ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
5.

Člen 3(1) Izvedbene uredbe določa, da se priglasitve „predložijo na način, predpisan v obrazcu CO iz Priloge I“, člen 4(1) navedene uredbe pa določa, da morajo biti podatki, ki jih vsebujejo priglasitve, „točni in popolni“. Priloga I k Izvedbeni uredbi (obrazec CO) vsebuje zahtevo, da vsi priglasitelji podpišejo naslednjo izjavo ali da se podpiše v njihovem imenu: „Priglasitelj ali priglasitelji izjavljajo, da so po njihovi najboljši veri in prepričanju podatki v tej priglasitvi resnični, pravilni in popolni, da so priložene kopije dokumentov, ki jih zahteva ta poenostavljeni obrazec CO, verodostojne in popolne, da so vse ocene opredeljene kot take in da so najboljše možne ocene na podlagi razpoložljivih dejstev ter da so vsa izražena mnenja iskrena.“ (3)
1.

Komisija je 25. avgusta 2017 v skladu s členom 4 in po predložitvi v skladu s členom 4(5) Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 (1) prejela priglasitev predlagane koncentracije, s katero podjetje AUNDE Achter & Ebels GmbH, ki je del skupine Aunde Group („Aunde“, Nemčija) in ga obvladuje podjetje CCBA GmbH & Co. KG, in podjetje Bader Holding GmbH, ki je del skupine Bader Group („Bader“, Nemčija) in ga obvladuje podjetje Bader Gmbh & Co. KG, z nakupom delnic v novoustanovljenem podjetju, ki je skupno podjetje, pridobita v smislu člena 3(4) uredbe o združitvah skupni nadzor nad podjetjem AUNDE C & S GmbH („skupno podjetje“, Nemčija).
2.

Poslovne dejavnosti zadevnih podjetij so: — za podjetje CVC: CVC Group zagotavlja svetovanje v zvezi z investicijskimi skladi in platformami ter upravljanje z njimi, — za PAI: PAI je zasebno kapitalsko podjetje, ki upravlja in svetuje številnim skladom, ki imajo v lasti podjetja v različnih gospodarskih sektorjih, kot so poslovne storitve, živila in potrošniško blago, splošna industrija, zdravstvo ter maloprodaja in distribucija, — za Cortefiel: Cortefiel se ukvarja s proizvodnjo in maloprodajno distribucijo oblačil ter v omejenem obsegu maloprodajno distribucijo obutve in modnih dodatkov.
2.

Poslovne dejavnosti zadevnih podjetij so: — Santander, ki se ukvarja z bančništvom, zakladništvom in zavarovalniškimi storitvami, je obvladujoče podjetje mednarodne skupine bančnih in finančnih podjetij, ki večinoma deluje v Španiji, drugih evropskih državah, vključno s Portugalsko, Združenim kraljestvom, Latinsko Ameriko in Združenimi državami Amerike, — BPE je obvladujoče podjetje skupine BPE, ki vključuje naslednje finančne subjekte: Banco Pastor, BPE Banca Privada, TotalBank in Banco BPE Portugal. BPE ima delež v podjetjih Targobank in WiZink. BPE opravlja tako bančniške kot zavarovalniške storitve v Španiji in na Portugalskem. BPE kotira na borzah v Madridu, Barceloni, Bilbau in Valencii.
(53)

Kar zadeva projekt pred združitvijo za razširitev zmogljivosti kliringa za nekatere obveznosti v podjetju LCH SA, je tržni preizkus pokazal negotovost, če bi to zaradi združitve povzročilo prenos količin s podjetja LCH Ltd. na podjetje LCH SA. Rezultati so zlasti pokazali, da so stranke zainteresirane za združevanje kliringa dolžniških instrumentov v eno valuto pri eni CNS, predvsem zaradi priložnosti za bilančni pobot, ki jih omogoča uvedba T2S. Vendar na podlagi tržnega preizkusa ni bilo mogoče ugotoviti, da bi se to v strukturi trga, pri kateri bi imel subjekt, ki bi nastal z združitvijo, spodbudo za konsolidacijo kliringa pri podjetju LCH Ltd. namesto pri podjetju LCH SA, dejansko zgodilo.
—

