OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

V skladu s členom 395(1) Direktive 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (v nadaljnjem besedilu: direktiva o DDV) lahko Svet na predlog Komisije soglasno dovoli kateri koli državi članici, da uvede posebne ukrepe, ki odstopajo od določb navedene direktive, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom.

V dopisu, ki ga je Komisija evidentirala 19. februarja 2021, je Zvezna republika Nemčija (v nadaljnjem besedilu: Nemčija) zaprosila za dovoljenje za nadaljnjo uporabo ukrepa, ki odstopa od členov 168 in 168a direktive o DDV, da bi iz pravice do odbitka izključila DDV na blago in storitve, ki se več kot 90-odstotno uporabljajo za zasebne namene davčnega zavezanca ali njegovih zaposlenih ali na splošno za neposlovne namene ali negospodarske dejavnosti. Zahtevi je bilo priloženo poročilo o izvajanju tega ukrepa, kot je določeno v členu 2 Odločbe Sveta 2009/791/ES z dne 20. oktobra 2009, kakor je bila spremenjena z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2018/2060 z dne 20. decembra 2018.

V skladu s členom 395(2) direktive o DDV je Komisija z dopisi z dne 17. marca 2021 o zahtevi Nemčije obvestila druge države članice. Z dopisom z dne 18. marca 2021 je Komisija uradno obvestila Nemčijo, da ima vse informacije, potrebne za presojo zahteve.

1.OZADJE PREDLOGA

•Razlogi za predlog in njegovi cilji

Člen 168 direktive o DDV določa, da ima davčni zavezanec pravico, da odbije DDV, obračunan pri nakupu blaga in storitev za namene njegovih obdavčenih transakcij. Člen 168a(1) direktive o DDV določa, da se DDV na izdatke, povezane z nepremičnino, ki je del poslovnih sredstev davčnega zavezanca in se uporablja za poslovne in neposlovne namene, odbije samo za delež uporabe nepremičnine za poslovne namene davčnega zavezanca. V skladu s členom 168a(2) direktive o DDV lahko države članice uporabljajo to pravilo tudi pri izdatkih, povezanih z drugim blagom, ki je po njihovi opredelitvi del poslovnih sredstev. Člen 168a je bil v direktivo o DDV vstavljen z Direktivo Sveta 2009/162/EU z dne 22. decembra 2009, da bi se odbitek omejil na delež dejanske poslovne uporabe in bi se tako učinkoviteje uporabilo načelo, po katerem odbitek nastane le, če se zadevno blago in storitve uporabljajo za poslovne namene davčnega zavezanca.

V skladu s členom 395 direktive o DDV lahko države članice uvedejo ukrepe, ki odstopajo od določb direktive o DDV, za poenostavitev postopka obračunavanja DDV ali za preprečevanje nekaterih vrst davčnih utaj ali izogibanja davkom, če jih je odobril Svet.

Nemčija je zaprosila za nadaljnjo uporabo ukrepa, ki odstopa od členov 168 in 168a direktive o DDV ter ji dovoljuje, da iz pravice do odbitka v celoti izključi DDV na blago in storitve, ki jih davčni zavezanci več kot 90-odstotno uporabljajo za zasebne ali neposlovne namene, vključno z negospodarskimi dejavnostmi.

Ta ukrep odstopanja je bil Nemčiji prvotno odobren z Odločbo Sveta 2000/186/ES z dne 28. februarja 2000 za obdobje do 31. decembra 2002, nato pa je bil ponovno odobren z Odločbo Sveta 2003/354/ES z dne 13. maja 2003 za obdobje do 30. junija 2004, Odločbo Sveta 2004/817/ES z dne 19. novembra 2004 za obdobje do 31. decembra 2009 in Odločbo Sveta 2009/791/ES z dne 20. oktobra 2009 za obdobje do 31. decembra 2012. Odobritev iz slednje odločbe je bila z Izvedbenim sklepom Sveta 2012/705/EU z dne 13. novembra 2012 podaljšana do 31. decembra 2015, z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2015/2428 z dne 10. decembra 2015 do 31. decembra 2018, z Izvedbenim sklepom Sveta (EU) 2018/2060 z dne 20. decembra 2018 pa do 31. decembra 2021.

Nemčija je v trenutni zahtevi Komisijo obvestila, da se je uporaba ukrepa odstopanja izkazala za zelo učinkovito in da ukrep močno poenostavlja postopek obračunavanja DDV, prav tako pa pomaga preprečevati davčne utaje in izogibanje davkom.

Zahtevana minimalna raba blaga za poslovne namene, tj. vsaj 10-odstotna, da se dovoli odbitek vhodnega DDV, je razmeroma nizka. Nemčija zato meni, da bo imelo podaljšanje tega ukrepa le majhen vpliv na skupni znesek prihodkov iz DDV, zbranih na ravni končne potrošnje, in zato ne bo negativno vplivalo na lastna sredstva Unije iz naslova DDV.

Nemčija prav tako navaja, da ukrep zmanjšuje upravno breme za davkoplačevalce in davčne uprave, saj ni treba spremljati niti prilagajati razmerja med rabo takega blaga za poslovne oziroma neposlovne namene, tako da ni treba voditi evidence o teh spremembah. 10-odstotna omejitev ustreza tudi določbam nemške zakonodaje o davku od dohodkov, v skladu s katerimi se lahko kot poslovna sredstva šteje samo blago, ki se vsaj 10-odstotno uporablja za poslovne namene.