1. Uvod

Da bi dokončali evropsko monetarno unijo, morata biti večja odgovornost in integracija na ravni EU in euroobmočja povezani s krepitvijo institucij. Eno od področij, na katerih so v Pogodbi izrecno predvideni konkretni koraki za dosego tega cilja in jih zato lahko že danes sprejmemo, je zunanje zastopanje euroobmočja.

Euroobmočje je veliko odprto gospodarstvo z mednarodnimi političnimi odgovornostmi.

Gospodarski in finančni pomen euroobmočja ter enotna monetarna in tečajna politika pomenita, da so politične odločitve in gospodarski razvoj euroobmočja vedno pomembnejše za svetovno gospodarstvo. Euro je uspešna in stabilna valuta, ki je skupna 19 državam članicam EU in več kot 330 milijonom državljanov. Svojim uporabnikom omogoča cenovno stabilnost in jih varuje pred zunanjo nestabilnostjo. Kljub nedavni krizi je euro še vedno druga najmočnejša valuta na svetu. V njem je denominirana skoraj četrtina svetovnih deviznih rezerv, skoraj šestdeset držav in ozemelj po vsem svetu pa je nanj neposredno ali posredno vezalo svoje valute.

Politični pomen euroobmočja se je v zadnjih letih močno povečal. Evropski semester je s sprejetjem tako imenovanega zakonodajnega šesterčka in dvojčka ter Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji povezal, okrepil in razširil spremljanje politik držav članic na ravni EU na ključnih makroekonomskih in proračunskih področjih. Evropski mehanizem za stabilnost je bil vzpostavljen kot stalni mehanizem za reševanje kriznih razmer v državah euroobmočja. Unija je vzpostavila tudi bančno unijo s centraliziranim nadzorom in reševanjem bank v euroobmočju, ki je odprta za vse druge države članice.

Zastopanje Unije navzven pri izvajanju njenih pooblastil v zvezi z euroobmočjem (v nadaljnjem besedilu: zunanje zastopanje euroobmočja) pa ni sledilo temu razvoju. Zato je euroobmočje manj uspešno pri zastopanju svojih interesov v mednarodnih finančnih institucijah. Napredek, dosežen pri nadaljnjem notranjem povezovanju euroobmočja, se mora odraziti tudi navzven, predvsem pri doseganju napredku na področju enotnega zunanjega ekonomskega zastopanja. Zunanje zastopanje je treba bolj uskladiti, da bo euroobmočje lahko imelo dejavnejšo vlogo v mednarodnih finančnih institucijah in učinkovito oblikovalo svojo prihodnjo vlogo v svetovni finančni arhitekturi. Ta koncept je že bil izpostavljen kot ena od ključnih prednostnih nalog v Načrtu Komisije za poglobljeno in pravo ekonomsko in monetarno unijo.

V poročilu petih predsednikov o prihodnosti ekonomske in monetarne unije iz junija 2015 je tudi poudarjeno, da je močnejši mednarodni glas sestavni del tekočih prizadevanj za izboljšanje ekonomskega upravljanje euroobmočja. In skupaj z razvojem EMU v smeri ekonomske, finančne in fiskalne unije bi bilo treba bolj poenotiti tudi njeno zunanje zastopanje.

Tudi Evropski parlament je pozval k enotnemu zunanjemu zastopanju euroobmočja.

Na področju krepitve zunanjega zastopanja Unije in euroobmočja v številnih mednarodnih gospodarskih in finančnih forumih je bil dosežen bistven napredek, a so potrebni dodatni ukrepi za doseganje resnično enotnega zunanjega zastopanja.

To sporočilo zato določa načrt za čedalje enotnejše zunanje zastopanje EMU, glede katerega bi se lahko oblikovalo soglasje v Svetu in Evropskem parlamentu. Ta proces bi moral potekati postopno.

Zunanje zastopanje euroobmočja je še vedno močno razdrobljeno v Mednarodnem denarnem skladu (MDS), ki je prek svojih posojilnih instrumentov in nadzora ključni institucionalni akter v globalnem ekonomskem upravljanju. Komisija je zato hkrati predložila tudi zakonodajni predlog, ki določa ukrepe za vzpostavitev enotnega zastopanja euroobmočja v MDS. To ne posega v prihodnje dogodke, ki bi lahko zahtevali nadaljnjo krepitev zastopanja euroobmočja tudi v drugih mednarodnih forumih.

