Uvod

Integriran enotni trg je ključno gonilo gospodarske rasti in ustvarjanja delovnih mest ter ponuja dodatne priložnosti evropskim državljanom. Zato igra osrednjo vlogo pri uresničevanju ciljev strategije Evropa 2020.

Kot je bilo napovedano v sporočilu Komisije o boljšem upravljanju enotnega trga iz junija 2012[1], se to poročilo osredotoča na spremljanje delovanja enotnega trga v okviru procesa evropskega semestra. Predstavlja analizo stanja na področju integracije enotnega trga na ključnih področjih z največjim potencialom za rast, tj. storitve, omrežja in digitalno gospodarstvo[2]. Cilj tega poročila je opredeliti prednostne naloge politike v okviru letnega pregleda rasti za leto 2013, ki bi lahko, če ga bodo države članice izvedle, prispeval k sprostitvi celotnega potenciala za rast enotnega trga in k odpravi preostalih ovir za nadaljnjo integracijo. To poročilo tudi poziva h krepitvi prizadevanj za zagotavljanje boljšega izvajanja in izvrševanja veljavnih pravil.

1. Preverjanje integracije enotnega trga

Z odpravo ovir za prost pretok oseb, blaga, storitev in kapitala enotni trg podjetjem omogoča delovanje v večjem obsegu in s tem povečuje njihovo sposobnost za inovacije, vlaganja, povečanje produktivnosti in ustvarjanje novih delovnih mest. Pregled potrošniških trgov kaže, da zaostrena konkurenca, ki je posledica procesa integracije, pomeni pomembno spodbudo za ponujanje širše palete cenejših in bolj kakovostnih izdelkov evropskim potrošnikom. Mobilnost delovne sile je bistvena za prispevanje k oblikovanju pravega evropskega trga dela, ki omogoča dobro usklajenost med potrebami delodajalcev in znanjem iskalcev dela, kar prispeva k povečanju produktivnosti podjetij iz EU, s tem pa tudi k rasti in zaposlovanju, ter pomaga odpravljati dolgotrajne visoke stopnje brezposelnosti na številnih področjih in pomanjkanje delovne sile v hitreje rastočih regijah EU.

1.1. Štiri svoboščine

1.1.1. Blago

· 20 let po vzpostavitvi enotnega trga se integracija trga blaga resda počasneje, vendar še vedno, povečuje, pri čemer je trgovina znotraj EU leta 1999 predstavljala približno 17 %, leta 2011 pa skoraj 22 % BDP EU. Rast izvoza iz EU je bolj dinamična, vendar njena vrednost predstavlja le okoli 12 % BDP EU. To kaže, da je notranji trg za evropska podjetja še vedno zelo pomemben in da še vedno obstaja potencial za izboljšanje, da bi se spodbudila rast trgovine znotraj EU.

· Na splošno pozitiven trend na področju integracije pa prikriva precej neenako stanje v posameznih državah članicah EU. Glede na stopnjo uvoza in izvoza znotraj EU v primerjavi z BDP v obdobju 1999–2011 se pozitiven razvoj gibanja na področju integracije trga blaga kaže v CZ, DE, HU, LT, LV, NL, PL, SI in SK, medtem ko se v EL, ES, FI, FR, IE, LU in UK kažejo nekoliko negativni trendi ali stagnacija. V večini držav iz prve skupine je bila poglobitev integracije del procesa dohitevanja drugih držav, saj so začele na relativno nizki ravni odprtosti, daleč pod svojim potencialom. Z vidika dosežene ravni integracije (izraženo z razmerjem med obsegom trgovine z blagom znotraj EU in BDP) so manjše države članice EU razumljivo bolj odprte, z izjemo EL in CY, ki sta relativno zaprta trga, nekoliko bolj, a še vedno manj odprti od ostalih, pa so trgi PT in nordijskih držav.

· Večina držav iz skupine tistih, v katerih se integracija enotnega trga povečuje (PL in v določeni meri CZ, SI, DE, SK in NL), je od 90-ih let 20. stoletja izboljšala svoj položaj z vidika cenovne konkurenčnosti[3]. LT in LV sta bili posebej uspešni pri usmeritvi na trge, ki so v navedenem obdobju beležili večjo rast GDP. Zdi se, da si je HU zagotovila koristi predvsem na podlagi necenovne konkurenčnosti[4]. Za skoraj vse te države velja, da jim je večja integracija notranjega trga pomagala izboljšati svojo trgovinsko bilanco s partnerji iz EU.

Diagram 1: Razvoj trgovine z blagom znotraj EU

Vir: Eurostat

· Kar zadeva skupino držav, v kateri se integracija zmanjšuje ali stagnira (izraženo z razmerjem med stopnjo uvoza in izvoza blaga znotraj EU ter BDP), sta se ES in LU soočala tako z majhno rastjo povpraševanja v njihovih partnerskih gospodarstvih kot tudi z nekolikšnim zmanjšanjem cenovne konkurenčnosti. Poslabšanje cenovne konkurenčnosti je prizadelo tudi EL. FI in UK sta se soočali s težavami na področju necenovne konkurenčnosti. To so dejavniki, s katerimi je mogoče pojasniti razvoj integracije na strani izvoza, vendar je z izvozom močno povezan tudi uvoz[5]. Kljub temu je v številnih izmed teh držav negativen trend na področju integracije povezan s poslabšanjem njihove trgovinske bilance s partnerji iz EU[6].

· Danes integracija EU s tretjimi državami poteka hitreje, kot integracija znotraj EU same, kar odraža proces globalizacije in hitrejšo rast povpraševanja na številnih nastajajočih trgih. To ni nujno slabo, saj se rast trgovine znotraj EU in na globalni ravni medsebojno ne izključujeta. Države članice, ki so povečale svojo integracijo v globalno gospodarstvo, kažejo tudi največjo dinamiko integracije znotraj EU[7].

Diagram 2: Primerjava med trgovino z blagom znotraj in zunaj EU

Vir: Eurostat

1.1.2. Storitve

· Gibanje trgovine s storitvami znotraj EU je v splošnem potekalo po podobnih vzorcih kot trgovina z blagom (diagram 3). Vendar je stopnja integracije v tem sektorju, ki predstavlja več kot 70 % gospodarstva, še naprej bistveno manjša kot na trgu z blagom. Trenutno tudi ni videti, da bi se to utegnilo kmalu spremeniti. Vendar trend gibanja razpršenih cen navzgor kaže na to, da morda še vedno obstajajo ovire za trgovanje s storitvami znotraj EU. Čeprav so razlike v stopnji razpršenosti v veliki meri pričakovane ter posledica veliko manjše prenosljivosti, možnosti za trgovanje[8] in raznovrstnosti storitev, bi razlike v trendih med storitvami in blagom, pri katerem se je razpršenost zmanjšala, utegnile kazati na nezadostno raven konkurence v tem sektorju (diagram 4). Najočitnejši trendi razpršenosti cen so bili zabeleženi v najstarejših državah članicah EU.

Diagram 3: Razvoj trgovine s storitvami znotraj EU

Vir: Eurostat

Diagram 4: Razpršenost cen v državah članicah EU

Vir: Eurostat

· Zaradi omenjenega pomanjkanja možnosti za trgovanje z številnimi storitvami, se trg storitev integrira predvsem prek ustanavljanja podjetij. Podatki o tujem obvladovanju podjetij[9] kažejo, da je bila stopnja integracije storitev skoraj v vseh državah članicah nižja kot v drugih sektorjih (diagram 5). Podobno kot pri kazalnikih odprtosti za trgovino so bila manjša gospodarstva bolj odprta, z izjemo CY, SI in PT, ki so bila kljub svoji majhnosti najbolj zaprta od vseh. Z vidika podatkov o tujem nadzoru podjetij je IT najmanj integrirano izmed velikih gospodarstev.

Diagram 5: Ravni obvladovanja podjetij s strani oseb iz drugih držav EU na področju storitev in v drugih sektorjih

Vir: Eurostat

· Pregled stanja potrošniških trgov, ki ga pripravlja Komisija, kaže, da so ocene učinkovitosti trga, ki jih podajo evropski potrošniki, običajno višje za trge, ki so bolj integrirani[10]. Spodnji diagram prikazuje, da so v skoraj vseh državah članicah ocene potrošnikov na manj integriranih trgih storitev nižje kot na trgih blaga.

Diagram 6: Učinkovitost trgov blaga in storitev po oceni potrošnikov

Vir: Raziskava spremljanja trga 2012 (Komisija, GD SANCO)

1.1.3. Kapital

· Naložbe znotraj EU so ključni dejavnik integracije, s katerimi podjetja uvajajo svoje dejavnosti v drugih državah članicah. Eden najpomembnejših načinov, s katerimi se inovacije širijo po celotnem enotnem trgu, so tudi čezmejne naložbe.

