Mnenje Evropskega odbora regij – Osmemu okoljskemu akcijskemu programu naproti

(2019/C 168/06)

Poročevalec: Cor LAMERS (NL/EPP), župan mesta Schiedam Referenčni dokument: Mnenje na lastno pobudo

POLITIČNA PRIPOROČILA

EVROPSKI ODBOR REGIJ

A. Uvodne ugotovitve

1. poudarja, da mora EU na vseh ustreznih področjih politike, zlasti na področju podnebja, biotske raznovrstnosti in okolja, pokazati večjo ambicioznost, da bi dosegla cilje Pariškega sporazuma in cilje OZN glede trajnostnega razvoja;

2. ugotavlja, da nezadostno izvajanje okoljske politike, politike biotske raznovrstnosti in podnebne politike ter zakonodaje EU na teh področjih predstavlja tveganje za dolgoročno vzdržnost našega načina življenja ter resno ogroža zdravje in zmanjšuje kakovost življenja državljanov EU;

3. poudarja, da se zaradi naraščanja svetovnega prebivalstva povečujejo potrebe po hrani, energiji in virih. Posledice, tj. podnebne spremembe, obsežna izguba naravnih rezervatov in zmanjšanje biotske raznovrstnosti, so pogosto katastrofalne;

4. v zvezi s tem trdno verjame, da okoljski akcijski programi EU ponujajo strateške smernice, dolgoročne vizije in možne načine za zagotavljanje skladnosti med okoljskimi in podnebnimi cilji ter s tem prinašajo dodano vrednost;

5. poudarja, da se je z okoljskimi akcijskimi programi doseglo veliko, saj se je onesnaževanje na splošno počasi začelo zmanjševati, narava je bolje zaščitena, prehod na nizkoogljično in krožno gospodarstvo pa poteka hitreje, vendar je treba storiti še precej več;

6. poudarja, da je v sedmem okoljskem akcijskem programu boljše izvajanje opredeljeno kot ena ključnih prednostnih nalog, vendar je nezadostno izvajanje okoljskih politik in zakonodaje (npr. zaradi nezadostnega povezovanja politik) še vedno zelo velika težava;

7. zato poziva Evropsko komisijo, Svet in Parlament, naj v skladu s cilji, predstavljenimi v tem mnenju, pripravijo osmi okoljski akcijski program;

B. Ocena sedmega okoljskega akcijskega programa

8. podpira sklepe iz poročila Evropskega parlamenta o izvajanju sedmega okoljskega akcijskega programa z dne 17. aprila 2018 ( 1 ) in ugotovitve iz študije službe Evropskega parlamenta za raziskave iz novembra 2017 ( 2 ) ter na podlagi predhodnih mnenj OR ( 3 ) poudarja izzive, kot je pomanjkanje povezovanja politik, razpoložljivih sredstev in informacij o dobri praksi;

9. vendar ugotavlja, da so rezultati v zvezi z bistvenimi prednostnimi nalogami sedmega okoljskega akcijskega programa neenakomerni in nezadostni: (a) cilji v zvezi s prednostno nalogo 1 (varovanje naravnega kapitala) ne bodo doseženi do leta 2020; (b) dosežen je bil napredek v zvezi z različnimi podcilji prednostne naloge 2 (nizkoogljično gospodarstvo in učinkovita raba virov), zlasti v zvezi s podnebnimi in energetskimi cilji ter delno v zvezi s cilji glede odpadkov in krožnega gospodarstva; (c) ni jasno, v kolikšni meri bodo doseženi cilji v okviru prednostne naloge 3, povezani z okoljskimi pritiski in tveganji za zdravje ljudi; (d) napredek pri doseganju ciljev v okviru prednostne naloge 8 (trajnostna mesta) je neenakomeren, kar zadeva energijsko učinkovitost, trajnostni prevoz in mobilnost, trajnostno urbanistično načrtovanje in projektiranje, biotsko raznovrstnost v mestih in trajnostne stavbe;

10. ugotavlja, da za pomanjkljivosti pri izvajanju obstajajo štirje pomembni vzroki: (a) pomanjkljivo vključevanje okoljskih vidikov v druga področja politike, zlasti skupne kmetijske politike, skupne ribiške politike in kohezijske politike; (b) nezadostno financiranje in sheme financiranja, ki so slabo prilagojene specifičnim razmeram: čeprav so bile s številnimi projekti, financiranimi s sredstvi EU, dosežene izboljšave, vsi skladi EU nimajo jasno opredeljenih trajnostnih meril. Poleg tega države članice v zvezi s tem nimajo na voljo dovolj finančnih sredstev; (c) nezadostna izmenjava znanja: čeprav je na voljo dovolj strokovnega znanja, to ne doseže vedno oblikovalcev politike; (d) slabo vključevanje in sodelovanje lokalnih skupnosti in deležnikov (4);

