SL Uradni list Evropske unije C 311/31

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vlogi EU v boju proti prisilnemu delu v Evropi in po svetu – prispevek EESO h konferenci MOD 2014 (mnenje na lastno pobudo)

2014/C 311/05

Poročevalka: Béatrice OUIN

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na plenarnem zasedanju 11. decembra 2013 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

vlogo EU v boju proti prisilnemu delu v Evropi in po svetu – prispevek EESO h konferenci MOD 2014

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 10. aprila 2014.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 498. plenarnem zasedanju 29. in 30. aprila 2014 (seja z dne 30. aprila) s 167 glasovi za in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

Trgovina z ljudmi nima mesta v civilizirani družbi. Pa vendar je te vedno več in prisilno delo je postalo ena od stalnic na določenih področjih trga dela ter veliko tržišče za organiziran kriminal. Na dnevnem redu 103. seje konference Mednarodne organizacije dela, ki bo junija 2014, bo tudi razprava o krepitvi boja proti prisilnemu delu. Od prvih konvencij Mednarodne organizacije dela na to temo iz leta 1929 (št. 29) in iz leta 1957 (št. 105) se je namreč značaj prisilnega dela spremenil. Če je bilo včasih značilno predvsem za države, je dandanes osredotočeno v zasebno gospodarstvo in ga je zaradi globalizacije, migracij, neformalnega gospodarstva ter globaliziranih kriminalnih omrežij vedno več. Evropska unija je sprejela direktivo o boju proti trgovini z ljudmi, ki obravnava tudi prisilno delo (1). Države in socialni partnerji Mednarodne organizacije dela bi morali junija sprejeti nov mednarodni instrument. Evropski ekonomsko-socialni odbor bo v tem okviru oblikoval predloge na podlagi izkušenj, ki jih ima Evropa na svojem ozemlju in zunaj svojih meja, s posebnim poudarkom na vlogi, ki jo ima in bi jo lahko v še večji meri imela civilna družba pri dejanskem izvajanju temeljnih pravic. Opazovalna skupina za trg dela bo zadolžena za spremljanje napredka izvajanja tako direktive o trgovini z ljudmi kot besedil o boju proti prisilnemu delu, ki jih je sprejela MOD.

1.1 Priporočila

1.2 Priporočila Evropski uniji: V okviru MOD bi morali sprejeti skupno stališče, naj se cilji evropske direktive o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev, kakor tudi cilji strategije za odpravo trgovine z ljudmi (2) (2012), vključijo v mednarodno delovno pravo.

1.3 Priporočila državam članicam: — na prihodnji konferenci Mednarodne organizacije dela sprejeti dodatni protokol h konvenciji št. 29, dopolnjen s priporočilom, s katerim se trgovina z ljudmi vključi med prisilno delo, ter zapolniti vrzeli na področju preprečevanja, zaščite žrtev, povračila škode žrtvam ter kaznovanja trgovcev z ljudmi, tako da se v mednarodno pravo vnese to, kar v evropskem pravu že obstaja, — ratificirati konvencijo št. 189 o delavcih v gospodinjstvu, — okrepiti sredstva delovnih inšpekcij ter sodelovanje med njimi na evropski ravni, — uskladiti politike glede trgovine z ljudmi in priseljevanja ter zagotoviti dejansko izvajanje Direktive 2011/36 o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev (3), — odpravljati vzroke z zmanjševanjem revščine in ranljivosti žrtev ter z ozaveščanjem javnosti.

1.4 Priporočila podjetjem delodajalcem ter vlagateljem: — zagotoviti, da v dobavni verigi ni prisilnega dela in da se spoštujejo človekove pravice, tako v Evropi kot v tretjih državah, ob upoštevanju smernic OECD za večnacionalne družbe ter tristranske deklaracije MOD o načelih večnacionalnih podjetij in socialne politike, — spremljati delo in sodelovati pri koaliciji podjetij proti trgovini z ljudmi, ki jo bo Evropska komisija kmalu vzpostavila.