· Po dolgem obdobju rasti so ob nastopu finančne krize v nasprotju s čezmejno trgovino čezmejne naložbe močno upadle in si od takrat še niso v celoti opomogle.

Diagram 7: Razvoj neposrednih tujih naložb (FDI) znotraj EU

Vir: Eurostat

· Podobna negativna dinamika na področju integracije je opazna tudi na finančnih trgih. Kriza je bistveno povečala nestanovitnost trga, v kazalnikih finančne integracije pa se ta nestanovitnost odraža že od leta 2007. Finančni sistem in zlasti bančni sektor sta v številnih državah v procesu prestrukturiranja. Možnost rešitev na nacionalni ravni, ki bi obsegala omejevanje izdatkov bank zunaj državnih mej, ni mogoče izključiti, vendar bi to delno izničilo znatne koristi evropske finančne integracije in ogrozilo širše gospodarsko povezovanje. Veliko je mogoče pridobiti, če bodo spremembe ustrezno usklajene in zajete v nove nadzorne in regulativne okvire, pripravljene na ravni EU.

1.1.4. Delovna sila

· Čeprav število državljanov EU, ki delajo v drugi državi članici, narašča, je mobilnost delovne sile v Evropi premajhna v primerjavi s potencialom EU in nesorazmerna glede na to, kar bi se znotraj pravega enotnega trga dela lahko pričakovalo. Državljani EU, ki so gospodarsko dejavni v drugi državi EU, predstavljajo le 3,1 % delovne sile EU, njihov delež pa narašča le za okrog 0,1 % letno.

· Mednarodne primerjave[11] kažejo tudi, da je čezmejna mobilnost med državami članicami omejena v primerjavi z drugimi regijami (npr. Združenimi državami Amerike, Kanado ali Avstralijo). To je sicer delno mogoče razložiti z zelo veliko jezikovno raznovrstnostjo in različnimi institucionalnimi okviri, vendar te primerjave kljub temu kažejo, da obstaja potencial za večjo geografsko mobilnost v EU.

· Glede na raziskavo Eurobarometra[12] bi bilo 28 % delovno sposobnih državljanov EU pripravljenih razmisliti o delu v drugi državi EU, 15 % pa se ne bi želelo preseliti zaradi prevelikih ovir. Več kot polovica Evropejcev meni, da so glavne ovire za mobilnost evropskih državljanov težave v zvezi z jezikom in družino. Kljub temu se ljudje za delo v drugih državah članicah EU ne odločajo tudi zaradi upravnih ovir, kot so zapletena birokracija, priznavanje poklicnih kvalifikacij in socialna varnost. Ovire za mobilnost delovne sile lahko nastanejo tudi zaradi nekaterih pravil v zvezi s shemami dodatnega pokojninskega zavarovanja, davčnih ovir pri selitvi v drugo državo članico (uveljavljanje oprostitev, davčnih olajšav, dvojne obdavčitve ali višje progresivne davčne stopnje za nerezidente) in dejstva, da številni mobilni delavci slabo poznajo svoje pravice in dolžnosti.

· V nedavnem poročilu Komisije[13] je bil poudarjen tudi vpliv makroekonomskih razmer na mobilnost, kot so na primer razlike v relativnem dohodku, s čimer se soočajo predvsem najrevnejše države članice, ki beležijo največje neto stopnje izseljevanja; po pričakovanjih naj bi se vloga tega dejavnika zmanjševala z napredkom v procesu dohitevanja. Nadaljnji, vendar manj očiten makroekonomski dejavnik so dolgoročne razlike med stopnjami brezposelnosti. Poleg tega so v navedenem poročilu izpostavljeni tudi družbeni in kulturni dejavniki, npr. omrežja skupnosti migrantov, ki vplivajo na selitvene vzorce.

2. Sprožilci rasti in delovnih mest na enotnem trgu

· Komisija je v sporočilu o boljšem upravljanju enotnega trga, sprejetem junija 2012[14], priporočila sprejemanje ukrepov, ki bodo omogočili, da bo potencial enotnega trga zaživel v polnem zagonu na področjih, kjer je ta potencial največji. Na podlagi ekonomskih kazalnikov so bila kot ključna področja za prednostne ukrepe politike in izboljšanje izvajanja enotnega trga opredeljeni storitve, finančne storitve[15], promet, digitalni trg in energetika[16].

· Vzporedno je pomembno tudi izboljšati delovanje notranjega trga za industrijske proizvode, med drugim z odkrivanjem vrzeli in ovir, ki še vedno preprečujejo prost pretok izdelkov, in izboljšanjem kakovosti in učinkovitosti zakonodaje o proizvodih. Poleg tega bi bilo treba podrobneje spremljati uporabo „vzajemnega priznavanja“ na enotnem trgu blaga[17].

· Junijsko sporočilo o boljšem upravljanju enotnega trga kaže na potrebo po ustreznem prenosu, izvajanju in izvrševanju pravil o enotnem trgu, da bi se njegov potencial lahko razvil v celoti. Zato postavlja ambiciozne cilje glede prenosa in skladnosti z zakonodajo EU, zlasti, ne pa izključno, na zgoraj omenjenih ključnih področjih. Nedavni pregled notranjega trga je pokazal, da je bil narejen določen napredek, zlasti v zvezi s primanjkljajem skladnosti[18]. Kljub temu se je povečalo število direktiv, s prenosom katerih se zamuja dve leti ali več.

· V zvezi s ključnimi področji junijsko sporočilo poziva k ničelni toleranci glede prenosa in izvrševanja predpisov. Zavzema se tudi za pospešeno izvajanje postopkov za ugotavljanje kršitev na področjih, kjer so še vedno prisotne težave. Kot je razvidno iz preglednice v Prilogi, to še ni bilo uresničeno. Le ena država članica (DK) že izpolnjuje vse cilje, zastavljene v sporočilu iz junija 2012, medtem ko več kot polovica držav članic še ni izpolnila več kot treh ciljev. Največje zamude pri prenosu je opaziti na področju energetike, medtem ko je nedoseganje ciljev na področju prometa s strani držav članic skorajda sistematično.

· Države članice bi morale okrepiti prizadevanja, da zagotovijo, da lahko posamezniki in podjetja učinkovito uveljavljajo svoje pravice, ki jih imajo na notranjem trgu, in sicer z zagotavljanjem učinkovitega izvajanja in izvrševanja zakonodaje s področja enotnega trga s strani nacionalnih sodišč ter zagotavljanjem kakovostnih informacij, orodij in postopkov e-uprave ter vlaganjem v mehanizme za hitro reševanje težav. Na tem področju bo potrebnega še veliko dela[19]. Tako na primer potencial mreže SOLVIT ostaja premalo izkoriščen kot orodje za reševanje težav na nacionalni ravni (približno 1 300 primerov na leto), delno zaradi pomanjkanja osebja v različnih centrih SOLVIT.

· Junijsko sporočilo poziva tudi k hitri izvedbi ključnih dejavnosti za spodbujanje rasti ter zaupanja iz akta za enotni trg[20].

1.2. Trgi storitev Učinkovitost trgov in ovire za integracijo na ravni EU

· Direktiva o storitvah je temelj integracije enotnega trga na področju storitev. V nedavni študiji[21] je bilo ocenjeno, da bi lahko direktiva o storitvah zagotovila dodatne koristi, če bi države članice povečale svoje ambicije na področju njenega izvajanja. Tako bi v skladu z ambicioznim scenarijem, po katerem bi se vse države članice približale povprečni ravni petih najboljših držav[22] z vidika ovir na sektor (kar pomeni odpravo skoraj vseh omejitev, ki jih obravnava direktiva o storitvah), ekonomski učinek lahko pomenil 2,6-odstotno povečanje BDP[23]. Da bi do leta 2015 izkoristili potencial za rast, ki ga omogoča direktiva o storitvah, je Komisija junija letos predstavila akcijski načrt[24].

Direktiva o storitvah navaja nekaj pomembnih, nedvoumnih obveznosti[25], ki pa jih skoraj polovica držav članic še vedno ne izpolnjuje. Tako na primer v nekaterih od njih še vedno obstajajo omejitve na podlagi nacionalnosti ali prebivališča ponudnika storitev (npr. MT in SE za patentne zastopnike, IT, CY in PL za nekatere storitve v sektorju turizma).

