EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 30.3.2022 COM(2022) 142 final 2022/0095(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi okvira za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo za trajnostne izdelke in razveljavitvi Direktive 2009/125/ES (Besedilo velja za EGP) {SEC(2022) 165 final} - {SWD(2022) 81 final} - {SWD(2022) 82 final} - {SWD(2022) 83 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Glavna cilja te uredbe sta zmanjšati negativne vplive izdelkov v življenjskem ciklu na okolje in izboljšati delovanje notranjega trga. Njun namen je obravnavati težave in njihove vzroke, analizirane v oceni učinka. Kažeta na dejstvo, da so na notranjem trgu na voljo izdelki, ki nepotrebno škodljivo vplivajo na okolje. Ta uredba prispeva tudi k ciljem industrijske politike EU, in sicer povečati oskrbo s trajnostnim blagom in povpraševanje po njem, uresničiti trajnostno proizvodnjo ter zagotoviti enake konkurenčne pogoje za izdelke, ki se prodajajo na notranjem trgu. Za industrijo so potrebne splošno veljavne usklajene zahteve, učinkoviti načini za izpolnjevanje teh zahtev, ustrezno izvrševanje, okrepljen nadzor trga in carinske kontrole, ki temeljijo na analizi tveganja. Izdelki imajo ključno vlogo v življenjih državljanov EU, pri čemer se število, razpon in raznolikost izdelkov, ki so nam na voljo, stalno povečujejo. S tehnološkimi preskoki v zadnjih desetletjih se je povečala tudi naša odvisnost od njih: od izdelkov IKT, ki so nam omogočili, da smo ostali povezani med krizo zaradi COVID-19, do pohištva in naprav, ki jih vsak dan uporabljamo v svojih domovih. Prosti pretok izdelkov je nujen za zagotavljanje delovanja notranjega trga, ki ostaja temelj konkurenčnosti podjetij EU in izbire za potrošnike. Z uporabo pristopa na podlagi okoljsko primerne zasnove za zelo širok nabor izdelkov in z možnostjo določitve širokega sklopa ciljno usmerjenih zahtev glede izdelkov si ta uredba prizadeva obravnavati najbolj škodljive vplive izdelkov na okolje. Zato vzpostavlja okvir za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo na podlagi vidikov trajnostnosti in krožnosti iz akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, kot so trajnost, možnost ponovne uporabe, možnost nadgradnje in popravljivosti izdelkov, prisotnost snovi, ki vzbujajo skrb, v izdelkih, energijska učinkovitost in učinkovita raba virov izdelkov, vsebnost recikliranih materialov v izdelkih, ponovna izdelava in visokokakovostno recikliranje izdelkov, ter za zmanjšanje ogljičnega in okoljskega odtisa izdelkov. Tako bo prispevala k doseganju splošnih podnebnih, okoljskih in energetskih ciljev EU, hkrati pa podprla gospodarsko rast, ustvarjanje delovnih mest in socialno vključenost. S podaljšanjem trajnosti materialov, zagotavljanjem, da se njihova vrednost ohrani čim dlje, in povečanjem vsebnosti recikliranih materialov v izdelkih bo spodbudila ločitev gospodarskega razvoja od rabe naravnih virov in zmanjšanje odvisnosti od materialov, s čimer bo spodbudila odprto strateško avtonomijo in odpornost EU. Več nedavnih dogodkov nas je opozorilo na morebitne ranljivosti svetovnih dobavnih verig. Ta uredba je del svežnja pobud, ki jih je Komisija predložila v zvezi s trajnostnimi izdelki in spodbujanjem izbire trajnostnih izdelkov. Sveženj vključuje ciljno usmerjeni sektorski pobudi za tekstilne izdelke in gradbene proizvode, ki obravnavata izdelke z največjimi vplivi na okolje in podnebje, ter pobudo za krepitev vloge potrošnikov pri prehodu na zeleno gospodarstvo z boljšim varstvom pred nepoštenimi praksami in boljšim obveščanjem. Nazadnje, Komisija bo do začetka veljavnosti te uredbe zagotavljala nadaljevanje prizadevanj v okviru obstoječe direktive o okoljsko primerni zasnovi, tudi s sprejetjem novega delovnega načrta za okoljsko primerno zasnovo in označevanje energijske učinkovitosti za obdobje 2022–2024, obravnavanjem novih izdelkov, povezanih z energijo, ter posodobitvijo in povečanjem ambicij tistih, ki so že zakonsko urejeni. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike S to uredbo se bo razširilo področje uporabe direktive o okoljsko primerni zasnovi z vidika izdelkov in novih vrst zahtev. Zaradi pravne jasnosti bi bilo torej treba navedeno direktivo razveljaviti. Glede na široko področje uporabe predlagane uredbe je treba, kolikor je mogoče, opredeliti, kako je povezana z obstoječo zakonodajo, ki se uporablja za zajete izdelke, in z drugimi pobudami, povezanimi z njenimi cilji ali pomembnimi zanje. Cilj je preprečiti podvajanje, da bi se zmanjšalo upravno breme za podjetja in organe. Splošen pristop je, da bodo v tej uredbi določene zahteve za področja, za katera jih obstoječa zakonodaja ne določa ali na katerih nezadostno obravnava vidike okoljske trajnostnosti. Zato se bo uporabljalo splošno pravno načelo lex specialis derogat legi generali (posebna pravila imajo prednost pred splošnimi pravili). Natančneje, pristop zajema dve kategoriji: zakonodajo za posamezne izdelke in zakonodajo, ki obravnava horizontalne vidike. Zakonodaja za posamezne izdelke se nanaša na zakonodajo, osredotočeno na določen izdelek ali natančno opredeljeno skupino izdelkov, in pogosto ureja predvsem varnostne vidike (npr. baterije, igrače, detergenti in embalaža). Na splošni ravni te uredbe ni mogoče zagotoviti specifikacij za vsak del obstoječe zakonodaje za posamezne izdelke. Vendar bo Komisija, preden se bodo z ukrepi v okviru te uredbe določile konkretne zahteve na ravni posameznih izdelkov, podrobno ocenila vsa morebitna prekrivanja ali nasprotja z obstoječo zakonodajo, da bi se preprečila podvajanje zahtev in čezmerna obremenitev podjetij. Ta uredba se bo načeloma uporabljala le za izdelke, ki jih obstoječa zakonodaja ne zajema, ali v primerih, ko zakonodaja ne obravnava zadostno trajnostnosti zadevnih izdelkov. Poleg tega bodo zahteve za posamezne izdelke, določene v tej uredbi, vključene v delegirane akte in kot take ne morejo nadomestiti zahtev, določenih v zakonodajnih aktih, kot so direktive ali uredbe (čeprav so lahko bolj specifične), kar je v skladu z načelom hierarhije predpisov. Zlasti kar zadeva gradbene proizvode, čeprav bodo ti zajeti v področje uporabe te uredbe, bodo zahteve za okoljsko primerno zasnovo zaradi potrebe po obvladovanju tesnih medsebojnih povezav med njihovimi okoljskimi in strukturnimi lastnostmi, vključno z zdravjem in varnostjo, določene v okviru revidirane Uredbe (EU) št. 305/2011 (v nadaljnjem besedilu: uredba o gradbenih proizvodih), razen za izdelke, povezane z energijo, ki so že urejeni z obstoječo direktivo o okoljsko primerni zasnovi. Zakonodaja, ki ureja horizontalne vidike, se nanaša na zakonodajo, ki obravnava ali lahko obravnava horizontalne vidike v okviru te uredbe za širok nabor izdelkov, na primer pravila iz uredbe REACH, ki urejajo kemikalije in podeljujejo pooblastila v zvezi s kemičnimi snovmi v izdelkih. Kadar zakonodaja že bolj horizontalno obravnava ali bi lahko obravnavala specifične vidike, zajete s to uredbo, je jasno, da je treba in da je mogoče opredeliti, kako je to povezano s to uredbo na bolj splošni ravni. Podobno bo ta uredba tudi temeljila na splošnem okviru, ki je za nadzor trga določen v uredbi o nadzoru trga, hkrati pa po potrebi prilagodila določbe specifičnim ciljem pobude. Glej oddelek 7.9 in Prilogo 14 k oceni učinka, v katerih je podrobno navedeno, kako je pobuda povezana in skladna z obstoječo in nastajajočo zakonodajo. Nazadnje, uredba o označevanju z energijskimi nalepkami se bo za izdelke, povezane z energijo, še naprej uporabljala hkrati s predlagano uredbo. Zagotovila se bo skladnost, kar na primer pomeni, da morajo biti taki izdelki načeloma opremljeni le z energijsko nalepko, določeno v uredbi o označevanju z energijskimi nalepkami. •Skladnost z drugimi politikami Unije Ta uredba temelji na več politikah Unije. Podlaga te pobude je evropski zeleni dogovor, tj. strategija za rast, katere cilj je preobraziti EU v pravično in uspešno družbo s sodobnim, konkurenčnim in z viri gospodarnim gospodarstvom, ki v letu 2050 ne bo ustvarjalo nobenih neto emisij toplogrednih plinov in v katerem bo rast ločena od rabe virov. V okviru evropskega zelenega dogovora sta bila napovedana tudi nova industrijska strategija za Evropo in akcijski načrt za krožno gospodarstvo, ki sta bila skupaj objavljena marca 2020.

V industrijski strategiji za Evropo, ki jo je Evropska komisija pripravila leta 2020, je določen krovni cilj EU, da se spodbudi dvojni prehod na podnebno nevtralnost in na vodilni položaj na digitalnem področju. V skladu z evropskim zelenim dogovorom poudarja vodilno vlogo, ki jo mora pri tem imeti industrija Evrope, pri čemer mora zmanjšati svoj ogljični in materialni odtis ter vključiti krožnost v celotno gospodarstvo. Opozarja na potrebo po odmiku od tradicionalnih modelov ter po koreniti spremembi načina zasnove, izdelave, uporabe in odstranjevanja izdelkov. Komisija je leta 2021 objavila posodobitev industrijske strategije, v kateri je okrepila glavno sporočilo strategije iz leta 2020 in zagotovila vrsto dodatnih orodij za izvajanje. Cilj akcijskega načrta za krožno gospodarstvo je med drugim spodbuditi razvoj vodilnih trgov za podnebno nevtralne in trajnostne izdelke v EU in zunaj nje. Za uresničitev tega cilja vzpostavlja okvir politike za trajnostne izdelke, vključno z ukrepi na treh širokih področjih: spodbujanje trajnostne zasnove izdelkov; krepitev vloge potrošnikov in javnih kupcev ter spodbujanje krožnosti v proizvodnih procesih. Čeprav so navedena tri področja okvira politike za trajnostne izdelke medsebojno sinergijska, je ta uredba osredotočena predvsem na ukrepe s prvega področja (trajnostna zasnova izdelkov), katerih cilj je zagotoviti, da bodo izdelki primerni za podnebno nevtralno, z viri gospodarno krožno gospodarstvo, zmanjšati količino odpadkov in zagotoviti, da bo uspešnost vodilnih na področju trajnostnosti postopoma postala pravilo. Kot je bilo napovedano v akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo, je jedro te zakonodajne pobude razširiti področje uporabe direktive o okoljsko primerni zasnovi, tako da ne bo zajemala le izdelkov, povezanih z energijo, ampak čim širši nabor izdelkov in da bo pomagala doseči krožno gospodarstvo. Zahteve glede izdelkov, določene v tej zakonodaji, bi morale dopolnjevati in krepiti zahteve v okviru pobud akcijskega načrta za krožno gospodarstvo. Zahteve glede izdelkov, določene v tej zakonodaji, bi morale zlasti prispevati k doseganju ciljev ter biti usklajene z drugimi ukrepi v zvezi s ključnimi vrednostnimi verigami, ki so določeni v okviru izvajanja akcijskega načrta za krožno gospodarstvo, kot je strategija EU za trajnostne in krožne tekstilne izdelke. Poleg tega se bo s pobudo o krepitvi vloge potrošnikov za zeleni prehod izboljšalo obveščanje o izdelkih ob prodaji, zlasti o njihovi trajnosti in popravljivosti, ter prispevalo k preprečevanju zelenega zavajanja in prezgodnje zastarelosti. Prihodnja pobuda Komisije o trditvah o prijaznosti do okolja bo prav tako dopolnjevala ukrepe, določene v tej zakonodaji, tako da bo povečala zanesljivost, primerljivost in preverljivost trditev o prijaznosti izdelkov do okolja, in sicer na podlagi zahtev, da se take trditve utemeljijo in preverijo z metodo analize življenjskega cikla, vključno z metodo okoljskega odtisa izdelka. Poleg tega bo cilje te zakonodaje dodatno podpirala zakonodaja o skrbnem pregledu v podjetjih glede trajnostnosti, zlasti pravila o primerni skrbnosti glede okolja, ki so določena za podjetja. Nazadnje, zahteve bodo tudi prispevale k doseganju podnebnih ciljev EU: uskladile se bodo z instrumenti, ki so bolj neposredno osredotočeni na podnebje, in jih dopolnjevale, pri čemer ne bodo zadevale le proizvodnje osnovnih materialov/sestavnih delov osnovnih materialov, ampak bodo zajele same končne izdelke. To bo omogočilo ukrepanje v zvezi z negativnimi vplivi vzdolž celotne vrednostne verige (vključno z vgrajenimi emisijami izdelka v celotnem življenjskem ciklu ali drugimi negativnimi posledicami), kar neposredno podpira cilje zelenega dogovora in je v skladu z načelom, da se ne škoduje bistveno. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Predlog temelji na členu 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), ki ga je treba uporabiti za ukrepe, namenjene vzpostavitvi in delovanju notranjega trga. Tudi direktiva o okoljsko primerni zasnovi (ki naj bi se na predlog Komisije razveljavila s to uredbo) je temeljila na členu 95 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (zdaj člen 114 PDEU). Vprašanja, obravnavana s to pobudo, se nanašajo na notranji trg, vključno z neenakimi konkurenčnimi pogoji za podjetja, ki si prizadevajo uporabljati bolj trajnostne pristope, ali dejstvom, da trenutna pravila EU le delno zajemajo vidike trajnostnosti izdelkov. To pomeni, da ni celovitega sklopa zahtev, ki bi zagotavljale, da bi vsi izdelki, dani na trg EU, postajali vse bolj trajnostni. Posledično so države članice začele sprejemati več pristopov na nacionalni ravni (kar je povzročilo razdrobitev notranjega trga), izvrševanje trenutnih pravil o okoljsko primerni zasnovi pa je nezadostno in neenako. Zaradi pomanjkanja ustreznih in celovitih pravil notranjega trga lahko države članice ali industrije razvijajo pobude, ki poslabšajo delovanje notranjega trga, saj povzročajo morebitne ovire, razdrobljenost in neusklajene pristope. Ker ni celovitega sklopa zahtev za opredelitev okoljske trajnostnosti izdelkov ali zahtev za okoljsko primerno zasnovo, je mogoče tudi, da se izdelek, ki se šteje za trajnostnega v eni državi članici, morda ne bo štel za trajnostnega v drugi državi članici. Poleg tega bodo proizvajalci (in trgovci na drobno), ki poslujejo prek meja EU, v skladu z nedavno sprejeto nacionalno zakonodajo verjetno morali izpolnjevati vrsto različnih nacionalnih obveznosti, ki se med državami članicami razlikujejo. Te nove nacionalne obveznosti, in sicer od zahtev glede informacij o tehničnih delih, opravljenih v zvezi z obnovljenimi elektronskimi napravami, in o trajanju združljivosti programske opreme v Franciji do obveznosti poročanja o ravnanju z neprodanim trajnim blagom v Nemčiji, jasno kažejo trend sprejemanja regulativnih ukrepov z določanjem zahtev za okoljsko primerno zasnovo za blago. Zato se bosta brez ukrepanja na ravni EU neizogibno povečala obseg nacionalnih obveznosti in razdrobljenost trga. Opisane težave utemeljujejo odločitev, da se ta predlog oblikuje na podlagi člena 114 PDEU. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Preskus nujnosti obravnava, ali se lahko cilji predloga zadostno dosežejo le z ukrepi držav članic. Glede na ta preskus je nujno določiti usklajen sklop pravil, da bi se vzpostavil usklajen in dobro delujoč notranji trg za trajnostne izdelke v vseh državah članicah ter zagotovili enaki konkurenčni pogoji za podjetja, ki poslujejo na notranjem trgu. To vključuje zahteve glede izdelkov in obveznost zagotavljanja zanesljivih informacij uporabnikom. Države članice same ne bi mogle izvajati ukrepov takega obsega, ne da bi ustvarile razlike v zahtevah za podjetja in ovire za prosti pretok izdelkov, regulativno breme in čezmerne stroške poslovanja. Poleg tega bi se zaradi ukrepanja le na ravni držav članic neizogibno izoblikovala različna orodja, zaradi katerih bi izbira potrošnikov postala bolj zapletena. V primeru individualnega ukrepanja držav članic je zelo visoko tveganje nastanka različnih konkurenčnih sistemov, ki temeljijo na različnih metodah in pristopih, zlasti za izdelke, s katerimi se trguje na celotnem notranjem trgu. To povzroča razdrobljenost trga in bo verjetno pripeljalo do različnih ravni ozaveščenosti in obveščenosti o okoljski učinkovitosti izdelkov po vsej EU ter dodatnih stroškov za podjetja, ki trgujejo v državah članicah EU. Preskus učinkovitosti preverja, ali je ukrepanje na ravni EU učinkovitejše od ukrepanja na nacionalni ravni. Glede na ta preskus se lahko le z ukrepanjem na ravni EU določijo usklajene zahteve glede izdelkov in zahteve glede informacij o vidikih trajnostnosti, ki se uporabljajo po vsej EU, s čimer se zagotovi prosti pretok blaga, potrošnikom pa ustrezne in zanesljive informacije o trajnostnih in krožnih značilnostih izdelkov, ne glede na to, v kateri državi članici se kupijo. Določitev zahtev na ravni EU ima jasno dodano vrednost, saj se bo tako vzpostavil usklajen in dobro delujoč notranji trg v vseh državah članicah, s tem pa enaki konkurenčni pogoji za podjetja, ki poslujejo na notranjem trgu. Z usklajenimi minimalnimi zahtevami in zahtevami glede informacij, določenimi na ravni EU, se bodo v vseh državah članicah spodbujali trajnostni izdelki in krožne prakse, s čimer se bo ustvaril večji in učinkovitejši trg, kar bo še bolj spodbudilo industrijo, da razvija take izdelke in prakse. Nazadnje, velikost notranjega trga zagotavlja kritično maso, ki EU omogoča, da spodbuja trajnostnost izdelkov ter vpliva na zasnovo izdelkov in upravljanje vrednostnih verig po vsem svetu. •Sorazmernost Predlog ne presega tega, kar je potrebno za zagotovitev regulativnega okvira za razvoj zahtev za okoljsko primerno zasnovo, ki se nanašajo na čim širši nabor izdelkov. Komisija bo še naprej uporabljala pristop, na katerem temelji direktiva o okoljsko primerni zasnovi, in sicer sprejemanje izvedbenih ukrepov na podlagi ocen učinka, izvedenih v skladu s smernicami Komisije za boljše pravno urejanje. Zato bo za vsak sklop zahtev izvedla analizo vplivov različnih možnosti na gospodarstvo in okolje. Tako se bo lahko ohranila sorazmernost. Predlog je zasnovan kot prožen okvir za zagotavljanje sorazmernosti. Zato ne bo določal nobenih meril ali ciljev v zvezi z zahtevami, razen če so utemeljeni s predhodno oceno. Da bi se zagotovila sorazmernost, bo treba vsako zahtevo utemeljiti, preden se bo uporabila za katero koli skupino izdelkov. Določitev zahtev, meril ali ciljev na ravni natančno opredeljenih skupin izdelkov bo omogočila skrbno oceno učinkov. Komisiji bo omogočila upoštevanje dodane vrednosti in sorazmernosti določanja zahtev, meril ali ciljev na podlagi posebnih lastnosti izdelkov, njihovih proizvodnih procesov in položaja na trgu.

•Izbira instrumenta Z uredbo se bodo določile neposredne zahteve za vse subjekte, s čimer se bosta zagotovili potrebni pravna varnost in možnost izvrševanja popolnoma povezanega trga po vsej EU. Poleg tega se z uredbo zagotovi sočasno in enako izvajanje obveznosti v vseh 27 državah članicah. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje Komisija je marca 2019 objavila delovni dokument služb Komisije z naslovom Sustainable Products in a Circular Economy – Towards an EU Product Policy Framework contributing to the Circular Economy (Trajnostni izdelki v krožnem gospodarstvu – k okviru EU za politiko izdelkov, ki bo prispeval h krožnemu gospodarstvu). Ta dokument je proučil, v kolikšnem obsegu politike EU, ki vplivajo na izdelke, prispevajo k prehodu na krožno gospodarstvo in kje bi se lahko prispevek povečal. Ugotovljeno je bilo, da ni nobenega krovnega, povezanega instrumenta politike EU, ki zajema trajnostno proizvodnjo in potrošnjo vseh izdelkov in/ali razpoložljivost in zanesljivost informacij o teh izdelkih za potrošnike. Čeprav je bilo pri zaporednih ocenah direktive o okoljsko primerni zasnovi potrjeno, da je direktiva očitno pomembna in učinkovita kot regulativno orodje, je bila ugotovljena možnost za izboljšanje izvajanja in izvrševanja. Pri teh ocenah je bilo na primer ugotovljeno, da čeprav je splošno priznano, da lahko direktiva o okoljsko primerni zasnovi in izvedbeni ukrepi koristijo vidikom energijske učinkovitosti akcijskega načrta za trajnostno potrošnjo in proizvodnjo/trajnostno industrijsko politiko ter politike EU za učinkovito rabo virov, so zastopniki nekaterih držav članic in okoljske nevladne organizacije tudi navedli, da so bile zamujene priložnosti, ker je vključevanje drugih okoljskih vidikov v izvedbene ukrepe omejeno. Pri oceni je bil poudarjen tudi neizkoriščen potencial direktive za obravnavanje drugih vidikov, razen energijske učinkovitosti, pri čemer je bilo ugotovljeno, da so bile morda dosežene neenergijske izboljšave, ki niso bile obravnavane zaradi obsega izdelkov, odločitev politike ali temeljne tehnične analize. •Posvetovanja z deležniki V skladu s smernicami za boljše pravno urejanje je bilo izvedenih več dejavnosti posvetovanja: –posvetovanje o začetni oceni učinka, ki je potekalo od 14. septembra do 16. novembra 2020. Prejetih je bilo 193 odgovorov; –odprto javno posvetovanje, ki je potekalo od 17. marca do 9. junija 2021. Prejetih je bilo 626 odgovorov; –več delavnic od aprila do julija 2021, na katerih so bile obravnavane različne teme v zvezi s pobudo za trajnostne izdelke in pri katerih je sodelovalo veliko udeležencev iz več skupin deležnikov; –raziskava o malih in srednjih podjetjih, ki je potekala od 26. aprila do 15. junija 2021. Prejetih je bilo 332 odgovorov; –druga ciljno usmerjena raziskava o malih in srednjih podjetjih (MSP), ki je potekala od 20. oktobra do 4. novembra 2021. Ta raziskava je temeljila predvsem na strokovnem znanju organizacij, ki zastopajo MSP. Prejetih je bilo 35 odgovorov; –prilagojeni vprašalniki, ki so bili predloženi izbranim predstavnikom deležnikov od 20. maja do 9. junija 2021; –številni razgovori z deležniki, opravljeni z izbranimi predstavniki deležnikov. Na splošno so dejavnosti posvetovanja pokazale močno splošno podporo regulativni pobudi o trajnostnosti izdelkov. Večina deležnikov se je strinjala s tem, da bi morala pobuda zajeti širok obseg izdelkov in pri zakonski ureditvi izdelkov uporabiti pristop celotnega življenjskega cikla. Izražena je bila močna podpora razširitvi področja uporabe trenutne direktive o okoljsko primerni zasnovi s splošnim soglasjem, da bi bilo treba prednost dati sektorjem, opredeljenim v akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo iz leta 2020. Povratne informacije so pokazale naklonjenost (zlasti proizvajalcev/uvoznikov) pristopu, ki dosledno upošteva posebnosti izdelka. Na splošno vsi soglašajo, da neobstoj jasne, celostne in zavezujoče zakonodaje ter pomanjkanje zanesljivih informacij ovirata povečanje razpoložljivosti trajnostnih izdelkov na trgu EU, ravno tako kot neenotno izpolnjevanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo. Predlog uvedbe digitalnega potnega lista izdelka na splošno podpirajo nedvoumne večine vseh skupin deležnikov, ki podpirajo tudi spodbude in orodja za spodbujanje povpraševanja po trajnostnih izdelkih. Nujno je, da izvajanje te pobude spremljata okrepljeno izvrševanje in dejavnosti za nadzor trga (npr. inšpekcijski pregledi ali presoje). Podrobne sklepne ugotovitve posvetovanj z deležniki so navedene v Prilogi 2 k oceni učinka. •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Komisija je zunanjim strokovnjakom oddala naročilo za izvedbo študije, ki se bo upoštevala v oceni učinka, priloženi temu predlogu. S to študijo je bil zagotovljen del podatkov, na katerih temelji analiza možnosti politike, navedenih v zadevnem dokumentu, in je tako prispevala k ukrepom, vključenim v ta predlog. Zunanji strokovnjaki so tesno sodelovali s Komisijo v različnih fazah študije. •Ocena učinka