11. ugotavlja, da je sedmi okoljski akcijski program dokazal svojo dodano vrednost in je pozitivno vplival na okoljsko politiko EU, državljane, okolje in gospodarstvo. Njegova dolgoročna vizija je pomembna za zagotovitev stabilnega okolja za trajnostne naložbe in rast v okviru ekoloških omejitev planeta;

12. poudarja, da je bil sedmi okoljski akcijski program obsežen in zelo zapleten, s številnimi podcilji in podrobnimi opisi. Poleg tega se ni bilo lahko odzivati na nove tehnološke dosežke, spreminjajoče se razmere in nove mednarodne strategije, saj so cilji v okviru sedmega okoljskega akcijskega programa določeni za posamezno obdobje (kar je precej statično);

13. poudarja, da so bili v sedmem okoljskem akcijskem programu določeni ukrepi za izboljšanje trajnosti mest, zanemarjene pa so bile druge vrste skupnosti, ki živijo na podeželskih, obalnih, gorskih ali najbolj oddaljenih območjih ter otokih in otočjih. Čeprav so mesta pomembna središča za doseganje ciljev, niso ločena od svoje okolice. Več pozornosti bi bilo treba nameniti medsebojni povezanosti mest z njihovim zaledjem;

14. podpira ugotovitve iz poročila Evropske agencije za okolje, v katerem je izpostavljenih šest razlogov za neoptimalno izvajanje okoljske zakonodaje EU: neučinkovito usklajevanje med lokalnimi, regionalnimi in nacionalnimi oblastmi, pomanjkanje upravnih zmogljivosti, nezadostno financiranje, pomanjkanje znanja in podatkov, nezadostni mehanizmi za zagotavljanje skladnosti ter premajhno povezovanje politik ( 5 )

C. Glavna načela za pripravo osmega okoljskega akcijskega programa

Spremenjeni okvir evropske okoljske politike ter njegov regionalni in lokalni vpliv

15. poudarja, da sta enotnost in raznolikost pomembni značilnosti EU ter temeljna koncepta za samo bistvo EU, zlasti pri določanju ciljev politike ali pripravi nove zakonodaje;

16. poudarja, da enotnost najmočneje simbolizira pravni red Unije. Zato meni, da je ta temelj osmega okoljskega akcijskega programa, saj njegova zakonodaja, standardi in vrednote ostajajo pomembna orodja za zagotavljanje varstva okolja, obravnavanje vprašanj varnosti in tveganj ter zagotavljanje kakovosti življenja. Pravni red evropskim državljanom zagotavlja tudi enake pravice, trgovini in industriji pa enake konkurenčne pogoje;

17. poudarja, da za EU velja tudi jasno določena obveznost spoštovanja politične, družbene, gospodarske, geografske in biokulturne raznolikosti med državami članicami, regijami in mesti. Obsežna prizadevanja EU niso vselej prinesla želenih rezultatov. Ker prihaja do velikih prehodov, bi moral osmi okoljski akcijski program opustiti enotne rešitve od zgoraj navzdol ter ustvariti povezavo med enotnostjo in raznolikostjo, in sicer z vzpostavitvijo ravnotežja med določanjem harmoniziranih standardov in zagotavljanjem možnosti za razvoj prilagojenih rešitev v skladu z lokalnimi razmerami. Pri tem je pomembno, da politika in zakonodaja na ravni EU in na nacionalni ravni omogočata dovolj manevrskega prostora za lokalni in regionalni pristop;

18. poudarja, da bi moral osmi okoljski akcijski program podpirati učinkovito izvajanje veljavnega pravnega reda Unije s tradicionalno vlogo Evropske komisije kot njegove varuhinje;

19. v zvezi s tem poudarja, da tradicionalna okoljska politika, čeprav je uspešna že več kot 40 let, ne zadostuje več. Tudi če se spoštujejo mejne vrednosti, lahko nezadostna kakovost zraka, tal in vode še vedno negativno vpliva na zdravje ljudi in naravo. Poleg tega težav pri izvajanju ni mogoče reševati zgolj z dodatno zakonodajo. Za doseganje sedanjih vrednosti in standardov so poleg pravnega reda potrebni tudi podporni mehanizmi, novi pristopi in inovacije;

20. v zvezi s tem opozarja na problem, da je več držav članic uvedlo novo nacionalno zakonodajo, v skladu s katero se lahko globa, naložena na podlagi postopkov EU za ugotavljanje kršitev, izterja od občin in regij. Takšna „decentralizacija“ odgovornosti glede izpolnjevanja zakonodaje EU je problematična, saj se nacionalne oblasti pogosto osredotočajo zgolj na pravno izvajanje, tj. na prenos v nacionalno zakonodajo, lokalne in regionalne oblasti pa nimajo potrebnih instrumentov za dejansko izvajanje pravnega reda Unije v praksi. V največ primerih so evropske in državne ravni upravljanja tiste, ki imajo ustrezna finančna, pravna in upravna sredstva, zato bi morale nositi odgovornost za plačilo glob za neupoštevanje pravil;

