Na podlagi posvetovanja je mogoče na splošno ugotoviti, da med zainteresiranimi stranmi in interesnimi skupinami obstaja široko soglasje, da ima lahko EU pomembno vlogo na področju mobilnosti v mestih, in sicer v obliki ukrepov v podporo lokalnim, regionalnim in nacionalnim organom, nosilcem dejavnosti ter drugim udeležencem in zainteresiranim strankam. Čeprav so bila mnenja o tem, kateri specifični ukrepi na ravni EU bi lahko ustvarili dodano vrednost, različna, pa je razprava pripomogla k opredelitvi skupnih temeljev.

Zelena knjiga o mobilnosti v mestih je vključevala 25 vprašanj za vodenje posvetovanja in usmerjanje odzivov zainteresiranih strani. Tudi zainteresirane strani in interesne skupine so bile povabljene, da se odzovejo na splošna vprašanja, obravnavana v zeleni knjigi. Skupaj je bilo prejetih 431 pisnih prispevkov. Prispevki, prejeti kot odziv na posvetovanje, so bili skrbno proučeni. Rezultati posvetovanja so bili dani na voljo javnosti in upoštevani pri pripravi ocene učinka.

Akcijski načrt o mobilnosti v mestih določa okvir za morebitna prihodnja ukrepanja na ravni EU in napoveduje nezakonodajne ukrepe za poglobitev znanja, širjenje dialoga in izmenjave najboljših praks ter zagotavljanje spodbud mestom. Na podlagi teh ukrepov bodo lahko tisti, ki sprejemajo odločitve, bili pri tem bolje poučeni, lahko bodo izboljšali proces oblikovanja in uresničevanja politik, ki zadevajo mobilnost v mestih na vseh ravneh. Učinka teh ukrepov ni mogoče enostavno kvantitativno ali kvalitativno ovrednotiti.

Oceno učinka je pripravil Generalni direktorat Evropske komisije za energetiko in promet. Pri pripravi je sodelovala medsektorska skupina s predstavniki različnih služb Komisije, ki imajo interes pri akcijskem načrtu. Priprava je bila podprta tudi z izvedbo študije. Odbor za oceno učinka je predložil mnenja o osnutkih ocene učinka 23. julija 2008, 1. oktobra 2008 in 4. novembra 2008.

V zeleni knjigi o mobilnosti v mestih je ugotovljenih pet glavnih izzivov za mobilnost v mestih. Ta knjiga je sprožila razpravo o dodani vrednosti ukrepanja na ravni EU v podporo lokalnim, regionalnim in nacionalnim organom pri reševanju omenjenih izzivov. Čeprav so za to odgovorni predvsem lokalni, regionalni in nacionalni organi, se odločitve glede mobilnosti v mestih sprejemajo tudi v okviru zakonodaje in politike EU ter kot take lahko vplivajo na globalno okolje ter prosti pretok oseb, blaga in storitev znotraj EU. V tej oceni učinka je proučeno, kakšna bi bila lahko prava dodana vrednost ukrepanja na ravni EU.

3.Opredelitev problema

Zakaj pravzaprav potrebujemo akcijski načrt o mobilnosti v mestih na ravni EU? Številna mesta po vsej EU se namreč soočajo s skupnimi problemi v zvezi z zagotavljanjem trajnostne mobilnosti, kot so gost promet in zastoji, škodljivi izpusti in neuravnotežen razvoj s posledicami za družbeno vključenost in gospodarsko rast. To so pomembni problemi, ki se v skladu z načelom subsidiarnosti rešujejo na lokalni, regionalni in nacionalni ravni.

Oblikovalci politik v tistih državah članicah, ki so v EU vstopile v zadnjih letih, se soočajo s posebnimi izzivi. Zaradi gospodarskega razvoja namreč izjemno naraščata število in uporaba avtomobilov. Ob pomanjkanju ustrezno prilagojenih sredstev posegi v sistem javnega prometa niso vedno skladni z minimalnimi standardi za trajnostni razvoj in povezanost družbe.