Predlog temelji na oceni učinka. Po rešitvi težav, opredeljenih v negativnem mnenju Odbora za regulativni nadzor, objavljenem 17. septembra 2021, je bilo v zvezi z oceno učinka 21. januarja 2022 predloženo pozitivno mnenje. Odbor je v končnem mnenju zaprosil za dodatne podrobnosti o izbiri možnosti, metodi, ki se bo uporabljala v okviru uredbe, in o tem, kako bodo pravila o digitalnih potnih listih izdelkov določena v praksi. Glavni problem, ki si ga ta pobuda prizadeva odpraviti, z njim povezani podproblemi in opredeljene možnosti politike so natančno opisani v oddelku 2 in oddelku 5.2 ocene učinka. Prednostna kombinacija možnosti je natančno opisana v oddelku 7 ocene učinka. Priloga 10 k oceni učinka vključuje pregled stroškov in koristi vseh analiziranih podmožnosti, Priloga 12 pa več informacij o stroških in koristih, verjetno povezanih s prednostno kombinacijo možnosti. Vsi ti vidiki so povzeti v povzetku, priloženem oceni učinka. Zaradi predvidene okvirne strukture je težko natančno oceniti točne stroške, povezane z zahtevami. Večina stroškov bo nastala šele v drugi fazi po sprejetju sekundarne zakonodaje. Pri namenski oceni učinka, ki bo v prihodnje izvedena za vsak delegirani akt, se bodo natančno ocenili pričakovani učinki, vključno z učinki na subjekte iz tretjih držav, tudi z vidika njihove priglasitve STO. Opozoriti je treba, da se je zaradi predloga Komisije za direktivo o skrbnem pregledu v podjetjih glede trajnostnosti, ki je bil sprejet med pripravo te pobude, štelo za ustrezno, da se s področja uporabe tega zakonodajnega predloga izključijo zahteve glede socialnih vidikov. Kot je določeno v pravnem besedilu, bo ocena izvedena osem let od datuma začetka uporabe te uredbe. Med drugim se lahko v okviru te ocene prouči možnost vključitve zahtev glede socialnih vidikov v regulativni okvir. •Ustreznost in poenostavitev ureditve Ta uredba naj bi vzpostavila enake konkurenčne pogoje za podjetja, ki poslujejo na notranjem trgu. Usklajene zahteve, predlagane na ravni EU, bodo verjetno zmanjšale skupne stroške izpolnjevanja obveznosti, saj bodo verjetno nadomestile več obstoječih ali načrtovanih zahtev na nacionalni ravni. Pričakovati je mogoče, da bodo proizvajalci, ki uporabljajo bolj trajnostno proizvodnjo in pregledne dobavne verige, povečali tržni delež EU in postali konkurenčnejši od proizvajalcev, ki uporabljajo manj trajnostne metode. Čeprav so MSP navedli, da lahko določeni negativni učinki izhajajo iz nekaterih ukrepov v okviru prednostne kombinacije možnosti politike, opredeljene v oceni učinka, jih je veliko tudi prepričanih, da je te mogoče izravnati in sčasoma zagotoviti dodano vrednost (z manjšimi izdatki za material, večjo zvestobo potrošnikov, boljšim dostopom do trga za okolju prijaznejše izdelke, koristmi za ugled itd.). Poleg tega je Komisija posebej proučila načine, kako ublažiti negativne učinke na MSP. Ti so natančno opisani v Prilogi 19 k priloženi oceni učinka in v posebnih določbah tega predloga. Kot nadaljevanje uspešnega primera obstoječega posvetovalnega foruma v okviru direktive o okoljsko primerni zasnovi se s predlogom za namene posvetovanja vzpostavlja forum za okoljsko primerno zasnovo z uravnoteženo udeležbo predstavnikov držav članic in vseh zainteresiranih strani, kot so industrija, vključno z malimi in srednjimi podjetji ter obrtniki, sindikati, trgovci na debelo in drobno, uvozniki, okoljevarstvene skupine in organizacije potrošnikov. Naloga foruma za okoljsko primerno zasnovo je omejena na zagotavljanje strokovnih mnenj Komisiji o delovnem načrtu in pripravi zahtev za okoljsko primerno zasnovo, preden Komisija uradno izvede svoja prenesena pooblastila. Komisija lahko v skladu z Medinstitucionalnim sporazumom z dne 13. aprila 2016 o boljši pripravi zakonodaje vzpostavi dodatno skupino strokovnjakov za posvetovanje z državami članicami o delegiranih aktih, ki bodo sprejeti v okviru te uredbe. Predlog vključuje tudi oblikovanje digitalnega potnega lista izdelka, s katerim bi se informacije v zvezi z izdelki elektronsko evidentirale, obdelale in izmenjavale med podjetji v dobavni verigi, organi in potrošniki. To bo predvidoma povečalo preglednost za podjetja v dobavni verigi in tudi za splošno javnost ter učinkovitost z vidika prenosa informacij. Zlasti je verjetno, da bo prispevalo k olajšanju in poenostavitvi spremljanja in izvrševanja uredbe, za katera so pristojni organi EU in držav članic. Poleg tega se bo verjetno zagotovilo orodje za zbiranje informacij o trgu, ki bi se lahko uporabilo za spreminjanje in izpopolnjevanje obveznosti v prihodnje. Mnenje platforme Pripravljeni na prihodnost o okoljsko primerni zasnovi priznava potrebo po izboljšanju trajnostnosti izdelkov in uvedbi novih obveznosti ob čim manjšem bremenu za podjetja. Platforma je navedla devet predlogov, ki so se upoštevali pri zasnovi nove zakonodaje o digitalizaciji, pri čemer je upoštevala breme za MSP ter zagotovila skladnost in jasnost. Primeri so omogočanje boljšega dostopa potrošnikov do informacij ob zagotavljanju, da digitalni potni list izdelka omogoča učinkovit pretok informacij na podlagi dobrih praks; in možnost, da ukrepe v skladu s to uredbo spremljajo ukrepi za ublažitev, da bi lahko učinki na MSP ostali sorazmerni. •Temeljne pravice Zahteve za okoljsko primerno zasnovo so lahko koristne za varstvo in spodbujanje temeljnih pravic, kot so določene v Listini EU o temeljnih pravicah, vključno s svobodo gospodarske pobude (člen 16), pravico do varstva okolja (člen 37) in pravico do varstva potrošnikov (člen 38). 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Proračunske posledice predloga za Komisijo so omejene. Natančneje, da bi se uredba in povezani delegirani akti v celoti izvršili v obdobju 2022–2027 večletnega finančnega okvira EU, je potrebnih 54 ekvivalentov polnega delovnega časa. V obstoječih proračunskih vrsticah bi bile potrebne nove obveznosti, ki bi znašale 23,338 milijona EUR v razdelku 1 večletnega finančnega okvira (Enotni trg, inovacije in digitalno), 43,912 milijona EUR v razdelku 3 (Naravni viri in okolje) in 38,621 milijona EUR v razdelku 7 (Upravni odhodki). Nove obveznosti se bodo krile iz obstoječih proračunskih ovojnic zadevnih programov. Proračunske posledice izhajajo zlasti iz naslednjih prizadevanj: –da bi se med letoma 2022 in 2026 pregledalo 33 uredb Komisije ter sprejelo pet novih ukrepov v okviru obstoječe direktive o okoljsko primerni zasnovi, česar ne morejo opraviti uslužbenci, ki trenutno opravljajo delo v zvezi z izvajanjem Direktive; –da bi se med letoma 2024 in 2027 pripravilo ter sprejelo do 18 novih delegiranih aktov; 12 novih delegiranih aktov bi bilo sprejetih tudi med letoma 2028 in 2030 s posledicami za uslužbence in proračun v obdobju 2025–2027;

–da bi se pripravili izvedbeni akti (povprečno enkrat na leto od leta 2024), ko je to potrebno za zagotovitev enotnih pogojev za izvajanje te uredbe, na primer v zvezi z nadzorom trga, razkritjem informacij o uničevanju neprodanega potrošniškega blaga ali priznavanjem ukrepov za samoregulacijo, in –da bi se izvedle horizontalne naloge v zvezi z digitalnim potnim listom izdelka, podporo nadzoru trga in carinski kontroli ter vzpostavilo evropsko vozlišče za krožno poslovanje, s katerim bi se podprla izmenjava izkušenj med gospodarskimi subjekti pri vključevanju krožnosti v zasnovo in proizvodnjo izdelkov. Kar zadeva kadrovske potrebe, je Komisija natančno proučila načine za razdelitev dela med vodilne generalne direktorate, premestitev uslužbencev, kadar je to mogoče, ter oddajo znanstvene in tehnične podpore za pripravo delegiranih in izvedbenih aktov ter tudi opravljanje medsektorskih nalog v zunanje izvajanje. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvajanje ter ureditve spremljanja, ocenjevanja in poročanja V skladu s smernicami za boljše pravno urejanje, objavljenimi novembra 2021, in zlasti orodjem 38 bo Komisija po tem, ko bosta sozakonodajalca sprejela zakonodajni predlog, pripravila izvedbeno strategijo. V njej bodo predstavljena različna orodja za spodbujanje skladnosti, ki se bodo uporabljala, in vključevala bo vidike v zvezi z uvajanjem digitalizacije. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Člen 1 določa predmet urejanja te uredbe, tj. okvir za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo, oblikovanje digitalnega potnega lista izdelka in prepoved uničenja neprodanih potrošniških izdelkov. Določa vidike izdelka, na katere se nanašajo zahteve glede okoljsko primerne zasnove, kot so trajnost in zanesljivost, možnost ponovne uporabe, možnost nadgradnje, popravljivost ter možnost vzdrževanja in prenovitve, prisotnost snovi, ki vzbujajo skrb, energijska učinkovitost in učinkovitost rabe virov, vsebnost recikliranih materialov. Nadalje določa področje uporabe Uredbe – izvzetih je le nekaj sektorjev, kot so živila, krma in zdravila. Člen 2 določa opredelitve pojmov, potrebne za namene te uredbe. Veliko teh opredelitev pojmov je vzetih iz novega zakonodajnega okvira (Uredbe (ES) št. 765/2008 in Sklepa št. 768/2008/ES), razveljavljene direktive o okoljsko primerni zasnovi ali obstoječe okoljske zakonodaje Unije (npr. okvirne direktive o odpadkih). Uveden je sklop novih opredelitev pojmov, na primer o določbah o potnem listu izdelka in uničenju neprodanih potrošniških izdelkov. Člen 3 določa splošno načelo v zvezi s prostim pretokom izdelkov, ki so v skladu z delegiranimi akti, sprejetimi na podlagi te uredbe. Člen 4 pooblašča Komisijo, da sprejme delegirane akte za dopolnitev te uredbe, tako da določi zahteve za okoljsko primerno zasnovo, zahteve v zvezi s postopki ugotavljanja skladnosti, zahteve glede merjenja porabe energije ali učinkovitosti v zvezi z drugimi parametri, zahteve za proizvajalce, pooblaščene zastopnike ali uvoznike glede obveščanja Komisije ali organov za nadzor trga, zahteve glede uporabe spletnih orodij za izračun učinkovitosti izdelkov, zahteve glede alternativnih pravil o izjavi o skladnosti ali oznakah ter nazadnje zahteve glede spodbud držav članic in meril javnega naročanja. Člen 5 določa splošni okvir za sprejetje zahtev za okoljsko primerno zasnovo. Določa vidike izdelka, ki se lahko izboljšajo s temi zahtevami. Pojasnjuje, da se te zahteve lahko uporabljajo za eno določeno skupino izdelkov ali horizontalno za več skupin izdelkov, kadar tehnične podobnosti omogočajo določitev skupnih zahtev. Določa, da zahteve za okoljsko primerno zasnovo vključujejo zahteve glede učinkovitosti in zahteve glede informacij. Nazadnje, določa številne pogoje, ki jih mora Komisija izpolnjevati, ko pripravlja zahteve za okoljsko primerno zasnovo, in številna merila, ki bi jih morale te zahteve upoštevati. Poleg tega Komisiji omogoča, da od akterjev v dobavni verigi zahteva sodelovanje s proizvajalci, priglašenimi organi in pooblaščenimi nacionalnimi organi zaradi preverjanja, ali izdelki izpolnjujejo zahteve glede okoljsko primerne zasnove. Člen 6 vsebuje več podrobnosti o zahtevah glede učinkovitosti, na primer da se lahko določijo v kvantitativni ali nekvantitativni obliki, pri čemer je namen izboljšati vidik izdelka na podlagi izbranega parametra ali parametrov izdelka (seznam parametrov je v Prilogi I). Člen 7 obravnava zahteve glede informacij. Določa, da te zahteve vedno vključujejo zahteve v zvezi s potnim listom izdelka in zahteve v zvezi s snovmi, ki vzbujajo skrb. Člen natančneje določa druge vrste informacij, ki se lahko predložijo, na primer informacije o učinkovitosti izdelka ali informacije za potrošnike o tem, kako namestiti ali uporabljati izdelek. Te informacije se lahko navedejo kot razredi učinkovitosti, na primer od A do G, da se olajša primerjava izdelkov. Nazadnje, člen določa različne načine, na katere se lahko predložijo informacije (npr. na potnem listu, spletišču, znaku itd.). Člen 8 določa elemente, ki jih mora Komisija navesti v zahtevah glede informacij v okviru digitalnega potnega lista izdelka, na primer, katere informacije je treba vključiti in kdo ima dostop do katerih informacij. Členi 9 do 11 določajo potrebne določbe o uporabi potnega lista izdelka. Člen 9 določa splošne zahteve glede potnega lista izdelka. Člen 10 določa bistvene zahteve glede tehnične zasnove in delovanja potnega lista izdelka. Člen 11 določa pravila v zvezi z edinstveno identifikacijsko oznako subjekta in edinstveno identifikacijsko oznako obrata. Člen 12 določa vzpostavitev registra za shranjevanje informacij iz potnega lista izdelka, pri čemer lahko Komisija navede, katere informacije je treba naložiti. Člen 13 vključuje določbe o tem, kaj se pričakuje od carinskih organov v zvezi s potnim listom izdelka in do katerih informacij bi jim bilo treba omogočiti dostop, da bi se olajšalo njihovo delo. Člen 14 natančno opredeljuje zahteve v zvezi z znaki, kadar se ti uporabijo za dano skupino izdelkov. Pojasnjuje, da je treba v takih primerih v delegiranih aktih določiti vsebino (vključno z razredi učinkovitosti) in obliko znaka ter kako je treba te znake prikazati potrošnikom. Če izdelek že ima znak v skladu z Uredbo (EU) 2017/1369 o označevanju z energijskimi nalepkami in vanj ni mogoče vključiti informacij o drugih parametrih, tudi o drugih razredih učinkovitosti, se te informacije lahko navedejo na ločenem znaku, če Komisija to šteje za ustrezno.