21. trdno verjame, da bi si morala EU prizadevati za nove cilje v zvezi s prehodom npr. na krožno gospodarstvo ter na bolj trajnostno energijo, mobilnost ter proizvodnjo in potrošnjo hrane. Poleg tega bi morali države članice, regije in mesta, ki imajo pri tem vodilno vlogo, spodbujati k doseganju kakovosti okolja, ki presega standarde EU. Evropska komisija bi jih zato morala spodbuditi k nadaljnjemu ukrepanju;

22. poziva, da se priznajo prizadevanja regij, ki orjejo ledino na področju krožnega gospodarstva, trajnostne proizvodnje in potrošnje hrane, pa tudi zmanjševanja onesnaženosti zraka, hrupa in svetlobnega onesnaževanja, da se jih podpre in se spodbudi posnemanje najboljših praks po Evropi;

23. poudarja, da so se razmere, v katerih je bila okoljska politika oblikovana in se zdaj izvaja, spremenile, zaradi česar je treba doseči novo ravnotežje med novimi in starimi pristopi, med drugim zaradi naslednjih razlogov: (a) današnje politike so bolj medsebojno povezane. Poleg sektorske delitve zakonodaje EU na področja, kot so zrak, voda, hrup ter energija, je zaradi današnjih izzivov potrebno nadaljnje povezovanje vprašanj trajnosti, tako pri vsakdanjem ravnanju ljudi in vsakodnevnem vodenju podjetij kot tudi na socialno-ekonomskem področju. EU bi morala zato svoje regije obravnavati kot kompleksne gospodarske, družbene, okoljske in biokulturne sisteme; (b) k največjemu izboljšanju prispevajo inovacije in prehodi. Pomembno je tudi, da se učimo drug od drugega, za kar sta potrebna odprtost in poznavanje primerov dobre in slabe prakse. Sedanja zakonodaja je osredotočena na standarde in mejne vrednosti, medtem ko je za inovacije in prehode potreben prostor za preskušanje. EU potrebuje oboje; (c) EU sledi linearnemu ciklu oblikovanja politike (predlog, odločitev, izvedba, ocenjevanje), vendar je zaradi hitrosti inovacij potreben bolj krožen in prožnejši pristop;

24. poudarja, da je zaradi novih okoliščin potreben drugačen način razmišljanja, ki bo usmerjeno v medsebojno odvisnost vseh petih sestavnih delov splošnega okvira, ki ga je sprejela Evropska agencija za okolje: gonilne sile, pritiski, stanje, vplivi in odzivi. Klasične okoljske politike se osredotočajo na stanje in vplive, za zmanjšanje sedanjega in prihodnjega onesnaževanja pa bi se morale politike EU in nacionalne politike osredotočati tudi na gonilne sile in pritiske. Bistvo krožnega gospodarstva in drugih prehodov je reševanje vprašanja neposredno pri njegovem izvoru;

Povezovanje politik

25. trdno verjame, da bi moral osmi okoljski akcijski program zagotavljati povezovanje politik;

26. poudarja, da celostni pristop preprečuje neskladja in povezuje različne vidike, kot so: (a) ambicija, časovni okviri, izvedbeni postopki in orodja različnih okoljskih in podnebnih politik; (b) okoljske in podnebne politike ter druge politike, kot so skupna kmetijska politika, skupna ribiška politika, gospodarske in socialne politike; (c) cilji in časovni okviri mejnih vrednosti, določenih v okoljski zakonodaji EU (emisijski politiki) in v politikah na podlagi virov (emisijskih politikah) (6); (d) politike EU ter nacionalne, regionalne in lokalne politike z namenom uskladiti prednostne naloge, preprečiti podvajanje in čim bolj zmanjšati število nasprotujočih si ali nepovezanih postopkov ter odpraviti obstoječe vrzeli v politikah in predpisih, ki iz njih izhajajo;

27. poudarja, da je ključno vprašanje, kako lahko EU in druge ravni upravljanja učinkovito povezujejo politike, zlasti kako uskladiti okoljske, družbene in gospodarske cilje;

28. poudarja, da je za povezovanje politik potreben drugačen okvir razmišljanja, zato bi moral osmi okoljski akcijski program: (a) povezovanje politik obravnavati kot pristop (in ne kot prednostno nalogo) združevanja in krepitve ločenih ciljev; (b) spodbujati EU ter nacionalne, regionalne in lokalne oblasti, da okoljske politike postavijo v središče vseh drugih politik (okoljski cilji bi morali biti glavni predmet drugih politik, namesto da se zgolj vključujejo vanje) in okoljsko politiko določijo kot glavno referenčno merilo za izvajanje vseh dejavnosti; (c) uporabljati celosten pristop: s sedmim okoljskim akcijskim programom je bil uveden bolj celosten pristop v primerjavi s prejšnjimi okoljskimi akcijskimi programi; osmi okoljski akcijski program bi moral iti še dlje ter okoljske, gospodarske in družbene kontekste obravnavati kot celoto;

