[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 4.7.2006

COM(2006) 360 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Zagotovitev trajnosti v ribištvu EU z največjim trajnostnim donosom{SEC(2006) 868}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Zagotovitev trajnosti v ribištvu EU z največjim trajnostnim donosom

1. Uvod 3

2. Koristi, ki naj bi bile dosežene s pristopom največjega trajnostnega donosa 4

2.1. Preusmeritev trenda upadanja 4

2.2. Izboljšanje gospodarskih razmer v ribištvu 6

2.3. Izboljšanje trgovinske bilance 6

2.4. Zmanjšanje količine zavržkov in vpliv na neciljne vrste 6

3. Kako doseči izboljšanje 6

3.1. Splošni pristop 6

3.2. Obvladovanje sprememb v ekosistemih 7

3.3. Dolgoročni načrti 8

4. Obvladovanje prilagoditev 8

5. Nadaljnje izvajanje : naslednji koraki 10

6. Sklepna ugotovitev 11

PRILOGA A Izvleček iz Izvedbenega načrta, sprejetega na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju v Johannesburgu leta 2002 12

UVOD

Gospodarska učinkovitost ribiškega sektorja v Evropi bi se lahko znatno izboljšala s postopnim odpravljanjem prelova. To bi ribiški industriji prineslo gospodarske koristi v smislu zmanjšanja stroškov, izboljšanja ulova, izboljšanja donosnosti ribolova in zmanjšanja količine zavržkov.

Zagotovitev trajnostnega izkoriščanja ribolovnih virov je nedvomno predpogoj za vitalnost sektorja, preden je mogoč popoln izkoristek katerega koli potenciala, zato se upravljanje ribištva Skupnosti v zadnjem času osredotoča na obnovitev najbolj izčrpanostljenih staležev. Čeprav so zaradi stanja številnih gospodarskih staležev še vedno potrebni ukrepi za obnovitev staležev, je nastopil čas za drugačno upravljanje evropskega ribištva, torej iskanje uspeha in ne zgolj preprečevanje neuspeha.

Skupnost in njene države članice so na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju v Johannesburgu (september 2002) sprejele mednarodno politično obvezo, da bodo ohranjale ali obnavljale staleže do stopenj, ki omogočajo največji trajnostni donos, s čimer bi te cilje čim hitreje dosegle za izčrpanostljene staleže, po možnosti najkasneje do leta 2015 (Priloga A).

Največji trajnostni donos je v grobem največji donos, ki ga je mogoče dosegati leto za letom. Zaznamuje ga stopnja ribolovne umrljivosti, ki v povprečju povzroča takšno velikost staležev, ki omogoča največji trajnostni donos.

To sporočilo glede upravljanja ribištva v Skupnosti za izvajanje tega pristopa določa novo politično usmeritev, saj pospešuje usmeritev v dolgoročnejši sistem upravljanja, ki se osredotoča na kar najboljše izkoriščanje proizvodnega potenciala živih morskih virov v Evropi, ne da bi bile za njihovo izkoriščanje prikrajšane prihodnje generacije. To je povsem v skladu s širšim ciljem skupne ribiške politike, da zagotoviizkoriščanje živih vodnih virov, ki ustvarja trajnostne gospodarske, okoljske in socialne pogoje.

Na to gibanje je treba gledati tudi v okviru postopnega izvajanja pristopa k upravljanju, ki temelji na ekosistemu in je tudi cilj skupne ribiške politike, in v okviru integriranih pristopov, za katere se zavzema nova evropska pomorska strategija[1], ter priprave pomorske politike EU. Komisija bo pravočasno predstavila dodatne predloge za ustrezno izpolnitev vseh obveznosti v okviru SVTR.

Koristi je mogoče doseči le z večjim omejevanjem ribolova v prehodnem obdobju. Treba bo sprejeti premišljene odločitve o hitrosti spremembe in bistvenega pomena je, da prizadeti sodelujejo pri sprejemanju teh odločitev. Finančna pomoč, kakršna je predvidena v predlogu za Evropski sklad za ribištvo, bi pripomogla k ublažitvi socialnih in gospodarskih posledic takega omejevanja in jo bo treba zagotoviti v prehodnem obdobju, preden bodo v celoti dosežene gospodarske koristi.