Člen 15 določa, da gospodarski subjekti ne smejo prikazovati znakov, ki posnemajo znake v skladu s to uredbo. Člen 16 določa, da mora Komisija pripraviti delovni načrt, ki zajema vsaj tri leta, in navaja merila za prednostno razvrščanje izdelkov. Delovni načrt vključuje okvirni seznam skupin izdelkov, ki jih Komisija namerava obravnavati v prihodnjih letih. Člen 17 vzpostavlja forum za okoljsko primerno zasnovo (skupina strokovnjakov). Temelji na obstoječem posvetovalnem forumu, vzpostavljenem v okviru Direktive 2009/125/ES. Člen 18 se nanaša na ukrepe za samoregulacijo. Ti ukrepi so ukrepi na pobudo industrije in se lahko uporabijo kot alternative delegiranim aktom, s katerimi se določijo zahteve za okoljsko primerno zasnovo in ki so sprejeti v skladu s členom 5. Direktiva 2009/125/ES že vsebuje člen o prostovoljnih sporazumih. Člen 18 te uredbe razširja prvotni člen Direktive 2009/125/ES. Določa zlasti, kaj bi moral ukrep za samoregulacijo vključevati, kakšen dokaz bi morala industrija predložiti Komisiji in kakšen je postopek, po katerem Komisija prizna ukrep za za samoregulacijo kot veljavno alternativo delegiranemu aktu. Člen 19 določa številne ukrepe, ki jih morajo države članice in Komisija sprejeti, da bi pomagale MSP pri splošnem izvajanju te uredbe in prihodnjih delegiranih aktov. Ti ukrepi vključujejo smernice, finančno pomoč in usposabljanje. Člen 20 najprej določa splošno obveznost preglednosti za gospodarske subjekte, ki zavržejo neprodane potrošniške izdelke. Poleg tega določa možnost sprejetja delegiranih aktov, ki bi gospodarskim subjektom prepovedali uničenje neprodanih potrošniških izdelkov. Ti delegirani akti lahko vključujejo tudi izvzetja iz splošne prepovedi, na primer zaradi zdravja in varnosti. Tudi v primeru uporabe takega izvzetja se za gospodarske subjekte uporablja obveznost preglednosti (tj. razkritje števila uničenih izdelkov, razlogi za uničenje itd.). Člen ne zadeva MSP, lahko pa delegirani akt, ki prepoveduje uničenje izdelkov, določa, da se nekatere obveznosti uporabljajo za določene kategorije MSP (mikro, mala ali srednja podjetja). Členi 21, 22, 23 in 24 določajo obveznosti proizvajalcev, pooblaščenih zastopnikov, uvoznikov in distributerjev. Temeljijo na standardnih določbah iz Sklepa št. 768/2008/ES. Člen 25 določa obveznosti trgovcev (ki so po navadi trgovci na drobno ali prodajalci), zlasti v zvezi s prikazom znakov in dostopom do potnega lista izdelka, tudi v primeru (spletne) prodaje na daljavo. V členu 26 so zbrane različne obveznosti, ki jih morajo izpolnjevati gospodarski subjekti, če delegirani akt določa, da je treba na izdelek namestiti znak (npr. zagotovitev znakov trgovcem). Člen 27 se nanaša na obveznosti ponudnikov storitev odpremnih skladišč, ki morajo zagotoviti, da pri ravnanju z izdelki pogoji med skladiščenjem, pakiranjem, naslavljanjem ali odpremo ne vplivajo negativno na skladnost izdelkov z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo. Člen 28 je standarden člen iz Sklepa št. 768/2008/ES, ki določa dva primera, v katerih se obveznosti proizvajalcev uporabljajo za uvoznike in distributerje. Člen 29 določa obveznosti spletnih tržnic in spletnih iskalnikov, zlasti v zvezi s sodelovanjem z organi za nadzor trga. Določa tudi, da bi morali imeti organi za nadzor trga pristojnost, da spletni tržnici naročijo odstranitev nezakonite vsebine. Člen 30 določa možnost, da se v prihodnje delegirane akte vključi obveznost za gospodarske subjekte, da brez zahteve dajo tehnično dokumentacijo na voljo v digitalni obliki. Da bi se ocenil prodor izdelkov, za katere so bile določene zahteve za okoljsko primerno zasnovo, na trg, člen določa tudi, da morajo gospodarski subjekti zagotoviti informacije o dobavljenih izdelkih. Člen 31 določa, da bi morali izdelki, če je ustrezno, vključevati zmožnost merjenja energije, ki jo porabijo med uporabo, ali učinkovitosti v zvezi z drugimi zadevnimi parametri in dajanja teh podatkov na voljo končnemu uporabniku. Kadar je tako določeno v delegiranem aktu, proizvajalci zberejo, anonimizirajo in sporočijo te podatke Komisiji. Poglavje VIII o skladnosti izdelkov vključuje zlasti standardne določbe o tem, kako ugotoviti skladnost izdelkov. Nanaša se na: –uporabo zanesljivih, natančnih in ponovljivih preskusnih, merilnih in računskih metod (člen 32); –usklajene standarde, ki zagotavljajo domnevo o skladnosti (člen 34); –možnost, da Komisija sprejme skupne specifikacije, ko usklajeni standardi niso na voljo (člen 35); –postopke za ugotavljanje skladnosti (člen 36); –izjavo EU o skladnosti (člen 37) ter

–oznako CE (člena 38 in 39) in možnost uporabe drugih oznak (člen 40). V tem standardnem poglavju sta pomembni domneva o skladnosti izdelkov z znakom EU za okolje z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo (člen 34) in možnost, da se v delegiranem aktu spremeni ustrezni modul za ugotavljanje skladnosti glede na zadevni izdelek (člen 36). Člen 33 se nanaša na preprečevanje izogibanja. Na trgu na primer ne bodo dovoljeni izdelki, ki so zasnovani tako, da lahko odkrijejo, da so predmet preskušanja, in samodejno spremenijo svojo učinkovitost tako, da zagotovijo ugodnejši rezultat. Poglavje IX (členi 41 do 56) se nanaša na priglasitev organov za ugotavljanje skladnosti in vsebuje standardne določbe na podlagi Sklepa št. 768/2008/ES v kombinaciji s ciljnimi izboljšavami teh določb, da bi se zagotovila pravna jasnost ter dodatno okrepili neodvisnost, pristojnost in spremljanje priglašenih organov. Člen 57 določa, da morajo biti spodbude, ki jih države članice sprejmejo za nagrajevanje izdelkov, načeloma osredotočene na najvišja zasedena razreda učinkovitosti ali izdelke z znakom EU za okolje. Če razred učinkovitosti ni določen ali temelji na več parametrih izdelka, lahko Komisija v delegiranem aktu natančneje določi, kako morajo države članice izvajati spodbude. Člen 58 se nanaša na zelena javna naročila in natančneje na možnost, da se v delegiranih aktih, sprejetih na podlagi te uredbe, določijo zahteve za javna naročila (npr. tehnične specifikacije, merila za izbor, merila za oddajo javnega naročila), in sicer na podlagi parametrov izdelka iz priloge k tej uredbi. Poglavje XI se nanaša na nadzor trga. Na splošno temelji na obveznostih iz Uredbe (EU) 2019/1020 o nadzoru trga, kjer je to potrebno za namene te uredbe, pa določa bolj specifične obveznosti. Člen 59 določa, da morajo države članice pripraviti akcijski načrt za dejavnosti nadzora trga, ki mora vključevati „prednostne naloge za nadzor trga“, ki se opredelijo na podlagi številnih meril iz člena, ter naravo in število načrtovanih pregledov. Člen 60 pooblašča Komisijo za sprejemanje delegiranih aktov, v katerih je določeno najmanjše število pregledov, ki se opravijo za specifične izdelke. Člen 61 se sklicuje na informacijski in komunikacijski sistem iz uredbe za nadzor trga (ICSMS) ter določa, da morajo države članice vnesti informacije o kaznih, naloženih v skladu s to uredbo. Na podlagi tega mora Komisija pripraviti poročilo, ki vključuje okvirna referenčna merila o pogostosti pregledov ter naravi in resnosti naloženih kazni. Člen 62 se sklicuje na skupino za upravno koordinacijo (v nadaljnjem besedilu: skupina ADCO), ustanovljeno v skladu z uredbo za nadzor trga, in določa njeno vlogo v okviru te uredbe. Ta vloga vključuje opredelitev skupnih prednostnih nalog za akcijske načrte držav članic ali prednostnih nalog za podporo Unije (kot so skupni projekti za nadzor trga in preskušanje, skupne zmogljivosti za naložbe v nadzor trga, vključno z opremo in orodji IT, skupna usposabljanja in smernice). Poglavje XII se nanaša na zaščitne postopke in temelji na standardnih določbah. Člen 63 določa postopek, ki ga uporabi nacionalni organ za nadzor trga, kadar meni, da izdelek pomeni tveganje. V tem primeru mora nacionalni organ za nadzor trga začeti postopek, po katerem druge organe za nadzor trga obvesti o sprejetih ukrepih (prepoved ali omejitev dostopnosti izdelka, umik ali odpoklic). Člen 64 določa zaščitni postopek Unije, ki se uporabi, kadar se država članica ali Komisija ne strinja z ukrepom, sprejetim na nacionalni ravni v okviru zaščitnega postopka iz člena 63. Komisija po posvetovanju sprejme izvedbeni akt, v katerem odloči, ali je ukrep utemeljen ali ne. Po sprejetju tega akta morajo vse države članice zagotoviti, da se neskladen izdelek umakne s trga. Člen 65 se nanaša na poseben primer, v katerem je neskladnost povezana s formalno obveznostjo (namestitev oznake CE, izjava EU o skladnosti itd.). Poglavje XIII je standardno poglavje s členi o delegiranih aktih (člen 66) in izvedbenih aktih (člen 67). Poglavje XIV je standardno poglavje o končnih določbah, ki vključuje člene o kaznih (člen 68), izvedbi ocene Uredbe osem let po sprejetju (člen 69) ter razveljavitvi in prehodnih določbah (člen 70). Pomembno je navesti, da bi se morali izvedbeni ukrepi, sprejeti v okviru direktive o okoljsko primerni zasnovi, uporabljati do razveljavitve na podlagi delegiranega akta, sprejetega v skladu s to uredbo. Priloga I vsebuje parametre izdelka, na podlagi katerih se določijo zahteve glede učinkovitosti in informacij za izdelke v skladu s to uredbo. Priloga II določa postopek za določitev teh zahtev glede učinkovitosti. V Prilogi III so navedene informacije, ki se lahko vključijo v potni list izdelka, in natančno opredeljene informacije, ki jih je treba vključiti vanj. V Prilogi IV je ponovno naveden standardni modul za ugotavljanje skladnosti iz člena 35 (iz Sklepa št. 768/2008/ES).

V Prilogi V je ponovno navedena standardna izjava EU o skladnosti. Priloga VI vsebuje podrobne informacije o vsebini delegiranih aktov, ki določajo zahteve za okoljsko primerno zasnovo in so sprejeti v skladu s to uredbo. Priloga VII določa splošna merila za ukrepe za samoregulacijo (člen 18). Priloga VIII je standardna priloga, ki vključuje korelacijsko tabelo z direktivo o okoljsko primerni zasnovi. 2022/0095 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o vzpostavitvi okvira za določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo za trajnostne izdelke in razveljavitvi Direktive 2009/125/ES (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Evropski zeleni dogovor je evropska strategija za trajnostno rast, katere cilj je preobraziti Unijo v pravično in uspešno družbo s sodobnim, konkurenčnim, podnebno nevtralnim in krožnim gospodarstvom. Določa ambiciozni cilj, da bi Unija do leta 2050 postala prva podnebno nevtralna celina. Priznava prednosti vlaganja v konkurenčno trajnostnost Unije z gradnjo bolj pravične, zelene in digitalne Evrope. Izdelki imajo ključno vlogo v tem zelenem prehodu. Evropski zeleni dogovor poudarja, da so trenutni proizvodni procesi in vzorci potrošnje še vedno preveč linearni in odvisni od pretoka na novo pridobljenih surovin, trgovanja z njimi, njihove predelave in, končno, njihovega odlaganja v obliki odpadkov ali emisij, ter zato opozarja, da je nujno potreben prehod na model krožnega gospodarstva, in poudarja, da je še treba doseči znaten napredek. Poleg tega opredeljuje energijsko učinkovitost kot prednostno nalogo za razogljičenje energetskega sektorja ter doseganje podnebnih ciljev do leta 2030 in leta 2050. (2)Da bi Komisija pospešila prehod na model krožnega gospodarstva, je v okviru svojega akcijskega načrta za krožno gospodarstvo za čistejšo in konkurenčnejšo Evropo pripravila v prihodnost usmerjen načrt, katerega cilj je zagotoviti, da bo regulativni okvir primeren za trajnostno prihodnost. Kot je navedeno v tem načrtu, trenutno ni celovitega sklopa zahtev, ki bi zagotavljale, da bi vsi izdelki, dani na trg Unije, postajali vse bolj trajnostni in prestali preskus krožnosti. Zasnova izdelka zlasti ne spodbuja dovolj trajnostnosti v celotnem življenjskem ciklu. Rezultat je pogosto nadomeščanje izdelkov, kar vključuje veliko porabo energije in virov za proizvodnjo in distribucijo novih izdelkov ter odstranjevanje starih. Gospodarski subjekti in državljani še vedno težko sprejemajo trajnostne odločitve v zvezi z izdelki, saj ni dovolj s tem povezanih informacij in cenovno dostopnih možnosti. Posledično niso izkoriščene priložnosti za trajnostnost in za operacije za ohranjanje vrednosti, povpraševanje po sekundarnih materialih je omejeno, sprejemanje krožnih poslovnih modelov pa ovirano. (3)V industrijski strategiji za Evropo je določen krovni cilj Unije, da se spodbudi dvojni prehod na podnebno nevtralnost in na vodilni položaj na digitalnem področju. V skladu z evropskim zelenim dogovorom poudarja vodilno vlogo, ki jo mora pri tem imeti industrija Evrope, pri čemer mora zmanjšati svoj ogljični in materialni odtis ter vključiti krožnost v celotno gospodarstvo, ter opozarja na potrebo po odmiku od tradicionalnih modelov ter po koreniti spremembi načina zasnove, izdelave, uporabe in odstranjevanja izdelkov. Posodobitev industrijske strategije iz leta 2021 utrjuje glavna sporočila strategije iz leta 2020 in se osredotoča na spoznanja, pridobljena med krizo zaradi COVID-19, vključno s potrebo po spodbujanju odpornosti. (4)Ker ni zakonodaje na ravni Unije, so se že pojavili različni nacionalni pristopi k izboljšanju okoljske trajnostnosti izdelkov, od zahtev glede informacij o trajanju združljivosti programske opreme elektronskih naprav do zahtev glede poročanja o ravnanju z neprodanim trajnim blagom. To kaže na to, da bodo nadaljnja nacionalna prizadevanja za doseganje ciljev v skladu s to uredbo verjetno povzročila dodatno razdrobljenost notranjega trga. Zato bi bilo treba za zaščito delovanja notranjega trga in hkrati zagotovitev visoke ravni varstva okolja vzpostaviti regulativni okvir, na podlagi katerega bi se za izdelke postopno uvedle zahteve za okoljsko primerno zasnovo. Ta uredba bo zagotovila tak okvir z določbo, da se pristop na podlagi okoljsko primerne zasnove, prvotno določen v Direktivi 2009/125/ES Evropskega parlamenta in Sveta, uporablja za čim širši nabor izdelkov.

