1.

meni, da bi moral Parlament pri uporabi členov 290 in 291 PDEU upoštevati naslednja nezavezujoča merila: ta seznam meril ne bi smel šteti za izčrpnega; — o tem, ali je ukrep zavezujoč ali nezavezujoč, se je treba odločiti na osnovi njegove narave in vsebine; v skladu s členom 290 PDEU je mogoče prenesti samo pooblastilo za sprejemanje pravno zavezujočih ukrepov; — Komisija lahko zakonodajne akte spreminja samo z delegiranimi akti; to vključuje tudi spremembe prilog, saj so sestavni del zakonodajnega akta; priloge se ne smejo dodajati ali črtati, zato da bi sprožili uporabo delegiranih aktov ali se ji izognili; če zakonodajalec meni, da bi moralo biti besedilo sestavni del temeljnega akta, se lahko odloči, da to besedilo vključi v prilogo; to velja še zlasti za sezname ali registre odobrenih izdelkov ali snovi Unije, ki bi morali zaradi pravne varnosti ostati sestavni del osnovnega akta – po potrebi v obliki priloge; ukrepi, namenjeni podrobnejši določitvi natančne vsebine obveznosti, navedenih v zakonodajnem aktu, so zasnovani tako, da temeljni akt dopolnjujejo z nebistvenimi elementi; — ukrepe, ki vodijo do izbire prednostih nalog, ciljev ali pričakovanih rezultatov, bi bilo treba sprejemati z delegiranimi akti, če se zakonodajalec odloči, da jih ne bo vključil v sam zakonodajni akt; — ukrepi, zasnovani tako, da določajo (dodatne) pogoje, merila ali zahteve, ki jih je treba upoštevati, njihovo izpolnjevanje pa morajo zagotavljati države članice oziroma druge osebe ali subjekti, ki so neposredno povezani z zakonodajo, po definiciji spremenijo vsebino zakonodaje in dodajo nova pravila, ki se splošno uporabljajo; posledično je oblikovanje takšnih dodatnih pravil ali meril mogoče doseči samo z delegiranim aktom; nasprotno pa je izvajanje pravil ali meril, ki so že določena v temeljnem aktu (ali bodočem delegiranem aktu) ter ne spreminjajo vsebine pravic ali obveznosti, ki iz njega izhajajo, in ne sprejemajo nadaljnjih političnih odločitev, mogoče zagotoviti z izvedbenimi akti; — Komisija lahko pod določenimi pogoji sprejme dodatna zavezujoča pravila s splošnim področjem uporabe, ki vplivajo na vsebino pravic ali obveznosti, določenih v temeljnem aktu; ti ukrepi po definiciji dopolnjujejo tiste, določene v temeljnem aktu, in dodatno opredeljujejo politiko Unije; to se lahko doseže samo z delegiranim aktom; — Odvisno od strukture finančnega programa, za katerega gre, bi bilo možno sprejeti nebistvene elemente, ki spreminjajo ali dopolnjujejo temeljni akt, kot so tisti, ki se nanašajo na posebne tehnične zadeve, strateške interese, cilje, pričakovane rezultate itd., z delegiranimi akti, če niso vključeni v temeljni akt. Zakonodajalec se lahko odloči, da dovoli sprejetje z izvedbeni akti samo za tiste elemente, ki se ne nanašajo na kakršne koli dodatne politične usmeritve ali usmeritve politik. — ukrep, ki določa vrsto informacij, ki jih je treba navajati v skladu s temeljnim aktom (tj. natančno vsebino informacij), navadno dopolnjuje obveznost navajanja informacij in bi ga bilo treba izvesti z delegiranim aktom; — ukrep, ki določa ureditve za navajanje informacij (tj. obliko), navadno ne dopolnjuje obveznosti navajanja informacij; takšen ukrep omogoča enotno izvajanje; zato bi ga bilo treba praviloma izvajati z izvedbenimi akti; — ukrepi, ki določajo postopek (tj. način izvajanja ali uresničevanja), se lahko glede na vsebino, kontekst in naravo določb iz temeljnega akta določijo z delegiranim ali izvedbenim aktom (ali celo bistvenim elementom temeljnega akta); ukrepi, ki določajo sestavne dele postopkov, ki vključujejo nadaljnje nebistvene politične odločitve za dopolnitev zakonodajnega okvira, določenega v temeljnem aktu, bi morali biti na splošno določeni z delegiranimi akti; ukrepi, ki določajo podrobnosti postopkov z namenom zagotoviti enake pogoje za izvajanje obveznosti iz temeljnega akta, bi morali biti na splošno določeni z izvedbenimi akti; — enako kot pri postopkih se za določanje metod (tj. načinov, kako se nekaj redno in sistematično počne) ali metodologije (tj. pravil, ki določajo metode) uporabljajo delegirani ali izvedbeni akti, odvisno od vsebine in konteksta; — na splošno bi se morali delegirani akti uporabljati, kadar temeljni akt Komisiji dopušča precej svobodnega odločanja v zvezi z dopolnjevanjem zakonodajnega okvira, določenega v temeljnem aktu; — dovoljenja so lahko ukrepi splošne uporabe; to so na primer odločitve v zvezi dovoljenjem ali prepovedjo vključitve določene snovi v hrano, kozmetične izdelke itd.; te odločitve so splošne, saj se tičejo vseh subjektov, ki želijo uporabiti to snov; če odločitev Komisije v celoti temelji na merilih iz temeljnega akta, gre v teh primerih lahko za izvedbeni akt; kadar merila še vedno omogočajo Komisiji, da sprejme dodatne nebistvene/sekundarne politične usmeritve ali odločitve, mora biti takšno dovoljenje delegirani akt, saj bi dopolnjeval temeljni akt. — zakonodajni akt lahko na Komisijo prenese samo pooblastilo za sprejemanje nezakonodajnih aktov, ki se splošno uporabljajo; ukrepov za posamično uporabo zato ni mogoče sprejemati z delegiranimi akti; akt se splošno uporablja, če se uporablja za objektivno določene položaje in ima pravne učinke za skupine oseb, ki so določene splošno in abstraktno; — izvedbeni akti ne bi smeli dodajati političnih usmeritev, pooblastila, dodeljena Komisiji, pa slednji ne bi smela dopuščati veliko prostora za svobodno odločanje;