[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 7.12.2010

COM(2010) 721 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Vloga regionalnih pobud v prihodnosti

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Vloga regionalnih pobud v prihodnosti

1. OZADJE

Regionalne pobude je spomladi leta 2006 na prošnjo Evropske Komisije uvedla Skupina evropskih regulatorjev za električno energijo in plin (ERGEG) kot začasni ukrep pri prehodu z nacionalnih trgov električne energije in plina na enoten energetski trg. Ustanovljenih je bilo sedem regij električne energije[1] in tri plinske regije.

Regionalne pobude so dobrodošle, saj predstavljajo forum, kjer lahko upravni organi, upravitelji omrežij in druge zainteresirane strani iz sosednjih držav razpravljajo o vprašanjih skupnega interesa. V okviru številnih regionalnih pobud je bil dosežen napredek pri zelo različnih vprašanjih. Pri regijah električne energije je bil glavni poudarek na razreševanju prezasedenosti, usklajevanju in preglednosti, v plinskih regijah pa je sodelovanje potekalo na medomrežnem povezovanju, medobratovalnosti, preglednosti, vozliščih in varni preskrbi.

Pet let po njihovi ustanovitvi se zdi Komisiji koristno ovrednotiti regionalne pobude in ugotoviti, ali bi morebitne spremembe samega procesa, sestave ali upravljanja lahko izboljšale njihovo učinkovitost ter prispevale k vzpostavitvi notranjega trga. Takšen pregled se obenem ujema z začetkom veljavnosti tretjega zakonodajnega svežnja o notranjem energetskem trgu (imenovan tudi: tretji energetski sveženj)[2]. Tretji energetski sveženj omogoča nove instrumente za določanje predpisov na evropski ravni in sicer prek kodeksov omrežja, ki jih lahko Komisija v postopku komitologije naredi pravno zavezujoče; obenem ta sveženj vnaša spremembe v institucionalno strukturo, in sicer z ustanovitvijo Agencije za sodelovanje evropskih energetskih regulatorjev (ACER). Lani je Komisija začela s študijo o regionalnih pobudah[3], ERGEG pa je vzporedno s tem predstavila strateški dokument o vlogi regionalnih pobud[4]. Nekatere zainteresirane strani so obenem objavile poročilo o regionalnem sodelovanju[5], medtem ko sta Komisija in ERGEG julija skupaj organizirali konferenco o regionalnih pobudah[6].

To sporočilo temelji na ugotovitvah študij in razprave, njegov namen pa je pridobiti mnenja zainteresiranih strani o možnostih krepitve učinkovitosti tekočih regionalnih pobud.

Po tem sporočilu bo Komisija na podlagi odziva vseh zainteresiranih strani eventualno začela s pobudo na podlagi člena 12(3) uredb o električni energiji in plinu[7]. V skladu s tem členom lahko namreč Komisija zemljepisno območje, vključeno v posamezno strukturo regionalnega sodelovanja, na novo opredeli v okviru širše reforme nalog in upravljanja regionalnih pobud, k čemur glede na svoje vloge in pristojnosti prispevajo vsi akterji, Komisija, ERGEG, ACER, upravljavci prenosnih omrežij, države članice in zainteresirane strani.

2. PREDNOSTNE IN DRUGE NALOGE REGIONALNIH POBUD

Regionalne pobude so se doslej večinoma odvijale po pristopu „od spodaj navzgor“, pri čemer je vsaka regija sama določila svoje prednostne naloge. Tak prostovoljni pristop je zelo koristen, ker omogoča, da se regije osredotočajo na lastne specifične probleme. Tako se je npr. plinska regija Jug-Jugovzhod ob motnjah dobave plina januarja 2009 lahko posvetila vprašanjem v zvezi z varno preskrbo.

Takšen pristop je omogočil tudi poskusno testiranje, pri čemer je bila neka rešitev pred splošno uporabo najprej preizkušena v določeni regiji. Tako je bilo na primer prek rešitev za premostitev problema spajanja obsega med danskim in nemškim trgom električne energije mogoče doseči soglasje o prednostih spajanja obsegov.

Obenem so se v regijah izvajali ukrepi EU z določenimi čezmejnimi razsežnostmi. Regije električne energije so na primer s skupnimi prizadevanji uresničevale zahteve smernic za razreševanje prezasedenosti, plinska regija Sever-Jug je nadaljevala z izvajanjem zahtev o preglednosti poleg tistih iz Uredbe 1775/2005. Brez regionalnega pristopa bi bil napredek pri izvajanju verjetno manjši ali počasnejši.