To sporočilo predstavlja politični pristop za zagotovitev upravljanja ribištva v Skupnosti, ki temelji na največjem trajnostnem donosu. Nadaljnje informacije o ozadju trenutne stopnje prelova staležev rib EU in koristi, ki jih je pri upravljanja ribištva v EU mogoče doseči s pristopom največjega trajnostnega donosa, je mogoče najti v delovnem dokumentu osebja Komisije, ki ustreza temu sporočilu[2].

Koristi, ki naj bi bile dosežene s pristopom največjega trajnostnega donosa

Preusmeritev trenda upadanja

Medtem ko se stopnja izkoriščanja nekaterih staležev, kot sta staleža sleda in skuše, približuje trajnosti, je ulov mnogih evropskih pridnenih staležev rib v zadnjih desetletjih močno upadel (slika 2.1). Ribolov je bil glede na proizvodni potencial staležev preprosto preobsežen.

Komisija meni, da bo uvedba sistemov upravljanja staležev rib, ki temeljijo na največjem trajnostnem donosu, pripomogla k spremembi tega stanja. Poleg preprečitve izumrtja staležev bi omogočila razvoj večjih staležev rib, kar bi privedlo do večjih ribolovnih možnosti ob nižjih stroških in večji vrednosti na enoto ter zagotovilo večje jamstvo za izobilje. Večji staleži rib bodo tudi preprečili spremembe v številu mladih rib, ki se vsako leto pridružijo posameznemu staležu, nastale zaradi okoljskih dejavnikov.

[pic]

Slika 2.1 Ocena iztovorjenih pridnenih vrst na različnih območjih voda Skupnosti. Vir: ocene ICES, razen za Sredozemsko morje (FAO).

Izboljšanje gospodarskih razmer v ribištvu

Ribolov na stopnjah največjega trajnostnega donosa bi znižal stroške in povečal koristi za ribiško industrijo, saj se napor (in z njim povezani stroški, kot so stroški goriva), potreben za tono ujetih rib, manjša. Ko bo mogoč večji ulov rib in se bo v ribiški industriji razširilo večje izobilje, bo za države članice in tiste, ki se z ribolovom preživljajo, izbor lažji.

Izboljšanje trgovinske bilance

Ribiške industrije Skupnosti se srečujejo s precejšnjim konkurenčnim izzivom, ki ga predstavlja uvoz. Približno 60 % rib, porabljenih v Skupnosti, je uvoženih, ta delež pa je celo večji v sektorju pridnenih vrst (bela riba). V zadnjih letih je letno uvoženih več kot 10 milijonov ton rib.

Ribe iz staležev, ki se upravljajo na stopnjah blizu največjega trajnostnega donosa, imajo koristi od konkurenčne prednosti stalne preskrbe (ker je razpoložljivost zagotovljena) in visoke kakovosti (ker je naložba v ravnanje s proizvodi smiselna, saj so dolgoročna pričakovanja stabilnejša).

Zmanjšanje količine zavržkov in vpliv na neciljne vrste

Zmanjšanje umrljivosti rib je najboljša enotna rešitev problema zavržkov. Ribe, ki se jih potegne na krov ribolovnega lovila, se zavržejo, če so premajhne, prenizke vrednosti ali če ulov ni v okviru razpoložljive kvote.

Pri ribolovu na stopnjah največjega trajnostnega donosa je delež ulova velikih rib z visoko vrednostjo večji. Z vsako tono iztovorjenih tržnih rib bo manj rib, ki jih je treba zavreči.

Lov komercialnih vrst lahko pogosto tudi vznemirja habitate in škodi nekomercialnim vrstam, med katerimi so delfini in pliskavke. Z zmanjševanjem stopnje ribolovne umrljivosti s trenutnih stopenj proti stopnjam največjega trajnostnega donosa se bo zmanjšal prilov takih neciljnih vrst.