1.5 Priporočila sindikalnim organizacijam: usposabljati svoje člane, da bodo znali komunicirati z žrtvami ter jih spremljati pri njihovih ukrepanjih, zlasti v občutljivih panogah, kot so kmetijstvo, gradbeništvo, restavracije, hoteli ali delo na domu; sodelovati s specializiranimi nevladnimi organizacijami pri spremljanju migrantov brez dokumentov, ki jih je treba obravnavati kot žrtve, ne pa kot kršitelje.

1.6 Priporočila združenjem: Potrošniška združenja mora zanimati izvor izdelkov, zahtevati morajo preglednost celotne proizvodne verige. Združenja, ki pomagajo migrantom brez dokumentov, organizirajo delavce v gospodinjstvih ali se borijo za odpravljanje prostitucije, bi morala biti priznani partnerji, ki jim bi bilo treba v boju proti prisilnemu delu prisluhniti.

2. Splošne ugotovitve

2.1 Kaj je prisilno delo?

Prisilno delo je v konvenciji MOD št. 29, ki jo je ratificiralo 177 držav, opredeljeno kot „vsako delo ali storitev, ki zahteva od posameznika opravljanje dela, za katero se le-ta ni prostovoljno odločil, pod pretnjo kakršnekoli kazni“. Opredelitev vključuje zapornike v delovnih taboriščih, suženjsko delo zaradi odplačevanja dolgov in trgovino z ljudmi za namene prisilnega dela (delavci niso plačani, odvzeti so jim osebni dokumenti itd.). Težko je razlikovati med izkoriščanjem delavcev in prisilnim delom. Po mnenju Mednarodnega urada za delo kot prisilno delo običajno šteje dolgo in težko delo v zelo težkih razmerah, ki je plačano zelo malo ali sploh nič, ki se izvaja brez privolitve delavca, kateremu se grozi s kaznovanjem. Kaznovanje je lahko fizično – udarci, mučenje, spolna zloraba – ali psihološko – prekomerno zadolževanje, odvzem osebnih dokumentov, grožnje z ovadbo službam za priseljence, zatiranje družinskih članov itd (4). Nekdanje spone sužnjev sta danes zamenjala strah in ekonomska stiska.

Prisilno delo je tudi v skladu z Direktivo 2011/36 o trgovini z ljudmi prepoznano kot ena od oblik izkoriščanja.

2.2 Kje se dogaja prisilno delo?

Sektorji, v katerih je največ prisilnega dela, so: gospodinjstvo, kmetijstvo, gradbeništvo, proizvodni obrati (tekstil, igrače). Medtem ko je prisilno delo v zasebnem sektorju prikrita dejavnost, v zakonito gospodarstvo prodre preko podizvajalcev in agencij za zaposlovanje. Prisilno delo se tako prikrade v dobavno verigo zasebnih družb, tudi zelo velikih. V tem primeru gre najpogosteje za prisilno delo zunaj Evropske unije: najbolj prizadeto je azijsko-pacifiško območje (56 %). Srednja in južna Evropa ter države Skupnosti neodvisnih držav so območja z največjim deležem prisilnega dela na svetu (4,2 od 1 000 prebivalcev). Trinajst od devetnajstih držav tega območja je na pragu EU. Vendar pa v nasprotju s tem, kar si marsikdo misli, Evropska unija in industrializirane države niso povsem brez prisilnega dela (7 %) (5). V vseh državah Evropske unije so bili ugotovljeni primeri prisilnih delavcev v gospodinjstvih ali v kmetijstvu. Odrasli in otroci so prisiljeni opravljati tudi nezakonite ali neformalne gospodarske dejavnosti, vključno z beračenjem. Te podatke je treba primerjati s podatki o korupciji v Evropski uniji, saj ravno ta otežuje boj proti prisilnemu delu.

