OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

V skladu s členom 395(1) Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) lahko Svet na predlog Komisije soglasno dovoli kateri koli državi članici, da uvede posebne ukrepe, ki odstopajo od določb navedene direktive, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom.

Združeno kraljestvo je z dopisom, ki ga je Komisija registrirala 2. aprila 2019, vložilo zahtevek za dovoljenje, da še naprej uporablja ukrep, ki odstopa od splošnih načel, ki urejajo pravico do odbitka vstopnega DDV v zvezi z najetimi ali zakupljenimi avtomobili, če se ne uporabljajo izključno za poslovne namene. Združeno kraljestvo je skupaj z zahtevkom za podaljšanje predložilo tudi poročilo, ki je vključevalo pregled odstotka omejitve, ki se uporablja za pravico do odbitka DDV v zvezi z najemom ali zakupom avtomobilov, ki se ne uporabljajo izključno za poslovne namene.

V skladu s členom 395(2) direktive o DDV je Komisija z dopisom z dne 29. aprila 2019 o zahtevku Združenega kraljestva obvestila druge države članice. Komisija je z dopisom z dne 2. maja 2019 uradno obvestila Združeno kraljestvo, da ima na voljo vse informacije, potrebne za presojo zahtevka.

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Člena 168 in 169 direktive o DDV določata, da ima davčni zavezanec pravico do odbitka DDV, obračunanega pri nakupih, opravljenih za namene obdavčenih transakcij. Člen 26(1)(a) direktive o DDV pa določa, da se uporaba blaga, ki je del poslovnih sredstev podjetja, za zasebno rabo šteje za opravljanje storitev za plačilo, če je bila za takšno blago dana pravica do celotnega ali delnega odbitka DDV. Na ta način sistem zagotavlja, da je obdavčena končna potrošnja, če je bil prvotno odbit pripadajoči vstopni DDV.

Pri motornih vozilih davčni zavezanci včasih težko opredelijo in ločijo razliko med poslovno in zasebno rabo, davčna uprava pa dejansko delitev rabe težko preverja. To velja tudi v primeru, če bi Združeno kraljestvo izkoristilo možnost iz člena 168a(2) direktive o DDV in omejilo odbitek pri izdatkih v zvezi s službenimi avtomobili na delež dejanske poslovne rabe s strani davčnega zavezanca. Poleg tega bi zaradi velikega števila vozil z mešano rabo davčne utaje lahko postale pogoste.

Zaradi poenostavitve pobiranja DDV in boja proti davčnim utajam je Združenemu kraljestvu leta od leta 1995 in nazadnje leta 2016 dovoljeno, da do 31. decembra 2019 najemniku ali zakupniku avtomobila omeji pravico do odbitka vstopnega davka do višine 50 % v zvezi z najemom ali zakupom tega avtomobila, če se ne uporablja izključno za poslovne namene. Da bi preprečili dvojno obdavčitev, se Združenemu kraljestvu dovoli tudi, da se zasebna raba avtomobila, ki ga za poslovne namene najame ali zakupi davčni zavezanec, ne šteje za opravljanje storitev za plačilo.

Zaradi tega odstopanja najemniku ali zakupniku ni treba podrobno zapisovati razdalj, prevoženih za zasebne namene z vsakim takim avtomobilom, in obračunavati DDV za tako zasebno rabo. Možnost iz člena 168a(2) direktive o DDV ne predvideva pavšalnega delnega odbitka in bi se lahko uporabljala samo za vstopni DDV pri avtomobilih, ki so del poslovnega premoženja davčnih zavezancev, zato je odstopanje primeren ukrep, s katerim naj bi se dosegla zahtevana poenostavitev.

V skladu s členom 3(2) Odločbe Sveta 2007/884/ES, kakor je bila spremenjena, je Združeno kraljestvo predložilo poročilo o uporabi navedene odločbe, ki vključuje pregled odstotka omejitve, ki se uporablja za pravico do odbitka DDV v zvezi z najemom ali zakupom avtomobilov, ki se ne uporabljajo izključno za poslovne namene.

Odstopanja so običajno odobrena za omejeno obdobje, da se lahko oceni, ali je posebni ukrep ustrezen in učinkovit. Na podlagi poročila Združenega Kraljestva je mogoče sklepati, da 50-odstotna porazdelitev med poslovno in zasebno rabo (ali katero koli drugo neposlovno rabo v smislu člena 26(1)(a) Direktive 2006/112/ES) trenutno še vedno odraža splošno poslovno in zasebno rabo zakupljenih in najetih avtomobilov davčnih zavezancev v Združenem kraljestvu. Ukrep o odstopanju je zato primerno podaljšati.

Združeno kraljestvo je vložilo zahtevek za dovoljenje za nadaljnjo uporabo odstopanja do konca obdobja izvajanja, predvidenega v sporazumu o izstopu. Vendar je 29. marca 2017 na podlagi člena 50 Pogodbe o Evropski uniji (PEU) predložilo uradno obvestilo o svoji nameri, da izstopi iz Unije. V skladu s členom 50(3) PEU se Pogodbi za državo, ki izstopa, prenehata uporabljati z dnem začetka veljavnosti sporazuma o izstopu, sicer pa dve leti po uradnem obvestilu, razen če Evropski svet v dogovoru z zadevno državo članico soglasno sklene, da se to obdobje podaljša. Obdobje je bilo podaljšano trikrat, in sicer nazadnje s Sklepom Evropskega sveta (EU) 2019/1810, s katerim je bilo to obdobje podaljšano do 31. januarja 2020. Svet je 11. januarja 2019 s Sklepom (EU) 2019/274 odobril podpis sporazuma o izstopu, o katerem so se pogajalci dogovorili 14. novembra 2018. Unija je potrdila, da je pripravljena hitro preiti na podpis in sklenitev, če bo sporazum o izstopu odobren s strani parlamenta Združenega kraljestva. Četrti del sporazuma o izstopu določa prehodno obdobje, ki se začne z datumom začetka veljavnosti sporazuma, v katerem se bo za Združeno kraljestvo in v njem še naprej uporabljalo pravo Unije, kot je določeno v sporazumu o izstopu. V vsakem primeru se ta sklep uporablja le, dokler se za Združeno kraljestvo in v njem uporablja pravo Unije. Zato se glede na negotovost v zvezi z datumom začetka veljavnosti sporazuma o izstopu šteje, da je najprimernejši naslednji korak vključitev samoderogacijske klavzule, ki je določena na 31. december 2022. Če bi Združeno kraljestvo želelo vložiti nov zahtevek za podaljšanje po 31. decembru 2022, mora najpozneje do 1. aprila 2022 predložiti novo poročilo. Ne glede na to bi moralo odstopanje v primeru izstopa Združenega kraljestva iz Evropske unije brez dogovora ali v primeru ratifikacije sporazuma o izstopu prenehati veljati na datum, ki nastopi prej, tj. 31. decembra 2022 ali na datum izstopa iz Unije brez dogovora ali, v primeru ratifikacije sporazuma o izstopu, na datum konca prehodnega obdobja, predvidenega v sporazumu o izstopu.

•Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike

Podobna odstopanja v zvezi s pravico do odbitka so bila odobrena drugim državam članicam.