Intervias je holding podjetja Euro Garages Ltd. (Euro Garages) in skupine European Forecourt Retail Group (EFR). Eurogarages in EFR sta upravljavca zunanjih površin črpalk za gorivo, upravljavca črpalk za gorivo, trgovin, avtopralnic, pekarn, restavracij, hotelskih dejavnosti in najema vozil v Belgiji, Franciji, Luksemburgu in na Nizozemskem ter v Združenem kraljestvu;
(6)

Obrana kakavova zrna najprej sušijo in fermentirajo. Nato jih predelajo in zmeljejo za proizvodnjo kakavovega likerja. Kakavov liker lahko nadalje stisnejo, da se loči na kakavovo maslo (~ 45 %) in kakavov kolač (~ 55 %), ki ga zmeljejo za proizvodnjo kakava v prahu. Kakavov liker in kakavovo maslo, sladkor in mleko v prahu so surovine za proizvodnjo industrijsko proizvedene čokolade, ki se uporabljajo v proizvodnji končnih potrošniških čokoladnih izdelkov, kot so čokoladne slaščice, piškoti, pekovsko pecivo, sladoled in žita. Industrijsko proizvedeno čokolado stranki dobavijo bodisi v tekoči obliki (z uporabo ogrevanih dostavnih tovornjakov) ali v trdni obliki.
Za potrošnike: liberalizacija poprodajnega trga nadomestnih delov z uporabo možnosti 1.2 bi pomenila prihranke v višini 340–544 milijonov EUR. Ti prihranki bi se v celoti uresničili po predlaganem 10-letnem prehodnem obdobju. V tem obdobju bi se koristi vsako leto povečale za 4 do 13 milijonov EUR.

Za podjetja in posameznike, ki vložijo prijavo za varstvo modela: s prilagoditvijo pristojbin za registrirane modele Skupnosti z uporabo možnosti 3.1 bi se znižali stroški osnovnega dostopa do registracije in zagotovili letni prihranki v višini 6 milijonov EUR tistim, ki zaprosijo za varstvo modelov za obdobje od 5 do 10 let.

S poenostavitvijo in racionalizacijo sistema registriranih modelov Skupnosti z uporabo možnosti 2 bi se olajšal dostop do registracije ter hkrati zagotovili večja predvidljivost in pravna varnost. Kolikor je to mogoče količinsko ovrednotiti, bi to pomenilo letne prihranke v višini 1,6 milijona EUR zaradi posodobitve zahtev za predstavitev modelov in razširjene možnosti za vložitev združenih prijav.

Nadaljnja uskladitev pravil z uporabo možnosti 4.1 bi podjetjem in oblikovalcem olajšala pridobitev varstva modelov v državah članicah ob nižjih stroških, tudi s kombinirano uporabo nacionalnih sistemov in sistemov registriranih modelov Skupnosti. Zagotovila bi večjo predvidljivost (manjša potreba po zunanjem strokovnem znanju), prispevala k znižanju stroškov upravljanja portfeljev intelektualne lastnine in olajšala preklic registriranih modelov, ki niso upravičeni do varstva.

Za urad EIUPO: poenostavitev in racionalizacija postopkov z uporabo možnosti 2 bi uradu EUIPO omogočili učinkovitejše izvajanje postopkov v zvezi z registriranimi modeli Skupnosti (manj pomanjkljivih prijav za obravnavo ter lažje upravljanje delovnih postopkov in informacijskega okolja zaledne službe zaradi uskladitve s postopki, povezanimi z blagovnimi znamkami EU). To bi še dodatno olajšalo nalogo urada EUIPO, da v sodelovanju z nacionalnimi uradi za intelektualno lastnino spodbuja zbliževanje praks in orodij (pri čemer bi se urad EUIPO uporabljal kot merilo).