2.3 Kdo izvaja prisilno delo?

Čeprav niso vsi prisilni delavci migranti z neurejenim statusom, so ti prav gotovo najbolj ranljiva skupina in predstavljajo večino žrtev. Ujeti so v začaran krog: so žrtve, ki si ne upajo pritoževati se, saj se bojijo, da bi jih poslali nazaj v domovino. Pogosto so tudi posredniki migranti z neurejenim statusom, ki izkoriščajo sonarodnjake. Kategorije, ki so najbolj izpostavljene prisilnemu delu, so: etične ali rasne manjšine, migranti, obubožani, med temi v največji meri ženske in otroci. Ženske so večinoma žrtve trgovine z namenom spolnega izkoriščanja, pa tudi za delo v gospodinjstvih, kjer so izolirane. Žrtve so pogosto krhke osebe, ki niso vključene v sindikate in se niso sposobne braniti ali zaščititi. Razmah neformalne ekonomije posrednikom povečuje možnosti delovanja. Boj proti razširjanju tega pojava onemogoča tudi pomanjkanje delovnih inšpekcij in policijskih služb.

Gospodarska kriza, ki pretresa Evropo od leta 2008, je delavce spodbudila, da so zapustili svojo državo, da bi našli delo v bogatejših državah. Državam izvora zdaj primanjkujejo njihove kvalifikacije, zato dajejo delo migrantom iz še bolj oddaljenih krajev, ki prav tako iščejo boljše življenjske pogoje. Ti se soočijo z vrsto težav, ki si jih prej niso predstavljali: so brez dokumentov, v negotovih službah, brez socialnega varstva in se ne morejo vrniti v domovino. Takšen položaj ogroža mnoge družine in je dobra podlaga za razmah trgovcev z ljudmi.

2.4 Prisilno delo v številkah

— Po ocenah MOD iz leta 2012 je v svetu skoraj 21 milijonov ljudi žrtev prisilnega dela – od tega 58 % žensk in deklet. Četrtina žrtev so mladoletni pod 18 let. Več kot 19 milijonov jih izkoriščajo zasebniki ali zasebna podjetja in več kot 2 milijona države ali uporniške skupine. Med temi, ki jih izkoriščajo zasebniki ali podjetja, je 4,5 milijona žrtev prisilnega spolnega izkoriščanja. Po taistih podatkih MOD je povprečno trajanje prisilnega dela 18 mesecev.

Nasprotno od tega, kar si mislimo, podatki Eurostata za leto 2013 o trgovini z ljudmi v Evropi kažejo, da so v državah članicah žrtve po večini državljani EU – 61 % v obdobju med letoma 2008 in 2010. Prav tako je bila tudi večina posrednikov, ki so jih preganjali, državljanov EU (67 % v letu 2008, 76 % v letu 2010) (6). Kljub temu pa se je število žrtev, za katere so je ugotovilo ali predvidevalo, da niso iz držav EU, med letoma 2008 in 2010 potrojilo, z 12 % se je povečalo na 37 %, kar potrjuje, da je priseljevanje iz tretjih držav dejavnik ranljivosti. Število ljudi, za katere je bilo ugotovljeno ali se je predvidevalo, da so žrtve trgovine z ljudmi, je bilo leta 2010 največje v Italiji (2 381), sledile so Španija (1 605), Romunija (1 154) in Nizozemska (993), najmanj pa jih je bilo na Madžarskem (10), Portugalskem (8), Malti (4) in v Litvi (3) (7).V državah članicah EU je bilo med skupaj predvidoma 8 80 000 prisilnimi delavci 2 70 000 (30 %) žrtev spolnega izkoriščanja in 6 10 000 (70 %) žrtev prisilnega dela (8).

2.5 Kako deluje trgovina z ljudmi?

Povezava med trgovino z ljudmi in prisilnim delom je močna in besedila jo priznavajo (čeprav žrtve prisilnega dela niso vedno tudi žrtve trgovine z ljudmi). Revščina in/ali oboroženi spopadi, neravnovesja v razvoju posameznih geografsko bližnjih območij sprožijo proces izseljevanja. Sredstva, ki jih uporabljajo trgovci z ljudmi, so zavajanje, grožnje, zadolževanje. Žrtve pogosto novačijo, prevažajo ali nastanijo nasilno, pod prisilo ali s pomočjo goljufije. Z ustvarjanjem dolgov in manipuliranjem pridobijo in ohranijo nadzor nad človekom. Delavci migranti si pogosto sposodijo velike vsote denarja, da trgovcem z ljudmi plačajo za organizacijo prevoza, pridobitev potovalnih dokumentov ter plačilo stroškov, ki so potrebni, da dobijo delo. Denar si sposodijo od prijateljev in sorodnikov; kdor se namerava izseliti, namreč predvideva, da bo nekoč lahko podpiral svojo družino in skrbel za njeno prihodnost. Vrniti se, ne da bi odplačali dolg, je za večino delavcev migrantov nedopustno, tudi če ugotovijo, da obljubljene zaposlitve ne bodo dobili ali da jih bodo izkoriščali neomejeno časa. Za potne liste in prevoz ter nato nastanitev in hrano morajo plačati izjemno veliko denarja. V mnogih državah delavci migranti brez dokumentov nimajo dostopa do sodišča (9).