V zvezi z uporabo klavzule o svobodi opravljanja storitev iz direktive o storitvah so države članice večinoma uporabile konzervativen pristop in čezmejne ponudnike storitev še naprej obravnavajo enako kot že uveljavljene ponudnike, s čimer jih izpostavljajo neupravičeni dvojni ureditvi, saj morajo slednji zato na primer v zvezi z zavarovanjem poklicne odgovornosti spoštovati tako domače zakone kot tudi zakone države gostiteljice. Poleg tega v številnih državah članicah obstaja negotovost v zvezi s tem, kateri predpisi se uporabljajo za ponudnike storitev, ki želijo čezmejne storitve zagotavljati le začasno, v nasprotju s ponudniki storitev, ki se želijo uveljaviti na trgu (npr. v BG, FI, IE, IT, LV, PL, RO, SI, SE). Zaradi te negotovosti lahko pride do tega, da se začasno zagotavljanje storitev obravnava enako kot stalno, s čimer se ponudnikom nalaga dvojno regulativno breme, ki prav tako ovira čezmejno opravljanje storitev.

· Sektorji storitev zajemajo številne poklice, ki so regulirani na nacionalni ravni. Te ureditve se lahko pojavljajo v obliki ovir za vstop na trg (npr. zahteve, ki izvajanje določenih dejavnosti dovoljujejo le imetnikom določenih kvalifikacij) in/ali ovir za opravljanje dejavnosti (tj. omejitve za izvajanje strokovnih dejavnosti, na primer zahteve glede pravnih oblik podjetij in lastništva kapitala). V nekaterih državah članicah (BG, CY, DE, PL, SK, SI, SE) so še vedno v veljavi zahteve, ki določajo tarife za določene poklice (npr. za inženirje/arhitekte, računovodje, davčne in patentne svetovalce ali živinozdravnike).

Čeprav je reguliranje poklicev mogoče upravičiti z javnim interesom, pa se v EU pojavlja v zelo raznovrstnih oblikah: število reguliranih poklicev v posamezni državi članici se giba med 47 in 368. Poleg tega se velike razlike pojavljajo tudi na področju obsega rezerviranih dejavnosti[26] in ravni zahtevanih kvalifikacij. S tega vidika so bila zaradi potrebe po zmanjšanju regulativnih ovir na področju strokovnih storitev v letu 2012 priporočila za posamezno državo (CSR) poslana osmim državam članicam (AT, CY, FR, DE, IT, PL, SI, ES). Nekatere države članice (predvsem PL, PT, IT, ES in CZ) so na tem področju že začele izvajati reforme, s katerimi želijo spodbuditi konkurenco, poenostaviti poslovno okolje ali zmanjšati brezposelnost, zlasti med mladimi.

· Učinkovita orodja upravljanja so ključnega pomena za zagotavljanje, da bo potencial splošne zakonodaje o enotnem trgu in zlasti direktive o storitvah realiziran v celoti. Med ta pomembna orodja spadajo tudi točke „vse na enem mestu“ (PSC) in informacijski sistem za notranji trg (IMI).

Stanje v zvezi s točkami PSC se od države članice do države članice zelo razlikuje. V DK, EE, ES, LU, NL, SE, UK in LT so te točke najbolj razvite, medtem ko BG, EL, IE, RO in SI pri razvoju teh točk precej zaostajajo. Zlasti obstajajo velike razlike v stopnji podrobnosti in uporabniške prijaznosti informacij, ki jih podajajo točke PSC v zvezi z nacionalnimi predpisi na področju glavnih storitvenih sektorjev. Poleg tega številnih upravnih postopkov še vedno ni mogoče opraviti prek spleta oziroma jih ne morejo opraviti čezmejni uporabniki.

Skupno število izmenjav informacij o storitvah preko sistema IMI še naprej ostaja majhno. Skoraj polovico vseh izmenjav je sprožila DE, ki ima v IMI za storitve registrirano tudi največje število organov. BE, DK, EE, FI, IE, NL, RO in UK v letu 2012 še niso vložile nobenega zahtevka. Na strani prejemnikov je bilo največ zahtevkov za informacije naslovljenih na PL, HU in UK.

· Izmed trgov storitev imajo največjo gospodarsko težo z vidika BDP in zaposlovanja ter nadpovprečni potencial za rast naslednji sektorji: poslovne storitve (11,7 % dodane vrednosti v EU v letu 2009), trgovina na drobno in debelo (11,1 %) ter gradbeništvo (6,3 %).

· V številnih državah članicah je sektor poslovnih storitev še vedno močno reguliran. Tako na primer zahteve za omejevanje proste izbire oblike podjetja in predpisovanje določenega lastništva kapitala lahko pomenijo oviro za razvoj čezmejnih strokovnih storitev. Nekatere takšne ovire so se po začetku veljavnosti direktive o storitvah zmanjšale (v PL, DE, FR, CY in IT), na druge pa to ni imelo vpliva (zlasti v AT, BE, BG, CZ, DK, FR, DE, IT, MT, PL, PT, RO, SK, SI in UK, najbolj pa je vplivalo na pravne poklice).

· Za sektorja trgovine na drobno in trgovine na debelo v Evropi so značilne različne ravni gospodarske zrelosti in nasičenost številnih trgov. Konkurenco v trgovini na drobno otežujejo preostale ovire, kot so na primer obremenjujoča zakonodaja, ki je v veljavi zaradi protekcionističnih vzgibov, ali nesorazmerne omejitve glede oblike trgovin. V priporočilih za posamezno državo iz leta 2012 je bila poudarjena potreba po odpravi omejitev v sektorju trgovine na drobno (BE, FR, HU, ES). Nekatere države članice (ES) so na tem področju že začele izvajati reforme. V omenjenih priporočilih je bila poudarjena tudi splošna potreba po krepitvi konkurence v sektorju trgovine na drobno (BE, DK, FI).

Nekatere države članice od podjetij zahtevajo, da prestanejo „preverjanje gospodarskih potreb“. V skladu s temi preverjanji je podelitev dovoljenja odvisna od (1) dokaza o obstoju gospodarske potrebe ali povpraševanja na trgu, (2) ocene potenciala ali trenutnega gospodarskega učinka dejavnosti (na primer na že uveljavljene ponudnike) ali (3) ocene primernosti dejavnosti glede na cilje načrtovanja, ki jih zastavi pristojni organ kot predpogoje za ustanovitev. Ta preverjanja omogočajo sprejemanje samovoljnih odločitev in neupravičenih omejitev ter povzročajo znatne stroške podjetjem. Direktiva o storitvah prepoveduje takšne zahteve, vendar slednje še vedno veljajo v RO, AT, EL, NL, HU ter nekaterih regijah DE in ES.

Na delovanje trgovine na drobno lahko vplivajo tudi ovire za čezmejno dobavo blaga. Trgovci na drobno nimajo vedno prostih rok pri izbiri dobaviteljev svojega blaga po najugodnejših cenah in kjerkoli v Evropi. Obstajajo znaki, ki kažejo na obstoj teritorialnih omejitev dobave, ki na nekaterih nacionalnih trgih (LU in BE) preprečujejo nižje cene, zlasti v primeru izdelkov z blagovno znamko.

· Na razvoj dinamičnega sektorja gradbeništva znotraj meja EU vplivajo omejitve, s katerimi se podjetja in strokovnjaki soočajo zaradi pomanjkanja vzajemnega priznavanja sistemov dovoljenj ali certifikatov za strokovnjake, ki opravljajo specializirane storitve, npr. na področju podeljevanja okoljskih certifikatov za stavbe. Tako se na primer zaradi postopkov izdaje dovoljenj za podeljevanje certifikatov o energijski učinkovitosti čezmejno opravljanje storitev ne zdi mogoče v BE, CY, LV, LT in MT.

· Javna naročila so pomemben trg za storitveno industrijo – leta 2010 so poslovne priložnosti na področju javnih naročil, ki so zajeta v predpisih EU, znašale približno 447 milijard EUR[27] (3,7 % BDP EU), pri čemer so naročila storitev obsegala približno 42 % tega skupnega zneska. Kljub temu se le 3,5 % javnih naročil nad pragovi EU dodeli čezmejno[28] (na področju storitev je ta delež še manjši, in sicer 2 %) in še vedno obstajajo ovire za integriran trg javnih naročil. Boljše izvajanje predpisov o javnem naročanju v državah članicah bi lahko znatno povečalo učinkovitost. V letu 2012 so bila 5 državam članicam poslana priporočila za posamezno državo (BG, CZ, DK, HU in SK).

