1. Uvod

V tem drugem poročilu o izvajanju Direktive 2001/42/ES o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (v nadaljnjem besedilu: direktiva o strateški okoljski presoji) so predstavljene izkušnje z uporabo direktive o strateški okoljski presoji med letoma 2007 in 2014. Poročilo temelji na členu 12(3) direktive o strateški okoljski presoji in vsebuje oceno njenega izvajanja v navedenem obdobju. Ugotovitve iz tega poročila se bodo upoštevale pri oceni direktive o strateški okoljski presoji, ki bo izvedena v okviru programa Komisije za ustreznost in uspešnost predpisov (REFIT).

Direktiva o strateški okoljski presoji izvaja načelo vključevanja okoljskih vidikov in varstva okolja iz členov 11 in 191 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Zagotavlja visoko raven varstva okolja in prispeva k vključevanju okoljskih vidikov v pripravljanje in sprejemanje nekaterih načrtov in programov. V ta namen zahteva okoljsko presojo načrtov in programov, ki bodo verjetno pomembno vplivali na okolje.

Direktiva o strateški okoljski presoji ne določa nobenih merljivih okoljskih standardov. V bistvu je procesna direktiva, ki uvaja določene korake, ki jim morajo države članice slediti pri opredelitvi in presoji okoljskih vplivov. Namen postopka strateške okoljske presoje je oblikovalcem politik pomagati pri sprejemanju ozaveščenih odločitev na podlagi objektivnih informacij in rezultatov posvetovanj z javnostjo/deležniki in zadevnimi organi. Uporaba ključnih zahtev direktive o strateški okoljski presoji je opisana v oddelku 2, njeno razmerje do drugih direktiv pa v oddelku 3.

2. Stanje izvajanja

2.1 Pravne in upravne ureditve v državah članicah

Direktivo o strateški okoljski presoji so prenesle vse države članice. Zakonodajni okvir, s katerim je bila direktiva o strateški okoljski presoji prenesena, se med državami članicami razlikuje ter je odvisen od njihove upravne strukture in ureditev. Nekatere države članice so direktivo o strateški okoljski presoji prenesle s posebno nacionalno zakonodajo, druge pa so njene zahteve vključile v obstoječe določbe, vključno s tistimi, s katerimi je bila prenesena direktiva o presoji vplivov na okolje (v nadaljnjem besedilu: direktiva o PVO). Od leta 2007 je več kot polovica držav članic spremenila svojo nacionalno zakonodajo, s katero je bila prenesena direktiva o strateški okoljski presoji, da bi zagotovila skladnost nacionalnih določb z navedeno direktivo in rešila primere nepravilne uporabe.

Upravne posebnosti vsake države članice so vplivale na organizacijske ureditve, ki so jih te vzpostavile za prenos in izvajanje direktive o strateški okoljski presoji. Organ, ki pripravlja in sprejema načrte in programe, je običajno odgovoren tudi za izvajanje postopka strateške okoljske presoje. V večini držav članic se ministrstvo za okolje ali agencija za okolje šteje za zadevni organ s posebnimi okoljskimi nalogami (člen 6(3) direktive o strateški okoljski presoji). V nekaterih državah članicah imajo organi za okolje več nalog in so odgovorni za izvajanje postopka strateške okoljske presoje. Nekatere države članice so določile organ za nadzor in preverjanje kakovosti dokumentacije in rezultatov postopka strateške okoljske presoje.

Države članice imajo veliko svobode pri odločanju (člen 8) in ureditvah v zvezi z obveščanjem o odločitvi po koncu postopka strateške okoljske presoje (člen 9). V nekaterih državah članicah imajo organi za okolje pravico izdati upravni akt (kot je sklep). Odločitev je lahko zavezujoča glede vsebine načrtov in programov ali pa se izda zgolj kot nezavezujoči akt.

2.2 Področje uporabe direktive o strateški okoljski presoji

Države članice so direktivo o strateški okoljski presoji na splošno prenesle in jo izvajajo v skladu z njenimi cilji in zahtevami, pri določitvi njenega področja uporabe pa niso imele težav. Sodna praksa Sodišča Evropske unije v zvezi z direktivo o strateški okoljski presoji je obsežna in je olajšala njeno uporabo. Sodišče je potrdilo široko razlago pojmov in določb iz te direktive. Na primer:

– „Načrti in programi“, za katere se izvede strateška okoljska presoja (člen 2)

Direktiva o strateški okoljski presoji ne opredeljuje pojmov „načrti in programi“, temveč določa njihove značilnosti. Sodišče je v prvi sodbi, v kateri je proučilo področje uporabe direktive o strateški okoljski presoji, pojasnilo, da samo dejstvo, da so načrti in programi sprejeti v obliki zakona, ne pomeni, da so izključeni iz področja uporabe navedene direktive. Poleg tega lahko za načrte in programe, ki se zahtevajo z nacionalnimi ali regulativnimi predpisi o določitvi pristojnih organov in postopka, vendar njihovo sprejetje ni obvezno, kljub temu velja direktiva o strateški okoljski presoji, če izpolnjujejo ustrezna merila iz navedene direktive. V primeru dvoma bi bilo treba med načrti in programi ter drugimi ukrepi razlikovati na podlagi posebnega cilja iz člena 1 direktive o strateški okoljski presoji, tj. da se za načrte in programe, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje, opravi okoljska presoja.

Kar zadeva opredelitev načrtov in programov, je skoraj polovica držav članic dobesedno prenesla člen 3(2) direktive o strateški okoljski presoji. Večina jih je prilagodila vrsto ali ime sektorskega načrtovanja, da bi upoštevala posebne nacionalne ureditve.

– Določitev okvira (člen 3(2))

Načrti in programi, za katere se zahteva strateška okoljska presoja, bi morali določati okvir za prihodnja soglasja za izvedbo projektov iz prilog I in II k direktivi o PVO. Skoraj vse države članice so dobesedno prenesle pojem „določati okvir“ in številne so ga razvile v zakonodajnem aktu ali smernicah. Sodna praksa Sodišča je potrdila, da mora ta pojem upoštevati cilj direktive o strateški okoljski presoji, da se upoštevajo vplivi na okolje vsake odločitve, ki določa zahteve za prihodnja soglasja za izvedbo projektov. Zato je mogoče reči, da načrti in programi določajo okvir za odločitve, ki vplivajo na vsako prihodnje soglasje za izvedbo projektov, zlasti glede na lokacijo, značilnosti, velikost in razmere obratovanja ali z dodeljevanjem sredstev.

– Predhodna preveritev

Člen 3(4) in (5) direktive o strateški okoljski presoji določa postopek ugotavljanja, ali je verjetno, da bodo načrti ali programi znatno vplivali na okolje, in ali je treba zato zanje izvesti strateško okoljsko presojo. Države članice morajo upoštevati merila za določanje pomembnosti iz Priloge II k direktivi o strateški okoljski presoji. Večina držav članic je dobesedno prenesla Prilogo II in uporablja pristop, ki temelji na predhodni preveritvi za vsak primer posebej. Vendar splošni cilj navedene direktive, tj. zagotoviti visoko raven varstva okolja, omejuje diskrecijsko pravico pri predhodni preveritvi določenih načrtov in programov.

2.3 Določanje obsega (člen 5(4))