Kako doseči izboljšanje

Splošni pristop

Da bi omogočili večjo rast rib in po njihovem ulovu dosegli višjo vrednost in donos, je treba zmanjšati delež rib, ujetih v morju[3]. Sprva bi to pomenilo zmanjšanje ulova, a ob bolj zdravih staležih bo ulov dosegel trajnostno višje stopnje.

Prizadevanje za obnovitev staležev rib brez dolgoročnejše strategije je tvegana in zahtevna naloga. Ribje populacije je težko oceniti in medtem ko na zdravje staležev najbolj vpliva ribolov, imajo pomembno vlogo tudi drugi dejavniki, kot sta sprememba okolja in prihod mladih rib. Upravljanje ribištva se mora osredotočati na trajnost in stabilnost ter skušati doseči ravnovesje med ribolovno aktivnostjo in proizvodno zmogljivostjo staležev. To je mogoče doseči s postopnim zmanjševanjem števila dejavnih ribiških plovil in ribolovnega napora, ki ga ta plovila izvajajo.

Da bi ribičem omogočili pri staležih doseči največji trajnostni donos, je treba na podlagi najboljšega razpoložljivega znanstvenega nasveta opredeliti, katera ciljna stopnja ribolova je primerna za posamezen stalež. Poleg tega je treba odločiti o stopnji, na kateri bodo temeljile letne prilagoditve za dosego tega cilja. Te odločitve je treba izvesti z dolgoročnimi načrti, kakor so predvideni z okvirno uredbo skupne ribiške politike.

Komisija bo pri pripravi dolgoročnih načrtov proučila številne instrumente, kot so metode za letne prilagoditve celotnega dovoljenega ulova in prilagoditve stopenj napora, ki vključujejo previdnostna načela. Prav tako bo upoštevan prispevek tehničnih ukrepov, kot so zaprta območja ali predpisi glede strukture ribolovnega orodja, kadar je to primerno. .

Želene dolgoročne načrte, vključno s stopnjami in z načrti povezanimi ukrepi, bo načeloma treba pregledovati, saj se ekosistemi in okolja s časom spreminjajo.

Obvladovanje sprememb v ekosistemih

Zelo negotovo je, kako se bodo morski ekosistemi razvijali glede na spremembe podnebja in vremena. Navedeni in drugi okoljski dejavniki lahko nedvomno vplivajo na staleže rib, vendar ima ribolov v mnogih primerih najpomembnejši vpliv. Zaradi izkoriščanja staležev rib na nižji stopnji ribolova bodo staleži odpornejši na ekološke spremembe.

Za dosego upravljanja staleža rib v ciljnem obsegu bi bile lahko potrebne velike spremembe industrijske dejavnosti, s čimer bi kratkoročno izničili okoljske spremembe. To bi za industrijo ustvarilo nesprejemljivo nestabilnost, zato je prednostni pristop stabilna in trajnostna stopnja ulova rib[4].

Z zmanjšanjem ribolovne umrljivosti in obnovitvijo staležev se bo povečalo znanje in cilje za dolgoročno upravljanje je treba prilagoditi glede na novo znanje, pridobljeno o ekosistemih in njihovem proizvodnem potencialu.

Morske ekosisteme je pomembno ohranjati v ravnovesju. Izčrpanost ene vrste v korist donosa druge vrste bi bil izjemno tvegan pristop, saj bi gospodarska dejavnost temeljila na manjšem številu virov in bi bila bolj izpostavljena izčrpanosti staležev.

Stopnja ribolova za vse vrste v ekosistemu mora biti običajno nižja od stopnje ribolova, ki je dolgoročno ustrezna za dosego največjega trajnostnega donosa. Pri določenem ribolovu („mešan ribolov“) je na istem ribolovnem potovanju mogoče ujeti številne vrste. Da bi se izognili nenamernemu prelovu vrste v obliki prilova, so lahko kot sestavni deli nekaterih dolgoročnih načrtov potrebni dodatni ukrepi, kot so spremembe ribolovnega orodja ter zaprta območja in sezone.