Financiranje in naložbe

29. poudarja, da so za reševanje okoljskih in podnebnih izzivov ter izzivov v zvezi s prehodi potrebne obsežne zelene in modre naložbe ter inovacije;

30. poudarja, da je za večjo učinkovitost osmega okoljskega akcijskega programa potrebnih več sinergij med različnimi viri financiranja na ravni EU, nacionalni in regionalni ravni ter tesnejših povezav med javnim in zasebnim financiranjem;

31. poudarja, da so naložbene možnosti lokalnih in regionalnih oblasti omejene in pod pritiskom. V lokalnih in regionalnih proračunih so pogosto največji stroški povezani z reševanjem socialnih vprašanj, kot so brezposelnost, staranje prebivalstva in izobraževanje, za izvedbo prehodov, kot je energetski prehod, pa so potrebne znatne naložbe. Da bi dosegli znaten napredek pri teh prehodih, je treba zagotoviti kritično maso, za kar lokalne in regionalne oblasti potrebujejo dodatna sredstva;

32. pozdravlja predlog, da se uvede program InvestEU, osredotočen na trajnost, ter predlog Komisije za večletni finančni okvir za obdobje po letu 2020, osredotočen na trajnostni razvoj in vključevanje okoljske politike v vse proračunske postavke. Vseeno si želi, da bi bilo za vključevanje podnebne politike rezerviranih več kot 30 % proračunskih sredstev. Poleg tega poziva, naj se na ravni EU oblikuje sklad za pravičen energetski prehod, da bi se obravnavali okoljski, gospodarski in socialni izzivi regij, ki doživljajo energetski prehod, ter nameni zadostna podpora za ravnanje z odpadki in prehod na področju mobilnosti v vseh regijah, ki bi ustrezno dopolnjevala kohezijska sredstva;

33. odločno pozdravlja horizontalna načela iz predloga Komisije o večletnem finančnem okviru za obdobje po letu 2020: spodbujanje celostnega družbenega, gospodarskega, kulturnega in okoljskega razvoja ter varnosti na mestnih, podeželskih in obalnih območjih;

Lokalni pristop

34. meni, da je nujen prilagojen pristop, saj so regije in lokalne uprave: (a) pomembne prostorske enote, v katerih ljudje živijo, delajo in potujejo, kar povzroča precejšnje količine emisij; (b) med seboj precej različne, kar zadeva vrsto in obseg onesnaževanja in emisij; (c) med seboj različne glede izvajanja zakonodaje EU; (d) med seboj precej različne glede gospodarskih, družbenih, geografskih in okoljskih priložnosti, ki jih ponujajo, ter izzivov, ki jih predstavljajo; (e) med seboj različne glede upravnih pooblastil, zmogljivosti in pristopa k izvajanju okoljskih in podnebnih politik; (f) v privilegiranem položaju, da v neposrednem sodelovanju z ljudmi in podjetji spodbujajo ukrepe, kot so zelena javna naročila, politike na področju stavb in prometa, izobraževanje, raziskave in programi ozaveščanja. To jim omogoča, da uvedejo izvedljive rešitve ter delujejo kot živi laboratoriji za nove zamisli in znanja;

35. se zavzema za celosten lokalni pristop kot najboljši način za uresničevanje zdravega življenja v skladu s posebnimi značilnostmi zadevnega kraja ali območja;

36. priporoča, naj se v okviru osmega okoljskega akcijskega programa ob ustreznem upoštevanju načel subsidiarnosti in sorazmernosti ter strukture upravljanja in kulture posameznih držav članic oblikuje več lokalnih strategij, npr. za zdrava in uspešna mestna in metropolitanska območja, zdravo in dinamično podeželje ter varna in privlačna obalna območja, otoške in najbolj oddaljene regije ter otočja. Urbana strategija bi bila lahko osredotočena na posebne urbane vidike, kot sta mobilnost in urbanistično načrtovanje, medtem ko bi bil pri strategiji za podeželje poudarek na naravi, inovacijah v kmetijskem sektorju in demografskih spremembah. Namen teh priporočenih strategij bi bil spodbuditi različne prehode ob upoštevanju zdravja ljudi in narave, gospodarstva in potrebe po kakovostnem življenjskem prostoru v duhu ciljev trajnostnega razvoja. V zvezi s tem osmi okoljski akcijski program odraža horizontalna načela predloga Komisije o večletnem finančnem okviru za obdobje po letu 2020;

