Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (uredba EU o lesu)

Uredba je bila sprejeta decembra 2010, vendar je začela veljati šele 3. marca 2013. Namen vmesnega obdobja je bil pristojnim organom v državah članicah in zasebnemu sektorju omogočiti, da se pripravijo na uporabo Uredbe. V tem času je Komisija sprejela delegirani in izvedbeni akt za olajšanje izvajanja.

3.od trgovcev z lesom in lesnimi proizvodi zahteva, da po tem, ko prvič dajo les ali proizvode na trg, vodijo evidence o dobaviteljih in strankah.

Akcijski načrt FLEGT iz leta 2003 določa postopke in ukrepe za preprečevanje trženja nezakonito pridobljenega lesa v EU, izboljšanje oskrbe z zakonito pridobljenim lesom in povečanje povpraševanja po lesu, ki izvira iz odgovorno upravljanih gozdov. V načrtu je bila priznana možnost za oblikovanje nove zakonodaje za obravnavo nezakonite sečnje na strani povpraševanja, zaradi česar je bila sprejeta uredba o lesu.

Nezakonita sečnja je zelo razširjen in zaskrbljujoč mednarodni problem. Uničujoče vpliva na nekatere najdragocenejše preostale svetovne gozdove ter ljudi, ki živijo v njih in so odvisni od gozdnih virov. Prispeva h krčenju tropskih gozdov in degradaciji gozdov, kar lahko pomeni od 7 do 14 % skupnih emisij CO2 zaradi človekovih dejavnosti; ogroža biotsko raznovrstnost in trajnostno upravljanje gozdov ter negativno vpliva na zmanjševanje revščine, trajnostno in vključujočo gospodarsko rast in trajnostni razvoj, tudi z ogrožanjem gospodarskega preživetja gospodarskih subjektov, ki ravnajo v skladu z veljavno zakonodajo.

V tem poročilu so povzeti glavni rezultati ocenjevanja, oblikovane sklepne ugotovitve in podana priporočila za nadaljnje ukrepe. Dopolnjuje ga delovni dokument služb Komisije, v katerem so podrobneje predstavljeni rezultati ocenjevanja. Opozoriti bi bilo treba, da se je dejstvo, da izkušnje temeljijo na samo dveh letih izvajanja, izkazalo za dejavnik, ki omejuje ocenjevanje.

Navedeni pregled je v obliki ocene, ki jo je Komisija izvedla v skladu s smernicami EU za „boljše pravno urejanje“ . Vsebuje odgovore na pet ocenjevalnih vprašanj: ustreznost, uspešnost, učinkovitost, skladnost in dodana vrednost za EU. Ocena zajema prvi dve leti uporabe uredbe o lesu. Ugotovitve ocene temeljijo na poročilih držav članic o uporabi Uredbe, ki jih je prejela Komisija, obsežnem posvetovanju, analizi ustreznih znanstvenih člankov, analizi trgovinskih tokov in ocenjevalnem poročilu, ki ga je pripravil zunanji svetovalec.

Člen 20(3) uredbe o lesu od Komisije zahteva, da na podlagi poročil držav članic in izkušenj z uporabo Uredbe pregleda „delovanje in učinkovitost te uredbe, med drugim v zvezi s preprečevanjem dajanja nezakonito pridobljenega lesa ali lesnih proizvodov na notranji trg“. V skladu s temi zahtevami je v tem poročilu predstavljen prvi pregled Uredbe, ki ga je izvedla Komisija.

Evropska unija (v nadaljnjem besedilu: EU) je leta 2010 v okviru izvajanja akcijskega načrta izvrševanja zakonodaje, upravljanja in trgovanja na področju gozdov (v nadaljnjem besedilu: akcijski načrt FLEGT) sprejela Uredbo (EU) št. 995/2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (v nadaljnjem besedilu: uredba o lesu ali Uredba). Akcijski načrt FLEGT je instrument politike EU za boj proti nezakoniti sečnji v svetovnih gozdovih, uredba o lesu pa je ključni instrument za reševanje tega problema na strani povpraševanja. Uredba je začela veljati marca 2013.

Ocenjevanje uredbe o lesu se je začelo aprila 2015 in zajema obdobje od marca 2013 do marca 2015.

V skladu s členom 20(2) uredbe o lesu so bila poročila držav članic o uporabi Uredbe, ki jih je Komisija prejela do 30. aprila 2015, glavni vir informacij za pripravo tega poročila. Poleg tega je Komisija začela odprto javno posvetovanje na posebnem spletnem mestu „Your Voice in Europe“ (Vaš glas v Evropi, od 15. aprila do 3. julija 2015). Uporabila je tudi druge usmerjene raziskave z deležniki in pripombe, ki so jih zainteresirane strani podale na lastno pobudo.

Ocena temelji na obsežni zbirki dokazov; vendar se je ocenjevanje učinkovitosti inovativnega zakonodajnega orodja samo dve leti po njegovem začetku veljavnosti izkazalo za zahtevno. Razpoložljive informacije o vplivih zakonodaje so omejene, uporabi uredbe o lesu pa ni mogoče brezpogojno pripisati nekaterih učinkov in trendov, ugotovljenih na podlagi analize.





4. Trenutno stanje izvajanja

Uredba zahteva, da države članice imenujejo pristojne organe, uvedejo učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni za kršitve, pripravijo načrte za preglede ter dosledno preverjajo gospodarske subjekte in nadzorne organizacije. Poleg tega določa, da države članice ob pomoči Komisije gospodarskim subjektom zagotavljajo tehnično pomoč in usmerjanje, ter predvideva izmenjavo informacij med ustreznimi deležniki.

