Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Za varno, cenovno dostopno in okolju prijazno industrijo embalaže

(mnenje na lastno pobudo)

(2022/C 323/04)

Poročevalec: Matteo Carlo BORSANI Soporočevalec: Dirk JARRÉ

Sklep plenarne skupščine 21. 10. 2021 Pravna podlaga Člen 32(2) Poslovnika mnenje na lastno pobudo Pristojnost posvetovalna komisija za spremembe v industriji (CCMI) Datum sprejetja mnenja komisije CCMI 11. 3. 2022 Datum sprejetja mnenja na plenarnem zasedanju 19. 5. 2022 Plenarno zasedanje št. 569 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 201/1/5

1. Sklepi in priporočila

1.1 Embalaža je omogočitvena tehnologija, ki je v večini dobavnih verig nepogrešljiva. Njen vpliv močno presega njen ekosistem, zato je bistvena za evropsko gospodarstvo in notranji trg ter za podporo pri okrevanju in spodbujanju trajnostne gospodarske rasti. Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) priporoča, da Evropska komisija in nacionalne vlade v sodelovanju z deležniki industrije embalaže sprejmejo pobude, ki bodo zajemale celoten življenjski krog proizvodov, da bi spodbudili postopke krožnega gospodarstva in trajnostno potrošnjo ter si prizadevali za preprečevanje nastajanja odpadkov in za to, da se uporabljeni viri v gospodarstvu EU čim dlje ohranjajo.

1.2 Glede na današnje družbene izzive bi morali predstavniške organizacije industrije in zaposlenih, vlade, javni organi in nevladne organizacije najti inovativne rešitve za povečanje trajnostnosti industrije embalaže, saj ima krožna embalaža ključno vlogo pri varovanju planeta.

1.3 Poleg tega bi morala Komisija odločno spodbujati uvedbo evropskega socialnega dialoga med sindikalnimi združenji in združenji delodajalcev v sektorju embalaže. Takšen evropski dialog, dobro povezan z nacionalno ravnjo in ravnjo podjetij, bi Evropski komisiji nudil potrebno podporo za oblikovanje in izvajanje njenih pobud, socialnim partnerjem pa podporo za pogajanja o pravičnem prehodu.

1.4 EESO priporoča, da se kot nov ukrep uvede zahteva, da mora vsa embalaža ustrezati svojemu namenu, kar pomeni, da jo je treba razvijati v skladu z načeli okoljsko primerne zasnove: embalaža se mora čim bolj prilegati proizvodu, da je čim manj nezapolnjenega prostora in dodatne teže ter s tem preprečiti tako odvečno embalažo kot premalo zapakiran proizvod ter s tem povezane nepotrebne odpadke in izgube. S tem bi optimizirali tudi ogljični odtis prevoza pakiranega blaga, kar bi omogočilo doseganje ciljev glede emisij, ki jih je določila Evropska komisija.

1.5 Deležniki se v obseg sprememb še niso vključili v zadostni meri, zato EESO institucije EU poziva, naj prevzamejo večjo odgovornost in vodilno vlogo pri upravljanju tega procesa. To vključuje razumljivo predstavitev manjkajočih regulativnih delov, ki bodo tudi lahko izvedljivi, ter podporne ukrepe v celotnem ekosistemu, s posebnim poudarkom na najbolj občutljivih subjektih, kot so MSP in posamezniki.

1.6 EESO spodbuja celovit pristop pri ocenjevanju splošne vloge in vpliva embalaže, saj lahko osredotočenost izključno na embalažo negativno vpliva na regulativni okvir in podjetja prisili v izvajanje strategij, ki so drage, neučinkovite in v končni fazi manj trajnostne. Bistvena elementa, ki ju je treba upoštevati, da je embalaža trajnostna in učinkovita, sta varnost in zaščita pakiranih proizvodov s posebnim poudarkom na hrani in pijači ( 1 ) . Trajnostni pristop k zasnovi embalaže torej ne sme ogroziti teh funkcij.

1.7 Evropske institucije bi morale spodbujati minimalne standarde, da bi podprle evropsko industrijo embalaže pri uresničevanju ciljev zelenega in pravičnega prehoda, ki veljajo tudi za vso embalažo, ki vstopa na notranji trg iz tretjih držav. EESO poziva oblikovalce politik, naj poskrbijo, da se v trgovinskih sporazumih izvajajo trajnostna merila in da se pri uvozu preverjajo merila glede spoštovanja človekovih in delavskih pravic v skladu s konvencijo Mednarodne organizacije dela in to v celotni vrednostni verigi sektorja embalaže. To bi vzpostavilo enake konkurenčne pogoje na trgu.

