Bruselj I, saj bi bilo treba o opredelitvi s tako daljnosežnimi posledicami razpravljati in se o njej dogovoriti v okviru razvoja evropskega prava družb;

Obrestne mere

21. meni, da bi morali z Uredbo določiti pravilo, ki bi preprečevalo, da bi sodišče, ki izda sklep o razglasitvi izvršljivosti, zavrnilo uveljavitev samodejnih pravil sodišča države izvora glede obrestnih mer in namesto tega uporabilo nacionalne obrestne mere zgolj od datuma odobritve zahtevka za izvršitev v okviru izrednega postopka;

Industrijska lastnina

22. meni, da bi problem vzporednih postopkov (t.i. torpedo actions) lahko rešili tako, da bi sodišče, ki je drugo začelo postopek, razrešili obveze, da prekine postopek po pravilu o litispendenci, kadar sodišče, ki je prvo začelo postopek, očitno ni pristojno; vendar nasprotuje zamisli, da bi zahtevke za negativno ugotovitveno odločbo v celoti izločili iz pravila prednosti z utemeljitvijo, da imajo lahko taki zahtevki legitimni tržni namen; vseeno meni, da bi vprašanja v zvezi s pristojnostjo najboljše rešili v povezavi s predlogi za vzpostavitev enotnega sistema za patentne spore;

23. meni, da bi bilo treba odpraviti terminološko neskladje med Uredbo (ES) št. 593/2008 (Rim I) (23) in Uredbo (ES) št. 44/2001, tako da bi v člen 15(1) uredbe Bruselj I vključili opredelitev „strokovnjaka“, vsebovano v členu 6(1) uredbe Rim I, ter zamenjali izraz „pogodbe, po katerih cena vključuje kombinacijo prevoza in namestitve“ v členu 15(3) uredbe Bruselj I s sklicevanjem na Direktivo 90/314/EGS o paketnem potovanju (24), kot je to urejeno v točki 6(4)(b) uredbe Rim I;

Pristojnost za individualne pogodbe o zaposlitvi

24. poziva Komisijo, naj ob upoštevanju sodne prakse Sodišča razmisli o tem, ali ni mogoče poiskati rešitve, s katero bi tistim zaposlenim, ki ne opravljajo dela v zgolj eni državi članici (npr. vozniki tovornjakov na dolge razdalje, stevardi in stevardese) zagotovili večjo pravno varnost in ustrezno zaščito bolj ranljivi stranki;

Osebnostne pravice

25. meni, da je treba pravilo v zadevi Shveill prilagoditi; zato meni, da je treba zaradi zmanjševanja domnevne nagnjenosti sodišč v nekaterih območjih pristojnosti, da sprejemajo teritorialno pristojnost, čeprav je povezava z državo, v kateri je vložena tožba, zelo šibka, dodati uvodno izjavo, s katero se pojasni, da smejo sodišča teh držav načeloma sprejeti pristojnost le v primeru, da obstaja zadostna, bistvena ali pomembna povezava s to državo; meni, da bi to bilo koristno za doseganje boljšega ravnotežja med različnimi interesi;

Začasni ukrepi

26. meni, da je treba za zagotovitev boljšega dostopa do sodnega varstva, odredbe, katerih namen je pridobitev informacij in dokazov ali zavarovanje dokazov, vključiti v pojem začasnih in zaščitnih ukrepov;

27. meni, da bi Uredba za take ukrepe morala določati pristojnost države članice, kjer se nahajajo zahtevane informacije ali dokazi, poleg pristojnosti sodišč, ki so pristojna za vsebinsko odločanje;

28. meni, da bi morali biti „začasni ukrepi, ki vključujejo zaščitne ukrepe“, opredeljeni v uvodni izjavi v skladu z njihovo uporabo v zadevi St Paul Dairy;

29. meni, da bi bilo treba nadomestiti razlikovanje, ki je bilo narejeno v zadevi Van Uden, med primeri, v katerih ima sodišče, ki izda ukrep, pristojnost za vsebinsko odločanje, in primeri, v katerih te pristojnosti nima, s preizkusom, ki bi temeljil na vprašanju, ali se ukrepi zahtevajo v podporo postopkov, ki so ali bodo sproženi v tej državi članici ali v državi nečlanici (v tem primeru omejitve iz člena 31 ne bi smele veljati) ali v podporo postopkov v drugi državi članici (v tem primeru bi omejitve iz člena 31 morale veljati);

