EVROPSKA KOMISIJA Strasbourg, 8.3.2022 COM(2022) 105 final 2022/0066(COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini {SEC(2022) 150 final} - {SWD(2022) 60 final} - {SWD(2022) 61 final} - {SWD(2022) 62 final} - {SWD(2022) 63 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog Namen tega predloga je učinkovit boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini po vsej EU. Za uresničevanje tega cilja se predlagajo ukrepi na naslednjih področjih: opredelitev kaznivih dejanj in sankcij za ustrezna kazniva ravnanja; zaščita žrtev in dostop do sodnega varstva; podpora žrtvam; preprečevanje; usklajevanje in sodelovanje. Nasilje nad ženskami je nasilje zaradi spola, ki je usmerjeno proti ženski zaradi tega, ker je ženska, ali ki nesorazmerno prizadene ženske. Vključuje vsa nasilna dejanja zaradi spola, ki povzročijo ali bi verjetno povzročila telesno, spolno, duševno ali ekonomsko škodo ali trpljenje, ter grožnje s takimi dejanji. Zajema kazniva ravnanja, kot so spolno nasilje, vključno s posilstvom, pohabljenje ženskega spolovila, prisilna poroka, prisilni splav ali sterilizacija, trgovina z ljudmi za namene spolnega izkoriščanja, zalezovanje, spolno nadlegovanje, feminicid, sovražni govor in kazniva dejanja zaradi spola ter različne oblike spletnega nasilja (kibernetsko nasilje), vključno z deljenjem in prirejanjem intimnih vsebin brez privolitve žrtve, kibernetskim zalezovanjem in kibernetskim nadlegovanjem. Tako nasilje izhaja iz neenakosti spolov in je izraz strukturne diskriminacije žensk. Nasilje v družini je oblika nasilja nad ženskami, ki nesorazmerno prizadene ženske. Dogaja se v družini ali gospodinjski enoti, ne glede na biološke ali pravne družinske vezi, bodisi med intimnimi partnerji bodisi med drugimi družinskimi člani, tudi med starši in otroki. Ženske predstavljajo nesorazmeren delež žrtev obeh vrst nasilja, razlog za to pa so globlji vzorci prisile, moči in/ali nadzora. Vendar lahko postane žrtev takega nasilja vsakdo, ne glede na njegov biološki ali družbeni spol. Zlasti nasilje v družini lahko prizadene kogar koli, tudi moške, mlajše ali starejše osebe, otroke in LGBTIQ osebe. Nasilje nad ženskami in nasilje v družini sodita na področje kazenskega prava, pomenita kršitev človekovih pravic ter sta obliki diskriminacije. Boj proti takemu nasilju je sestavni del ukrepov Evropske komisije za zaščito temeljnih vrednot EU in zagotavljanje spoštovanja Listine EU o temeljnih pravicah. Nasilje nad ženskami in nasilje v družini sta razširjena po vsej EU in ocenjuje se, da prizadeneta vsako tretjo žensko v EU. Pogled na posamezne vrste nasilja za leto 2014 razkriva, da je vsaka deseta ženska poročala, da je bila žrtev spolnega nasilja, vsaka dvajseta pa, da je bila posiljena. Več kot petina žensk je bila žrtev nasilja v družini. Prav tako je razširjeno kibernetsko nasilje: leta 2020 je bilo ocenjeno, da je vsaka druga mlada ženska doživela kibernetsko nasilje zaradi spola. Na splošno ženske pogosteje doživijo kibernetsko nasilje zaradi biološkega ali družbenega spola, zlasti spolne oblike kibernetskega nasilja. Nasilne skrajno desničarske skupine in teroristične skupine na spletu sistematično napadajo ženske z namenom širiti sovraštvo do njih. Tako imenovano gibanje „incelov“ (incel – involuntary celibate, neprostovoljni celibat) na primer spodbuja k nasilju nad ženskami na spletu in tako nasilje proglaša za junaško dejanje. Kibernetsko nasilje vpliva zlasti na ženske, ki so dejavne v javnem življenju, na primer političarke, novinarke in zagovornice človekovih pravic. Učinek takega nasilja je lahko utišanje žensk ter oviranje njihove udeležbe v družbi, kar negativno vpliva na uresničevanje načela demokracije, kot je zapisano v Pogodbi o Evropski uniji. Ženske nasilje doživljajo tudi pri delu: približno tretjina žensk v EU je pri delu doživela spolno nadlegovanje. Predsednica von der Leyen je v političnih usmeritvah kot prednostne naloge Komisije izpostavila potrebo po preprečevanju nasilja nad ženskami in boju proti takemu nasilju, zaščiti žrtev in kaznovanju storilcev tovrstnih kaznivih dejanj. V strategiji EU za enakost spolov za obdobje 2020–2025 so bili napovedani ukrepi za preprečevanje teh oblik nasilja, zaščito žrtev in kazenski pregon storilcev kaznivih dejanj ter izvajanje s tem povezanih celovitih in usklajenih politik. V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic je bila ponovno poudarjena zavezanost boju proti nasilju zaradi spola in predložitvi ustrezne zakonodaje. Evropski parlament je Komisijo večkrat pozval, naj predlaga zakonodajo o nasilju nad ženskami in nasilju v družini ter kibernetskem nasilju zaradi spola. Evropski parlament je nedavno sprejel dve zakonodajni samoiniciativni poročili na podlagi člena 225 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), v katerih je od Komisije zahteval, naj predloži predloge o boju proti nasilju zaradi spola in kibernetskem nasilju ter o vključitvi nasilja zaradi spola kot novega področja kriminala v seznam iz člena 83(1) PDEU. •Cilji predloga Namen tega predloga je preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter boj proti njima, da se zagotovi visoka raven varnosti in polno uživanje temeljnih pravic v Uniji, vključno s pravico do enake obravnave in nediskriminacije med ženskami in moškimi. Predlog tako prispeva k vzpostavitvi območja svobode, varnosti in pravice (naslov V PDEU). Za dosego teh ciljev predlog: ·izboljšuje učinkovitost obstoječih instrumentov EU, ki so relevantni za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini; ·ustvarja navzgor usmerjeno konvergenco in zapolnjuje vrzeli v zaščiti, dostopu do sodnega varstva, podpori, preprečevanju ter usklajevanju in sodelovanju; in ·usklajuje pravo EU z uveljavljenimi mednarodnimi standardi. Predlog nekatere oblike nasilja, ki nesorazmerno prizadenejo ženske, opredeljuje