1.8 EESO poziva Komisijo, naj na ravni EU spodbuja kampanje izobraževanja, obveščanja in ozaveščanja, da bi okrepila ozaveščenost o pomenu trajnostnih praks na vseh ravneh življenjskega cikla embalaže, pri čemer naj skupno ravnanje usmeri v trajnostno proizvodnjo, trajnostne nakupe ali najboljše prakse pri odstranjevanju in recikliranju embalaže.

1.9 Prihodnja zakonodaja in ukrepi EU ne bi smeli biti osredotočeni zgolj na embalažo, temveč na celotno verigo, ki zajema proizvodnjo, potrošnjo in ravnanje z odpadki. EESO priporoča spodbujanje naložb v tehnološke inovacije s podpiranjem povpraševanja po obnovljivih in visokokakovostnih materialih, ki jih je mogoče reciklirati, kakor tudi njihove ponudbe.

1.10 Embalaža mora podpirati krožno gospodarstvo s poudarkom na okoljsko primerni zasnovi, obstoječih dobro uveljavljenih tehnologijah recikliranja in preprečevanju širjenja onesnaževal. EESO priporoča, da se določijo učinkovite strategije za upravljanje virov, ki bodo prilagojene naravi posameznih virov ter temeljile na skupnih načelih njihovega upravljanja, ohranjanja in obnove.

1.11 Ustrezno zbiranje in recikliranje embalaže sta bistvena za zmanjšanje izgube virov. EESO v zvezi s tem meni, da bi morala prihodnja zakonodaja EU o embalaži odločno spodbujati javno politiko in vedenjske vzorce, usmerjenje v izboljšanje sortiranja, zbiranja in odstranjevanja odpadne embalaže. S tem se bo dodatno podprlo doseganje ciljev EU glede možnosti recikliranja vseh embalažnih materialov. EESO priporoča tudi oceno pobud za sistem povratne embalaže kot možnega načina za povečanje recikliranja embalaže v nekaterih specifičnih sektorjih.

1.12 EESO priporoča izvajanje usklajenih meril za pravila o recikliranju materialov in sistemih zbiranja, ki se v državah članicah uporabljajo na lokalni ravni, vključno z razširjeno odgovornostjo proizvajalca pri določanju pristojbin, pa tudi za označevanje embalaže, ki jo je mogoče reciklirati. Pravila EU o embalaži in pakiranem blagu je treba oblikovati po načelih enotnega trga in podpirati njihovo usklajeno izvajanje po vsej EU. Bistveno je, da Evropska komisija zagotovi, da se regulativne zahteve glede trajnostnosti po vsej EU uporabljajo in izvajajo enako ter da se preprečijo razdrobljenost in notranje tehnične ovire.

1.13 Da bi zagotovili najboljši okoljski rezultat, so potrebni ukrepi politike, ki temeljijo na dokazih. Zato EESO priporoča, da prihodnja revizija direktive o embalaži in odpadni embalaži ( 2 ) omogočiti nadaljnje inovacije z določitvijo ciljev, ki so v skladu s pristopom celotnega življenjskega kroga, temeljijo na zanesljivih podatkih in znanstvenih dokazih ter na splošno dajejo najboljše okoljske rezultate, pri katerih se upošteva tudi vpliv proizvodov, ki jih embalaža vsebuje.

1.14 Nacionalne institucije in institucije EU bi morale v tem sektorju uporabiti normativni pristop ter v odločanje vključiti vse deležnike. Bistveno je, da je vzpostavljeni regulativni okvir zanesljiv in pravno varen. V nasprotnem primeru bodo podjetja z naložbami odlašala ali pa njihove naložbe ne bodo v skladu z regulativnimi zahtevami, kar bo zagotovo ogrozilo doseganje splošnih ciljev ter privedlo do potrate virov in izgube delovnih mest v sektorju.

1.15 Spodbujati bi bilo treba raziskave in inovacije na področju novih tehnologij ter usposabljanje delavcev v sektorju. Socialni partnerji bi morali sodelovati tudi pri opredeljevanju novih potreb industrije po znanjih in spretnostih ter z javnimi organi razvijati in spodbujati usposabljanje zaposlenih na področju proizvodnje in odstranjevanja embalaže.