30. poziva, da se doda uvodna izjava, da se premagajo težave zaradi zahtev iz zadeve Van Uden za „dejansko povezavo“ s teritorialno pristojnostjo sodišča države članice, ki izda tak ukrep, da se tako pojasni, da bi morala sodišča države članice pri odločanju, ali naj izdajo, obnovijo, spremenijo ali zavrnejo začasni ukrep v podporo postopkom v drugi državi članici, upoštevati vse okoliščine, vključno z: (i) vsemi izjavami sodišča države članice, ki odloča o glavni zadevi, v zvezi z obravnavanim ukrepom ali istovrstnimi ukrepi, (ii) dejstvom, ali obstaja dejanska povezava med zahtevanim ukrepom in ozemljem države članice, v katerem se zahteva, in (iii) verjetnim učinkom ukrepa na postopke, ki potekajo ali naj bi se začeli v drugi državi članici;

31. zavrača zamisel Komisije, da bi sodišče, pred katerim poteka glavni postopke, lahko zavrnilo, spremenilo ali prilagodilo začasni ukrep, ki ga je izdalo sodišče druge države članice, saj to ne bi bilo skladno z duhom načela vzajemnega zaupanja iz Uredbe; poleg tega meni, da ni jasno, na kakšni podlagi bi sodišče lahko ponovno preverilo odločitev sodišča drugega območja, in katero pravo bi se v teh okoliščinah uporabilo, to bi pa lahko povzročilo dejanske praktične težave, denimo v zvezi s stroški;

Kolektivne odškodnine

32. poudarja, da bo morala Komisija med obravnavo instrumentov kolektivnih odškodnin v prihodnje morda morala razmisliti o posebnih pravilih v zvezi s posebnimi pristojnostmi za skupinske tožbe;

Druga vprašanja

33. meni, da je zaradi posebnih težav mednarodnega zasebnega prava, pomena zakonodaje EU o koliziji zakonov za gospodarstvo, državljane in stranke v sporu ter potrebe po obsežni sodni praksi pravi čas za ustanovitev posebne zbornice v okviru Sodišča, ki bi obravnavala vprašanja za predhodno odločanje, povezana z mednarodnim zasebnim pravom;

*

* *

34. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji.

(1) UL L 12, 16.1.2001, str. 1.

(2) Sprejeta besedila, P7_TA(2009)0090.

(3) Zadeva C-394/07 Gambazzi proti DaimlerChrysler Canada ZOdl. 2009, I-2563.

(4) Mnenje 1/03, ZOdl. 2006, str. I-1145.

(5) Zadeva C-185/07 Allianz SpA proti West Tankers Inc. ZOdl 2009, I-663.

(6) Zadeva C-116/02, Gasser GmbH proti MISAT Srl [2003], ZOdl I-14693.

(7) Zadeva C-281/02 Owusu proti Jackson, ZOdl 2005, I-1383.

(8) Zadeva C-68/93 Shevill in drugi proti Presse Alliance ZOdl. 1995, I-415.

(9) Zadeva C-129/92 Owens Bank Ltd proti Fulvio Bracco in Bracco Industria Chimica SpA, ZOdl 1994, I-117.

(10) Zadeva 125/79 Denilauer proti Couchet Frères, ZOdl 1980, 1553.

(11) Zadeva C-104/03 St Paul Dairy Industries proti Unibel, ZOdl 2005, I-3481.

(12) Zadeva C-391/95 Van Uden proti Deco-Line ZOdl. 1998, I-7091.

(13) Prečiščeno besedilo iz UL C 27, 26.1.1998, str. 1.

(14) UL L 143, 30.4.2004, str. 15.

(15) UL L 399, 30.12.2006, str. 1.

(16) UL L 199, 31.7.2007, str. 1.

(17) UL L 7, 10.1.2009, str. 1.

(18) UL L 338, 23.12.2003, str. 1.

(19) UL L 199, 31.7.2007, str. 40.

(20) Glej uvodno izjavo 9 v preambuli.

(21) KOM(2009)0154; Člen 5.

(22) UL L 147, 10.6.2009, str. 5.

(23) Uredba (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbene obveznosti („Rim I“) (UL L 177, 4.7.2008, str. 6).

(24) Direktiva Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih (UL L 158, 23.6.1990, str. 59).