2.6 Posledice prisilnega dela

Ne samo, da gre za kršitev človekovih pravic, prisilno delo tudi škoduje podjetjem in delavcem. Poštena podjetja trpijo zaradi nelojalne konkurence tistih, ki uporabljajo proizvode, ki so sad prisilnega dela; delavci pa trpijo posledice obstoja prisilnega dela, ki se kažejo v nižanju njihovih plač in slabšanju tako delovnih pogojev kot tudi financiranja družbene solidarnosti.

2.7 Komu prisilno delo prinaša koristi?

Trgovina z ljudmi je zelo donosen posel: kdor ga financira ali ga vsiljuje, ustvarja gromozanski nezakonit dobiček. Leta 2005 je bil letni dobiček na svetovni ravni, ustvarjen s prisilnim delom, ocenjen na 44,3 milijarde ameriških dolarjev, od teh jih je 31,6 milijarde ustvarila trgovina z ljudmi. 15,5 milijarde ameriških dolarjev, torej 49 %, je bilo ustvarjenih v industrializiranih državah (10), med drugim tudi v Evropski uniji. Trgovina z ljudmi napaja kriminalne mreže v enaki meri kot trgovina z orožjem ali drogo.

3. Posebne ugotovitve

3.1 Instrumenti za boj proti prisilnemu delu

Ena od temeljnih pravic delovnega prava je, da človek dela ne opravlja pod prisilo, da uživa svobodo združevanja in pogajanja, določena je minimalna starost zaposlitve (prepoved dela otrok), pri zaposlitvi in poklicu ne sme biti diskriminacije – tako zatrjujejo OZN, MOD, OECD in Evropska unija (Listina EU o temeljnih pravicah, člen 5; Evropska konvencija o človekovih pravicah, člen 4). Poleg konvencij MOD št. 29 in 105 je mogoče ukrepati tudi na podlagi drugih konvencij, npr. konvencije št. 189 o delavcih v gospodinjstvu, konvencij št. 81 in 129 o delovni inšpekciji, konvencij št. 97 in 143 o delavcih migrantih ter konvencije št. 181 o zasebnih agencijah za zaposlovanje.

Temeljna pravica je univerzalna in jo je treba izvajati tudi v državah, ki niso ratificirale temeljnih konvencij na podlagi Deklaracije MOD o temeljnih načelih in pravicah pri delu ter njenih nadaljevanj. V skladu z vodilnimi načeli OZN o podjetništvu in človekovih pravicah so večnacionalna podjetja, ne glede na vlogo, ki jo ima država, odgovorna za spoštovanje človekovih pravic (11) v državah, kjer se nahajajo.

Prisilno delo je tudi v evropski Direktivi 2011/36 opredeljeno kot ena od oblik izkoriščanja. Direktiva opredeljuje vse oblike izkoriščanja kot kaznivo dejanje ter usklajuje kazni za izkoriščevalce in podjetja, ki uporabljajo prisilno delo. Vsebuje tudi določbe glede preprečevanja, zaščite žrtev in povračila škode žrtvam.

Vendar pa ne priznavanje pravic in ne številni mednarodni dokumenti prisilnega dela niso odpravili. Kriminalne mreže se igrajo z mejami in izkoriščajo vrzeli različnih sistemov.

Konvencije MOD bi bilo treba dopolniti, da bi se lahko odzivali ne današnje oblike prisilnega dela. Konvencije namreč ne omenjajo trgovine z ljudmi, preprečevanja, zaščite žrtev in povračila škode, ki so jo utrpele.