Za države članice in nacionalne urade za intelektualno lastnino: nadaljnja uskladitev pravil z uporabo možnosti 4.1 bi nacionalnim uradom za intelektualno lastnino omogočila, da postanejo privlačnejši in konkurenčnejši v dvostopenjskem sistemu varstva modelov v EU. Z razširjeno uskladitvijo pravil bi ti uradi lahko izkoristili tudi razširjeno sodelovanje z uradom EUIPO za spodbujanje zbliževanja praks in orodij.
Direktiva določa skupna pravila EU za objektivno odgovornost (tj. odgovornost ne glede na krivdo ali malomarnost) proizvajalcev za škodo, ki jo povzročijo proizvodi z napako. Vsaki osebi, ki je bila poškodovana zaradi proizvoda z napako, ne glede na to, ali je lastnik ali navzoča oseba, omogoča, da zahteva finančno odškodnino za smrt, telesne poškodbe ali škodo na premoženju potrošnika.

Na podlagi ugotovitev ocenjevanja sta v oceni učinka ugotovljeni dve težavi.

1.Za nekatere proizvode, gospodarske akterje in škodo v digitalnem in krožnem gospodarstvu ne velja objektivna odgovornost. Direktiva je bila zasnovana precej pred digitalno revolucijo in ni jasno, kako se njena pravila uporabljajo za proizvode v digitalni dobi, zlasti za programsko opremo in proizvode, ki za delovanje potrebujejo programsko opremo ali digitalne storitve, kot so pametne naprave in avtonomna vozila. Prav tako ni jasno, kdo bi moral biti odgovoren, če ima proizvod, ki ga je kdo obnovil ali ponovno izdelal, napako in povzroči škodo. Poleg tega potrošniki vse pogosteje kupujejo proizvode iz držav zunaj EU, ne da bi proizvajalci ali uvozniki imeli sedež v EU. To pomeni, da na podlagi Direktive nihče ne more zahtevati odškodnine, če ima proizvod napako in povzroči škodo.

2.Potrošniki se soočajo z ovirami pri pridobivanju odškodnine. Dokazovanje, da ima proizvod napako in da je napaka povzročila škodo, je lahko zelo težko za žrtve škode v zapletenih primerih, kot so nekateri primeri, ki vključujejo proizvode, podprte z umetno inteligenco, pametne proizvode ali farmacevtske proizvode. Direktiva žrtvam ne daje pravice do tehničnih informacij, ki bi jih morda potrebovale za dokazovanje odgovornosti, niti jim ne daje izrecne možnosti za zmanjšanje dokaznega bremena, kadar se žrtve soočajo z nesorazmernimi težavami. Direktiva prav tako omejuje odškodninske zahtevke: odškodninski zahtevki za premoženjsko škodo v vrednosti manj kot 500 EUR niso dovoljeni in odgovornost proizvajalca preneha po desetih letih.
Glede na tržni, tehnološki in vedenjski razvoj od sprejetja Direktive se potrošniki, ki najemajo posojila, soočajo s škodo, ki bi se lahko preprečila. Ocenjuje se, da ima do 46 milijonov ljudi različne težave, povezane s ključnimi določbami Direktive. Poleg tega se podjetja soočajo z bremenom in stroški zaradi nejasnih obveznosti, kar zmanjšuje konkurenčnost na notranjem trgu EU za potrošniške kredite, kakor potrjuje ocena Direktive, objavljena leta 2020 (SWD(2020) 254 final), zaradi česar imajo potrošniki težave pri dostopu do čezmejnih kreditov, podjetja pa pri njihovem zagotavljanju. Težave se še bolj pereče zaradi pojava novih tveganih produktov in novih akterjev, ki niso (jasno) regulirani. V teh razmerah in zaradi omejene ozaveščenosti potrošnikov so se razvile prakse izkoriščanja potrošnikovega položaja in vedenjskih vzorcev, krediti se odobravajo brez temeljite ocene kreditne sposobnosti, potrošniki pa zaradi osebnih okoliščin ali sistemskih ekonomskih motenj zlahka zabredejo v prezadolženost. Če ne bodo sprejeti nobeni ukrepi, osnovni vzroki, tj. digitalizacija, spremembe vedenja potrošnikov, nejasnost nekaterih določb Direktive, nezadostno upoštevanje enakosti in nezadostna harmonizacija med državami članicami, zaradi katere konkurenca ni popolna, ne bodo ustrezno obravnavani. Zato bi ugotovljene težave še naprej vplivale na deležnike – ob upoštevanju tržnih trendov, ki jih spodbuja vse večja digitalizacija, verjetno celo v čedalje večjem obsegu.
Umetna inteligenca je nastajajoča tehnologija splošne namembnosti: zelo močna družina tehnik računalniškega programiranja. Uvajanje umetnointeligenčnih sistemov ima velike možnosti za doseganje družbenih koristi in ustvarjanje gospodarske rasti ter za krepitev inovativnosti in konkurenčnosti EU na svetovni ravni. Toda v nekaterih primerih lahko zaradi uporabe umetnointeligenčnih sistemov nastanejo težave. Posebne značilnosti nekaterih umetnointeligenčnih sistemov lahko prinesejo nova tveganja v zvezi z (1) varnostjo in varovanjem ter (2) temeljnimi pravicami, obstoječa tveganja pa bi bila lahko zaradi njih verjetnejša ali hujša. Poleg tega pri umetnointeligenčnih sistemih (3) izvršilni organi težko preverijo skladnost z obstoječimi predpisi in jih izvršujejo. Zaradi tega sklopa težav prihaja do (4) pravne negotovosti za podjetja, (5) morda počasnejšega uvajanja tehnologij umetne inteligence zaradi pomanjkanja zaupanja pri podjetjih in državljanih ter (6) regulativnega odziva nacionalnih organov za blažitev morebitnih zunanjih učinkov, ki bi lahko povzročil drobljenje notranjega trga.

