Bruselj, 13.10.2004

KOM(2004) 654 končno

2004/0240 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o dostopu do trga pristaniških storitev

(predložena s strani Komisije)

EXPLANATORY MEMORANDUM

1. INTRODUCTION

In the interests of the consumers and of business alike, liberalisation in all transport sectors is explicitly included in the Lisbon Agenda . In fact, in the conclusions of the European Council of Lisbon of 28 March 2000, transport is among the areas where the Commission, the Council and the Member States, each in accordance with their respective powers, were asked to “speed up liberalisation”.

Consequently, on 13 February 2001 the Commission adopted a Communication to the European Parliament and to the Council “Reinforcing Quality Service in Sea Ports: A Key for European Transport” (the so called Ports’ Package). The cornerstone of this Communication was a proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on “Market Access to Port Services”.

This was an ambitious initiative, the principles and basic aims of which were also confirmed by the Commission’s White Paper, later that year.

The proposal has led to an extensive debate, both within the inter-institutional legislative process[1], but also with and between stakeholders.

However, on 20 November 2003, after almost three years of inter-institutional legislative process, at the end of the Conciliation procedure, the European Parliament in Plenary Session rejected the compromise text by 229 votes against, 209 in favour and 16 abstentions.

2. THE NEED TO ESTABLISH A COMMUNITY LEGAL FRAMEWORK.

The Commission believes that the need to establish a Community legal framework for access to the provision of port services remains necessary and has been made even more acute by events which occurred in the last three years.

1. Keep the EU transport sector functioning

The Commission wishes to underline the fact that during the inter-Institutional discussions on its previous legislative initiative, its proposal’s doctrine, philosophy and general principles remained intact. This is proof of the fact that most of the arguments and considerations that have been developed in the 2001 Commission proposal to show the need to establish a Community legal framework for access to the provision of port services are today still valid:

Firstly, the European Council, recognizing the need to fulfil the Lisbon Agenda , has twice (Barcelona 2002 and Brussels 2003) explicitly and repeatedly called upon all Institutions to work towards adoption of the Port Services Directive.

Moreover, transport statistics, projections and trends repeatedly confirm the Commission’s view (expressed in its 2001 White Paper on Transport ) that the most efficient way to tackle the EU’s ever growing transport needs is to transfer more goods and passengers to maritime transport. Thus, congestion on the road network will be reduced and cohesion with peripheral regions increased.

Short Sea Shipping and the Motorways of the Sea have the capacity to absorb most of the freight increase forecast for 2010 (50% more than 1998). This will bring much more business to ports, which need to improve their performance.

2. Completing the Internal Market and creating a level playing field between ports

Under the Treaty the Commission has the right and duty to examine all possibilities allowed to it by the Treaty, in order to advance with the issue of market opening in the provision of port services. This is particularly true now that the EU has been enlarged to 25 Member States, 20 of which have ports!

The EU Treaty’s fundamental freedoms (freedom of establishment, free movement of workers, goods and services) as well as its competition rules apply to this port services sector as well. Some fifty years after the creation of the Community, there still is no specific Community regulatory framework for port services, which almost remain the only transport service sector where problems with the application of these rules, where they arise, have to be dealt with by the Commission on a case by case basis.

This is a market area which is characterised by the complexity and variety of applicable national and other rules and by the heterogeneous nature of the port services and the diversity of the ports (in terms of status, ownership, type of management, size, function and geographical characteristics).

Consequently, the adoption of a Community framework setting down the basic rules applicable in those EU ports would ensure that the competition within and between ports would take place on a level playing field.

A Community framework on port services should not apply to ports of all sizes. Only ports with a total annual maritime traffic volume corresponding to that of "international seaports (category A)" as defined in Decision No 1692/96/EC [2] the Trans-European Transport Network , should be considered. However, Member States have the possibility to decide to apply this Directive to other ports as well.

Two main issues have to be addressed:

- On intra-port competition (competition between providers of a same port service within a port), the efficient provision of services in this market sector is consequently essential for the functioning of the EU’s ports and hence for achieving the EU’s policy outlined above.

Port services are services of a commercial value which are provided against payment to port users in a port and whose payment is not normally included in the charges collected for being allowed to call at or operate in a port. These are the technical-nautical services of pilotage, towage and mooring, all cargo handling operations (including loading and unloading, stevedoring, stowage, transhipment and other intra-terminal transport) and passenger services (including embarkation and disembarkation). They can be provided either inside the port’s area or on waterway access to and from the port.

Appropriate account has to be taken of each port’s specificity and its relevance for the port service providers. This may, in particular, be the case where space and capacity constraints exist in a port or where specific maritime safety, security and environmental considerations exist.

- On inter-port competition (between ports), the Commission shares the view of the two co-legislators (European Parliament and Council) that its financial transparency directive should apply to all ports covered by its legislative proposal and that it is necessary to adopt State Aid Guidelines (an exclusive Commission competence) on the financing of port infrastructure and will act accordingly on both fronts.

3. In full respect of the existing social and labour acquis, while increasing employment in the sector

During the previous legislative debate, it has often been argued that market opening in the port services’ sector would have negative consequences on employment and social issues of its workers, or would endanger the safety and security in ports.

This is not true. The Commission has always stressed the neutrality of its proposal on EU and national rules concerning employment and social matters, including training requirements and professional qualifications, as well as on environmental, safety and security issues. Consequently the proposal would be without prejudice on the application of relevant rules provided that they are compatible with Community law and the international obligations of the Community and the Member State concerned.

Moreover, the shift of additional, new, volumes through ports will undoubtedly create the need for new operations to be established and this will lead to the enhancement of employment in ports.

Finally and in order to enhance the application of the proposed Community legal framework, the Commission wishes to invite Member States to ratify conventions adopted in international organisations, in particular the relevant ILO conventions[3].

3. THE COMMISSION’S PROPOSAL.

The Commission consequently believes that it is still necessary, in the interests of operators, authorities and consumers, to introduce specific and clear rules on access to the port services market which will take account of its unique features.

Therefore, as sole holder of the power of initiative, the Commission brings forward a new proposal for a Directive on market access to port services.

The key philosophy, principles and objectives the Commission wished to attain with its 2001 Communication remain the same. The Commission, however, recognizes the added value of constructive changes brought forward during the previous legislative process, as well as suggestions by stakeholders and interested parties.

As a result, the Commission’s new text is based both on its original 2001 proposal and the 2002 amended proposal, as well as numerous constructive amendments brought forward by the European Parliament’s two Readings, the Council’s Common Position and Conciliation texts.

For example, the following points remain the same as in the past:

- The scope of the Directive , i.e. the thresholds for the ports covered and port services concerned.

(a) For ports, only ports in the TEN Transport category A list are considered (see above point II.2, Article 2).

(b) The services concerned are defined in Article 3.

- The Directive in no way affects the rights and obligations of Member States in respect of the application of their social legislation, including relevant national rules on health, safety and employment of personnel (Article 4).

- The Directive in no way affects the rights and obligations of Member States in respect of law and order, safety and security at ports as well as environmental protection (Article 5).

- The criteria for granting authorisations should be objective, transparent, non-discriminatory, relevant and proportional, and should be made public (Article 7).

- The reasons for introducing a limitation in the number of service providers for one or more port services must be objective. The highest possible number of service providers must be allowed (Article 9).

- The neutrality of the competent authority regarding decisions on limitations in the number of service providers and on selection procedures must be assured (Articles 8 and 9).

- For pilotage the Commission will propose the text which was approved during the conciliation procedure (Article 14).

Pilotage is therefore included in the scope of the Directive and recognized as a service of a commercial nature. However, particular emphasis is put on the key importance of service specificities it is subject to.

These specificities, in particular public service obligations and maritime safety considerations of pilotage, were acknowledged by European Parliament, Council and Commission during the discussion of the original proposal. This is the reason why they considered that authorisations for pilotage can be submitted to particularly strict criteria related with public service obligations and maritime safety; especially this could concern explicit knowledge and capacity of navigability for the local areas of operation. For this purpose, competent authorities may, on a case by case basis, either reserve to themselves, or directly grant an exclusive right to an organisation for the provision of pilotage services in a port. Adoption of port-specific solutions is thus allowed.

It should be noted that, self-handling for pilotage is included in the Directive in the form of Pilotage Exemption Certificates (PECs).

- Transparent accounting for the managing body of the port is required.

The main new elements included in the new Commission proposal are:

- As a general rule, self-handling for cargo & passengers operations may be provided using the land-based personnel of the self-handler.

