Objava spremenjenega enotnega dokumenta po odobritvi manjše spremembe v skladu z drugim pododstavkom člena 53(2) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta

(2021/C 125/04)

Evropska komisija je odobrila to manjšo spremembo v skladu s tretjim pododstavkom člena 6(2) Delegirane uredbe Komisije (EU) št. 664/2014 (1).

Zahtevek za odobritev te manjše spremembe je na voljo za vpogled v zbirki podatkov Komisije eAmbrosia.

ENOTNI DOKUMENT

„TERNERA ASTURIANA“

EU št.: PGI-ES-0182-AM01 – 4.8.2020

ZOP ( ) ZGO (X)

1. Ime

„Ternera Asturiana“

2. Država članica ali tretja država

Španija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1. Vrsta proizvoda

Skupina 1.1 Sveže meso (in klavnični izdelki)

3.2. Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Goveje meso živali pasme asturiana de los valles ali asturiana de la montaña ali njunih križancev, skotenih, vzrejenih in dopitanih v Kneževini Asturija. Živali so lahko tudi križanci čistopasemskih samcev navedenih pasem in samic, ki gensko izvirajo iz teh dveh asturijskih pasem, vendar nimajo značilnosti popolnoma čiste pasme in imajo nekatere morfološke značilnosti, ki niso v skladu s pasemskim standardom. Ni nujno, da so samice in teleta, zajeti z ZGO, vpisani v uradne rodovniške knjige obeh pasem.

Proizvodi so razvrščeni glede na starost živali ob zakolu, in sicer:

— „ternera“: mlajše od 12 mesecev,

— „añojo“: stare od 12 do 18 mesecev.

V vsaki kategoriji se proizvodi razlikujejo glede na evropski sistem za razvrščanje trupov, in sicer:

— „culón“: trupi, ki pripadajo razredoma mesnatosti S ali E, razen živali pasme asturiana de la montaña,

— „valles“: živali, ki pripadajo razredoma mesnatosti U ali R, razen živali pasme asturiana de la montaña,

— „casín“: živali pasme asturiana de la montaña, ki pripadajo razredu mesnatosti R ali višjemu.

Za izpolnjevanje pogojev morajo trupi spadati v razrede S-E-U-R po evropskih pravilih s stopnjo zamaščenosti 2 ali 3, razen za razreda S in E, za katera je dovoljena stopnja 1.

Meso je lahko samo sveže ali ohlajeno. Barva mesa mora biti med vrednostma 2 (rožnata) in 4 (rdeča). Meso mora biti po videzu vlažno. Maščoba mora biti bele do kremno bele barve in brez oblog.

3.3. Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

Z živalmi je treba ravnati in jih hraniti v skladu s tradicionalnimi praksami v Asturiji, ki temeljijo na uporabi naravnih virov.

Dojiti se morajo vsaj prvih pet mesecev življenja. Krma, ki se uporablja za pitanje, mora biti naravna in tradicionalna, prepovedana pa je uporaba snovi, ki spreminjajo običajno hitrost rasti živali, predstavljajo tveganje za prehrano ljudi ali negativno vplivajo na kakovost mesa.

3.4. Posebni proizvodni postopki, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Živali morajo biti skotene, vzrejene in dopitane na registriranih asturijskih živinorejskih gospodarstvih, zaklati in tržiti jih morajo registrirani subjekti v Asturiji, prav tako morajo izpolnjevati vse zahteve, določene v specifikaciji proizvoda za zaščiteno geografsko označbo.

Živinorejska gospodarstva, registrirana za ZGO „Ternera Asturiana“, morajo ležati na ozemlju Kneževine Asturija.

Predelovalni obrati, tj. klavnice, razsekovalnice in veleprodajni ponudniki, registrirani za ZGO „Ternera Asturiana“, morajo imeti sedež na ozemlju Kneževine Asturija.

