EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 7.9.2022 COM(2022) 441 final 2022/0264(NLE) Predlog PRIPOROČILO SVETA o dostopu do cenovno dostopne visokokakovostne dolgotrajne oskrbe {SWD(2022) 441 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA • Razlogi za predlog in njegovi cilji Vrednost dolgotrajne oskrbe Dolgotrajna oskrba ima pomembno družbeno in gospodarsko vlogo. Prispeva k zagotavljanju dostojnega življenja in dobrobiti ljudi, ki potrebujejo oskrbo, ter k varstvu njihovih temeljnih pravic. Poleg tega zmanjšuje neenakosti, s čimer izboljšuje socialno pravičnost in medgeneracijsko solidarnost. Vlaganje v dolgotrajno oskrbo ima gospodarski donos: ustvarjajo se delovna mesta, z zmanjšanjem bremena družinske oskrbe pa je delovna sila na voljo drugim sektorjem. Močen sektor dolgotrajne oskrbe lahko prispeva k spodbujanju enakosti spolov, saj je zaradi obveznosti oskrbe več milijonov žensk zunaj trga dela in/ali opravlja delo s krajšim delovnim časom, kar negativno vpliva na celotno ponudbo delovne sile in s tem na potencialno rast. Obveznosti oskrbe lahko tudi negativno vplivajo na plačilo in starostne pokojnine žensk, kar pomeni, da so številne starejše ženske manj zmožne privoščiti si oskrbo, ki jo potrebujejo. Pomanjkanje ustrezne formalne dolgotrajne oskrbe pomeni, da breme oskrbe ponekod nosijo družinski člani, kar lahko negativno vpliva na njihovo zdravje in dobrobit. Potrebe po dolgotrajni oskrbi Zaradi staranja prebivalstva se bo povpraševanje po dolgotrajni oskrbi, ki je že zdaj veliko, še povečalo. Število vseh ljudi v Uniji, ki bi lahko potrebovali dolgotrajno oskrbo, naj bi se povečalo s približno 30,8 milijona v leta 2019 na 33,7 milijona v letu 2030 in 38,1 milijona v letu 2050, kar pomeni skupno povečanje za 23,5 %. Število neformalnih oskrbovalcev se zmanjšuje, saj so ženske, ki so tradicionalno prevzele večino bremena neformalne oskrbe, vse pogosteje zaposlene in se pozneje upokojijo. Hkrati pa staranje prebivalstva pomeni tudi, da se bo delovno sposobno prebivalstvo EU po napovedih še naprej zmanjševalo. Ob povečanem povpraševanju po delovni sili v različnih gospodarskih sektorjih bi se lahko ponudba formalnih oskrbovalcev zaradi njihovega premika v privlačnejše sektorje še dodatno zmanjšala. Izzivi dolgotrajne oskrbe Sistemi dolgotrajne oskrbe se v Uniji razlikujejo po zasnovi in zrelosti, vendar imajo skupne izzive. Ti izzivi so povezani s cenovno sprejemljivostjo, razpoložljivostjo, dostopnostjo in kakovostjo, vse v okviru pomanjkanja delovne sile, pritiskov na javno financiranje in zapletenega upravljanja. Pandemija COVID-19 je osvetlila strukturne pomanjkljivosti sistemov dolgotrajne oskrbe. Razkrila je potrebo po okrepitvi odpornosti sistemov oskrbe na zunanje pretrese ter perečo potrebo po strukturnih reformah in naložbah v dolgotrajno oskrbo. Izziv cenovne dostopnosti Finančni razlogi in pomanjkanje ustrezne socialne zaščite predstavljajo znatne ovire za dostop do dolgotrajne oskrbe. Tveganje, ki izhaja iz potreb po dolgotrajni oskrbi, je na splošno manj pokrito z obstoječimi sistemi socialne zaščite kot druga najpogostejša tveganja (npr. starostni dohodki in zdravstveno varstvo), ureditve socialne zaščite pa se po Uniji razlikujejo. V nekaterih državah je javna podpora na voljo samo majhnemu deležu ljudi, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo. Kadar je socialna zaščita na voljo, pa je pogosto neustrezna. Po ocenah naj bi bila tudi po prejetju podpore v povprečju skoraj polovica starejših, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, po plačilu samoplačniških stroškov oskrbe na domu pod pragom revščine. Izziv glede razpoložljivosti in dostopnosti Dostop do možnosti dolgotrajne oskrbe in raznolikost teh možnosti sta nezadostna, kar vzbuja pomisleke glede pravičnosti. Tradicionalna izbira možnosti oskrbe je bila med neformalno oskrbo (ki jo običajno zagotavljajo družinski člani ali prijatelji, predvsem ženske) in oskrbo v instituciji z namestitvijo (običajno za znatne potrebe po dolgotrajni oskrbi ali najrevnejše). Druge možnosti, ki so bolj osredotočene na posameznika, kot sta oskrba na domu in oskrba v skupnosti, so se po vsej Uniji začele povečevati, vendar ne enakomerno. Dostop ovirajo geografske in socialno-ekonomske ovire, ki so še posebej velike na podeželju in območjih depopulacije. Za starejše z nižjimi dohodki je bolj verjetno, da potrebujejo dolgotrajno oskrbo, kot za starejše z višjimi dohodki. Poleg tega se z izzivi glede dostopnosti soočajo tudi invalidi, ki predstavljajo velik delež oseb, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo. Izziv glede kakovosti Standardi kakovosti dolgotrajne oskrbe in mehanizmi za zagotavljanje kakovosti so pogosto nizki. Številne države članice imajo običajno trden sklop predpisov in standardov, ki se uporabljajo za bivalno oskrbo. Nasprotno so taki standardi pogosto manj razviti na področju oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti. Četudi so standardi kakovosti vzpostavljeni, so pogosto omejeni na osnovne zahteve glede prehrane in higiene. Ne upoštevajo dobrobiti in kakovosti življenja ljudi, ki prejemajo oskrbo. Poleg tega izvajalci dolgotrajne oskrbe, tako javni kot zasebni, različno izpolnjujejo te standarde, številne države članice pa nimajo ustreznih mehanizmov za zagotavljanje kakovosti. Izziv glede delovne sile Pomanjkanje delovne sile in nestandardne oblike zaposlitve so na področju dolgotrajne oskrbe zelo razširjeni. Večina držav članic poroča o znatnem številu nezasedenih delovnih mest ali ga pričakuje, zlasti za usposobljeno osebje za oskrbo, kot so medicinske sestre. Nezasedenih delovnih mest je še posebej veliko v podsektorju storitev za starejše. Privabljanje in zadržanje delavcev v oskrbi je zahtevno zaradi pogosto slabih delovnih pogojev in nizkih plač, kar bi bilo mogoče ublažiti s socialnim dialogom. Vendar ima socialni dialog v dolgotrajni oskrbi mešano vlogo. Samo v redkih državah članicah so skoraj vsi delavci v dolgotrajni oskrbi zajeti s kolektivnimi pogodbami. V drugih državah članicah v sektorju dolgotrajne oskrbe socialnega dialoga skoraj ni. Drug izziv je obravnavanje posebnega položaja v gospodinjstvu živečih oskrbovalcev, pri čemer so to običajno mobilni delavci ali delavci migranti, ki so še posebej ranljivi, zlasti če opravljajo neprijavljeno delo. Taki delavci lahko zaslužijo zelo nizke plače, njihov delovni čas, vključno z ustreznim časom počitka in drugimi delovnimi pogoji, pa je lahko zamegljen in celo ni v skladu z delovnim pravom. Poleg tega je sektor oskrbe eden od najbolj spolno segregiranih sektorjev. Ženske predstavljajo 90 % delovne sile na področju oskrbe, razširjeni pa so spolni stereotipi v zvezi z zagotavljanjem oskrbe. Neformalna oskrba predstavlja večino zagotovljene oskrbe, vendar ima lastne stroške. Približno 52 milijonov Evropejcev, tj. 14,4 % prebivalstva, starega od 18 do 74 let, tedensko zagotavlja neformalno dolgotrajno oskrbo družinskim članom ali prijateljem, kar je skoraj 80 % ljudi, ki zagotavljajo dolgotrajno oskrbo, na ravni EU. Vendar je lahko zagotavljanje oskrbe naporno, zlasti za starejše oskrbovalce, saj vpliva na njihovo lastno zdravje in dobrobit. Neformalna oskrba prinaša tudi (skrite) stroške za gospodarstvo in posameznika. Neformalni oskrbovalci (ki so običajno ženske) bodo bolj verjetno prekinili poklicno pot, se odločili za delo s krajšim delovnim časom ali se umaknili s trga dela, kar prispeva k razlikam med spoloma ter pomanjkanju delovne sile in spretnosti. Izziv glede financiranja

