SL Uradni list Evropske unije C 13/161

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vplivu digitalizacije na storitveni sektor in zaposlovanje v okviru industrijskih sprememb

(raziskovalno mnenje)

(2016/C 013/24)

Poročevalec: Wolfgang GREIF Soporočevalec: Hannes LEO

Minister za delo, zaposlovanje ter socialno gospodarstvo in solidarnost Nicolas Schmit je v imenu prihodnjega luksemburškega predsedstva v dopisu 29. junija 2015 v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanje Evropske unije zaprosil Odbor, naj pripravi raziskovalno mnenje o naslednji temi:

Vpliv digitalizacije na storitveni sektor in zaposlovanje v okviru industrijskih sprememb

(raziskovalno mnenje).

Posvetovalna komisija za spremembe v industriji (CCMI), zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je raziskovalno mnenje sprejela 15. julija 2015.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je raziskovalno mnenje sprejel na 510. plenarnem zasedanju 16. in 17. septembra 2015 (seja z dne 16. septembra) s 139 glasovi za, enim glasom proti in osmimi vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Digitalizacija spreminja vse segmente družbe in gospodarstvo ter tako logično vpliva tudi na delo in zaposlovanje. Digitalna tehnologija ima potencial, da poveča bogastvo na raven brez primere, in lahko dvigne kakovost dela in zaposlovanja v Evropi. Vendar pa so te priložnosti povezane s tveganji, kar se kaže v vseh gospodarskih panogah, tudi v zasebnem storitvenem sektorju (1).

1.2 Po eni strani so inovativne storitve in poslovni modeli, ki jih omogoča digitalizacija, omogočili povečanje učinkovitosti v storitvenem sektorju na raven, ki si je prej ni bilo mogoče predstavljati, ter potrošnikom ponujajo večjo izbiro (2). Po drugi strani pa imajo znatne posledice za trg dela in organizacijo dela, kot so povečanje dohodkovnih neenakosti in zmanjšanje dostopa do sistemov socialne varnosti, kar bi se lahko za nekatere skupine delavcev izkazalo za negativno, če ne bo ustreznega ukrepanja.

1.3 Učinek digitalizacije storitev na zaposlovanje zato zahteva politično pozornost in upravljanje. S proaktivnim oblikovanjem politike na evropski in nacionalni ravni se lahko zagotovi in se mora zagotoviti, da se sprosti očiten potencial digitalizacije in da se hkrati izognemo njenim pastem. Evropska unija je s svojo Digitalno agendo za Evropo in pobudo o enotnem digitalnem trgu dejavni akter na področju digitalne politike. Vendar pa večina učinkov digitalizacije na zaposlovanje še vedno ni priznanih in so zato pomanjkljivo obravnavani v povezanih ukrepih politike.

1.4 Digitalizacija je zagotovo eden najbolj dinamičnih pojavov naše dobe, v kateri so priložnosti in tveganja tesno prepleteni. Prihodnji razvoj bo verjetno kompleksen, saj se bodo ob tradicionalnih podjetjih in panogah pojavljala zagonska in mala podjetja ter se izvajale fleksibilne dejavnosti. Trenutno se vpliva tega razvoja na zaposlovanje ne zavedamo v celoti in ga tudi ne moremo natančno predvideti. Zato se pojavlja vse večja zaskrbljenost glede zmanjševanja stopnje zaposlenosti, pri čemer pa hkrati na trgih dela v EU še vedno obstajajo neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih. Ključnega pomena v tej situaciji sta konstruktivno sodelovanje in večja ozaveščenost glavnih akterjev, tj. vlad in socialnih partnerjev. Zaradi zelo raznolikih socialno-ekonomskih struktur in različnih stopenj gospodarskega razvoja v EU bo morda treba izvesti posebne analize in uporabiti posebne pristope za obvladovanje vpliva digitalizacije na trge dela in zaposlovanje.

1.5 EESO opozarja na očitne izzive na področju zaposlovanja v storitvenem sektorju, ki jih povzroča digitalizacija in za njihovo politično upravljanje podaja naslednja priporočila:

1.5.1 Da bi delovno silo EU opremili s spretnostmi in znanji, ki so potrebni v digitalni dobi, je treba podpreti javne in zasebne naložbe v poklicno izobraževanje in preveriti, ali so potrebni evropski ukrepi za razširjanje dobrih izkušenj, ki jih imajo države članice s študijskim dopustom, po celotni EU.