Use of land-based personnel to carry out self-handling will increase employment in ports, with the local communities the first beneficiaries. Needless to say that this personnel will have to be employed in full respect of the applicable national and Community rules dealing with employment and social issues, following the same general rules and conditions set for all other personnel involved in cargo handling. .

In addition to using land-based personnel, ships providing an authorised regular shipping service in the context of Short Sea Shipping or operating on Motorways of the Sea may, in addition, carry out self-handling using the ship’s regular sea-faring crew.

Authorised regular shipping services, Short Sea Shipping and Motorways of the Sea operations are EU policies whose main aim is to reduce land (road) transport. The latter are defined in Decision no 884/2004/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 200, amending Decision No 1692/96/EC on Community guidelines for the development of the trans-European transport network. The Directive also covers maritime links between ports of the same Member State (cabotage).

The EU is supporting increased recourse to them in various manners, including financing through Community funds. It would thus only be normal to further encourage them through Community legislation.

It should be noted that an authorisation is needed for self-handling. The criteria for granting such authorisations must be the same as those applying to providers of the same or a comparable port service, provided these are relevant. Competent authorities shall grant such authorisations to self-handlers in an efficient and expedient manner. They shall remain in force so long as the self-handler complies with the criteria for granting them.

- Authorisations for service providers become mandatory (Article 7). The Commission wishes in this way to reconcile the need to allow efficient and effective access of competent port service providers with the need to ensure proper management of a port with its inherent constraints as well as to ensure a satisfactory level of professional qualifications.

Within a certain time frame following the entry into force of the Directive all providers of port services in a port have to operate on the basis of an authorisation. The method used for granting the authorisation will determine what will happen in the event of a later limitation in the number of service providers of a port service. (Article 10).

(a) Within a reasonable time frame, authorisations granted prior to the entry into force of the Directive need to be reviewed, since they were not granted in conformity with its rules and stipulations. However, at the same time account has to be taken of legitimate expectations of current service providers. The system will also apply for new authorisations to be granted after the entry into force of the Directive.

The timeframe set is a maximum of 12 months after the latest possible date for transposition of the Directive (12 + 18 months).

The proposed system allows for an authorisation simply to be granted without any further requirements, but it also foresees the possibility for this to be done through a selection procedure (described in Article 11), either if a port authority so decides and/or an existing (or new) service provider so asks.

(b) If and when a limitation in the number of service providers arises:

- the authorisation which has been granted through a selection procedure must remain in force unchanged.

- the authorisation which has been granted without a a selection procedure will have to be terminated and a selection procedure will have to be launched.

- Compensation is foreseen for the existing service provider if he does not win the selection procedure, in full respect of the competition rules of the Treaty.

- Provisions for authorisations which include property and ownership rights in a port are somewhat different, as their specificity has been taken into account.

- Durations of authorisations (Article 12) are still linked to the investment made by the service provider. The time frames proposed are in line with real general depreciation rules applied in the EU.

- The Commission shares the point of view of the two co-legislators (European Parliament and Council) that the issue of inter port (between ports) competition has to be addressed as well. Therefore as already agreed in conciliation:

(a) The text providing for the application of the financial transparency directive to all ports covered by the legislative proposal is included (Article 16).

(b) The State Aid Guidelines text agreed is also included. This provides for State Aid guidelines to be adopted by the Commission within a year after the adoption of the Directive (Article 17).

4. COMMENTARY ON THE ARTICLES.

Article 1 sets out the Directive’s objectives, i.e. freedom to provide and self-handle port services in sea ports for Community providers of port services, subject to certain objective and relevant constraints.

Article 2 sets out the Directive’s scope. It explains, by referring to a definitions Article, what port services are covered and introduces various thresholds for ports to which the Directive would apply.

Article 3 defines key terms, and in particular the port services that the Directive applies to.

Article 4 recalls that the Directive in no way affects the rights and obligations of Member States in respect of the application of their social legislation, including relevant rules on health, safety and employment of personnel.

Article 5 recalls that the Directive in no way affects the rights and obligations of Member States in respect of law and order, safety and security at ports as well as environmental protection.

Article 6 explains that the Directive does not replace any of the obligations to which authorities are already subject as a result of the public procurement Directives 92/50, 93/36, 93/37 and 93/38, as well as regulation 3577/92. In addition, where one of those Directives already requires a contract to be tendered, it will be those Directives rather than the proposed Directive that determine the manner in which this should be done. Paragraph 3 furthermore ensures application of Directives 89/48, 92/51 and 99/42 on mutual recognition of professional education and training, in particular where Member States issue authorisations based on a provider’s professional qualifications.

Article 7 establishes the basic rule that all providers of port services shall operated on the basis of an authorisation granted by the competent authority. This must happen at the latest 12 months after the latest possible date for transposition of the Directive. A system of selection procedure can be used as an option. The conditions for granting an authorisation must be transparent, non-discriminatory, objective, relevant and proportional. They must be made public, as has to be the procedure for obtaining the authorisation. They have to be granted in an efficient and expedient manner. This Article contains a restricted list of criteria on which the authorisation may depend and those criteria may include certain public service obligations. It contains furthermore an obligation for the competent authority to provide adequate training where local knowledge is indispensable for a potential service provider and the right of a service provider to employ the personnel of his choice.

Article 8 describes and defines the selection procedure to be used for granting authorisations. Use of this procedure shall be necessary in cases of limitations of the number of service providers for one or more port services. It also provides for cases when a suitable service provider has not been found through a selection procedure. Finally it ensures the neutrality of the competent authority as a decision making body for the selection procedure for a service in case it also wishes to provide this service. An independent body has to be appointed for these purposes.

Article 9 sets out the transparent rules to be followed where a limitation in the number of service providers in a port becomes necessary. It requires that the highest possible number of service providers must be allowed.

Article 10 defines the rules to be followed in case the number of providers for a port service becomes limited. Notably it introduces a different treatment on the basis of the way the authorisation was granted (with or without selection procedure). The issue of authorisations which include property and ownership rights in a port is addressed.

Article 11 sets out rules to be followed for past and future authorisations for new ports or part of a port.

Article 12 Maximum duration periods are given: The Article introduces the principle of a time limit to authorisations and links its duration to the criterion of investment in assets. The duration varies according to the level of investments made by the service provider and whether the assets in which investments were made are movable or not.

Article 13 sets out that the rules of this Directive equally apply to self-handling. Self-handling for a service can be refused only in exceptional and well defined cases. For authorised regular shipping services in the context of Short Sea Shipping and Motorways of the Sea cargo-handling operations and passenger services, the self handler is allowed to use regular sea-faring crew, on top of land-based personnel. Authorisations for self-handling are mandatory and any criteria set should not be stricter than those set for other providers of the same or a comparable port service. Authorisations have to be provided in an expedient and efficient manner and shall remain in force so long as the self-handler complies with the criteria for granting them. National social, employment and training issues should not be affected. Participation from self-handlers to the cost of the public service obligations for that service is possible.

Article 14 sets out a specific regime for pilotage, because of maritime safety and public service requirements. Self-handling for pilotage is possible. A report by the Member States on measures to improve the effectiveness of pilotage services is foreseen. Self-handling for pilotage is included in the Directive in the form of Pilotage Exemption Certificates (PECs).

Article 15 ensures full transparency of the selection process and requires Member States to establish appeal procedures, including a judicial review.

Article 16 ensures the application of the Commission’s Directive on financial transparency, 80/723 to the ports covered by the Directive and foresees a reporting system on this issue.

Article 17 foresees that the Commission shall adopt State Aid guidelines on the financing of port infrastructure within a year of the entry into force of this Directive.

Article 18 introduces the requirement that service providers must have separate accounts for port service activities.

Article 19 introduces transparent accounting requirements for the managing body of the port.

Article 20 concerns the international status of ports, waterways and maritime zones.

Article 21 lays down obligations of Member States to report on the application of the Directive and of the Commission to draw up a report on the basis of these reports accompanied, where appropriate, by a proposal for a revision.

Article 22 contains Member States’ obligation to implement the Directive.

Article 23 provides for the entry into force of the Directive.

Article 24 contains the addressees of the Directive.

2004/0240 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o dostopu do trga pristaniških storitev

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti člena 80(2),

ob upoštevanju predloga Komisije[4],

ob upoštevanju mnenja Evropskega Ekonomsko-socialnega odbora[5],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[6],

v skladu s postopkom, določenim v členu 251 Pogodbe[7],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Cilj člena 49 Pogodbe je odprava omejitev za prosti pretok storitev v Skupnosti. V skladu s členom 51 Pogodbe je treba omenjeni cilj doseči v okviru skupne prometne politike, med drugim ob upoštevanju pravil socialne zaščite in varstva okolja, določenih v Pogodbi.