Pričakuje se, da se bodo javnofinančni odhodki za dolgotrajno oskrbo še naprej znatno povečevali, zato bo potrebno vzdržno financiranje. Po napovedih naj bi se z 1,7 % BDP leta 2019 povečali na 2,5 % BDP leta 2050, pri čemer bodo razlike med posameznimi državami članicami velike. To napovedano povečanje pa bi lahko bilo tudi zelo podcenjeno. Ne upošteva, da sedanji znaten prispevek neformalnih oskrbovalcev, ki po ocenah zdaj znaša 2,4 % BDP Unije, v prihodnosti verjetno ne bo ostal na isti ravni zaradi spreminjajočih se družinskih struktur in vse večje zaposlenosti žensk. Vzdržnost javnih financ je mogoče izboljšati z zagotavljanjem stroškovne učinkovitosti dolgotrajne oskrbe, na primer s skladnim in celostnim okvirom upravljanja, podporo samostojnemu življenju in boljšim usmerjanjem dolgotrajne oskrbe k osebnim potrebam, da se na primer zagotovi, da ljudje z majhnimi potrebami po oskrbi ne bodo oskrbovani v dražjih okoljih za znatne potrebe. Poleg tega so potrebni ambicioznejši ukrepi za spodbujanje zdravja in preprečevanje bolezni, da bodo ljudje ohranili dobro duševno in telesno zdravje, da bo zagotovljena močna delovna sila ter da bodo sistemi zdravstvenega varstva še naprej vzdržni in odporni. Izziv glede upravljanja V številnih državah članicah je zagotavljanje dolgotrajne oskrbe pogosto razdrobljeno, pri čemer je organizirano v zapleten sistem storitev na področju zdravstvenega in socialnega varstva in drugih oblik podpore ter odvisno od nacionalne, regionalne ali lokalne porazdelitve odgovornosti. To prispeva k razlikam v razpoložljivosti in kakovosti storitev dolgotrajne oskrbe ter zmanjšuje stroškovno učinkovitost. Kazalniki za spremljanje dolgotrajne oskrbe se razlikujejo, upravni podatki pa so običajno razdrobljeni na nacionalni ravni in pogosto niso na voljo ali primerljivi na ravni Unije. To ovira učinkovitost ter omejuje tudi možnost učinkovitega spremljanja in vzajemnega učenja. Dolgotrajna oskrba vključuje različne akterje, med drugim tiste, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, njihove družinske člane in organizacije, ki jih zastopajo, ustrezne organe (nacionalne, regionalne, lokalne), socialne partnerje, organizacije civilne družbe, organizacije socialnega gospodarstva, izvajalce dolgotrajne oskrbe ter organe, odgovorne za spodbujanje socialnega vključevanja in integracije ter varstva temeljnih pravic, vključno z nacionalnimi organi za enakost. Politike je treba dobro upravljati za zagotovitev, da so vsi razpoložljivi viri dobro usmerjeni, vključno z zbiranjem dokazov, pripravo evidence razpoložljive infrastrukture in storitev, oceno potreb posameznikov ter analizo vrzeli, in sicer ob upoštevanju teritorialnih neenakosti in demografskih izzivov. Cilji predloga V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic je bila za leto 2022 napovedana pobuda o dolgotrajni oskrbi. Predsednica Evropske komisije Ursula von der Leyen je v govoru o stanju v Uniji leta 2021 napovedala novo evropsko strategijo oskrbe, da bi bila vsakemu moškemu in vsaki ženski na voljo najboljša možna oskrba in da bi bilo vsem mogoče doseči najboljšo usklajenost življenja. Namen tega predloga priporočila Sveta je podpreti države članice pri njihovih prizadevanjih za izboljšanje dostopa do cenovno dostopne visokokakovostne dolgotrajne oskrbe. Zagotovil bo smernice o usmeritvi reform za reševanje skupnih izzivov cenovne dostopnosti, razpoložljivosti, kakovosti in delovne sile na področju oskrbe ter o dobrem upravljanju politik na področju dolgotrajne oskrbe. S tem se bo dodatno strukturiralo sodelovanje Unije na področju dolgotrajne oskrbe ob hkratnem prizadevanju za navzgor usmerjeno konvergenco. • Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Predlog podpira izvajanje evropskega stebra socialnih pravic , pri čemer je v njegovem načelu 18 navedeno, da ima vsakdo pravico do cenovno dostopnih in kakovostnih storitev dolgotrajne oskrbe, zlasti oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti. Prispeva tudi k izvajanju načela 9 o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja oseb z obveznostmi oskrbe in načela 17 o pravicah invalidov. Ta predlog je ključni ukrep iz Sporočila Komisije o evropski strategiji oskrbe. Prispeva k vseživljenjskemu pristopu k oskrbi, ki se v njem spodbuja, ter se osredotoča na socialno zaščito za dolgotrajno oskrbo in omogočitvene pogoje za njeno učinkovito zagotavljanje. Razvoj politik in izzivi na področju dolgotrajne oskrbe se spremljajo v okviru evropskega semestra. V preteklih letih je več držav članic prejelo priporočila za posamezne države o različnih vidikih dolgotrajne oskrbe, vključno z dostopom, kakovostjo, cenovno dostopnostjo, povečanjem udeležbe žensk na trgu dela in trajnostnostjo. Smernice za zaposlovanje vključujejo poziv k ustreznim in vključujočim sistemom socialne zaščite. V njih je navedeno tudi, da je z vidika krize zaradi COVID-19 in glede na staranje družbe še zlasti pomemben pravočasen in enak dostop do cenovno dostopne dolgotrajne oskrbe in zdravstvenih storitev, vključno s preventivnimi ukrepi in spodbujanjem zdravja. V skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2022 je poudarjeno, kako pomembne so storitve dolgotrajne oskrbe, da bi se povečala udeležba žensk na trgu dela. Poudarjeno je tudi dejstvo, da bi se naj zaradi staranja prebivalstva zelo povečalo povpraševanje po dolgotrajni oskrbi. Poročilo vključuje poziv državam članicam, naj povečajo zagotavljanje kakovostnih, cenovno dostopnih in vzdržnih storitev dolgotrajne oskrbe. Predlog je skladen z obstoječimi politikami socialne zaščite in temelji na njih. Države članice so se v okviru odprte metode koordinacije za socialno zaščito dogovorile o naslednjih skupnih ciljih v zvezi z dolgotrajno oskrbo: ·zagotoviti dostop do ustreznega zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe za vse ter zagotoviti, da potreba po oskrbi ne vodi v revščino in finančno odvisnost, obravnavati neenakosti pri dostopu do oskrbe in zdravstvenih rezultatih; ·spodbujati kakovost zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe ter prilagoditi oskrbo spreminjajočim se potrebam in željam družbe in posameznikov, zlasti z določitvijo standardov kakovosti, ki odražajo najboljšo mednarodno prakso, ter krepitvijo odgovornosti zdravstvenih delavcev, pacientov in prejemnikov oskrbe; ·zagotoviti, da bosta ustrezno in visokokakovostno zdravstveno varstvo ter dolgotrajna oskrba še naprej cenovno dostopna in vzdržna, in sicer s spodbujanjem zdravih in aktivnih življenjskih slogov, dobrimi človeškimi viri za sektor oskrbe in gospodarno uporabo virov, zlasti z ustreznimi spodbudami za uporabnike in izvajalce, dobrim upravljanjem ter usklajevanjem med sistemi oskrbe in institucijami. Predlagano priporočilo Sveta o dolgotrajni oskrbi obravnava ključne izzive, opredeljene v poročilu o dolgotrajni oskrbi za leto 2021 , ki sta ga skupaj pripravila Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito. Zato se bo z vzpostavitvijo skupnega razumevanja o usmeritvi reform poglobilo sedanje sodelovanje na ravni EU na področju socialne zaščite in zlasti dolgotrajne oskrbe. Čeprav med predhodnimi zakonodajnimi pobudami EU ni takšnih, ki bi se posebej osredotočale na dolgotrajno oskrbo, so nekatere pomembne za dolgotrajno oskrbo in tako dopolnjujejo predlog. Direktiva