SL Uradni list Evropske unije C 175/37

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o potrebi po usklajenem delovanju na ravni EU za krepitev civilne družbe na podeželskih območjih s posebnim poudarkom na novih državah članicah

(2009/C 175/07)

vropski ekonomsko-socialni odbor je 17. januarja 2008 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Civilna družba na podeželskih območjih: potreba po usklajenem delovanju na ravni EU za krepitev civilne družbe na podeželskih območjih s posebnim poudarkom na novih državah članicah.

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 30. oktobra 2008. Poročevalec je bil g. KAMIENIECKI.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 449. plenarnem zasedanju 3. in 4. decembra 2008 (seja z dne 4. decembra) s 107 glasovi za, 6 glasovi proti in 11 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Podeželska politika se je zelo dolgo osredotočala le na vprašanja, neposredno povezana s kmetijsko proizvodnjo. Šele v zadnjih dvajsetih letih se je uveljavilo prepričanje, da so podeželska območja preveč različna, da bi lahko uporabljala enotne politične instrumente, oblikovane na evropski ali nacionalni ravni, ter da razvojnih ciljev in ciljev zagotavljanja enakih možnosti ni mogoče učinkovito doseči brez zavezanosti in vključevanja podeželskega prebivalstva.

1.2 Tekoča razprava o skupni kmetijski politiki in podeželski politiki je ključna za prihodnost evropskih vasi. V tej razpravi je poleg strokovnjakom in politikom besedo treba dati tudi podeželskim skupnostim.

1.3 Lep primer v zvezi s tem je pobuda Leader, saj nove države članice menijo, da je priložnost za spodbujanje ukrepov in učinkovitejšo uporabo sredstev za razvoj na podeželskih območjih. Pomembno je, da se z nacionalnimi sredstvi in sredstvi EU zagotovi podpora za različne vrste pobud, ki pomagajo krepiti civilno družbo na podeželskih območjih.

1.4 Na razvoj civilne družbe na podeželskih območjih v državah članicah EU vplivajo gospodarske spremembe (rastoča konkurenca na trgih), družbene spremembe (izseljevanje s podeželja) in okoljske spremembe (podnebne spremembe); v zadnjih nekaj desetletjih so bile te spremembe še posebej globoke. Ti procesi potekajo vzporedno z daljnosežnimi zgodovinskimi spremembami, ki narekujejo gospodarski razvoj. Zlasti korenite spremembe doživljajo podeželska območja v novih državah članicah.

1.5 En način razvoja civilne družbe je prilagoditev razvojnih instrumentov sposobnostim in potrebam konkretnih podeželskih območij, ki zahteva širšo uporabo „ozemeljskega“ pristopa od spodaj navzgor. Pri tem ima ključno vlogo tudi izobraževanje.

1.6 V vzhodno- in srednjeevropskih državah so nevladne organizacije začele nastajati že v poznih osemdesetih letih 20. stoletja. V primerjavi z nevladnimi organizacijami v EU-15 se nevladne organizacije v zgoraj navedenih državah še vedno srečujejo z večjimi ovirami zaradi razlik v gospodarskem razvoju, omejenega dostopa do novih tehnologij in različnih virov financiranja, vključno z zasebnimi, ter zaradi negativnih vplivov zakonskih pogojev in odnosa javnih organov.

1.7 Večjo pozornost je treba nameniti zagotavljanju dostopa do finančnih sredstev za podeželske organizacije. Financiranje mora biti tudi stabilno in prožno, hkrati pa omogočati kritje dejanskih stroškov poslovanja organizacij (institucionalna sredstva).

1.8 Potrebne so posebne institucionalne rešitve, ki bodo okrepile potencial podeželskih organizacij, zlasti v državah, ki se pripravljajo za članstvo v EU. Vzpostaviti je treba tudi različne vrste instrumentov, ki bodo podeželskim skupnostim olajšale dostop do informacij.

1.9 Podeželsko prebivalstvo, ki običajno ni dobro izobraženo in ima omejen dostop do informacij, težko obvladuje to hitro spreminjajočo se resničnost.