(2) Ta cilj je bil dosežen, kar zadeva storitve v pomorskem prometu kot takšne, prek Uredb Sveta (EGS) št. 4055/86 z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami [8] in prek Uredbe Sveta (EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami (pomorska kabotaža) [9] .

(3) Pristaniške storitve so temeljnega pomena za pravilno delovanje pomorskega prometa, saj bistveno prispevajo k učinkoviti uporabi pomorske prometne infrastrukture.

(4) V Zeleni knjigi o morskih pristaniščih in pomorski infrastrukturi, objavljeni decembra 1997, je Komisija naznanila svojo namero, da bo predlagala zakonodajni okvir za dostop na trg pristaniških storitev v pristaniščih v Skupnosti, namenjenih mednarodnemu prometu.

(5) Kot eden izmed ukrepov, ki bodo izboljšali celotno konkurenco v pristaniščih v Skupnosti in med njimi, naj bi pospešen dostop do trga pristaniških storitev na ravni Skupnosti odpravil obstoječe omejitve, ki ovirajo dostop ponudnikom pristaniških storitev in samoizvajalcem, izboljšal kakovost storitev, ki jih nudijo uporabnikom pristanišča, povečal učinkovitost in prožnost, pomagal pri zmanjševanju stroškov in tako prispeval k spodbujanju ladijskega prevoza po morju na kratkih razdaljah in kombiniranega prevoza. Prav tako je treba omogočiti preglednost finančnih razmerij med morskimi pristanišči ali pristaniškimi sistemi ter ponudniki pristaniških storitev na eni strani ter javnimi ustanovami na drugi, vključno z državnim financiranjem.

(6) Državne zakonodaje in praksa so pripeljale do neskladij v postopkih in ustvarile pravno negotovost, kar zadeva pravice ponudnikov pristaniških storitev in dolžnosti pristojnih oblasti. V interesu Skupnosti je torej postaviti pravni okvir, ki bo določil temeljna pravila glede dostopa do trga pristaniških storitev, pravic in dolžnosti sedanjih in bodočih ponudnikov storitev in samoizvajalcev, upravnih organov v pristaniščih kot tudi postopkov odobritve in izbire.

(7) Zakonodaja Skupnosti s področja dostopa do pristaniških storitev ne bi smela izključevati izvajanja drugih pravil Skupnosti, kot so pravila konkurence, vključno s tistimi, povezanimi s storitvami splošnega gospodarskega pomena, zlasti v zvezi z monopolnim položajem.

(8) Da bi dosegli cilj te direktive, ne da bi ob tem manjšim pristaniščem nalagali dodatno breme, ki bi bilo nesorazmerno s pričakovanimi rezultati, se ta direktiva izvaja le v pristaniščih, katerih skupni obseg pomorskega prometa na leto ustreza tistemu na „mednarodnih morskih pristaniščih (kategorija A)“, kot je določeno z Odločbo št. 1692/96/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 1996 o smernicah Skupnosti za razvoj vseevropskega prometnega omrežja[10] , vendar brez vpliva na možno odločitev, da države članice izvajajo direktivo tudi v drugih pristaniščih. Pri določanju obsega skupnega letnega prometa se lahko države članice odločijo, da ne bodo upoštevale prometa v delih pristanišča, ki niso odprti za splošni trgovinski promet.

(9) Države članice prav tako morajo imeti možnost, da iz obsega te direktive izključijo pristanišča visoko sezonskega značaja, če so prepričane, da obstaja ustrezna raven dostopa na trg za pristaniške storitve.

(10) Pristaniški sistem v istem geografskem območju, kot ga določi država članica, je podvržen enakim omejitvam kot posamezno pristanišče, in države članice morajo imeti možnost, da ga za potrebe te direktive obravnavajo enako kot posamezno pristanišče.

(11) Države članice imajo svobodno izbiro modela upravljanja dveh ali več pristanišč v istem geografskem območju, ki bi lahko bila vključena v pristaniški sistem.

(12) Države članice določijo pristojen organ ali več organov za izvajanje te direktive. Ti organi so lahko javni ali zasebni in so lahko odgovorni za eno ali več nalog, ki jih zajema ta direktiva, ter za eno ali več pristanišč.

(13) Ta direktiva ne sme na noben način vplivati na izvajanje nacionalne socialne zakonodaje, vključno s predpisi o zdravju, varnosti in zaposlovanju osebja s strani ponudnikov storitev ali samoizvajalcev.

(14) Ta direktiva ne sme na noben način posegati v pravice in dolžnosti držav članic ali pristojnih organov, ki so jih te določile, ki zadevajo zakon in red, varnost v pristaniščih ter varstvo okolja.

(15) Če je dovoljenje po tej direktivi v obliki pogodbe, ki spada v področje Direktive Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil za storitve [11] , Direktive Sveta 93/36/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil za blago[12], Direktive Sveta 93/37/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov oddaje javnih naročil za gradnje[13] in Direktive Sveta 93/38/EGS z dne 14. junija 1993 o usklajevanju postopkov naročanja naročnikov v vodnem, energetskem, transportnem in telekomunikacijskem sektorju[14], se uporabljajo navedene direktive. Prav tako, če je odobritev po tej direktivi v obliki pogodbe o javnih storitvah, ki spada v področje Uredbe (EGS) št. 3577/92, se uporablja navedena uredba. Kadar je primerno, se uporabljata Direktivi Sveta 89/48/EGS[15] in 92/51/EGS [16] ter Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 1999/42/ES [17] o medsebojnem priznavanju poklicnega izobraževanja in usposabljanja.

(16) Pogodbe o pristaniških storitvah, ki so bile dodeljene na podlagi razpisnega postopka na temelju drugega zakonodajnega instrumenta Skupnosti, ne morejo biti predmet izbirnega postopka v skladu s to direktivo.

(17) V interesu učinkovitega in varnega upravljanja pristanišča morajo države članice od ponudnikov storitev zahtevati, da pridobijo dovoljenja. Merila za odobritev takšnih dovoljenj morajo biti objektivna pregledna nerazlikovalna ustrezna in sorazmerna ter javno objavljena. Pristojne oblasti morajo izdati dovoljenja na učinkovit in primeren način ter v skladu s predpisi iz te direktive.

(18) Za zagotovitev primernega dostopa do ustreznega usposabljanja za prosilce ponudnike storitev, kjer zahtevane tehnične strokovne kvalifikacije vključujejo tudi posebno lokalno znanje ali izkušnje o lokalnih razmerah, lahko države članice ponudnike storitev, ki imajo takšno znanje ali izkušnje, obvežejo k ponudbi ustreznega usposabljanja, kjer je to primerno, proti plačilu.

(19) Ponudniki pristaniških storitev in samoizvajalci imajo pravico zaposliti osebje po lastni izbiri, ob izpolnjevanju ustreznih predpisov, ki zadevajo zaposlovanje, delovne pogoje in druge socialne zadeve kot tudi usposabljanje in poklicno usposobljenost.

(20) Ker pristanišča obsegajo omejena geografska območja, je lahko dostop do trga v določenih primerih odvisen od omejitev, povezanih s prostorom ali zmogljivostjo, skrbi glede varnosti, povezane s prometom, ali zahtev v skladu z okoljevarstvenimi predpisi. V takšnih primerih in za zagotovitev popolne učinkovitosti pristanišča, utegne biti potrebno omejiti število pooblaščenih ponudnikov pristaniških storitev, ob tem pa spoštovati obveznosti javnih storitev ponudnika ali organa upravljanja kot tudi okoljevarstvene predpise. Merila za kakršno koli omejitev morajo biti objektivna pregledna nerazlikovalna ustrezna in sorazmerna.

(21) V primerih, ko pristojni organ, v skladu z objavljeno razvojno politiko pristanišča, določi razpon trgovinskih dejavnosti, ki se izvajajo v pristanišču ali delu pristanišča, se to ne šteje kot omejitev števila ponudnikov storitev.

(22) V primeru omejitve števila ponudnikov storitev mora biti to število najvišje možno, glede na okoliščine. Ponudnike storitev mora izbrati pristojen organ v preglednem objektivnem odprtem in poštenem izbirnem postopku z nerazlikovalnimi pravili.

(23) Za zagotovitev odprtosti in preglednosti mora biti izbirni postopek dostopen vsem sektorjem, ki jih zadeva, prav tako mora biti zainteresiranim strankam dostavljena vsa dokumentacija v celoti. Odločitev, ki izhaja iz izbirnega postopka, mora biti prav tako objavljena.