Cilj regulativnega okvira je reševanje teh problemov, da bi ustvarili pogoje za razvoj in uporabo zaupanja vredne umetne inteligence v Uniji ter tako zagotovili pravilno delovanje enotnega trga. Posebni cilji so: (1) zagotoviti, da bodo umetnointeligenčni sistemi, ki se dajejo na trg in uporabljajo, varni in da bodo spoštovali obstoječo zakonodajo o temeljnih pravicah in vrednote Unije; (2) zagotoviti pravno varnost in tako omogočiti lažja vlaganja v inovacije na področju umetne inteligence; (3) izboljšati upravljanje in učinkovito izvrševanje sedanje zakonodaje o temeljnih pravicah varnostnih zahtevah, ki se uporabljajo za umetnointeligenčne sisteme, ter (4) omogočiti lažji razvoj enotnega trga za zakonite, varne in zaupanja vredne umetnointeligenčne sisteme ter preprečiti drobljenje trga.
Nanomateriali se tako kot katere koli druge kemikalije uporabljajo v različnih proizvodih, zajetih z različnimi zakonodajnimi akti, predvsem z uredbo REACH. Ti bi morali skupaj zagotavljati ustrezne informacije o njihovi varni uporabi. Vendar ni dovolj jasno, kako bi bilo treba nanomateriale obravnavati v registracijski dokumentaciji na podlagi uredbe REACH in kako bi morala biti v njej dokazana njihova varnost. Zahteve po informacijah so odvisne od skupne količine, v kateri je snov (v vseh oblikah) dana v promet. Informacije, s katerimi se dokazuje varnost, so lahko odvisne od oblike snovi, a čeprav struktura dokumentacije to omogoča in agencija ECHA to spodbuja, uredba REACH ne vsebuje izrecne zahteve za identifikacijo takih različnih oblik, izvedbo posebnih testov za različne oblike ali utemeljitev, zakaj predložene informacije veljajo za vse oblike. Komisija je na podlagi ocene registracijskih dokumentacij, ki so bile do leta 2010 predložene za snovi, ki obstajajo tudi v nanooblikah, opredelila potrebo po bolj specifičnih zahtevah glede tega, kako bi bilo treba nanooblike obravnavati v registracijski dokumentaciji. V primeru neukrepanja bi se lahko ugotovljeno nezadostno dokazovanje varne uporabe za nanooblike nadaljevalo ter zaradi morebiti slabih ukrepov za obvladovanje tveganja in varnost privedlo do povečanega tveganja za zdravje in okolje, družbe, ki bodo želele registrirati nanooblike, pa se bodo soočale z negotovostmi, posledice katerih bodo neučinkovito izvajanje in povišani stroški, kar bo vplivalo na inovacije, naložbene odločitve in konkurenčnost.
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