kot kazniva dejanja in krepi pravice žrtev, in sicer z uporabo obstoječe pravne podlage, kot jo določata člen 82(2) in člen 83(1) PDEU. Tako zagotavlja učinkovit pregon takih kaznivih ravnanj in prispeva k odpravi nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter k boljši podpori in zaščiti žrtev. S spodbujanjem zaupanja v pravosodne sisteme drugih držav članic prispeva k vzajemnemu priznavanju sodb in odločb v kazenskih zadevah ter k boljšemu pravosodnemu sodelovanju v kazenskih zadevah. Pomembna referenca predloga je Konvencija Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima (Istanbulska konvencija) iz leta 2014. Ta konvencija je najobsežnejši mednarodni okvir za celovito obravnavo nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Namen tega predloga je doseči cilje Konvencije v pristojnosti EU s tem, da se dopolnita pravni red EU in nacionalna zakonodaja držav članic na področjih, ki jih zajema Konvencija. Potreba po ukrepanju obstaja tako v državah članicah, ki so Istanbulsko konvencijo že ratificirale, kot v tistih, ki tega še niso storile. Pri pripravi predloga je bila ugotovljena potreba po ukrepanju na področju dostopa do sodnega varstva, vključno z minimalnimi pravili o opredelitvah in sankcijah za določena kazniva dejanja, pravic in zaščite žrtev v zvezi s kazenskim postopkom, strokovne podpore za žrtve, preprečevanja tovrstnega nasilja ter krepitve tesnejšega usklajevanja in sodelovanja na ravni EU in nacionalni ravni. Ustrezni standardi EU so razdrobljeni po več pravnih instrumentih, kar otežuje učinkovito spremljanje in izvrševanje. Ukrepanje na nacionalni ravni je sprožila predvsem Istanbulska konvencija, spremljanje izvajanja Konvencije pa razkriva vztrajne vrzeli. Glede na razraščanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini v zadnjih desetletjih je malo verjetno, da se bo število tovrstnih kaznivih dejanj brez dodatnih ukrepov EU znatno znižalo. Poleg tega ta predlog upošteva nedavne pojave, kot je kibernetsko nasilje nad ženskami, ki ga Istanbulska konvencija ne obravnava posebej. Kibernetsko nasilje narašča z vse večjo rabo interneta in orodij informacijske tehnologije. Pogosto gre za nadgradnjo nasilja, ki ga žrtve doživljajo zunaj spleta. Čeprav je kibernetsko nasilje zelo razširjeno, je zakonsko urejanje na tem področju zelo razdrobljeno in tako na ravni EU kot na ravni držav članic so bile ugotovljene znatne pravne vrzeli.

Trenutno nasilja nad ženskami in nasilja v družini ne obravnava celovito noben posebni zakonodajni akt EU. Ta direktiva bo prvi zakonodajni akt, ki bo posebej obravnaval to vrsto nasilja. Ukrepi temeljijo na priporočilih Skupine strokovnjakov za ukrepanje proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini (GREVIO), ki je neodvisen strokovni organ, odgovoren za spremljanje izvajanja Istanbulske konvencije. Pri ukrepih so bila upoštevana tudi priporočila mednarodnih strokovnjakov in organov na tem področju, tudi v okviru Združenih narodov, in njihova razmišljanja o mednarodno sprejetih dobrih praksah v boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. Ciljno usmerjeni ukrepi v zvezi s kaznivimi dejanji in pravicami žrtev določajo minimalna pravila, ki državam članicam omogočajo določitev višjih standardov ter jim dopuščajo prožnost, da upoštevajo zanje specifične okoliščine. Predlagajo se zlasti naslednji ukrepi: –inkriminacija določenih oblik nasilja, ki nesorazmerno prizadenejo ženske, v skladu z obstoječo pravno podlago; gre za oblike nasilja, ki niso zadostno obravnavane na nacionalni ravni in spadajo v pristojnost EU. To zadeva inkriminacijo posilstva na podlagi odsotnosti privolitve (v nekaterih državah članicah je za ugotovitev tega kaznivega dejanja potrebna uporaba sile ali groženj), pohabljenja ženskega spolovila in določenih oblik kibernetskega nasilja, –krepitev dostopa žrtev do sodnega varstva in njihovih pravic do ustrezne zaščite kot neposreden odziv na posebne potrebe žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Med temi ukrepi so: –zagotavljanje, da so nacionalni organi ustrezno opremljeni za obravnavanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini, –zagotavljanje, da nacionalni organi žrtve obravnavajo na način, ki upošteva vidik spola, –določitev individualne ocene potreb po zaščiti in po podpori, ki morata biti prilagojeni posebnim potrebam žrtev nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, –določitev posebnih zaščitnih ukrepov za otroške žrtve nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, –zagotavljanje zaščite z nujnimi zaščitnimi ukrepi in odredbami o zaščiti, –zagotavljanje, da lahko žrtve učinkovito uveljavljajo odškodnino od storilcev kaznivih dejanj, –zagotavljanje odstranitve spletnih vsebin v zvezi s kaznivimi dejanji kibernetskega nasilja in možnosti sodnega varstva za prizadete uporabnike ter –zagotavljanje, da obstajajo vladni organi za pomoč in svetovanje žrtvam ter za njihovo zastopanje v sodnih postopkih v zadevah v zvezi z nasiljem nad ženskami ali nasiljem v družini, –zagotavljanje podpore za žrtve, ki je prilagojena posebnim potrebam žrtev nasilja nad ženskami ali nasilja v družini. To vključuje posebno podporo v primerih spolnega nasilja in pohabljanja ženskih spolovil, dostop do nacionalnih telefonskih številk za pomoč, večjo dostopnost zatočišč in celovito podporo za žrtve spolnega nadlegovanja pri delu. Vključuje tudi ciljno usmerjeno podporo za žrtve s posebnimi potrebami in skupine z večjim tveganjem, kot so na primer ženske, ki bežijo pred oboroženim spopadom, –preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini, tudi z ozaveščanjem, usposabljanjem strokovnih delavcev, za katere je verjetno, da bodo prišli v stik z žrtvami, in delo s storilci kaznivega dejanja, –krepitev usklajevanja in sodelovanja na nacionalni in EU ravni z zagotavljanjem pristopa, ki vključuje