Dolgoročni načrti

Dolgoročni načrti morajo biti osnovni instrument za izvajanje tega novega pristopa. Komisija meni, da je treba načrte pripraviti na naslednji način:

- treba je zagotoviti posvetovanje z zadevnimi sektorji, tj. ribiči, potrošniki in katerimi koli drugimi interesnimi skupinami;

- vsak načrt temelji na nepristranskem znanstvenem nasvetu;

- ustrezno bodo upoštevani gospodarski, socialni in okoljski vplivi predlaganih ukrepov;

- opredeliti morajo ciljno stopnjo ribolova in način za postopno doseganje navedene stopnje – in ne skušati upravljati ravni biomase;

- cilj načrtov mora biti tudi zmanjšanje morebitnega škodljivega vpliva ribolova na ekosistem;

- kadar se različni staleži običajno lovijo skupaj, morajo načrti vključevati tehnične ukrepe, s katerimi je zagotovljena skladnost ribolova vseh staležev z njihovimi posameznimi ciljnimi stopnjami;

- načrti lahko zajemajo tudi možnost izkoriščanja nekaterih staležev na stopnjah, nižjih od stopenj največjega trajnostnega donosa, da bi dosegli rast produktivnosti pri drugih vrstah;

- načrti morajo določiti cilje stopnje ne glede na biološko stanje staleža ob začetku veljavnosti načrtov, vendar lahko zahtevajo okrepljene ohranitvene ukrepe, če je vir izčrpanostljen v večji meri;

- kadar znanstveni nasvet zaradi pomanjkanja podatkov ali drugih okoliščin ne more količinsko opredeliti ukrepov, potrebnih za dosego pogojev za največji trajnostni donos, morajo načrti določiti primerne smernice;

- načrte in njihove ciljne stopnje je treba redno preverjati.

OBVLADOVANJE PRILAGODITEV

SKUPNOST IN NJENE DRžAVE čLANICE SO SE ZAVEZALE, DA BODO DOSEGLE CILJ NAJVEčJEGA TRAJNOSTNEGA DONOSA. ZDAJ JE TREBA ODLOčITI O HITROSTI SPREMEMBE ZA DOSEGO TEGA CILJA IN O NAčINU UPRAVLJANJA PREHODA. USPEšNOST IZVAJANJA TEGA NOVEGA PRISTOPA JE V VELIKI MERI ODVISNA OD ZMOžNOSTI RIBIšKEGA SEKTORJA NA NACIONALNI RAVNI, DA SE PRILAGODI NOVIM RAZMERAM.

Države članice bodo morale po sprejetju dolgoročnih načrtov, ki določajo zadostne ciljne stopnje za staleže, odločiti o hitrosti spremembe za dosego teh ciljev in o načinu upravljanja prehoda. Za upravljanje te spremembe obstajata dva široka pristopa.

1. En pristop bi bil osredotočanje na gospodarsko učinkovitost z zmanjšanjem ribolovne zmogljivosti, naložb in zaposlenosti na najmanjšo stopnjo, ki je potrebna za ribolov na stopnji največjega trajnostnega donosa. S tem bi se povečal ulov, zmanjšale ribolovne flote, zaposlenih bi bilo manj ribičev (čeprav bi se lahko povečalo število predelovalcev na kopnem), ribolov bi bil donosnejši, ribolovni predpisi pa preprostejši in manj obremenjujoči. Nekatera ribištva in nekatere države članice se srečujejo s pomanjkanjem usposobljenih ribičev, zato so lahko v tem primeru socialne posledice v obliki zmanjšanja velikosti flot omejene.