Klub temu ima prostovoljni pristop „od spodaj navzgor“ tudi precej pomanjkljivosti, kar se je pokazalo že na začetku[8]. Pojavlja se tveganje, da bi različne regije uvajale različne rešitve za podobne probleme in to brez jasne perspektive, da bi sčasoma združile svoja prizadevanja. Če na primer vsaka regija vzpostavi svoj urad za skupne dražbe z lastno strukturo in upravo, ne da bi pri tem upoštevala podobne strukture v drugih regijah, lahko s tem dolgoročno ogrozi vzpostavljanje notranjega energetskega trga.

Študija, ki jo je naročila Komisija, je pokazala, da z regionalnimi pobudami ni bilo mogoče zares učinkovito uresničiti pristopa „od spodaj navzgor“ zaradi pomanjkanja jasno določenih nalog, navedeni razlog pa zaostrujejo tudi ostali dejavniki, ki so med drugim povezani z upravljanjem takih pobud.

Zato je treba v skladu z načeli, opisanimi v tem oddelku, regionalnim pobudam določiti nadaljnje politične smernice.

Osnovno načelo mora biti, naj se regionalne pobude posvetijo zgolj tistim vprašanjem, kjer omogočajo jasno dodano vrednost. Poleg tega se je treba ob upoštevanju omejenih sredstev najprej posvetiti določenim prednostnim nalogam, pri katerih je mogoče doseči bistven napredek.

a. Izvajanje pravnega reda EU, vključno s kodeksi omrežij

Na področju električne energije so se regionalne pobude v preteklosti precej posvečale izvajanju tistih delov pravnega reda EU, ki zahtevajo čezmejno usklajevanje (zlasti čezmejna prezasedenost, dodeljevanje čezmejnih zmogljivosti in preglednost). Čeprav je bil pri teh vprašanjih dosežen napredek, dosežki regionalnih pobud še niso prispevali k cilju, da bi države članice v celoti izpolnile zahteve Uredbe 1228/2003. Komisija je zato junija 2010 začela postopek za ugotavljanje kršitev, s katerim je od dvajsetih držav članic zahtevala, naj brez odlaganja uvedejo in uporabljajo predpise enotnega trga[9]. Prva prednostna naloga regionalnih pobud mora torej biti, da se pospeši pravilno izvajanje drugega energetskega svežnja[10], tj. tistih sklopov, ki zahtevajo čezmejno usklajevanje.

V prihodnosti bodo regionalne pobude lahko prispevale ne zgolj k uresničevanju specifičnih določb samega tretjega energetskega svežnja, temveč tudi k izvajanju zakonodaje, ki temelji na tretjem energetskem svežnju, kar pomeni nove priloge k uredbama in kodekse omrežij. Ko bodo kodeksi prek postopka komitologije sprejeti, bodo pravno zavezujoči in vključeni v pravni red EU. Ker bo postopek sprejemanja verjetno dolgotrajen, je združevanje trga mogoče spodbuditi tako, da regionalne pobude začnejo izvajati tiste dele kodeksov omrežij, ki bodo v zaključnih fazah postopka sprejemanja predvidoma ostali nespremenjeni. Regionalne pobude morajo v takem primeru zagotoviti, da zgodnje izvajanje ne izključuje možnosti kasnejših prilagoditev. Regije lahko pri izvajanju čezmejnih vidikov pravnega reda EU napredujejo z različnim tempom, dokler se seveda vse regije držijo rokov, do katerih se izvajanje zakonsko zahteva.

Zgodnje izvajanje v neki regiji je lahko koristen preizkus tega, kako čim bolje uvesti nove kodekse, kolikšen čas je za to potreben in katere praktične ovire je treba premagati. Takšne izkušnje lahko olajšajo in pospešijo izvajanje v drugih regijah. Dober primer v tem pogledu so dosedanji dosežki pri spajanju trgov v regiji električne energije Center-Zahod ter napredek pri dodeljevanju kapacitet na podlagi pretoka v regiji električne energije Center-Vzhod.