3.2 Vrzeli obstoječih instrumentov

Zelo velika je razdalja med močjo (temeljne pravice) in številom standardov, določenih s predpisi (OZN) in konvencijami (MOD) ali prostovoljno sprejetih (smernice OECD za večnacionalne družbe (12), ISO 26000 (13), tristranska deklaracija MOD o večnacionalnih podjetij in socialni politiki (14), zunaj finančno poročanje) ter njihovim izvajanjem. Če že obstajajo načrti boja, zanje pogosto ni predvidenih ne proračunskih sredstev, ne spremljanja, ne ocenjevanja. Primanjkuje tudi usklajenosti med instrumenti: politike priseljevanja, nadzora meja in zaščite človekovih pravic so pogosto protislovne, medtem ko politike sodelovanja, ki bi lahko bile vzvodi boja proti trgovini z ljudmi, tega vidika ne omenjajo.

Obilica raznih besedil še ni jamstvo za učinkovitost. Besedilom mednarodnih institucij je treba danes dodati še zasebno ponudbo označevanja, kot so: kodeksi ravnanja, certifikati, oznake itd. V Evropi obstaja 240 oznak, med katerimi so mnoge samoopredeljene in zanje ni predvideno preverjanje. Nekatera večnacionalna podjetja se na primer v svojih kodeksih ravnanja zavezujejo, da bodo povsod spoštovala lokalno pravo: ta trditev je sporna v državah, v katerih ženske trpijo diskriminacijo ali kjer ni sindikalne svobode. Obstajajo kodeksi ravnanja, ki so bili spisani zato, da bi pomirili potrošnike in vlagatelje, a zanje ni predviden noben nadzor ali preverjanje, in prisilnega dela pravzaprav ne omenjajo, saj to omogoča zmanjševanje stroškov in večanje dobičkov.

3.3 Boj proti prisilnemu delu na ozemlju EU in zunaj nje

3.3.1 Odpraviti je treba vrzeli obstoječih besedil. V okviru MOD bi morale evropske države nastopiti enotno in se zavzeti za sprejetje dodatnega protokola h konvenciji MOD št. 29 ter priporočila z namenom okrepiti preprečevanje, nadzor in zaščito žrtev ter plačilo odškodnine žrtvam. Na ozemlju Evropske unije — Evropska unija je sprejela direktivo o boju proti trgovini z ljudmi (2011/36/EU) in ustrezno strategijo (mnenje EESO – SOC/467). Evropska strategija za odpravo trgovine z ljudmi posveča poseben ukrep izkoriščanju delovne sile kot ene od premalo preučenih oblik ter predvideva vrsto ukrepov, ki vključujejo delovne inšpektorje, pristojne organe in Evropsko komisijo. Vendar pa so to novejša besedila, ki še niso prinesla pričakovanih učinkov. Poleg tega pa tudi gospodarska kriza, kadar so njena posledica zmanjševanje sredstev policije in delovne inšpekcije ter razmah sive ekonomije, vpliva na porast revščine in negotovosti ter povečuje tveganje širjenja prisilnega dela. Preventiva je gotovo ozaveščanje, izobraževanje, informiranje, pa tudi boj proti sivi ekonomiji in revščini, pri čemer je treba posebno pozornost namenjati najbolj ranljivemu prebivalstvu, med katero sodijo tudi priseljenci, ki ne govorijo jezika države gostiteljice. — Delovna inšpekcija mora imeti na voljo dovolj sredstev za nadzor, okrepiti je treba evropsko sodelovanje, tako da se ustanovi agencija, zadolžena za čezmejna vprašanja, ter da se razširi mandat platforme za sodelovanje delovnih inšpekcij, da bi pokrivala tudi prisilno delo ter usklajevala druge pristojne organe (davčno upravo) v boju proti neprijavljenemu delu. — Delovna inšpekcija, socialne službe in sindikalisti bi morali imeti na voljo kazalnike (Ima delavec potni list? Se lahko prosto giblje? Dobiva plačo?) za odkrivanje prisilnega dela in uporabe storitev policije (15). — Agencije za zaposlovanje (in nameščanje), ki iščejo delovno silo v drugih državah Unije in še dlje (za delo v gradbeništvu, kmetijstvu, za odvoz smeti in čiščenje...), je treba nadzorovati in spremljati, da bi se izognili goljufivim praksam. Evropska strategija za odpravo trgovine z ljudmi predvideva, da bo Evropska komisija sodelovala z Evropsko fundacijo za izboljšanje življenjskih in delovnih razmer (Eurofound) pri razvijanju vodnika za javne oblasti o dobri praksi na področju spremljanja agencij za zaposlovanje (in nameščanje) ter agencij za zagotavljanje začasnega dela, s ciljem preprečiti trgovino z ljudmi. Vodnik bi moral vključevati sisteme izdajanja dovoljenj ter obravnavati odgovornost tovrstnih agencij. — Žrtve je treba zaščititi, zagotoviti jim je treba pravice, vključno s pravicami za nazaj (zaostanki pri izplačilu plač in socialna varnost), plačati jim je treba odškodnino za škodo, ki so jo dejansko utrpele. Žrtev se ne sme preganjati zaradi kaznivega dejanja priselitve, posedovanja ponarejenih osebnih dokumentov ali zaradi kaznivih dejanj, storjenih pod prisilo (16). Preganjati je treba trgovce z ljudmi in zločince. Zaseg premoženja trgovcev bi moral omogočiti povračilo škode njihovim žrtvam. — Žrtve morajo imeti možnost vložitve tožbe na sodišču in zato se jim dovoli ostati na ozemlju, dokler traja postopek pred sodiščem, tudi če so nezakonito vstopile na ozemlje Evropske unije. Dodelitev dovoljenja za bivanje ne bi smeli pogojevati s tem, ali so žrtve pripravljene sodelovati s policijo in pravosodjem, saj so mnoge med njimi doživele travme in so imele s policijo pogosto zelo negativne izkušnje. Zato se bojijo, da se bodo v primeru pričanja proti svojim izkoriščevalcem, slednji znesli nad njihovimi sorodniki v domovini. Direktiva 2011/36 predvideva določene obveznosti za države članice glede pomoči žrtvam in njihove zaščite. Izvajanje teh ukrepov mora biti čim bolj učinkovito, da bi bila zaščita žrtev, tudi najranljivejših, ustrezna.

