SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Vprašanja, povezana z nadaljnjo izdajo eurokovancev za en in dva centa

1. Uvod

Uvedba eura v letu 1999 je bila velik korak v procesu evropskega povezovanja. Euro je v fizični obliki, tj. v obliki bankovcev in kovancev, na voljo od 1. januarja 2002, danes pa ga kot svojo valuto uporablja okrog 330 milijonov državljanov EU v 17 državah članicah. Struktura apoenov eurobankovcev in eurokovancev (1, 2, 5, 10, 20 in 50 centov, kovanca za 1 in 2 eura) se od uvedbe eura ni spremenila.

Eurokovance izdajajo države članice, za usklajevanje njihovih apoenov in tehničnih specifikacij pa je odgovoren Svet. Apoeni in tehnične specifikacije eurokovancev, namenjenih za obtok, so bili določeni v Uredbi Sveta (ES) št. 975/98. V skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 974/98 so kovanci, izraženi v eurih in centih, ki so skladni z apoeni in tehničnimi specifikacijami, kot jih je določil Svet, edini kovanci, ki imajo status zakonitega plačilnega sredstva v vseh državah članicah, katerih valuta je euro.

Leta 2012 sta Evropski parlament in Svet od pristojnih institucij zahtevala, da preučijo uporabo različnih apoenov eurokovancev in eurobankovcev na podlagi meril stroškov in podpore javnosti[1].

Člen 2 Uredbe o izdaji eurokovancev od Evropske komisije zahteva, da opravi oceno učinka „nadaljnjega izdajanja kovancev za en in dva centa“, (...) in sicer z „analizo stroškov in koristi, ki upošteva dejanske proizvodne stroške teh kovancev glede na njihovo vrednost in koristi“.

To pristojnost bi bilo treba obravnavati z vidika razprave v zvezi z uporabnostjo dveh najmanjših eurokovancev od njune uvedbe. Glavni elementi te razprave so visoki stroški proizvodnje in obdelave eurokovancev za en in dva centa glede na njuno nominalno vrednost, znatno zmanjšanje količine (velika izguba) teh kovancev v obtoku[2] in manjša kupna moč teh dveh majhnih apoenov. Razprava se osredotoča tudi na vprašanje inflacije oziroma zaznane inflacije, in sicer zaradi zaskrbljenosti v širši javnosti, da bi morebitni ukinitvi izdaje kovancev ter njunemu umiku iz obtoka lahko sledilo zvišanje maloprodajnih cen.

Zahtevana ocena je bila opravljena na podlagi posvetovanja z zainteresiranimi stranmi in široko zastavljenega pregleda stanja[3]. V tem sporočilu so predstavljene štiri glavne možnosti politike (od ohranitve trenutnega stanja do umika kovancev za en in dva centa) in opisane njihove glavne značilnosti ter prednosti in slabosti. V delovnem dokumentu služb Komisije v prilogi so podane podrobnosti.

2. Štirje možni scenariji za eurokovance za en in dva centa

Načeloma bi se lahko izdaja eurokovancev za en in dva centa nadaljevala kot do zdaj ali se prekinila, kar sta dva scenarija (nadaljevanje izdaje in umik), ki ju je treba raziskati. Vendar se glede na rezultate vprašalnikov in pregleda stanja lahko opredelijo štirje možni scenariji: nadaljnja izdaja in umik kot glavna scenarija, pri čemer bi bila v okviru vsakega scenarija možna še ena možnost.

Prvi glavni scenarij je nadaljnja izdaja eurokovancev za en in dva centa v skladu s trenutnimi pogoji za izdajo brez spremembe pravnega ali materialnega okvira („scenarij ohranitve trenutnega stanja“). Kovanca ostaneta zakonito plačilno sredstvo in se še naprej proizvajata v skladu z veljavnimi tehničnimi specifikacijami (kot so kovina, teža in velikost) brez spremembe procesa proizvodnje in izdaje[4]. Druga možnost tega scenarija je nadaljnja izdaja po znižanih stroških, ki temelji na predpostavki, da bi se lahko stroški izdaje kovancev znižali, in sicer s spremembo materialov, ki sestavljajo kovanec, s povečanjem učinkovitosti proizvodnje kovancev ali z obojim („scenarij izdaje po nižjih stroških“).