(24) Trenutne razmere v pristaniščih Skupnosti, z velikim številom dovoljenj, izbirnih metod in rokov ter potreba po pravni gotovosti zahtevajo poseben časovni okvir za izdajo dovoljenj vsem obstoječim ponudnikom storitev. Po preteku tega roka morajo biti vsa dovoljenja izdana v skladu s to direktivo.

(25) Če pristaniške oblasti tako določijo ali če tako zahteva obstoječi ponudnik storitev, je treba za izdajo dovoljenja opraviti izbirni postopek.

(26) Če se pojavijo omejitve po začetku veljavnosti te direktive, se dovoljenja, ki niso bila izdana prek razpisa, razveljavijo in se opravi izbirni postopek.

(27) Države članice določijo predpise, po katerih obstoječi ponudnik storitev, ki ni bil izbran v izbirnem postopku, od novoizbranega ponudnika prejme nadomestilo za svoje prejšnje naložbe, ki še niso bile v celoti amortizirane in ki jih novi ponudnik prevzame, ob upoštevanju celotne gospodarske bilance storitev, opravljenih v prejšnjem obdobju, v skladu z jasnimi in predhodno določenimi merili.

(28) Nujno je treba zagotoviti, da se odločitve in postopkovni ukrepi iz te direktive sprejmejo ali nameravajo sprejeti na temelju načel preglednosti in nerazlikovanja. Zato mora biti vsaka odločitev o omejitvah ali odobritev nadzora takšne odločitve, če je pristojni organ, ki odloča o omejitvah glede ene ali več pristaniških storitev v pristanišču, tudi sam ponudnik enake ali podobne storitve v tem pristanišču, zaupana drugemu in neodvisnemu pristojnemu telesu.

(29) Upravni organ pristanišča ne sme razlikovati med ponudniki storitev. Posebej se je treba izogibati kakršnemu koli razlikovanju v prid podjetju ali organu, v katerem ima svoj interes.

(30) V primeru, da po opravljenem izbirnem postopku ni bil določen noben ustrezen ponudnik storitev, mora upravni organ pristanišča dobiti možnost, da omenjeno storitev za določen čas zagotavlja samo, če izpolnjuje kriterije, določene za izdajo dovoljenja in se drži meril preglednosti, kot jih določa ta direktiva. Po preteku tega roka je treba začeti novi izbirni postopek. Upravni organ pristanišča prejme od novoizbranega ponudnika storitev nadomestilo za svoje prejšnje naložbe, ki jih je opravil in ki še niso bile v celoti amortizirane in ki jih novoizbrani ponudnik storitev prevzame, ob upoštevanju celotne gospodarske bilance storitev, opravljenih v prejšnjem obdobju, v skladu z jasnimi in predhodno določenimi merili.

(31) Izdana dovoljenja morajo biti časovno omejena, vendar za obdobje, ki omogoča normalno amortizacijo in povrnitev naložb. Ob določitvi datuma poteka veljavnosti dovoljenja za promet je smiselno upoštevati, ali je moral ponudnik storitev vlagati v premoženje in če je, ali gre za premično premoženje.

(32) Naložbe v primerljiva premična kapitalska sredstva, kot so kontejnerski mostovi, mostni žerjavi, samorazkladalni mostovi in posebni vlačilci, je treba obravnavati enako kot naložbe v nepremična sredstva.

(33) Države članice lahko določijo postopek, ki ponudniku storitev, ki namerava vlagati ali nepreklicno znatno vlaga v nepremična sredstva v obdobju desetih let pred potekom obstoječega dovoljenja ter lahko dokaže, da bodo te naložbe izboljšale celotno učinkovitost zadevne storitve, omogoči, da od pristojnega organa zahteva, da začne izbirni postopek za novo izdajo dovoljenja v skladu s členom 8, še preden zadevno dovoljenje poteče.

(34) Kjer koli je mogoče, mora biti dovoljeno samoizvajanje v skladu s pogoji, določenimi s to direktivo, merila, določena za samoizvajalce, pa morajo biti enaka kot tista, ki veljajo za ponudnike pristaniških storitev za opravljanje enakih ali primerljivih vrst storitev.

(35) Kar zadeva manipulacijo s tovorom ter potniške storitve za odobren linijski ladijski promet, ki se izvajaj v sklopu dejavnosti ladijskih prevozov po morju na kratkih razdaljah in morskih avtocestah[18], bi morale države članice priznati pravico podjetij do samoizvajanja storitev, pri čemer poleg osebja na kopnem uporabljajo tudi redno ladijsko posadko. Samoizvajanje mora biti predhodno odobreno v skladu z merili, povezanimi med drugim z zaposlovanjem, poklicnimi kvalifikacijami in socialnimi ter okoljevarstvenimi zadevami. Pristojne oblasti morajo dovoljenja za samoizvajanje izdajati na učinkovit in primeren način. Dovoljenja, izdana samoizvajalcem, ostanejo v veljavi tako dolgo, dokler samoizvajalec izpolnjuje merila, na podlagi katerih mu je bilo dovoljenje izdano.

(36) Samoizvajanje ne sme ovirati celotne učinkovitosti pristaniških dejavnosti ali zmanjševati standardov za zdravje pri delu, socialnih in varnostnih standardov ali ravni usposobljenosti v primerjavi s tistimi, ki veljajo za obstoječe osebje.

(37) Posebni pomen pilotažnih storitev za varnost pomorskega prometa in s tem za varstvo okolja na posebej občutljivih območjih zahteva izvajanje posebnih pravil. Države članice morajo poročati o napredku pri zagotavljanju večje učinkovitosti pilotažnih storitev.

(38) V tem kontekstu mora biti pristojnim oblastem dovoljeno priznati obvezujočo naravo pilotažnih in drugih tehnično-navtičnih storitev.

(39) Izvzetje iz obvezne pilotaže ali izvzetje določenih kategorij plovil iz obvezne pilotaže, po možnosti prek potrdil o oprostitvi pilotaže, bi prav tako moralo sestavljati samoizvajanje. Če je za takšne izjeme potrebno posebno dovoljenje, morajo biti pogoji zanj primerni objektivni pregledni in nerazlikovalni.

(40) Izposoja opreme ne pomeni pristaniške storitve. Vendar kljub temu mora upoštevati načela preglednosti in nerazlikovanja.

(41) Upravnim organi pristanišč, za katere velja ta direktiva in ki delujejo tudi kot ponudniki storitev, je treba naložiti obveznost, da račune za dejavnosti, opravljene v vlogi upravnega organa, vodijo ločeno od tistih, opravljenih na konkurenčni osnovi.

(42) Zahteva po ločenih računih za vsako odobreno pristaniško storitev mora veljati tudi za vsa podjetja, ki so bila izbrana za opravljanje takšnih storitev.

(43) Obstajati morajo pritožbeni postopki zoper odločbe pristojnih organov.

(44) Ta direktiva na noben način ne sme posegati v pravice in obveznosti držav članic glede mednarodnega statusa pristanišč, vodnih poti ali pomorskih območij.

(45) Pomembno je zagotoviti, da bo ta direktiva spodbudila razvoj novih pristanišč in pristaniških zmogljivosti. Za vsako naložbo s strani poslovnega subjekta v skladu z državnimi predpisi za pridobitev premoženja bi moralo veljati, da je bila splošno dostopna.

(46) Ta direktiva ne bi smela zahtevati od držav članic nobene dejavnosti, ki bi predstavljala odvzem premoženja ali motenje premoženja v nasprotju s splošnimi načeli zakonodaje Skupnosti, razen če sta tovrsten odvzem ali motenje upravičena v skladu s takšnimi splošnimi načeli, ter se od pooblaščenega ali izbranega ponudnika storitev lahko zahteva plačilo nadomestila za odvzem ali motenje v skladu s temi splošnimi načeli.

(47) Ta direktiva ne posega v uporabo pravil Pogodbe. Še posebej mora Komisija tudi v prihodnje zagotavljati skladnost s temi pravili, kadar je to potrebno, z uporabo vseh pristojnosti, ki so ji dodeljene po členu 86 Pogodbe.

(48) Na osnovi poročil držav članic o izvajanju te direktive mora Komisija pripraviti oceno ter, po potrebi, skupaj s predlogom za revizijo direktive. Komisija mora prav tako oceniti usposabljanje, poklicne kvalifikacije in socialne razmere osebja, ki manipulira s tovorom v pristaniščih kot tudi prevladujoče pogoje za samoizvajanje.

(49) Ker cilja ukrepa, ki ga je treba izvesti, to je dostop do trga pristaniških storitev za vsako fizično ali pravno osebo s sedežem v Skupnosti, države članice ne morejo zadovoljivo doseči zaradi obsežnosti ukrepa in je lažje dosegljiv na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načeli subsidiarnosti, kot to določa člen 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti, kot je določeno v navedenem členu, ta direktiva ne določa več, kot je nujno potrebno za dosego tega cilja –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

Člen 1 Cilj

1. Svoboda zagotavljanja pristaniških storitev v morskih pristaniščih velja za ponudnike storitev Skupnosti po določbah, navedenih v tej direktivi.