3.3.2 Zunaj Evropske unije je treba bolj upoštevati, da so se zaradi globalizacije, nevladnih organizacij in večnacionalnih podjetij pojavili novi akterji. Pravila STO ne upoštevajo dovolj izrecno konvencij MOD. Pri delu STO bi moral prisostvovati tudi opazovalec MOD. Okrepiti je treba tudi izvajanje sklepov in priporočil nadzornih mehanizmov MOD v zakonodaji in praksi držav članic MOD. Priporočila pogosto ostanejo le na papirju, saj ni politične volje in/ali finančnih sredstev in ustreznih upravnih zmogljivosti za njihovo izvajanje.

3.3.3 Evropska unija pripravlja direktivo o družbeni odgovornosti podjetij (17), ki bo zahtevala, da podjetja z več kot 500 zaposlenimi v poročila o svoji dejavnosti vključijo izjavo nefinančne narave o vplivu njihovih dejavnosti na okoljska, socialna in kadrovska vprašanja, kamor sodijo tudi spoštovanje človekovih pravic in prizadevanja za boj proti korupciji. Direktiva je v skladu s pravili MOD (mnenje EESO INT/698).

3.3.4 Razvojna politika in politika zunanje pomoči bi lahko bila vzvod, če bi bila pomoč pogojena s spoštovanjem človekovih pravic, ki jih morajo spoštovati tako države kot akterji, zlasti večnacionalna podjetja, ki izkoriščajo vire držav prejemnic pomoči. Poleg tega bi razvojna pomoč morala vključevati tudi projekte za izboljšanje upravnih zmogljivosti z ustreznim izobraževanjem delovnih inšpektorjev in socialnih partnerjev o izvajanju konvencij MOD. Trgovinska in razvojna politika bi se morali okrepiti s ciljem boljšega izvajanja človekovih pravic. Ratifikacija in dejansko izvajanje konvencij MOD (št. 29 in 105) o prisilnem delu ter drugih temeljnih konvencij MOD bi morala biti del trgovinskih sporazumov, sporazumov o sodelovanju ter pridružitvenih sporazumov med EU in tretjimi državami ter predmet rednega spremljanja. Organizacije civilne družbe bi morale biti preko organov za spremljanje vključene v izvajanje trgovinskih sporazumov ter njihovega poglavja o trgovini in trajnostnem razvoju.