Drugi glavni scenarij je odprava eurokovancev za en in dva centa („scenarij hitrega umika“). V skladu s tem scenarijem bi se prenehalo z izdajo teh apoenov, medtem ko bi se kovanci v obtoku umaknili, predvsem prek trgovcev na drobno, veleblagovnic in bank, v vnaprej določenem kratkem obdobju. Zavezujoča pravila zaokroževanja bi se uporabljala od prvega dne obdobja umika, kovanca pa bi prenehala biti zakonito plačilno sredstvo na koncu tega obdobja.

Druga možnost scenarija hitrega umika je „scenarij postopne ukinitve“, ki bi imel učinek umika, vendar bi se dosegel na drugačen način. Medtem ko bi se z izdajo kovancev prenehalo in bi se prav tako uporabljala zavezujoča pravila zaokroževanja, bi kovanca ostala zakonito plačilno sredstvo. Eurokovanca za en in dva centa bi se lahko še naprej uporabljala, vendar samo za plačilo do zaokroženega končnega zneska. Ker se novi kovanci ne bi izdajali, se pričakuje, da bi obstoječi kovanci postopoma izginili iz obtoka zaradi visoke stopnje izgube in majhne privlačnosti teh kovancev kot praktičnega plačilnega sredstva.

3. Dva scenarija za nadaljnjo izdajo eurokovancev za en in dva centa

3.1. Scenarij nadaljnje izdaje ob nespremenjenih pogojih („scenarij ohranitve trenutnega stanja“)

Ta scenarij je že po svoji naravi referenčno merilo, glede na katerega bi bilo treba oceniti druge tri scenarije.

3.1.1. Vedno večja izdaja zaradi visoke stopnje izgube

Število eurokovancev za en in dva centa, izdanih od prehoda na euro leta 2002, je več kot 46 milijard. V desetih letih je število teh apoenov zraslo za približno 74 %. Danes je skoraj vsak drugi eurokovanec, dan v obtok, eurokovanec za en ali dva centa. Medtem ko je skupno število izdanih eurokovancev za en in dva centa zelo visoko, je skupna vrednost teh kovancev samo približno 714 milijonov EUR.

Veliko povečanje števila eurokovancev za en in dva centa je zlasti posledica visokih stopenj izgube teh apoenov, ki se giblje med 25 % in skoraj 100 %.

Potrošniki pri plačevanju ne uporabljajo pogosto eurokovancev za en in dva centa, temveč jih od prodajalcev na drobno prejmejo kot drobiž. Zdi se, da se kovanci obravnavajo, kot da so brez vrednosti in se pogosto kopičijo, namesto da bi se vrnili v obtok.

Čeprav je od uvedbe eura inflacija ostala na zelo nizki ravni, je kupna moč eurokovancev za en in dva centa že izdatno upadla, in sicer v povprečju na 0,81 centa za eurokovanec za en cent.

3.1.2. Dejavnost, ki ustvarja izgubo

Skupne stroške izdaje kovancev je težko oceniti, saj vključujejo stroške proizvodnje, pakiranja, prevoza, shranjevanja ter druge z distribucijo in vračanjem v obtok povezane stroške za banke in trgovce na drobno.

Pri proizvodnih stroških kovancev je treba preučiti tri ključne elemente: (1) stroške surovin, ki se uporabljajo za surovce (kovinski žetoni, ki se skujejo v kovance); (2) stroške proizvodnje surovcev; (3) stroške končne proizvodnje (tj. kovanja) kovancev. Pridobivanje podrobnih informacij o različnih zgoraj omenjenih stroškovnih elementih ni enostavno, saj ključni akterji, vključeni v proizvodni proces (tj. proizvajalci surovcev in kovnice), te stroškovne elemente navadno obravnavajo kot tržno občutljive, ki tako spadajo med poslovne skrivnosti.

Stroški proizvodnje ter izdajanja eurokovancev za en in dva centa so sicer na splošno visoki. Za večino držav članic so značilni nabavni stroški, ki za do štirikrat presegajo nominalno vrednost samih kovancev, kar pripelje do negativnega prihodka od izdaje denarja. Glede na navedbe petih držav članic netehtana povprečna nabavna cena teh kovancev za njihove zakladnice oziroma finančna ministrstva predstavlja približno 150 % njihove nominalne vrednosti, medtem ko tehtana povprečna cena znaša skoraj 300 % (zaradi razmeroma visokih stroškov, ki jih ima ena velika država članica).