Ob pogledu na različne lokalne pobude po vsej EU postane očitno, da javni organi v zvezi s problemi mobilnosti in prometa v mestih uporabljajo zelo različne politike, ukrepe in rešitve financiranja. Poleg neusklajenih pristopov imata lahko tudi neukrepanje ali napačno ukrepanje učinke, ki se čutijo prek meja, obenem pa lahko povzročita nepotrebno podvajanje prizadevanj.

Potrošnikom so na voljo neenotni informacijski sistemi in neustrezne rešitve, osebe z omejeno mobilnostjo pa nimajo vselej enakega dostopa do sredstev mestnega prometa kot drugi ljudje.

Mestni promet je poleg tega nujen element splošne prometne verige za prevoz potnikov in tovora (v smislu težav z „zadnjim kilometrom“ in potrebe po učinkovitih intermodalnih vozliščih, ki so pogosto v mestnih središčih ali blizu njih). Čeprav uspešnost politike do mobilnosti v mestih, kakor se oblikuje na lokalni, regionalni in nacionalni ravni, vpliva na celotni evropski prometni sistem, pa zadevni javni organi nimajo vselej na voljo ustreznih sredstev ali pa tudi nimajo interesa, da bi to razsežnost upoštevali.

Brez ustrezne izmenjave in širjenja preverjenih rešitev s področja najboljše prakse lahko oblikovalci politik izberejo nepotrebno drage rešitve, ki premalo upoštevajo druge izkušnje ali pa so lahko v nasprotju z načeli in zakonodajo EU.

4.Pravica EU do ukrepanja

Pristojnosti EU so omejene s pogodbami. Mobilnost in promet v mestih spadata v sklop člena 70 Pogodbe, ki določa skupno prometno politiko. Mobilnost in promet v mestih obravnavata člena 71(c) in 71(d), ki navajata, da lahko Svet in Evropski parlament za namene uresničevanja člena 70 določita ukrepe za izboljšanje prometne varnosti in druge ustrezne predpise. EU in države članice si skupaj delijo odgovornost za promet. Spodaj predstavljeni argumenti kažejo, da države članice same ne morejo na ustrezen način rešiti problema (preizkus potrebnosti), da pa je cilje mogoče učinkoviteje doseči na ravni EU (preizkus dodane vrednosti).

Pravica do ukrepanja na ravni EU na področju mobilnosti v mestih izhaja iz obveznosti Komisije, da uresniči in zavaruje temeljne cilje Pogodbe. Zakonodaja in finančni instrumenti EU neposredno vplivajo na odločitve, ki se v zvezi z mobilnostjo v mestih sprejemajo na lokalni, regionalni in nacionalni ravni. Komisija mora zato zagotoviti, da so zadevne odločitve skladne z zakonodajo EU, pri tem pa javnim organom pomagati pri izvajanju politik EU in čim učinkovitejši porabi sredstev EU. Poleg tega ukrepi, ki se v zvezi z mobilnostjo v mestih izvajajo na lokalni, regionalni in nacionalni ravni, neposredno vplivajo na prevoznike tovora in potnike iz drugih držav. Prav zaradi čezmejnega vpliva je ukrepanje na ravni EU upravičeno, da se zagotovita nemoteno delovanje enotnega trga in ustrezno izvajanje politik in zakonodaje EU na področjih, kot so okolje, državna pomoč, socialne teme in razvoj.

Zaradi neuspehov na trgu je potrebno javno posredovanje za rešitev problemov zastojev, onesnaževanja in neuravnoteženega razvoja. EU ima pravico zagotoviti, da je tovrstno javno posredovanje skladno z zakonodajo in politikami EU. V preteklosti so bili ukrepi, povezani z mobilnostjo v mestih, oblikovani tudi v okviru drugih politik EU, kot so okoljska, regionalna in energetska politika. Možni učinek teh politik na mobilnost in promet v mestih se pri tem ni dovolj upošteval. V nekaterih primerih zadevni organi niso imeli na voljo ustreznih sredstev in instrumentov, jih niso uporabili ali pa niso ustrezno upoštevali vprašanj v zvezi z mobilnostjo v mestih. Zato je treba v specifičnih primerih predlagati ukrepe za boljšo usklajenost ter izvajanje preteklih in sedanjih pobud EU.