V oceni učinka so bile preučene različne možnosti politike, od povsem nezakonodajnih, samoregulativnih pristopov do v celoti zavezujočih obveznih pravil za doseganje ciljev politike. Pri povsem nezakonodajnih možnostih politike, obravnavanih v oceni učinka, je bil poudarek na pozivih industriji, naj pripravi prostovoljne ukrepe za reševanje najbolj problematičnih trgovinskih praks in oblikuje zaveze industrije za izboljšanje dostopa poslovnih uporabnikov do pravnih sredstev na podlagi samoregulacije. Neodvisna strategija spremljanja bi se prav tako opirala na zaveze industrije, da poroča o učinkovitosti in razvoju težav. Ta možnost je bila ovržena, saj ni verjetno, da bi v celoti izpolnila cilje politike. Med obravnavanimi zakonodajnimi možnostmi politike so bile rešitve sourejanja (ki združujejo zakonodajne in nezakonodajne elemente) ter v celoti zavezujoča, obvezna pravila brez prostovoljnih elementov. V celoti zavezujoča rešitev bi določala izčrpna obvezna pravila, ki prepovedujejo zadevne trgovinske prakse, skupaj z obveznim mehanizmom na ravni EU za reševanje sporov in obveznim poročanjem platform regulativni agencij s polnimi pooblastili (kot je predlagalo nekaj držav članic). Ta možnost je bila zaradi nesorazmernosti ovržena. Prednostna možnost je rešitev sourejanja, ki obravnava vprašanja v zvezi s spletnimi platformami in splošnim spletnim iskanjem. Kar zadeva spletne platforme, združuje regulativni del niz pravno zavezujočih obveznosti glede preglednosti za platforme, obveznost vzpostavitve internih mehanizmov pravnih sredstev ter določbe, ki omogočajo kolektivna pravna sredstva za združenja, ki predstavljajo podjetja. To bi se uporabljalo v povezavi z nezavezujočim pozivom industriji, naj ustanovi neodvisen organ za posredovanje v primeru pritožb. Ustanovljena pa bo tudi opazovalnica EU za novo nastajajoče težave, ki jo bo sestavljala skupina evropskih strokovnjakov in bo spremljala nove trende in razvoj težav. Kar zadeva splošne spletne iskalnike, naj bi prednostna možnost odpravila odvisnost, ki jo povzročajo potencialno škodljive prakse razvrščanja. Predvideni ukrepi so omejeni na zajeto obveznost glede preglednosti (omejeno samo na vprašanje razvrščanja) in procesno upravičenje za predstavniške organizacije, da delujejo v imenu svojih članov.
Obravnavane so bile številne možnosti politike za izboljšanje uporabe digitalnih orodij in postopkov, čezmejnih združitev, delitev in preoblikovanj ter za reševanje pravnih sporov. Za vsako od teh področij politike so bile izbrane prednostne možnosti. Prednostne možnosti za izboljšanje uporabe digitalnih orodij in postopkov bi uvedle usklajena pravila o spletni registraciji družb in podružnic in vpisu dokumentacije o družbi ter večjo preglednost informacij, povezanih z družbo, v poslovnih registrih. Za čezmejne operacije bi prednostne možnosti za informiranje delavcev, njihovo vključevanje v posvetovanje in njihovo pravico do soodločanja pomenile i) uvedbo ciljno usmerjenih sprememb obstoječih pravil o čezmejnih združitvah, ii) njihovo uporabo tudi za čezmejne delitve in preoblikovanja ter iii) uvedbo posebnih ukrepov za čezmejne delitve in preoblikovanja zaradi zaznanega večjega tveganja za delavce, ki je povezano s takimi operacijami. Prednostne možnosti bi uvedle tudi usklajena pravila za zaščito upnikov in manjšinskih delničarjev v vseh čezmejnih operacijah. Prednostna možnost za čezmejna preoblikovanja bi pomenila uvedbo pravil in postopkov, v skladu s katerimi bi države članice morale za vsak primer posebej oceniti, ali zadevno čezmejno preoblikovanje predstavlja umetno ureditev, ki je namenjena pridobitvi neupravičenih davčnih ugodnosti ali neupravičeni omejitvi pravic delavcev, manjšinskih delničarjev ali upnikov. Za kolizijo zakonov bi prednostna možnost uskladila zadevna pravila, zlasti navezno okoliščino, ki temelji na kraju pridobitve pravne osebnosti družbe. Na splošno se prednostne možnosti med seboj dopolnjujejo in skupaj prispevajo k ciljem politike pobude. To pomeni, da bi sveženj dosegel največji učinek, če bi bil sestavljen iz vseh petih področij politike. Vendar so področja politike samostojna in bi sveženj lahko sestavljale le nekatere izmed njih.
Tretji možnosti so dosledno nasprotovali deležniki z vseh področij (z zelo redkimi izjemami), predvsem zaradi dejstva, da bi bilo oblikovanje nove zavarovalne pravice na ravni EU prezapleteno in bi preveč posegalo v nacionalne pravne sisteme, tj. civilno pravo, prenos lastništva, zahteve glede obveščanja javnosti, insolventnost, vključno s prednostno razvrstitvijo upnikov pri insolventnosti, in javno pravo.