1.10 V EU kot celoti se razvoj civilne družbe na podeželskih območjih sooča z naslednjimi izzivi:

— ovire pri dostopanju do znanja in informacij;

— pomanjkanje podjetniških sposobnosti;

— demografske težave in neenakost med spoloma (1);

— slabša socialna infrastruktura kot v mestih.

1.11 Na ravni nacionalne politike je potrebno boljše usklajevanje odločitev o podeželskih območjih, sprejetih v okviru zdravstvenega varstva, izobraževanja, socialne pomoči, kmetijske politike ali podeželske politike v ožjem smislu. Potrebni so tudi ukrepi za okrepitev vezi med podeželskimi in mestnimi območji.

1.12 Še vedno ni dovolj instrumentov, ki bi podeželskemu prebivalstvu omogočili iskanje nadomestnih virov dohodka. Ena od nalog države je, da ustvari pogoje za dialog med institucijami in družbo.

1.13 Lokalne oblasti imajo ključno vlogo pri tem. Morale bi delovati kot katalizator razvoja podeželskih skupnosti in spodbujati skupne dejavnosti, ki jih izvajajo.

1.14 V novih državah članicah je zlasti resen problem pomanjkanja zaupanja med predstavniki civilne družbe in lokalnimi oblastmi. Organizacije civilne družbe gledajo na lokalne oblasti kot na subjekt, ki ovira pobude skupnosti, lokalni svetniki pa v voditeljih lokalnih skupnosti vidijo potencialne tekmece.

1.15 Premisliti je treba o možni uvedbi razvrščanja podeželskih območij v širšem obsegu, kot načinu proučevanja učinkov konkretnih zakonskih ali političnih rešitev (na primer v zvezi z izobraževalnimi sistemi ali javnim naročanjem) na podeželska območja.

2. Ozadje

2.1 Spremembe, ki jih izkušajo podeželska območja EU, nujno terjajo analizo vprašanj, kot so gibanje razvoja podeželskih skupnosti, v kolikšnem obsegu bodo lahko te v prihodnosti sprejemale lastne odločitve, in v kolikšni meri politike, zakonodaja in vladne institucije podpirajo povezave med ljudmi in sprotnimi potrebami po sodelovanju.

2.2 Glede na dejstvo, da ima civilna družba veliko vlog, je mogoče trditi, da lajša življenje in zapolnjuje vrzel med posamezniki in družinami ter državo.

2.3 Evropsko povezovanje vpliva na dinamiko sprememb na podeželskih območjih, tako da je opazovanje tega procesa z vidika postavljanja temeljev civilne družbe ključna naloga EESO.

2.4 Na razvoj civilne družbe na podeželskih območjih v državah članicah EU vplivajo gospodarske spremembe (rastoča konkurenca na trgih), družbene spremembe (izseljevanje s podeželja) in okoljske spremembe (podnebne spremembe); v zadnjih nekaj desetletjih so bile te spremembe še posebej globoke. Ti procesi potekajo vzporedno z daljnosežnimi zgodovinskimi spremembami, ki vplivajo na gospodarski razvoj.

2.5 Podeželska območja v novih državah članicah doživljajo zlasti korenite spremembe. Te spremembe vplivajo na vsa življenjska področja hkrati – ne le na gospodarstvo (vključno z bančnim sektorjem), ampak tudi na socialno področje (reforma zdravstvenega varstva in sistema socialne zaščite) in pravno področje (spremenljiva vloga lokalnih organov, zakonodaja o nevladnih organizacijah, finančni in davčni predpisi itd.).

2.6 Zapuščina preteklega obdobja so nekdanji delavci v večjih kmetijskih proizvodnih obratih, v katerih so se tradicionalne značilnosti podeželske skupnosti popačile.

2.7 Podeželsko prebivalstvo, ki običajno ni dobro izobraženo in ima omejen dostop do informacij, težko obvladuje to hitro spreminjajočo se resničnost.

2.8 V EU-15 so nekatere teh sprememb potekale skozi daljše obdobje in so že zaključene. Kljub temu te države niso mogle preprečiti negativnih vplivov teh sprememb, ki so bili med drugim povezani s koncentracijo kmetijske proizvodnje.

2.9 Poleg tega države EU-15 cenijo vrednost podeželskih območij veliko bolj kot nove države članice. V novih državah članicah se javno mnenje in mediji na splošno osredotočajo na kmetijska vprašanja.