1.5.2 V obsežnem dialogu bi bilo treba podrobneje preučiti, ali in v kakšnem obsegu bi bilo treba dodatno zavarovati zasebno življenje zaposlenih v času, ko je vsepovsod na voljo digitalna mobilna komunikacija, in kateri ukrepi so po potrebi smiselni na nacionalni in evropski ravni za omejitev vsesplošne razpoložljivosti oziroma dosegljivosti. Razmisliti bi bilo treba tudi o domišljenih ukrepih za krepitev položaja vse večjega števila samozaposlenih.

1.5.3 Potrebni so boljši statistični podatki in raziskave o storitvenem gospodarstvu (na svetovni in evropski ravni) za izdelavo podrobnih poročil o napovedih glede razvoja trgov dela, kot tudi o polarizaciji dela, zaposlovanja in dohodkov. V okviru programa Obzorje 2020 bi bilo zato treba zagotoviti ustrezno financiranje za raziskave o zaposlovanju v storitvenem gospodarstvu. Poleg tega so nujno potrebni podrobni in redno posodobljeni statistični podatki, ki prikazujejo širjenje in rast nestandardnih oblik zaposlovanja, vključno s podatki o praksah, kot je „crowdsourcing“ (črpanje virov iz množic).

1.5.4 Da bi preprečili povečanje dohodkovnih neenakosti, ki jih deloma povzroča digitalizacija, bi bilo treba podpirati kolektivna pogajanja na vseh ravneh, zlasti tudi v panogah in podjetjih, ki jih je prizadela digitalizacija. S tem se lahko zagotovi, da nove oblike digitalizirane organizacije dela izboljšujejo kakovost delovnega mesta, namesto da jo poslabšujejo.

1.5.5 Da bi zaščitili uveljavljene standarde zasebnosti pri delu, so potrebne trdne določbe v zvezi z varstvom podatkov o zaposlenih. V evropski zakonodaji o varstvu podatkov bi morali opredeliti visoke minimalne standarde in državam članicam ne bi smeli preprečiti sprejetja strožjih predpisov. Uredba EU o varstvu podatkov, ki je trenutno predmet pogajanj, bi zato morala vsebovati „uvodno klavzulo“, ki bi državam članicam dopuščala, da sprejmejo predpise, ki so strožji od minimalnih standardov EU.

1.5.6 EU in države članice bi morale v dialogu s socialnimi partnerji preučiti strategije za prilagoditev področja veljavnosti socialnih in delovnopravnih standardov, da bodo odražali pogoje digitaliziranega delovnega okolja.

1.5.7 Novi industrijski cikel 4.0 in digitalizacija vplivata na celotno družbo. Med socialnimi partnerji, državami članicami in EU je potreben konstruktiven dialog za proučitev posledic za trg dela ter možnih in potrebnih prilagoditev socialne in delovne zakonodaje. V zadnjem času so bile uvedene nekatere obetavne pobude vlad in socialnih partnerjev, na primer v Nemčiji, na Nizozemskem in Avstriji. V vsakem primeru se upoštevajo posebne značilnosti nacionalnega razvoja in možnosti. Uspešne prakse bi bilo treba razširjati.

1.5.8 EU, nacionalne vlade in socialni partnerji bi morali sprožiti razprave s ciljem opredelitve političnih ukrepov in zakonodaje, ki zagotavljajo primerne ravni obvezne socialne zaščite za celotno delovno silo, vključno z delavci v netipičnem delovnem razmerju.

1.5.9 Splošni gospodarski okvirni pogoji se med državami članicami zelo razlikujejo. Da bi kljub zmanjševanju povpraševanja po delovni sili okrepili zaposlovanje, je treba v dialogu z vsemi vpletenimi stranmi izpostaviti možne probleme in, glede na potrebe v posameznih državah članicah, razviti ustrezne strategije reševanja (npr. tudi na področju javnih naložb, inovacij, ki ustvarjajo delovna mesta, ter delitve delovnega mesta in skrajšanega delovnika).

1.5.10 Skrbno je treba preučiti reforme davčnih sistemov, da se zagotovijo podobne ravni obdavčenja vseh vrst prihodkov, ustvarjenih bodisi v konvencionalno organiziranih sektorjih ali v ekonomiji souporabe. Da bi tudi v prihodnje zagotovili vzdržnost socialnih sistemov in razbremenili dejavnik dela, bi lahko razmislili, da se za to uporabi del koristi, ki jih prinaša digitalizacija (digitisation dividend).