1.16 EESO priporoča, da se v prihodnji zakonodaji upošteva tudi potencialni prispevek digitalizacije k preoblikovanju industrije embalaže.

1.17 Zaradi edinstvene osrednje vloge embalaže v vseh gospodarskih sektorjih bi morala Evropska komisija ustanoviti tudi letni forum o embalaži in odpadni embalaži za deležnike in predstavnike evropskih institucij, da bi spremljali izvajanje direktive, si izmenjevali informacije o razvoju industrije ter opredelili in spodbujali dobre prakse na področju predpisov o trajnostni embalaži.

1.18 Evropska komisija naj z Evropskim ekonomsko-socialnim odborom organizira dialog o izvajanju priporočil iz tega mnenja in izmenja informacije o možnostih sodelovanja v okviru ustreznih nadaljnjih ukrepov.

2. Ozadje ekosistema embalaže in regulativni okvir

2.1 Industrija embalaže opravlja v našem vsakodnevnem življenju številne funkcije, ki vključujejo zaščito, spodbujanje, obveščanje, priročnost, uporabo, ravnanje in zmanjševanje količine odpadkov. Embalaža, ki je ključna družbena in poslovna infrastruktura, je omogočila družbeno blaginjo in trgovino ter je nujen element pri podpiranju okrevanja in spodbujanju trajnostne gospodarske rasti.

2.2 Industrija embalaže deluje v vse bolj zapletenem ekosistemu, ki vključuje številne akterje, od proizvajalcev surovin, ki se uporabljajo v embalaži, do trgovcev na drobno, ki prodajajo pakirane proizvode, ter delavcev v sektorju, potrošnikov in podjetij in javnih organov, ki ravnajo z odpadno embalažo.

2.3 Industrija embalaže EU je druga največja na svetu in vključuje proizvajalce in uporabnike embalaže iz stekla, železa, jekla in aluminija, plastike, lesa in papirja ter v Evropi zaposluje več kot 6,5 milijona oseb ( 3 ) . Evropski trg potrošniške embalaže naj bi po napovedih v obdobju 2021–2026 dosegel 4-odstotno skupno letno stopnjo rasti. Razlogi za pričakovano visoko stopnjo rasti na področju potrošniške embalaže so med drugim tehnološke inovacije, trajnostnost in privlačni ekonomski pogoji ( 4 )

2.4 V evropskem zelenem dogovoru Evropske komisije iz leta 2019 so poleg splošnega cilja zmanjšanja emisij toplogrednih plinov določeni pomembni cilji politike glede doseganja nadaljnjega napredka pri trajnostnem prehodu vrednostne verige embalaže, ki vključujejo: — zagotavljanje, da bo mogoče do leta 2030 vso embalažo na trgu EU ponovno uporabiti ali reciklirati na ekonomsko vzdržen način; — določitev ukrepov za zmanjšanje količine odpadne embalaže; — spodbujanje močnega enotnega trga sekundarnih surovin za povečanje stopnje recikliranja.

2.5 Ti splošni cilji so podrobneje navedeni v akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo 2.0 ( 5 ) , v katerem je predvidena revizija direktive o embalaži in odpadni embalaži. Direktiva o embalaži in odpadni embalaži, ki je začela veljati leta 1994, je v središču sedanjega regulativnega okvira. Komisija jo zdaj pregleduje – glej ustrezno posvetovanje ( 6 ) in ustrezno presojo učinka ( 7 ) – s splošnim ciljem zmanjšanja količine odpadne embalaže, ter nadomestitve linearnih tokov proizvodov in materialov (tj. proizvodnja – uporaba – odpadki) s krožnimi tokovi.

3. Spodbujanje krožnega gospodarstva

3.1 Sektor embalaže, v katerem je materiale možno reciklirati, je ključnega pomena za prehod Evrope na krožno gospodarstvo. Vse več embalaže se reciklira ali pa je že proizvedena iz recikliranih materialov iz drugih proizvodnih sektorjev. Hkrati lahko sektor sklene zanko krožnega gospodarstva, tako da prepreči izvoz odpadnega materiala sumljivega izvora ( 8 ) in dostop uvoznikov embalaže, ki ne ravnajo v skladu z dobro okoljsko prakso, do evropskih trgov. Nelojalna konkurenca podjetij iz tretjih držav je še vedno zelo skrb vzbujajoča, zlasti za mala in srednja podjetja, ki na trgu prva občutijo posledice.