Prve uradne nevladne organizacije, ki so se zavzemale za podporo razvoja podeželja v vzhodno- in srednjeevropskih državah, so bile ustanovljene že konec osemdesetih let 20. stoletja. V primerjavi z nevladnimi organizacijami v EU-15 se nevladne organizacije v zgoraj navedenih državah še vedno srečujejo z večjimi ovirami, vključno z razlikami v gospodarskem razvoju, omejenim dostopom do novih tehnologij in različnimi viri financiranja, vključno z zasebnimi, ter z negativnimi vplivi zakonskih pogojev in odnosa javnih organov, ki nimajo dovolj izkušenj in ne verjamejo v sodelovanje s socialnim sektorjem.

2.10.1 Uradni podatki o razmerju med številom nevladnih organizacij in številom prebivalstva kažejo na nizko raven vključevanja skupnosti na podeželskih območjih. Vendar če upoštevamo tudi neformalne skupine, sosedska omrežja in raven vključevanja podeželskega prebivalstva v vprašanja, ki zadevajo območja, na katerih živijo, ali poznavanje pobud, ki so jih izvedli lokalni organi, postane jasno, da je tovrstni socialni kapital večji na podeželskih območjih kot v velikih mestih.

2.11 Od začetka tega stoletja se je razvoj podeželskih organizacij v srednje- in vzhodnoevropskih državah začel bistveno stopnjevati. Poleg tega so začele medsebojno sodelovati ter graditi strukture na regionalni in nacionalni ravni. V nekaterih državah so bile te zasnovane na skandinavskem modelu, na podlagi katerega na vsakem podeželskem območju delujejo lokalna združenja. V drugih državah so podeželske nevladne organizacije oblikovale nacionalne pobude in „forume“, ki podpirajo sodelovanje in izmenjavo izkušenj ter zastopajo podeželske skupnosti pri organih. Tovrstne organizacije v novih državah članicah, ki jih podpirajo skandinavske organizacije, so oblikovale pobudo Prepare, tj. partnerstvo za podeželsko Evropo, ki jim pomaga pri vzajemnem podpiranju in izboljšanju načina delovanja.

3. Evropska unija in civilna družba na podeželskih območjih

3.1 Podeželska politika se je zelo dolgo osredotočala le na vprašanja, neposredno povezana s kmetijsko proizvodnjo, in je bila enotna v celotni EU. Vprašanja, na primer v zvezi z vlaganjem v infrastrukturo na podeželskih območjih, pa so bila na splošno vključena v področje uporabe nacionalne politike. Šele v 80. letih 20. stoletja se je uveljavilo prepričanje, da so podeželska območja preveč različna, da bi lahko uporabljala enotne instrumente, oblikovane na evropski ali nacionalni ravni, ter da razvojnih ciljev in ciljev zagotavljanja enakih možnosti ni mogoče učinkovito doseči brez zavezanosti in vključevanja podeželskega prebivalstva.

3.2 Nedavno razviti programi za razvoj podeželja vključujejo instrumente in rešitve, ki v določenem obsegu izpolnjujejo potrebe civilne družbe na podeželskem območju. Eden takih instrumentov je program Leader, ki je bistven za nevladne organizacije in lokalne akcijske skupine (v novem programskem obdobju se bo pristop Leader uporabljal za 40 % podeželskih območij v EU).

3.3 Nevladne organizacije lahko izkoristijo tudi druge ukrepe v okviru programov za razvoj podeželja, ki zajemajo storitve na podeželju; pri tem je pomembno, da se za vsako državo razvijejo rešitve, ki organizacijam omogočajo izvajanje storitev ter ustvarjajo javno-socialna ali javno-zasebna partnerstva, ki so odprta za nevladne organizacije. Podpiranje nevladnih organizacij je predvideno tudi v okviru nacionalnih podeželskih omrežij.

3.4 Pristop, podprt v okviru pobud Leader, je mogoče prilagoditi glede na pogoje in potrebe v posameznih državah članicah. V veliko državah se je ta pristop uporabljal v veliko večjem obsegu kot pobuda Leader, pri čemer so se nacionalna in regionalna sredstva uporabljala za zagotovitev učinkovite podpore lokalnim pobudam (to se je na primer zgodilo na Irskem ter v Španiji in Nemčiji).