Da bi preprečili primere, ko bi posamezne regije različno razlagale ali uporabljale nekatere določbe pravnega reda EU oziroma na način, ki bi oteževal prihodnje povezovanje z drugimi regijami, mora ACER dejavno in po vseh regijah spremljati usklajeno izvajanje kodeksov in drugega pravnega reda EU.

Regionalne pobude za električno energije si morajo skupaj prizadevati za cilj, da do leta 2015 zagotovijo polno spajanje trgov po vsej EU. Spajanje trgov je eden od načinov, kako spodbujati združevanje trgov, doseči pa ga je mogoče bolj enostavno (in zato hitreje), če države, ki še ne uporabljajo spajanja trgov, sodelujejo na regionalni ravni s ciljem, da se pridružijo spajanju trgov EU.

V primeru plinskega sektorja je treba v razpravah o ciljnem modelu plinskega trga ugotoviti, kakšna je morebitna vloga spajanja trgov pri spodbujanju združevanja trgov med izravnalnimi območji. Spajanje trgov je treba doseči do leta 2015 in pri tem graditi na podlagi dosežkov upravnih organov. Potrebni ukrepi za uresničitev tega cilja se že izvajajo, kot na primer zagotavljanje zmogljivosti na predhodni stopnji ter združevanje izhodnih in vhodnih zmogljivosti za zagotovitev celovitih zmogljivosti med različnimi vozlišči.

V sektorju električne energije sta regiji Center-Zahod in Sever novembra 2010 dosegli popolno spajanje trgov, s čimer sta pri izvajanju prevzeli vodstvo.

Vsekakor pa se morajo regije med seboj dogovoriti, kot na primer na forumih v Firencah in Madridu, kako naj poteka spajanje trgov na ravni EU. Razprava o metodi, po kateri naj bi dosegli spajanje trgov, naj se začne čim prej, da kasneje ne pride do morebitnih tehničnih problemov.

b. Regionalne zadeve: naložbe v infrastrukturo, regionalno usklajevanje in varno preskrbo

Vsaka regija bo morala glede na svoje specifične tržne pogoje obravnavati vprašanja, ki so zanjo značilna, čeravno bodo takšna vprašanja lahko v prihodnosti postala pomembna tudi za druge regije. Ob upoštevanju splošne energetske politike EU je treba prednostno obravnavati tri vprašanja: regionalne naložbe v infrastrukturo, regionalno usklajevanje in varno preskrbo.

Komisija je svojo vizijo o prihodnjem razvoju infrastrukture opredelila v sporočilu[11] „Prednostne naloge glede energetske infrastrukture za leto 2020 in pozneje – Načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje“, v katerem se predlaga, da bi lahko regionalne pobude igrale ključno vlogo pri ugotavljanju infrastrukturnih prednostnih nalog v svojih regijah in pri usklajevanju čezmejnih naložb, zlasti v nove povezovalne daljnovode. Za spodbujanje čezmejnih naložb je treba jasno določiti potrebe po naložbah, uvesti ustrezen regulativni okvir ter obravnavati vprašanja načrtovanja in izdajanja dovoljenj. Kar zadeva regulativne vidike odločitev o naložbah, igra ACER pomembno vlogo pri pospešenem sodelovanju med upravnimi organi. Tudi regionalne pobude lahko pomagajo pospeševati procese, saj ob podpori Komisije in ACER, kjer se takšna vprašanja obravnavajo, ponujajo platformo za upravne organe, upravljavce prenosnih omrežij, uporabnike omrežij in države članice. Obenem je treba dopustiti možnost, da se takšna vprašanja obravnavajo tudi v ad hoc združenjih zunaj okvira regionalnih pobud, kadar so takšna združenja uspešnejša in učinkovitejša pri spodbujanju čezmejnih naložb.

Takšne naložbe so lahko tudi posebej pomembne pri zagotavljanju varne preskrbe (npr. naložbe, ki omogočajo fizične povratne tokove plina). Uredba o zanesljivosti oskrbe s plinom priznava potrebo po regionalnem sodelovanju.

Regionalne pobude se lahko posvetijo tudi konsolidaciji izravnalnih območij, pri čemer je treba počakati na rezultate razprave o ciljnem modelu plinskega trga.