2. Svoboda zagotavljanja pristaniških storitev je lahko odvisna od omejitev v pristaniškem sistemu ali pristanišču, ki zadevajo prostor ali zmogljivost, varnost v pomorskem prometu, varnost ali razvojno politiko določenega pristanišča, zahteve glede varnosti, varstva okolja ter obveznosti iz opravljanja javnih storitev. Storitve, ki se nanašajo na dostop po vodni poti v pristanišče oziroma pristaniški sistem ali iz njega so prav tako lahko predmet posebnih varnostnih omejitev.

3. Ponudniki pristaniških storitev in samoizvajalci imajo nerazlikovalni dostop do pristaniške splošno dostopne infrastrukture v obsegu, potrebnem za izvajanje dejavnosti.

Člen 2Obseg

1. Ta direktiva velja za opravljanje pristaniških storitev, določenih v členu 3, ki se jih za uporabnike pristanišča zagotavlja proti plačilu.

2. Ta direktiva velja za vsa morska pristanišča ali pristaniške sisteme, locirane na ozemlju države članice, ki so odprti za splošni trgovinski pomorski promet, pod pogojem, da povprečni letni promet posameznega pristanišča v zadnjih treh letih ni manjši od 1,5 milijona ton tovora in/ali 200.000 potnikov.

V ta namen in če je to primerno se lahko države članice odločijo, da prometa v delih pristanišča, ki niso odprti za javni trgovinski promet, ne bodo upoštevale

3. Če pristanišče dosega le enega od dveh pragov prometa, navedenih v odstavku 2, se ta direktiva uporablja samo za dosežen prag.

4. Države članice lahko to direktivo uporabljajo tudi v drugih pristaniščih.

5. Države članice lahko iz obsega te direktive izvzamejo pristanišča visokosezonskega značaja pod pogojem, da so zadovoljne z zagotovljeno ustrezno ravnijo dostopa do trga pristaniških storitev.

Seznam teh pristaniščih je treba redno preverjati, prvič v petih letih po začetku veljavnosti te direktive, nato pa vsaka tri leta, o vsaki spremembi se Komisijo uradno obvesti.

6. Komisija v Uradnem listu Evropske unije na osnovi podatkov, ki jih dobi od držav članic, objavi seznam pristanišč in pristaniških sistemov iz tega člena. Seznam je prvič objavljen v treh mesecih po začetku veljavnosti te direktive, nato pa vsako leto.

7. Države članice lahko zahtevajo, da se plovila, ki se jih načeloma uporablja za opravljanje pristaniških dejavnosti, registrirajo v državi članici ter da plujejo pod njeno zastavo.

8. Države članice lahko iz obsega te direktive izvzamejo storitve, za katere se uporablja člen 296 Pogodbe, ki veljajo za tajne ali katerih izvajanje spremljajo posebni varnostni ukrepi v skladu z zakoni in drugimi predpisi, ki veljajo v zadevni državi članici, ali kadar se to zahteva zaradi zaščite osnovnih interesov varnosti države članice.

Člen 3 Opredelitve

Posamezni pojmi v tej direktivi imajo naslednji pomen:

1. „morsko pristanišče“ ali „pristanišče“ je območje kopna in vode, kjer dela in oprema načeloma omogočajo sprejem ladij, njihovo natovarjanje ali iztovarjanje, skladiščenje blaga, sprejem in dostavo tega blaga ter vkrcanje ali izkrcanje potnikov;

2. „dostop po vodi v pristanišče ali iz njega“ pomeni dostop po vodni poti v pristanišče z odprtega morja in obratno, kot so plovne poti, reke, kanali in fjordi;

3. „pristaniški sistem“ pomeni dve ali več pristanišč v istem geografskem območju, s katerim upravlja en upravni organ;

4. „pristanišče visokosezonskega značaja“ je vsako pristanišče, ki 50 % letnega obsega celotnega pomorskega prometa v zadnjih treh letih doseže v treh zaporednih mesecih;

5. „upravni organ pristanišča“ ali „pristaniška oblast“ (v nadaljnjem besedilu „upravni organ pristanišča“) je organ, ki ima bodisi skupaj z drugimi dejavnostmi ali pa ne po nacionalnem zakonu ali predpisih za cilj upravo in upravljanje pristaniških infrastruktur in usklajevanje ter, kadar je to primerno, nadzor dejavnosti izvajalcev, prisotnih v zadevnem pristanišču oziroma pristaniškem sistemu. Lahko ga sestavlja več ločenih organov ali pa je odgovoren za več kot eno pristanišče;

6. „pristaniške storitve“ so tehnično-navtične storitve pilotaže (znotraj omejitev po členu 14), vleka in privez; vse operacije, povezane z manipulacijo s tovorom (vključno z nakladanjem in iztovarjanjem, prekladanjem, natovarjanjem, pretovarjanjem in drugim medterminalskim transportom) ter potniške storitve (vključno z vkrcanjem in izkrcanjem). Zagotovljene so znotraj območja pristanišča ali v dostopu po vodi v pristanišče ali pristaniški sistem oziroma iz njega, ki ga zajema ta direktiva;

7. „ponudnik pristaniških storitev“ ali „ponudnik storitev“ je vsaka fizična ali pravna oseba, ki proti plačilu zagotavlja ali želi zagotavljati eno ali več kategorij pristaniških storitev ;

8. „zahteve za javne storitve“ pomenijo zahteve, ki jih je sprejel pristojni organ, da bi zagotovil ustrezno zagotavljanje določenih kategorij pristaniških storitev;

9. „samoizvajanje“ pomeni položaj, v katerem podjetje (samoizvajalec), ki bi običajno lahko kupilo pristaniške storitve, zagotovi zase, pri čemer uporablja lastno osebje na kopnem, razen položaja, predvidenega v členu 13.2, in lastno opremo, eno ali več kategorij pristaniških storitev v skladu z merili, določenimi s to direktivo;

10. „osebje na kopnem“ pomeni osebje, zaposleno s strani samoizvajalca, ki ni član ladijske posadke;

11. „potrdilo o oprostitvi pilotaže“ pomeni dokument, ki ga izda pristojni organ, s katerim je odobrena oprostitev obvezne pilotaže ali njena sprememba;

12. „dovoljenje“ pomeni vsako dovoljenje, vključno s pogodbo, fizični ali pravni osebi za opravljanje ene ali več kategorij pristaniških storitev ali samoizvajanje;

13. „omejitev števila ponudnikov“ pomeni položaj, v katerem pristojni organ ponudniku, ki izpolnjuje merila za izdajo, določena v členu 7, ne dovoli opravljanja ene ali več kategorij storitev. To lahko stori samo zaradi razlogov ali omejitev, povezanih z razpoložljivim prostorom, zmogljivostjo, varnostjo ali zahtevami, ki izhajajo iz okoljevarstvenih predpisov.

14. „Odobren ladijski linijski prevoz “ je redni linijski prevoz po morju na kratkih razdaljah, ki poteka izključno med pristanišči v carinskem območju Skupnosti. Linijski prevoz ne sme prihajati iz pristanišča zunaj Skupnosti (npr. iz tretje države) ali iz prostega območja pristanišča (ki je ponavadi ograjeno) ali biti tja namenjen ali tam pristati.

15. „Pristojni organ ali organi oblasti“ je organ, ki ga določijo države članice, ki skupaj z drugimi dejavnostmi ali pa ne po nacionalni zakonodaji ali predpisih skrbi za izvajanje te direktive. Lahko je sestavljen iz več ločenih organov ali pa je pristojen za več kot eno pristanišče.

Člen 4Socialna zaščita

Ta direktiva na noben način ne sme posegati v socialno zakonodajo držav članic, vključno z zadevnimi nacionalnimi predpisi glede zdravja, varnosti in zaposlovanja osebja. Socialni standardi ne smejo biti nižji od tistih, določenih z ustrezno zakonodajo Skupnosti.

Člen 5Varnost, varovanje in varstvo okolja

Ta direktiva na noben način ne sme posegati v pravice in obveznosti držav članic ali pristojnih organov, ki so jih imenovale, glede zakona in reda, varnosti in varovanja v pristaniščih ter varstva okolja.

Člen 6Druga zakonodaja

1. Ta direktiva ne sme posegati v obveznosti pristojnih oblasti, ki izhajajo iz Direktive 92/50/EGS, Direktive 93/36/EGS, Direktive 93/37/EGS in Direktive 93/38/EGS.