Nove države članice menijo, da je pobuda Leader priložnost za spodbujanje ukrepov in učinkovitejšo uporabo sredstev za razvoj na podeželskih območjih. Pomembno je, da se z nacionalnimi sredstvi in sredstvi EU zagotovi podpora za različne vrste pobud, ki pomagajo krepiti civilno družbo na podeželskih območjih.

3.5.1 Podpora ukrepom skupnosti, usmerjenim v izpolnjevanje skupnih lokalnih potreb prebivalstva na podeželju, je zelo pozitiven razvoj dogodkov v politiki EU. Prizadevanja za vzpostavljanje civilne družbe, po možnosti na podlagi pristopa od spodaj navzgor, se srečujejo s številnimi problemi, vsaj z vidika potrebe po premagovanju administrativnih ovir.

4. Nacionalne politike in civilna družba na podeželskih območjih

4.1 Trenutno poteka razprava o kmetijski politiki Skupnosti in politiki za podeželska območja. Rezultat te razprave bo vplival na spremembo sredstev, ki so v sedanjem proračunskem obdobju dodeljena za podeželska območja, in na smernice za prihodnjo politiko za obdobje 2013–2020 in pozneje. Izredno pomembno je, da imajo v tej razpravi besedo tudi podeželske skupnosti, ne le strokovnjaki in politiki.

4.2 Nove države članice tudi nimajo dovolj izkušenj s sodelovanjem ne le med vlado in civilno družbo, ampak tudi med posameznimi ministrstvi in oddelki v isti vladi. Zato se dejansko ne usklajujejo odločitve o podeželskih območjih, sprejetih v okviru zdravstvenega varstva, izobraževanja, socialne pomoči, kmetijske politike ali podeželske politike v ožjem smislu.

4.3 Načrtovanje porabe sredstev EU za proračunsko obdobje 2007–2013 je za nove države članice šele druga tovrstna „vaja“, kar poleg omejenih izkušenj uradnikov in pogostih sprememb vlade pomeni, da nekatere možnosti za razvoj podeželja, ki jih je zagotovila politika EU, ne bodo v celoti izkoriščene.

4.4 Ne sme se zanemariti dejstva, da je eden od glavnih pogojev za zagotovitev ekonomske in socialne kohezije v razširjeni EU krepitev vezi med podeželskimi in mestnimi območji. Ustvarjanje formalnih, pogosto umetnih delitev, na primer v zvezi z zahtevo za ohranitev „razmejitvenih črt“ med sredstvi iz različnih skladov EU (npr. Evropski sklad za regionalni razvoj in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja), in sicer v času stalno spreminjajočih se pogojev dostopa in nepovezanosti različnih postopkov odločanja v zvezi s temi skladi, lahko ovira dopolnilne ukrepe in poveča vrzel med podeželskimi in mestnimi območji.

4.5 Podeželska območja so poleg tega večinoma vključena v ukrepe, povezane s konvencionalno kmetijsko proizvodnjo ali tipičnimi „socialnimi“ instrumenti (dajatve za brezposelnost ali podpora za delno samooskrbne kmetije). Čeprav so ti ukrepi nujni (zlasti v državah, v katerih je revščina prizadela predvsem podeželska območja, kot sta Romunija in Poljska), ne spreminjajo razmer in ne ustvarjajo nobene podlage za spremembe. Še vedno ni dovolj instrumentov, ki bi podeželskemu prebivalstvu omogočili iskanje nadomestnih virov dohodka. Ustvarjanje novih delovnih mest na podeželskih območjih še vedno podpirajo institucije s povezavami s kmetijskim razvojem s ponudbo programov, ki ne podpirajo nekmetijskih poklicev v zadostnem obsegu.

4.6 Lizbonska strategija bi lahko imela bistveno vlogo na tem področju, saj so inovacije in konkurenčnost v širšem smislu mogoče tudi na podeželskih območjih. Žal so ti pojmi pogosto povezani z novimi tehnologijami in raziskovalnimi središči v večjih mestih. Zato še vedno ostaja neizkoriščen velik bazen potencialnih inovacij v Skupnosti, tj. inovacij, povezanih z dediščino, okoljskimi vrednotami in lokalnimi tradicijami.