Drugo možnost so najbolj podpirali bančni sektor, investitorji kot tretje osebe in nekatere države članice, ki so videle koristi ustanovitve skupnega niza pravil, ki bi urejala postopke izvensodnega uveljavljanja pravic po vsej EU. Vendar so nekateri deležniki izrazili določene zadržke v zvezi z medsebojnim delovanjem med mehanizmom in postopki prestrukturiranja ter postopki zaradi insolventnosti (npr. opustitev mehanizma v postopkih prestrukturiranja/zaradi insolventnosti), kar bi vplivalo na njegovo privlačnost in učinkovitost. Poslovna združenja so prav tako delno podprla možnost zaradi pričakovanega znižanja stroškov izposojanja, zlasti za MSP. Poslovna združenja so tako kot nekatere države članice menila, da bi novi okvir zagotovil več dodane vrednosti v državah članicah brez takega sistema ali z neučinkovitim sistemom. In končno, strokovna skupina je štela drugo možnost za najmanj posegajočo, ki pa bi hkrati dosegla pomembno raven usklajenosti po EU.

Prvo možnost je podpiralo nekaj poslovnih združenj in držav članic, ker bi omogočila ciljno usmerjen pristop za spodbujanje držav članic brez postopkov izvensodnega uveljavljanja pravic k vzpostavitvi takih postopkov ter preprečila motnje v državah članicah, ki imajo take sisteme. Vendar je malo deležnikov to možnost označilo kot potencialno primerno.
Prednostna možnost je minimalna uskladitev na podlagi nacionalnih ureditev. Z možnostjo 2 bi se doseglo največ ciljev pobude z razumnimi stroški. Poleg tega zagotavlja ustrezno ravnovesje med stopnjo prožnosti, ki je potrebna, da se upoštevajo lastnosti držav članic, in enotnostjo, ki je potrebna za doseganje skladnosti na ravni Unije. Verjetno bo najuspešnejša pri doseganju ciljev in hkrati učinkovita ter bo zmanjševala motnje in stroške prehoda na najnižjo možno raven. Med preučenimi možnostmi je ta možnost tudi med najbolj ambicioznimi v regulativnem smislu, hkrati pa ima največjo podporo zainteresiranih strani.