vse ustrezne akterje, ter boljšim in okrepljenim zbiranjem podatkov o nasilju nad ženskami in nasilju v družini. ·Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Nasilja nad ženskami in nasilja v družini nista posebej obravnavana z nobenim zakonodajnim aktom EU. Vendar obstaja več pravnih instrumentov EU, ki so relevantni za žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Ti instrumenti vzpostavljajo splošna pravila, ki se uporabljajo tudi za to kategorijo žrtev, ali pa določajo posebna pravila za nekatere oblike takega nasilja. V nadaljevanju so navedeni najpomembnejši instrumenti: –Direktiva 2012/29/EU (direktiva o pravicah žrtev): Direktiva o pravicah žrtev se uporablja za vse žrtve kaznivih dejanj. Določa minimalne standarde glede pravic, zaščite in podpore žrtvam kaznivih dejanj v EU. Kot žrtve navaja tudi žrtve nasilja zaradi spola, žrtve spolnega nasilja in žrtve nasilja v odnosu z bližnjimi. Vendar navedena direktiva ne določa posebnih pravil, ki bi bila prilagojena žrtvam teh vrst kaznivih dejanj. Sedanji predlog dopolnjuje pravila iz direktive o pravicah žrtev, da bi se upoštevale posebne potrebe žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Žrtve bodo poleg bolj posebnih ukrepov, ki jih zajema sedanji predlog, še naprej zaščitene tudi s splošnimi določbami direktive o pravicah žrtev, –Direktiva 2011/99/EU (direktiva o evropski odredbi o zaščiti) in Uredba (EU) št. 606/2013 (uredba o vzajemnem priznavanju) – EU pravila o evropski odredbi o zaščiti:

Ta instrumenta omogočata čezmejno priznavanje odredb o zaščiti, ki se izdajo na podlagi nacionalnega prava. V skladu s predlogom direktive bi morale države članice na podlagi svoje nacionalne zakonodaje zagotoviti izrekanje nujnih zaščitnih ukrepov in izdajanje odredb o zaščiti, zato ta predlog zagotavlja podlago za direktivo o evropski odredbi o zaščiti in uredbi o vzajemnem priznavanju, –Direktiva 2011/93/EU (direktiva o spolni zlorabi otrok) in Direktiva 2011/36/EU (direktiva o preprečevanju trgovine z ljudmi): Direktiva o spolni zlorabi otrok in direktiva o preprečevanju trgovine z ljudmi določata ukrepe za preprečevanje, zaščito, podporo in dostop do sodnega varstva za posebne kategorije žrtev, in sicer za žrtve spolnega zlorabljanja in spolnega izkoriščanja otrok in otroške pornografije ter za žrtve trgovine z ljudmi. Ti bolj specifični standardi obeh direktiv o inkriminaciji tovrstnega nasilja in s tem povezanimi sankcijami se bodo uporabljali še naprej. Namen direktive o preprečevanju trgovine z ljudmi je boj proti tovrstni trgovini za namen spolnega izkoriščanja. Trenutno je v pregledu, da bi se ocenila morebitna potreba po spremembah, ki bi upoštevale opredelitve kaznivih dejanj na ravni EU in ustrezne kazni, ki se uvajajo s tem predlogom. Direktiva o spolni zlorabi otrok se bo še naprej uporabljala za spolno zlorabo otrok. Člen 24 Listine o temeljnih pravicah določa, da imajo otroci pravico do potrebnega varstva in skrbi za zagotovitev njihove dobrobiti ter da se morajo pri vseh ukrepih javnih organov ali zasebnih ustanov, ki se nanašajo na otroke, upoštevati predvsem koristi otroka. Očitno je torej, da bi bilo treba posebni okvir, s katerim se posilstvo opredeli kot kaznivo dejanje na podlagi pojma privolitve, razširiti tudi na otroke, kolikor lahko veljavno privolijo v dejanje. Slednje je določeno s starostjo, ko oseba lahko privoli v spolnost, ta starost pa je določena na ravni držav članic in se med državami razlikuje. Glede na to, da direktiva o spolni zlorabi otrok že določa poseben okvir za vse otroke, ta predlog uvaja potrebne spremembe za zagotovitev skladnosti s ciljno usmerjenimi spremembami navedene direktive. Ta sprememba uvaja penetracijo kot dodatno obteževalno okoliščino in pojem odsotnosti privolitve za otroke, ki so starejši od zakonsko določene starosti, ko oseba lahko privoli v spolnost. Hkrati je v postopku ocenjevanja tudi direktiva o spolni zlorabi otrok in morda bo v letu 2023 predlagana prenovitev. To bo priložnost, da se s tem predlogom zagotovi splošna skladnost posebnega okvira za zaščito otrok pred vsemi oblikami spolnega zlorabljanja in spolnega izkoriščanja. Določbe iz tega predloga v zvezi s pravicami, zaščito in podporo žrtev ter preprečevanjem nasilja nad ženskami in nasilja v družini (poglavja 3–5) se bodo uporabljala tudi za žrtve, ki spadajo pod direktivo o spolni zlorabi otrok in direktivo o preprečevanju trgovine z ljudmi, kadar so taka dejanja opredeljena tudi kot nasilje nad ženskami ali nasilje v družini, –Direktiva Sveta 2004/80/ES (direktiva o odškodnini): Direktiva o odškodnini omogoča osebam, ki so žrtve nasilnih naklepnih kaznivih dejanj, da zaprosijo za državno odškodnino. Ta predlog dodatno krepi pravice žrtev do dostopa do odškodnine s tem, da krepi pravico žrtve do uveljavljanja odškodnine od storilca kaznivega dejanja, kar pobuda dosega med drugim z določitvijo minimalnih pravil za zagotavljanje take odškodnine, –direktive o enakosti spolov določajo, da sta nadlegovanje zaradi spola in spolno nadlegovanje pri delu in pri dostopu do blaga in storitev v nasprotju z načelom enakega obravnavanja moških in žensk. V skladu z navedenimi direktivami morajo države članice prepovedati tako ravnanje in zagotoviti pravna sredstva (vključno z odškodnino) ter učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni. Ta predlog direktive te instrumente dopolnjuje z določitvijo minimalnih standardov za podporo žrtvam takega nadlegovanja in njihov dostop do sodnega varstva, –predlog uredbe o enotnem trgu digitalnih storitev (akt o digitalnih storitvah): Namen predloga akta o digitalnih storitvah je zaščititi temeljne pravice na spletu in obravnavati tveganja v spletnem prostoru, vključno s tveganji za varnost žensk na spletu. Predlog akta o digitalnih storitvah določa horizontalni okvir za regulativni nadzor ter za