3.2 V skladu z akcijskim načrtom za krožno gospodarstvo 2.0 bi morala biti do leta 2030 vsa embalaža izdelana iz ponovno uporabljenih ali recikliranih materialov. Zato bi bilo treba pri doseganju cilja krožnega gospodarstva ovrednotiti vse embalažne materiale, pri čemer bi se bilo treba osredotočiti na okoljsko primerno zasnovo ter obstoječe dobro uveljavljene in nove tehnologije recikliranja ter okrepiti ukrepe za preprečevanje razširjanja onesnaževal. Zaradi rasti svetovnega prebivalstva in večje porabe na prebivalca so obstoječi viri pod vse večjim pritiskom.

3.3 Materiali na osnovi vlaken in drugi naravni materiali, ki se uporabljajo v embalaži, lahko podpirajo rast, ki ni odvisna od porabe virov. Ti materiali so narejeni iz obnovljivih virov, obenem pa so trpežni, privlačni, biološko razgradljivi in primerni za recikliranje. Nedavne študije so pokazale, da je embalažo iz vlaken mogoče reciklirati več kot 25-krat, kar dokazuje, da je nepogrešljiva komponenta krožnega gospodarstva.

3.4 Prav tako lahko aluminij in jeklo kot edinstvena trajna materiala odločilno prispevata k podpiranju krožnega gospodarstva. Proizvodi in embalaža iz trajnih materialov, kot so kovine ali steklo, z večkratnim recikliranjem ostanejo v snovni zanki in lahko postanejo viri za izdelavo drugih proizvodov in embalaže.

3.5 Potrebni so nadaljnji ukrepi za podporo pri uvajanju polimerov na biološki osnovi, saj je le nekaj držav članic pripravljenih podpreti potrebno infrastrukturo za zbiranje in kompostiranje embalaže, primerne za kompostiranje. V zvezi s plastiko je treba podpreti projekte in naložbe v nastajajoče inovativne tehnologije, kot je recikliranje mehanske ali kemične plastike, hkrati pa zmanjšati njihov splošni vpliv na okolje z vidika življenjskega cikla.

3.6 Spreminja se tudi to, kako na embalažo gledajo potrošniki in kako z njo ravnajo. Po podatkih iz neodvisne študije o odnosu evropskih potrošnikov do embalaže, ki jo je leta 2021 po naročilu združenja Pro Carton izvedla agencija Perspectus Global, sta skoraj dve tretjini anketirancev zaradi pomislekov glede embalaže začeli kupovati druge proizvode, še več pa jih trdi, da so za okolju prijazno embalažo pripravljeni plačati več. Te trende je mogoče še pospešiti z ozaveščanjem in informacijskimi kampanjami.

3.7 Evropa ima velik potencial za povečanje zbiranja embalažnega materiala, sortiranja in recikliranja. Hkrati lahko trajnostna embalaža, če se zbira, odstranjuje ali reciklira nepravilno, povzroči večjo okoljsko škodo. Čeprav je bistveno, da se industrija embalaže usmeri k bolj trajnostnim praksam, bi morali biti tudi javni organi, subjekti, zadolženi za ravnanje z odpadki, organizacije civilne družbe in potrošniki neposredno vključeni v povečanje učinkovitosti zbiranja, ponovne uporabe in recikliranja odpadkov. Ta vidik je treba močno spodbujati v prihodnji zakonodaji in javnih politikah, da bi dosegli cilje EU glede možnosti recikliranja za vse embalažne materiale, tudi zato, da bi prispevali k zmanjšanju emisij CO 2 in s tem k agendi EU za zeleni prehod.

3.8 Digitalizacija bo omogočila številne potrebne prilagoditve. Digitalne tehnologije omogočajo preobrazbeni napredek v industriji embalaže, saj je mogoče optimizirati sledljivost, enostavnost in odkrivanje nedovoljenih posegov. To je povezano z izboljšanjem operativne učinkovitosti, s katero se izboljšajo storitve za stranke in pomoč pri načrtovanju krožnosti s pametno embalažo, katere bistvena lastnost je trajnostnost. Pametna embalaža poleg tega omogoča lažje recikliranje, saj olajšuje dostop do informacij o surovinah, uporabljenih v embalaži.