Zainteresirane strani večinoma podpirajo možnost 2. Te strani vključujejo institucionalne vlagatelje, nadzornike, države članice in predstavnike panoge kritih obveznic. EBA (poročilo iz leta 2016), ECB, Evropski parlament (poročilo iz julija 2017), nacionalni in evropski nadzorniki so se zavzeli za pobude, ki so zelo podobne narave in vsebine. To možnost je podprla tudi večina držav članic, vključno s tistimi, ki predstavljajo vse največje trge. Podpira jo tudi Evropski svet za krite obveznice, ki predstavlja panogo.
·pravica do večje predvidljivosti za delavce, katerih urnik dela je večinoma spremenljiv: (i) pravica do vnaprej določenih referenčnih dni in ur; (ii) pravica do razumnega vnaprejšnjega obvestila pred novo nalogo;

Najbolj ustreza zahtevam, ki so jih Evropski parlament in delavske organizacije izrazili med posvetovanjem, izvedenim na podlagi člena 154 PDEU. Na pomisleke delodajalcev se je Komisija odzvala tako, da je opustila nekaj možnih ukrepov, predlaganih na prvi stopnji posvetovanja, in ni prevzela nekaterih predlogov delavskih organizacij. Prednostna možnost ustvarja ravnovesje med osnovnim varstvom delavcem ter prilagodljivostjo za ustvarjanje delovnih mest in inovacije na trgu dela.
V številnih storitvenih sektorjih se še naprej kaže pomanjkanje povezovanja notranjega trga. To velja zlasti za gradbene storitve in številne poslovne storitve. Prvič, ponudniki storitev se pri opravljanju dejavnosti čez mejo soočajo z zapletenimi upravnimi postopki. Drugič, niso vzpostavljeni dobro strukturirani mehanizmi za sodelovanje na podlagi direktive o storitvah. Tretjič, MSP imajo pogosto težave z dostopom do zahtevanega zavarovalnega kritja za dejavnosti v drugih državah članicah. Nazadnje, regulativno okolje v državah članicah je še vedno zelo različno za številne poslovne storitve. Zaradi teh dejavnikov le nekaj ponudnikov storitev opravlja storitve čez mejo ali ustanovi sekundarni sedež. Konkurenca na teh trgih ostaja skromna, posledice pa so neučinkovito razporejanje sredstev, omejena izbira za potrošnike in visoke cene. Poslovne storitve, ki imajo slabe rezultate, zaradi pomembnih posrednih učinkov nosijo pomembne posledice v zvezi s konkurenčnostjo industrijskega gospodarstva EU. Napredek, ki so ga države članice dosegle pri izvajanju direktive o storitvah, se je v zadnjih letih upočasnil, v nekaterih primerih pa celo obrnil, in nič ne kaže na izboljšanje.
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Od leta 2013 so nacionalni cilji za sektorje, ki niso vključeni v sistem ETS, določeni v tako imenovani odločbi o porazdelitvi prizadevanj. Evropski svet je potrdil, naj se ta instrument za urejanje zmanjšanja emisij toplogrednih plinov v EU izvaja še naprej za obdobje 2021–2030. Na podlagi smernic ta ocena učinka preučuje, kako (i) določiti cilje na ravni držav članic na pravičen način, pri katerem se upošteva BDP na prebivalca in stroškovna učinkovitost, ter (ii) izboljšati obstoječe in nove prilagodljivosti, ki zagotavljajo stroškovno učinkovito doseganje ciljev in sočasno zmanjšanje upravnega bremena. Nove prilagodljivosti vključujejo omejeno povezavo s sektorjem rabe zemljišč in tudi omejeno enkratno prilagodljivost iz sektorjev ETS v sektorje, ki niso vključeni v sistem ETS.