4.7 V veliko državah članicah, zlasti v novih, so nacionalne politike omejene na ozko razumevanje inovacij in konkurenčnosti (eden takih primerov so pogoji za podporo EU za podjetja, pri čemer za podjetja, ki zaprosijo za podporo, veljajo neobičajno visoke mejne vrednosti v višini več milijonov eurov, zaradi česar so upravičenci s podeželskih območij in iz majhnih mest praktično izključeni).

4.8 Konzervativno in preračunljivo vedenje nacionalnih politikov v njihovih odnosih do podeželskih skupnosti je znak pomanjkanja odločnosti oblasti, da ustvarijo pogoje za njihov razvoj, pomanjkanja v prihodnost usmerjenih politik na podeželskih območjih in strahu pred krepitvijo vloge civilne družbe, ki bi lahko zmanjšala pomen političnih strank. Glede na dejstvo, da nacionalne oblasti sprejemajo tako politiko, veliko podeželskih skupnosti pričakuje, da bo pobudo za spremembe dala Evropska unija.

4.9 Vendar so nacionalne oblasti tiste, ki morajo ustvariti pogoje za dialog med nacionalnimi institucijami in družbo, hkrati pa razvijati kulturo odprtosti in preglednosti. To je toliko pomembneje glede na dejstvo, da razmeroma majhno število prebivalcev na podeželskih območjih (npr. 17 % na Poljskem) meni, da je vloga demokracije v življenju skupnosti pomembna.

5. Lokalne oblasti in civilna družba na podeželskih območjih

5.1 Na podeželskih območjih imajo lokalne oblasti ključno vlogo pri podpiranju pobud civilne družbe ter pri sodelovanju z njenimi predstavniki. Morale bi delovati kot katalizator razvoja podeželskih skupnosti in spodbujati skupne dejavnosti, ki jih izvajajo.

5.2 Sodelovanje med podeželskimi organizacijami in lokalnimi skupnostmi pogosto pestijo številne težave. Odnosi med lokalnimi oblastmi na podeželskih območjih in organizacijami v skupnosti skupaj z voditelji teh organizacij so težavni v vseh državah članicah, čeprav se obseg problema razlikuje v različnih državah. Splošno znani primeri najboljše prakse vlivajo zaupanje in odsevajo stanje razvoja in priložnosti.

5.3 V novih državah članicah je zlasti resen problem pomanjkanja zaupanja med predstavniki civilne družbe in lokalnimi oblastmi. Na lokalne oblasti se gleda kot na oviro pobudam skupnosti, institucije lokalne oblasti pa čedalje intenzivnejše dejavnosti voditeljev skupnosti na njihovih ozemljih dojemajo kot obliko konkurence, ki ogroža njihov položaj. Na organizacije civilne družbe, ki iščejo podporo lokalnih vlad ali partnerstva za uresničevanje svojih pobud, se gleda z nezaupanjem in zaničevanjem.

5.4 Ovire, ki jih je ustvarilo pomanjkanje zaupanja, je mogoče odpraviti z izvajanjem projektov in ustvarjanjem očitnih koristi za občine (skupnosti), na podlagi tesnega sodelovanja med lokalnimi oblastmi in voditelji organizacij civilne družbe.

5.5 Na podeželskih območjih obstajajo prizadevanja – na primer v obliki usposabljanja – za razvoj pozitivnih odnosov in komuniciranja med lokalnimi oblastmi in organizacijami civilnih družb; kljub temu so za dolgoročno rešitev tega problema potrebni nadaljnji ukrepi na področju izobraževanja.

6. Ovire pri razvoju civilne družbe na podeželskih območjih

6.1 Podeželska območja v EU se poleg problematike, ki je večinoma značilna za države Srednje in Vzhodne Evrope, srečujejo z veliko drugimi težavami, kot so:

— omejen dostop do znanja in potreba po tem, da se podeželskim skupnostim zagotovijo različne vrste izobraževanja;

— omejen dostop do informacij in slabe zmogljivosti za njihovo uporabo;

— pomanjkanje podjetniških spretnosti, težave pri prehodu s kmetijske na podeželsko dejavnost;

— neenakost med spoloma (1);

— regionalne demografske težave, ki se kažejo v premajhnem številu žensk ali moških v posamezni regiji, zaradi česar ni mogoče partnersko upravljanje podeželskih gospodinjstev; odseljevanje s podeželja v nekaterih regijah;

— slabša socialna infrastruktura kot v mestih;

— birokratske omejitve in pomanjkanje podpore s strani državne uprave.