4. Splošne ugotovitve

4.1 Trajnostnost mora še naprej ostati ena od ključnih prednostnih nalog industrij embalaže EU. V skladu z zahtevami iz novega akcijskega načrta za krožno gospodarstvo ( 9 ) je treba v industriji embalaže sprejeti pobude, ki zajemajo celoten življenjski krog proizvodov.

4.2 Politike, ki vplivajo na zakonodajni okvir, ki ureja delovanje industrije embalaže in vključuje pravila o odpadni embalaži, torej močno vplivajo na vse panoge in družbene dejavnosti, v katerih se embalaža uporablja. V primeru živil embalaža denimo zagotavlja varnost in zaščito proizvodov, podaljšuje užitnost hrane, zmanjšuje količino živilskih odpadkov ter ima ključno vlogo pri spodbujanju in ohranjanju dostopa do cenovno ugodne hrane za vse ljudi.

4.3 Glede na današnje družbene izzive morajo vsi deležniki poiskati inovativne rešitve za povečanje trajnostnosti industrije embalaže, saj ima krožna embalaža ključno vlogo pri varovanju planeta. Vsi socialni akterji morajo vzpostaviti jasen dialog ob upoštevanju svojih vlog in pristojnosti pri doseganju omenjenih ciljev.

4.4 Bistveno je, da notranji trgi EU regulativne zahteve glede trajnostnosti po vsej EU uporabljajo in izvajajo enako ter da se preprečijo razdrobljenost in notranje tehnične ovire. Pravila EU o embalaži in pakiranem blagu bi bilo treba oblikovati v skladu z načeli enotnega trga in podpirati njihovo usklajeno izvajanje po vsej EU. Za to pa je treba v zakonodaji in njenih izvedbenih aktih določiti temeljna načela, cilje in jasne opredelitve ter tako preprečiti, da bi sploh prišlo do sprejemanja različnih nacionalnih ukrepov. Nacionalni ukrepi ne bi smeli ovirati prostega pretoka embalaže in pakiranih proizvodov na enotnem trgu, ki bi bile z vidika varstva okolja nesorazmerne in/ali nepotrebne ter bi povzročile nepravično izkrivljanje trga EU.

4.5 Prispevek embalaže h gospodarski vzdržnosti, okoljski trajnostnosti in družbeni trajnosti je bistven. Osredotočenost zgolj na embalažo lahko negativno vpliva tudi na regulativni okvir. Proizvodi običajno zahtevajo porabo veliko več virov in imajo veliko večjo lastno vrednost kot embalaža, ki se uporablja za njihovo zaščito. Izgube proizvodov zaradi neustrezne embalaže imajo torej lahko večje škodljive učinke na okolje. V živilski industriji se na primer 30 % ( 10 ) vseh živil, proizvedenih po svetu, vzdolž dobavne verige izgubi ali zavrže. Optimizacija embalaže bi lahko bila ena od rešitev za zmanjšanje tega deleža. Hrana, ki se izgubi ali zavrže v dobavnih verigah in ki jo izgubijo in zavržejo potrošniki, predstavlja približno eno četrtino emisij toplogrednih plinov iz hrane, kar ustreza 6 % vseh svetovnih emisij ( 11 )

4.6 Podpora evropski embalažni industriji je pomembna iz več razlogov. Na primer, četudi skladnost embalažnih materialov z okoljskimi standardi ureja zakonodaja, se evropska embalažna podjetja prostovoljno odločajo, da bodo ravnala tudi po več smernicah, kot je certificiranje FSC za papir, karton ali leseno embalažo za zmanjšanje emisij in spodbujanje dobre okoljske prakse. Neevropski konkurenti morajo upoštevati evropsko zakonodajo, ni pa nujno, da bodo upoštevali tudi te prostovoljne kodekse oziroma standarde evropskih podjetij.

Sektor embalaže potrebuje visoko usposobljeno delovno silo in mora biti privlačnejši za mlajšo generacijo. Prizadevati si mora za nenehno izboljševanje delovnih pogojev, hkrati pa ustvarjati možnosti usposabljanja in se osredotočiti na motiviranje visoko usposobljenih in digitalnih strokovnjakov, da bi se pridružili industriji.