o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja uvaja možnost, da zaposleni vzamejo oskrbovalski dopust, in spodbuja prožne oblike zaposlitve, ki so pomembne za delovno sposobne neformalne oskrbovalce. V uvodnih izjavah tega predloga je navedeno, da je navedena direktiva relevantno pravo EU. Namen predloga Komisije za revizijo Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta je zagotoviti pravno jasnost in preglednost v zvezi z dostopom do dajatev za dolgotrajno oskrbo v primeru prebivanja v drugi državi članici. Predlog priporočila Sveta o dolgotrajni oskrbi kot tak ne obravnava prostega gibanja oseb, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, ali prenosljivosti dajatev za dolgotrajno oskrbo. Namesto tega se osredotoča na pokritost z dolgotrajno oskrbo v okviru nacionalne socialne zaščite na splošno ter na ključne omogočitvene pogoje za njeno učinkovito delovanje, tj. obstoj ustreznih in visokokakovostnih storitev dolgotrajne oskrbe ter oskrbovalcev. Ta predlog je skladen s pravom Unije o delovnih pogojih in ne posega vanj, kolikor se uporablja za delavce v dolgotrajni oskrbi. Namen evropskega akta o dostopnosti je izboljšati delovanje enotnega trga za dostopne proizvode in storitve. Zajema proizvode in storitve, za katere je bilo ugotovljeno, da so najpomembnejši za invalide, hkrati pa imajo v državah EU najverjetneje različne zahteve glede dostopnosti. Poleg tega direktiva o dostopnosti spletišč že določa, da morajo biti spletišča in mobilne aplikacije organov javnega sektorja, vključno z informacijami, spletnimi kontaktnimi obrazci in obrazci za vloge, dostopni uporabnikom, zlasti invalidom. Ta predlog države članice poziva, naj zagotovijo, da bodo informacije, storitve in prostori na področju dolgotrajne oskrbe dostopni invalidom. • Skladnost z drugimi politikami Unije Predlog sledi razpravi, ki se je začela na podlagi Zelene knjige o staranju . S tem je bila poudarjena potreba po celostnem pristopu k dolgotrajni oskrbi, ki je dostopna, cenovno sprejemljiva in visokokakovostna, osredotočena na potrebe prejemnika oskrbe in katere cilj je čim dlje podpirati samostojnost vsakega posameznika. Anketiranci so menili, da je osredotočanje na povečanje zagotavljanja oskrbe na domu in v skupnosti ključnega pomena za omogočanje „staranja v domačem okolju“. Take storitve oskrbe, osredotočene na posameznika, naj bi se po njihovem mnenju najbolje vzpostavile s sorazvojem z vsemi deležniki. Poleg tega naj bi nove tehnologije in digitalne rešitve izboljšale zagotavljanje oskrbe, zlasti na podeželju in oddaljenih območjih.

3. REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA • Naknadne ocene/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje Ni relevantno. • Posvetovanja z deležniki Poziv k predložitvi dokazov o evropski strategiji oskrbe je bil objavljen na spletni strani „Povejte svoje mnenje“ in je bil za povratne informacije javnosti odprt od 1. do 29. marca 2022. Komisija je prejela 123 prispevkov, večino (64) od nevladnih organizacij. Najpogostejše teme, obravnavane med posvetovanji, so bile dostop do storitev oskrbe in njihova razpoložljivost, socialna zaščita in cenovna dostopnost storitev oskrbe, kakovost storitev oskrbe, delavci v oskrbi in neformalni oskrbovalci, socialno-ekonomske in teritorialne neenakosti, razsežnost spola, politike aktivnega in zdravega staranja ter preventivnih ukrepov, financiranje storitev oskrbe, vidiki upravljanja/usklajevanja, potencial digitalizacije in inovacij za sektor oskrbe ter pandemija COVID-19 in njen učinek. Ciljno usmerjena posvetovanja so vključevala predhodne razprave s skupino na visoki ravni za vključevanje vidika spola (28. januarja 2022) ter predstavniki držav članic v Odboru za socialno zaščito (17. marca 2022) in Odboru za zaposlovanje (1. aprila 2022). Potekali so tudi strateški dialog z organizacijami civilne družbe (11. marca 2022), skupna predstavitev v odborih Evropskega parlamenta za zaposlovanje in socialne zadeve ter pravice žensk in enakost spolov (24. marca 2022) ter posebna predstavitev s socialnimi partnerji na ravni Unije (7. aprila 2022). Številni anketiranci, vključno z državami članicami, socialnimi partnerji in civilno družbo, so poudarili vlogo trdne socialne zaščite ter njen vpliv na dostop do visokokakovostnih storitev dolgotrajne oskrbe in njihovo cenovno dostopnost. Zlasti organizacije civilne družbe so poudarile pomen pristopov, osredotočenih na posameznika, in potrebo po večjem povezovanju med storitvami oskrbe in zdravstvenimi storitvami. Za to so bila kot ključna ocenjena ustrezna javna sredstva in naložbe v storitve oskrbe, vključno z uporabo vseh razpoložljivih instrumentov Unije. Socialni partnerji so poudarili, da je za oskrbo treba uporabiti mehanizem za okrevanje in odpornost. Izboljšanje delovnih pogojev v sektorju dolgotrajne oskrbe je bila ključna tema vseh posvetovalnih dogodkov in pisnih prispevkov. Poslanci Evropskega parlamenta so poudarili, da je v sektorju oskrbe premalo sredstev in premalo osebja ter da ima sektor velik potencial za ustvarjanje delovnih mest in inovacije. Pozvali so k obravnavanju šibkega sindikalnega organiziranja v sektorju ter poudarili vlogo izobraževanja in usposabljanja pri zagotavljanju usposobljenih delavcev in profesionalizaciji. Socialni partnerji so omenili tudi vlogo socialnega dialoga in pomen zadostnega števila zaposlenih, da se zagotovi kakovostna izvedba, osredotočena na posameznika. Poudarili so, da bi morali imeti delavci migranti, delavci v gospodinjstvu in osebe, ki opravljajo osebne gospodinjske storitve, enake socialne in delavske pravice kot delavci v sektorju formalne oskrbe. Države članice se zavedajo pomanjkanja delavcev, pri čemer nekatere razvijajo strategije za privabljanje več delavcev, vključno z moškimi, v sektor oskrbe. Več organizacij civilne družbe je pozvalo k opredelitvi pravnega statusa neformalnih oskrbovalcev. V zvezi z izvajanjem so organizacije civilne družbe podprle spremljanje na podlagi kazalnikov in ciljev ter države članice pozvale, naj pripravijo nacionalne akcijske načrte za izvajanje. Socialni partnerji so menili, da je pomembno spremljati napredek pri reševanju izzivov v sektorju dolgotrajne oskrbe, in sicer na podlagi ureditev okvira evropskega semestra. Države članice so v Odboru za socialno zaščito (SPC) in Odboru za zaposlovanje (EMCO) poudarile tudi, da je treba izboljšati dokazno podlago, ter podprle nadaljnjo izmenjavo dobrih praks. Nekatere države članice so izrazile pomisleke glede morebitnega povečanega upravnega bremena ter poudarile pomen doslednosti in sinergij s povezanimi pobudami politike na ravni EU in mednarodni ravni. Med predhodnimi razpravami s tema odboroma je več držav članic poudarilo, da bi bilo treba pobudo razviti ob polnem spoštovanju nacionalnih pristojnosti ter načel subsidiarnosti in sorazmernosti, pa tudi ob upoštevanju različnih nacionalnih okoliščin in ureditve sistemov oskrbe. Komisija je prejela prispevke ali izmenjala mnenja z Evropskim ekonomsko-socialnim odborom (EESO) in Odborom regij (OR). ·EESO je zaskrbljen zaradi prekarnega položaja oskrbovalcev, ki živijo s prejemnikom oskrbe, med katerimi so pogosto migrantke ali mobilne ženske, pri čemer je podal priporočila za njegovo izboljšanje, med drugim z ureditvijo njihovega položaja in podporo njihovi profesionalizaciji. Pozdravlja pobudo Komisije za oblikovanje nove evropske strategije oskrbe in poziva