Pristop na več ravneh

37. poziva k vzpostavitvi dobro delujočega okvira upravljanja na več ravneh. Za korenite in trajne spremembe življenjskega sloga, potrebne za oblikovanje pravične, trajnostne in nizkoogljične družbe, je treba sprejeti pristopa od spodaj navzgor in od zgoraj navzdol. OR zato meni, da bi moral biti osmi okoljski akcijski program jasneje povezan s strategijami in načrti, oblikovanimi na ravni EU ter nacionalni, regionalni in lokalni ravni;

38. poziva vse ravni upravljanja, naj si po najboljših močeh prizadevajo spodbujati sodelovanje med upravami, tudi z vertikalnim sodelovanjem med različnimi ravnmi upravljanja ter medregionalnim, medobčinskim in čezmejnim sodelovanjem. Prav tako bi moral osmi okoljski akcijski program glede na upravne strukture in geografski položaj v državah članicah nadalje spodbujati mesta, občine in regionalne oblasti k medsebojnemu sodelovanju in sodelovanju na ravni EU;

39. podpira pobude EU, kot so partnerstva v okviru agende EU za mesta; priporoča, naj se za podporo izvajanju pravnega reda Unije uporabijo obstoječa partnerstva za trajnostno rabo zemljišč, energetski prehod, prilagajanje podnebnim spremembam, mobilnost v mestih, kakovost zraka in krožno gospodarstvo ter na podlagi aktivnega razmisleka vzpostavijo nova medsektorska partnerstva za okolje in podnebje;

40. poudarja, da je preoblikovanje ciljev EU v konkretne lokalne cilje zahtevno, toda bistveno za doseganje rezultatov in pridobivanje zaupanja državljanov, zato meni, da bi bilo treba zagotoviti spodbude za nadpovprečno uspešnost. Programe podeljevanja nagrad, kot sta nagrada za zeleno prestolnico Evrope in zeleni list, bi bilo treba razširiti na manjša mesta in vasi. Poleg tega bi bilo treba še bolj spodbujati prostovoljne ukrepe, kot sta Konvencija županov in opazovalna skupina za mobilnost v mestih;

41. priporoča državam članicam, naj tesneje sodelujejo z lokalnimi in regionalnimi oblastmi ter spodbujajo mesta in regije k večjemu vključevanju v razvoj in izvajanje nacionalnih strategij in načrtov;

42. poziva države članice, naj vzpostavijo ustrezne institucionalne strukture ali platforme za tesnejše sodelovanje in stalno posvetovanje, kot so skupine za vertikalno sodelovanje med različnimi upravami, v katerih strokovnjaki z različnih ravni upravljanja skupaj pripravljajo nacionalne načrte in strategije;

43. poudarja, da zgolj usklajevanje med različnimi ravnmi upravljanja ni dovolj za učinkovito upravljanje, zato poziva regije in mesta, naj vzpostavijo tesne vezi s civilno družbo, zasebnim sektorjem in strokovnimi ustanovami na svojem ozemlju in zunaj njega ter podpirajo medregionalno sodelovanje na teh področjih, saj bodo taka dolgoročna partnerstva prispevala k oblikovanju dobrih politik;

44. poudarja, da bi se s tem spodbujala dialog in razprava med akterji z različnim interesi, ozadji in omejitvami, zaradi česar bi bilo odločanje boljše;

45. spodbuja države članice EU, naj opredelijo in s svojimi sredstvi za raziskave financirajo celostne meddisciplinarne raziskovalne projekte za iskanje rešitev;

D. Predlog osmega okoljskega akcijskega programa

Nov pristop k osmemu okoljskemu akcijskemu programu

46. poudarja, da bi v novem okviru okoljske politike osmi okoljski akcijski program moral: (a) biti bolj strateški in celosten ter osredotočen na pomembne teme; (b) spodbujati inovacije; (c) omogočati prenos in nadgradnjo inovativnih rešitev; (d) temeljiti na izzivih in rešitvah (ne tako kot sedmi okoljski akcijski program, ki je temeljil na omejitvah in težavah); (e) biti prilagodljiv ter se odzivati na nove tehnološke dosežke in nove mednarodne strategije (ne tako kot precej statičen sedmi okoljski akcijski program); (f) biti prilagodljiv glede na družbene, kulturne, gospodarske in okoljske posebnosti regij;

47. poziva Združeno kraljestvo in EU, naj v okviru sporazuma o izstopu in njegovega izvajanja pripravita skupne dogovore, ki bodo še naprej zagotavljali visoke okoljske standarde in vzajemnost, vključno z visokimi cilji v prihodnjem okoljskem akcijskem programu;

48. poudarja, da bi morali prihodnji okoljski akcijski programi določati prednostne teme in omogočati vključevanje meril trajnosti v druge politike EU, makroekonomske prednostne naloge in finančne instrumente. Okoljski dejavniki so tudi kazalnik trajnosti našega gospodarskega razvoja. Zato se zavzema za sinergije med osmim okoljskim akcijskim programom ter večletnim finančnim okvirom in evropskim semestrom;