2. Drug pristop bi bil ohranitev obstoječe stopnje zaposlenosti na račun gospodarskih neučinkovitosti. To bi pomenilo ohranitev velikosti flot, a zmanjšanje ribolovne učinkovitosti z omejitvijo ribolovne zmogljivosti plovil (npr. z omejitvijo velikosti, moči ali ribolovnega orodja plovil) ali z omejitvijo dni na morju. Nekatere države članice so te instrumente že uporabile, Komisija pa v zadnjih treh letih nalaga omejitve dni na morju v več pridnenih ribolovih. V primerjavi s sedanjimi pogoji bi se skupni ulov povečal, za ribolovne flote bi veljali bolj omejevalni predpisi, več bi bilo zaposlitev in dejavnosti plovil za krajši delovni čas, vendar bi bil ribolov donosnejši, saj bi se količina ulova ohranila, spremenljivi stroški (npr. stroški goriva) pa bi se znižali. Prehod na manjši ribolov z nižjimi stopnjami ribolovne učinkovitosti bi lahko pomenil tudi večji donos in ne bi imel takšnega neposrednega vpliva na zaposlenost na morju. Ohranitev stopnje zaposlenosti je lahko združljiva z znižanjem stopenj ribolova s prehodom na manj kapitalno intenzivne oblike ribolova.

Prvi izmed dveh pristopov pomeni zmanjšanje zmogljivosti nacionalnih flot, kar je po mnenju Komisije najlaže preverljiv ukrep za upravljanje ribištva. V okviru obeh pristopov je mogoče lažje upravljanje spremembe, če se slednja izvede postopoma, zato je pomemben hiter začetek postopka.

Izbira gospodarske strategije za ribiški sektor je nacionalna odločitev. Države članice odločajo o dodelitvi ribolovnih možnosti na nacionalni ravni.[5] Glavna vloga Skupnosti v tej zvezi je zagotovitev okvira upravljanja za odpravo prelova. Poleg tega bi Skupnost lahko podprla strukturno spremembo v ribiškem sektorju z obstoječim Finančnim instrumentom za usmerjanje ribištva (FIUR) in predlaganim Evropskim skladom za ribištvo. Na podlagi teh instrumentov so na voljo sredstva za prilagajanje in odkup ribiških plovil, preusposabljanje ribičev za druge dejavnosti in spodbujanje gospodarske dejavnosti v ne-ribolovnem delu ribiškega sektorja in izven ribiškega sektorja.

Medtem ko je izbira gospodarske strategije naloga držav članic, Komisija ugotavlja, da so rešitve, razen umika plovil iz obratovanja, v preteklosti povzročale težave z izvrševanjem in družbenim sprejetjem: težko je vzdrževati preveliko ribolovno floto, če se ta ne uporablja.

Pred spremembami so nedvomno potrebne analize gospodarskega in socialnega vpliva bistvenih sprememb na upravljanje ribištva. Vendar se lahko značilnosti posameznih flot zelo razlikujejo med državami članicami in različnimi ribištvi. Zaradi te raznolikosti splošna ocena socialnega in gospodarskega vpliva ni mogoča. Komisija namesto tega predlaga uporabo regionalnega in za ribištvo specifičnega pristopa, opredeljenega v naslednjem oddelku. Svet bo imel priložnost preučiti strategijo za vsa ribištva glede na analizo vpliva s strani Komisije in mnenje regionalnih svetovalnih svetov (RAC).

Nadaljnje izvajanje : naslednji koraki

Komisija bo v prihodnjih letih predlagala dolgoročne načrte, katerih cilj bo za vse večje staleže rib v vodah Skupnosti doseči stopnje ribolova, ki omogočajo dosego največjega trajnostnega donosa. Skupnost bo za staleže, ki se upravljajo skupaj s tretjimi državami, skušala razviti načine skupnega upravljanja z istim ciljem.

Načrti bodo temeljili na ribolovu in obravnavali skupine staležev rib, ki se lovijo skupaj.