k njenemu hitremu izvajanju. Evropsko komisijo in države članice poziva, naj v okviru akcijskega načrta za evropski steber socialnih pravic kratkoročno razvijejo načela v zvezi z oskrbo starejših. ·OR je julija 2021 sprejel mnenje Prihodnji načrt za oskrbovalce in storitve oskrbe – lokalne in regionalne priložnosti, ki jih prinaša evropski izziv. V njem je Komisijo pozval, naj objavi evropski okvir kakovosti za dolgotrajno oskrbo ter učinkovit sistem celovitega zbiranja in analize podatkov. Evropski parlament je Komisijo pozval, naj predloži načrt za zagotavljanje duševnega zdravja, dostojanstva in dobrobiti ljudi, tudi starejših, ter poudaril ključno vlogo ustrezno financiranih sistemov socialne zaščite pri zagotavljanju cenovno sprejemljive in resnično dostopne oskrbe. Prav tako je države članice pozval, naj zagotovijo enak dostop do zdravstvenih storitev in storitev oskrbe, Komisijo pa, naj pripravi „dogovor o oskrbi za Evropo“. V svojem najnovejšem poročilu na lastno pobudo „Na poti k skupnim evropskim ukrepom na področju oskrbe“ je Komisijo pozval, naj predloži ambiciozno in trdno evropsko strategijo oskrbe, ki bo kos izzivom prihodnosti in bo temeljila na pravici vsakogar do cenovno ugodne, dostopne in visokokakovostne oskrbe ter individualnih pravicah in potrebah prejemnikov oskrbe in oskrbovalcev ter ki bo zajemala se faze življenja, bo osredotočena in se bo odzivala na potrebe ljudi v kritičnih obdobjih skozi vse življenje, bo postavila temelje za kontinuiteto storitev oskrbe skozi vse življenje in spodbujala solidarnost med generacijami. Svet je države članice in Komisijo pozval, naj izboljšajo razpoložljivost visokokakovostne dolgotrajne oskrbe ter trajnostnost in ustreznost sistemov socialne zaščite, uporabijo digitalizacijo, da bodo zdravstvene in socialne storitve ter storitve dolgotrajne oskrbe lahko dostopne in uporabniku prijazne, ter razvijejo storitve, ki bodo zagotavljale celostno oskrbo, osredotočeno na posameznika, tudi za invalide. • Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Predlog temelji na delovnem dokumentu služb Komisije ter najnovejših ustreznih študijah in poročilih, ki vključujejo: · 2021 Long-term care report (Poročilo o dolgotrajni oskrbi za leto 2021), ki sta ga skupaj pripravila Odbor za socialno zaščito in Evropska komisija (GD EMPL); ·Estimating the Effects of Social Protection for Long-Term Care in Old Age in Europe (Ocena učinkov socialne zaščite na dolgotrajno oskrbo v starosti v Evropi), Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) (v pripravi); · Challenges in long-term care in Europe (Izzivi na področju dolgotrajne oskrbe v Evropi), Evropska mreža za socialno politiko (2018); · Mapping long-term care quality practices in the EU (Evidentiranje praks dolgotrajne oskrbe v EU), Evropska mreža za socialno politiko (2020);

· Study on exploring the incidence and costs of informal long-term care in the European Union (Študija o raziskovanju pojavnosti in stroškov neformalne dolgotrajne oskrbe v Evropski uniji), Ecorys (2021); · Study on the long-term care supply and market in EU Member States (Študija o ponudbi in trgu dolgotrajne oskrbe v državah članicah EU), KPMG (2021); · COVID-19 and older people: Impact on their lives, support and care (COVID-19 in starejši ljudje: vpliv na njihovo življenje, podporo in oskrbo), Eurofound (2021); · Who Cares? Attracting and Retaining Care Workers (Kdo skrbi? Privabljanje in ohranjanje delavcev v oskrbi), OECD (2020); · Long-term care workforce: employment and working conditions (Zaposleni v dolgotrajni oskrbi: zaposlovanje in delovni pogoji), Eurofound (2021); · The 2021 Ageing Report: Economic and Budgetary Projections for the EU Member States (2019-2070), (Poročilo o staranju prebivalstva za leto 2021: gospodarske in proračunske napovedi za države članice EU (2019–2070)), Evropska komisija (GD ECFIN), Odbor za ekonomsko politiko (Delovna skupina za problematiko staranja prebivalstva). • Ocena učinka Predlagani instrument državam članicam ponuja smernice o tem, kako izboljšati dostop do cenovno dostopne in visokokakovostne dolgotrajne oskrbe, pri čemer jim omogoča prožnost pri oblikovanju in izvajanju ukrepov v skladu z njihovimi nacionalnimi praksami. Zato ocena učinka ni potrebna. Poleg tega bo učinek tega priporočila odvisen ne le od tega, kako države članice izvajajo ukrepe, temveč tudi od okoliščin v posameznih državah, kot so makroekonomske razmere, zasnova sistemov socialne zaščite in socialnih storitev ter struktura in delovanje trga dela. Zaradi teh okoliščin je težko ločiti specifični učinek predloga od drugih dejavnikov. Predlogu je priložen delovni dokument služb Komisije, v katerem so obravnavani izzivi dolgotrajne oskrbe in preučene možnosti za ukrepanje. • Primernost in poenostavitev ureditve Ni relevantno. • Temeljne pravice To priporočilo spoštuje temeljne pravice in upošteva načela iz Listine Evropske unije o temeljnih pravicah . To priporočilo zlasti spoštuje načelo nediskriminacije (člen 21 Listine) ter prispeva k varstvu pravic otroka (člen 24 Listine), pravic starejših do dostojnega in samostojnega življenja ter sodelovanja v družbenem in kulturnem življenju (člen 25 Listine), pravice invalidov do ukrepov za zagotavljanje njihove samostojnosti, socialne in poklicne vključenosti ter sodelovanja v življenju skupnosti (člen 26 Listine), pravice družine do pravnega, ekonomskega in socialnega varstva (člen 33 Listine) ter pravico dostopa do dajatev socialne varnosti in socialnih služb, ki nudijo varstvo v primerih, kot so materinstvo, bolezen, nesreče pri delu, odvisnost ali starost ter v primeru izgube zaposlitve, v skladu s pravili, ki jih določajo pravo Unije ter nacionalne zakonodaje in običaji (člen 34 Listine). 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Ta predlog nima finančnih posledic za proračun Unije. 5. DRUGI ELEMENTI • Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Predlagano je, naj Komisija izvajanje tega priporočila spremlja v okviru evropskega semestra ter z Odborom za socialno zaščito in Odborom za zaposlovanje. Spremljanje bi moralo temeljiti na nacionalnih akcijskih načrtih, ki jih države članice predložijo Komisiji v enem letu po sprejetju priporočila, in poznejših poročilih o napredku. Predlog državam članicam priporoča, naj imenujejo nacionalnega koordinatorja za dolgotrajno oskrbo, ki bo imel ustrezne vire in pooblastila ter bo omogočal učinkovito usklajevanje in spremljanje izvajanja tega priporočila in deloval kot kontaktna točka na ravni Unije. Komisija bo sodelovala s koordinatorji za dolgotrajno oskrbo, Odborom za socialno zaščito in Odborom za zaposlovanje ter vsemi drugimi ustreznimi deležniki, da bi olajšala vzajemno učenje, izmenjavo izkušenj in nadaljnje ukrepanje na podlagi ukrepov držav članic, sprejetih za izvajanje tega priporočila. Predlaga se, da Komisija redno ocenjuje napredek z Odborom za socialno zaščito in po potrebi Odborom za zaposlovanje glede izvajanja tega priporočila na podlagi nacionalnih akcijskih načrtov in poročil o napredku držav članic. Komisija bo sodelovala tudi z Odborom za socialno zaščito, da bi nadalje razvila okvir kazalnikov dolgotrajne oskrbe, s čimer se bo pomagalo spremljati izvajanje priporočila, in pripravila skupna poročila za analizo skupnih izzivov dolgotrajne oskrbe. Komisija bo po začetnem obdobju izvajanja pregledala doseženi napredek in v petih letih po sprejetju poročala Svetu.