3.5. Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6. Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

Vsi trupi, zajeti z ZGO, morajo biti označeni z oštevilčeno etiketo, ki jo je izdal regulativni svet, na kateri so ime (Indicación Geográfica Protegida „Ternera Asturiana“ [zaščitena geografska označba „Ternera Asturiana“]), logotip, identifikacijska številka živali, pasma, kmetijsko gospodarstvo, s katerega žival izvira, datum zakola in vse druge informacije, ki se običajno zahtevajo v skladu z veljavno zakonodajo.

Meso, namenjeno prehrani, mora imeti etiketo, ki jo je registriral regulativni svet, in oštevilčeno hrbtno etiketo, ki jo je izdal regulativni svet.

Poleg etiket, pritrjenih na proizvod, mora biti vsakemu trupu in polovici trupa priložen še garancijski list, ki mora poleg logotipa „Ternera Asturiana“ vsebovati podatke o kmetiji izvora, vrsti in identifikacijski številki živali, starosti ob zakolu, klavnici, datumu zakola, klasifikaciji EUROP in teži trupa ter minimalnem roku trajanja.

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Geografsko območje, zajeto z ZGO „Ternera Asturiana“, obsega celotno ozemlje Kneževine Asturije.

5. Povezava z geografskim območjem

5.1. Zgodovinski dejavniki

Po filogenetski teoriji asturijske pasme izvirajo iz goveda Bos brachyceros europaeus. Sánchez Belda (1984) je na Iberskem polotoku opisal tri skupine goved, in sicer rdeče konveksno ali turtedansko govedo, črno ravno ali ibersko govedo in rjavo konveksno ali kantabrijsko govedo. Asturijska pasma goveda je glede na številčnost in proizvodne značilnosti najpomembnejša rjava pasma na Iberskem polotoku.

Sánchez Belda in Sánchez Trujillo (1979) sta o kantabrijski skupini (rjava konkavna goveda) dejala, da „njihova razširjenost sovpada s kantabrijsko gorsko verigo, ki se razprostira na zahodnem koncu vse do nižje ležeče dežele Zamore in Portugalske ...“

Molekularna genetika je nedavno potrdila teorijo o obstoju podskupine goveda indoevropskega izvora, ki je srednje velika ali čokata ter ima kožuh v različnih kombinacijah črne in rdeče barve. V bistvu jo razlikujeta dve nespremenljivi značilnosti: govedo ima črne okončine in sluznice, teleta pa so ob skotitvi rdeča.

Obstajata dve pasmi asturijskega goveda, in sicer asturiana de los valles in asturiana de la montaña. Jasno razlikovanje med vrstama, ki ju poznamo danes, ni obstajalo do drugega desetletja 20. stoletja, ko so avtorji, kot so Naredo in Bajo (1916) ter Abril Brocas (1918), podrobneje opisali govedo in razlikovali med dvema različnima vrstama.

Pasma asturiana de los valles se je prvotno uporabljala za tri namene – meso, mleko in delo. Izvira iz obalne občine (Carreño), nato pa se je širila po regiji, dokler ni zasedla celotne zahodne polovice Asturije.

Od 11. stoletja se je vzreja pasme asturiana de los valles močno razširila, zlasti na zahodnem osrednjem območju, kar je privedlo do močnega rivalstva za pašnike, ki se je od 13. stoletja še stopnjevalo.

Ta sistem kmetovanja so z zatonom fevdalizma po 13. stoletju nadomestili modeli, kot so dolgoročne pogodbe o rabi zemljišč (foros), zakupi in spolovinarstvo, ki sta mu na koncu sledila odkup in skupni vaški nakup neograjenih gorskih območij, ki so bila skupna posest ali pa v lasti samostanov ali plemstva. Takšen je bil položaj na začetku 19. stoletja, ko je bilo skoraj po vsej Asturiji veliko avtohtonega goveda.