odgovornost in preglednost ponudnikov spletnih storitev. Ta predlog direktive povečuje učinkovitost akta o digitalnih storitvah v dveh ključnih vidikih: –akt o digitalnih storitvah določa obveznosti glede zagotavljanja potrebne skrbnosti, v skladu s katerimi morajo določeni ponudniki posredniških storitev obravnavati nezakonite spletne vsebine. Akt take nezakonite vsebine ne opredeljuje na ravni EU. Ta predlog direktive dopolnjuje predlog akta o digitalnih storitvah z vključitvijo minimalnih pravil za kazniva dejanja kibernetskega nasilja, –ta predlog zagotavlja, da so nacionalni pravosodni organi pristojni za izdajanje odredb ponudnikom posredniških storitev, da ukrepajo zoper določene vrste nezakonitih vsebin, ki pomenijo kibernetsko nasilje, kakor je zajeto v tem predlogu, –predlog o pristopu k Istanbulski konvenciji Komisija je leta 2016 predlagala pristop EU k Istanbulski konvenciji, nato pa sta Komisija in predsedstvo Sveta leta 2017 Konvencijo podpisala v imenu EU. Proces pristopa EU še ni zaključen, saj Svet še ni sprejel končne odločitve o sklenitvi. Dokončanje pristopa EU h Konvenciji ostaja prednostna naloga Komisije. Cilj ukrepov v tem predlogu je doseči cilje Konvencije na področjih pristojnosti EU in tako okrepiti zaščito, ki jo zagotavlja Konvencija. Ko bo EU pristopila h Konvenciji, bo ta predlog direktive pomenil izvajanje Konvencije na teh področjih. Komisija je vse pravne instrumente EU, ki so relevantni za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini ter za pravice žrtev, ocenila glede na cilje tega predloga. Pri pripravi tega predloga je upoštevala rezultat te ocene (glej Prilogo 8 k poročilu o oceni učinka). Ta predlog je torej skladen z ustreznimi določbami obstoječe zakonodaje EU. •Skladnost z drugimi politikami EU Ta predlog je skladen s ciljema Pogodb o zagotavljanju visoke ravni varnosti na območju svobode, varnosti in pravice, kakor je določeno v naslovu V PDEU, in zagotavljanju uživanja temeljnih pravic v EU. Skladen je tudi s številnimi politikami EU, ki so poudarile potrebo po boju proti nasilju zaradi spola. Ta cilj je izpostavljen v celoviti strategiji EU o otrokovih pravicah, strategiji EU o pravicah žrtev za obdobje 2020–2025, strategiji za enakost LGBTIQ oseb za obdobje 2020–2025, strategiji o pravicah invalidov za obdobje 2021–2030 in akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic. V akcijskem načrtu za enakost spolov III je boj proti nasilju zaradi spola ena od prednostnih nalog zunanjega delovanja EU. Komisija je sprejela sporočilo z naslovom Za večje vključevanje in zaščito v Evropi: vključitev sovražnega govora in kaznivih dejanj iz sovraštva na evropski seznam kaznivih dejanj, da bi spodbudila sklep Sveta o vključitvi sovražnega govora in kaznivih dejanj iz sovraštva na evropski seznam kaznivih dejanj iz člena 83(1) PDEU. Sovražni govor in kazniva dejanja iz sovraštva spodkopavajo temelje demokratične in pluralistične družbe ter skupne vrednote, zapisane v členu 2 PEU. Zaradi posebne teže teh ravnanj, saj vplivajo na temeljne pravice in vrednote, ter zaradi njihove čezmejne narave je potrebno skupno ukrepanje na ravni Unije. Da bi se odzvali na močno povečanje spletnega javnega spodbujanja k sovraštvu in nasilju zaradi biološkega ali družbenega spola, zlasti mizoginega spodbujanja k sovraštvu in nasilju, so v tej direktivi določena minimalna pravila o opredelitvi in kaznih za kazniva dejanja tovrstnega kibernetskega nasilja. Po sprejetju sklepa Sveta o vključitvi nove pravne podlage za obravnavo sovražnega govora in kaznivih dejanj iz sovraštva v člen 83(1) PDEU, bo Komisija lahko predlagala dodatno zakonodajo za harmonizacijo opredelitve sovražnega govora in kaznivega dejanja iz sovraštva v EU s tem, da se dodajo zaščitene osebne okoliščine. ·Skladnost predloga z načelom podnebne nevtralnosti Kot je bilo ugotovljeno v presoji učinka, se ne pričakujejo okoljski učinki. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST

•Pravna podlaga Pravna podlaga predloga sta člen 82(2) in člen 83(1) PDEU. Člen 83(1) PDEU določa pravno podlago za minimalna pravila glede opredelitve kaznivih dejanj in sankcij v zvezi s spolno zlorabo žensk in otrok ter računalniškim kriminalom. Pojem „spolna zloraba“ iz člena 83(1) PDEU se lahko razume kot vsaka dejanska zloraba ali poskus zlorabe ranljivosti, razlike v moči ali zaupanja s spolnim dejanjem z drugo osebo med drugim, a ne izključno, zaradi denarnega, družbenega ali političnega okoriščenja. Element izkoriščanja se lahko nanaša na pridobitev moči ali prevlade nad drugo osebo za namene zadovoljitve spolne potrebe oziroma za namene finančne koristi in/ali napredovanja. Pri kaznivih dejanjih posilstva in pohabljenja ženskega spolovila se predpostavljajo ti elementi. Pohabljanje ženskih spolovil je izkoriščevalska praksa, ki se izvaja z namenom ohranjanja in uveljavljanja prevlade nad ženskami in deklicami ter izvajanja družbenega nadzora nad njihovo spolnostjo. Včasih se izvede v okviru otroške ali prisilne poroke ali nasilja v družini. Gre za izraz značilnega neravnovesja moči med ženskami in moškimi, ki je prisotno tudi v primeru posilstva. Pojem „računalniški kriminal“ iz člena 83(1) PDEU zajema zlorabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij ali kazniva ravnanja, ki so s temi tehnologijami neločljivo povezana. Uporaba takih tehnologij kot sredstva za napad lahko poveča resnost kaznivega ravnanja v smislu količine, kakovosti, intenzivnosti, izbire cilja in trajanja, in sicer v obsegu, ki ga ni mogoče doseči z drugimi sredstvi. Minimalna pravila o kaznivih dejanjih, ki pomenijo kibernetsko nasilje nad ženskami iz tega predloga, obravnavajo taka kazniva ravnanja, ki so neločljivo povezana s spletnim okoljem in uporabo takih tehnologij. Člen 82(2) PDEU določa pravno podlago za določitev minimalnih pravil o pravicah žrtev kaznivih dejanj, ki so potrebna za lažje vzajemno priznavanje sodb in sodnih odločb ter policijsko in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah s čezmejnimi posledicami. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Nasilje nad ženskami in nasilje v družini sta v EU zelo razširjena in pandemija COVID-19 je razmere še poslabšala. To nasilje vpliva na milijone ljudi v EU ter povzroča kršitve temeljnih pravic in znatne stroške. Iz teh razlogov se je proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini treba boriti na skupni podlagi na ravni EU. Kibernetsko nasilje nad ženskami, vključno v okviru nasilja v družini, je začelo izstopati kot nova oblika tovrstnega nasilja, ki se po internetu širi in amplificira prek meja posamezne države članice. Glede na čezmejno razsežnost kibernetskega nasilja samostojno ukrepanje posameznih držav članic ne bo zadostovalo za rešitev težave. Nasilje nad ženskami in nasilje v družini je obravnavano v zakonodaji in politikah vseh držav članic, vendar v različnem obsegu. Ta raznolikost pristopov ustvarja pravno negotovost glede pravic žrtev tovrstnega nasilja po vsej EU. Razdrobljenost je še izrazitejša na regionalni in lokalni ravni. EU države članice pri obravnavanju tovrstnega nasilja že podpira, in sicer s financiranjem, političnimi ukrepi in ustreznimi horizontalnimi pravnimi instrumenti. Vendar je potrebno ciljno usmerjeno zakonodajno ukrepanje, da bi bili obstoječi ukrepi učinkovitejši in da se z določitvijo minimalnih pravil še dodatno okrepijo instrumenti Unije za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. Kar zadeva države članice, ki so že pogodbenice Istanbulske konvencije, bi ukrepi EU podprli izvajanje Konvencije. Ta predlog bi omogočil nadaljnje usklajene ukrepe po vsej EU in izvrševanje na ravni EU. Cilj predloga je vzpostaviti ravnovesje med zagotavljanjem učinkovitosti obveznosti, ki jih določa, in prožnostjo za države članice, da pri izvajanju pravil iz tega predloga upoštevajo nacionalne posebnosti in potrebe. Da bi se zagotovila enaka obravnava žrtev po vsej EU, bo pobuda zagotovila navzgor usmerjeno konvergenco z določitvijo minimalnih pravil o pravicah žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Cilj teh pravil je podpreti in zaščititi žrtve takega nasilja pred ali med kazenskim postopkom ali po njem ter uvesti minimalna pravila o opredelitvah kaznivih ravnanj in kaznih zanje, kadar v zvezi z opredelitvijo teh kaznivih ravnanj obstajajo vrzeli. Predlog določa spodnje meje za najvišje kazni, zagrožene za kazniva dejanja, navedena v predlogu. Predlog torej državam članicam prepušča določitev najnižjih kazni. •Sorazmernost Namen tega predloga je celovit pristop k boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. To pomeni, da se z ukrepanjem iz različnih vidikov skuša preprečili tako nasilje; zaščititi in podpirati žrtve ter jim zagotoviti dostop do sodnega varstva, če do nasilja vendarle pride; in zagotoviti usklajevanja med vsemi zadevnimi akterji. Številne študije (npr. obsežna študija evropske mreže pravnih strokovnjakov za enakost spolov in nediskriminacijo ter poglobljena študija tematskega sektorja Evropskega parlamenta za pravice državljanov in ustavne zadeve) kažejo, da lahko k odpravi nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter zagotavljanju učinkovitejše, ciljno usmerjene podpore in zaščite, ki ustreza posebnim potrebam žrtev tovrstnega nasilja, učinkovito prispeva le celostni pristop, ki vse elemente problema obravnava v enem samem aktu EU, v katerem so določena minimalna pravila za države članice. Ukrepi, ki so razpršeni po različnih zakonodajnih aktih EU, od katerih je vsak usmerjen v svoj cilj, ne bi dosegli takih rezultatov. Komisija je proučila več možnih politik za dosego ciljev tega predloga: ·prvo možnost, ki vključuje predvsem ukrepe za prenos standardov Istanbulske konvencije v pravo EU na področjih pristojnosti EU; ter ·drugo možno politiko, ki nadgrajuje ukrepe iz prve možnosti ter uvaja celovitejše in podrobnejše ukrepe za zagotovitev višjih minimalnih standardov, olajšuje njihovo izvršljivost in odpravlja dodatne vrzeli, vključno v zvezi s kibernetskim nasiljem, pri čemer upošteva priporočila Skupine strokovnjakov za ukrepanje proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini v okviru spremljanja Konvencije. ………………………………………………........... Ta možnost je bila nadalje razdeljena na dve podmožnosti (2A in 2B), pri čemer podmožnost 2B zadeva daljnosežne obveznosti v zvezi s spolnim nadlegovanjem, dostopom do sodnega varstva, zaščito žrtev in zbiranjem podatkov. Ta predlog temelji na možni politiki 2A, saj ta omogoča najučinkovitejši sklop ukrepov ob upoštevanju načela sorazmernosti. Izbira temelji na predhodni poglobljeni analizi učinka različnih možnih politik na temeljne pravice ter socialnega in ekonomskega učinka. Temelji tudi na natančni analizi uspešnosti, učinkovitosti in skladnosti možnih politik. Možnost 2A se je z vidika prispevanja k tem področjem na splošno izkazala za uspešnejšo in omogoča večjo neto korist. Pričakuje se, da zaradi obsežnega sklopa obveznosti zagotavlja obsežno varstvo temeljnih pravic ter izboljšuje socialni položaj žrtev in družbo na splošno. V skladu z načelom sorazmernosti in nujnosti ukrepanja EU ta predlog določa minimalna pravila za izboljšanje ukrepov, ki jih sprejmejo države članice na področju preprečevanja, zaščite in podpore za žrtve, dostopa do sodnega varstva ter usklajevanja. Predlog bo okrepil pravno varnost, učinkovito izvrševanje in zaščito žrtev. V njem je prvič doslej oblikovan ciljno usmerjen in usklajen pristop EU k boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. Ta pristop temelji na sklopu minimalnih pravil, ki prinašajo dodano vrednost obstoječim nacionalnim, EU in mednarodnim pravilom, hkrati pa državam članicam omogočajo prožnost pri izvajanju.

•Izbira instrumenta V skladu s pravno podlago, ki je bila izbrana za ta predlog, je ustrezen instrument direktiva, ki se sprejme po rednem zakonodajnem postopku. Cilj tega predloga je s tem, da se v enem instrumentu na pregleden način zberejo ustrezna pravila EU, zagotoviti poenostavitev v korist zadevnih strokovnih delavcev in žrtev. Namesto sprememb obstoječih instrumentov je bila izbrana posebna direktiva o boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. Pravila iz te direktive se bodo uporabljala poleg pravil iz direktive o pravicah žrtev, ki je splošni pravni okvir EU o pravicah žrtev. Nekatere določbe te direktive določajo posebne ukrepe, ki dopolnjujejo splošna pravila, kot na primer velja za žrtve drugih posebnih vrst kaznivih dejanj, kot so žrtve trgovine z ljudmi, spolne zlorabe otrok in terorizma. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje Komisija je pri pripravi poročila o oceni učinka ocenila učinke ustreznih določb obstoječe zakonodaje EU na preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter na boj proti njima. Ob tem je tudi pregledala politike in zakonodajne ukrepe držav članic. Pri pripravi predloga je črpala tudi iz nedavnih poročil o spremljanju direktive o pravicah žrtev in direktive o evropski odredbi o zaščiti. To delo je opravila ob usklajevanju s splošnimi ocenami direktive o pravicah žrtev, direktive o spolni zlorabi otrok in direktive o preprečevanju trgovine z ljudmi, ki so v pripravi. Analiza je pokazala, da ustrezna zakonodaja EU zelo selektivno zagotavlja pravice žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Razlog je ta, da ta zakonodaja ni izrecno namenjena obravnavi teh vrst nasilja (za pregled trenutnega stanja glej zgoraj o medsebojnem vplivu z obstoječo zakonodajo EU). Ukrepi EU niso izrecno namenjeni žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Ustrezne obveznosti niso dovolj specifične za žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini ali pa državam članicam puščajo široko diskrecijsko pravico. Poleg tega je zadevna zakonodaja EU v povprečju stara več kot deset let. V tem obdobju potrebam žrtev ni bilo zadoščeno, zato bi jih bilo treba ustrezno obravnavati. •Posvetovanja z deležniki Komisija je izvedla obsežna posvetovanja z deležniki, da bi pridobila informacije za pripravo te zakonodajne pobude. Pri tem si je prizadevala zbrati najnovejše informacije in strokovno znanje ter razviti učinkovite ukrepe za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini, kakor je nakazano v strategiji deležnikov, na katero se pobuda opira. Komisija je upoštevala tudi ustrezne rezultate prejšnjih posvetovanj. Leta 2016 je izvedla raziskavo Eurobarometer o nasilju zaradi spola, v kateri je bilo zajetih več kot 27 000 respondentov iz vseh držav članic EU. To je pripomoglo k oblikovanju in preskušanju možnih politik. Številni deležniki so pozvali k intenzivnejšemu zakonodajnemu in nezakonodajnemu ukrepanju EU v boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini. Podrobnosti o posameznih posvetovanjih so navedene v naslednjem oddelku. Odprto javno posvetovanje: „Boj proti nasilju na podlagi spola – zaščita žrtev in kaznovanje storilcev“ je potekalo na spletni strani Komisije za posvetovanja od 8. februarja do 10. maja 2021. Vprašanja za javnost so obravnavala razne vidike preprečevanja nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter boja proti njima. Nanašala so se zlasti na ustrezne ukrepe držav članic, potrebo po nadaljnji ureditvi in zaželene možne politike. Glavni rezultati so bili: –Raziskava je pokazala, da je eden od problemov ta, da se javnost tovrstnega nasilja ne zaveda dovolj ali da ga jemlje za zasebno zadevo. Poleg tega je raziskava pokazala, da primanjkuje storitev in dejavnosti, ki bi žrtve opolnomočale in jih spodbujale, naj spregovorijo. Kar zadeva možne nadaljnje preventivne ukrepe, je večina respondentov menila, da je pomembno obravnavati škodljive spolne stereotipe. –60 % respondentov je menilo, da je treba izboljšati sedanje strukture za zagotavljanje informacij žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družinio njihovih pravicah, službah, na katere se lahko obrnejo in nadaljnjem ukrepanju v zvezi z njihovimi prijavami. Respondenti so o pravočasnosti in dosegljivosti teh informacij večinoma menili, da informacije niso zagotovljene dovolj hitro (43 %), da jih je težko najti (42 %) ter da so nedosledne in razpršene po različnih virih (42 %). –73 % respondentov je menilo, da so nadaljnji ukrepi za izboljšanje dostopa do sodnega varstva v zadevah nasilja nad ženskami in nasilja v družini potrebni tako na nacionalni ravni kot na ravni EU. –Na vprašanje, ali podporne storitve sistematično upoštevajo potrebe žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini, je približno polovica (48 %) respondentov odgovorila negativno. Odgovori na vprašanje, ali žrtve informacije o podpornih storitvah prejmejo pravočasno in v jeziku, ki ga razumejo, niso bili enotni, vendar je večji delež respondentov odgovoril, da ne ve (41 %). –Glede posebnih oblik nasilja nad ženskami je večina respondentov menila, da najpomembnejše vrzeli v zaščiti pred nadlegovanjem zaradi spola in spolnim nadlegovanjem izvirajo tega, da večina javnosti takega nadlegovanja ne šteje za resničen problem (66 %), da so sankcije nezadostne (66 %) in da se določbe ne izvršujejo učinkovito (62 %). Komisija je izvedla obsežna ciljno usmerjena posvetovanja, skupaj namenjena oceni učinka in analizi vrzeli obstoječega zakonodajnega okvira. Komisija se je z državami članicami posvetovala pisno in na delavnici. Države članice so izrazile odprtost za ukrepanje EU in menile, da so predvideni ukrepi relevantni. Ciljno usmerjena posvetovanja z nevladnimi in mednarodnimi organizacijami so pokazala veliko podporo najbolj ambicioznim ukrepom. Nevladne organizacije so zlasti poudarile potrebo po tem, da se okrepi preprečevanje in zagotovijo učinkovitejši zaščitni ukrepi z določitvijo minimalnih pravil na ravni EU, izboljša zbiranje podatkov in dostopnost specializiranih služb ter zagotovijo posebni programi izobraževanja za strokovne delavce iz različnih sektorjev. Mednarodne organizacije so poudarile potrebo po dodatnih preventivnih ukrepih, kot so zgodnje posredovanje, programi preprečevanja in usposabljanje za ustrezne strokovne delavce. Kar zadeva službe za zaščito in podporo, so mednarodne organizacije menile, da vidik spola pri razumevanju nasilja ni dovolj ozaveščen, kar lahko privede do sekundarne in ponovne viktimizacije, ustrahovanja in maščevanja. Kot dobro prakso so ocenile pristope „vse na enem mestu“ za iskanje pomoči. Glede dostopa do sodnega varstva so opozorile na pomanjkljivosti pri uveljavljanju odškodnine od države ali od storilca kaznivega dejanja, zlasti na prekratke roke za vložitev odškodninskega zahtevka in zastaralne roke za odškodninske zahtevke za moralno škodo (pri nekaterih vrstah kaznivih dejanj).

Na posebni delavnici s socialnimi partnerji so sindikati in delodajalci podprli cilj boja proti spolnemu nadlegovanju pri delu in podprli nadaljnje ukrepe. Vendar so bili delodajalci zaskrbljeni zaradi obveznosti, ki bi jim jih povzročili novi ukrepi. Socialni partnerji so poudarili pomen ocene tveganja pri preprečevanju nasilja nad ženskami in boju proti njemu. Sindikati in delodajalci so vztrajali pri pomenu vloge socialnih partnerjev na tem področju. •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Komisija je za podporo pri pripravi predloga naročila podporno študijo pri zunanjem svetovalnem podjetju. Prav tako je pri evropski mreži pravnih strokovnjakov za enakost spolov in nediskriminacijo naročila primerjalno analizo kazenskopravnih določb, ki se na ravni držav članic uporabljajo za nasilje nad ženskami zaradi spola, vključno z nasiljem v družini in kibernetskim nasiljem. Poleg tega je Evropski inštitut za enakost spolov (EIGE) posodobil svojo študijo iz leta 2014 o stroških nasilja nad ženskami. Ta gradiva so bila dopolnjena z obsežnimi informacijami, pridobljenimi iz drugih obstoječih virov, kakor je navedeno v Prilogi 1 k poročilu o oceni učinka. •Ocena učinka V skladu z zahtevami za boljše pravno urejanje je bila septembra 2020 za pripravo te pobude pri Komisiji ustanovljena medresorska usmerjevalna skupina, ki ji predseduje generalni sekretar. Med septembrom 2020 in oktobrom 2021 se je ta skupina sestala štirikrat in sodelovala v več pisnih posvetovanjih. V osnutku ocene učinka je bila obravnavana vrsta nezakonodajnih in zakonodajnih ukrepov za doseganje ciljev pobude. Ocenjene so bile uspešnost, učinkovitost in skladnost vsake izbrane možnosti in ugotovljeno je bilo, da je kombinacija ukrepov v okviru prednostne možne politike najbolj sorazmerna in skladna glede na splošne in posebne cilje te pobude. V zvezi s pričakovanim učinkom prednostne možne politike je kvantitativna analiza pokazala pozitivne ekonomske učinke. Manjša razširjenost nasilja nad ženskami in nasilja v družini bi lahko prinesla ekonomske koristi v višini približno 53,1 milijarde EUR, kar bi lahko dolgoročno doseglo približno 82,7 milijarde EUR. Največji potencial za ekonomske koristi prispeva zmanjšanje stroškov fizične in čustvene škode za žrtve (ocenjeno zmanjšanje med 32,2 in 64,5 milijarde EUR). Socialni učinki bi vplivali na različne deležnike, in sicer žrtve, priče, storilce kaznivih dejanj, podjetja, nacionalne organe in širšo družbo. Prednostna možna politika bi izboljšala zdravje, varnost in kakovost življenja žrtev (zlasti zaradi ukrepov za zaščito in podporo). Povečala bi tudi ozaveščenost žrtev in prič o informacijah o storitvah zaščite in podpore ter o dostopu do teh storitev. Pričakuje se, da bodo ukrepi glede intervencijskih programov za storilce kaznivih dejanj pozitivno vplivali na njihov odnos do vprašanja in na njihovo vedenje. Delodajalcem bi ozaveščenost ter boljše razumevanje delavcev, ki so žrtve nadlegovanja zaradi spola pri delu, in podpora tem delavcem omogočili razvoj varnega delovnega okolja. To bi pozitivno vplivalo tudi na produktivnost. Nacionalnim organom bi bili v pomoč ukrepi za odpravo pravne negotovosti in ukrepi za zbiranje podatkov, kar bi jim omogočilo boljše oblikovanje nacionalnih politik za preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter boj proti njima. Večja ozaveščenost o škodljivih spolnih stereotipih in normah v splošni javnosti bi pozitivno vplivala na družbo kot celoto. Osnutek poročila o oceni učinka je bil Odboru Komisije za regulativni nadzor predložen 15. septembra 2021, razprava o osnutku pa je potekala 13. oktobra 2021. Po negativnem mnenju Odbora je bila 1. decembra 2021 predložena revidirana različica poročila. Odbor je ugotovil, da so bila v odziv na njegove prvotne pripombe vložena prizadevanja za izboljšanje poročila o oceni učinka, vendar je kljub temu 12. januarja 2022 znova podal negativno mnenje. Odbor je menil, da v poročilu o oceni učinka (1) ni bil v zadostni meri predstavljen učinek več ukrepov na ravni EU in držav članic v izhodiščnem scenariju; (2) niso bili dovolj jasno opredeljeni splošni cilji in ni bila zadostno utemeljena potreba po celovitem pristopu; (3) niso bili dovolj jasno predstavljeni konkretni predvideni ukrepi in kombinacije posebnih ukrepov v različnih možnih politikah; (4) revidirani sklop možnih politik ni bil v celoti vključen v revidirano analizo stroškov in koristi ter ni bil dovolj jasen pri primerjavi možnih politik, med drugim v smislu uporabljenih meril in metodologije točkovanja; ter (5) ni bila v zadostni meri ocenjena sorazmernost prednostne možne politike, vključno z izbranim pristopom lex specialis. Ta predlog temelji na nadaljnji oceni nekaterih izpostavljenih vprašanj. Ukrepi, sprejeti za odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti, so pojasnjeni v delovnem dokumentu služb Komisije Nadaljnje ukrepanje po drugem mnenju Odbora za regulativni nadzor in dodatne informacije (SWD(2022) 61, v nadaljnjem besedilu: delovni dokument služb Komisije). V delovnem dokumentu služb Komisije je zlasti pojasnjeno, kako izhodiščni scenarij upošteva dosedanje dosežke na tem področju politike na ravni držav članic. S tem se odgovarja tudi na priporočilo Odbora, naj se predstavi celovitejša analiza vrzeli pri izvajanju Istanbulske konvencije v državah članicah in pri pomanjkanju odziva na razvoj, ki med drugim izvira iz razvoja na digitalnem področju. Delovni dokument služb Komisije glede pripomb v zvezi s pomanjkljivo opredelitvijo ciljev pojasnjuje, da je cilj predloga opredeliti nasilje nad ženskami in nasilje v družini kot kaznivi dejanji ter ju preprečevati in se proti njima boriti v tem smislu. V besedilu predlagane direktive so podrobneje opisani njeni glavni cilji, pri čemer je pojasnjeno, da je treba te cilje doseči z opredelitvijo nekaterih oblik nasilja nad ženskami (vključno s posilstvom, pohabljenjem ženskega spolovila in različnimi kaznivimi ravnanji kibernetskega nasilja) kot kaznivih dejanj ter z okrepitvijo zaščite žrtev, njihovega dostopa do sodnega varstva in podpore zanje, preprečevanja nasilja ter usklajevanja. Kar zadeva izbiro možne politike, delovni dokument služb Komisije na podlagi ocene ustreznih aktov EU