Čeprav odgovori na vprašalnik niso zagotovili sistematičnih podrobnih informacij o različnih elementih proizvodnih stroškov, so kljub temu mogoči nekateri predhodni in širši sklepi:

– Stroški surovcev za kovance znašajo približno 50–60 % nominalne vrednosti kovanca, pri čemer je ustrezni strošek na splošno nižji za kovanec za dva centa kot za kovanec za en cent. Ti visoki stroški so posledica nakupa surovin (kovin). V sektorju za kovanje denarja je prišlo do vertikalnega povezovanja; nekatere kovnice in proizvajalci surovcev so združili napore, da bi povečali dobičkonosnost v sektorju, za katerega so značilne velike količine in majhne marže pri proizvodnji surovcev.

– Predhodne ugotovitve kažejo, da stroški surovin predstavljajo razmeroma majhen del skupnih nabavnih stroškov končnega izdelka, ki jih plačajo nacionalne zakladnice oziroma finančna ministrstva. Velike razlike v stroških proizvodnje kovancev se zato ne morejo pojasniti s stroški surovin ali procesa proizvodnje surovcev, temveč jih je treba pripisati končni proizvodnji kovancev (tj. kovanju) v nacionalnih kovnicah držav euroobmočja.

– Potrebna bi bila nadaljnja analiza, da bi se preučilo, ali je razlika v stroških med nacionalnimi kovnicami v euroobmočju posledica razlik v stroških dela in/ali kapitala ali je povezana z morebitnimi neučinkovitostmi v proizvodnem procesu. Znatne razlike v stroških med nacionalnimi kovnicami se lahko verjetno razložijo z monopolnim položajem kovnic v zadevnih državah.

Na ravni euroobmočja bi glede na (tehtano) razmerje med nabavno ceno in nominalno vrednostjo izdanih kovancev celotni kumulativni neto stroški izdaje – oziroma negativni prihodek od izdaje denarja – eurokovancev za en in dva centa znašali 1,4 milijarde EUR.

3.1.3. Uporabniki so na splošno zadovoljni

Kar zadeva javno podporo, so državljani načeloma naklonjeni nadaljnji izdaji. Podatki iz raziskave Eurobarometer, ki jo je izvedla Komisija, kažejo, da so državljani na splošno zadovoljni s trenutnimi apoeni kovancev, pri čemer je podpora za eurokovance za en in dva centa nekoliko nižja.

Kovnice podpirajo nadaljnjo izdajo teh kovancev, čeprav predvsem zato, ker njihovo kovanje predstavlja velik del njihovih dejavnosti. Združenja bank so nevtralna glede tega vprašanja. Treba je opozoriti, da imajo tako kovnice kot banke možnost, da stroške, povezane s temi kovanci, prenesejo na svoje stranke prek nabavnih stroškov (kovnice) oziroma provizij za obdelavo (banke).

Vprašanje eurokovancev za en in dva centa ni relevantno za sektor prodajnih avtomatov, saj ti avtomati ne sprejemajo teh apoenov. Organizacije trgovcev na drobno imajo različna mnenja glede vprašanja uporabnosti eurokovancev za en in dva centa, saj se soočajo z visokimi provizijami za obdelavo (za zavitek petdesetih kovancev za en cent se lahko na primer včasih obračuna provizija za obdelavo v višini 40 centov), hkrati pa menijo, da so ti kovanci uporabni za plačilne transakcije v trgovini na drobno.

3.2. Scenarij nadaljnje izdaje z nižjimi stroški („scenarij izdaje po nižjih stroških“)

Scenarij izdaje po nižjih stroških je druga možnost scenarija ohranitve trenutnega stanja, ki predvideva nadaljnjo izdajo najmanjših apoenov ob preučitvi možnosti za zmanjšanje trenutno previsokih stroškov izdaje. Obstajata dva načina za znižanje nabavnih stroškov za eurokovance za en in dva centa, ki se ne izključujeta: sprememba sestave kovancev in/ali sprememba procesa proizvodnje teh kovancev.

3.2.1. Sprememba sestave kovanca

Prvi način bi bil sprememba sestave kovancev in optimizacija obstoječih odstopanj pri proizvodnji ali uporaba cenejše kovine, kot je na primer nerjavno jeklo, in ohranitev enake velikosti kovancev. To bi se lahko doseglo s spremembo Uredbe Sveta (ES) št. 975/98.

Uporaba manj plemenite kovine bi v nekaterih primerih lahko privedla do spremembe v barvi novih kovancev.

Medtem ko se mnenja o morebitnih alternativah za sestavo eurokovancev za en in dva centa (nerjavno jeklo, aluminij, cink) in o obsegu možnega zmanjšanja stroškov razlikujejo, ni mogoče zanikati, da obstaja potencial za varčevanje.