Z mehanizacijo kmetovanja in uvedbo specializiranih mlečnih pasem se je pasma Asturiana vse manj uporabljala za mleko in delo, tako da se je ohranila le še na obrobnih območjih asturijskih gora, kjer se je uporabljal sistem proizvodnje, primeren za to območje, njegove tehnike in tradicije pa so se prenašale iz roda v rod in se ohranile do današnjih dni. Ta sistem proizvodnje v glavnem sestavljajo majhne površine s poljščinami, ki se pridelujejo za potrebe družine, in naravni pašniki v dolinah in na gorskih pobočjih, ki se uporabljajo za pašo živali spomladi in jeseni, pri čemer se krma, ki tam zraste poleti, shrani kot seno in uporablja čez zimo. Na visokogorskih pašnikih, ki so običajno skupna posest in posejana z listopadnimi gozdovi, se poleti pase govedo, ki se z napredovanjem vroče sezone z nižjih leg seli na višje lege. Sistem živinoreje, ki temelji na ekstenzivnem gojenju avtohtonega goveda s sezonskimi selitvami med visokimi pašniki in dolinami, je prispeval k sedanjemu vzorcu rabe zemljišč. Vzdolž poti sezonskih selitev so namreč razporejene majhne naselbine – od zimskih bivališč v zaselkih in vaseh do koč na najvišjih pašnikih, ki se danes uporabljajo v pogostih krajših obdobjih skozi celo poletje.

Domneva se, da pasma asturiana de la montaña geografsko izvira iz občine Caso, zato je vsesplošno znana kot krava „casina“. Živinorejci so tradicionalno uporabljali vaške pašnike od konca pomladi do jeseni, nato pa so živino preselili na obalna območja (od občine Villaviciosa do občine Llanes). Krog je bil sklenjen s krajšimi vmesnimi bivanji v zaselkih ali prezimovališčih razmeroma blizu vasi, kjer se je govedo paslo na travnikih in uživalo posušeno travo, pospravljeno poleti.

Za območja, na katerih je bila pasma uvedena ali uveljavljena in na katerih se trenutno goji, so značilni zelo ostri ekosistemi, na katere je pasma dobro prilagojena. Prav tako ima pomembno vlogo pri ohranjanju naravnega okolja in podeželja, hkrati pa pomaga ohranjati poseljenost gorskih območij.

5.2 Naravni dejavniki

Izoblikovanost površja

Opazni fizični vidiki izoblikovanosti površja regije so plasti različnih nadmorskih višin in njihov razpon, ki sega od najmanjše nadmorske višine 0 m (gladina morja) do največ 2 648 m (Torre Cerreu). Več kot polovica ozemlja torej leži nad 400 m nadmorske višine, več kot četrtina pa nad 800 m. To je bilo skozi stoletja odločilni dejavnik za podnebje, biologijo in sociologijo v regiji.

Podnebje

Asturija ima zaradi geografske lege na srednji zemljepisni širini severne poloble vlažno in zmerno podnebje.

Poleg tega na atmosfersko dinamiko v določeni meri vpliva gorska narava regije, ki ima za posledico gibanje zračnih mas in ustvarja zelo dinamičen mozaik podnebnih tipov s podobno pogostostjo ciklonskih in anticiklonskih pojavov, kar pojasnjuje enakomerno porazdelitev padavin skozi vse leto (1 000 mm), pri čemer je največ oziroma najmanj padavin pozimi in poleti, spomladi in jeseni pa je vreme zelo spremenljivo.

Rastlinje

Rastlinje Asturije je značilno za atlantsko regijo, v kateri prevladujejo listnati gozdovi, ki dobro uspevajo zaradi močnih padavin in blagih temperatur, nanj pa vplivajo tudi pedološki, podnebni in biotski dejavniki.

Različne sloje rastlinja lahko je mogoče razlikovati glede na podnebje, vpliv temperaturnih nihanj in na podlagi reliefa.

Najprej je mogoče z naraščanjem nadmorske višine razlikovati med hrastovimi, bukovimi in brezovimi gozdovi – v tem vrstnem redu. Rastlinje nad 1 600 m nato sestavlja nižje grmičevje, nad 2 200 m pa so le travniki.