EU ima tudi pravico ukrepati pri tistih problemih, kjer javno posredovanje na ravni EU ustvarja dodano vrednost. EU lahko na različne načine ustvarja dodano vrednost pri ukrepih na lokalni ravni, ne da bi pri tem posegala v pooblastila pristojnih lokalnih, regionalnih ali nacionalnih organov. EU lahko javnim organom ponudi sveženj preverjenih in preizkušenih rešitev za odpravo tveganj, ki jih povzroča razdrobljenost lokalnih, regionalnih in nacionalnih pristopov. EU lahko pomaga odpraviti regulativne napake, kot sta nezadostno zbiranje in izmenjava tržnih podatkov, ki preprečujeta celovito spremljanje ustreznih smeri razvoja. Lahko spodbudi izmenjavo podatkov in informacij, ponudi finančno podporo in na ravni EU sproži dejavnosti raziskav in tehnološkega razvoja. Lahko pomaga spodbujati učinkovito rabo javnih virov, vendar ne z odkrivanjem tople vode, temveč z združitvijo moči pri primerjalnih analizah, javnih naročilih ali zagotavljanju informacij. Lahko tudi spodbuja inovacije in standarde ter odpira nove trge za industrijski sektor.

5.Cilji

Glavna politična cilja akcijskega načrta o mobilnosti v mestih sta naslednja:

mestom ter regionalnim in nacionalnim organom zagotoviti spodbudo in podporo, pomagati jim pri razvoju in izvajanju politik mobilnosti v mestih, ki prispevajo k skupnim ciljem boja proti podnebnim spremembam, k vzpostavitvi učinkovitega notranjega trga v korist podjetij in potrošnikov ter k razvoju učinkovitega evropskega prometnega sistema, družbene povezanosti in blaginje.

oblikovalcem odločitev na vseh ravneh zagotoviti boljšo strokovno podlago, pomagati jim pri razvoju in izvajanju celostnih, dobro utemeljenih in inovativnih politik, ki so v današnjem obdobju potrebne za reševanje izredno kompleksnih in večdimenzionalnih vprašanj v zvezi z mobilnostjo v mestih.

6.Možne politike

Za dosego omenjenih dveh ciljev pride v poštev širok izbor možnih politik. Pri izboru in oceni možnih politik je bil najprej pripravljen seznam 31 možnih politik iz različnih virov. Med slednjimi velja omeniti prispevke k pripravi zelene knjige o mobilnosti v mestih in prispevke med posvetovanjem z zainteresiranimi stranmi o zeleni knjigi o mobilnosti v mestih, dosežke v okviru preteklih dejavnosti raziskav in tehnološkega razvoja, financiranih s strani EU, in programov za izmenjavo najboljših praks, pogovore o zeleni knjigi v okviru institucij EU ter predloge s strani služb Komisije.

Ob tako splošnem pristopu je bilo mogoče pregledati širok izbor možnih politik, od bolj strateško naravnanih do praktičnejših. Na seznamu so tudi takšne politike, ki se ne zdijo verjetne ali zaželene, a so jih udeleženci vseeno predlagali. Nekatere med njimi so morda problematične zaradi načela subsidiarnosti ali ker se morda ne zdijo učinkovite ali uspešne, vendar zaradi preglednosti niso bile vnaprej izključene.

Za izvajanje možnih politik na ravni EU je bilo opredeljenih osem možnih instrumentov, kot so spremljanje samoregulacije, širjenje informacij, priprava smernic, finančne pobude in regulativni ukrepi.