(5)Ta uredba bo prispevala k zagotavljanju, da bodo izdelki primerni za podnebno nevtralno, z viri gospodarno in krožno gospodarstvo, zmanjšanju količine odpadkov ter zagotavljanju, da bo uspešnost vodilnih na področju trajnostnosti postopoma postala pravilo. Zagotoviti bi morala določitev novih zahtev za okoljsko primerno zasnovo, da bi se izboljšale trajnost, možnost ponovne uporabe, možnost nadgradnje in popravljivosti izdelkov, povečale možnosti za prenovitev in vzdrževanje, obravnavala prisotnost nevarnih kemikalij v izdelkih, povečala njihova energijska učinkovitost in učinkovita raba virov, zmanjšalo pričakovano nastajanje odpadnih snovi in povečala vsebnost recikliranih materialov v izdelkih ob hkratnem zagotavljanju njihove učinkovitosti in varnosti, omogočila ponovna izdelava in visokokakovostno recikliranje ter zmanjšala ogljični in okoljski odtis. (6)Evropski parlament je v resoluciji z dne 25. novembra 2020 „K trajnostnemu enotnemu trgu za podjetja in potrošnike“ pozdravil spodbujanje trajnostnih izdelkov, ki jih je lažje popraviti, ponovno uporabiti in reciklirati. V poročilu o novem akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo, sprejetem 16. februarja 2021, je ponovno podprl agendo, ki jo je Komisija predložila v okviru akcijskega načrta za krožno gospodarstvo. Menil je, da se lahko s prehodom na krožno gospodarstvo zagotovijo rešitve za obravnavanje trenutnih okoljskih izzivov in gospodarske krize zaradi pandemije COVID-19. Svet je v svojih sklepih z naslovom „Okrevanje naj bo krožno in zeleno“, sprejetih 11. decembra 2020, tudi pozdravil namero Komisije, da bo predložila zakonodajne predloge kot del celovitega in integriranega okvira politike za trajnostne izdelke, ki bo spodbujal podnebno nevtralnost, energijsko učinkovitost in učinkovito rabo virov ter krožno gospodarstvo brez strupov, varoval javno zdravje in biotsko raznovrstnost ter krepil vlogo potrošnikov in javnih kupcev ter jih ščitil. (7)Ta uredba bi morala prispevati k doseganju podnebnih in energetskih ciljev EU. V skladu s cilji iz Pariškega sporazuma, ki ga je Unija ratificirala leta 2016, je v Uredbi (EU) 2021/1119 Evropskega parlamenta in Sveta o evropskih podnebnih pravilih določen zavezujoč cilj Unije glede domačega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov za vsaj 55 % do leta 2030 in uzakonjen cilj glede podnebne nevtralnosti v celotnem gospodarstvu do leta 2050. Komisija je leta 2021 sprejela sveženj „Pripravljeni na 55“, da bi se zagotovila primernost podnebne in energetske politike Unije za doseganje teh ciljev. V ta namen je treba v skladu s prvim načelom energijske učinkovitosti, določenim v Direktivi (EU) 2018/2002 Evropskega parlamenta in Sveta, močno povečati izboljšave energijske učinkovitosti, in sicer na približno 36 % z vidika porabe končne energije do leta 2030. Zahteve glede izdelkov, določene v tej uredbi, bi morale imeti pomembno vlogo pri doseganju tega cilja, saj bodo znatno zmanjšale energijski odtis izdelkov. Te zahteve glede energijske učinkovitosti izdelkov bodo tudi zmanjšale ranljivost potrošnikov v zvezi z zvišanji cen energije. Kot potrjuje Pariški sporazum, bo imelo izboljšanje trajnostnosti potrošnje in proizvodnje pomembno vlogo tudi pri obravnavanju podnebnih sprememb. (8)Ta uredba bi morala prispevati tudi k doseganju širših okoljskih ciljev. 8. okoljski akcijski program v pravni okvir vključuje cilj Unije, da se upoštevajo zmogljivosti planeta, in določa omogočitvene pogoje za doseganje prednostnih ciljev, ki vključujejo prehod na krožno gospodarstvo brez strupov. V evropskem zelenem dogovoru se tudi poziva Unijo k boljšemu spremljanju, preprečevanju in odpravljanju onesnaževanja zraka, vode, tal in potrošniških izdelkov ter poročanju o teh dejavnostih. To pomeni, da morajo biti kemikalije, materiali in izdelki čim bolj varni in trajnostni po zasnovi in v življenjskem ciklu, s čimer se zagotovijo cikli nestrupenih materialov. Poleg tega evropski zeleni dogovor in akcijski načrt za krožno gospodarstvo potrjujeta, da notranji trg Unije zagotavlja kritično maso, ki lahko vpliva na globalne standarde na področju trajnostnosti in zasnove izdelkov. Zato bi morala ta uredba imeti pomembno vlogo pri doseganju več ciljev, določenih v okviru ciljev Združenih narodov za trajnostni razvoj iz agende ZN za trajnostni razvoj do leta 2030, zlasti cilj o „odgovorni porabi in proizvodnji“, v Uniji in zunaj nje. (9)Direktiva 2009/125/ES vzpostavlja okvir za določanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, povezanih z energijo. Skupaj z Uredbo (EU) 2017/1369 Evropskega parlamenta in Sveta je močno zmanjšala potrebo izdelkov po primarni energiji v EU in ocenjuje se, da se bodo ti prihranki še zviševali. Izvedbeni ukrepi, sprejeti v okviru Direktive 2009/125/ES, so vključevali tudi zahteve glede vidikov krožnosti, kot so trajnost, popravljivost in možnost recikliranja. Hkrati imajo instrumenti, kot so znak EU za okolje, uveden z Uredbo (ES) št. 66/2010 Evropskega parlamenta in Sveta, ali merila EU za zelena javna naročila, širše področje uporabe, vendar manjši učinek zaradi omejitev, ki jih prinaša pristop prostovoljnosti. (10)Direktiva 2009/125/ES je bila na splošno uspešna pri spodbujanju energijske učinkovitosti in nekaterih vidikov krožnosti izdelkov, povezanih z energijo, na podlagi njenega pristopa pa bi se lahko postopoma obravnavala trajnostnost vseh izdelkov. Da bi se izpolnile zaveze iz zelenega dogovora, bi bilo treba ta pristop razširiti na druge skupine izdelkov in na podlagi zavezujočih zahtev sistematično obravnavati ključne vidike za povečanje okoljske trajnostnosti izdelkov. Z zagotavljanjem, da so na trg Unije dani le izdelki, ki izpolnjujejo navedene zahteve, bi morala ta uredba s preprečevanjem nacionalnih razlik izboljšati prosti pretok takih izdelkov in tudi zmanjšati negativne vplive izdelkov, za katere se uporabljajo navedene zahteve, na okolje v njihovem življenjskem ciklu. (11)Da bi se vzpostavil učinkovit in na prihodnost pripravljen regulativni okvir, je treba omogočiti določitev zahtev za okoljsko primerno zasnovo vsega fizičnega blaga, danega na trg ali v uporabo, vključno s sestavnimi deli in vmesnimi izdelki. To bi moralo Komisiji omogočiti, da pri prednostni obravnavi določitve zahtev za okoljsko primerno zasnovo upošteva čim širši razpon izdelkov in tako čim bolj poveča njihovo učinkovitost. Po potrebi bi bilo treba pri določitvi zahtev za okoljsko primerno zasnovo opredeliti posebne izjeme, na primer za izdelke s posebnim namenom, ki ga ni mogoče doseči ob izpolnjevanju navedenih zahtev. Poleg tega bi bilo treba na ravni okvira opredeliti izjeme za izdelke, za katere je že jasno, da zahteve za okoljsko primerno zasnovo ne bi bile ustrezne, ali če določitev teh zahtev zagotavljajo drugi okviri. To bi moralo veljati za živila in krmo, kot so določeni v Uredbi (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta, zdravila za uporabo v humani medicini, kot so določena v Direktivi 2001/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta, zdravila za uporabo v veterinarski medicini, kot so določena v Uredbi (EU) 2019/6 Evropskega parlamenta in Sveta, žive rastline, živali in mikroorganizme, proizvode človeškega izvora ter proizvode rastlin in živali, neposredno vezane na njihovo prihodnje razmnoževanje. (12)V skladu s predlogom za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o energijski učinkovitosti stavb (prenovitev) morajo države članice določiti minimalne zahteve glede energijske učinkovitosti elementov stavb, ki so del ovoja stavbe, ter zahteve za sisteme glede celotne energijske učinkovitosti, pravilne namestitve in ustrezne velikosti, prilagoditve in nadzora tehničnih stavbnih sistemov, ki se namestijo v nove ali obstoječe stavbe. S cilji te uredbe je združljivo, da lahko te minimalne zahteve glede energijske učinkovitosti v določenih okoliščinah omejujejo namestitev izdelkov, povezanih z energijo, ki so skladni s to uredbo in njenimi delegiranimi akti, če take zahteve ne povzročijo neupravičenih tržnih ovir. (13)Da bi se izboljšala okoljska trajnostnost izdelkov in zagotovil prosti pretok izdelkov na notranjem trgu, bi bilo treba na Komisijo prenesti pristojnost za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU, s katerimi bi to uredbo dopolnila z določitvijo zahtev za okoljsko primerno zasnovo. Te zahteve za okoljsko primerno zasnovo bi se načeloma morale uporabljati za posebne skupine izdelkov, kot so pralni stroji ali pralni stroji in pralno-sušilni stroji. Da bi se čim bolj povečala učinkovitost zahtev za okoljsko primerno zasnovo in uspešno izboljšala okoljska trajnostnost izdelkov, bi bilo treba omogočiti tudi določitev ene ali več horizontalnih zahtev za okoljsko primerno zasnovo širšega razpona skupin izdelkov, kot so elektronske naprave ali tekstilni izdelki. Horizontalne zahteve za okoljsko primerno zasnovo bi bilo treba določiti, kadar tehnične podobnosti skupin izdelkov omogočajo, da se njihova okoljska trajnostnost izboljša na podlagi enakih zahtev. (14)Da bi se Komisiji omogočila določitev ustreznih zahtev za zajete skupine izdelkov, bi morale zahteve za okoljsko primerno zasnovo vključevati zahteve glede učinkovitosti in zahteve glede informacij. S temi zahtevami bi se morali izboljšati vidiki izdelkov, pomembni za okoljsko trajnostnost, kot so energijska učinkovitost, trajnost, popravljivost ter ogljični in okoljski odtis. Zahteve za okoljsko primerno zasnovo bi morale biti pregledne, objektivne, sorazmerne in v skladu s pravili mednarodne trgovine. (15)Ko Komisija za dano skupino izdelkov sprejme delegirani akt, v katerem so določene zahteve za okoljsko primerno zasnovo, državam članicam zaradi zagotavljanja delovanja notranjega trga ne bi več smelo biti dovoljeno določanje nacionalnih zahtev glede učinkovitosti, ki temeljijo na parametrih izdelka, zajetih v takih zahtevah glede učinkovitosti, določenih v zadevnem delegiranem aktu, in določanje nacionalnih zahtev glede informacij, ki temeljijo na parametrih izdelka, zajetih v takih zahtevah glede informacij, določenih v zadevnem delegiranem aktu. Da bi se zagotovilo delovanje notranjega trga, bi bilo treba Komisijo pooblastiti za določitev, da v zvezi s specifičnim parametrom izdelka niso potrebne zahteve za okoljsko primerno zasnovo v obliki zahtev glede učinkovitosti in/ali zahtev glede informacij. (16)Komisija bi morala pri določanju zahtev za okoljsko primerno zasnovo upoštevati naravo in namen zadevnih izdelkov ter značilnosti zadevnih trgov. Obrambna oprema mora na primer delovati v posebnih in včasih težkih pogojih, kar je treba upoštevati pri določitvi zahtev za okoljsko primerno zasnovo. Določene informacije o obrambni opremi se ne bi smele razkriti in bi jih bilo treba zavarovati. Zato bi morale zahteve za okoljsko primerno zasnovo vojaške ali občutljive opreme upoštevati varnostne potrebe in značilnosti obrambnega trga v skladu z Direktivo 2009/81/ES Evropskega parlamenta in Sveta. Podobno je vesoljska industrija strateškega pomena za Evropo in njeno tehnološko neodvisnost. Ker vesoljske tehnologije delujejo v izrednih razmerah, bi morale kakršne koli zahteve za okoljsko primerno zasnovo vesoljskih izdelkov uravnoteženo upoštevati vidike trajnostnosti ter odpornost in pričakovano učinkovitost. Poleg tega bi morala Komisija pri medicinskih pripomočkih, kot so opredeljeni v členu 2(1) Uredbe (EU) 2017/745 o medicinskih pripomočkih, in in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih, kot so opredeljeni v členu 2(2) Uredbe (EU) 2017/746 o in vitro diagnostičnih medicinskih pripomočkih, upoštevati potrebo po preprečevanju negativnih učinkov na zdravje ter varnost pacientov in uporabnikov. (17)Da bi se preprečilo podvajanje prizadevanj in regulativnega bremena, bi bilo treba zagotoviti skladnost med to uredbo in zahtevami, določenimi z ali v skladu z drugo zakonodajo Unije, zlasti zakonodajo na področju izdelkov, kemikalij in odpadkov. Vendar pa obstoj pooblastil v okviru druge zakonodaje Unije za določitev zahtev z enakimi ali podobnimi učinki, kot jih imajo zahteve v okviru te uredbe, ne omejuje pooblastil iz te uredbe, razen če je tako določeno v tej uredbi. (18)Za delegirane akte, ki vključujejo zahteve za okoljsko primerno zasnovo, bi bilo treba enako kot v okviru Direktive 2009/125/ES izvesti namensko oceno učinka in posvetovanje z deležniki ter jih pripraviti v skladu s smernicami Komisije za boljše pravno urejanje, pri čemer bi morali vključevati oceno mednarodne razsežnosti in učinkov na tretje države. Pri tem bi morala Komisija ustrezno upoštevati vse vidike življenjskega cikla izdelka, ocena učinka izdelka pa bi morala temeljiti na najboljših razpoložljivih dokazih. Komisija bi morala pri oblikovanju zahtev za okoljsko primerno zasnovo uporabiti znanstveni pristop in pri tem upoštevati tudi ustrezne tehnične informacije, zlasti tiste iz Uredbe (ES) št. 66/2010 Evropskega parlamenta in Sveta, Direktive 2010/75/EU Evropskega parlamenta in Sveta, tehnična merila za pregled iz Uredbe (EU) 2020/852 Evropskega parlamenta in Sveta ter merila za zelena javna naročila. (19)Da bi se upoštevala raznolikost izdelkov, bi morala Komisija izbrati metode za oceno določanja zahtev za okoljsko primerno zasnovo in metode za njihov nadaljnji razvoj, če je primerno, na podlagi narave izdelka, njegovih najpomembnejših vidikov in učinkov v življenjskem ciklu. Pri tem bi morala Komisija upoštevati svoje izkušnje z ocenjevanjem določanja zahtev v skladu z Direktivo 2009/125/ES ter stalna prizadevanja za razvoj in izboljšanje znanstvenih orodij za ocenjevanje, na primer posodobitev metodologije za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, povezanih z energijo, in metode okoljskega odtisa izdelka iz Priporočila Komisije (EU) 2021/2279, vključno z začasnim shranjevanjem ogljika, pa tudi razvoj standardov mednarodnih in evropskih organizacij za standardizacijo, vključno z učinkovitostjo materialov izdelkov, povezanih z energijo. Na podlagi teh orodij in po potrebi ob uporabi namenskih študij bi morala Komisija pri oceni izdelkov in pripravi zahtev za okoljsko primerno zasnovo dodatno okrepiti vidike krožnosti (kot so trajnost, popravljivost, vključno s točkovanjem v zvezi s popravljivostjo, opredelitev kemikalij, ki ovirajo ponovno uporabo in recikliranje) ter razviti nove metode ali orodja, če je ustrezno. Novi pristopi bodo morda potrebni tudi v zvezi z oblikovanjem obveznih meril za javna naročila in prepovedmi uničenja neprodanih potrošniških izdelkov. (20)Zahteve glede učinkovitosti bi se morale nanašati na izbrani parameter izdelka, ki je pomemben za ciljni vidik izdelka, za katerega je bila ugotovljena možnost izboljšanja okoljske trajnostnosti. Te zahteve lahko vključujejo minimalne ali maksimalne ravni učinkovitosti v zvezi s parametrom izdelka, nekvantitativne zahteve, katerih cilj je izboljšati učinkovitost v zvezi s parametrom izdelka, ali zahteve glede funkcionalne učinkovitosti izdelka za zagotovitev, da izbrane zahteve glede učinkovitosti ne vplivajo negativno na zmožnost izdelka za opravljanje funkcije, ki sta ji bila prilagojena zasnova in trženje izdelka. Minimalne ali maksimalne ravni se lahko določijo na primer v obliki omejitve porabe energije v fazi uporabe ali omejitve količin danega materiala, vključenega v izdelek, zahteve za minimalno vsebnost recikliranih materialov ali omejitve specifične kategorije vplivov na okolje ali vseh pomembnih vplivov na okolje skupaj. Primer nekvantitativne zahteve je prepoved specifične tehnične rešitve, ki je škodljiva za popravljivost izdelka. Z zahtevami glede učinkovitosti se bo zagotovil umik najmanj učinkovitih izdelkov s trga, kjer je to potrebno za doseganje ciljev okoljske trajnostnosti iz Uredbe. (21)Da bi se zagotovila doslednost, bi morale zahteve glede učinkovitosti dopolnjevati izvajanje zakonodaje Unije na področju odpadkov. Čeprav so zahteve glede dajanja na trg embalaže kot končnega izdelka določene v Direktivi 94/62/ES Evropskega parlamenta in Sveta, se lahko navedena direktiva dopolni s to uredbo, tako da se v njej določijo zahteve za izdelke, osredotočene na embalažo specifičnih izdelkov, ko se ti dajo na trg. Če je ustrezno, bi morale take dopolnjevalne zahteve prispevati zlasti k čim večjemu zmanjšanju količine uporabljene embalaže, s čimer bi prispevale k preprečevanju nastajanja odpadkov v Uniji. (22)Kemijska varnost je priznan element trajnostnosti izdelka. Temelji na dejanskih nevarnostih kemikalij za zdravje ali okolje v kombinaciji s posebno ali generično izpostavljenostjo ter je obravnavana v zakonodaji o kemikalijah, na primer v Uredbi (ES) št. 1935/2004 Evropskega parlamenta in Sveta, Uredbi (ES) št. 1907/2006 Evropskega parlamenta in Sveta, Uredbi (ES) št. 1223/2009 Evropskega parlamenta in Sveta, Uredbi (EU) 2017/745 Evropskega parlamenta in Sveta in Direktivi 2009/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta. Ta uredba ne bi smela omogočati omejevanja snovi glede na kemijsko varnost, kot omogoča druga zakonodaja Unije. Podobno ta uredba ne bi smela omogočati omejevanja snovi iz razlogov, povezanih z varnostjo hrane. Vendar pa zakonodaja Unije na področju kemikalij in hrane ne dopušča, da bi se z omejitvami določenih snovi obravnavali vplivi na trajnostnost, ki niso povezani s kemijsko varnostjo ali varnostjo hrane. Da bi se ta omejitev odpravila, bi morala ta uredba pod določenimi pogoji omogočati, da se zlasti iz razlogov, ki ne vključujejo kemijske varnosti ali varnosti hrane, omejijo snovi, prisotne v izdelkih ali uporabljene v njihovih proizvodnih procesih, ki negativno vplivajo na trajnostnost izdelkov. Poleg tega ta uredba ne bi smela povzročiti podvajanja omejitev snovi iz Direktive 2011/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta, katere cilj je varovanje zdravja ljudi in okolja, vključno z okolju primerno predelavo in odstranitvijo odpadne električne in elektronske opreme, ali teh omejitev nadomestiti. (23)Da bi se izboljšala okoljska trajnostnost izdelkov, bi se morale zahteve glede informacij nanašati na izbran parameter izdelka, pomemben za vidik izdelka, na primer okoljski odtis izdelka ali njegovo trajnost. V skladu z njimi bi proizvajalec morda moral dati na voljo informacije o učinkovitosti izdelka v zvezi z izbranim parametrom izdelka ali druge informacije, ki bi lahko vplivale na to, kako z izdelkom ravnajo strani, razen proizvajalca, da bi se izboljšala učinkovitost v zvezi s takim parametrom. Take zahteve glede informacij bi bilo treba določiti poleg zahtev glede učinkovitosti v zvezi z istim parametrom izdelka ali namesto teh zahtev, kot je ustrezno. Kadar delegirani akt vključuje zahteve glede informacij, bi morala biti navedena metoda za dajanje zahtevanih informacij na voljo, na primer vključitev na brezplačno spletišče, v potni list izdelka ali znak na izdelku. Zahteve glede informacij so nujne kot podlaga za spremembo ravnanja, ki je potrebna za zagotovitev doseganja ciljev okoljske trajnostnosti iz te uredbe. Zahteve glede informacij zagotavljajo trdno osnovo, na podlagi katere lahko kupci in javni organi primerjajo izdelke glede na njihovo okoljsko trajnostnost, zato je mogoče pričakovati, da bodo potrošnike in javne organe spodbudile k bolj trajnostnim izbiram. (24)Kadar delegirani akti vključujejo zahteve glede informacij, lahko poleg tega določajo razrede učinkovitosti v zvezi z enim ali več zadevnimi parametri izdelka, da bi se olajšala primerjava izdelkov na podlagi zadevnega parametra. Razredi učinkovitosti bi morali omogočati razlikovanje med izdelki na podlagi njihove sorazmerne trajnostnosti ter bi jih lahko uporabljali potrošniki in javni organi. Kot taki so namenjeni usmerjanju trga k bolj trajnostnim izdelkom.

(25)Informacije o prisotnosti snovi, ki vzbujajo skrb, v izdelkih so ključni element za opredelitev in spodbujanje trajnostnih izdelkov. Kemična sestava izdelkov večinoma določa njihove funkcionalnosti in učinke ter možnosti za njihovo ponovno uporabo ali predelavo, ko postanejo odpadki. Strategija na področju kemikalij za trajnostnost poziva k zmanjšanju prisotnosti snovi, ki vzbujajo skrb, v izdelkih na najmanjšo možno mero ter k zagotavljanju razpoložljivosti informacij o kemijski vsebini in varni rabi z uvedbo zahtev glede informacij ter sledenjem prisotnosti snovi, ki vzbujajo skrb, skozi življenjski cikel materialov in izdelkov. Uredba (ES) št. 1272/2008 Evropskega parlamenta in Sveta ter druga veljavna zakonodaja na področju kemikalij, kot je Uredba (ES) št. 1223/2009, že zagotavljajo obveščanje o nevarnostih za zdravje ali okolje zaradi določenih snovi, ki vzbujajo skrb kot take ali v zmesi. Uporabnikom snovi in zmesi bi bilo treba zagotoviti tudi ustrezne informacije o trajnostnosti, ki niso povezane predvsem z nevarnostmi za zdravje ali okolje. Poleg tega bi morali uporabniki izdelkov, razen snovi ali zmesi, in subjekti, ki ravnajo z odpadki iz teh izdelkov, prav tako prejeti informacije o trajnostnosti, vključno z informacijami, povezanimi predvsem z nevarnostmi kemikalij za zdravje in okolje. Zato bi morala ta uredba omogočati določitev zahtev v zvezi s sledenjem informacijam o trajnostnosti in sporočanjem teh informacij, vključno s prisotnostjo snovi, ki vzbujajo skrb, v izdelkih skozi njihov življenjski cikel, tudi z namenom njihove dekontaminacije in predelave, ko postanejo odpadki. Cilj takega okvira bi moral biti postopno zajeti vse snovi, ki vzbujajo skrb, v vseh izdelkih iz delovnih načrtov, v katerih so določene skupine izdelkov, ki jih Komisija namerava obravnavati. (26)Zahteve glede informacij iz te uredbe bi morale vključevati zahtevo, da je treba dati na voljo potni list izdelka. Potni list izdelka je pomembno orodje za zagotavljanje informacij akterjem vzdolž celotne vrednostne verige, pri čemer bi morala razpoložljivost potnega lista izdelka močno izboljšati neprekinjeno sledljivost izdelka vzdolž celotne vrednostne verige. Med drugim bi moral potni list izdelka potrošnikom pomagati pri sprejemanju premišljenih odločitev, saj bi izboljšal njihov dostop do informacij o izdelku, ki so pomembne zanje, gospodarskim subjektom in drugim akterjem v vrednostni verigi, kot so izvajalci popravil ali recikliranja, omogočiti dostop do ustreznih informacij, pristojnim nacionalnim organom pa omogočiti opravljanje njihovih nalog. V ta namen potni list izdelka ne bi smel nadomestiti nedigitalnih oblik posredovanja informacij, na primer informacij v priročniku izdelka ali na znaku, ampak jih dopolnjevati. Poleg tega bi moralo biti mogoče, da se potni list izdelka uporablja za informacije o drugih vidikih trajnostnosti, ki veljajo za zadevno skupino izdelkov v skladu z drugo zakonodajo Unije. (27)Zaradi upoštevanja narave izdelka in njegovega trga bi bilo treba pri oblikovanju pravil za posamezne izdelke za vsak primer posebej natančno proučiti informacije, ki se vključijo v potni list izdelka. Da bi se optimiziral dostop do dobljenih informacij in tudi zavarovale pravice intelektualne lastnine, je treba potni list izdelka zasnovati in izvajati tako, da se omogočijo različne možnosti dostopa do informacij, vključenih v potni list izdelka, odvisno od vrste informacij in tipologije deležnikov. Podobno bi moral, da bi se preprečili stroški podjetij in javnosti, ki so nesorazmerni s širšimi koristmi, biti potni list izdelka specifičen za posamezen izdelek, serijo izdelkov ali model izdelka, odvisno na primer od zapletenosti vrednostne verige, velikosti, narave ali vplivov zadevnih izdelkov. (28)Da bi se zagotovila interoperabilnost, bi bilo treba določiti vrste dovoljenih nosilcev podatkov. Iz istega razloga bi bilo treba nosilec podatkov in edinstveno identifikacijsko oznako izdelka izdati v skladu z mednarodno priznanimi standardi. Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU, da bi spremenila to uredbo, tako da bi nadomestila ali dodala standarde, v skladu s katerimi se lahko ob upoštevanju tehničnega ali znanstvenega napredka izdajo nosilec podatkov in edinstvene identifikacijske oznake. Tako bi se moralo omogočiti, da lahko informacije iz potnega lista izdelka beležijo in prenašajo vsi gospodarski subjekti, ter zagotoviti združljivost edinstvene identifikacijske oznake z zunanjimi komponentami, kot so čitalniki. (29)Komisija bi morala imeti možnost pri nekaterih skupinah izdelkov spregledati zahteve glede potnih listov izdelkov, če tehnične specifikacije niso na voljo glede bistvenih zahtev v zvezi s tehnično zasnovo in delovanjem potnega lista izdelka, da se preprečijo nepotrebne zamude pri vzpostavljanju zahtev za okoljsko primerno zasnovo, ki se ne nanašajo na potne liste izdelkov, oziroma da se zagotovi učinkovito delovanje potnih listov izdelkov. Podobno bi morala imeti Komisija možnost pri nekaterih skupinah izdelkov spregledati zahteve glede potnih listov izdelkov, kadar druga zakonodaja Unije že vključuje sistem digitalnega zagotavljanja informacij o izdelkih, ki akterjem v vrednostni verigi omogoča dostop do zadevnih informacij o izdelku, pristojnim nacionalnim organom pa preverjanje skladnosti izdelkov, da se prepreči nepotrebno nalaganje upravnega bremena gospodarskim subjektom. Taka izvzetja bi bilo treba redno preverjati in pri tem upoštevati nadaljnjo razpoložljivost tehničnih specifikacij. (30)Edinstvena identifikacija izdelkov je temeljni element, ki omogoča sledljivost v celotni dobavni verigi. Potni list izdelka bi moral biti torej povezan z edinstveno identifikacijsko oznako izdelka. Poleg tega bi moral potni list omogočati sledenje akterjem in proizvodnim obratom, povezanim z izdelkom, če je to ustrezno. Edinstvene identifikacijske oznake subjektov in edinstvene identifikacijske oznake obratov, ki omogočajo sledljivost, bi morale biti izdane v skladu z mednarodno priznanimi standardi, da se zagotovi interoperabilnost. Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU, da lahko spremeni to uredbo ter nadomesti ali doda standarde, v skladu s katerimi se izdajajo edinstvene identifikacijske oznake subjektov in edinstvene identifikacijske oznake obratov, kadar tako zahteva tehnični ali znanstveni napredek. (31)Digitalizirane informacije o izdelku in njegovem življenjskem ciklu oziroma, če je ustrezno, o njegovem potnem listu bi morale biti preprosto dostopne z optičnim branjem nosilca podatkov, kot je vodni žig ali koda za hiter odziv (koda QR). Če je mogoče, bi moral biti nosilec podatkov na samem izdelku, da se zagotovi dostopnost informacij v celotnem življenjskem ciklu. Vendar pa so pri tem možne izjeme glede na naravo, velikost ali uporabo zadevnega izdelka. (32)Potni list izdelka bi moral temeljiti na decentraliziranem podatkovnem sistemu, ki ga vzpostavijo in vzdržujejo gospodarski subjekti, da se zagotovi njegova prilagodljivost, okretnost, tržna naravnanost in razvoj v skladu s poslovnimi modeli, trgi in inovacijami. Vendar pa bo za namene izvrševanja in spremljanja morda treba pristojnim nacionalnim organom in Komisiji zagotoviti neposreden dostop do evidence vseh nosilcev podatkov in edinstvenih identifikacijskih oznak, povezanih z izdelki, ki se dajejo na trg ali v uporabo. (33)Tehnična zasnova, zahteve glede podatkov in delovanje potnega lista izdelka bi morali ustrezati bistvenim tehničnim zahtevam, da se zagotovi učinkovita uvedba potnih listov izdelkov. Take zahteve bi morale biti osnova za dosledno uvajanje potnih listov izdelkov v vseh sektorjih. Opredeliti bi bilo treba tehnične specifikacije, da se zagotovi učinkovito izvajanje navedenih bistvenih zahtev, in sicer v obliki harmoniziranega standarda, ki se objavi v Uradnem listu, ali (kot rezervna možnost) skupne specifikacije, ki jo sprejme Komisija. Tehnična zasnova bi morala zagotavljati, da je omogočen varen dostop do podatkov v potnem listu izdelka in da se upoštevajo pravila o zasebnosti. Digitalni potni list izdelka bo razvit v odprtem dialogu z mednarodnimi partnerji, da se pri pripravi tehničnih specifikacij zagotovi upoštevanje njihovih stališč ter da se spodbudi odprava trgovinskih ovir za okolju prijaznejše izdelke in zagotovijo nižji stroški za trajnostne naložbe, trženje in skladnost. Razvoj tehničnih specifikacij in zahtev, povezanih s sledljivostjo v celotni vrednostni verigi, bi moral, kolikor je mogoče, temeljiti na soglasnem pristopu ter zagotavljati vključenost in učinkovito sodelovanje različnih akterjev, vključno z organi za standardizacijo, industrijskimi združenji, potrošniškimi organizacijami, strokovnjaki, nevladnimi organizacijami in mednarodnimi partnerji, tudi gospodarstvi v razvoju, da se omogoči učinkovito izvajanje takih specifikacij in zahtev. (34)Za izboljšanje izvrševanja zahtev za okoljsko primerno zasnovo morajo imeti nacionalni organi in Komisija neposreden dostop do evidence vseh nosilcev podatkov in edinstvenih identifikacijskih oznak, povezanih z izdelki, ki se dajejo na trg ali v uporabo. V ta namen bi morala Komisija vzpostaviti in vzdrževati register potnih listov izdelkov, v katerem bodo shranjeni taki podatki. Komisija bi morala, kot je ustrezno, opredeliti tudi druge informacije, vključene v potni list izdelka, ki jih je treba shranjevati v takem registru, kadar je to potrebno za nadaljnje spodbujanje izvrševanja. (35)Vsaka obdelava osebnih podatkov na podlagi te uredbe bi morala biti skladna s pravili o varstvu osebnih podatkov, ki se uporabljajo. Pristojni nacionalni organi v državah članicah bi morali osebne podatke obdelovati v skladu z Uredbo (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta. Komisija pa bi morala osebne podatke obdelovati v skladu z Uredbo (EU) 2018/1725 Evropskega parlamenta in Sveta. (36)Učinkovito izvrševanje v zvezi z izdelki, ki se dajejo na trg Unije in so proizvedeni v Uniji ali uvoženi, je bistvenega pomena za doseganje ciljev te uredbe. Če Komisija vzpostavi register, bi torej morali carinski organi imeti neposreden dostop do njega prek okolja enotnega okenca EU za carino, kot je vzpostavljeno z Uredbo (EU) …/…. Carinski organ bi torej morali zagotavljati, da carinska deklaracija vsebuje sklic na potni list izdelka in da ta sklic ustreza edinstveni identifikacijski oznaki izdelka, shranjeni v registru. To bi carinskim organom omogočilo preverjanje, ali imajo uvoženi izdelki potni list izdelka. (37)Kadar so nekatere informacije, vključene v potni list izdelka, shranjene v registru in na nosilcu podatkov ter v edinstveni identifikacijski oznaki, bi morala Komisija carinskim organom omogočati, če je ustrezno, preverjanje skladnosti med temi informacijami in carinsko deklaracijo, da se tako izboljša skladnost izdelkov z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo, pri čemer se je treba izogibati nalaganju nesorazmernih bremen carinskim organom. (38)Informacije, vključene v potni list izdelka, lahko carinskim organom omogočajo boljše in lažje obvladovanje tveganj ter boljše izvajanje ciljnega nadzora na meji. Carinskim organom bi bilo torej treba omogočiti pridobivanje in uporabo informacij, vključenih v potni list izdelka in zadevni register, kadar opravljajo svoje naloge v skladu z zakonodajo Unije, vključno z obvladovanjem tveganj v skladu z Uredbo (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta. (39)Znaki bi morali zagotavljati informacije, ki omogočajo učinkovito primerjavo izdelkov, na primer z navedbo razreda učinkovitosti, če tako zahtevajo delegirani akti, sprejeti na podlagi te uredbe, da se potrošniki spodbudijo k bolj trajnostnim izbiram. Zlasti za potrošnike so lahko nalepke dodaten vir informacij na kraju prodaje. Zagotavljajo lahko hitro vizualno osnovo, na podlagi katere lahko potrošniki razlikujejo med izdelki na podlagi njihove učinkovitosti v zvezi s posameznim parametrom izdelka ali več parametrov izdelka. Če je ustrezno, bi morali omogočati tudi dostop do dodatnih informacij, na primer z navedbo spletnih naslovov, dinamičnih kod QR, povezav do spletnih znakov ali na drug način, ki je za potrošnika ustrezen. Komisija bi morala v zadevnem delegiranem aktu opredeliti najučinkovitejši način postavitve takih znakov, tudi v primeru spletne prodaje na daljavo, pri tem pa upoštevati vpliv na potrošnike in gospodarske subjekte ter značilnosti zadevnega izdelka. Komisija lahko zahteva tudi, da se znak natisne na embalažo izdelka. (40)Uredba (EU) 2017/1369, ki vzpostavlja okvir za označevanje z energijskimi nalepkami, se vzporedno s to uredbo uporablja za izdelke, povezane z energijo. To pomeni, da so energijske nalepke primarni instrument za zagotavljanje ustreznih informacij potrošnikom v primeru izdelkov, povezanih z energijo, ter da bi bilo treba razrede učinkovitosti, opredeljene v tej uredbi, če je ustrezno, vključiti v znak kot dodatne informacije, kot to določa člen 16 Uredbe (EU) 2017/1369. Kadar zadevnih informacij o učinkovitosti izdelka v zvezi s parametrom izdelka na podlagi Uredbe (EU) 2017/1369 ni mogoče vključiti kot dodatne informacije v energijsko nalepko, vzpostavljeno za izdelke, povezane z energijo, bi morala Komisija oceniti, ali naj se vzpostavi znak v skladu s to uredbo, pri tem pa upoštevati, da morajo biti potrošniki obveščeni o najbolj relevantnih parametrih izdelka ter da se lahko v javnosti s tem povzroča tudi zmeda in da se lahko gospodarskim subjektom tako naloži preveliko upravno breme. (41)Potrošniki bi morali biti zaščiteni pred zavajajočimi informacijami, ki bi lahko ovirale njihovo izbiro bolj trajnostnih izdelkov. Zato bi moralo biti prepovedano dajati na trg izdelke, katerih znaki posnemajo znake iz te uredbe. (42)Komisija bi morala prednostno razvrstiti izdelke, ki naj jih ureja ta uredba, in zahteve, ki se zanje uporabljajo, da se čim bolj učinkovito dosežejo cilji evropskega zelenega dogovora in da se najprej uredijo izdelki z največjim vplivom. Na podlagi postopka prednostnega razvrščanja iz Direktive 2009/125/ES bi morala Komisija sprejeti delovni načrt, ki bi obsegal vsaj tri leta in bi vseboval seznam skupin izdelkov, glede katerih namerava sprejeti delegirane akte, pa tudi vidike izdelkov, glede katerih namerava sprejeti horizontalne delegirane akte. Komisija bi morala svojo prednostno razvrstitev utemeljiti na več merilih, ki se nanašajo zlasti na potencialni prispevek delegiranih aktov k doseganju podnebnih, okoljskih in energetskih ciljev Unije ter na njihov potencial za izboljšanje izbranih vidikov izdelkov, brez povzročanja nesorazmernih stroškov javnim in gospodarskim subjektom. Delovni načrti bi morali vključevati ustrezen delež ukrepov, ki se nanašajo na izdelke, povezane z energijo, ob upoštevanju pomena takih delovnih načrtov za doseganje energetskih ciljev Unije. Z državami članicami in deležniki bi se bilo treba posvetovati tudi prek foruma za okoljsko primerno zasnovo. Glede na to, da se ta uredba in Uredba (EU) 2017/1369 o izdelkih, povezanih z energijo, dopolnjujeta, bi bilo treba uskladiti časovne okvire za delovne načrte na podlagi te uredbe in delovne načrte iz člena 15 Uredbe (EU) 2017/1369. (43)V zvezi z gradbenimi proizvodi bi morala ta uredba določati zahteve glede končnih proizvodov le, kadar ni verjetno, da bodo z obveznostmi na podlagi [revidirane uredbe o gradbenih proizvodih] in z njenim izvajanjem zadovoljivo doseženi cilji okoljske trajnostnosti iz te uredbe. Poleg tega bi morala Komisija pri oblikovanju delovnih načrtov upoštevati, da bo v skladu s sedanjo prakso [revidirana uredba o gradbenih proizvodih] glede izdelkov, povezanih z energijo, ki so tudi gradbeni proizvodi, dala prednost zahtevam glede trajnostnosti iz te uredbe. Tako bi moralo biti v primeru grelnikov, kotlov, toplotnih črpalk, naprav za ogrevanje vode in prostorov, ventilatorjev, sistemov za hlajenje in prezračevanje ter fotonapetostnih izdelkov (razen fotonapetostnih panelov, vgrajenih v stavbe). Področje teh izdelkov lahko [revidirana uredba o gradbenih proizvodih] po potrebi dopolnilno ureja, predvsem glede vidika varnosti, pri tem pa mora upoštevati drugo zakonodajo Unije o izdelkih, kot so plinske naprave, nizkonapetostne naprave in stroji. (44)Kot je bilo uveljavljeno že na podlagi Direktive 2009/125/ES, bi morala ta uredba vključevati možnost, da industrija predlaga ukrepe za samoregulacijo, s čimer bi se ta spodbujala kot alternativna možnost regulativnim pristopom. Komisija bi morala oceniti ukrepe za samoregulacijo, ki jih predlaga industrija, skupaj z informacijami in dokazili, ki jih predložijo podpisniki, tudi glede na zaveze Unije na področju mednarodne trgovine in ob zagotavljanju skladnosti s pravom Unije. Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastila za izvajanje, da lahko sprejme in posodobi akt z ukrepi za samoregulacijo, ki se štejejo za veljavne alternative zahtevam za okoljsko primerno zasnovo iz delegiranega akta, da se zagotovijo enotni pogoji izvajanja te uredbe. Glede na upoštevni trg ali tehnološki razvoj v zadevni skupini izdelkov je na primer prav tako primerno, da lahko Komisija zahteva revidirano različico ukrepov za samoregulacijo, kadar meni, da je to potrebno. Ko je ukrep za samoregulacijo vključen v izvedbeni akt, lahko gospodarski subjekti upravičeno pričakujejo, da Komisija ne bo sprejela delegiranega akta, v katerem bi opredelila zahteve za okoljsko primerno zasnovo za tako skupino izdelkov. Vendar pa lahko Komisija sprejme horizontalne zahteve za okoljsko primerno zasnovo, ki se nanašajo tudi na izdelke, za katere se uporabljajo priznani ukrepi za samoregulacijo, glede vidikov, ki jih ukrep za samoregulacijo ne obravnava. Če Komisija meni, da ukrep za samoregulacijo ne izpolnjuje več meril iz te uredbe, bi ga morala odstraniti iz izvedbenega akta, v katerem so navedeni priznani ukrepi za samoregulacijo. Posledično je nato mogoče opredeliti zahteve za okoljsko primerno zasnovo tudi za skupine izdelkov, za katere so se pred tem uporabljali ukrepi za samoregulacijo, v skladu s to uredbo.