2. Uvod: Strukturne spremembe v storitvenem sektorju

2.1 V zadnjih letih je bil dosežen izjemen napredek v razvoju digitalnih tehnologij. Na ta razvoj vplivajo nove in izredno močne zmogljivosti digitalnih tehnologij, ki omogočajo avtomatizacijo vse večjega števila nalog in opravil (na primer samovozeče vozilo, internet stvari, Industrija 4.0). Poleg tega so digitalne tehnologije občutno zmanjšale stroške iskanja in transakcij ter tako omogočile razvoj popolnoma novih in izredno nadgradljivih poslovnih modelov v storitvenem sektorju (na primer spletni trgi in platforme ter tako imenovana ekonomija souporabe, Uber, Airbnb). To je spodbudilo „digitalizacijo“ poslovnih modelov in procesov v celi vrsti gospodarskih panog. Nekatere so že bile obravnavane v prejšnjih mnenjih EESO (3).

2.2 Digitalizacija vključuje pomembne procese sprememb in prestrukturiranje v skoraj vseh storitvenih dejavnostih (4), za katere se je še do nedavnega menilo, da so odporne na tehnološko racionalizacijo. Za storitve se je dolgo štelo, da podpirajo druge gospodarske panoge (npr. kmetijstvo, rudarstvo, predelovalno industrijo in gradbeništvo), gospodinjstva in potrošnike ter da so večinoma pasivni uporabnik novih tehnologij. Vendar sta prihod interneta in liberalizacija telekomunikacijskih storitev močno spremenila vlogo storitev.

2.3 Ti procesi so v zadnjih desetletjih počasi vplivali na zaposlovanje v zadevnih panogah, zdaj pa se je njihov učinek okrepil. Vidni so že nekateri učinki digitalizacije na zaposlovanje v storitvenem sektorju, kot so: — od delovne sile v storitvenem sektorju se zahtevajo nova znanja in spretnosti, — vlaganja v zmanjševanje delovne sile zaradi vse cenejše tehnologije, ki lahko vse pogosteje prevzame naloge, ki so bile prej rezervirane za človeško delo. Na makro ravni je to v tradicionalnih panogah povzročilo zmanjšanje povpraševanja po delovni sili in manjši delež BDP za delovno silo (5), — povpraševanja po srednje do visoko kvalificirani delovni sili se zmanjšuje in naj bi v bližnji prihodnosti še bolj upadlo. Po različnih ocenah je približno 50 % današnjih delovnih mest v nevarnosti, da jih bo v naslednjih dvajsetih letih nadomestila digitalna tehnologija (6). Vendar izkušnje kažejo, da je treba tovrstne napovedi obravnavati previdno.

2.4 Digitalizacija trenutno obeta dvig ravni produktivnosti brez primere, kar naj bi po eni strani prineslo koristi (t. i. digitisation dividend), po drugi pa bistveno zmanjšalo povpraševanje po delovni sili, zlasti srednje kvalificiranih delavcev, kar pa je druga plat medalje. Slednje je povezano z rastočo brezposelnostjo, krčenjem srednjega razreda in nadaljnjim povečanjem dohodkovne neenakosti (7).

2.5 Trenutno v digitalnem gospodarstvu prevladujejo podjetja iz ZDA, medtem ko je Evropa večinoma izrinjena iz razvoja digitalnih tehnologij. Prav tako se zdi, da je Evropa slabo pripravljena na korenite spremembe, ki jih povzroča digitalizacija in so prizadele naše gospodarstvo in družbo (tj. že omenjena ogromna povečanja produktivnosti in nevarnost ustvarjanja neravnovesij, ki lahko vodijo v močno povečanje brezposelnosti za določene kategorije delavcev in nadaljnjo polarizacijo družbe), kar vzbuja zaskrbljenost.

2.6 Čeprav je nemogoče napovedati rezultat tehnoloških sprememb, ki se dogajajo v tako velikem obsegu, je očitno treba pozvati EU, naj prevzame dejavno vlogo pri oblikovanju teh procesov in obvladovanju njihovih učinkov na zaposlovanje in družbo, zlasti ker je taka dejavna vloga trenutno zelo daleč od realnosti (8). Namen tega mnenja je odpraviti to pomanjkljivost z obravnavo vpliva digitalizacije na zaposlovanje v storitvenem sektorju in objavo ustreznih političnih priporočil.

3. Spreminjanje potreb po znanjih in spretnostih

3.1 Logična posledica digitalizacije je uvajanje digitalnih tehnologij na vse večje število delovnih mest v storitvenem sektorju. Tako je na primer skoraj 60 % zaposlenih v bančnem sektorju poročalo o uvedbi novih tehnologij na svojih delovnih mestih v zadnjih treh letih (9). Da bi bili zaposleni usposobljeni za uporabo takih tehnologij, potrebujejo posebna, tako imenovana „e-znanja“. To pomeni, da je treba ustrezno posodabljati učne načrte poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter izvajati povezane ukrepe usposabljanja.

3.2 Uradni podatki Komisije kažejo na pomembna ozka grla na področju pridobivanja znanj in spretnosti, saj naj bi bilo po ocenah 47 % delovne sile v EU brez zadostnih e-znanj, pri čemer med državami obstajajo izrazite razlike (10). Poleg neizkoriščenih priložnosti za ustvarjanje delovnih mest lahko ta neusklajenost med povpraševanjem in ponudbo znanj in spretnosti ovira razvoj digitalnega gospodarstva in škodi konkurenčnosti EU, če ne bo odpravljena.

3.3 Za obravnavo te neusklajenosti v učnih načrtih je potrebno zanesljivo poznavanje potreb in vrzeli na področju znanj in spretnosti. EU je že dejavna na tem področju, zlasti v okviru agencij, kot je Evropski center za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop). Prepuščanje vodilne vloge socialnim partnerjem pri takem „obveščanju o znanjih in spretnostih“ v obliki svetov za sektorska znanja in spretnosti se je že pokazalo kot uspešna praksa. Ob upoštevanju tega je obžalovanja vredno, da Komisija razmišlja o zmanjšanju njihove vloge z zamenjavo svetov socialnih partnerjev za znanja in spretnosti z zavezništvi različnih deležnikov za znanja in spretnosti. Ker pa problem z neusklajenostjo med povpraševanjem in ponudbo znanj in spretnosti kljub podatkom, ki so na voljo o znanjih in spretnostih, ostaja, se zdi, da je glavni problem v tem, da ni strateškega izvajanja in naložb.

3.4 Spodbujanje javnih in zasebnih naložb v poklicno izobraževanje in usposabljanje je ključnega pomena. V nekaterih državah članicah obstajajo minimalne pravice do plačanega študijskega dopusta. Treba bi bilo preučiti, ali je to za delavce in delodajalce smiseln instrument za prilagajanje potreb po znanju in spretnostih ter ali so potrebni evropski ukrepi razširjanje teh izkušenj v EU.

4. Polarizacija organizacije dela in dohodka

4.1 Spreminjajoče se zahteve glede znanj in spretnosti so prepletene s preoblikovanjem organizacije dela, tj. nalog, ki jih izvajajo zaposleni, in kako jih ti izvajajo. Na tem področju digitalizacija trenutno vodi v postopno polarizacijo zaposlovanja v sektorju storitev v smislu delovne samostojnosti in plač, kar pomeni, da so delovna mesta v sektorju storitev vse pogosteje umeščena bodisi na najvišji ali najnižji konec plačne lestvice ali lestvice delovne samostojnosti, vse manj pa je delovnih mest med tema skrajnima poloma. Hkrati je mogoče zaznati tudi nov razvoj, ki je posledica spontane prilagoditve trga dela.

4.2 Digitalizirani storitveni sektor ustvarja povpraševanje po delovni sili, ki izvaja naloge z visoko intenzivnostjo znanja, zlasti v strokovnih in tehničnih storitvenih poklicih, ki na primer upravljajo omrežja IT. Naloge, ki jih izvajajo taki strokovnjaki, se običajno lahko izvajajo na daljavo kadar koli z uporabo mobilnih digitalnih naprav.

4.3 Tako prilagodljiva organizacija dela zaposlenim običajno omogoča visoko raven delovne samostojnosti in lahko izboljša kakovost delovnega mesta ter poveča in olajša usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Vendar take prilagodljive oblike dela ustvarjajo tudi tveganja, če so zaposleni obvezani ali se čutijo obvezane, da so ves čas na voljo za delo. Tako „delo brez omejitev“ lahko povzroči stres in izgorevanje.

4.4 V obsežnem dialogu bi bilo treba podrobneje preučiti, ali in v kakšnem obsegu bi bilo treba dodatno zavarovati zasebno življenje zaposlenih v času, ko je vsepovsod na voljo digitalna mobilna komunikacija, in kateri ukrepi so po potrebi smiselni na nacionalni in evropski ravni za omejitev vsesplošne razpoložljivosti oziroma dosegljivosti. Razmisliti je treba tudi o domišljenih ukrepih za okrepitev položaja vse večjega števila samozaposlenih delavcev v zvezi s tem.

4.5 V drugih sektorjih se z digitalizacijo storitev zmanjšuje delovna samostojnost. To se dogaja na primer v logističnih centrih za elektronsko trgovanje, kjer se ustvarjajo zelo rutinska delovna mesta. V takih oblikah organizacije dela zaposleni običajno prek digitalnih naprav prejmejo podrobna navodila, kateri artikel pakirati v katero škatlo.

4.6 Take rutinske oblike dela zaradi standardizirane in relativno enostavne narave ustvarjajo dostopna delovna mesta za nizko kvalificirane delavce in delavce, ki vstopajo na trg dela. Vendar je kakovost takega dela pogosto opisana kot nizka, ker zaposleni menijo, da njihova znanja in sposobnosti niso v celoti izkoriščena.

4.7 Digitalizacija je zagotovo eden najbolj dinamičnih pojavov naše dobe, v kateri so priložnosti in tveganja tesno prepleteni. Prihodnji razvoj bo verjetno kompleksen, saj se bodo ob tradicionalnih podjetjih in panogah pojavljala zagonska in mala podjetja ter se izvajale fleksibilne dejavnosti. Trenutno se vpliva tega razvoja na zaposlovanje ne zavedamo v celoti in ga tudi ne moremo natančno predvideti. Zato se pojavlja vse večja zaskrbljenost glede zmanjševanja stopnje zaposlenosti, pri čemer pa hkrati na trgih dela v EU še vedno obstajajo neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih. Ključnega pomena v tej situaciji sta konstruktivno sodelovanje in večja ozaveščenost glavnih akterjev, tj. vlad in socialnih partnerjev. Zaradi zelo raznolikih socialno-ekonomskih struktur in različnih stopenj gospodarskega razvoja v EU bo morda treba izvesti posebne analize in uporabiti posebne pristope za obvladovanje vpliva digitalizacije na trge dela in zaposlovanje.

4.8 Potrebni so boljši statistični podatki in raziskave o storitvenem gospodarstvu (na svetovni in evropski ravni), da bi pripravili podrobna poročila o napovedih glede razvoja trgov dela, polarizaciji dela in zaposlovanja. V ta namen bi bilo treba v okviru programa Obzorje 2020 zagotoviti ustrezno financiranje za raziskave o zaposlovanju in organizaciji dela v storitvenem sektorju. Ugotovitve raziskav je treba vnesti v aktivne politike zaposlovanja, ki bi zagotovile, da se izkoristijo priložnosti za visokokakovostna digitalna delovna mesta in preprečujejo tveganja. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti tudi, da o uvedbi novih oblik organizacije dela potekajo pogajanja s socialnimi partnerji, da se zagotovi, da nove oblike digitalizirane organizacije dela izboljšujejo kakovost delovnih mest, namesto da jo poslabšujejo.

4.9 Take težnje k polarizaciji organizacije dela vodijo tudi v polarizacijo dohodka, na kar je opozoril tudi Evropski parlament (11). V nekaterih primerih k temu pripomore odsotnost kolektivnih pogodb ali izogibanje njihovemu izvajanju. Tak primer so ponudniki digitalnih storitev, ki oporekajo veljavnosti obstoječih kolektivnih pogodb za svoje zaposlene zaradi zatrjevane posebne narave poslovnih modelov. Nekatera podjetja, ki se ukvarjajo z elektronskim trgovanjem, trdijo, da njihova delovna sila niso delavci v maloprodaji in tako niso upravičeni do plač za maloprodajni sektor, določenih v kolektivni pogodbi.

4.10 Da bi preprečili povečanje dohodkovnih neenakosti, ki jih deloma povzroča digitalizacija, bi bilo treba podpirati kolektivna pogajanja na vseh ravneh, zlasti tudi v panogah in podjetjih, ki jih je prizadela digitalizacija.