Vodilna načela za njihovo pripravo bodo naslednja:

(a) Komisija se bo pri pripravi predlogov aktivno posvetovala z regionalnimi svetovalnimi sveti;

(b) Komisija bo v tesnem sodelovanju z zadevnimi regionalnimi svetovalnimi sveti pripravila ustrezne ocene posledic načrta;

(c) dolgoročni načrti bodo vključevali programirano zmanjševanje stopenj ribolova, ki se bo načeloma izvajalo s prilagoditvami celotnega dovoljenega ulova in upravljanjem naporov, kadar je to primerno pa bodo vključeni tudi tehnični ukrepi;

(d) načrti bi lahko vključevali elemente, kot so omejitve obsega dovoljenih letnih sprememb ribolovnih možnosti, in bodo izdelani tako, da bodo zagotavljali stabilen in gladek prehod, in lahko v ta namen vključujejo predhodno opredeljene ukrepe in pogoje, pod katerimi se bodo ti ukrepi izvajali;

(e) dolgoročne načrte je treba posodabljati v časovnih presledkih približno petih let;

(f) sestavni del postopka bodo ukrepi za dosego učinkovite skladnosti;

(g) dolgoročni načrti bodo, kadar je to primerno, vključevali mejnike, ki se bodo uporabljali za oceno napredka načrta pri doseganju največjega trajnostnega donosa.

Komisija bo pri izvajanju tega postopka dala prednost navedenim ribištvem, v katerih je industrija podpirala poseben pristop prek regionalnih svetovalnih svetov, in navedenim ribištvem, v katerih je mogoče najhitreje pridobiti koristi ohranitve in gospodarske koristi z doseganjem največjega trajnostnega donosa.

Vzpostavitev celovitih dolgoročnih načrtov za dosego cilja največjega trajnostnega donosa bo vzela veliko časa. Med potekom pogajanj o predlogih za dolgoročne načrte bo treba zagotoviti, da letne odločitve o upravljanju s strani Skupnosti upoštevajo cilj za leto 2015 in nikakor ne otežujejo doseganja tega cilja.

Skupnost mora kot prvi korak v tem postopku sprejeti odločitve o upravljanju, ki začnejo veljati z letom 2007 in preprečujejo povečanje stopnje ribolova za kateri koli stalež, pri katerem je bil že presežen dovoljeni obseg ribolova.

Ta postopek ne bo posegal v druge ukrepe, kot so načrti obnovitve, sprejete v skladu s previdnostnim pristopom, da bi kratkoročno zmanjšali tveganja izčrpanosti staležev.

Sklepna ugotovitev

Ribolov je sam po sebi tvegana dejavnost, nenazadnje zaradi spremenljivosti morskih ekosistemov. Toda nenehni prelov v zadnjih desetletjih je povzročil izčrpanost staležev, manjši ulov in višje stroške ulova. Zaradi tega so bili ribiči izpostavljeni nepotrebnim tveganjem in so jih bremenili nepotrebni stroški, izpad pa se je moral nadomestiti z uvoženimi ali gojenimi ribami.

To stanje je mogoče in ga je tudi treba izboljšati. Komisija bo prevzela odgovornost za pripravo dobro premišljenih predlogov, ki temeljijo na najboljšem razpoložljivem znanstvenem nasvetu in obsežnem posvetovanju z zadevnimi interesnimi skupinami. Države članice in ribiški sektor vabi, da se pridružijo temu postopku. Izpolnjevanje obveznosti, prevzetih na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju, bo v ribiškemu sektorju omogočilo, da deluje z varnejšo, manj tvegano in donosnejšo industrijo.

PRILOGA A Izvleček iz Izvedbenega načrta, sprejetega na svetovnem vrhu o trajnostnem razvoju v Johannesburgu leta 2002

31. Za dosego trajnostnega ribolova so na vseh ravneh potrebni naslednji ukrepi:

(a) ohranjati in obnavljati staleže do stopenj, ki omogočajo največji trajnostni donos, s čimer bi te cilje čim hitreje dosegli za izčrpanostljene staleže, po možnosti najkasneje do leta 2015;