· Glede na pomen javnih naročil je zlasti zaskrbljujoče to, da so javni organi še vedno najslabši plačniki v Evropski uniji. Znesek odpisanega dolga v Evropi se je v letu 2012 povečal na 2,8 % skupnih denarnih terjatev in je dosegel rekordnih 340 milijard EUR. Integracijo enotnega trga EU močno otežujejo razlike med severnimi in južnimi državami članicami[29]. Ob ustreznem izvajanju bo direktiva proti zamudam pri plačilih iz leta 2011[30] sprostila 180 milijard EUR na leto na podlagi obveznosti, da morajo javni organi svoja plačila opraviti v 30 dneh, s čimer bi se močno izboljšal denarni tok podjetij, ki bi tako lahko lažje prebrodila gospodarsko krizo.

· Z vidika potrošnika storitve bančnega poslovanja s prebivalstvom ostajajo najslabše delujoča skupina trgov, zlasti glede primerljivosti ponujenih tarif in pogojev, izbire najboljše ponudbe ali zamenjave ponudnika[31]. Zanesljiv okvir na ravni EU[32] za obveščanje potrošnikov, pravice potrošnikov, pravna sredstva za potrošnike in olajšanje dostopa do osnovnih bančnih storitev bo omogočil večjo vključenost vseh, zlasti pa ranljivih potrošnikov v sektor storitev bančnega poslovanja s prebivalstvom.

Prednostne naloge politik

· Države članice bi se morale osredotočiti na naslednje ključne prednostne naloge:

o Zagotavljanje popolne skladnosti svoje zakonodaje z direktivo o storitvah, zlasti z izpolnjevanjem vseh nedvoumnih obveznosti.

o Sprejetje bolj ambicioznega pristopa pri izvajanju direktive o storitvah:

- s pregledom nujnosti in sorazmernosti preostalih zahtev, zlasti tistih o določitvi tarif za določene poklice ter tistih o omejevanju strukture podjetij in lastništva kapitala;

- s pregledom uporabe klavzule o svobodi opravljanja storitev v ključnih sektorjih, tj. v gradbeništvu, poslovnih storitvah in turizmu.

Takšen pregled bi moral biti opravljen v obliki sistematičnega medsebojnega strokovnega pregleda s pomočjo Komisije in s ciljem odprave preostalih nepotrebnih, neupravičenih in nesorazmernih omejitev.

o Presoja upravičenosti zahtev, ki omejujejo tako dostop do kot tudi opravljanje reguliranih poklicev, vključno z vlogami poklicnih združenj, in odprava ali omilitev teh zahtev, če so neupravičene. Takšne ocene bi morale vključevati tudi pregled meril za uvedbo novih reguliranih poklicev.

o Krepitev konkurence v sektorju trgovine na drobno z zmanjšanjem ovir in operativnih omejitev. Zlasti bi bilo treba sistematično odpraviti preostala preverjanja gospodarskih potreb.

o Izboljšanje točk „vse na enem mestu“, da bi te postale v celoti razvita orodja e-uprave, ki bi zadostno izpolnjevala potrebe ponudnikov in prejemnikov storitev. Da bi se izboljšala njihova prijaznost do uporabnikov, bi bilo zlasti treba slediti cilju, v skladu s katerim bi točke „vse na enem mestu“ zajemale vse postopke v življenjskem krogu podjetja in bi bile na voljo v več jezikih.

o Kar najhitrejši prenos direktive proti zamudam pri plačilih (rok za prenos v nacionalne zakonodaje je 16. marec 2013).

1.3. Energetski trgi

Učinkovitost trgov in ovire za integracijo na ravni EU

· Delež energetskega sektorja v BDP EU se od leta 2000 povečuje in je v zadnjih letih presegal 2½ %[33]. Vendar pa ta kazalnik ne odraža v celoti pomena tega sektorja za gospodarstvo; zagotavlja namreč ključne proizvodne vložke za vse preostale sektorje in s tem pomembno prispeva k njihovi cenovni konkurenčnosti.

· Notranji energetski trg počasi, a vztrajno začenja prinašati koristi[34]. Veleprodajne cene električne energije v EU se zvišujejo počasneje od cen primarne energije na svetovnem trgu in počasneje od inflacije. Veleprodajne cene plina so znatno nižje v tistih državah članicah, kjer trgi delujejo bolje. Zaloge plina so postale odpornejše na začasna zmanjšanja količin s strani držav izvoznic zaradi bolj prilagodljive infrastrukture in bolj jasnih cenovnih signalov znotraj EU.

· Kljub temu bo potrebnega še veliko dela. Energetske storitve (tako na področju plina kot električne energije) so se v najnovejšem pregledu stanja potrošniških trgov odrezale slabše od povprečja, pri čemer je bila oskrba z električno energijo celo med 5 najslabše delujočimi sektorji (od skupno 30)[35]. Poleg tega energetski trgi na splošno veljajo za nepregledne ali nezadostno odprte za nove udeležence na trgu[36].

· Pomanjkanje integracije energetskega trga se odraža tudi v dejstvu, da so med maloprodajnimi cenami električne energije in plina v EU velike razlike, pri čemer je cena v najdražji državi članici nekajkrat višja od cene v najcenejši. Za to obstaja več razlogov: regulirane cene v številnih državah članicah (BG, CY, DK, EE, FR, EL, HU, LT, MT, PL, PT, RO, SK, ES), pomanjkanje raznovrstnosti oskrbe, omejene čezmejne medomrežne povezave ter razlike v stroških omrežij, obdavčenju in stroških dela. Regulirane cene ne ustvarjajo konkurenčnega okolja, ki privablja primerne naložbe. Vlagatelji jih, nasprotno, sprejemajo kot pokazatelj vmešavanja politike, kar naložbe zavira. Poleg tega lahko cene, ki so regulirane na ravni pod tržnimi, vodijo do tarif, ki niso gospodarsko vzdržne za dobavitelje, stroške tega pa na koncu nosijo potrošniki kot celota. Regulirane cene energije tudi ne spodbujajo energijske učinkovitosti.

Stopnje konkurence v posameznih državah članicah so zelo različne, glavni kazalnik koncentracije na trgu (HHI[37]) je zelo visok (več kot 5 000) v EL, PT, EE, LT, LV, IT in FR. V južnih in vzhodnih državah so stopnje zamenjave dobavitelja zelo nizke. Na splošno potrošniki trge električne energije ocenjujejo kot slabe celo v državah članicah z dokaj liberaliziranimi energetskimi trgi, in sicer zaradi domnevnega pomanjkanja preglednosti in nezadovoljstva nad storitvami za odjemalce[38].

· Na veleprodajnih trgih je cenovna konvergenca večja kot na maloprodajnih trgih. Likvidnost trga električne energije se je v zadnjih letih povečala, kar pozitivno vpliva na delovanje evropskega veleprodajnega trga električne energije in konkurenčnost. Integracija trga se je povečala tudi zaradi obsežnejšega spajanja trgov[39] (ta sistem je uvedlo že 17 držav članic). Odsotnost spajanja trgov preprečuje, da bi cene delovale kot učinkoviti signali za usmerjanje tokov električne energije med trgi. Večja integracija bi lahko razložila, zakaj veleprodajne cene električne energije niso sledile velikemu povečanju cen fosilnih goriv v zadnjih letih.

· Za dokončno vzpostavitev notranjih trgov plina in električne energije ter za odpravo težav z zanesljivostjo oskrbe so še vedno potrebne znatne naložbe v energetsko infrastrukturo, kot so plinovodi in elektroenergetska omrežja, skladišča in projekti v zvezi z UZP. V ta namen so bila v letu 2012 priporočila za posamezno državo poslana 11 državam članicam (BG, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT in PL), in sicer v zvezi s potrebo po povečanju medsebojnih povezav na trgu električne energije in/ali plina. Na področju električne energije potreba po investicijah v proizvodnjo odraža povečanje povpraševanja po električni energiji in zavezujoče cilje glede obnovljivih virov energije do leta 2020. Optimalna uporaba obnovljivih virov energije zahteva zadostno medomrežno povezanost in pametnejša omrežja, vključno s zadostnimi zmogljivostmi skladiščenja in pomožno proizvodno infrastrukturo. Ovire za naložbe so povezane s postopki izdajanja dovoljenj v državah članicah, financiranjem in regulativnim okvirom. Komisija je novembra začela javno posvetovanje o zanesljivosti oskrbe z električno energijo in zadostnosti proizvodnje.

· Tretji energetski sveženj[40] je temelj integracije trgov plina in električne energije. Kljub temu prihaja do zamud pri njegovem prenosu in izvrševanju. Številne države članice do 25. oktobra 2012 še niso poslale uradnega obvestila o celotnem prenosu ene od ali obeh direktiv tretjega energetskega svežnja. Ukrepi, ki so jih priglasile države članice, ki so poslale uradno obvestilo o celotnem prenosu, so bili preučeni. Če se bo izkazalo, da prenos ni bil izveden v celoti, bodo sprejeti nadaljnji ukrepi. Več informacij je na voljo v Prilogi. Na številnih občutljivih področjih prihaja do težav pri izvajanju zakonodaje, in sicer pri: (i) ločevanju prenosnih omrežij, (ii) varstvu potrošnikov (vključno z učinkovitim varstvom ranljivih potrošnikov) in (iii) neodvisnostjo in pristojnostmi nacionalnih regulativnih organov zaradi zelo strogih zahtev glede neodvisnosti iz navedenih direktiv.