49. v zvezi s tem obžaluje, da sprejetje osmega okoljskega akcijskega programa in večletni finančni okvir za obdobje po letu 2020 nista usklajena. Postopek odločanja v okviru prihodnjih okoljskih akcijskih programov bi moral biti časovno usklajen z večletnim finančnim okvirom, da bi bili v predlaganem večletnem finančnem okviru cilji okoljskih akcijskih programov ustrezno upoštevani;

50. predlaga, naj bo osmi okoljski akcijski program okoljski in podnebni steber nove strategije Evropa po letu 2020;

Predlagane teme za osmi okoljski akcijski program

51. meni, da je pristop zdravega življenja v mestih in na podeželju praktičen in celosten, saj temelji na kakovosti življenja, povezuje tri stebre trajnostnega razvoja, tj. gospodarske, okoljske in družbeno-kulturne vidike, ter varovanje zdravja ljudi in narave postavlja v širši okvir trajnosti. Povezan je tudi z izvajanjem ciljev trajnostnega razvoja;

52. predlaga, naj bo v osmem okoljskem akcijskem programu predstavljena strategija EU za spodbujanje zdravega življenja za vse, ki združuje koncepte: (a) zdravja ljudi, vključno z visoko kakovostjo življenja; (b) zdravega planeta, na katerem se viri uporabljajo odgovorno in učinkovito, biotska in geološka raznovrstnost in ekosistemi pa so zaščiteni; (c) zdravega gospodarstva, ki temelji na krožnem gospodarstvu z zadostno rastjo, trajnostnim razvojem, delovnimi mesti, trajnostnimi naložbami in trajnostnim poslovnim okoljem; (d) zdrave družbe s priložnostmi za vse;

53. poziva EU, naj pristop zdravega življenja uporablja kot podlago za vse svoje politike, makroekonomske prednostne naloge in finančne instrumente. Ta pristop bi bilo treba spodbujati in izvajati tudi na nacionalni, regionalni in lokalni ravni. Predlaga, naj EU tesneje sodeluje z mrežami za zdravo življenje, kot je mreža zdravih mest v okviru Svetovne zdravstvene organizacije (WHO Healthy Cities Network);

54. poudarja, da bi moral osmi okoljski akcijski program obravnavati izzive v zvezi s prehodi, kot so energetski prehod, prehod na krožno gospodarstvo, prehod na področju mobilnosti, prehod na področju proizvodnje in potrošnje hrane ter prehod s sive na zeleno in modro infrastrukturo. Dejavnosti na področju proizvodnje, potrošnje in prometa so glavni dejavniki onesnaževanja zraka, vode in tal ter obremenjevanja s hrupom. Ti prehodi so skladni s politikami na podlagi virov, zato bodo podpirali izvajanje sedanje zakonodaje EU. Povezani so s prehodi v okviru kakovosti življenja, in sicer na zdravo življenje na mestnih območjih ter boljšo kakovost življenja in vitalnost na podeželju. Osmi okoljski akcijski program bi moral te prehode olajšati in določiti časovni razpored za njihovo izvajanje;

55. predlaga, da se ohranijo bistvene prednostne naloge sedmega okoljskega akcijskega programa, tj. varovati, ohranjati in obogatiti naravni kapital EU, spremeniti EU v zeleno, konkurenčno, ogljično nevtralno in z viri gospodarno gospodarstvo, vključno z zagotavljanjem okvira za dostopen in trajnosten prevoz oseb in blaga ter zelene mobilnosti v mestih in na podeželju, varovati državljane EU pred vztrajnimi pritiski na okolje ter izboljšati zdravje in dobro počutje, saj so te teme še vedno zelo pomembne (pri čemer se lahko vključijo še druge teme);

56. poudarja, da bi moral osmi okoljski akcijski program omogočati izpolnjevanje zahtev Pariškega sporazuma in vključevati 17 ciljev trajnostnega razvoja. Moral bi biti dovolj prilagodljiv, da bi upošteval nove mednarodne dosežke in sporazume;

Predlagana struktura osmega okoljskega akcijskega programa

57. predlaga enostaven in jasen osmi okoljski akcijski program s petimi novimi poglavji: izvajanje, prehodi, inovacije, širši svetovni izzivi in komuniciranje;

58. predlaga, da se ta poglavja izvajajo v okviru akcijskih agend EU z merljivimi cilji, ciljno usmerjenimi ukrepi, financiranjem, naložbami, orodji in jasnim mehanizmom za spremljanje, na primer s postopkom pregleda izvajanja okoljske politike. S temi agendami lahko EU zagotovi prehode med omenjenimi petimi poglavji osmega okoljskega akcijskega programa, razvije prilagojene rešitve, osredotočene na posamezna območja, in se ustrezno odzove na nove dosežke in inovativno prakso. Akcijske agende EU lahko posledično spodbudijo nacionalne, regionalne in lokalne akcijske načrte;