3.3.5 Računati na civilno družbo

3.3.5.1 Povečati vlogo podjetij pri spoštovanju in promoviranju človekovih pravic, kar OECD navaja v smernicah za večnacionalne družbe (18). Enako predlaga tudi Ruggiejevo poročilo (OZN) (19), ki vključuje vlade, podjetja, civilno družbo in vlagatelje. To poročilo podjetjem priporoča izvedbo študij tveganja (potrebna skrbnost). Podjetja se morajo zavarovati in tako postati akterji boja proti kršitvam temeljnih pravic. Večnacionalne družbe in vlagatelji morajo prevzemati odgovornost, ker je to v njihovem interesu, pa tudi zato, da jih bo možno preganjati, kadar ne bodo dovolj skrbni. Tudi podjetja morajo biti odgovorna za izvajanje standardov MOD. Točnost njihovih izjav morajo preverjati zunaj finančne in neodvisne bonitetne agencije.

3.3.5.2 Veliko evropskih večnacionalnih podjetij, in ta so na vrhu, je v mednarodne okvirne sporazume, ki so jih zlasti o družbeni odgovornosti podjetij podpisala z mednarodnimi sindikalnimi zvezami, vključilo boj proti prisilnemu delu. Nova strategija EU glede družbene odgovornosti podjetij za obdobje 2011–2014 (20) izraža pričakovanje, da bodo evropska podjetja prevzela odgovornost na področju spoštovanja človekovih pravic (21).

3.3.5.3 Tudi naložbe so vzvod: številni vlagatelji so se zavezali načelom OZN za odgovorne naložbe (22) in družbeno odgovorne naložbe predstavljajo danes 22 % vseh naložb, od tega jih je 49 % evropskih.

3.3.5.4 Podjetja morajo delovati preko odgovornih politik kupovanja, pa tudi uprave in lokalnih skupnosti, tako da si v javnih razpisih zagotovijo, da imajo podjetja, s katerimi sodelujejo, sredstva za odpravo prisilnega dela iz njihove nabavne verige.

3.3.5.5 Evropske nevladne organizacije, ki so tudi na vrhu glede pravic potrošnikov, morajo vedeti, kje in pod kakšnimi pogoji so proizvedena oblačila in obutev (23) ali živilski proizvodi iz tretjih držav. Zahteve po večji preglednosti in sledljivosti vseh sestavin določenega proizvoda ali storitve bi morale omogočiti odpravo prisilnega dela.

3.3.5.6 Več sindikalnih organizacij ima izkušnje, ki jih lahko deli (organiziranje izobraževanj za vzpostavljanje stikov s prisilnimi delavci, delovne metode s specializiranimi nevladnimi organizacijami pri pomoči migrantom brez dokumentov), vendar pa se vsi ne zavedajo celotne razsežnosti problema, veliko jih misli, da tega pri njih ni ali da ne morejo ničesar storiti. Države bi sindikalnim organizacijam lahko pomagale organizirati delavce, ki delajo na črno. Sindikalne organizacije iz držav, ki dajejo naloge, bi morale podpreti včlanjevanje v sindikate v državah, kjer se nalogi izvršujejo, ter zahteve delavcev iz tretjih držav po plačah, ki jim omogočajo dostojno življenje in delovni urnik. Odbori za evropski sektorski socialni dialog so način za ozaveščanje in delovanje proti prisilnemu delu.

V Bruslju, 30. aprila 2014 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) 2011/36/EU, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2011:101:0001:0011:SL:PDF.

(2) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:61999J0192:SL:NOT.

(3) UL L 101/1, 15.4.2011.