· Hitro sprejetje in izvajanje svežnja o energetski infrastrukturi[41] in sprejetje prvega enotnega seznama vseh projektov skupnega interesa Unije na področju energetske infrastrukture sta osrednjega pomena za zagotavljanje zanesljive oskrbe z energijo po dostopnih cenah v prihodnosti.

· Na področju energijske učinkovitosti se največ potenciala za prihranke skriva v stavbah, ki zajemajo 40 % celotne porabe energije v Evropski uniji. Zmanjšanje porabe energije na tem področju je zato ena prednostnih nalog tistega dela ciljev podnebnih in energetskih ciljev 20-20-20, ki obravnava energijsko učinkovitost, ter ključna točka v zvezi s stavbami iz časovnega okvira za Evropo, gospodarno z viri[42]. Na tem področju je pravočasen in zadovoljiv prenos ter hitro izvajanje na podlagi ključne zakonodaje pomemben element za uresničevanje teh ciljev. Za njihovo doseganje bo moral pomembno vlogo odigrati tudi sektor gradbeništva. Nove tehnologije imajo velik potencial, ne le pri novih gradnjah, temveč tudi pri obnovi milijonov obstoječih stavb, ki bi z njihovo pomočjo lahko postale izredno energijsko učinkovite.

Prednostne naloge politik

· Da bi zagotovili integrirane in dobro delujoče energetske trge, bi se morale države članice osredotočiti na naslednje ključne prednostne naloge:

o Pravočasen in celovit prenos direktiv tretjega energetskega svežnja in ustrezno izvajanje uredb tretjega energetskega svežnja, če tega še niso storile, da bi lahko zagotovili vse prednosti, ki jih te prinašajo za evropske potrošnike in podjetja. Prenos in izvajanje ključne zakonodaje s področja energijske učinkovitosti, zlasti direktivo o energijski učinkovitosti.

o Priprava analize, ali obstaja pomanjkanje naložb v proizvodnjo ter zakaj se vzorci proizvodnje in porabe korenito spreminjajo. Države članice bi morale za vsakršne težave, preden začnejo načrtovati posredovanje, skušati najti čezmejne rešitve, da bi preprečili drobitev notranjega energetskega trga.

o Krepitev moči potrošnikov s tem, da se jim omogoči sprejemanje odločitev na podlagi zadostnih informacij, in krepitev spodbud za energijsko učinkovito vedenje.

o Postopna odprava reguliranih cen ob hkratnem zagotavljanju velike konkurence in krepitev varstva ranljivih potrošnikov. Postopna odprava reguliranih cen bi zagotovila pošiljanje pravilnih cenovnih signalov, ki so potrebni za privabljanje zadostnih naložb in povečanje energijske učinkovitosti. Dolgoročno bi to potrošnikom zagotovilo več izbire in vzdržne tržne cene.

o Sektorsko zakonodajo in ureditev mora dopolnjevati neprestano izvrševanje pravil o konkurenci v energetskem sektorju, da bi se vzpostavili bolj konkurenčni in učinkoviti energetski trgi.

1.4. Trgi prevoznih storitev

Učinkovitost trgov in ovire za integracijo na ravni EU

· Prevozni sektor predstavlja eno ključnih področij za rast in konkurenčnost, ne le zaradi svojega obsega (predstavlja približno 5 % skupne dodane vrednosti v EU), temveč tudi zaradi svoje funkcije kot oskrbovalca drugih gospodarskih sektorjev. Učinkovite in trajnostne prevozne storitve, ustrezna infrastruktura in sodobne tehnologije so predpogoj za dobro delujoč notranji trg in ključnega pomena za izkoriščanje prednosti vseh regij.

· Zaradi zamud pri ukrepanju prevoz, zlasti nekatere vrste prevoza, zaostaja za drugimi sektorji z vidika odprtosti trga in njegove učinkovitosti kot celote. Ne le, da se stopnja odprtosti trga med različnimi vrstami prometa (zračni, železniški, cestni in pomorski) precej razlikuje, temveč tudi pravi notranji trg prometnih storitev še ni dokončno vzpostavljen in še ni zadosten za odzivanje na razvijajoče se povpraševanje.

· Za pomanjkanje integracije so deloma krive težave v zvezi s ustreznim in pravočasnim prenosom in izvajanjem ključne zakonodaje s tega področja (glej Prilogo), zlasti tiste, ki obravnava varnost v cestnem, železniškem in pomorskem prometu. Še vedno se veliko pozornosti posveča uporabi načel notranjega trga v pristaniškem sektorju, zlasti zaradi omejevanja pravice do ustanavljanja v pristaniščih. V letalstvu v številnih državah članicah težave še naprej povzroča dostop do trga storitev za oskrbo zrakoplovov. Kršitve so povezane zlasti s težavami glede vstopa novih udeležencev na trg in postopki javnega naročanja za izbiro ponudnikov, ki niso v skladu z zakonodajo EU. Zaradi navedenega so potrošniki te trge ocenili zelo različno[43], pri čemer so se v letu 2012 letalske storitve uvrstile na 5. mesto, železniške storitve pa šele na 27. mesto od 30 obravnavanih trgov storitev.

· Zelo raznovrstno stanje z vidika odprtosti trga in konkurence se odraža tudi v priporočilih za posamezno državo, poslanih v letu 2012, in sicer so bila državam članicam, ki igrajo ključno vlogo v prometnem omrežju EU (AT, BE, FR, DE in IT), poslana priporočila za spodbujanje konkurence in olajševanja vstopa novih izvajalcev na trg, medtem ko so bila BG in PL poslana priporočila za krepitev upravnih zmogljivosti in ureditve trga v prevoznem sektorju. Na splošno na trgih prevoznih storitev v številnih državah članicah še vedno obstajajo ovire za vstop na trg in regulativne obremenitve, zlasti to velja za večje in/ali tranzitne države (DE, FR, IT, ES in AT), kar zavira gospodarstvo EU kot celote.

· Področje, kjer so ozka grla še vedno najbolj očitna, je notranji trg železniških storitev. Medtem ko so trgi železniškega tovornega prometa povsem odprti za konkurenco že od leta 2007 in trgi za storitve v mednarodnem potniškem prometu od 2010, pa so trgi notranjega potniškega prometa še vedno v veliki meri zaprti za konkurenco. Poleg tega je pomanjkanje konkurence uveljavljenim upravljavcem, ki imajo pogosto dejanski monopolni položaj na nacionalnem trgu, eden od razlogov za slabšo kakovost in učinkovitost železniških storitev, kar se odraža tudi v zelo slabi oceni tega trga s strani potrošnikov.

· Kljub temu da zakonodaja EU zagotavlja dostop do trgov storitev v železniškem tovornem prometu in mednarodnega potniškega prometa, pa se še vedno pojavljajo težave z vstopom novih upravljavcev na trg, zlasti v FR in IT, medtem ko v DE institucionalna ureditev ne zagotavlja učinkovite konkurence. Proces odpiranja trga se je najbolj razvil v DK, SE in UK, kjer se je tržni delež železniškega prometa povečal. SE in UK sta poleg DE edini državi članici, ki vse pogodbe o javnih naročilih storitev skleneta na podlagi konkurenčnih razpisnih postopkov.

· Zagotavljanje pristaniških storitev je še vedno razdrobljeno. Podjetjem iz EU stroški pristanišč in terminalov predstavljajo do 25 % skupnih logističnih stroškov prevoza od vrat do vrat. V državah, kot so DE, NL, FI ali DK, pristanišča pomembno prispevajo k skupni učinkovitosti logistike v državi z vidika časa, stroškov in zanesljivosti[44]. Po drugi strani pa slabe možnosti za povezovanje, zapletena birokracija in ovire za vstop in vključitev zasebnega sektorja na trg – tehnično-navtične storitve in storitve ravnanja s tovorom so pogosto omejene na monopole ali nekaj uveljavljenih upravljavcev – delujejo kot trgovinske ovire v pristaniščih drugod po Evropi, zlasti v regijah ob Sredozemskem, Črnem in Baltskem morju.