4.7 Zato sta usposabljanje sektorskih delavcev in stalno posodabljanje postopka potrebne skrbnosti za sektor embalaže ključna in bi ju bilo treba spodbujati.

4.8 Dvojni prehod, ki bo v prihodnjem letu zanimiv za gospodarstvo EU, bo tudi osrednja prednostna naloga v sektorju embalaže. Pri novi opredelitvi regulativnega okvira bi bilo zato treba upoštevati mehanizem pravičnega prehoda, zato da nihče ne bo zapostavljen.

5. Posebne ugotovitve

5.1 Optimizacija zasnove embalaže pomaga pri preprečevanju in zmanjševanju količine odpadne embalaže.

Zasnova embalaže je pomembna za opredelitev njene okoljske uspešnosti v celotnem življenjskem krogu proizvodov. Dobro zasnovana, odgovorno pridobljena in učinkovito proizvedena embalaža, ki se ustrezno uporablja in učinkovito reciklira, prinaša številne koristi, saj zmanjšuje škodo za proizvode, podaljšuje njihovo življenjsko dobo, omogoča učinkovito shranjevanje, prevoz in distribucijo ter varen in priročen dostop do blaga, privlačen videz in ključne informacije za potrošnike. Embalaže zato ni mogoče obravnavati ločeno od proizvodov, ki jih vsebuje, saj so njen material, oblika in zasnova neločljivo povezani s funkcijami, ki jih mora embalaža imeti v zvezi s posameznimi proizvodi. Funkcionalnost embalaže je bistvena, vendar je jasno, da bi bilo treba embalažo, ki je varčna v smislu porabe virov in trajnostna, oblikovati v skladu z načeli okoljsko primerne zasnove. To vključuje:

— čim manjšo uporabo surovin;

— čim večjo uporabo materialov, ki jih je mogoče reciklirati, in recikliranih materialov (v skladu z zakonskimi zahtevami);

— izboljšanje učinkovitosti proizvodnih postopkov;

— optimizacijo logistike;

— izboljšanje ozaveščenosti o vrednosti in možnosti ponovne uporabe embalaže;

— izboljšanje zbiranja, obdelave in recikliranja embalaže.

Upoštevati je treba tako trajnostnost kot tudi funkcionalnost embalaže.

Ne glede na vrsto uporabljene embalaže bi se bilo treba vedno izogibati njeni pretirani uporabi, zlasti pri elektronskem trgovanju in v zvezi s proizvodi, ki se dostavljajo na dom, pri katerih razmerje med embalažo in proizvodom znaša 1: 1. Pri tem bi bilo treba pozornost nameniti tudi raziskavam in inovativnim rešitvam, ki bi zmanjšale okoljsko obremenitev embalaže dobavljenega blaga.

5.2 Da bi zagotovili najboljši okoljski rezultat, so potrebni ukrepi, ki temeljijo na dokazih.

Izzivi podnebnih sprememb Evropi ponujajo priložnost, da zgradi trajnostno industrijsko bazo, usmerjeno v prihodnost. V zvezi z embalažo bi morale vse prihodnje pobude politike temeljiti na znanstvenih dokazih in dobrem razumevanju dejanskega vpliva embalaže na okolje. S strateškega vidika je koristno podpreti uporabo ocene življenjskega kroga kot orodja za spremljanje okoljskega vpliva proizvodov v njihovem celotnem življenjskem krogu.

5.3 Embalažni materiali, ki jih je mogoče v celoti reciklirati in so v celoti obnovljivi, spodbujajo razvoj krožnega gospodarstva.

Prihodnja zakonodaja in ukrepi EU bi morali podpirati povpraševanje po obnovljivih in visokokakovostnih materialih, ki jih je mogoče reciklirati, kar bo spodbudilo nadaljnje naložbe v inovacije na področju embalaže. Natančneje, zakonodaja in ukrepi EU ne bi smeli biti osredotočeni zgolj na embalažo, temveč na celotno proizvodno verigo, npr. na način pridobivanja in predelave materialov, vire in energijo, ki so potrebni v proizvodnem postopku, ter na to, kako zlahka se lahko material/proizvod reciklira in kako se dejansko reciklira. EU bi morala povečati razpoložljivost in kakovost recikliranih materialov in se pri tem osredotočiti na zmožnost materialov, da po recikliranju ohranijo svoje prvotne lastnosti, tako da lahko pri prihodnji uporabi nadomestijo primarne surovine (12).