7. Obeti za razvoj civilne družbe na podeželskih območjih

7.1 Dejavnost civilne družbe na podeželskih območjih je mogoče povečati z izboljšanjem metod odločanja na področju upravljanja na nacionalni ravni (z vključevanjem civilne družbe v skupno oblikovanje podeželskih politik, namesto da s civilno družbo potekajo le posvetovanja o rešitvah, ki so jih že sprejeli državni uslužbenci) ter na lokalni in regionalni ravni (z vključevanjem skupnosti v odločanje o dodelitvi razvojnih skladov za posebne projekte).

7.2 Prilagoditev razvojnih instrumentov sposobnostim in potrebam konkretnih podeželskih območij zahteva čedalje širšo uporabo pristopa od spodaj navzgor. To pomeni, da se ta pristop ne sme uporabljati le v zvezi s posebnimi ukrepi v okviru programa za razvoj podeželskih območij, ampak tudi kot del strukturnih skladov in nacionalne politike.

7.3 Ključni problemi, s katerimi se soočajo podeželska območja, so rešljivi, in sicer po zaslugi partnerstva med javnim, zasebnim (poslovnim) in nevladnim sektorjem. Omogočanje lokalni skupnosti, ki je sestavljena iz partnerstva treh sektorjev, da se odloči ali vsaj sodeluje pri odločanju, kako se bodo uporabljala sredstva za ustvarjanje delovnih mest, vključevanje brezposelnih ali preprečevanje izključenosti, lahko poveča občutek odgovornosti lokalnega prebivalstva za razmere na njihovem območju in pripravljenosti, da delujejo v interesu svoje lokalne skupnosti.

7.4 Večjo pozornost je treba nameniti ustvarjanju vezi med raziskovalnim sektorjem in podeželskimi organizacijami. Poleg tega bi bilo koristno, če bi se opredelile in spodbudile najboljše prakse, ki jih je na tem področju razvilo veliko držav.

7.5 Izobrazba ima ogromen vpliv na razvoj civilne družbe na podeželskih območjih. Spremembe v izobraževalnih sistemih na podeželskih območjih bi morale zagotoviti spodbujanje pobud podeželskega prebivalstva, ki odloča o organizaciji lokalnih šol kot izraza skrbi za izobraževanje prihodnjih generacij in kot posebna oblika delovanja skupnosti, ki zahteva sodelovanje oblasti. Druga vrsta najboljše prakse v nekaterih državah članicah EU, ki bi lahko postala bolj razširjena, se nanaša na izobraževanje odraslih (npr. „ljudske“ univerze).

7.6 Delovanje za skupno dobro že samo po sebi krepi skupnost. Ugotovitve iz zadnjih let kažejo, da so skupnosti, ki jim je z vključevanjem prebivalstva uspelo odpraviti neučinkovitost in neaktivnost, pripravljene izmenjavati svoje izkušnje z drugimi manj sposobnimi skupnostmi (2).

7.7 Prav tako je treba večjo pozornost nameniti zagotavljanju dostopa do finančnih sredstev za podeželske organizacije. Take možnosti teoretično zagotavljajo sredstva EU in nacionalna ali mednarodna sredstva. Vendar nedavne raziskave kažejo, da majhne nevladne organizacije (ki običajno delujejo na podeželskih območjih) le omejeno uporabljajo vire financiranja, ki so zdaj na voljo.

7.8 Zato je treba ustvariti pogoje, ki olajšujejo dostop nevladnih organizacij do stabilnega in prilagodljivega financiranja, vključno s sredstvi za financiranje njihovih ukrepov (institucionalna sredstva v nasprotju s „projektnim“ financiranjem), in oblikovanje mehanizmov, ki lahko organizacijam na podeželskih območjih olajšajo dostop do financiranja, npr. z vzpostavitvijo mehanizmov „ponovne dodelitve sredstev“ s strani posredniških organizacij (kot v primeru pristopa Leader, vendar v širšem obsegu).