Pomembno je poudariti biotski dejavnik, ki je povezan z spravilom lesa ali izmenično uporabo gozdnih zemljišč za obdelovanje in pašo, zaradi česar se je rastlinje na območju postopoma spreminjalo. Na območjih, ki so bliže obali, tako običajno ležijo številni iglasti gozdovi, kar je posledica obnove, za območja na nizki in srednji nadmorski višini pa so značilni številni travniki. Ti so skupaj z visokogorskimi travniki vplivali na način gojenja asturijskega goveda. Naravni travniki predstavljajo 25,3 % celotne površine Kneževine Asturije, v zadnjih nekaj letih pa se zaradi opuščanja obdelovanja umetnih pašnikov njihova površina še povečuje.

Značilno travinje na nadmorski višini med 800 in 1 700 m je botanično zelo podobno naravnim travnikom – razlika je v tem, da se njegova naravna zatravljenost obdeluje izključno s pašo. Gorski pašniki predstavljajo 1,2 % celotne površine regije. Na teh visokogorskih pašnikih prevladujejo vrste, ki imajo kmetijsko vrednost, kot so trave, stročnice in ustnatice, zato so primerni za pašo goveda.

Grmičevje zavzema 20,15 % površine in ga lahko popase avtohtono govedo v ekstenzivnem sistemu kmetovanja.

5.3. Proizvodni pogoji

Glede na geografsko lego in razpoložljive vire krme obstajajo trije tipi kmetovanja. Ti trije tipi so tradicionalni, polintenzivni ali tip, ki temelji na kombiniranju bivanja živali v hlevu in na pašnikih, in izboljšani pašniški.

Tradicionalni sistem

Pasma se goji na tradicionalen način v gorskih predelih jugozahodnega dela osrednje Asturije, od občine Aller do gora Cangas del Narcea. Kmetijska gospodarstva so na splošno majhna in močno odvisna od skupnih pašnikov (gorskih pašnikov), na njih pa se večina telet skoti med koncem zime in začetkom pomladi. Sistem temelji na uporabi travnikov v bližini kmetijskega gospodarstva spomladi in jeseni, dokler zaradi snega ni potrebno živali preseliti v hlev, in na poletni paši na gorskih pašnikih, ko se travniki pokosijo, da se pripravi krma za čez zimo.

Polintenzivni sistem

Polintenzivni sistem upravljanja se uporablja na nizko ležečih obalnih območjih Asturije. Ta območja imajo ugoden teren za kmetijske dejavnosti, kar omogoča bolj izpopolnjen režim hranjenja kot tradicionalni sistem. Prehrana živali temelji na koruzni silaži, paši, posušeni travi, sveži travi v jaslih in krmilih. Pogosto se uporablja umetna osemenitev, zato so telitve razporejene skozi vse leto.

Pozimi se živali preselijo v hlev. Spomladi in jeseni se pasejo na travnikih na kmetiji in na bližnjih hribih, vendar so čez noč v hlevu. Poleti so krave, ki so telile, čez dan običajno v hlevu, na pašo pa jih pošljejo, ko se stemni, medtem ko krave zunaj molznega obdobja in telice cel dan preživijo na prostem.

Izboljšan pašniški sistem

Ta sistem kmetovanja je značilen za zahodno Asturijo (predvsem za občine Óscos, Allande in Tineo). Kmetijska gospodarstva, na katerih se ta sistem uporablja, včasih ležijo na razmeroma visoki nadmorski višini, vendar na položnih zemljiščih, primernih za mehanizirano kmetovanje, kar olajša njihovo izkoriščanje.

Na splošno so ta kmetijska gospodarstva velika, z velikim številom plemenskih samic, njihov sistem pa temelji na trajni paši skozi vse leto, kar olajša upravljanje črede. Govedo je v hlevu le v primeru močnega sneženja, v tem primeru ga hranijo s travno silažo in v manjši meri s posušeno travo.

Sklic na objavo specifikacije proizvoda

(drugi pododstavek člena 6(1) te uredbe)

https://www.asturias.es/Asturias/descargas/PDF_TEMAS/Agricultura/Alimentaci%C3%B3n/2019_10_03_ternera_asturiana_modif.pdf

(1) UL L 179, 19.6.2014, str. 17.