Naposled je regionalno sodelovanje pomembno tudi za krepitev celovitosti omrežij, preprečevanje tehničnih motenj in izpadov energije ter učinkovito odpravljanje takšnih problemov s čim manj motnjami za uporabnike in proizvajalce.

c. Pilotni preizkusi

Pri vprašanjih, ki še niso bila obravnavana v okvirnih smernicah in kodeksih omrežij, so lahko regionalne pobude pomembni preizkusni poligoni za nove ideje. Iz takšnih pilotnih preizkusov lahko nastanejo pobude za oblikovanje novih zavezujočih predpisov, npr. prek novih kodeksov omrežij.

Regionalni poskusni projekti so morda koristni za pospešitev izgradnje pametnih energetskih omrežij ali čezmejnega maloprodajnega trga. Pobuda za evropsko električno omrežje v okviru Evropskega strateškega načrta za energetsko tehnologijo je na primer Evropskemu omrežju operaterjev prenosnega sistema za električno energijo (ENTSO-E) omogočila okvir, v katerem je lahko slednji pripravil podrobni načrt za naslednja leta. Regionalne pobude so lahko koristne pri izvajanju projektov za raziskave in razvoj (glej načrt[12]). Vsekakor morajo imeti regije možnost, da se glede na svoje specifične potrebe lotijo pilotnih preizkusov tudi pri drugih vprašanjih.

3. ŠTEVILO REGIJ

Regije električne energije so bile opredeljene v Sklepu 2006/770/ES, s katerim so bile spremenjene smernice za reševanje prezasedenosti iz Priloge k Uredbi 1228/2003[13]. V primeru plina regije niso bile uradno opredeljene s pravno zavezujočim sklepom. Plinske regije so namreč rezultat neuradnih posvetovanj med Komisijo, upravnimi organi, upravljavci prenosnih omrežij in drugimi zainteresiranimi stranmi. Praksa kaže, da so lahko plinske regije dosegle napredek tudi brez uradnega sklepa o njihovi ustanovitvi in nalogah.

Za nadaljnji postopek sta na voljo dve možnosti. Prva možnost je, da se sestava plinskih regij in njihove naloge opredelijo v uradnem sklepu. Prednost te možnosti je, da bi se z njo izognili razpravam in nejasnostim, obenem pa natančneje določili, kaj se pričakuje od udeleženih držav članic ter od zainteresiranih strani v njihovih energetskih sektorjih. Druga možnost je nadaljevati z neuradno opredelitvijo plinskih regij, kar ponuja to prednost, da dolgoročno omogoča več prožnosti glede sestave regij in njihovih nalog.

Poleg instrumenta za opredelitev regij se pojavlja tudi vprašanje njihove sestave. Sestavo regij je treba določiti glede na njihove naloge. Če želi regija doseči napredek pri kakih specifičnih prednostnih nalogah, mora biti njena sestava temu ustrezna.

V primeru električne energije se zdi, da je sestava obstoječih regij primerna za reševanje zgoraj navedenih prednostnih nalog in ni razloga za spreminjanje sestave sedanjih sedmih regij. Če bo sčasoma razvitih dovolj povezovalnih daljnovodov za fizične povezave med ustreznimi regijami, bo morda primerno povezati regijo Francija-Združeno kraljestvo-Irska z regijo Center-Zahod ter baltsko regijo s severno regijo.

V primeru plina ni jasnih razlogov za preoblikovanje sedanje regije Jug-Jugovzhod. V študiji, ki jo je naročila Komisija, je bilo ugotovljeno: „Zaradi velikih razlik v velikosti in različnih interesov članic je regija (Jug-Jugovzhod) verjetno utrpela večjo škodo kot druge regije, utrpela pa jo je zaradi negativnih posledic prostovoljnega in sodelovalnega pristopa, ki je značilen za regionalne pobude in pomeni neke vrste ohlapno organiziranost in pomanjkanje zavez.“ Ker je treba razviti novo plinsko infrastrukturo in nove medsebojne povezave s ciljem vzpostavitve notranjega plinskega trga in zagotovitve varne preskrbe, Komisija predlaga, naj se sedanja regija Jug-Jugovzhod razdeli na tri nove plinske regije, ki bi vključevale tudi baltske in nordijske države in sicer po naslednjem ključu:

- nova regija Center-Jug: Italija, Avstrija, Slovaška, Slovenija, Madžarska, Romunija, Bolgarija, Grčija;

- nova regija Center-Vzhod: Nemčija, Poljska, Češka, Slovaška, Avstrija;

- nova regija BEMIP: Švedska, Finska, Estonija, Latvija, Litva, Poljska, Danska, Nemčija.

Zaradi preoblikovanja regije lahko začasno pride do prekinitve njenih dejavnosti pri operativnih zadevah. Kljub temu je bolje, da se uredi struktura in vzpostavijo nove, učinkovitejše regije, četudi lahko traja nekaj mesecev, kot da se še naprej vzdržuje struktura, ki očitno ne prinaša želenih rezultatov.

Obstajajo tudi razlogi, da se Italija vključi v obstoječo regijo Jug (ki obsega Francijo in Iberski polotok), saj bi bila ta regija na primer glavna vstopna točka za zemeljski plin iz severne Afrike. Navedena sprememba bi lahko pozitivno vplivala na likvidnost nove regije Juga. Italija bi lahko kot država, ki spada v obe južni regiji, pomagala zagotoviti potrebno medsebojno povezanost med njima.

Poleg vprašanj, ki zadevajo oblikovanje trga, in izvajanja pravnega reda EU bi se morala vsaka regija posvetiti razvoju novih medomrežnih povezav.

Oblika in sestava sedanje regije Sever-Zahod se zdi ustrezna in je ni treba spreminjati.

Važno je poudariti, da regionalne pobude ne smejo izključevati drugih oblik sodelovanja med upravljavci prenosnih omrežij, upravnimi organi ali državami članicami, kakršna je na primer pobuda za priobalno omrežje držav ob Severnem morju, h kateri so pristopile Nemčija, Združeno kraljestvo, Francija, Danska, Švedska, Nizozemska, Belgija, Irska in Luksemburg. Če je država članica del neke regije, to ne pomeni, da ne sme sodelovati z eno ali več držav članic iz druge regije, dokler takšno sodelovanje ni v nasprotju z dejavnostmi samih regij.

Kot je obenem opozorila ERGEG, je dovolj utemeljenih razlogov, da regije sodelujejo pri nekaterih temah, kot je na primer spajanje trgov med regijo Center-Zahod in nordijskimi državami. Vendar takšno sodelovanje ne sme zavleči dejavnosti regij in njihovih končnih rezultatov. Če lahko ena regija služi kot „dober zgled“, se morajo ostale regije potruditi in ji slediti (in pri tem po potrebi upoštevati regionalne posebnosti).

Zelo verjetno bo sčasoma treba spet spremeniti število regij in njihovo sestavo. Vsaj s teoretičnega vidika bodo regije zares uspešne takrat, ko ne bodo več potrebne.

Redno oceno dejavnosti regij in njihove sestave bo mogoče opraviti na forumih v Firencah in Madridu.

4. VPRAšANJA UPRAVLJANJA

1. Struktura posamezne regije

Sedanjo strukturo upravljanja regionalnih pobud sestavljajo trije organi. Vsaka regija ima svoj regionalni usklajevalni odbor (RUO), ki obsega vse nacionalne regulativne organe. RUO v splošnem usklajuje naloge svoje regije, zagotavlja vodstvo in oblikuje strategijo. Skupino za izvajanje sestavljajo nacionalni regulativni organi ter glavne zainteresirane strani. Skupina predlaga konkretne ukrepe v zvezi s prednostnimi nalogami, ki jih določi RUO, in se obenem zavezuje, da jih bo izvedla. Na koncu deluje tudi skupina, v kateri so združene vse zainteresirane strani.

V študiji o regionalnih pobudah je bila ugotovljena potreba, da se zagotovi več političnega vodstva. Za napredek regionalnih pobud morajo zelo pogosto posredovati vlade, da se spremeni nacionalni pravni in regulativni okvir ter da se zagotovi politična podpora, npr. za čezmejne infrastrukturne projekte. S sodelovanjem držav članic v regionalnih pobudah naj bi se tudi karseda zmanjšala tveganja morebitnega podvajanja forumov, če bi države članice ustanavljale ad hoc strukture zunaj okvira regionalnih pobud.

ACER mora od vsega začetka igrati aktivno vlogo pri regionalnih pobudah, da se zagotovita učinkovitost in skladnost dela v različnih regijah.

Komisija mora obenem zaradi svoje vloge pri pospeševanju ustanavljanja notranjega energetskega trga in kot varuh Pogodb ter pravnega reda EU zagotoviti politično vodstvo. Sposobna mora biti oblikovati predloge glede morebitnih novih nalog, ki jih mora opraviti regija.