· V nasprotju z drugimi vrstami prevoza se pomorski prevoz na kratke razdalje med pristanišči držav članic pogosto še vedno razlaga kot pot prek zunanjih meja notranjega trga in je tako podvržen obsežnim upravnim postopkom. Poleg tega zagotovitev enakih konkurenčnih pogojev zahteva tudi konkurenca med pristanišči: informacije o sredstvih, ki jih javni organi dajo na voljo kateremu koli pristanišču, bi morale biti pregledne, enako pa velja tudi za pogoje, v skladu s katerimi pristaniški organi izvajalcem storitev odobrijo dostop do trga.

· Doslej je bilo odpiranje trga zelo uspešno na področju letalstva, kjer je liberalizacija v 90-ih letih prejšnjega stoletja povzročila nesluten porast tako števila prepeljanih potnikov kot tudi števila vzpostavljenih letalskih linij znotraj EU ob hkratnem znatnem znižanju cen letalskih vozovnic. Kljub temu je evropski zračni prostor še vedno razdrobljen, kar povzroča dodatne stroške tako letalskim prevoznikom kot tudi njihovim strankam in je vir gospodarske neučinkovitosti. S tega vidika je dokončna vzpostavitev enotnega evropskega neba eden ključnih elementov za sklenitev enotnega evropskega prometnega prostora. Zlasti bi oblikovanje pravih funkcionalnih blokov zračnega prostora pomagalo združevati evropski zračni prostor in pomembno optimizirati zagotavljanje navigacijskih storitev letalskega prometa v njem. Poleg tega bi konsolidacija na strani ponudbe, če bi bila v celoti skladna s pravili o konkurenci in načeli, ki se uporabljajo v zvezi z združitvami in povezovanji, lahko prispevala k povečanju gospodarske učinkovitosti letalskega sektorja.

· Odpiranje trga je bilo zelo uspešno tudi na področju mednarodnega cestnega prometa. Obseg mednarodnega cestnega prevoza blaga se je v obdobju 2000–2010 povečal za 35 % (v primerjavi z 8-odstotno rastjo nacionalnih trgov prevoza blaga). Kljub temu še vedno veljajo znatne omejitve kabotaže[45], ki preprečujejo optimalno izravnavanje ponudbe in povpraševanja na področju prevoza.

· Trg prevoza po celinskih plovnih poteh je liberaliziran od 90-ih let prejšnjega stoletja. Konkurenca na celinskih plovnih poteh se je zaostrila in cene prevoza blaga so padle. Kljub temu pa še vedno veljajo ovire v zvezi z dostopom do poklica.

Prednostne naloge politik

· Za odpravo teh navedenih ozkih grl, ki preprečujejo dokončanje pravega notranjega trga prevoznih storitev, bi se morale države članice osredotočiti na naslednje ključne prednostne naloge:

o Zagotovitev pravočasnega in kakovostnega prenosa pravnega reda s področja prevoza, zlasti glede varnosti v cestnem, železniškem in pomorskem prometu.

o Odprtje trga storitev domačega železniškega potniškega prometa za konkurenco in zagotovitev, da institucionalna ureditev omogoča učinkovito konkurenco na železniških trgih in s tem zagotavlja enak dostop do infrastrukture.

o Odprava zapletene birokracije in ovir za vstop na trg v sektorju pristaniških storitev (zlasti v regijah ob Sredozemskem, Črnem in Baltskem morju).

o Pospešitev izvajanja enotnega evropskega neba (npr. z napredkom pri izvajanju funkcionalnih blokov zračnega prostora) za izboljšanje varnosti, zmogljivosti, učinkovitosti in okoljskega vpliva letalstva.

o Zagotovitev več priložnosti glede kabotaže tujim cestnim prevoznikom blaga.

2.4. Digitalni trgi Učinkovitost trgov in ovire za integracijo na ravni EU

· Internet, zlasti širokopasovni internet, predstavlja platformo za ogromen potencial za rast aplikacij, kot sta e-trgovina in računalništvo v oblaku: rast interneta visokih hitrosti v višini 10 odstotnih točk naj bi po ocenah zagotovila rast BDP na prebivalca v višini približno 1–1,5 odstotne točke[46].

· Stalna rast na področju širokopasovnih povezav je bila mogoča predvsem po zaslugi vse večje konkurence, ki jo je prineslo izvajanje regulativnega okvira EU za področje elektronskih komunikacij, ob ustreznem znižanju maloprodajnih cen storitev. V letu 2011 so dve tretjini novih fiksnih linij prodali novi upravljavci. Ne glede na navedeno pa so še vedno prisotne razlike v cenah med posameznimi državami članicami, ki kažejo, da notranji trg v tem sektorju še ni dokončan.

· Razpoložljivost infrastrukture za širokopasovni internet je še en pomemben dejavnik pri razvoju digitalnega gospodarstva. Širokopasovna vrzel, merilo razpršenosti stopnje razširjenosti na trgu in stopnje priključevanja med posameznimi državami EU, se še naprej zmanjšuje. Pokritost podeželskih območij ostaja izziv zlasti v PL, BG, DE[47] in SI. Medtem ko se naraščanje skupnega števila širokopasovnih priključkov upočasnjuje, pa se kaže jasen trend povečevanja hitrosti, ki so se občutno povečale.

· Poleg zagotavljanja splošne pokritosti je pomembno tudi, da države članice v skladu s cilji glede uspešnosti iz digitalne agende še naprej spodbujajo učinkovite naložbe v hitre in ultrahitre širokopasovne povezave. To zahteva zadostne spodbude za naložbe, zlasti predvidljiv in učinkovit regulativni okvir, ki temelji na močnih in neodvisnih regulatorjih, ter usmerjeno javno podporo, kjer je to ustrezno.

· Mobilni sektor je najkonkurenčnejši del telekomunikacijskega trga kot celote. Mobilne širokopasovne povezave so v letu 2011 naglo porasle, saj je njihova razširjenost na trgu januarja 2012 dosegla 43 %, medtem ko je januarja 2011 znašala 26,8 %, pri čemer se stanje med posameznimi državami članicami zelo razlikuje[48]. Tržni deleži tako vodilnih kot drugih največjih operaterjev na trgu rahlo upadajo. Visoke stopnje koncentracije na trgu so še vedno prisotne v CY (z le dvema operaterjema), ki mu sledita LU in SI. Poleg tega na določene dele trga mobilne telefonije (npr. gostovanje) konkurenca večinoma ni uspela prodreti, zato bodo za zagotovitev strukturnih reform na teh področjih potrebni zakonodajni ukrepi.

· Pričakovano eksponentno rast bo mogoče zagotoviti le, če bo na voljo zadosten spekter. Glede na trenutne stopnje rasti storitev in s tem tudi uporabe spektra, morajo države članice dati na voljo celoten obseg usklajenega spektra ter zagotoviti njegovo učinkovito uporabo. V zvezi s pasom 800 MHz to zadeva BE, BG, CZ, EE, EL, ES, CY, LV, LT, HU, MT, AT, PL, RO, SI, SK, FI in UK. Kljub temu da so nekatere od teh držav članic vložile zahtevke za odstopanja, si je treba na vse načine prizadevati, da se pas sprosti in kar najhitreje da na voljo za brezžične širokopasovne povezave.

· Čeprav naj bi „internetno gospodarstvo“ v EU-27 po pričakovanjih zraslo s 3,8 % BDP v letu 2010 na 5,7 % v letu 2016[49], je bilo na področju čezmejne e-trgovine doseženega zelo malo napredka. V letu 2011 je le 10 % prebivalcev EU naročilo blago ali storitve pri prodajalcih iz drugih držav EU[50]. Poleg tega države, v katerih je čezmejna e-trgovina bolj razvita, napredujejo veliko hitreje od manj razvitih na tem področju, kar med njimi ustvarja še večji razkorak.

· Skromna uporaba čezmejne e-trgovine s strani posameznikov je skladna z omejenim številom podjetij, ki svoje artikle prodajajo čezmejno po elektronski poti. V letu 2010 je samo 6 % podjetij, ki se ukvarjajo z e-trgovino, svoje artikle po elektronski poti prodajalo tudi v druge države članice, kar vključuje tudi podjetja iz držav, v katerih je delež podjetij, ki se ukvarjajo z e-trgovino, najvišji. EU še vedno premalo izkorišča velike prednosti, ki jih ponuja e-trgovina[51]. To pomeni izgubo potencialne čezmejne trgovine v višini 26 milijard eurov vsako leto. Glede na navedeno bi bilo z izboljšanjem integracije e-trgovine v EU preko nižjih spletnih cen in večje spletne izbire mogoče zagotoviti pomembno povečanje blaginje evropskih potrošnikov.