5.4 Uskladitev lokalnih sistemov zbiranja in recikliranja je za doseganja ciljev glede recikliranja embalaže ključnega pomena.

EU si je zastavila cilj povečanja stopnje recikliranja odpadne embalaže, doseganje tega cilja pa bo odvisno tudi od tega, kako bodo lokalne oblasti povečale in izboljšale zbiranje.

Na področju recikliranja komunalnih odpadkov se stopnje recikliranja v Evropski uniji močno razlikujejo in celo med državami s podobnimi stopnjami recikliranja obstajajo velike razlike glede pravil in načinov zbiranja. Pravila o recikliranju materialov in sistemi zbiranja, ki se v državah članicah uporabljajo na lokalni ravni, bi morali biti bolj usklajeni, poleg tega pa bi bilo treba določiti usklajena merila za določanje pristojbin v zvezi z razširjeno odgovornostjo proizvajalca ter nenazadnje za označevanje embalaže, ki jo je mogoče reciklirati.

Prav tako je ključno, da se ocenijo posebni cilji za zbiranje in recikliranje za nekatere kategorije proizvodov, kot je embalaža pripravljene hrane, ki se zaužije tako znotraj gostinskih objektov kot zunaj njih. Z določitvijo jasnih ciljev zbiranja in recikliranja za maloprodajo, gostinstvo, pripravo in dostavo hrane itd. ter za občine se lahko zmanjša količina embalaže v smeteh, s čimer se poveča stopnja recikliranja.

5.5 Sheme povratne embalaže

Sheme povratne embalaže lahko dejansko spodbudijo recikliranje in učinkovitost zbiranja v podjetjih, ki lahko v velikem obsegu zmanjšajo smetenje, zlasti v nekaterih vrstah potrošniških izdelkov, kot so pijače, ki se prodajajo v plastenkah in steklenicah.

5.6 Izboljšanje kakovosti zbiranja embalaže prispeva k večji trajnostnosti industrije recikliranja.

Da bi podprli lokalne oblasti je bistveno po posvetovanju z industrijo recikliranja oblikovati jasne smernice glede recikliranja in ciljno usmerjena sporočila o tem, kako bi morala gospodinjstva učinkovito ločevati materiale, ki jih je mogoče reciklirati, in jih pripraviti za odvoz.

V Bruslju, 19. maja 2022 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Christa SCHWENG

(1) V nekaterih industrijah, kot je agroživilska, ima embalaža pomembno vlogo tudi pri preprečevanju navzkrižne kontaminacije hrane in pijače, s čimer se preprečijo s tem povezana zdravstvena tveganja.

(2) Direktiva Evropskega Parlamenta in Sveta 94/62/ES z dne 20. decembra 1994 o embalaži in odpadni embalaži (UL L 365, 31.12.1994, str. 10).

(3) Eurostat.

(4) https://www.mordorintelligence.com/industry-reports/europe-consumer-packaging-market

(5) https://environment.ec.europa.eu/strategy/circular-economy-action-plan_en

(6) https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/12263-Zmanjsevanje-kolicine-odpadne-embalaze-pregled-pravil_sl

(7) https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say_sl

(8) Nekatere evropske države na primer svoje plastične odpadke izvažajo iz Evrope. Temu bi se bilo treba izogniti s spodbujanjem sistema notranjega recikliranja v EU, da bi te odpadke pretvorili v dragocene reciklirane surovine (https://www.theguardian.com/environment/2021/jan/12/loophole-will-let-uk-continue-to-ship-plastic-waste-to-poorer-countries).

(9) https://environment.ec.europa.eu/strategy/circular-economy-action-plan_sl

(10) Gerber, P. J., Steinfeld, H., Henderson, B., Mottet, A., Opio, C., Dijkman, J., Tempio, G. (2013): Tackling climate change through livestock – A global assessment of emissions and mitigation opportunities (Reševanje problema podnebnih sprememb z živinorejo – svetovna ocena emisij in priložnosti za njihovo zmanjšanje). Rim: Organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo (FAO).

(11) Food waste is responsible for 6 % of global greenhouse gas emissions – Our World in Data (Živilski odpadki so odgovorni za 6 % svetovnih emisij toplogrednih plinov – naš svet v podatkih).

(12) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 10. februarja 2021 o novem akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo (2020/2077(INI)) (UL C 465, 17.11.2021, str. 11), točka 39.