(b) ratificirati ali pristopiti k ustreznim sporazumom o ribolovu Združenih narodov in, kadar je to primerno, z njimi povezanim regionalnim sporazumom o ribolovu ali ribolovnim režimom, ter jih učinkovito uporabljati, ob upoštevanju zlasti Sporazuma o izvajanju določb Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu z dne 10. decembra 1982 v zvezi z ohranjanjem in upravljanjem čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib ter Sporazuma iz leta 1993 o spodbujanju ribiških plovil, da upoštevajo mednarodne ukrepe za ohranjanje in ravnanje na odprtem morju;

(c) uporabljati Kodeks odgovornega ribištva iz leta 1995, ob upoštevanju posebnih zahtev držav v razvoju iz člena 5 Kodeksa in ustreznih mednarodnih akcijskih načrtov in tehničnih smernic Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo;

(d) nujno pripraviti in izvajati nacionalne in, kadar je to primerno, regionalne akcijske načrte, za uveljavitev mednarodnih akcijskih načrtov Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo, zlasti Mednarodnega akcijskega načrta za upravljanje ribolovne zmogljivosti do leta 2005 in Mednarodnega akcijskega načrta za preprečevanje, ugotavljanje in eliminacijo nelegalnega, neprijavljenega in nereguliranega ribolova, do leta 2004. Vzpostaviti učinkovito spremljanje, poročanje in izvrševanje ter nadzor ribiških plovil, tudi s strani držav zastave, za uresničevanje Mednarodnega akcijskega načrta za preprečevanje, ugotavljanje in eliminacijo nelegalnega, neprijavljenega in nereguliranega ribolova;

(e) spodbuditi ustrezne regionalne organizacije za upravljanje ribištva, da pri obravnavanju vprašanja dodelitve deleža ribolovnih virov za čezconske staleže in izrazito selivske staleže rib ustrezno upoštevajo pravice, dolžnosti in interese obalnih držav in posebne zahteve držav v razvoju ter določbe Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu in Sporazum o izvajanju določb Konvencije Združenih narodov o pomorskem pravu z dne 10. decembra 1982 v zvezi z ohranjanjem in upravljanjem čezconskih staležev rib in izrazito selivskih staležev rib na odprtem morju in v izključnih ekonomskih conah;

(f) odpraviti subvencije, ki prispevajo k nelegalnemu in nereguliranemu ribolovu, o katerem se ne poroča, in k presežni zmogljivosti, ter dopolniti prizadevanja Svetovne trgovinske organizacije za pojasnitev in izboljšanje pravil subvencioniranja v ribištvu, ob upoštevanju pomembnosti tega sektorja za države v razvoju;

(g) okrepiti skladnost med dajalci in partnerstva med mednarodnimi finančnimi institucijami, dvostranskimi agencijami in drugimi ustreznimi interesnimi skupinami, da bi omogočili državam v razvoju, zlasti najmanj razvitim državam in majhnim otoškim državam v razvoju ter državam z gospodarstvom v prehodu, razvoj nacionalnih, regionalnih in podregionalnih zmogljivosti za infrastrukturo in integrirano upravljanje ter trajnostno izkoriščanje ribolova;

(h) podpreti trajnostni razvoj ribogojstva, tudi malega ribogojstva, saj ima ta vedno večji pomen za varnost preskrbe s hrano in gospodarski razvoj.

[1] COM(2005) 505.

[2] Tehnično ozadje Sporočila Komisije „Zagotovitev trajnosti v ribištvu EU z največjim trajnostnim donosom: strategija za rast in zaposlovanje“. Delovni dokument osebja Komisije, SEC (2006) 868.

[3] To se običajno meri kot letna stopnja ribolovne umrljivosti, ki je količina rib, ujetih v enem letu, deljena s povprečno letno količino ribolovnih staležev v morju. Tehnični izkaz uporabe tega parametra pri izvedbi pristopa največjega trajnostnega donosa je naveden v delovnem dokumentu osebja Komisije, ki spremlja to sporočilo.

[4] Delovni dokument osebja opisuje prednost te metode ulova.

[5] Odstavek 3 člena 20 Uredbe 2371/2002.