· Čeprav potrošniki cenijo priročnost tega, da lahko preko e-trgovinskih prodajnih poti nakupe opravijo kadar koli in kjer koli ter pridobijo dostop do informacij in širše izbire izdelkov, pa se vsi, ki izkoristijo prednosti pridobivanja informacij o blagu ali storitvah prek spleta, nazadnje ne odločijo za nakup izdelkov preko spleta. Razlogi za to so med drugim pomanjkanje zaupanja ali informacij, skrb za zasebnost in/ali varnost ter skrb glede pravnega varstva, če pride do zapletov[52]. Komisija je sprejela številne pobude, da bi odpravila te skrbi. Tako bo na primer nova direktiva o pravicah potrošnikov (CRD)[53], ki se bo začela uporabljati najpozneje 13. junija 2014, okrepila pravice potrošnikov pri nakupovanju prek spleta in s tem spodbudila zakonito e-trgovino. Cilj predloga zakonodaje o alternativnem in spletnem reševanju sporov[54] je zagotoviti, da bodo uspešno uvedena kakovostna orodja za alternativno reševanje sporov in da se bodo učinkovito uporabljala v praksi ter da bo vzpostavljena vseevropska spletna platforma za obravnavanje pritožb v zvezi s čezmejno e-trgovino. Podan je bil predlog uredbe o skupnem evropskem prodajnem pravu[55], katerega cilj je zagotoviti trgovcem, da bodo svoje artikle lahko prodajali državljanom v drugih državah članicah na podlagi enotnega nabora pravil pogodbenega prava, ki temelji na visoki ravni varstva potrošnikov.

· Še ena ključna ovira za opravljanje čezmejne e-trgovine je dostava. Ta je eden ključnih elementov za izgradnjo zaupanja med prodajalci in kupci. Za odpravo te ovire se bo v skladu z zeleno knjigo o integrirani dostavi paketov začelo široko zastavljeno posvetovanje, ki mu bo sledil sprejem nabora ukrepov za podporo rasti e-trgovine v EU.

· V času, ko se sprejemajo ostri varčevalni ukrepi, ima e-uprava priložnost, da znatno izboljša način zagotavljanja javnih storitev ter bistveno prispeva k javnim prihrankom in zmanjša stroške za podjetja. Popoln prehod na e-javno naročanje v EU bi lahko zagotovil do 100 milijard EUR prihrankov v javnih blagajnah[56]. E-javno naročanje lahko tudi poveča delež čezmejnih javnih naročil. Kljub temu pa se elektronski postopki v javnem naročanju še vedno uporabljajo le v 5–10 % primerov[57]. Nekatere države članice so kljub temu dosegle znaten napredek v smeri uporabe izključno elektronskega javnega naročanja, npr. PT (obvezno za večino postopkov) in LT (75 % v letu 2011). Prav nasprotno pa se elektronsko oddajanje ponudb trenutno še ne izvaja v BG in SI. V splošnem je e-uprava dobro razvita v AT, DK, EE in SE, druge države, in sicer SI, BG, RO, IT, PL in HU, pa na tem področju zaostajajo.

· Predpogoj za to, da bodo podjetja in posamezniki lahko v celoti izkoristili priložnosti za rast in zaposlovanje, ki jih ponuja digitalno gospodarstvo, je poznavanje IKT. EU se sooča s pomanjkanjem strokovnjakov s področja IKT[58]: Ocenjuje se, da bo do leta 2015 v EU do 700 000 prostih delovnih mest za strokovnjake s področja IKT. Kljub ohladitvi gospodarstva povpraševanje po teh strokovnjakih narašča za 3 % na leto. Poleg tega je poznavanje IKT potrebno v vseh segmentih gospodarstva in je postalo predpogoj za uspešno poslovanje podjetij in zaposljivost. S tem izzivom se dobro spopadajo v SE, LV, DK, LU in FI.

Prednostne naloge politik

· Države članice bi se morale osredotočiti na naslednje ključne prednostne naloge: o Krepitev prizadevanj za vzpostavitev fiksnih in brezžičnih širokopasovnih povezav ter izboljšanje njihove kakovosti. Ta naložba zahteva ustrezne spodbude tako v smislu učinkovite ureditve kot tudi, če je to potrebno, usmerjene javne podpore (npr. prek strukturnih skladov in preko instrumenta za povezovanje Evrope v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira), kar bi radijski spekter dalo na voljo za brezžične širokopasovne povezave pasovne širine do 1 200 MHz in omogočilo učinkovito podeljevanje dovoljenj za že usklajene frekvenčne pasove, vključno s pasom 800 MHz. o Zagotavljanje pravilne uporabe direktive o e-poslovanju. Uporaba usklajenih pravil glede vprašanj, kot so preglednost, zahteve po informacijah in elektronsko sklepanje pogodb, bo prispevala k ponovni vzpostavitvi pravne varnosti za podjetja in potrošnike. o Zagotovitev pravočasnega in pravilnega prenosa v nacionalno zakonodajo (rok za to je 13. december 2013) ter izvajanja direktive o pravicah potrošnikov[59] za izboljšanje varstva potrošnikov in s tem krepitev zaupanja v prodajne poti e-trgovine. o Izboljšanje razpoložljivosti uporabniku prijaznih javnih storitev prek spleta, vključno s čezmejnimi medomrežnimi povezavami in infrastrukturo (zlasti ob podpori instrumenta za povezovanje Evrope[60]), s čimer bi e-javno naročanje postalo interoperabilno in obvezno ter bi se okrepilo uvajanje e-zdravja za učinkovitejše sisteme javnega zdravstva. o Naložbe v usposabljanja na področju IKT, zlasti s pomočjo Evropskega socialnega sklada, in sprejetje okvira za e-usposobljenost, da se delovni sili zagotovi možnost pridobitve zadostnih kvalifikacij za sodobne poslovne prakse.

Priloga:

[1] Sporočilo Evropske Komisije z naslovom „Boljše upravljanje enotnega trga“, COM(2012) 259 final.

[2] V okviru nedavne evropske agende za potrošnike je bilo ugotovljeno, da so ti sektorji med najbolj problematičnimi za potrošnike in imajo največji vpliv na proračune gospodinjstev.

[3] Merjeno kot zmanjšanje realnega efektivnega menjalnega tečaja s stroški dela na enoto proizvodnje kot deflatorjem. Glej: http://ec.europa.eu/economy_finance/db_indicators/competitiveness/data_section_en.htm.

[4] Čeprav je necenovno konkurenčnost najtežje izmeriti, razvoja njene trgovine ni mogoče ustrezno pojasniti niti s cenovno konkurenčnostjo niti s povpraševanjem iz tujine.

[5] Izvoz omogoča financiranje uvoza in uvozi predstavljajo velik vložek v izvoze, zlasti zaradi vedno hitrejšega povečevanja pomembnosti vloge mednarodnih proizvodnih verig.

[6] Zdi se, da se integracija in konkurenčnost vzajemno podpirata in ustvarjata pozitiven krog delovanja, npr. prek večjega konkurenčnega pritiska in dostopa do boljših ali cenejših proizvodnih vložkov.

[7] Gledano na ravni vseh držav članic obstaja pozitivna korelacija (0,8) med trgovino znotraj EU in trgovino zunaj EU (merjeno kot povprečna letna sprememba v odstotnih točkah glede na BDP).

[8] Možnosti za trgovanje s storitvami pa se povečujejo po zaslugi hitrega razvoja informacijskih in komunikacijskih tehnologij (IKT).

[9] Eurostatova statistika tujih povezanih podjetij (FATS). Podatki so trenutno na voljo do leta 2009.

[10] 8. pregled stanja potrošniških trgov, 2012, Komisija, GD SANCO. To oceno podpira visoka negativna korelacija med povprečnimi ocenami uspešnosti trga v EU, ki jih podajo potrošniki, in razpršenostjo tega kazalnika preko notranjega trga. Razpršenost je odraz integracije, saj se pričakuje, da bolj integrirani trgi prejemajo bolj podobne ocene s strani potrošnikov. Povprečna raven in razpršenost (varianca) se izračunata za različne sektorje blaga in storitev (npr. na ravni vseh držav članic). Nato se v različnih sektorjih spremlja negativna korelacija med razpršenostjo in povprečnimi ravnmi.

[11] Glej na primer OECD, Pregled gospodarskih gibanj v EU, 2012.

[12] Posebna raziskava Eurobarometra 363, http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_363_en.pdf.

[13] Evropska Komisija (GD EMPL), „Zaposlovanje in družbeni razvoj v Evropi v letu 2011“, december 2011. http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=6176&type=2&furtherPubs=no.

[14] Sporočilo Evropske Komisije z naslovom „Boljše upravljanje enotnega trga“, COM(2012) 259 final.

[15] Sektor finančnih storitev v tem poročilu ni pregledan. Kljub temu je del izbrane zadevne zakonodaje, ki obravnava ta sektor in je bil vključen v junijsko sporočilo, obravnavan v Prilogi.

