1.Solventnost II in okvir za njen pregled

Zavarovalne police so sestavni del vsakdanjega življenja evropskih državljanov. Za številne socialne in gospodarske dejavnosti je kot zaščita pred morebitnimi tveganji potrebna zavarovalna polica. Zavarovalna pogodba je lahko tudi varčevalni produkt, ki bo določil dolgoročno blaginjo imetnikov, zavarovatelji pa te prihranke prek finančnih trgov usmerjajo v realno gospodarstvo. Zavarovalnice in pozavarovalnice imajo tudi ključno vlogo v realnem gospodarstvu, saj v zameno za plačilo premij krijejo tveganja za posameznike in podjetja. Zasebno zavarovanje z združevanjem premij številnih strank in razpršitvijo na veliko število posameznih tveganj posameznikom in podjetjem zagotavlja zaščito po dostopni ceni pred sicer potencialno finančno uničujočimi dogodki, s čimer prispeva k odpornosti naših gospodarstev in družb.

Naložbena zmogljivost zavarovateljev je usmerjena v realno gospodarstvo ter prispeva h gospodarskemu okrevanju in dolgoročnemu financiranju evropskih podjetij, vključno z MSP, in infrastrukture, ki ustvarjajo delovna mesta in rast v Uniji. Po podatkih Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) so zavarovatelji v EU leta 2020 zbrali več kot 1 bilijon EUR v obliki premij in imeli odhodke za škode v višini približno 800 milijard EUR.

Ob koncu leta 2020 so zavarovatelji in pozavarovatelji v EU skupaj rezervirali več kot 7 bilijonov EUR, da bi lahko plačali pričakovane prihodnje zahtevke, in posedovali sredstva v vrednosti več kot 10 bilijonov EUR, zaradi česar je sektor eden od največjih med institucionalnimi vlagatelji. Sektor je med pandemijo COVID-19 ostal dobro kapitaliziran s povprečnim deležem regulativnega kapitala glede na kapitalske zahteve v višini 235 % ob koncu leta 2020, čeprav je bil ta delež za 7 odstotnih točk nižji kot ob koncu leta 2019.

Zaradi ključne vloge zavarovateljev je njihova finančna odpornost bistvenega pomena. Bonitetna pravila za ta sektor so določena v Direktivi 2009/138/ES (Solventnost II), ki se uporablja od 1. januarja 2016. Glavna cilja direktive Solventnost II sta zaščititi imetnike polic in upravičence ter ohraniti finančno stabilnost.

Direktiva vsebuje več pooblastil za Komisijo, da pregleda delovanje ključnih elementov bonitetnih pravil:

–Komisija mora oceniti delovanje ukrepov, ki zajemajo poseben položaj zavarovateljev, ki zagotavljajo dolgoročna jamstva, ki so pomembna za številne produkte življenjskega zavarovanja. Namen teh „ukrepov dolgoročnih jamstev“ je ublažiti vpliv kratkoročnih nihanj na trgu na solventnostne položaje zavarovateljev. Stabilnejši količniki kapitalske ustreznosti preprečujejo neupravičeno slabši konkurenčni položaj poslovnih modelov, ki temeljijo na zagotavljanju dolgoročnih jamstev, in nazadnje povečujejo finančno stabilnost;

–Komisija mora pregledati izračune kapitalskih zahtev. Pričakuje se, da bodo ti izračuni občutljivi na tveganja, ki so jim izpostavljeni zavarovatelji in pozavarovatelji, pregled pa je namenjen preverjanju ustreznosti te občutljivosti na tveganje;

–zakonska pooblastila zajemajo pravila v zvezi z upravljanjem kapitala znotraj zavarovalniških ali pozavarovalniških skupin;

–Komisija mora oceniti potrebo po nadaljnji uskladitvi pravil o zavarovanju za krizno upravljanje in zavarovalne jamstvene sheme.

Poleg zakonskih pooblastil je pregled priložnost za širši razmislek o izkušnjah, pridobljenih od začetka veljavnosti pravil.

Glede na velik obseg naložb, ki jih upravljajo zavarovatelji in pozavarovatelji, je bilo v pregledu ocenjeno tudi, ali bi lahko sektor prispeval k političnim prednostnim nalogam EU, zlasti uniji kapitalskih trgov ter podnebnim in okoljskim ciljem v okviru evropskega zelenega dogovora.

Podnebni cilji EU za leto 2030 bodo na primer zahtevali 350 milijard EUR dodatnih naložb na leto za financiranje prehoda v energetskem sektorju. Vloga zasebnih naložb je prav tako postala še pomembnejša zaradi potrebe po gospodarskem okrevanju po pandemiji COVID-19. Medtem ko lahko zavarovalniški sektor k tem potrebam po financiranju prispeva z zasebnimi naložbami, ima lahko pomembno vlogo tudi pri zaščiti posameznikov in podjetij pred podnebnimi tveganji in s tem naši družbi pomaga pri prilagajanju na podnebne spremembe, kot je poudarjeno v strategiji za prilagajanje podnebnim spremembam.

Pregled je bil priložnost, da se zagotovi, da regulativni okvir spodbuja dolgoročne naložbe zavarovalniškega sektorja.

Poleg tega se deležniki strinjajo, da bi bilo mogoče izboljšati načelo sorazmernosti iz Solventnosti II, tj. uporabo pravil na način, ki je sorazmeren z naravo, obsegom in kompleksnostjo tveganj, povezanih s poslovanjem zavarovatelja. Čeprav se Solventnost II na splošno šteje za uspešno, saj so se bonitetna pravila bolj uskladila z najsodobnejšimi praksami upravljanja tveganj, je to morda povzročilo nepotrebno zapletenost za nekatere poslovne modele.

Nazadnje, Solventnost II za razliko od bonitetnega okvira za kreditne institucije trenutno nima posebnih makrobonitetnih orodij, ki bi izrecno obravnavala kopičenje sistemskih tveganj, in zaenkrat še ni namenskega skupnega okvira za pripravljenost na krize in reševanje za propadajoče zavarovatelje, ki bi bil v interesu imetnikov polic in širše javnosti.

Glede na navedeno je namen tega pregleda: