1. Uvod

1.1 Ozadje

Uredba (EU) št. 181/2011 (v nadaljnjem besedilu: Uredba) določa vrsto pravic potnikov, ki potujejo z avtobusi v Evropski uniji. Uporabljati se je začela 1. marca 2013.

Komisija to poročilo predlaga v skladu s členom 32 Uredbe, ki določa, da mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu poročati o izvajanju in učinkih Uredbe ter po potrebi predložiti zakonodajne predloge o podrobnejšem izvajanju njenih določb ali o njeni spremembi.

Poročilo temelji na podatkih o izvajanju in uporabi Uredbe, ki jih je neposredno zbrala Komisija, poročilih nacionalnih organov o izvrševanju Uredbe, posvetovanjih z organi, ki zastopajo potnike in industrijo na evropski ravni, ter zunanji študiji z naslovom „Comprehensive Study on Passenger Transport by Coach in Europe“ (Izčrpna študija o avtobusnem prevozu potnikov v Evropi), ki je bila za Komisijo izvedena v letih 2015 in 2016.

1.2 Pomen in značilnosti sektorja avtobusnega prevoza v EU

Avtobusni prevoz je prilagodljiv način prevoza, avtobusi pa lahko za razliko od vlakov in letal potnike na splošno poberejo in odložijo kjer koli, pri čemer potrebujejo le minimalno fiksno infrastrukturo.

Avtobusni prevoz glede na potniške kilometre pomeni 9,2 % vseh storitev kopenskega potniškega prevoza v EU in je takoj za osebnimi vozili (81,7 %) najpomembnejši način kopenskega potniškega prevoza. Sektor avtobusnega prevoza vztrajno raste zaradi liberalizacije mednarodnega trga avtobusnega prevoza pred več kot desetletjem in nedavne liberalizacije domačih trgov avtobusnega prevoza v več državah članicah (vključno z Nemčijo in Francijo).

Avtobusni prevoz ima veliko posebnih značilnosti, ki se nanašajo na prevoznike in potnike.

Za razliko od sektorjev letalskega in železniškega prometa avtobusni sektor sestavljajo večinoma mala in srednja podjetja, avtobusi pa si cestno infrastrukturo delijo z drugimi udeleženci. Te posebne značilnosti se upoštevajo v nekaterih določbah Uredbe.

Raziskave na nacionalni ravni, ki so bile opravljene v več državah članicah, kažejo, da so potniki, ki uporabljajo ta način prevoza, običajno ranljivi, saj imajo pogosto nizke prihodke (študenti ali starejši z nizkimi pokojninami sestavljajo zelo velik delež uporabnikov avtobusov) ali živijo na geografsko odročnih območjih, kjer je avtobusni prevoz edini razpoložljivi način javnega prevoza. Potniki pogosto nimajo vozniškega dovoljenja ali vozila, zato so storitve avtobusnega prevoza zanje bistvene, saj jim zagotavljajo prevoz na delo ali v šolo in jim omogočajo, da obiščejo sorodnike in prijatelje, se vključujejo v prostočasne dejavnosti in obiskujejo turistične kraje. Slab dostop do avtobusnega prevoza lahko resno ovira njihovo vključevanje v družbo.

2. Področje uporabe in vsebina Uredbe

EU je sprejela zakonodajo o pravicah potnikov za vse načine prevoza (letalski, železniški in vodni promet ter avtobusni prevoz), da bi javnosti zagotovila minimalno raven varstva med potovanji v Evropi ter s tem olajšala njeno mobilnost in vključevanje v družbo. Obstoj skupnega sklopa pravic potnikov, ki jih zakonodaja zagotavlja za navedene štiri načine prevoza (pri čemer določbe upoštevajo posebne značilnosti vsakega načina prevoza), prispeva tudi k vzpostavitvi enakih konkurenčnih pogojev za prevoznike znotraj posameznih načinov prevoza in med njimi.

Področje uporabe

Uredba se na splošno uporablja za „linijske prevoze“ (storitve, ki se opravljajo v določenih časovnih presledkih na določenih progah, pri čemer potniki vstopajo in izstopajo na vnaprej določenih postajah) za nedoločene kategorije potnikov, kadar je kraj vstopa ali izstopa potnikov na ozemlju države članice.

Vsebina

Potniki, ki potujejo s kakršnim koli linijskim prevozom, ne glede na predvideno dolžino prevoza, imajo naslednje temeljne pravice:

1) nediskriminatorni pogoji prevoza (predvsem nediskriminatorne tarife);

2) dostop do prevoza za invalide in osebe z zmanjšano mobilnostjo brez dodatnih stroškov (prevozniki lahko prevoz invalidnih potnikov zavrnejo le, če ga zasnova vozila ali avtobusnega postajališča ali infrastruktura postaje fizično onemogoča ali če bi s prevozom invalidov kršili zdravstvene in varnostne zahteve);