[16] Metodologija in merila za določitev ključnih področij so predstavljena v Prilogi k sporočilu komisije z naslovom „Boljše upravljanje enotnega trga“, COM(2012) 259 final.

[17] Prvo poročilo o uporabi uredbe o vzajemnem priznavanju, http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm.

[18] Primanjkljaj prenosa (odstotek direktiv s področja notranjega trga, o prenosu katerih Komisija še ni bila uradno obveščena, glede na skupno število direktiv, o prenosu katerih bi morala biti uradno obveščena do določenega roka) se je z 1,2 % novembra 2011 zmanjšal na 0,9 % maja 2012; primanjkljaj skladnosti (število prenesenih direktiv, v zvezi s katerimi je Komisija sprožila postopek za ugotavljanje kršitev zaradi neskladnosti) se je zmanjšal z 0,8 % novembra 2011 na 0,7 % maja 2012 (vir: Pregled notranjega trga št. 25, september 2012, http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/score25_en.pdf).

[19] Letni pregled upravljanja za leto 2011 z naslovom „Zagotavljanje uspešnega delovanja enotnega trga“, februar 2012, .

[20] Sporočilo Evropske komisije: „Akt za enotni trg. Dvanajst pobud za okrepitev rasti in zaupanja. Skupaj za novo rast“, COM(2011) 206 final.

[21] http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm.

[22] Države, ki se najpogosteje in vedno znova pojavljajo v skupini „najboljših petih“ držav v posameznih sektorjih, zajetih v analizi, so SK, UK, DK, IE, FI in ES.

[23] Izračunano kot dodatnih 1,8 % BDP poleg učinka že izvedenih zmanjšanj ovir, ki se ocenjujejo na 0,8 % BDP.

[24] Sporočilo Evropske komisije o izvajanju direktive o storitvah z naslovom „Partnerstvo za novo rast na področju storitev 2012–2015“, COM(2012) 261 final.

[25] Te nedvoumne obveznosti so navedene v sporočilu Evropske komisije o izvajanju direktive o storitvah z naslovom „Partnerstvo za novo rast na področju storitev 2012–2015“, COM(2012) 261 final.

[26] „Rezervirane dejavnosti“ so gospodarske dejavnosti, ki jih smejo opravljati le imetniki določenih poklicnih kvalifikacij, ki uživajo izključno pravico do izvajanja teh dejavnosti in ponujanja z njimi povezanih storitev.

[27] http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/indicators2010_en.pdf.

[28] Študija o „čezmejnih javnih naročilih nad pragovi EU“, http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/modernising_rules/cross-border-procurement_en.pdf.

[29] Transakcije med podjetji (B2B) so v južnem delu v povprečju opravljene v 91 dneh, na severu pa v povprečju v 31 dneh.

[30] Direktiva 2011/7/EU z dne 16. februarja 2011 o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih.

[31] 8. pregled stanja potrošniških trgov, 2012, Komisija, GD SANCO.

[32] Ta vključuje pravilno izvajanje direktive o potrošniških kreditih iz leta 2008 ter prihajajočo zakonodajno pobudo o preglednosti in primerljivosti pristojbin za vodenje bančnih računov, zamenjavo bančnih računov in dostop do osnovnega plačilnega računa.

[33] Tukaj se sektor ocenjuje kot NACE Rev. 2 „E: Oskrba z elektriko, plinom in vodo“.

[34] 15. novembra 2012 je Evropska komisija predstavila sporočilo z naslovom „Zagotavljanje učinkovitosti notranjega energetskega trga“, v katerem ocenjuje trenutno stanje notranjega energetskega trga; COM(2012) 663.

[35]8. pregled stanja potrošniških trgov, 2012, Evropska komisija, GD SANCO.

[36] Sporočilo Evropske komisije z naslovom „Zagotavljanje učinkovitosti notranjega energetskega trga“, COM(2012) 663.

[37] HHI (Herfindahl-Hirschmannov indeks) je splošno sprejeto merilo koncentracije na trgu. Izračuna se kot vsota kvadratov tržnih deležev posameznih podjetij, ki konkurirajo na trgu (višja kot je vrednost kazalnika, večja je koncentracija na trgu). Zmerna koncentracija: 750–1 800; visoka koncentracija: 1 800–5 000; zelo visoka koncentracija: nad 5 000. Več informacij je na voljo v delu 2 delovnega dokumenta služb Komisije z naslovom „Energetski trgi v Evropski uniji v letu 2011“, SWD(2012) 368.

[38] „Delovanje maloprodajnih trgov električne energije za potrošnike v Evropski uniji“, študija, pripravljena v imenu Evropske komisije, GD SANCO, 2010.

[39] Spajanje trgov optimizira zmogljivost medomrežnih povezav in zagotavlja, da se električna energija z območij z nizko ceno pretaka na območja z visoko ceno s pomočjo samodejnega povezovanja kupcev in prodajalcev na obeh straneh meje.

[40] Direktivi 2009/72/ES in 2009/73/ES.

[41] Predlog uredbe o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo COM/2011/658 ter Predlog uredbe o instrumentu za povezovanje Evrope, ki obsega infrastrukturo v energetiki, prometu in telekomunikacijah (2014–2020), COM(2011) 665.

[42] Sporočilo Evropske komisije z naslovom „Časovni okvir za Evropo, gospodarno z viri“, COM(2011) 571 final.

[43] 8. pregled stanja potrošniških trgov, 2012, Komisija, GD SANCO. Te izsledke je potrdil tudi indeks logistične učinkovitosti, ki ga izračunava Svetovna banka.

[44] Svetovna banka – Indeks logistične učinkovitosti: Povezovanje za konkurenčnost (2012).

[45] Prevoz blaga in potnikov med dvema točkama v isti državi z vozilom, registriranim v drugi državi.

[46] Czernich, N., Falck, O., Kretschmer, T., in Woessman, L. (2009) Broadband infrastructure and economic growth (CESinfo Working Paper št. 2861). Ta ocena temelji na podatkih odbora držav OECD iz obdobja 1996–2007.

[47] Čeprav ima Nemčija svoje podeželje slabo pokrito s fiksnimi širokopasovnimi povezavami, pa beleži največjo pokritost podeželja s četrto generacijo mobilnih širokopasovnih povezav (LTE), ki je decembra 2011 znašala 41 %. Poleg tega obveznosti za pridobitev dovoljenj za spekter LTE določajo, da je treba doseči 90 % prebivalstva iz „belih lis“ (tj. področij, kjer je hitrost širokopasovne povezave pri prenašanju podatkov navzdol manjša od 1 Mbps).

[48] Mobilne širokopasovne povezave so najbolj priljubljene v nordijskih državah, kjer njihova razširjenost na trgu presega 80 %. V štirih državah članicah (RO, BG, HU, BE) je razširjenost širokopasovnih povezav na trgu manjša od 20 %.

[49]https://www.bcgperspectives.com/content/articles/media_entertainment_strategic_planning_4_2_trillion_opportunity_internet_economy_g20/.

[50] Predhodni rezultati pred kratkim opravljene raziskave kažejo, da se je stanje na tem področju v zadnjem obdobju znatno izboljšalo.

[51] Civic Consulting (2011).

[52] Eurobarometer (299/2011).

[53] Direktiva 2011/83/EU z dne 15. oktobra 2011 o pravicah potrošnikov, spremembi Direktive Sveta 93/13/EGS in Direktive 1999/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi Direktive Sveta 85/577/EGS in Direktive 97/7/ES Evropskega parlamenta in Sveta.

[54] Predlog Direktive o alternativnem reševanju potrošniških sporov, COM(2011) 793 final, z dne 29. novembra 2011; Predlog Uredbe o spletnem reševanju potrošniških sporov, COM(2011) 794 final, z dne 29. novembra 2011.

[55] Predlog uredbe o skupnem evropskem prodajnem pravu, COM(2011) 635 final.

[56] Sporočilo Evropske komisije z naslovom „ Strategija za e-javna naročila“, COM(2012) 179 final.

[57] Sporočilo Evropske komisije z naslovom „ Strategija za e-javna naročila“, COM(2012) 179 final.

[58] Poročilo Evropske komisije z naslovom „Predvideni razvoj ponudbe in povpraševanja po e-znanjih v Evropi (2010–2015)“, Empirica in IDC Europe, december 2009.

[59] Sporočilo Komisije z naslovom „Evropska agenda za potrošnike – za krepitev zaupanja in rasti“, COM(2012) 225 final.

[60] Predlog uredbe o vzpostavitvi instrumenta za povezovanje Evrope, COM(2011) 665 final.