• Obrazložitveni dokumenti (za direktive) Ni relevantno. • Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga V odstavkih 1 in 2 sta opredeljena cilj priporočila ter njegovo osebno področje uporabe (vsi ljudje, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, in njihovi oskrbovalci) in materialno področje uporabe (vse vrste oblik dolgotrajne oskrbe). Odstavek 3 vsebuje opredelitve pojmov, ki se uporabljajo v priporočilu in ki temeljijo na opredelitvah, dogovorjenih v okviru Odbora za socialno zaščito, kadar so na voljo. Odstavek 4 vsebuje priporočilo, naj države članice izboljšajo ustreznost svoje socialne zaščite za dolgotrajno oskrbo, tako da bo dolgotrajna oskrba pravočasna, celovita in cenovno dostopna tistim, ki jo potrebujejo. Odstavek 5 vsebuje priporočilo, naj države članice povečajo ponudbo storitev dolgotrajne oskrbe, hkrati pa zagotovijo uravnoteženo kombinacijo storitev v vseh oblikah oskrbe, vključno z razvojem in/ali izboljšanjem oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti, odpravljanjem teritorialnih vrzeli, uvajanjem dostopne inovativne tehnologije in digitalnih rešitev ter zagotavljanjem dostopnosti za invalide. Odstavek 6 vsebuje priporočilo, naj države članice zagotovijo, da so v vseh oblikah dolgotrajne oskrbe vzpostavljena visokokakovostna merila in standardi, prilagojeni njihovim značilnostim, ki jih dosledno uporabljajo vsi izvajalci dolgotrajne oskrbe, ne glede na svoj pravni status. Zato so države članice pozvane, naj vzpostavijo okvir kakovosti za dolgotrajno oskrbo, ki bo temeljil na načelih kakovosti iz Priloge k priporočilu in bo vključeval ustrezen mehanizem za zagotavljanje kakovosti. Odstavka 7 in 8 vsebujeta priporočilo, naj države članice obravnavajo potrebe po spretnostih in pomanjkanje delavcev ter zagotovijo pravične delovne pogoje. Odstavek 9 vsebuje priporočilo, naj države članice podprejo neformalne oskrbovalce, med drugim z usposabljanjem, svetovanjem, psihološko podporo, nadomestno oskrbo in finančno podporo. Odstavek 10 vsebuje priporočilo, naj države članice zagotovijo dobro upravljanje politike na področju dolgotrajne oskrbe, in sicer z imenovanjem nacionalnega koordinatorja za dolgotrajno oskrbo, vključitvijo vseh ustreznih deležnikov, izboljšanjem skladnosti z drugimi področji politike, razvojem napovedi potreb po dolgotrajni oskrbi, izboljšanjem načrtovanja ravnanja v nepredvidljivih razmerah (npr. za obvladovanje pandemij ali drugih zunanjih pretresov) in zbiranja podatkov, ozaveščanjem ter mobilizacijo razpoložljivih sredstev, vključno s sredstvi EU, za reforme dolgotrajne oskrbe. Odstavek 11 vsebuje priporočilo, naj države članice pripravijo in Komisiji predložijo nacionalni akcijski načrt, v katerem so predstavljeni ukrepi za izvajanje tega priporočila, pri čemer se upoštevajo nacionalne, regionalne in lokalne okoliščine, ter nato redna poročila o napredku. V odstavku 12 je opisano, kako namerava Komisija podpreti izvajanje tega priporočila, vključno z mobilizacijo sredstev EU, spremljanjem napredka v okviru evropskega semestra ter z Odborom za socialno zaščito in Odborom za zaposlovanje, vzpostavitvijo okvira kazalnikov za spremljanje, olajšanjem medsebojnih izmenjav in poročanjem Svetu o napredku v petih letih po sprejetju. 2022/0264 (NLE) Predlog PRIPOROČILO SVETA o dostopu do cenovno dostopne visokokakovostne dolgotrajne oskrbe SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 292 v povezavi s členom 153(1), točka (k), Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

ob upoštevanju naslednjega: (1)Dostopna, cenovno sprejemljiva in visokokakovostna dolgotrajna oskrba ljudem, ki potrebujejo oskrbo, omogoča, da čim dlje ohranijo avtonomijo in živijo dostojno. Pomaga pri varstvu človekovih pravic, spodbujanju socialnega napredka in solidarnosti med generacijami, boju proti socialni izključenosti in diskriminaciji ter lahko prispeva k ustvarjanju delovnih mest. (2)Evropski parlament, Svet in Komisija so novembra 2017 razglasili evropski steber socialnih pravic, ki določa 20 načel v podporo dobro delujočim in pravičnim trgom dela ter sistemom socialnega varstva. Načelo 18 o dolgotrajni oskrbi poudarja, da ima vsakdo pravico do cenovno dostopnih in kakovostnih storitev dolgotrajne oskrbe, zlasti oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti. Načelo 9 spodbuja pravico do usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja ljudi z obveznostmi oskrbe. Načelo 17 priznava pravico invalidov do vključevanja, zlasti do storitev, ki jim omogočajo udeležbo na trgu dela in v družbi. (3)Storitve dolgotrajne oskrbe, ki jih organizirajo javni organi na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni, se štejejo predvsem za socialne storitve splošnega pomena, saj imajo jasno socialno funkcijo. Olajšujejo socialno vključevanje in varujejo temeljne pravice starejših, dopolnjujejo in podpirajo vlogo družin pri skrbi za najstarejše člane družbe ter med drugim zagotavljajo pomoč ljudem, ki potrebujejo stalno ali začasno oskrbo. (4)Večina oskrbovalcev in ljudi, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, je žensk. Ženske imajo v povprečju nižje dohodke, vključno s pokojninami, in so potencialno manj zmožne privoščiti si oskrbo, hkrati pa živijo dlje kot moški in oskrbo zato bolj potrebujejo. Ustrezne in cenovno dostopne storitve formalne dolgotrajne oskrbe bi tako lahko skupaj s politikami za izboljšanje delovnih pogojev v sektorju ter omogočanje usklajevanja plačane zaposlitve in obveznosti oskrbe prispevale k enakosti spolov. (5)To priporočilo spodbuja uporabo členov 21, 23, 24, 25, 26, 33 in 34 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki zajemajo prepoved diskriminacije, enakost žensk in moških, pravice otroka, pravice starejših, vključenost invalidov ter pravice do družinskega in poklicnega življenja ter socialne varnosti in socialne pomoči. (6)To priporočilo spoštuje Konvencijo Združenih narodov o pravicah invalidov, ki vsem invalidom priznava enako pravico do samostojnega življenja v skupnosti z enakimi možnostmi izbire, kot jih imajo drugi. (7)V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic, ki ga je Komisija sprejela 4. marca 2021, je bila napovedana pobuda o dolgotrajni oskrbi, da se določi okvir za reforme politike, ki bodo usmerjale razvoj trajnostne dolgotrajne oskrbe za izboljšanje dostopa do kakovostnih storitev za vse, ki jih potrebujejo, države članice pa se je spodbudilo, naj vlagajo v delovno silo na področju zdravstva in oskrbe ter s tem izboljšajo njihove delovne pogoje in dostop do usposabljanja. (8)V poročilu o dolgotrajni oskrbi za leto 2021 Odbora za socialno zaščito in Komisije je poudarjeno, da se bo povpraševanje po visokokakovostni dolgotrajni oskrbi povečalo