(45)Mikro, malim in srednjim podjetjem (MSP) bi lahko zelo koristilo povečanje povpraševanja po trajnostnih izdelkih, vendar bi jim nekatere zahteve lahko povzročale tudi stroške in težave. MSP, ki so aktivna pri proizvodnji izdelkov, za katere so opredeljene zahteve za okoljsko primerno zasnovo, bi morale države članice in Komisija na svojih področjih odgovornosti zagotavljati ustrezne informacije, ciljno in specializirano usposabljanje ter posebno pomoč in podporo, tudi finančno. Taki ukrepi bi na primer morali vključevati izračun okoljskega odtisa izdelka in tehnično izvedbo potnega lista izdelka. Ukrepi držav članic bi morali biti sprejeti ob upoštevanju pravil o državni pomoči, ki se uporabljajo. (46)Uničevanje neprodanih potrošniških izdelkov, kot so tekstil in obutev, s strani gospodarskih subjektov postaja velika okoljska težava v vsej Uniji, zlasti zaradi hitre rasti spletne prodaje. To povzroča izgubo dragocenih gospodarskih virov, saj se blago proizvede, transportira in nato uniči, ne da bi sploh bilo uporabljeno za svoj namen. Zato mora ta uredba zaradi varstva okolja vzpostaviti okvir za preprečevanje uničenja neprodanih izdelkov, primarno namenjenih potrošnikom na podlagi Direktive (EU) 2019/771 Evropskega parlamenta in Sveta, vključno z izdelki, ki so jih potrošniki vrnili na podlagi pravice do odstopa od pogodbe, kot je določena v Direktivi (EU) 2011/83/EU Evropskega parlamenta in Sveta. S tem bi se zmanjšal okoljski vpliv takih izdelkov, saj bi se zmanjšalo nastajanje odpadkov in odvračalo od čezmerne proizvodnje izdelkov. Ob upoštevanju, da je več držav članic uvedlo nacionalno zakonodajo o uničenju neprodanih potrošniških izdelkov, kar povzroča izkrivljanje trga, so potrebna tudi harmonizirana pravila o uničenju neprodanih potrošniških izdelkov, s čimer bi se zagotovilo, da v vseh državah članicah za distributerje, prodajalce na drobno in druge gospodarske subjekte veljajo ista pravila in spodbude. (47)Za odvračanje od uničenja neprodanih potrošniških izdelkov in za nadaljnje zbiranje podatkov o teh praksah bi morala ta uredba uvesti obveznost glede preglednosti za gospodarske subjekte, ki imajo v Uniji potrošniške izdelke, na podlagi katere bi morali ti razkriti informacije o številu neprodanih potrošniških izdelkov, ki jih na leto zavržejo. Gospodarski subjekt bi moral navesti vrsto ali kategorijo izdelka, razlog za zavrženje in njihovo dobavo za nadaljnje postopke obdelave odpadkov. Čeprav bi se moralo gospodarskim subjektom omogočiti, da sami izberejo, kako bodo te informacije razkrili, da bo ustrezalo njihovim poslovnim okoljem, bi bilo treba kot dobro prakso šteti način, da se tako zahtevane informacije vključijo v javno dostopno nefinančno poročilo, pripravljeno v skladu s členom 19a Direktive 2013/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta, kadar je to ustrezno. (48)Na področjih, kjer prevladuje uničenje neprodanih potrošniških izdelkov, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU, s katerimi bi to uredbo dopolnila s prepovedjo uničevanja takih izdelkov. Glede na širok nabor izdelkov, ki bi potencialno lahko bili uničeni, ne da bi bili kdaj prodani ali uporabljeni, je v to uredbo treba vključiti tako pooblastilo. Vendar pa bi se morala prepoved, določena v delegiranem aktu, nanašati na specifične skupine izdelkov, ki bi se določile na podlagi ocene Komisije, v kolikšni meri se taki izdelki v praksi uničujejo, ob upoštevanju informacij, ki jih zagotovijo gospodarski subjekti, če je ustrezno. Za zagotavljanje sorazmernosti te obveznosti bi morala Komisija proučiti posebne izjeme, na podlagi katerih bi bilo uničenje neprodanih potrošniških izdelkov še vedno dovoljeno, na primer zaradi zdravja in varnosti. Za spremljanje učinkovitosti te prepovedi in odvračanje od izogibanja prepovedi bi morali gospodarski subjekti razkriti število uničenih neprodanih potrošniških izdelkov in razloge za njihovo uničenje na podlagi ustrezne izjeme. Nazadnje, MSP bi bilo treba izvzeti iz obveznosti razkritja zavrženih neprodanih izdelkov in iz prepovedi zavrženja specifičnih skupin izdelkov, kot je določeno v delegiranih aktih, da se prepreči nalaganje nepotrebnih upravnih bremen nanje. Kadar obstajajo razumni dokazi, da se MSP uporabljajo za izogibanje tem obveznostim, bi morala Komisija imeti možnost v navedenih delegiranih aktih zahtevati, da se glede nekaterih skupin izdelkov navedene obveznosti uporabljajo tudi za mikro, mala ali srednja podjetja. (49)Gospodarski subjekti bi morali biti glede na svojo vlogo v dobavni verigi odgovorni za skladnost izdelkov z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo iz te uredbe, da se zagotovi prosto gibanje teh izdelkov na notranjem trgu in izboljša njihova trajnostnost. Gospodarski subjekti, ki sodelujejo v dobavni in distribucijski verigi, bi morali sprejeti ustrezne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so na trgu dostopni samo izdelki, ki so skladni s to uredbo in delegiranimi akti, sprejetimi na njeni podlagi. (50)Proizvajalec je najprimernejši za izvedbo postopka ugotavljanja skladnosti, saj natančno pozna postopek zasnove in proizvodnje. Ugotavljanje skladnosti bi zato moralo ostati izključno obveznost proizvajalca. (51)Za zaščito delovanja notranjega trga je treba zagotoviti, da so izdelki iz tretjih držav, ki vstopajo na trg Unije, skladni s to uredbo in delegiranimi akti, sprejetimi na njeni podlagi, ne glede na to, ali so uvoženi kot izdelki, sestavni deli ali vmesni izdelki. Zlasti je treba zagotoviti, da proizvajalci glede navedenih izdelkov izvedejo ustrezne postopke ugotavljanja skladnosti. Zato bi bilo treba določiti, da morajo uvozniki zagotoviti, da izdelki, ki jih dajo na trg, izpolnjujejo navedene zahteve ter da sta oznaka CE in dokumentacija, ki jo pripravijo proizvajalci, na voljo pristojnim nacionalnim organom za inšpekcijski pregled. Prav tako bi bilo treba določiti, da morajo uvozniki zagotoviti razpoložljivost potnega lista za take izdelke, če je ustrezno. (52)Pri dajanju izdelka na trg bi moral vsak uvoznik na izdelku navesti svoje ime, registrirano trgovsko ime ali registrirano blagovno znamko, pa tudi svoj poštni naslov in, če je ustrezno, vrsto elektronske komunikacije, prek katere je dosegljiv. Izjeme bi morale biti omogočene, kadar velikost izdelka ne omogoča take navedbe. To vključuje primere, v katerih bi moral uvoznik odpreti embalažo, da bi lahko na izdelku navedel svoje ime in naslov, ali kadar je izdelek premajhen, da bi se lahko navedle te informacije. (53)Ker distributer zagotavlja dostopnost izdelkov, ki sta jih na trg že dala proizvajalec ali uvoznik, bi moral ravnati s potrebno skrbnostjo glede zahtev za okoljsko primerno zasnovo, ki se uporabljajo. Distributer bi moral tudi zagotoviti, da njegovo ravnanje z izdelki nima negativnega vpliva na njihovo skladnost z zahtevami iz te uredbe ali delegiranimi akti, sprejetimi na njeni podlagi. (54)Distributerji in uvozniki so blizu trga in imajo pomembno vlogo pri zagotavljanju skladnosti izdelkov, zato bi morali biti vključeni v naloge nadzora trga, ki jih izvajajo pristojni nacionalni organi, ter bi morali biti pripravljeni na dejavno udeležbo in navedenim organom zagotoviti vse potrebne informacije v zvezi z zadevnim proizvodom. (55)Trgovec ponuja izdelek naprodaj, v najem ali nakup s pridržanim lastništvom, ali pa izdelke razstavlja potrošnikom ali osebam, ki jih nameščajo, zato mora strankam zagotoviti učinkovit dostop do informacij, ki jih zahteva ta uredba, tudi v primeru prodaje na daljavo. Zlasti bi morala ta uredba od trgovcev zahtevati, naj svojim strankam zagotovijo dostopnost potnih listov izdelkov in naj zagotovijo, da so znaki oziroma nalepke jasno vidni, v skladu z zahtevami, ki se uporabljajo. Trgovec bi moral te obveznosti izpolniti vsakokrat, ko ponudi izdelek v najem. (56)Znaki bi morali biti jasno vidni in razpoznavni, če se tako zahteva, da se olajša izbira bolj trajnostnih izdelkov. Iz njih bi moralo jasno izhajati, da pripadajo zadevnemu izdelku, ne da bi potrošnik za to moral prebrati trgovsko znamko in številko modela na znaku. Znaki bi morali pritegniti pozornost strank, ki brskajo med razstavljenimi izdelki. Trgovec in odgovorni gospodarski subjekt bi morala znak prikazati ob vsakem oglaševanju izdelka, tudi v primeru prodaje na daljavo, vključno s spletno prodajo, da se zagotovi, da je znak strankam dostopen, ko razmišljajo o nakupu. (57)Uvoznik ali distributer, ki pod svojim imenom ali blagovno znamko daje na trg izdelek, za katerega se uporablja delegirani akt, sprejet na podlagi te uredbe, ali ki tak izdelek spremeni tako, da bi to lahko vplivalo na skladnost s to uredbo ali z zadevnimi delegiranimi akti, bi se moral šteti za proizvajalca in prevzeti obveznosti proizvajalca. (58)Spletne tržnice imajo ključno vlogo v dobavni verigi, saj gospodarskim subjektom omogočajo, da dosežejo več strank. Zaradi svoje pomembne vloge kot posredniki med gospodarskimi subjekti in strankami pri prodaji izdelkov bi morale spletne tržnice prevzeti odgovornost za omogočanje prodaje izdelkov, ki niso skladni z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo, in sodelovati z organi za nadzor trga. Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta določa splošni okvir za e-trgovanje in nekatere obveznosti za spletne platforme. Uredba […/…] o enotnem trgu digitalnih storitev (akt o digitalnih storitvah) in spremembi Direktive 2000/31/ES ureja obveznost in odgovornost ponudnikov posredniških storitev prek spleta v zvezi z nezakonitimi vsebinami, vključno z izdelki, ki niso skladni z zahtevami za okoljsko primerno zasnovo. Na podlagi tega splošnega okvira bi bilo treba uvesti posebne zahteve glede prodaje neskladnih izdelkov prek spleta. (59)Bistvenega pomena je, da spletne tržnice tesno sodelujejo z organi za nadzor trga. Obveznost sodelovanja ponudnikov storitev informacijske družbe z organi za nadzor trga izhaja iz člena 7(2) Uredbe (EU) 2019/1020 Evropskega parlamenta in Sveta, in sicer v zvezi z izdelki, na katere se nanaša navedena uredba, vključno z izdelki, za katere so določene zahteve za okoljsko primerno zasnovo. Za nadaljnje izboljšanje sodelovanja pri spoprijemanju z nezakonitimi vsebinami, povezanimi z neskladnimi izdelki, bi morala ta uredba glede spletnih tržnic vsebovati konkretne obveznosti, s katerimi bi se tako sodelovanje uveljavilo v praksi. Organi za nadzor trga na primer nenehno izboljšujejo tehnološka orodja, ki jih uporabljajo pri nadzoru spletnega trga za prepoznavanje neskladnih izdelkov, ki se prodajajo prek spleta. Da bi ta orodja lahko delovala, bi morale spletne tržnice omogočiti dostop do svojih vmesnikov. Poleg tega bodo organi za nadzor trga morda morali s spletnih tržnic tudi brisati podatke. (60)Na podlagi člena 14(4) Uredbe (EU) 2019/1020 so organi za nadzor trga pooblaščeni, da, kadar ni drugega učinkovitega načina, s katerim bi odpravili resno tveganje, zahtevajo odstranitev vsebine, ki se nanaša na neskladne izdelke, s spletnega vmesnika ali zahtevajo, naj se prikaže izrecno opozorilo za končne uporabnike, kadar ti dostopajo do spletnega vmesnika. Pooblastila, ki so organom za nadzor trga podeljena s členom 14(4) Uredbe (EU) 2019/1020, se uporabljajo tudi za to uredbo. Vendar pa bi se moralo za učinkovit nadzor trga v skladu s to uredbo in za preprečevanje prisotnosti neskladnih izdelkov na trgu Unije to pooblastilo uporabljati v vseh potrebnih in sorazmernih primerih, tudi za izdelke z manj kot resnim tveganjem. To pooblastilo bi bilo treba izvajati v skladu s [členom 8] [akta o digitalnih storitvah]. (61)Z zagotavljanjem sledljivosti izdelka v celotni dobavni verigi se organom za nadzor trga omogoča lažje sledenje gospodarskim subjektom, ki dajejo na trg neskladne izdelke ali ki omogočajo njihovo dostopnost na trgu. Zato bi se moralo od gospodarskih subj