59. meni, da bi moral osmi okoljski akcijski program ob ustreznem upoštevanju načel subsidiarnosti in sorazmernosti ter upravne strukture in kulture različnih držav članic spodbujati sprejetje nacionalnih in/ali regionalnih akcijskih načrtov. Države članice se same odločijo, ali bodo imele en nacionalni načrt ali več regionalnih načrtov ali oboje, saj so te odločitve tesno povezane z nacionalnimi in regionalnimi upravnimi strukturami. Naslednji okoljski akcijski program bi moral določati vodilna načela ukrepanja za lokalne in regionalne oblasti ter pozivati k sprejetju prostovoljnih lokalnih ciljev in načrtov. To bi pomagalo pri izvajanju okoljskega akcijskega programa, hkrati pa omogočalo nekaj prilagodljivosti, da bi se lahko pri reševanju lokalnih problemov upoštevali lokalne potrebe ter lokalne zmogljivosti, znanje in strokovne izkušnje;

60. predlaga, naj prvo poglavje osmega okoljskega akcijskega programa vsebuje bistvene prednostne naloge sedmega okoljskega akcijskega programa, ki jih je treba učinkovito izvajati;

61. poudarja, da so za prvo poglavje potrebne izvedbene akcijske agende EU, ki vključujejo ukrepe, predstavljene v evropskem pregledu izvajanja ( 7 ) , in podporne cilje sedmega okoljskega akcijskega programa, kot so: (a) boljše povezovanje politik, učinkovitejše politike na podlagi virov, ciljno usmerjeno financiranje EU; (b) raziskovanje različnih izzivov, povezanih z izvajanjem; (c) izvedbena orodja: trenutno ima okoljska in podnebna zakonodaja lasten sklop orodij in navodil. Da bi preprečili zmedo in zagotovili večjo usklajenost, OR predlaga enotnejšo metodo z instrumenti za krepitev zmogljivosti (npr. orodja in programi, delavnice, spletni seminarji, navodila); (d) zbiranje znanja in primerov najboljše prakse v enotni in javno dostopni podatkovni zbirki, ki je enostavna za iskanje in vključuje ustrezne elemente za pomoč pri opredelitvi najboljše prakse; (e) ukrepi za spodbujanje, razširitev in financiranje obstoječih in novih pobud, ki podpirajo izmenjavo znanja in najboljše prakse med evropskimi, nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi mrežami ter sodelovanje med mesti, kot so medsebojni pregledi in vzajemno učenje, ogledi krajev, zelena partnerstva ter mentorstvo in usposabljanje med partnerji; (f) spremljanje s postopkom pregleda izvajanja okoljske politike;

62. poziva, naj osmi okoljski akcijski program še bolj okrepi tehnično platformo za sodelovanje na področju okolja, ki sta jo vzpostavila komisija za okolje, podnebne spremembe in energijo (NAT) ter GD za okolje, da bi spodbujala dialog in zbirala informacije o lokalnih in regionalnih izzivih in rešitvah pri uporabi okoljske zakonodaje EU; predlaga, da se v okviru platforme vzpostavi mreža ambasadorjev za spodbujanje izvajanja okoljske zakonodaje na vseh ravneh upravljanja, ki bi dopolnjevala pregled izvajanja okoljske politike ter izmenjavo informacij in tehnično pomoč (TAIEX);

63. predlaga večjo osredotočenost na vidike oz. izzive izvajanja okoljskih politik EU prek mnenj OR ter dela prihodnjih regionalnih središč ( 8 ) , da bi odpravili vrzeli in našli prilagojene rešitve;

64. predlaga, da se v drugem poglavju obravnavajo glavni prehodi (energetski prehod, prehod na krožno gospodarstvo, prehod na področju mobilnosti, prehod na področju proizvodnje in potrošnje hrane ter prehod s sive na zeleno in modro infrastrukturo), in hkrati predlaga potrebni zakonodajni in finančni okvir za olajšanje teh prehodov na pravičen način, da se spodbudijo inovacije v regijah, ki orjejo ledino, in podprejo ogljično intenzivne regije, v katerih je energetski prehod dražji;

65. poudarja, da je treba drugo poglavje izvajati v okviru agend EU za prehod z ustreznimi ukrepi in financiranjem, da se olajša vsak prehod in nadaljnje izvajanje inovacij v praksi. To vključuje konkretne ukrepe na regionalni in lokalni ravni. V okviru osmega okoljskega akcijskega programa bi bilo treba spodbujati razvoj nacionalnih in regionalnih agend za prehod. Te agende, ki opredeljujejo izzive, skupne ukrepe in ustrezne odzive politik, bi bilo mogoče vzpostaviti s soustvarjanjem;

66. predlaga, naj tretje poglavje spodbuja zelene inovacije in naložbe. Nadaljnje inovacije so izjemno pomembne za spopadanje z okoljskimi in podnebnimi izzivi. V tem poglavju bi morala biti raziskavam namenjena vidnejša vloga pri oblikovanju ustreznega odziva politik;