2. Trenutno zastopanje euroobmočja v mednarodnih forumih

Kljub pomembnim interesom euroobmočja je njegovo zunanje zastopanje v MDS trenutno zelo razdrobljeno in ne zelo učinkovito.

MDS je preko svojih posojilnih instrumentov in nadzora bistveni steber svetovnega ekonomskega in finančnega upravljanja. Skupaj s Komisijo in ECB je imel ključno vlogo pri oblikovanju programov za reševanje držav članic, ki jih je prizadela dolžniška kriza. Poleg tega okrepljen okvir upravljanja za usklajevanje ekonomskih politik in opazno zbliževanje regulacije in nadzora finančnega sektorja v okviru bančne unije pomenita, da bo moral MDS pri ocenjevanju nadzora in kriznega upravljanja v euroobmočju v prihodnosti upoštevati veliko več kot nacionalne vidike. Učinkovito zastopanje euroobmočja bi omogočilo, da bi euroobmočje v MDS posredovalo enotno sporočilo glede vprašanj, kot so ekonomska in fiskalna politika, makroekonomski nadzor, tečajne politike in finančna stabilnost. Skladnejše zastopanje bi koristilo tudi tretjim državam, zlasti zato, ker bi euroobmočje tako močneje in bolj dosledno prispevalo h globalni ekonomski in finančni stabilnosti.

Ob upoštevanju navedenega se to sporočilo in zakonodajni predlog, sprejet s sporočilom, osredotočata na MDS kot prvi korak pri krepitvi zunanjega zastopanja euroobmočja.

Cilj, da se zagotovi ustrezno zastopanje Unije na splošno in zlasti euroobmočja, očitno presega zgolj MDS in je pomemben tudi za več drugih mednarodnih forumov, od katerih so nekateri omenjeni v nadaljevanju.

Ustrezno zastopanje v skupinah G7 in G20 Uniji in euroobmočju omogoča, da prispevata na dnevni red svetovne politike in spodbujata evropske rešitve za globalne izzive na ključnih področjih, kot so usklajevanje makroekonomske politike, reforma finančne regulacije in davčna preglednost. Na ravni voditeljev skupine G7 Unijo in euroobmočje zastopata predsednik Evropskega sveta in predsednik Komisije. Na ravni finančnih ministrov skupine G7 in guvernerjev centralnih bank euroobmočje zastopajo predsednik Euroskupine, Komisija in Evropska centralna banka (ECB). Na ravni voditeljev držav in vlad skupine G20 Unijo in euroobmočje zastopata predsednik Evropskega sveta in predsednik Komisije. Kadar skupina G20 na sestankih finančnih ministrov in guvernerjev centralnih bank obravnava zadeve v pristojnosti euroobmočja, stališča euroobmočja zastopata Komisija in ECB.

Odbor za finančno stabilnost (FSB) usklajuje mednarodno delo v zvezi s finančno regulacijo in je politično odgovoren skupini G20. Komisija in ECB sta članici, ki zastopata jurisdikcijo Unije. Komisija je tudi članica usmerjevalne skupine FSB za reševanje bank. Zastopstvo v FSB omogoča prispevke k razvoju in izvajanju učinkovitih regulativnih in nadzornih politik ter obravnavo ranljivosti v finančnih sistemih, ki so v interesu globalne finančne stabilnosti.

Združeni narodi (ZN) občasno obravnavajo zadeve, ki so pomembne za euroobmočje, kot je bil nedavno na primer okvir za mednarodno prestrukturiranje dolga. Leta 2011 je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela resolucijo A/65/276 (OZN) o nadgradnji statusa opazovalke, ki ga je imela Unija, in o okrepitvi njenih pravic sodelovanja pri delu Generalne skupščine, kar Uniji med drugim omogoča nastopanje v imenu EU (in njenih držav članic), pri čemer ima enako težo kot druge večje skupine, predstavitve predlogov in sodelovanje v splošni razpravi, ki poteka vsako leto septembra. Poleg nadgrajenega statusa opazovalke je Unija kot edina nedržavna udeleženka pogodbenica v več kot 50 večstranskih sporazumih in konvencijah, podpisanih v okviru Združenih narodov.