4.11 Delavci v digitaliziranih oblikah organizacije dela proizvajajo velike količine osebnih podatkov, ki vsebujejo informacije o tem, kje, kaj, kdaj in s kom delajo zaposleni. Te oblike organizacije dela ustvarjajo priložnosti za visoko učinkovito delo ob brezhibnem pretoku informacij, hkrati pa omogočajo tudi vsiljive prakse nadzora nad zaposlenimi, kar ogroža uveljavljene standarde zasebnosti pri delu.

4.12 Da bi te standarde zaščitili, so potrebne trdne določbe v zvezi z varstvom osebnih podatkov o zaposlenih. V evropski zakonodaji o varstvu podatkov bi morali opredeliti visoke minimalne standarde, državam članicam pa ne bi smeli preprečiti sprejetja strožjih predpisov. Uredba EU o varstvu podatkov, ki je trenutno predmet pogajanj, bi zato morala vsebovati „uvodno klavzulo“, ki bi državam članicam dopuščala, da sprejmejo predpise, ki so strožji od minimalnih standardov EU.

5. Spremembe na področju zaposlovanja in institucij trga dela

5.1 Ker se lahko informacije izmenjujejo prek velikih razdalj in med širokim občinstvom ob zelo nizkih stroških, digitalne tehnologije omogočajo izjemno razdrobljene poslovne modele. To zmanjšuje potrebo po trdnih, funkcionalno in geografsko povezanih strukturah podjetij z jasno opredeljenim osebjem, hierarhijo in poslovnimi prostori.

5.2 Taki procesi povečujejo možnost podjetij, da se opirajo na delovno silo, ki dela na podlagi prilagodljivih pogodb, na primer kot samozaposleni delavci. Zlasti v storitvenih dejavnostih, kot so IKT, sredstva javnega obveščanja ter upravne in podporne storitve, se je v zadnjem času znatno povečala samozaposlenost (12). Pričakuje se, da bodo prakse, kot so „crowdsourcing“, tj. spletne platforme, ki podjetjem omogočajo objavo razpisov za oddajo del, za katera se potegujejo delavci v svobodnem poklicu, povzročile nadaljnje povečanje samozaposlenosti. Poleg tega je tekmovanje za delovne priložnosti na takih platformah globalno, kar pomeni konkurenčno prednost za ponudnike iz lokacij, za katere so značilni nizki življenjski stroški, nizke stopnje davka na dohodek in nizke stopnje prispevkov za socialno varnost.

5.3 Nekaterim delavcem ustreza prožnost, ki jo ponujajo taki pogoji zaposlitve. Vendar zaradi močnega naraščanja nestandardnih oblik zaposlovanja uveljavljene institucije trga dela (kot so zakonodaja o varnosti zaposlitve, sistemi zdravja in varnosti pri delu, kolektivna pogajanja ter strukture socialnega dialoga) lahko postanejo delno neučinkovite. Poleg tega so zaradi povečane čezmejne konkurence med iskalci del, na primer na portalih „crowdsourcing“, take institucije trga dela pod konkurenčnim pritiskom. Naloga nacionalnih socialnih partnerjev in vlad je, da s pomočjo konstruktivnega dialoga pripravijo ustrezne rešitve, ki bodo glede na digitalne spremembe tudi v prihodnosti za vse oblike zaposlovanja zagotovile pravičen in vključujoč trg dela.

5.4 V zvezi s tem se je kot še posebej kočljivo pokazalo zaposlovanje v ekonomiji souporabe. V številnih primerih ni jasno, kakšna sta delovno razmerje in pravni status vpletenih strani. Pogosto ni jasno, ali je voznik zasebnega vozila, ki ga je mogoče najeti prek spletne platforme, samozaposlen ali v odvisnem delovnem razmerju in, v drugem primeru, s kom je v delovnem razmerju – potnikom ali operaterjem spletne platforme. Določitev ustrezne zakonodaje na področju zaposlovanja in odgovornosti ter tudi kolektivnih pogodb je zato postala pravni izziv. Če ne velja nobena od uveljavljenih kategorij prava in kolektivnih pogodb, bi to pomenilo, da so pri delovanju ekonomije souporabe dejansko prisotne pravne nejasnosti. To lahko privede do konkurenčnih pritiskov na zaposlovanje in podjetja, ki delujejo v okviru uveljavljenih kategorij prava in kolektivnih pogodb.

5.5 Trenutno manjkajo zanesljive in aktualne informacije, da bi lahko presodili, kateri ukrepi politik zaposlovanja so smotrni za ekonomijo souporabe. Zato so nujno potrebni podrobni in redno posodobljeni statistični podatki o nestandardnih in novih oblikah zaposlovanja.