67. poudarja, da je treba tretje poglavje izvajati v okviru agende EU za zelene inovacije, tj. agende, usmerjene v zdravo življenje, trajnostno družbo in krožno gospodarstvo. Agenda bi morala podpirati raziskave in razvoj. Pripraviti bi jo bilo treba v sodelovanju med oblikovalci politike (EU, nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi), industrijo in akademskim svetom, opredeljevati pa bi morala izzive, odzive politike in skupne pristope za reševanje težav. Takšna agenda bi Evropsko komisijo, države članice, mesta in regije spodbudila, da bi uporabili sistemske inovativne pristope, vzpostavili ali omogočili partnerstva v okviru projektov za zelene inovacije ter obravnavali vlogo uprav pri spodbujanju začetka njihovega izvajanja;

68. predlaga, naj četrto poglavje obravnava širše svetovne izzive. Mednarodni dosežki in strategije, kot so Pariški sporazum, cilji trajnostnega razvoja, Konvencija o biološki raznovrstnosti in agenda OZN za mesta, močno vplivajo na okoljske in podnebne politike. Poleg tega je mogoče številne prednostne cilje iz osmega okoljskega akcijskega programa doseči le s sodelovanjem s partnerskimi državami ali v okviru splošnega pristopa, zato bi lahko povečanje zmogljivosti regionalnih in lokalnih oblasti za decentralizirano sodelovanje prineslo precejšnje koristi. Za boj proti onesnaževanju, ki ga povzročajo industrija, turizem in gospodinjstva, ter kaznivim dejanjem zoper okolje je potrebna mednarodna zavezanost, ki ji sledi usklajeno ukrepanje;

69. poudarja, da je treba četrto poglavje izvajati v okviru mednarodne agende EU za okolje in podnebje, s pomočjo katere bo lahko Unija obravnavala izzive in prevzela vodilno vlogo na mednarodnem prizorišču, tako da bo gospodarsko in trgovinsko politiko uporabila v korist okolju in podnebju na svetovni ravni;

70. predlaga, naj peto poglavje obravnava komuniciranje in se osredotoči na ozaveščanje o pomenu in prednostih učinkovitega izvajanja osmega okoljskega akcijskega programa ter o njegovi dodani vrednosti za državljane, podjetja in okolje. Izvajanje okoljskega akcijskega programa bi bilo veliko lažje, če bi državljani in drugi deležniki bolje razumeli okoljske prednostne naloge EU, ukrepe, ki jih je treba sprejeti, in konkretne rezultate, ki bi jih lahko z njimi dosegli.

V Bruslju, 7. februarja 2019 Predsednik Evropskega odbora regij Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Glej P8_TA(2018)0100.

(2) Študija o vmesnem pregledu izvajanja sedmega okoljskega akcijskega programa (2014–2020).

(3) Naslednja mnenja OR: ENVE-V-044 (UL C 271, 19.8.2014, str. 25); ENVE-V-045 (UL C 271, 19.8.2014, str. 45); ENVE-V-046 (UL C 415, 20.11.2014, str. 23); ENVE-VI/001 (UL C 260, 7.8.2015, str. 6); ENVE-VI/005 (UL C 51, 10.2.2016, str. 48); ENVE-VI/008 (UL C 240, 1.7.2016, str. 15); ENVE-VI/011 (UL C 88, 21.3.2017, str. 83); ENVE-VI/013 (UL C 88, 21.3.2017, str. 43); ENVE-VI/014 (UL C 207, 30.6.2017, str. 45); ENVE-VI/015 (UL C 207, 30.6.2017, str. 51); ENVE-VI/021 (UL C 54, 13.2.2018, str. 21); ENVE-VI-024 (UL C 54, 13.2.2018, str. 9); ENVE-VI-028 (UL C 361, 5.10.2018, str. 46); ENVE-VI-029 (UL C 461, 21.12.2018, str. 30) in ENVE-VI-030 (UL C 387, 25.10.2018, str. 42).

(4) Študija OR: Osmemu okoljskemu akcijskemu programu naproti – lokalna in regionalna razsežnost.

(5) Evropska agencija za okolje, Environmental indicator report 2017. In support of the monitoring of the Seventh Environment Action Programme (Poročilo o okoljskih kazalnikih 2017 – V podporo spremljanju sedmega okoljskega akcijskega programa) (EEA, poročilo št. 21/2017); Evropska agencija za okolje, 2015, Evropsko okolje – Stanje in napovedi 2015 – strnjeno poročilo, Evropska agencija za okolje, København.

(6) Mnenje OR: ENVE-V-046.

(7) Mnenje OR: ENVE-VI/021.

(8) https://ec.europa.eu/commission/files/report-task-force-subsidiarity-proportionality-and-doing-less-more-efficiently_sl