in da lahko povečanje njenega zagotavljanja prispeva k enakosti spolov in socialni pravičnosti. Poročilo opredeljuje dostop, cenovno dostopnost in kakovost kot ključne izzive na področju dolgotrajne oskrbe, pri čemer je ustrezna delovna sila ključnega pomena za izpolnitev naraščajočega povpraševanja po visokokakovostnih storitvah, hkrati pa poudarja, da pri neformalni oskrbi pogosto nastanejo stroški, ki se zanemarjajo. (9)S staranjem prebivalstva naj bi se povečalo povpraševanje po dolgotrajni oskrbi, saj sta zmanjšanje funkcionalne sposobnosti in potreba po dolgotrajni oskrbi povezana s starostjo. Število ljudi, starih 65 let ali več, naj bi se v naslednjih 30 letih povečalo za 41 %, in sicer z 92,1 milijona v letu 2020 na 130,2 milijona v letu 2050, število ljudi, starih 80 let ali več, pa naj bi se povečalo za 88 %, in sicer s 26,6 milijona v letu 2020 na 49,9 milijona v letu 2050. (10)Pandemija COVID-19 je negativno vplivala na sisteme dolgotrajne oskrbe in zaostrila številne že obstoječe strukturne pomanjkljivosti, zlasti pomanjkanje kakovostnih storitev in pomanjkanje delavcev, ter poudarila, da je treba nujno okrepiti odpornost sistemov dolgotrajne oskrbe, povečati prizadevanja za izboljšanje osebne avtonomije in olajšati samostojno življenje. (11)Med državami članicami obstajajo izrazite razlike v smislu ravni javnega financiranja dolgotrajne oskrbe, pri čemer nekatere države vlagajo manj kot 1 % BDP, nekatere druge pa porabijo več kot 3 % BDP. Leta 2019 so javnofinančni odhodki za dolgotrajno oskrbo znašali 1,7 % BDP Unije, kar je manj od ocenjene vrednosti ur dolgotrajne oskrbe, ki so jih opravili neformalni oskrbovalci, ki je po ocenah znašala približno 2,5 % BDP EU. V državah članicah z nizkimi javnofinančni odhodki za dolgotrajno oskrbo je uporaba storitev formalne dolgotrajne oskrbe bolj omejena. Z vse večjim povpraševanjem po dolgotrajni oskrbi se povečuje pritisk na javnofinančne odhodke, hkrati pa se poziva k izboljšanju stroškovne učinkovitosti zagotavljanja dolgotrajne oskrbe, na primer s politikami spodbujanja zdravja in preprečevanja, boljšim povezovanjem in usmerjanjem storitev, zbiranjem podatkov in dokazov ter uporabo novih in digitalnih tehnologij. Politike, ki spodbujajo vzdržno financiranje dolgotrajne oskrbe, so pomembne za vzdržnost javnih financ, zlasti glede na staranje prebivalstva in zmanjševanje delovne sile v EU. (12)Močno zanašanje na neformalno oskrbo ne bo vzdržno, pri čemer se pričakuje, da se bodo povečale potrebe po formalni oskrbi in pritisk na javne proračune. (13)Kritje iz socialne zaščite za dolgotrajno oskrbo je omejeno, stroški pa pogosto predstavljajo resno oviro za dostop do dolgotrajne oskrbe. Za številna gospodinjstva so finančni razlogi najpogostejši razlog, da ne uporabljajo (več) strokovnih storitev oskrbe na domu. Brez ustrezne socialne zaščite lahko ocenjeni skupni stroški dolgotrajne oskrbe pogosto presegajo dohodek osebe. Čeprav se ureditve socialne zaščite med državami članicami razlikujejo, je v nekaterih državah članicah javna podpora na voljo le majhnemu deležu ljudi s potrebami po dolgotrajni oskrbi. Tudi kadar je socialna zaščita na voljo, je pogosto nezadostna, saj bi po ocenah bila tudi po prejetju podpore v povprečju skoraj polovica starejših, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, po plačilu samoplačniških stroškov oskrbe na domu pod pragom revščine. (14)Veliko ljudi ne more dostopati do dolgotrajne oskrbe, ki jo potrebujejo, zaradi na splošno majhne ponudbe storitev ter med drugim zaradi omejenega nabora možnosti dolgotrajne oskrbe in teritorialnih vrzeli. V številnih državah članicah je izbira dolgotrajne oskrbe omejena. Če izbira obstaja, je omejena predvsem na neformalno oskrbo in bivalno oskrbo. Ponudba oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti je še vedno majhna. Poleg tega teritorialne razlike pri zagotavljanju dolgotrajne oskrbe otežujejo enak dostop do dolgotrajne oskrbe, zlasti na podeželju in območjih depopulacije. Izbira je zaradi neenake dostopnosti storitev oskrbe še bolj omejena za invalide. (15)Pri dolgotrajni oskrbi je kakovost odvisna od učinkovitega mehanizma za zagotavljanje kakovosti, ki v številnih državah članicah ni vzpostavljen ali pa ni podprt z dovolj viri. Zagotavljanje kakovosti je pri oskrbi na domu in oskrbi v skupnosti pogosto nezadostno. Čeprav je kakovost bivalne oskrbe bolj regulirana, so standardi kakovosti pogosto osredotočeni na klinične rezultate ter premalo obravnavajo kakovost življenja ljudi, ki prejemajo oskrbo, in njihovo sposobnost samostojnega življenja. Tudi če so standardi kakovosti vzpostavljeni, njihovo izvrševanje ni vedno učinkovito, pogosto zaradi neustrezne upravne ureditve ali pomanjkanja virov. Pomanjkanje visokih standardov kakovosti, ki se dosledno uporabljajo za javne in zasebne izvajalce oskrbe, vodi v zanemarjanje in zlorabo prejemnikov oskrbe ter slabe delovne pogoje za oskrbovalce. (16)Dolgotrajna oskrba ima pomembno družbeno vrednost in potencial za ustvarjanje delovnih mest, toda zaradi neustreznih spretnosti, težkih delovnih pogojev in nizkih plač imajo države članice težave pri privabljanju in zadržanju delavcev v oskrbi. (17)Spretnosti, potrebne v sektorju oskrbe, so vse bolj kompleksne. Poleg tradicionalnih spretnosti in kompetenc morajo oskrbovalci pogosto imeti tehnološko strokovno znanje, povezano z uporabo novih tehnologij, digitalne in komunikacijske spretnosti, pogosto v tujem jeziku, ter spretnosti obvladovanja kompleksnih potreb in dela v multidisciplinarnih ekipah. Brez ustreznih politik izobraževanja in usposabljanja, tudi na delovnem mestu, lahko zahteve po spretnostih za mnoge predstavljajo oviro za vstop v sektor ali nadaljnji napredek v tem sektorju. (18)Delavci v dolgotrajni oskrbi se pogosto soočajo z nestandardnimi ureditvami dela, nerednim delovnim časom, izmenskim delom, fizičnimi ali duševnimi obremenitvami in nizkimi plačami. Nizka pokritost delavcev v dolgotrajni oskrbi s kolektivnimi pogodbami in omejeni javnofinančni odhodki za dolgotrajno oskrbo prispevajo k nizkim plačam v sektorju. (19)Nekatere skupine delavcev, vključno z v gospodinjstvu živečimi oskrbovalci ali delavci v gospodinjstvu, ki zagotavljajo dolgotrajno oskrbo, se srečujejo s posebej težkimi delovnimi pogoji, med drugim z nizkimi plačami, neugodnim delovnim časom, neprijavljenim delom in nespoštovanjem osnovnih pravil o zaščiti dela ter nestandardnimi oblikami zaposlitve. Konvencija Mednarodne organizacije dela o dostojnem delu za delavce v gospodinjstvu (št. 189) iz leta 2011 določa temeljne pravice in načela ter od pristojnih organov držav zahteva, da sprejmejo vrsto ukrepov za zagotovitev dostojnih delovnih pogojev za delavce v gospodinjstvu.