Upravljanje regionalnih pobud je mogoče okrepiti z ustanovitvijo regionalnega usmerjevalnega odbora, ki bi vključeval ACER, Komisijo in države članice ter upravne organe regij, poleg RUO, v katerega bi se vključila ACER in Komisija. Regionalni usmerjevalni odbor bi imel dvojno nalogo: prvič, pospeševati in spodbujati sodelovanje na regionalni ravni in usmerjati delovni načrt za regijo, ki ga bo oblikoval RUO v skladu z delovnim načrtom ACER, da se ugotovi, kako to vpliva na politične cilje v zvezi z varno preskrbo, konkurenčnostjo in trajnostjo; ter drugič, spodbujati napredek pri izvajanju kodeksov omrežja, upoštevajoč novo vlogo regionalnih pobud pri lažjem izvajanju in spodbujanju čimprejšnjega izvajanja drugih projektov ter pri razvijanju infrastrukture na lokalni ravni. Če se pojavijo težave, lahko regionalni usklajevalni odbor pri usklajevanju ponudi spodbudo na visoki ravni, vprašanja zgolj regulativne narave pa bi ostala v pristojnosti RUO.

Po potrebi bi lahko RUO in regionalni usklajevalni odbor na svoja zasedanja povabila upravljavce prenosnih omrežij, predstavnike borz z električno energijo in druge zainteresirane strani, odvisno od tem in projektov, ki se bodo obravnavali. S takšnim zgodnjim sodelovanjem z industrijskim sektorjem bi zagotovili, da bi bila vsaka strategija in politična odločitev izvedljiva in učinkovita, obenem pa upoštevali pomisleke iz študije Komisije, da se zainteresirane strani prepozno vključijo v sodelovanje.

Skupina za izvajanje in skupina zainteresiranih strani naj nadaljujeta dosedanje delo, s katerim smiselno dopolnjujeta dejavnosti RUO in regionalnega usklajevalnega odbora.

2. Upravljanje in usklajenost med regijami

Pomembna ni le jasna struktura upravljanja znotraj regij, temveč tudi usklajenost dela med različnimi regijami. Skupina ERGEG je doslej redno izdajala poročila o usklajenosti in konvergenci, vendar ni jasno, v kolikšni meri so jih regije upoštevale pri svojih ukrepih.

Usklajenost dela različnih regij bo zagotovljena predvsem z vodstvenim pristopom „od zgoraj navzdol“, kar konkretno pomeni uvajanje okvirnih smernic in kodeksov omrežja. V sektorju električne energije slednji pomenijo prenos referenčnega modela, ki ga je razvila ad hoc svetovalna skupina pri ERGEG. Hkrati bo treba preveriti usklajeno uporabo kodeksov omrežja med regijami. Če regije obravnavajo vprašanja, ki (še) niso bila obravnavana v kodeksih omrežij, je treba zagotoviti skupne smernice, da se ne ogrozi vzpostavljanje notranjega trga z energijo.

Za usklajenost med različnimi regijami ni treba ustanavljati dodatnih struktur. Tako v plinskem kot v energetskem sektorju so se nekatere države članice namerno odločile, da bodo vključene v več kot eno regijo. Te države članice bodo avtomatsko težile k zagotavljanju usklajenosti, da se izognejo uvajanju različnih rešitev ob različnih mejah. Poleg političnega vodstva, ki ga zagotavlja Komisija, bo imel pomembno vlogo tudi ACER, med drugim prek sodelovanja v novem regionalnem usklajevalnem odboru. Ker se bodo na forumih v Firencah in Madridu srečali Komisija, ERGEG, ACER, evropska omrežja upravljavcev prenosnega omrežja, nacionalni regulativni organi, države članice in trgovinska združenja iz industrijskega sektorja, lahko ta foruma ponudita tudi ustrezno platformo za politično usmerjanje regij in spremljanje usklajenosti. Naposled bo morda primerno pripraviti delovne programe za naslednje leto ali naslednja leta. Delovni program je treba poslati ACER, ki bo nato ocenil, kako so delovni programi regij usklajeni z drugimi delovnimi programi, okvirnimi smernicami in kodeksi omrežij. V primeru nedoslednosti bo ACER obvestil Komisijo, da bo slednja lahko v skladu z zadnjim stavkom člena 7(3) Uredbe ES (št.) 713/2009 sprejela zavezujoče predpise v zvezi z zadevnimi programi. To funkcijo preverjanja, ki jo opravlja ACER, je treba omeniti v njenem delovnem programu. V skladu s členom 7(3) Uredbe o ACER je ena od nalog agencije, zagotoviti okvir sodelovanja za nacionalne upravne organe. Obenem mora ACER spremljati regionalno sodelovanje upravljavcev prenosnih omrežij (člen 6(9) Uredbe o ACER), zato se zdi primerno, da ACER od marca 2011 dalje prevzame vlogo ERGEG pri usklajevanju regionalnih pobud. Enako kot danes ERGEG se bo tudi ACER moral opreti na nacionalne upravne organe, ki so njegovi člani, da bodo še naprej gonilne sile v razvoju regionalnih pobud.