Ta direktiva prav tako ne sme posegati v pogodbe o izvajanju gospodarske javne službe, sklenjene na podlagi Uredbe (EGS) št. 3577/92.

2. Kjer katera izmed direktiv iz odstavka 1 predpisuje obvezen razpis za pogodbo o nudenju storitev, členi 11, 17 in 21(1) in (2) te direktive ne veljajo za oddajo navedenega naročila.

3. Ta direktiva ne bo posegla, kjer je to primerno, v obveznosti pristojnih oblasti, ki izhajajo iz Direktiv 89/48/EGS, 92/51/EGS in 1999/42/ES o vzajemnem priznavanju poklicnega izobraževanja in usposabljanja med državami članicami.

Člen 7 Dovoljenje

1. Najkasneje 18 mesecev od datuma, predvidenega v členu 22, morajo ponudniki pristaniških storitev delovati na podlagi dovoljenja, ki ga izda pristojni organ, v okviru maksimalnih trajanj dovoljenja, predvidenih v členu 12.

2. Če se pristojni organ tako odloči ali če obstoječi ali novi morebitni ponudnik storitev tako zahteva, za izdajo dovoljenja velja postopek, določen v členu 8.

3. Merila za izdajo dovoljenj s strani pristojnega organa morajo biti pregledna nerazlikovalna objektivna ustrezna in sorazmerna. Kjer je to primerno, se merila nanašajo na:

(a) poklicne kvalifikacije ponudnika storitev in njegovega osebja, njegovo trdno finančno situacijo in zadostno zavarovalno kritje,

(b) pomorsko varnost ali varnost in varovanje pristanišča ali dostopa vanj, dostopa do inštalacij, opreme in ljudi,

(c) usklajenost z zaposlitvenimi in socialnimi predpisi, vključno s tistimi iz kolektivnih pogodb, pod pogojem, da so ti v skladu z zakonodajo Skupnosti,

(d) usklajenost z lokalnimi, nacionalnimi in mednarodnimi okoljevarstvenimi zahtevami,

(e) razvojno politiko pristanišča.

Dovoljenje lahko vključuje zahteve za javne storitve, povezane z varnostjo, regularnostjo, stalnostjo, kakovostjo in ceno ter pogoje, pod katerimi se to storitev lahko zagotavlja.

4. Merila iz odstavka 3 so javna in ponudniki pristaniških storitev so vnaprej obveščeni o postopku za pridobitev dovoljenja. Ta zahteva prav tako velja, če dovoljenje povezuje opravljanje storitve z naložbami v nepremično premoženje.

5. Države članice lahko sprejmejo predpise o dostopu do opravljanja dejavnosti in glede spričeval o usposobljenosti, ki se jih pridobi s preizkusom.

Poleg tega, kjer zahtevane tehnične strokovne kvalifikacije vključujejo posebno lokalno znanje ali izkušnje o lokalnih razmerah, države članice zagotovijo primeren dostop do ustreznega usposabljanja pod preglednimi in nerazlikovalnimi pogoji in, kjer je to primerno, proti plačilu.

6. Ponudnik pristaniških storitev, ki opravlja storitve, urejene z dovoljenjem, ima pravico zaposliti osebje po lastni izbiri, pod pogojem, da izpolnjuje merila, določena v skladu z odstavkom 3 in z zakonodajo države članice, v kateri zadevno storitev opravlja, pod pogojem, da je ta zakonodaja združljiva s pravom Skupnosti.

7. Pristojni organ spremeni ali prekliče dovoljenje, kjer merila iz odstavka 3 v večji meri niso upoštevana ali niso več upoštevana ali kjer socialna zakonodaja države članice omenjenih meril sploh ne upošteva ali pa jih ne upošteva več.

Člen 8Postopek izdaje dovoljenj

1. Kadar koli se sklicuje na ta člen, mora pristojni organ sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev preglednega in objektivnega izbirnega postopka ob uporabi sorazmernih nerazlikovalnih in ustreznih meril.

2. Pristojni organ za splošno informacijo zadevnih sektorjev v Skupnosti javno objavi povabilo zainteresiranim strankam k udeležbi v izbirnem postopku.

Povabilo se objavi v Uradnem listu Evropske unije za dovoljenja v zvezi s členom 12(2)(ž) ter na kakršen koli primeren način, ki zagotavlja, da bodo potrebni podatki pravočasno dostopni kateri koli osebi, zainteresirani za postopek, za vsa druga dovoljenja.

3. Pristojni organ zagotovi, da zainteresirane stranke, ki jo zahtevajo, prejmejo popolno dokumentacijo. Dokumentacija, poslana morebitnim ponudnikom, vsebuje najmanj naslednje elemente:

(a) merila za izdajo dovoljenja v skladu s členom 7(3) kot tudi izbirna merila, ki določajo minimalne zahteve pristojnega organa;

(b) dodelitvena merila, ki določajo izhodišča, na osnovi katerih bo pristojni organ izbral med predlogi, ki izpolnjujejo izbirna merila;

(c) urejevalna in organizacijska merila za zagotavljanje storitve, vključno z zahtevami, ki jih bo urejalo dovoljenje, ter identifikacijo opredmetenih in neopredmentenih sredstev, ki bodo dana na voljo izbranemu ponudniku storitev, skupaj z ustreznimi pogoji in pravili izvajanja;

(d) kazni in ukinitvene pogoje v primeru neupoštevanja meril ter

(e) rok veljavnosti dovoljenja.

4. Postopek zagotavlja časovni presledek najmanj 52 dni med začetkom razpisa za predloge in zadnjim dnem za njihovo prejetje.

5. Pristojni organ za vsak postopek javno objavi odločitev, ki izhaja iz izbirnega postopka.

6. Kjer po opravljenem izbirnem postopku za izdajo dovoljenja ni bil izbran noben ustrezen ponudnik storitev za posebno pristaniško storitev, lahko upravni organ pristanišča pod pogoji iz člena 19 sam prevzame zagotavljanje te storitve za obdobje, ki ne sme biti daljše od petih let, ki mu sledi novi izbirni postopek za izdajo dovoljenja. Upravni organ pristanišča prejme od novoizbranega ponudnika storitev nadomestilo za vse pomembne naložbe iz tega obdobja, ki še niso bile v celoti amortizirane in ki jih novoizbrani ponudnik storitev prevzame, ob upoštevanju celotne gospodarske bilance storitev, opravljenih v prejšnjem obdobju, v skladu z jasnimi in predhodno določenimi merili.

7. Kjer je pristojni organ, ki opravlja izbirni postopek za eno ali več pristaniških storitev v določenem pristanišču, tudi sam ponudnik enakih ali podobnih storitev ali to želi postati ali pa ima neposreden ali posreden nadzor nad ponudnikom ali morebitnim ponudnikom enake ali podobne storitve v navedenem pristanišču, države članice določijo drug in neodvisen pristojni organ in mu zaupajo izbirni postopek ali odobritev ali nadzor takšnega postopka.

8. Kjer dovoljenje, kot rezultat izbirnega postopka, prevzame drugi ponudnik storitev, to ne vpliva na ustrezne predpise o pogojih zaposlovanja osebja prejšnjega ponudnika storitev. Socialni standardi ne smejo biti nižji od tistih iz veljavne zakonodaje Skupnosti.

Člen 9Omejitve števila ponudnikov ene ali več pristaniških storitev

1. Države članice zagotovijo, da pristojni organ v primeru omejitve števila ponudnikov:

(a) obvesti zainteresirane stranke o kategoriji ali kategorijah pristaniških storitev in, kjer je to primerno, o posebnem delu pristanišča, za katero veljajo omejitve, kot tudi o razlogih za takšne omejitve;

(b) dovoli najvišje možno število ponudnikov storitev glede na dane okoliščine.

2. Pristojni organ lahko, če je to primerno, določi razpon trgovinskih dejavnosti, ki se izvajajo v pristanišču ali v delih pristanišča, še zlasti kategorij tovora, s katerim se bo manipuliralo, ter kraj ali zmogljivosti v pristanišču za opravljanje takšnih dejavnosti skladno z objavljeno razvojno politiko pristanišča, ne da bi to predstavljalo omejitev števila ponudnikov.

3. Kjer je pristojni organ, ki odloča o omejitvah v zvezi z eno ali več pristaniškimi storitvami v določenem pristanišču, tudi sam ponudnik enake ali podobne storitve ali storitev ali pa ima neposredni ali posredni nadzor nad ponudnikom enake ali podobne storitve ali storitev v tem pristanišču, države članice določijo drugo in neodvisno pristojno telo in mu zaupajo odločitev o omejitvah ali pa odobritev ali odobritev ali nadzor nad takšno odločitvijo.