(20)Neformalna oskrba je bistvena pri zagotavljanju dolgotrajne oskrbe, saj neformalni oskrbovalci, večinoma ženske, tradicionalno opravljajo večino oskrbe, pogosto zaradi pomanjkanja dostopne in cenovno sprejemljive formalne dolgotrajne oskrbe. Zagotavljanje neformalne oskrbe lahko negativno vpliva na telesno in duševno zdravje in dobrobit oskrbovalcev ter je pomembna ovira pri zaposlovanju, zlasti za ženske. To neposredno vpliva na njihov trenutni dohodek, zaradi nižjih pridobljenih pokojninskih pravic pa vpliva tudi na njihove dohodke v starosti, kar je lahko še toliko pomembneje za oskrbovalce z dodatnimi obveznostmi nege in varstva otrok. Otroci in mladi s kronično bolnim družinskim članom imajo ponavadi več težav z duševnim zdravjem in več negativnih izidov z dolgoročnim učinkom na njihov dohodek in vključenost v družbo. (21)Organizacija dolgotrajne oskrbe se v Uniji razlikuje. Dolgotrajna oskrba je organizirana v pogosto kompleksnem sistemu storitev na področju zdravstvenega in socialnega varstva ter včasih na področju drugih vrst podpore, kot so stanovanja in lokalne dejavnosti. Razlike so tudi v vlogah, ki jih imajo nacionalna, regionalna in lokalna raven uprave. Razlikujejo se tudi kazalniki, ki se uporabljajo za spremljanje dolgotrajne oskrbe, upravni podatki pa na ravni Unije pogosto niso na voljo ali niso primerljivi. (22)Deležniki dolgotrajne oskrbe vključujejo ljudi, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, njihove družinske člane in organizacije, ki jih zastopajo, ustrezne organe na nacionalni, regionalni in lokalni ravni, socialne partnerje, organizacije civilne družbe, izvajalce dolgotrajne oskrbe ter organe, odgovorne za spodbujanje socialnega vključevanja in integracije ter varstva temeljnih pravic, vključno z nacionalnimi organi za enakost. Subjekti socialnega gospodarstva, vključno z zadrugami, družbami za vzajemno zavarovanje, združenji in fundacijami, in socialna podjetja so pomembni partnerji javnih organov pri zagotavljanju dolgotrajne oskrbe. (23)V procesu evropskega semestra, ki ga podpira pregled socialnih kazalnikov, so bili poudarjeni izzivi na področju dolgotrajne oskrbe, zaradi česar so nekatere države članice prejele priporočila za posamezne države na tem področju. V smernicah za zaposlovanje je poudarjeno, kako pomembno je zagotavljanje razpoložljivosti cenovno ugodne, dostopne in kakovostne dolgotrajne oskrbe. Cilj odprte metode koordinacije za socialno zaščito in socialno vključenost je spodbujanje dostopne, visokokakovostne in vzdržne dolgotrajne oskrbe, ta cilj pa podpira s spremljanjem, večstranskim nadzorom reform, tematskim delom in vzajemnim učenjem. Odbor za socialno zaščito je razvil evropski okvir kakovosti za socialne storitve, ki vključuje dolgotrajno oskrbo. Vendar še vedno ni celovitega okvira Unije za usmerjanje nacionalnih reform na področju dolgotrajne oskrbe. (24)Unija zagotavlja številne možnosti financiranja za dolgotrajno oskrbo, usmerjene v različne prednostne naložbe v skladu s posebnimi predpisi različnih programov financiranja, ki vključujejo Evropski sklad za regionalni razvoj (s poudarkom na nebivalnih storitvah v okviru družine in skupnosti), Evropski socialni sklad plus ter njegov sklop za zaposlovanje in socialne inovacije, Sklad za pravični prehod, Obzorje Evropa, program za digitalno Evropo, podpora oblikovanju in izvajanju reform prek Instrumenta za tehnično podporo ter mehanizem za okrevanje in odpornost za upravičene reforme in naložbe v zvezi z okrevanjem po pandemiji COVID-19. (25)To priporočilo temelji na pravu Unije o delovnih pogojih v zvezi s preglednimi in predvidljivimi delovnimi pogoji, usklajevanjem poklicnega in zasebnega življenja ter zdravjem in varnostjo pri delu, ki se uporabljajo na področju dolgotrajne oskrbe in se nanjo nanašajo. (26)To priporočilo ob popolnem spoštovanju načel subsidiarnosti in sorazmernosti ne posega v pristojnosti držav članic, da organizirajo svoje sisteme socialne zaščite, in jim ne preprečuje, da ohranijo ali oblikujejo določbe o socialni zaščiti, ki presegajo priporočene določbe – SPREJEL NASLEDNJE PRIPOROČILO: CILJ IN PODROČJE UPORABE 1.Cilj tega priporočila je izboljšati dostop do cenovno dostopne in visokokakovostne dolgotrajne oskrbe za vse ljudi, ki jo potrebujejo. 2.To priporočilo se nanaša na vse ljudi, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, ter formalne in neformalne oskrbovalce. Uporablja se za dolgotrajno oskrbo, ki se zagotavlja v vseh oblikah oskrbe. OPREDELITEV POJMOV 3.V tem priporočilu se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (a)„dolgotrajna oskrba“ pomeni vrsto storitev in pomoči za ljudi, ki so zaradi duševne in/ali telesne oslabelosti in/ali invalidnosti v daljšem časovnem obdobju odvisni od pomoči pri dnevnih opravilih in/ali potrebujejo določeno stalno zdravstveno nego. Dnevna opravila, pri katerih se potrebuje pomoč, so lahko opravila samooskrbe, ki jih mora oseba opravljati vsak dan (osnovna dnevna opravila, kot so kopanje, oblačenje, hranjenje, sedanje na posteljo ali stol oziroma vstajanje s postelje ali stola, premikanje, uporaba stranišča in nadzorovanje funkcij mehurja in črevesja), ali pa so lahko povezana s samostojnim življenjem (podporna dnevna opravila, kot so priprava obrokov, upravljanje denarja, nakupovanje živil ali osebnih pripomočkov, opravljanje lahkih ali težkih gospodinjskih opravil in uporaba telefona); (b)„formalna dolgotrajna oskrba“ pomeni dolgotrajno oskrbo, ki jo poklicno zagotavljajo delavci v dolgotrajni oskrbi in je lahko v obliki oskrbe na domu, oskrbe v skupnosti ali bivalne oskrbe; (c)„oskrba na domu“ pomeni formalno dolgotrajno oskrbo, ki jo na zasebnem domu prejemnika oskrbe poklicno zagotavljajo eden ali več delavcev v dolgotrajni oskrbi; (d)„oskrba v skupnosti“ pomeni formalno dolgotrajno oskrbo, ki se zagotavlja in organizira na ravni skupnosti, na primer v obliki dnevnih storitev za odrasle ali nadomestne oskrbe; (e)„bivalna oskrba“ pomeni formalno dolgotrajno oskrbo, ki se zagotavlja osebam, ki bivajo v instituciji za dolgotrajno oskrbo; (f)„neformalna oskrba“ pomeni dolgotrajno oskrbo, ki jo zagotavlja nekdo iz socialnega okolja osebe, ki potrebuje oskrbo, vključno s partnerjem, otrokom, staršem ali drugim sorodnikom, pri čemer ta ni poklicni oskrbovalec; (g)„samostojno življenje“ pomeni, da lahko vsi ljudje, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, živijo v skupnosti z enakimi možnostmi izbire kot drugi, imajo enako kot drugi možnost izbrati prebivališče in se odločiti, kje in s kom bodo živeli, in jim ni treba bivati v posebnem okolju;