Še zlasti je pomembno, da delo regionalnih pobud prispeva k splošnemu delu ACER.

5. KAKO DALJE

V tem sporočilu je bila predstavljena ocena uspešnosti regionalnih pobud in njihovega prispevka k vzpostavljanju notranjega energetskega trga v petih letih po njihovi ustanovitvi. Obenem so bile v sporočilu opredeljene možne usmeritve za revizijo vloge regionalnih pobud s ciljem, da se pojasni vprašanje članstva v njih in okrepi njihova učinkovitost. Ker so regionalne pobude pomembna vmesna postaja na poti do resnično integriranega enotnega energetska trga, imajo ključno vlogo pri oblikovanju prihodnje energetske politike EU in pri izgradnji integriranih energetskih omrežij, ki bodo zadostovala potrebam v naslednjih desetletjih.

Komisija poziva Evropski parlament, Svet in vse zainteresirane strani, naj do 15. februarja 2011 predstavijo svoje poglede na politične usmeritve v tem dokumentu.

Na podlagi odziva bo Komisija proučila morebitne zakonodajne ali politične pobude za okrepitev sodelovanja na regionalni ravni v drugi polovici leta 2011.

[1] Leta 2008 je bila ustanovljena tudi Regija Skupnosti za energijo.

[2] Glej www.ec.europa.eu/energy/gas_electricity/third_legislative_package_en.htm. Sveženj sestavljajo direktivi 2009/72/ES in 2009/73/ES ter uredbe (ES) št. 713/2009, (ES) št. 714/2009 in (ES) št. 715/2009.

[3] Študija je bila objavljena na spletni strani GD ENER: „From regional markets to a single European market“ (april 2010): www.ec.europa.eu/energy/gas_electricity/studies/electricity_en.htm.

[4] „Strategy for delivering a more integrated European energy market: The role of the ERGEG Regional Initiatives. An ERGEG Conclusions Paper“. E10-RIG-10-04, 21. maj 2010 (www.energy-regulators.eu/portal/page/portal/EER_HOME/EER_PUBLICATIONS/CEER_ERGEG_PAPERS/Cross-Sectoral/2010/E10-RIG-10-04_Strategy_Conclusions_21-May-10.pdf).

[5] Glej npr. poročilo Eurelectric: http://www.eurelectric.org/Download/Download.aspx?DocumentFileID=62455.

[6] Glej: http://www.energy-regulators.eu/portal/page/portal/EER_HOME/EER_INITIATIVES/Regional_Initiatives_Conferences/2010%20RI%20Conference.

[7] Glej uredbi (ES) št. 714/2009 in (ES) št. 715/2009.

[8] Zato se tudi pripravljajo letna poročila o medsebojni usklajenosti in konvergenci.

[9] Glej sporočilo za javnost IP/10/836, 24. junij 2010.

[10] Sveženj sestavljajo direktivi 2003/54/ES in 2003/55/ES ter uredbi (ES) št. 1228/2003 in (ES) št. 1775/2005.

[11] Sporočilo COM(2010)677 z dne 17. novembra 2010 http://ec.europa.eu/energy/infrastructure/strategy/doc/com(2010)0677_en.pdf.

[12] https://www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/news/EEGI_Implementation_plan_May_2010.pdf.

[13] Sklep Komisije z dne 9. novembra 2006 o spremembi Priloge k Uredbi (ES) št. 1228/2003 o pogojih za dostop do omrežja za čezmejne izmenjave električne energije, UL L 312, 11.11.2006, str. 59-65.