Vendar pa, kot je že bilo omenjeno, strošek surovine predstavlja le majhen del skupnih stroškov končnega proizvoda. Vrzel med nabavnimi stroški in nominalno vrednostjo teh kovancev – pa tudi pomembne razlike v tej vrzeli med državami članicami euroobmočja – niso posledica stroškov surovin, ampak procesa proizvodnje teh kovancev.

3.2.2. Izboljšanje učinkovitosti proizvodnega procesa

Potrebna bi bila nadaljnja analiza, da bi se raziskalo, ali do razlik v stroških med nacionalnimi kovnicami v euroobmočju (pri čemer je, na primer, ena kovnica sposobna proizvajati kovance za en cent za manj, kot je njihova nominalna vrednost, druga pa jih zakladnici/finančnemu ministrstvu prodaja po ceni, ki je štirikrat višja od njihove nominalne vrednosti) prihaja zaradi razlik v stroških dela in/ali kapitala, do katerih pride pri končni proizvodnji kovancev, ali so povezane z morebitnimi neučinkovitostmi v proizvodnem procesu. Za odpravo teh možnih pomanjkljivosti bi bile odgovorne države članice.

Uporaba obeh načinov bi lahko ob nadaljnji izdaji eurokovancev za en in dva centa predstavljala veliko možnost za prihranke. Medtem ko se drugi stroški izdaje (npr. v zvezi s surovinami, obdelavo) ne bi obravnavali in bi se prekomerna proizvodnja zaradi visoke stopnje izgube nadaljevala, bi se negativni prihodek od izdaje denarja lahko znatno zmanjšal, če ne povsem odpravil.

4. Dva scenarija za umik eurokovancev za en in dva centa

4.1. Umik s hitro ukinitvijo kot zakonitega plačilnega sredstva („scenarij hitrega umika“)

Drugi glavni scenarij je umik kovancev z njihovo ukinitvijo kot zakonitega plačilnega sredstva.

V skladu s tem scenarijem bi se izdaja eurokovancev za en in dva centa ustavila, kovanci pa bi skoraj takoj prenehali biti zakonito plačilno sredstvo. To bi zahtevalo spremembo Uredbe Sveta (ES) št. 975/98. Verjetno bi bila potrebna pravno zavezujoča pravila zaokroževanja (zaokroževanje na najbližjih 5 centov)[5], kovanci pa bi se aktivno umaknili iz obtoka.

4.1.1. Gospodarske posledice: pozitiven učinek na prihodek od izdaje denarja, vendar strah pred inflacijo med širšo javnostjo

Pomemben gospodarski vidik scenarija umika iz obtoka je njegov potencial za zmanjšanje stroškov. Precejšnji proizvodni stroški teh majhnih kovancev bi se odpravili, prav tako pa tudi negativni prihodek od izdaje denarja v povezavi z izdajo kovancev v večini držav članic. Zlasti podjetjem, veleblagovnicam in trgovcem na drobno ne bi bilo več treba skrbeti za težavno in drago obdelavo kovancev nizke vrednosti[6], katerih stroške prenesejo na svoje stranke s provizijami ali prilagajanjem cen.

V primerjavi s pričakovanimi prihranki so zainteresirane strani mnenja, da so enkratni stroški umika kovancev drugotnega pomena. Zaradi morebitne odprave zgoraj omenjenih proizvodnih stroškov bi lahko prišlo celo do pozitivnega učinka na državne prihodke. Poleg tega bi lahko odprava teh dveh najmanjših apoenov rahlo povečala povpraševanje po eurokovancih za pet in deset centov, kar naj bi imelo pozitiven učinek na prihodek od izdaje denarja.

Na drugi strani je glavni pomislek javnosti, da bi scenarij hitrega umika povečal inflacijo. Obstaja zaskrbljenost, da bi odprava eurokovancev za en in dva centa lahko privedla do zvišanja cen, kljub uporabi pravil zaokroževanja. Zaradi zaokroževanja končnih zneskov ali posameznih cen bi lahko potrošniki morda pričakovali tudi zaokroževanje navzgor ali neposredno povišanje cen v prihodnosti. Ta pomislek zlasti velja, če bi zaokroževanje vplivalo na izdelke, ki se pogosto kupujejo in običajno plačujejo z gotovino, kar bi lahko vplivalo na pričakovanja glede inflacije. Vendar umik iz obtoka po pričakovanjih ne bo pomembno vplival na stabilnost cen zaradi številnih razlogov:

– Prvič, številne študije so pokazale, da bi bili morebitni inflacijski učinki zelo omejeni. Na Slovaškem je bilo na primer v študiji o inflacijskih učinkih umika kovancev za 10 in 20 halerjev ugotovljeno, da bi prenehanje uporabe kovancev in s tem povezana pravila zaokroževanja imeli le omejen inflacijski učinek v višini manj kot 0,01 %.