(h)„delavec v gospodinjstvu na področju dolgotrajne oskrbe“ pomeni vsako osebo, ki opravlja delo v gospodinjstvu in zagotavlja dolgotrajno oskrbo v okviru delovnega razmerja; (i)„v gospodinjstvu živeči oskrbovalec“ pomeni delavca v gospodinjstvu na področju dolgotrajne oskrbe, ki živi v gospodinjstvu prejemnika oskrbe in zagotavlja dolgotrajno oskrbo. USTREZNOST, RAZPOLOŽLJIVOST IN KAKOVOST 4.Države članice bi morale izboljšati ustreznost socialne zaščite za dolgotrajno oskrbo, zlasti tako, da zagotovijo, da je dolgotrajna oskrba: (a)pravočasna, pri čemer se ljudem, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, omogoči, da so oskrbe deležni takoj, ko jo potrebujejo, in tako dolgo, kot jo potrebujejo; (b)celovita, pri čemer zajema vse potrebe po dolgotrajni oskrbi, ki izhajajo iz duševnega in/ali fizičnega upada funkcionalne sposobnosti, ocenjene na podlagi jasnih in objektivnih meril za upravičenost; (c)cenovno dostopna, pri čemer se ljudem, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, omogoči, da ohranijo dostojen življenjski standard in so zaščiteni pred revščino zaradi svojih potreb po dolgotrajni oskrbi. 5.Države članice bi morale povečati ponudbo storitev dolgotrajne oskrbe, hkrati pa zagotoviti uravnoteženo kombinacijo možnosti dolgotrajne oskrbe v vseh oblikah oskrbe, da bi zadovoljile različne potrebe po dolgotrajni oskrbi in podprle svobodno izbiro ljudi, ki potrebujejo oskrbo, med drugim z: (a)razvojem in/ali izboljšanjem oskrbe na domu in oskrbe v skupnosti; (b)odpravljanjem teritorialnih vrzeli pri razpoložljivosti in dostopu do dolgotrajne oskrbe, zlasti na podeželju in območjih depopulacije; (c)uvajanjem dostopne inovativne tehnologije in digitalnih rešitev pri zagotavljanju storitev oskrbe, tudi za podporo samostojnemu življenju; (d)zagotavljanjem, da so storitve in prostori za dolgotrajno oskrbo dostopni osebam s specifičnimi potrebami in invalidom, pri čemer se spoštuje enaka pravica vseh invalidov do samostojnega življenja v skupnosti z enakimi možnostmi izbire, kot jih imajo drugi. 6.Države članice bi morale zagotoviti, da so za vse oblike dolgotrajne oskrbe vzpostavljena visokokakovostna merila in standardi, prilagojeni njihovim značilnostim, ki se dosledno uporabljajo za vse izvajalce dolgotrajne oskrbe, ne glede na njihov pravni status. V ta namen bi morale zagotoviti okvir kakovosti za dolgotrajno oskrbo, ki temelji na načelih kakovosti iz Priloge in vključuje ustrezen mehanizem za zagotavljanje kakovosti, ki: (a)uveljavlja skladnost z merili in standardi kakovosti pri vseh oblikah in izvajalcih dolgotrajne oskrbe v sodelovanju z izvajalci dolgotrajne oskrbe in prejemniki dolgotrajne oskrbe; (b)zagotavlja spodbude in krepi zmogljivost izvajalcev dolgotrajne oskrbe, da presežejo minimalne standarde kakovosti in nenehno izboljšujejo kakovost; (c)zagotavlja zadostne vire za zagotavljanje kakovosti na nacionalni, regionalni in lokalni ravni ter spodbuja izvajalce dolgotrajne oskrbe, da imajo proračun za upravljanje kakovosti; (d)po potrebi zagotavlja, da so zahteve glede kakovosti dolgotrajne oskrbe vključene v javno naročanje; (e)spodbuja samostojno življenje in vključevanje v skupnost v vseh oblikah dolgotrajne oskrbe. OSKRBOVALCI 7.Države članice bi morale zagotoviti pravične delovne pogoje na področju dolgotrajne oskrbe, zlasti s:

(a)spodbujanjem nacionalnega socialnega dialoga in kolektivnih pogajanj na področju dolgotrajne oskrbe, med drugim s podpiranjem razvoja privlačnih plač v sektorju, ob spoštovanju avtonomije socialnih partnerjev; (b)spodbujanjem najvišjih standardov na področju varnosti in zdravja pri delu za vse delavce v dolgotrajni oskrbi, in sicer brez poseganja v pravo Unije o varnosti in zdravju pri delu ter ob zagotavljanju njegove učinkovite uporabe; (c)obravnavanjem izzivov ranljivih skupin delavcev, kot so delavci v gospodinjstvu na področju dolgotrajne oskrbe, v gospodinjstvu živeči oskrbovalci in delavci v oskrbi migranti, vključno z zagotavljanjem učinkovitega urejanja in profesionalizacije takega dela na področju oskrbe. 8.Države članice bi morale, kjer je to ustrezno, v sodelovanju s socialnimi partnerji, izvajalci dolgotrajne oskrbe in drugimi deležniki obravnavati potrebe po spretnostih ter pomanjkanje delavcev v dolgotrajni oskrbi, zlasti z: (a)oblikovanjem in izboljšanjem začetnega in nadaljnjega izobraževanja in usposabljanja, da bi sedanje in prihodnje delavce v dolgotrajni oskrbi opremili s potrebnimi spretnostmi in kompetencami, tudi digitalnimi; (b)izgradnjo kariernih poti v sektorju dolgotrajne oskrbe, vključno z izpopolnjevanjem, preusposabljanjem, vrednotenjem spretnosti ter storitvami informiranja in svetovalnega dela; (c)vzpostavitvijo poti do rednega zaposlitvenega statusa za neprijavljene delavce v dolgotrajni oskrbi; (d)preučevanjem zakonitih migracijskih poti za delavce v dolgotrajni oskrbi; (e)krepitvijo poklicnih standardov ter zagotavljanjem privlačnega poklicnega statusa in kariernih možnosti oskrbovalcem, tudi tistim z nizkimi kvalifikacijami ali brez njih; (f)izvajanjem ukrepov za odpravo spolnih stereotipov in spolne segregacije ter povečanje privlačnosti poklica na področju dolgotrajne oskrbe za moške in ženske. 9.Države članice bi morale vzpostaviti jasne postopke za opredelitev neformalnih oskrbovalcev in jih podpreti pri njihovih dejavnostih oskrbe, tako da jim: (a)olajšajo sodelovanje z delavci v dolgotrajni oskrbi; (b)pomagajo pri dostopu do potrebnega usposabljanja, svetovanja, zdravstvenega varstva, psihološke podpore in nadomestne oskrbe; (c)zagotovijo ustrezno finančno podporo, ob tem pa poskrbijo, da taki podporni ukrepi ne odvračajo od udeležbe na trgu dela. UPRAVLJANJE, SPREMLJANJE IN POROČANJE 10.Države članice bi morale zagotoviti dobro upravljanje politike na področju dolgotrajne oskrbe ter zagotoviti usklajevalni mehanizem za oblikovanje in uvedbo ukrepov in naložb na tem področju, zlasti tako da: (a)imenujejo nacionalnega koordinatorja za dolgotrajno oskrbo, ki ima ustrezne vire in pooblastila ter omogoča učinkovito usklajevanje in spremljanje izvajanja tega priporočila na nacionalni ravni ter deluje kot kontaktna točka na ravni Unije; (b)vključijo vse ustrezne deležnike na nacionalni, regionalni in lokalni ravni v pripravo, izvajanje, spremljanje in ocenjevanje politik dolgotrajne oskrbe ter izboljšajo usklajenost politik dolgotrajne oskrbe z drugimi ustreznimi politikami, vključno z zdravstvenim varstvom, zaposlovanjem, izobraževanjem in usposabljanjem, širšo socialno zaščito in socialno vključenostjo, enakostjo spolov ter pravicami invalidov; (c)razvijejo nacionalni okvir za zbiranje in ocenjevanje podatkov, podprt z ustreznimi kazalniki, zbiranjem dokazov, med drugim o vrzelih in neenakostih pri zagotavljanju dolgotrajne oskrbe, pridobljenimi izkušnjami in uspešnimi praksami ter povratnimi informacijami ljudi, ki prejemajo oskrbo, in drugih deležnikov; (d)razvijejo mehanizem za napovedovanje potreb po dolgotrajni oskrbi na nacionalni, regionalni in lokalni ravni ter ga vključijo v načrtovanje zagotavljanja dolgotrajne oskrbe;