(4) MOD in Evropska komisija sta skupino strokovnjakov zaprosila za pripravo operativnih kazalnikov za odkrivanje trgovine z ljudmi. V tem dokumentu je ena stran namenjena posebej izkoriščanju delovne sile: http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(5) http://www.unodc.org/documents/data-and-analysis/glotip/Trafficking_in_Persons_2012_web.pdf.

(6) EUROSTAT (2013), Trafficking in Human Beings,http://ec.europa.eu/anti-trafficking/EU+Policy/Report_DGHome_Eurostat.

(7) Poudariti je treba, da podatki Eurostata za leto 2013 temeljijo izključno na podatkih, ki so jih sporočile države članice, in ne beležijo neugotovljenih žrtev trgovine z ljudmi. Vse države članice niso posredovale podatkov. Poleg tega se v veliki meri razlikujejo tudi metode, ki so jih uporabljali različni nacionalni organi. Zato so neposredne primerjave med državami lahko zavajajoče.

(8) BIT (2012): Svetovna ocena mednarodnega urada za delo o prisilnem delu: rezultati in metodologija, Ženeva 2012. Podatki Mednarodnega urada za delo se nanašajo na predvideno število (za razliko od uradno sporočenega števila) oseb, ki so v položaju, ko morajo prisilno delati. Podatki so ocena minimalne stopnje, saj so bila uporabljena stroga merila potrjevanja in ekstrapolacije podatkov. Podane so ocene za posamezna območja. Ni razdelitve po državah, saj je zelo malo držav skušalo izvesti ocene na nacionalni ravni.

http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_182004.pdf.

(9) Nekemu irskemu delodajalcu je bila izrečena denarna kazen v višini 90 000 EUR zaradi zaposlovanja prisilnega delavca, ki ga ni plačeval. Delodajalec se je pritožil, češ da delavec nima pravice do povračila škode, ker nima dovoljenja za bivanje, in sodišče je pritožbi ugodilo (http://www.mrci.ie/resources/publications/mrciupdates/the-fight-for-justice-muhammads-story-part-ii/).

(10) Patrick Belser, Forced Labor and Human Trafficking: Estimating the Profits, (Prisilno delo in trgovina z ljudmi: ocena dobičkov), delovni dokument, Ženeva, Mednarodni urad za delo, 2005. http://www.ilo.org/sapfl/Informationresources/ILOPublications/WCMS_081971/lang--en/index.htm.

(11) OZN (2011), Poročilo posebnega predstavnika generalnega sekretarja, zadolženega za vprašanja človekovih pravic ter čeznacionalnih in drugih podjetij, John Ruggie, UN GA A/HRC/17/31,

www.ohchr.org/Documents/.../GuidingPrinciplesBusinessHR_FR.pdf.

(12) OECD (2011), Smernice OECD za večnacionalne družbe,

http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(13) ISO 26000 – Družbena odgovornost podjetij, http://www.iso.org/iso/fr/home/standards/iso26000.htm.

(14) MOD (2006), Tristranska deklaracija o načelih večnacionalnih podjetij in socialne politike, 4. izdaja.

http://www.ilo.org/empent/Publications/WCMS_124923/lang--fr/index.htm.

(15) http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---declaration/documents/publication/wcms_105023.pdf.

(16) OSCE guidelines on non-punishment 2013 (smernice OECD o nekaznovanju 2013), http://www.osce.org/cthb/101083.

(17) Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS glede razkritja nefinančnih informacij in informacij o raznolikosti nekaterih velikih podjetij in skupin – COM(2013) 207 final – 2013/0110 (COD).

(18) http://www.oecd.org/fr/daf/inv/mne/principesdirecteursdelocdealintentiondesentreprisesmultinationales.htm.

(19) http://www.ohchr.org/Documents/Issues/Business/A.HRC.17.31_fr.pdf.

(20) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:C:2011:0681:SOM:SL:HTML.

(21) EU (2011), Obnovljena strategija EU za družbeno odgovornost podjetij za obdobje 2011–2014, COM(2011) 681 final,

http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0681:FIN:fr:PDF.

(22) Spletna stran o „Načelih OZN za odgovorne naložbe“: http://www.unpri.org/ (v angleščini).

(23) Spletna stran kampanje Clean Clothes (čista oblačila): http://www.cleanclothes.org/ (v angleščini).