Ocena učinka o predlogu pravnega instrumenta o minimalnih zahtevah za ponovno uporabo vode

A. Nujnost ukrepanja

Zakaj? V čem je težava? Največ 11 vrstic

Danes se tretjina ozemlja EU skozi vse leto sooča z motnjami pri oskrbi z vodo, pomanjkanje vode pa je še vedno težava v številnih državah članicah EU. Glede na napovedi v zvezi s podnebnimi spremembami se bo ta težava po vsej EU v naslednjih desetletjih povečala. Zmanjšana razpoložljivost negativno vpliva na državljane in gospodarske sektorje EU (kmetijstvo, turizem, industrijo, energetiko in promet). To lahko vpliva na konkurenčnost in notranji trg. V okviru celostnega pristopa k upravljanju voda, ki vključuje varčevanje z vodo in ukrepe za učinkovito rabo vode, očiščena voda iz komunalnih čistilnih naprav zagotavlja zanesljivo alternativno oskrbo z vodo za različne namene, kot sta namakanje v kmetijstvu ali polnjenje vodonosnikov. Precejšen potencial ponovne uporabe vode se danes v EU zelo slabo izkorišča, čeprav ima ponovna uporaba vode manjši vpliv na okolje kot prenosi vode ali razsoljevanje ter lahko prinese okoljske, gospodarske in družbene koristi. Zato je namen pobude obravnavati splošno težavo preveč omejene ponovne uporabe vode, da bi se bistveno prispevalo k zmanjšanju pomanjkanja vode v EU. Potreba po ukrepanju EU je bila priznana v načrtu za varovanje evropskih vodnih virov (2012) ter vključena v akcijski načrt za krožno gospodarstvo (2015) in delovni program Komisije.

Kaj naj bi prinesla ta pobuda? Največ 8 vrstic

Splošni cilj je v okviru prilagajanja podnebnim spremembam prispevati k zmanjšanju pomanjkanja vode po vsej EU, predvsem s povečanjem uvajanja ponovne uporabe vode za namakanje v kmetijstvu, kjer koli je to ustrezno in stroškovno učinkovito, ter hkrati zagotoviti vzdrževanje visoke ravni varovanja javnega zdravja in varstva okolja. Natančneje, vzpostavitev omogočitvenega okvira s skupnim pristopom k ponovni uporabi vode za namakanje v kmetijstvu na ravni EU lahko olajša učinkovitejše upravljanje omejenih vodnih virov. Pričakuje se, da se bo z določitvijo skupnih minimalnih zahtev dosegla visoka raven varstva potrošnikov, delavcev in vseh drugih izpostavljenih članov javnosti ter okolja, zlasti vodnih virov ter od njih odvisnih ekosistemov in tal; pričakuje se tudi, da bo to bolj posredno pozitivno vplivalo na javno mnenje.

Kakšna je dodana vrednost ukrepanja na ravni EU? Največ 7 vrstic

Države članice EU si delijo 60 % povodij EU, zato je za obravnavo upravljanja voda in onesnaževanja potrebno ukrepanje na ravni EU. Kar zadeva ponovno uporabo vode, bi bile ob samostojnem ukrepanju držav članic tehnične ovire verjetno nepotrebno velike in povezani stroški nepotrebno visoki, tudi za ponudnike tehnologije, ki so družbe na ravni EU. Ukrepanje EU na področju namakanja v kmetijstvu je upravičeno tudi za preprečitev negativnega vpliva različnih nacionalnih zahtev na enake konkurenčne pogoje, ki bi povzročil ovire na notranjem trgu za kmetijske proizvode, ki se namakajo s predelano vodo. Obsežna posvetovanja z javnostjo in zainteresiranimi stranmi so potrdila to potrebo po ukrepanju EU. Kar zadeva polnjenje vodonosnikov, je bilo ugotovljeno, da regulativno ukrepanje EU zaradi močne lokalne razsežnosti ni sorazmerno.

B. Rešitve

Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj? Največ 14 vrstic

Za obravnavo težave in dosego ciljev so bile preučene naslednje možnosti politike za namakanje v kmetijstvu: (1) pravni instrument, ki zagotavlja varnost kmetijskih proizvodov z „univerzalnim“ pristopom ter varovanje lokalnega javnega zdravja in varstvo okolja, (2) pravni instrument, ki zagotavlja varnost kmetijskih proizvodov s pristopom „ki ustreza namenu“ ter varovanje lokalnega javnega zdravja in varstvo okolja, ter (3) smernice o varnosti kmetijskih proizvodov ter varovanju lokalnega javnega zdravja in varstvu okolja. Na podlagi analize in primerjave možnosti je bilo sklenjeno, da je možnost (2) prednostna možnost za namakanje v kmetijstvu, saj lahko v primerjavi z drugima možnostma ceneje zagotovi večjo količino očiščene odpadne vode, s čimer se zagotovi najboljši rezultat pri doseganju splošnega cilja. Kar zadeva izbiro pravnega instrumenta, sta bili obravnavani možnosti direktive ali uredbe; obe se štejeta za ustrezni, pri čemer ima vsaka nekaj prednosti in slabosti. Medtem ko bi uredba bolj ustrezala omogočitveni naravi pobude, bi lahko direktiva omogočila lažje prilagajanje v smislu določitve strožjih nacionalnih zahtev (hkrati pa bi vsem državam članicam, tudi tistim, v katerih ponovna uporaba vode trenutno ni relevantna, naložila breme prenosa).

Kdo podpira katero možnost? Največ 7 vrstic