– Drugič, neposredne izkušnje s pravili zaokroževanja na Finskem in Nizozemskem so pokazale, da je bil inflacijski učinek minimalen ali pa ga sploh ni bilo.

– Tretjič, pravila zaokroževanja bi se uporabljala samo za končno transakcijo in ne za posamezne cene, kar omejuje morebitni učinek.

Čeprav naj tak umik iz obtoka ne bi imel pomembnejšega inflacijskega učinka, izkušnje s prehodom na eurogotovino kažejo, da lahko prispeva k napačnemu dojemanju inflacije (zaznano povišanje cen ni skladno s podatki po HICP) in tako privede do nezadovoljstva med nekaterimi državljani. Mnoge zainteresirane strani so v posvetovalnem postopku poudarile, da so državljani trenutno zelo občutljivi glede načrtov in pobud, za katere menijo, da bi lahko vplivali na njihov finančni položaj, zlasti zaradi slabega splošnega gospodarskega stanja. Če bi se takšen scenarij izvedel, bi ga tako morala spremljati intenzivna kampanja za ozaveščanje javnosti o praktičnih vidikih umika kovancev in pravilih zaokroževanja, ki se bodo uporabljala.

4.1.2. Stališče državljanov in držav članic glede umika kovancev nizkih apoenov

Raziskava Eurobarometer, ki jo je opravila Komisija, kaže, da naj bi bili državljani na splošno zadovoljni z apoeni eurokovancev. Manjšina državljanov, ki ni zadovoljna z obstoječo strukturo apoenov kovancev, je na splošno izrazila željo, da se eurokovanci za en in dva centa umaknejo iz obtoka.

Na vprašanje glede izbire med nadaljnjo izdajo in umikom eurokovancev za en in dva centa v okviru formalnega posvetovanja večina držav članic ni odgovorila, manjše število držav članic pa je izbralo umik. Na podlagi tega delnega rezultata zanesljivi sklepi niso možni.

4.2. Umik z obdobjem postopne ukinitve

Scenarij postopne ukinitve bi imel enak učinek kot umik, vendar bi ga dosegel s skupno odločitvijo držav članic, da prenehajo izdajati eurokovance za en in dva centa ter uporabljajo pravila zaokroževanja. Kovanci bi bili kot zakonito plačilno sredstvo še naprej v obtoku, vendar bi postopoma izginili zaradi visoke stopnje izgube in odsotnosti novih. Kot zakonito plačilno sredstvo bi kovanci nehali veljati, ko bi jih bilo v obtoku samo še zanemarljivo število.

4.2.1. Potrebna bi bila pravila zaokroževanja

Verjetno bi bilo treba uvesti pravila zaokroževanja, ki bi nadomestila učinek vedno večjega pomanjkanja eurokovancev za en in dva centa, hkrati pa ne bi preprečevala njihove uporabe (ti kovanci bi se še vedno lahko seštevali, da bi se doseglo pet centov, kot na Finskem ali Nizozemskem). Potrebna bi bila kampanja za obveščanje, s katero bi se pojasnili načelo postopne ukinitve in pravila zaokroževanja.

4.2.2. Obtok kovancev bi se lahko zmanjšal na zanemarljivega v nekaj letih

Točnega poteka tega scenarija ni mogoče natančno napovedati, saj ni nobenih empiričnih podatkov o scenarijih postopne ukinitve iz držav članic ali drugih držav.

Spodnji izračun posnema učinke postopne ukinitve na podlagi povprečne stopnje izgube (približno 60 %) ob predpostavki, da bo ostala stabilna. Večina kovancev bi iz obtoka izginila v obdobju 4–5 let. Število kovancev v obtoku bi postalo zanemarljivo okrog leta 2020, ko bi se lahko sprejela odločitev o njihovem umiku kot zakonitem plačilnem sredstvu.