Člen 10Izdaja dovoljenj

1. Kjer se omejitve pojavijo po datumu, določenem v členu 7(1), za eno ali več pristaniških storitev, in je izpolnjen pogoj, določen v členu 7(2), ostanejo vsa obstoječa dovoljenja za to storitev ali storitve v času, ko se omejitve pojavijo, v veljavi do svojega preteka.

2. Kjer se omejitve pojavijo po datumu, določenem v členu 7(1), za eno ali več pristaniških storitev, pogoj, določen v členu 7(2) pa ni izpolnjen, se vsa obstoječa dovoljenja za to storitev ali storitve v času, ko se te omejitve pojavijo, ukinejo. Postopek iz člena 8 se začne v šestih mesecih od datuma, ko se je omejitev pojavila.

Države članice sprejmejo predpise, po katerih obstoječi ponudnik storitev, ki ni bil izbran, po tem členu od novoizbranega ponudnika prejme nadomestilo za tiste prejšnje naložbe, ki še niso bile v celoti amortizirane in ki jih novi ponudnik prevzame, ob upoštevanju celotne gospodarske bilance storitev, opravljenih v prejšnjem obdobju, v skladu z jasnimi in predhodno določenimi merili.

3. Obstoječa dovoljenja, vključno s pravicami, ki izhajajo iz lastništva nad pristaniščem ali premoženjem v pristanišču, lahko nespremenjena veljajo po datumu, določenem v členu 7(1). V tem primeru določbe iz člena 12 ne veljajo.

Če se omejitve vendarle pojavijo po datumu, določenem v členu 7(1), za eno ali več pristaniških storitev, obstoječa dovoljenja za to storitev ali te storitve v trenutku, ko se omejitve pojavijo, kar vključujejo pravice, ki izhajajo iz lastništva nad pristaniščem ali premoženjem v pristanišču, ostanejo nespremenjena v veljavi vse do svojega preteka, vendar v okviru časovnih rokov, določenih v členu 12, od datuma, določenega v členu 7.1.

Člen 11Nova pristanišča ali novi deli pristanišča

1. Vlagatelju ali vlagateljem, ki so komercialno financirali in skupno zgradili novo pristanišče ali novi del pristanišča, vključno z osnovno infrastrukturo, pred datumom, določenim v členu 7(1), in ki želijo zagotavljati pristaniške storitve, pri tem so izključene tehnično-navtične storitve, kot je opredeljeno v členu 3.6, se izda ustrezno dovoljenje v obdobjih, določenih v členu 12, ki se štejejo od datuma, določenega v členu 7.1.

2. V primeru, da se omejitve pojavijo po datumu, določenem v členu 7.1, za eno ali več pristaniških storitev, in pod pogojem, da je bila priložnost za naložbe na splošno dostopna, ostanejo vsa dovoljenja za to storitev ali storitve v trenutku, ko se omejitve pojavijo, v veljavi do svojega preteka.

Kjer je po datumu, določenem v členu 7(1), odločitev o gradnji novega pristanišča ali novega dela pristanišča odvisna od vzporedne odločitve bodočega ponudnika storitev, da se bo nepreklicno obvezal za znatne naložbe v tem novem pristanišču ali novem delu pristanišča, vključno z osnovno infrastrukturo, se dovoljenja izdajo za določen čas v skladu z določbami iz člena 12 brez dodatnih zahtev do navedenega bodočega ponudnika storitev.

3. V primeru kasnejše omejitve števila ponudnikov ene ali več pristaniških storitev vsa obstoječa dovoljenja za to storitev ali storitve v trenutku, ko se omejitve pojavijo, ostanejo v veljavi, do svojega preteka, pod pogojem, da je bila priložnost za naložbe na splošno dostopna.

4. Tehnično-navtične storitve, kot opredeljene v členu 3.6, so izvzete z določbami tega člena.

Člen 12Trajanje

Dovoljenja so izdana za določen čas ter za obnovljivo obdobje, določeno v skladu z naslednjimi merili:

1. V primerih, ko ni naložb, ki jih pristojni organ ima za pomembne za zagotavljanje storitev, se izda dovoljenje s trajanjem največ osem let.

2. V primerih, ko naložbe, za katere pristojni organ oceni, da so pomembne, vsebujejo:

(a) premičnine, se dovoljenje izda za največ 12 let;

(b) nepremična sredstva in primerljiva premična osnovna sredstva, kot so kontejnerski mostovi, mostni žerjavi, samorazkladalni mostovi in posebni vlačilci, se lahko dovoljenje izda za največ 30 let, ne glede na to, ali se bo njihovo lastništvo spet vrnilo upravnemu organu pristanišča.

Če naložbe ponudnika storitev vključujejo tako premičnine kot nepremična sredstva, najdaljše trajanje veljavnosti dovoljenja ne sme biti daljše od najdaljših obravnavanih obdobij.

3. Države članice lahko uvedejo postopek, ki ponudniku storitev, ki namerava vlagati ali nepreklicno znatno vlaga v nepremična sredstva v obdobju desetih let pred potekom obstoječega dovoljenja in ki lahko dokaže, da bodo tovrstne naložbe pripeljale do izboljšanja celotne učinkovitosti zadevne storitve, omogoči, da od pristojnega organa zahteva, da sproži izbirni postopek, v skladu s členom 8, za novo dovoljenje, še preden obstoječemu dovoljenju poteče veljavnost.

4. Pristojni organ za splošno informacijo zadevnih sektorjev v Skupnosti javno objavi dovoljenja, ki jim bo potekla veljavnost, najmanj šest mesecev pred potekom.

Člen 13Samoizvajanje

1. Države članice v skladu s to direktivo sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi, kadar je to mogoče, dovolijo samoizvajanje.

Države članice zagotovijo, da pristojni organ zavrne samoizvajanje za eno ali več kategorij pristaniških storitev le, če za to obstajajo objektivni razlogi ali omejitve, povezane z razpoložljivim prostorom ali zmogljivostjo, skrbjo za varnost ali zahtevami glede okoljevarstvenih predpisov.

2. Kar zadeva manipulacijo s tovorom in potniške storitve za odobren linijski ladijski prevoz v okviru dejavnosti ladijskih prevozov po morju na kratkih razdaljah in morskih avtocestah[19], države članice priznajo pravico do samoizvajanje tudi s pomočjo redne ladijske posadke.

3. Za samoizvajanje je potrebno dovoljenje. Merila za takšno dovoljenje morajo biti enaka kot tista za ponudnike enake ali primerljive pristaniške storitve, kot je navedeno v členu 7(3), pod pogojem, da so ustrezne. Pristojni organ mora takšna dovoljenja samoizvajalcev izdati na učinkovit in prikladen način. Dovoljenja ostanejo v veljavi tako dolgo, dokler ponudnik storitev izpolnjuje merila, na podlagi katerih mu je bilo dovoljenje izdano.

4. Ta direktiva ne sme na noben način posegati v izvajanje nacionalnih predpisov, ki zadevajo zahteve za usposabljanje ter poklicne kvalifikacije, zaposlitvene ali socialne zadeve, vključno s kolektivnimi pogodbami, pod pogojem, da so te v skladu z zakonodajo Skupnosti ter z mednarodnimi obveznostmi Skupnosti in države članice.

5. Če je treba za samoizvajanje plačati pristojbino kot prispevek k obveznostim iz opravljanja javnih storitev za tehnično-navtične storitve, ki jih samoizvajalci ne zmorejo, se pristojbina določi v skladu z ustreznimi objektivnimi preglednimi in nerazlikovalnimi merili in mora biti sorazmerna stroškom izpolnjevanja obveznosti iz opravljanja javnih storitev.

Člen 14Pilotaže

1. Kar zadeva pilotažne storitve, lahko države članice podvržejo izdajo dovoljenja iz člena 7 strogim merilom, povezanim s pomorsko varnostjo in obveznostmi iz opravljanja javnih storitev.

Pristojni organi lahko tudi priznajo obveznost pilotaže in zanjo predpišejo takšna organizacijska pravila, ki se zdijo primerna iz razlogov varnosti ter obveznosti iz opravljanja javnih storitev, vključno z možnostjo, kadar okoliščine v pristanišču ali skupini pristanišč in/ali dostop do njega to zahtevajo, da le-ta omenjeno storitev obdržijo za sebe ali jo tudi neposredno zaupajo, če je to primerno, enemu samemu ponudniku. Še zlasti lahko zahtevajo, da takšno storitev zagotavlja usposobljeno osebje, ki izpolnjuje nepristranske in nerazlikovalne pogoje, določene z nacionalno zakonodajo.