5.6 EU in države članice bi morale razmisliti, kako je mogoče prilagoditi strategije za razširitev področja uporabe socialnih in delovnopravnih standardov, da bi odražale razmere na digitalnem področju dela. Tovrstne pobude bi morale imeti obliko strukturiranega dialoga s socialnimi partnerji, da se poiščejo rešitve, ki temeljijo na dokazih in upoštevajo tudi interese uporabnikov storitev. Obetavne pobude se že pojavljajo v Nemčiji, na Nizozemskem in v Avstriji.

5.7 Ker ti procesi pomenijo izziv tudi za uveljavljene prakse socialnega dialoga in kolektivnega pogajanja, je potreben konstruktiven dialog med socialnimi partnerji za proučitev možnih in potrebnih prilagoditev. Evropska unija lahko bistveno prispeva k spodbujanju takega dialoga z zagotavljanjem finančnih sredstev za zadevne projekte socialnih partnerjev in spodbujanjem povezanih raziskovalnih projektov v okviru programa Obzorje 2020.

5.8 Zaradi digitalizacije postajajo poslovni modeli v storitvenih sektorjih mnogo manj delovno intenzivni. Tako je na primer v bančništvu, kjer so poslovni procesi postali delno avtomatizirani in se prenesli na področje digitalizacije. Zato prihaja do presežka dela delovne sile. Frey in Osborne (Univerza v Oxfordu) predvidevata, da bo taka avtomatizacija zlasti prizadela delovna mesta in poklice v srednjem plačilnem razredu, vključno z nekaterimi svobodnimi poklici (13). Digitalizacija bo močno vplivala na zaposlovanje tudi v javni upravi in ustanovah ter službah, ki izvajajo storitve splošnega pomena, kar je bilo doslej premalo upoštevano. EESO bo o tej temi pripravil ločeno mnenje na lastno pobudo.

5.9 Možganski trust Bruegel ocenjuje, da državam članicam EU grozi, da bodo v naslednjih dvajsetih letih zaradi avtomatizacije, ki jo povzroča digitalizacija, izgubile med 40 in 60 % delovnih mest (14). Poleg tega se zdi, da se za razliko od prejšnjih faz industrijskega razvoja v digitalni dobi splošna povečanja produktivnosti v gospodarstvu ne preslikavajo več neposredno v rast zaposlovanja (15). Zato je vprašljivo, ali popolnoma digitalizirano gospodarstvo zagotavlja dovolj povpraševanja po delovni sili, da nadomesti ocenjene izgube delovnih mest zaradi avtomatizacije storitev. Po drugi strani v vsej Evropi še vedno obstaja razkorak med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih, napovedi o tem pa je težko dajati.

5.10 Spremljati je treba spremembe v povpraševanju po delovni sili v digitaliziranem storitvenem gospodarstvu, merjene v opravljenih delovnih urah. Da bi kljub zmanjševanju povpraševanja po delovni sili okrepili zaposlovanje in hkrati ne ogrozili socialne kohezije, je nujno potreben skupni dialog vseh zainteresiranih strani, da bi opozorili na možne probleme in glede na potrebe v posameznih državah članicah razvijali strategije reševanja (npr. na področju javnih naložb, inovacij, ki ustvarjajo delovna mesta, in odpiranja delovnih mest, delitve dela in skrajševanja delovnega časa).

6. Učinek na sisteme socialne varnosti in davčne ureditve

6.1 Močna rast nestandardnih oblik zaposlovanja, ki jih prinaša digitalizacija, pomeni, da vse večji delež delovne sile ne prispeva v uveljavljene sisteme socialne varnosti in jih ne koristi, npr. zavarovanje za primer brezposelnosti ter zdravstveno in pokojninsko zavarovanje. V nekaterih državah članicah o tej temi že tečejo razprave med socialnimi partnerji in vlado. Skupaj z zmanjševanjem splošnih stopenj zaposlenosti take spremembe lahko povzročijo zmanjševanje prihodkov za uveljavljene davčne ureditve in sisteme socialne varnosti ter s tem tudi njihove splošne učinkovitosti. Ti so namreč odvisni od prihodkov, ki so v glavnem ustvarjeni z davki in dajatvami na plače, pa tudi sistemi sofinanciranja s strani delodajalcev in zaposlenih, ter s tem od visoke stopnje standardnih zaposlitev.