Ocena je pokazala razlike v splošnem stanju izvajanja v EU v obdobju od marca 2013 do marca 2015. Nekatere države članice so uredbo o lesu začele izvajati šele pozno v obdobju poročanja. Komisija je sodelovala v dvostranskem dialogu z osmimi državami članicami, s čimer je uspešno in hitro zagotovila skladnost večine teh držav. Kljub temu je leta 2015 začela sodni postopek zoper štiri države članice, ki niso spoštovale predpisov.

4.1 Imenovanje pristojnih organov

Vse države članice razen Španije so sporočile, da so za preverjanje, ali gospodarski subjekti izpolnjujejo zahteve iz uredbe o lesu, imenovale pristojni organ . Institucionalne strukture, zakonska pooblastila in status teh institucij se med državami članicami razlikujejo ter temeljijo na njihovih različnih pravnih in institucionalnih okvirih. Sporočene so bile velike razlike med človeškimi viri in finančnimi sredstvi, ki so na voljo za uporabo in izvajanje uredbe o lesu. Število razpoložljivih človeških virov se giblje od približno 1 do 200 oseb na mesec .

4.2 Kazni za kršitve uredbe o lesu

O kaznih za kršitve obveznosti iz Uredbe, določenih z nacionalno zakonodajo (prepoved, potrebna skrbnost in sledljivost) je poročalo 24 držav članic. Grčija, Madžarska, Romunija in Španija še vedno oblikujejo ustrezne določbe o kaznih.

Obseg kazni se med državami članicami zelo razlikuje in lahko vključuje obvestilo o sanacijskih ukrepih, denarne kazni, zaseg lesa, začasni odvzem dovoljenja za trgovanje in zaporno kazen. Nekatere države članice so sprejele samo upravne sankcije, druge pa so kršitve nekaterih obveznosti opredelile za kazniva dejanja. Kazni za kršitev prepovedi so na splošno višje od kazni za kršitev obveznosti potrebne skrbnosti in sledljivosti. Dejavniki, ki so jih države članice upoštevale pri določitvi višine kazni, vključujejo nacionalne gospodarske razmere in višine kazni za kršitve drugih primerljivih obveznosti, na primer iz uredb EU o trgovini s prostoživečimi vrstami. Medtem ko so države članice pristojne za določitev kazni, prevelike razlike v višini kazni pomenijo, da gospodarski subjekti v EU ne delujejo pod enakimi konkurenčnimi pogoji.

V 19 državah članicah so se na podlagi pregledov sprejeli sanacijski ukrepi ali naložile kazni za kršitve obveznosti iz uredbe o lesu. Nekatere preiskave so se začele na podlagi utemeljenih pomislekov tretjih strani. Doslej je bilo naloženo omejeno število kazni, zato še ni mogoče ugotoviti, ali so „učinkovite, sorazmerne in odvračilne“.

4.3 Pregledi gospodarskih subjektov in nadzornih organizacij

Šestindvajset držav članic je sporočilo, da so njihovi pristojni organi pripravili načrte iz člena 10(2) uredbe o lesu za preverjanje gospodarskih subjektov. Vsi pristojni organi pri pripravi in pregledovanju svojih načrtov uporabljajo pristop, ki temelji na tveganju. Dejavniki tveganja vključujejo značilnosti dobaviteljev in njihovih proizvodov, vrsto gospodarskih subjektov ter informacije, ki jih zagotovijo tretje strani (tj. „utemeljeni pomisleki“).

Vse države članice niso poročale o izvajanju pregledov. Pregledi so se v več državah začeli pozno zaradi zamud pri sprejetju ustrezne nacionalne zakonodaje in so bili na začetku občasni, sčasoma pa so postali bolj sistematični in strogi.

Komisija je nadzorne organizacije začela priznavati avgusta 2013, ko je priznala prvi dve taki organizaciji. Med ocenjevanjem je priznala devet nadzornih organizacij. Ker morajo pristojni organi preglede nadzornih organizacij izvajati vsaj enkrat na dve leti, so bili pregledi prvih priznanih nadzornih organizacij izvedeni v drugi polovici leta 2015, torej po obdobju ocenjevanja, zajetem v poročilu.

4.4 Obveščanje, razširjanje informacij, sodelovanje in izmenjava informacij

Komisija je leta 2012 izvedla kampanjo obveščanja o uredbi o lesu, države članice pa so sporočile, da so prav tako izvedle nacionalne kampanje ozaveščanja. Komisija je v tesnem sodelovanju z državami članicami pripravila smernice o uredbi o lesu, da bi olajšala usklajevanje razlage ključnih določb Uredbe in s tem zagotovila enotno uporabo po vsej EU. Vendar sta bila usmerjanje in pomoč, ki so ju države članice ob pomoči Komisije zagotavljale malim in srednjim podjetjem (v nadaljnjem besedilu: MSP), precej omejena.

Sodelovanje med Komisijo in državami članicami je bilo obsežno in je vključevalo strokovna srečanja o izvajanju, srečanja, osredotočena na izvrševanje, ter stike z različnimi državami proizvajalkami in porabnicami lesa zunaj EU. Komisija je januarja 2015 ustanovila elektronsko komunikacijsko platformo za izmenjavo informacij med pristojnimi organi držav članic.