2. Izvzetje iz obvezne pilotaže ali izvzetje določenih kategorij plovil iz obvezne pilotaže, po možnosti s potrdili o oprostitvi pilotaže, sestavlja samoizvajanje. Če je za takšne izjeme potrebno posebno dovoljenje, morajo biti pogoji zanj ustrezni objektivni pregledni in nerazlikovalni..

Države članice o ukrepih za izboljšanje učinkovitosti pilotažnih storitev Komisiji poročajo najkasneje v petih letih od začetka veljavnosti te direktive.

Člen 15Pritožbe

1. Države članice zagotovijo vsaki stranki, ki ima legitimni interes, pravico do pritožbe zoper odločitve ali posamezne ukrepe, ki jih po tej direktivi sprejme pristojni organ ali upravni organ pristanišča.

2. Če je prošnja za opravljanje pristaniških storitev po tej direktivi zavrnjena , mora/-ajo biti prosilec/-lci obveščen/-ni o razlogih, zaradi katerih ni/niso bil/-li izbran/-ni oziroma ni/niso prejel/-li dovoljenja. Razlogi morajo biti objektivni nerazlikovalni tehtni ter ustrezno utemeljeni. Pritožbeni postopki morajo biti dostopni prosilcu. Prav tako mora biti zagotovljena možnost predložitve pritožbe nacionalnemu sodišču ali javnemu organu, ki je organizacijsko, finančno, po pravni strukturi in glede odločanja neodvisen od pristojnega organa ali upravnega organa pristanišča ali ponudnikov storitev, ki jih pritožba zadeva.

3. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo možnost sodnega nadzora nad odločitvami, ki jih sprejmejo pritožbeni organi.

Člen 16Preglednost finančnih razmerij

1. Za vzpostavitev poštenih pogojev konkurence v pristaniščih Skupnosti in med njimi mora vsako pristanišče ali pristaniški sistem v smislu člena 2 obvezno predložiti podrobnosti, ki jih zahteva Direktiva Komisije 80/723/EGS [20], državam članicam in Komisiji v za to predpisanem roku. Enako velja za finančna razmerja med državami članicami in ponudniki pristaniških storitev, ne glede na to, ali druge določbe Direktive 80/723/EGS veljajo za njih.

2. Komisija in države članice podatke, ki jim jih pošljejo pristanišča in pristaniški sistemi, uporabijo za sprejetje ukrepov v skladu z zakonodajo Skupnosti za vzpostavitev poštenih pogojev konkurence v pristaniščih Skupnosti in med njimi.

3. Komisija najkasneje v treh letih od začetka veljavnosti te direktive, nato pa vsaka tri leta Evropskemu parlamentu in Svetu odda poročilo o preglednosti finančnih razmerij v pristaniščih in pristaniških sistemih ter ukrepih, ki so jih v zvezi z njimi sprejele države članice in Komisija.

Člen 17Preglednost državnega financiranja

Komisija najkasneje v letu dni od začetka veljavnosti te direktive pripravi skupne smernice za denarno podporo, dano pristaniščem s strani držav članic ali iz javnih skladov, ter navede, katera oblika financiranja pristanišč je združljiva z notranjim trgom.

Člen 18 Računovodske določbe

Izbrani ponudniki storitev morajo imeti različne račune za vsako pristaniško storitev, za katero so prejeli dovoljenje. Računi morajo biti sestavljeni v skladu s običajno poslovno prakso in splošno priznanimi računovodskimi načeli.

Člen 19 Preglednost računov upravnega organa pristanišča

1. Kadar upravni organ pristanišča zagotavlja pristaniške storitve, mora izpolnjevati merila iz člena 7(3) in imeti ločene račune za vsako izmed storitev ter svojih drugih dejavnosti. Računi morajo biti sestavljeni v skladu z običajno poslovno prakso in splošno priznanimi računovodskimi načeli, kar naj bi zagotovilo:

(a) da so interni računi, ki ustrezajo različnim dejavnostim, ločeni;

(b) da so vsi stroški in dohodki korektno pripisani ali razporejeni na osnovi dosledno izvajanih in objektivno upravičenih načel stroškovnega računovodstva;

(c) da so načela stroškovnega računovodstva, po katerih poteka obdelava ločenih računov, jasno določena.

2. V revizijskem poročilu o letnih računovodskih izkazih mora biti naveden obstoj katerih koli finančnih tokov med dejavnostjo pristaniških storitev upravnega organa, in njegovimi drugimi dejavnostmi. Revizijsko poročilo morajo hraniti države članice in na zahtevo Komisije omogočiti vpogled vanj.

Ločeno revizijsko poročilo lahko zadostuje, če vsebuje enake podatke.

3. Ta direktiva ne sme na noben način posegati v pravice in obveznosti držav članic, ki izhajajo iz Direktive 80/723/EGS.

Člen 20Mednarodni status

Ta direktiva ne sme na noben način posegati v pravice in obveznosti držav članic, kar zadeva mednarodni status pristanišč, vodnih poti ali pomorskih območij.

Člen 21Informativno poročilo in revizija

Države članice Komisiji pošljejo poročilo o uporabi te direktive najkasneje v 36 mesecih od začetka njene veljavnosti.

Na podlagi poročil držav članic Komisija pripravi oceno izvajanja te direktive v državah članicah in, kadar je to primerno, k oceni priloži predlog za revizijo direktive.

Člen 22Izvajanje

Države članice začnejo izvajati zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najkasneje v 18 mesecih od začetka njene veljavnosti, o čemer Komisijo nemudoma obvestijo.

Ko države članice sprejmejo navedene predpise, morajo ti vsebovati sklic na to direktivo ali imeti priložen sklic v primeru uradne objave. Način sklicevanja določijo države članice.

Države članice Komisiji posredujejo besedilo glavnih določb v nacionalnih zakonih, sprejetih na področju, ki ga zajema ta direktiva.

Člen 23

Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije .

Člen 24

Ta direktiva je naslovljena na države članice.

V Bruslju,

Za Evropski parlament Za Svet

Predsednik Predsednik

[1] During its Plenary Session on 14 November 2001 the European Parliament approved, subject to a number of amendments, the Commission’s proposal for a European Parliament and Council Directive on Market Access to Port Services.

[2] Decision No 1692/96/EC of the European Parliament and of the Council of 23 July 1996 on Community guidelines for the development of the trans-European transpristanišče networks (UL L 228, 9.9.1996, p. 1). Decision as amended by Decision No 1346/2001/EC (UL L 185, 6.7.2001, p. 1).

[3] ILO Convention C 137 of 1973 on Dock Work; ILO Convention C152 of 1979 on Occupational Safety and Health (Dock Work); ILO Convention C145 of 1976 on Continuity of Employment (Seafarers)

[4] UL C , , str. .

[5] UL C , , str. .

[6] UL C , , str. .

[7] UL C , , str. .

[8] UL L 378, 31.12.1986, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EGS) št. 3573/90 (UL L 353, 17.12.1990, str. 16).

[9] UL L 364, 12.12.1992, str. 7.

[10] UL L 228, 9.9.1996, str. 1. Odločba, kakor je bila spremenjena z Odločbo št. 2004/884/ES (UL L 167, 30.4.2004, str. 1).

[11] UL L 209, 24.7.92, p. 1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo Komisije 2001/78/ES (UL L 285, 29.10.2001, str. 1).

[12] UL L 199, 9.8.93, str.1. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu iz leta 2003.

[13] UL L 199, 9.8.1993, str. 54. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu iz leta 2003.

[14] UL L 199, 9.8.1993 str. 84. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Aktom o pristopu iz leta 2003.

[15] UL L 19, 24.1.1989, str. 16. Direktiva, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2004/108/ES Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 32, 5.2.2004, str. 15).

[16] UL L 209, 24.7.1992, str. 25. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2001/19/ES.

[17] UL L 201, 31.7.1999, str. 77.

[18] Kot je določeno v Odločbi št. 884/2004/EC Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2000, s katero je bila spremenjena Odločba št. 1692/96/ES o smernicah Skupnosti za razvoj vseevropskega prometnega omrežja, UL L 167, 30.04.2004.

[19] Kot je določeno z Odločbo št. 884/2004/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2000 o spremembi Odločbe št. 1692/96/Es o smernicah Skupnosti za razvoj vseevropskega prometnega omrežja UL L 167, 30.4.2004.

[20] UL L 195, 29.7.1980, str. 35. Direktiva, kakor je bila nazadnje spremenjena z Direktivo 2000/52/ES (UL L 193, 29.7.2000, str. 75).