7.9 Tovrstne rešitve bodo prispevale tudi k skrajšanju procesa odločanja o dodelitvi sredstev, kar je bistvenega pomena za majhne projekte na lokalni ravni.

7.10 Večja aktivnost civilne družbe na podeželskih območjih lahko prispeva k izboljšanju usklajevanja različnih vrst „sektorskih“ politik (izobraževanje, zdravje, socialna zaščita, varstvo okolja itd.), in sicer zato, ker so nevladne organizacije v nasprotju z agencijami javnega sektorja uveljavile tradicijo vzpostavljanja omrežij sodelovanja in so bolj izkušene na tem področju.

7.11 Kljub temu je treba obravnavati možno uvedbo razvrščanja podeželskih območij v širšem obsegu, ki se že uporablja v nekaterih državah članicah. Ta mehanizem bi vključeval analizo, kako določene pravne rešitve (ki niso neposredno povezane s podeželskimi območji, ampak zadevajo področja, kot je izobraževanje ali javna naročila) vplivajo na razmere na podeželskih območjih. Poleg tega je treba zagotoviti, da se v izvajanje takih ocen vključijo organizacije civilne družbe.

7.12 Upoštevati je treba tudi institucionalne rešitve, ki pomagajo krepiti zmogljivosti podeželskih območij. Take rešitve (institucionalna podpora, pomoč pri krepitvi zmogljivosti in spodbujanje pojma javno-socialnega partnerstva) bodo skoraj nedvomno pomagale državam, ki se zdaj pripravljajo na članstvo v EU.

7.13 Vzpostaviti je treba različne instrumente za izboljšanje dostopa do informacij za podeželske skupnosti, ki morajo biti prilagojeni posebnim razmeram posameznih držav (npr. vključevanje medijev in lokalne uprave, vzpostavitev informacijskih točk) in morajo upoštevati obseg dostopa do interneta. V tem procesu razširjanja informacij bi lahko poleg nevladnih organizacij imele bistveno vlogo šole, kmetijske organizacije in sindikati.

7.14 Poleg tega je treba sprejeti ukrepe za olajšanje izmenjave izkušenj med novimi državami članicami in državami kandidatkami.

7.15 Prav tako bi bilo koristno opredeliti mehanizme, ki lahko spodbujajo tesnejše sodelovanje med mestnimi in podeželskimi organizacijami, vključno z ustreznim oblikovanjem pogojev za uporabo sredstev EU. Vendar bi to pomenilo odpravo „sektorskega“ razmišljanja in omejitev težnje k strogem ločevanju med različnimi skladi.

7.16 Sedanja razprava o prihodnosti podeželskih območij lahko zagotovi možnost povečanja poznavanja podeželske problematike tudi pri mestnem prebivalstvu. V zadnjih letih je bilo izvedeno veliko zanimivih poskusnih projektov (npr. kot del foruma evropskih državljanov) (3); ti projekti so predstavili razpravo širši skupini ljudi, ki prej ni bila vključena v to problematiko. Pri projektih povečevanja ozaveščenosti bi lahko sodelovale podeželske in mestne organizacije.

V Bruslju, 4. decembra 2008 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI Generalni sekretar Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Martin WESTLAKE

(1) Vprašanje žensk na podeželskih območjih je EESO že obravnaval v mnenju UL C 204, 18.7.2000, str. 29.

(2) To ni zaznavno zgolj znotraj posameznih držav (npr. na Poljskem, kjer kot del nacionalnega omrežja partnerskih skupin (Krajowa Sieć Grup Partnerskich) bolj razvite skupine nadzorujejo in podpirajo manj izkušene skupine), ampak tudi med državami (npr. pomoč, ki jo poljske podeželske organizacije zagotavljajo Ukrajini, slovaške organizacije Srbiji ali madžarske organizacije Albaniji). Vendar tovrstne dejavnosti zahtevajo institucionalno podporo in njihovo obsežno razširjanje kot „najboljših praks“.

(3) www.citizenspanel.eu.