Kovanci za en cent Letna stopnja izgube 60 % || || Kovanci za dva centa Letna stopnja izgube 60 %

2013 || 2015 || 2017 || 2019 || 2021 || 2023 || 2025 || 2013 || 2015 || 2017 || 2019 || 2021 || 2023 || 2025

26,260 || 4,202 || 672 || 108 || 17 || 3 || 0 || 20,606 || 3,297 || 528 || 84 || 14 || 2 || 0

Čeprav bi se v tem scenariju število kovancev v obtoku hitro zmanjšalo, bi banke, veleblagovnice in drugi trgovci na drobno še naprej imeli stroške z obdelavo preostalih kovancev. Vendar pa ne bi bila potrebna dejavna prizadevanja za umik.

5. Sklepne ugotovitve

Na podlagi rezultatov posvetovanja z zainteresiranimi stranmi in zgornje analize so mogoče številne ključne ugotovitve glede nadaljnje izdaje eurokovancev za en in dva centa.

– Proizvodnja eurokovancev za en in dva centa je očitno dejavnost, ki prinaša precejšnjo izgubo za euroobmočje. Vsak od štirih scenarijev za rešitev teh problemov bi se lahko enako uporabljal tako za eurokovance za en cent kot za dva centa. V analizi ni prišlo do nobenih znakov, da bi se scenariji morali uporabljati samo za en apoen ali samo za drugega (tj. za kovanec za 1 ali za 2 centa).

– Odnos širše javnosti do eurokovancev za en in dva centa je paradoksen: zdi se, da so navezani na te kovance majhnih vrednosti in se bojijo, da lahko pride do inflacije, če bodo izginili, po drugi strani pa jih obravnavajo, kot da nimajo vrednosti in jih ne vračajo v obtok. Posledična visoka stopnja izgube ter psihološke cene vodijo do vse večjega povpraševanja po izdaji novih majhnih kovancev.

– Ekonomska logika za izdajo eurokovancev za en in dva centa govori v prid ustavitvi izdaje. Vendar pa je treba stroškovne elemente pretehtati glede na druge pomisleke, zlasti glede na negativno reakcijo v širši javnosti, ki bi jo lahko povzročila pravila zaokroževanja. Prav tako se morajo pretehtati zlasti glede na trenutne slabe gospodarske obete.

– Na podlagi zgoraj opisanih štirih scenarijev so potrebne razprave med zainteresiranimi stranmi. Če bo prevladala katera od možnosti, bo Komisija predložila potrebne zakonodajne predloge.

[1] Uvodna izjava 7 Uredbe (EU) št. 651/2012 o izdaji eurokovancev (UL L 201, 27.7.2012, str. 135).

[2] Višina izgube se lahko opredeli kot stopnja izgube, ki se izračuna kot ena minus stopnja obtoka; stopnja obtoka je število kovancev, vrnjenih v centralno banko, deljeno s številom kovancev, danih v obtok.

[3] Posvetovanje s skupino „ključnih zainteresiranih strani“ je potekalo avgusta in septembra 2012 s pomočjo vprašalnikov o dveh glavnih scenarijih za eurokovanca za en in dva centa: nadaljnji izdaji in morebitnem umiku kovancev. Zadevne zainteresirane strani so bile opredeljene in razdeljene v dve glavni skupini: ključne javne zainteresirane strani iz držav članic EU (tj. nacionalne uprave, nacionalne kovnice in centralne banke) in ECB ter ključne zasebne zainteresirane strani iz evropskih združenj in gospodarskega sektorja (bančna združenja, prevozna podjetja, ki uporabljajo gotovino, združenja potrošnikov in združenja trgovcev na drobno).

[4] Glej člen 1 Uredbe (ES) št. 975/98 (UL L 139, 11.5.1998, str. 6), kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 423/1999.

[5] Okvir izdaje in uporabe eurokovancev za en ali dva centa se na Finskem in Nizozemskem razlikuje od drugih držav euroobmočja. Finska je kmalu po prehodu na euro omejila izdajo eurokovancev za en in dva centa na minimalno količino. Nizozemska je ta pristop začela uporabljati septembra 2004. Obe državi zaradi pravil zaokroževanja v obtoku ohranjata majhno količino eurokovancev za en in dva centa. Na Finskem pravila zaokroževanja na najbližjih 5 centov določa zakon o gotovinskih plačilih, medtem ko se podobna pravila na Nizozemskem izvajajo od septembra 2004 na podlagi dogovora med sektorjem trgovine na drobno in združenji potrošnikov.

[6] Oba vidika sta bila glavna povoda za nedavno odpravo najmanjših apoenov na Švedskem leta 2010 (kovanec za 50 øreov = približno 5,5 centa) in v Kanadi leta 2013 (1 kanadski cent = približno 0,7 centa).