6.2 Taka izguba učinkovitosti bi resno ogrozila strukturo evropskega socialnega modela, ki temelji na močni javni udeležbi pri financiranju in zagotavljanju storitev splošnega pomena ter učinkovitih sistemih socialne varnosti. Uspešno obvladovanje procesa digitalizacije je v veliki meri odvisno od učinkovitega zagotavljanja storitev splošnega pomena, kot so sodobni sistemi izobraževanja in širokopasovna infrastruktura.

6.3 EU, nacionalne vlade in socialni partnerji bi morali sprožiti razprave s ciljem opredelitve političnih ukrepov in zakonodaje, ki zagotavljajo ustrezne ravni obvezne socialne zaščite za celotno delovno silo, vključno s samozaposlenimi ter delavci, ki delajo prek „crowdsourcinga“ in v ekonomiji souporabe. Treba je upoštevati, da se znotraj teh skupin lahko pojavljajo različna mnenja.

6.4 Potrebno je tudi skrbno preveriti reforme davčnih sistemov, da se zagotovijo podobne ravni obdavčenja vseh vrst prihodkov, ustvarjenih bodisi v konvencionalno organiziranih sektorjih ali v ekonomiji souporabe. EU bi morala spodbujati in usklajevati tovrstne reforme na ravni držav članic.

6.5 Da bi tudi v prihodnje zagotovili vzdržnost socialnih sistemov in razbremenili dejavnik dela, bi lahko razmislili o tem, da bi v ta namen uporabili del koristi, ki jih prinaša digitalizacija (digitisation dividend).

V Bruslju, 16. septembra 2015 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) Mnenje zajema zasebne storitvene sektorje, kot so opredeljeni v standardnih statističnih klasifikacijah (npr. NACE Rev. 2 F–N; Q–T).

(2) Npr. Finsko ministrstvo za zaposlovanje (2015): Service Economy Revolution and Digitalisation (Revolucija storitvenega gospodarstva in digitalizacija): http://www.tem.fi/files/43374/TEMjul_41_2015_web_22062015.pdf

(3) Med drugim: Vpliv poslovnih storitev v industriji (poročevalca: g. van Iersel in g. Leo), ki vsebuje opis posebnih značilnosti četrte industrijske revolucije (UL C 12, 15.1.2015, str. 23).

(4) Opredelitev storitvenih dejavnosti, ki se običajno uporablja v statističnih klasifikacijah.

(5) Glej na primer Brynjolffson in McAfee (2014): The Second Machine Age (Druga doba strojev), New York, W.W. Norton & Company, poglavje 11.

(6) Npr. Bowles, J., The computerisation of European jobs – who will win and who will lose from the impact of new technology onto old areas of employment? (Informatizacija evropskih delovnih mest – kdo bo pridobil in kdo izgubil zaradi učinka novih tehnologij na tradicionalna področja zaposlovanja?), 2014; Frey, C. M., Osborne, M., The future of employment: How susceptible are jobs to computerisation? (Prihodnost zaposlovanja: kako dovzetna so delovna mesta za informatizacijo), 2013; Pajarinen, M., Rouvinen, P., Ekeland, A., Computerization Threatens One-Third of Finnish and Norwegian Employment (Informatizacija ogroža tretjino finskih in norveških delovnih mest), ETLA, 2015.

(7) Glej opombo 10.

(8) Ustrezna priporočila v različnih mnenjih EESO (med drugim UL C 311, 12.9.2014, str. 15, UL C 12, 15.1.2015, str. 23, UL C 332, 8.10.2015, str. 36, UL C 271, 19.9.2013, str. 116, in UL C 67, 6.3.2014, str. 96).

(9) Eurofound (2014): Delovne razmere in kakovost delovnih mest: primerjava sektorjev v Evropi.

(10) http://ec.europa.eu/priorities/digital-single-market/docs/dsm-factsheet_en.pdf

(11) Evropski parlament (2015): Wage and Income Inequality in the European Union (Plačna in dohodkovna neenakost v Evropski uniji).

(12) UNI Europa (2015): Towards a Fair Future for European Services (Pravični prihodnosti za evropske storitve naproti), na voljo na spletnem naslovu: http://uniglobalunion.org/sites/default/files/public_shared/files/towards_a_fair_future_for_european_services.pdf

(13) Frey in Osborne (2013), glej opombo 6.

(14) Bruegel (2014): The computerisation of European jobs (Informatizacija evropskih delovnih mest).

(15) Bowles (2014), glej opombo 6.