ter pregleda in analize vrzeli v zakonodaji držav članic navaja dokaze, ki dodatno pojasnjujejo, zakaj je bil izbran celovit pristop – posebna direktiva o nasilju nad ženskami in nasilju v družini – in ne sprememba obstoječih horizontalnih instrumentov. Delovne metode Evropske komisije na podlagi pravil boljšega pravnega urejanja omogočajo podpredsedniku za medinstitucionalne odnose in predvidevanja, da odobri nadaljevanje pobude, o kateri je Odbor za regulativni nadzor podal drugo negativno mnenje. Pomembno je še poudariti, da se mnenji Odbora za regulativni nadzor navezujeta na oceno kakovosti ocene učinka in ne na oceno zadevnega zakonodajnega predloga. Komisija je, tudi glede na strinjanje podpredsednika za medinstitucionalne odnose in predvidevanje, menila, da je primerno nadaljevati s pobudo iz naslednjih razlogov: (1)pobuda je za Komisijo političnega pomena, saj je poudarjena v političnih usmeritvah; (2)za napredek pri preprečevanju nasilja nad ženskami, nasilja v družini in kibernetskega nasilja zaradi spola ter boju proti njim, je nujno treba ukrepati, k čemur je pozval tudi Evropski parlament; (3)pomanjkljivosti, na katere je opozoril Odbor za regulativni nadzor, so bile s predložitvijo dodatnih pojasnil in dokazov zadovoljivo odpravljene in pripombe Odbora so bile upoštevane v prilagojenem zakonodajnem predlogu. Ta predlog torej temelji na nadaljnji oceni nekaterih vprašanj, ki jih je izpostavil Odbor. •Temeljne pravice Predlagana direktiva bo okrepila varstvo številnih temeljnih pravic, zlasti:

–pravice do življenja (člen 2 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, v nadaljevanju: Listina), pravice do osebne celovitosti (člen 3 Listine), prepovedi nečloveškega ali ponižujočega ravnanja (člen 4 Listine), pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja (člen 7 Listine) ter pravice do varstva osebnih podatkov (člen 8 Listine), na primer ker določa ukrepe za zaščito žrtev, njihovega zasebnega življenja in osebnih podatkov ter za preprečevanje nasilja, in sicer z uvedbo inkriminacije kaznivih dejanj ter zagotavljanjem zaščite za ogrožene osebe (na podlagi ocene tveganja in iz nje izhajajočih podpornih ukrepov) ter usposabljanja strokovnih delavcev za prepoznavanje tovrstnega nasilja in ustrezno odzivanje nanj; –pravic otroka (člen 24 Listine), na primer s prepoznavanjem otroških žrtev kot neposrednih žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini, z določitvijo posebnih ukrepov za zaščito in podporo otrok ter z zahtevo, da se pri obravnavi primerov upošteva otrokova korist; –žrtvine pravice do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča (člen 47 Listine), na primer z zagotavljanjem učinkovitejše preiskave in pregona nasilja nad ženskami in nasilja v družini (npr. pregon nekaterih kaznivih dejanj po uradni dolžnosti in pregon v javnem interesu, omogočanje spletne prijave žrtvam nasilja ter uvedba smernic za organe pregona in sodne organe) ter z zagotavljanjem pravice žrtve, da uveljavlja polno odškodnino od storilca kaznivega dejanja ter pridobi odločbo o priznanju odškodnine v enem samem postopku; –prepovedi diskriminacije ter pravice do enakosti žensk in moških (člena 21 in 23 Listine), na primer z obravnavanjem nasilja nad ženskami in nasilja v družini kot hude oblike prepovedane diskriminacije med ženskami in moškimi ter z zmanjšanjem tveganja tovrstnega nasilja za osebe v ranljivem položaju in skupine, ki so izpostavljene večjemu tveganju; z zahtevo po ciljno usmerjenih dejavnostih ozaveščanja in informiranja, da bi dosegli skupine z večjim tveganjem in jim olajšali dostop do podpornih storitev; –pravice do socialne pomoči in pravice do zdravstvenega varstva (člen 34 oz. člen 35 Listine), na primer z zagotavljanjem strokovnih podpornih storitev, zlasti za žrtve spolnega nasilja (npr. takojšnja zdravstvena podpora, zbiranje sodnomedicinskih dokazov v primerih posilstva, psihološko svetovanje in posttravmatska oskrba). Predlagana direktiva ustrezno upošteva domnevo nedolžnosti in pravico do obrambe (člen 48 Listine) osumljencev ter načeli zakonitosti in sorazmernosti kaznivih dejanj in kazni (člen 49 Listine). V zvezi s pravico do svobode izražanja (člen 11 Listine) so določbe o odstranitvi ali blokiranju nezakonitih vsebin omejene na to, kar je nujno potrebno in sorazmerno za doseganje cilja Direktive. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Zaradi predlagane direktive naj bi nastali naslednji stroški za proračun EU: –razvoj in uporaba orodja za zbiranje podatkov – enkratni stroški za Evropski inštitut za enakost spolov (EIGE); –tehnično vzdrževanje in upravljanje orodja za zbiranje podatkov – ponavljajoči se stroški za EIGE; –razvoj in uvedba skupne razčlenitve podatkov in metodologije v sodelovanju z državami članicami – ponavljajoči se stroški za EIGE; –razvoj smernic za harmonizacijo in standardizacijo statističnih podatkov o kaznivih dejanjih v zvezi z nasiljem nad ženskami in nasiljem v družini, za podporo državam članicam pri zbiranju podatkov – ponavljajoči se stroškov za EIGE. Stroški EIGE so podrobno pojasnjeni v priloženi oceni finančnih posledic zakonodajnega predloga. EIGE bi za nalogo zbiranja upravnih podatkov potreboval naslednje finančne in človeške vire: –enkratni stroški vzpostavitve – 200 000 EUR; –letni stroški vzdrževanja in upravljanja – 750 000 EUR; –osebje – en začasni uslužbenec (v ekvivalentu polnega delovnega časa) od leta 2025 in dva pogodbena uslužbenca (v ekvivalentu polnega delovnega časa) od leta 2025 (skupaj trije). 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Države članice bodo morale Direktivo prenesti v dveh letih po začetku njene veljavnosti. Komisiji bodo morale sporočiti nacionalne ukrepe za prenos. Poleg tega bodo morale Komisiji poročati o izvajanju Direktive sedem let po začetku njene veljavnosti. Po tem obdobju morajo redno poročati v obliki nanje naslovljenega vprašalnika. Okrepljene zahteve glede zbiranja podatkov v okviru tega predloga bodo podlaga za spremljanje in ocenjevanje učinka pobude glede na njene specifične cilje. Spremljanje in ocenjevanje predlagane direktive bo prvenstveno temeljilo na sedanjih harmoniziranih kazalnikih, ki jih je razvil EIGE. To delo bo podprto in dopolnjeno z načrtovanimi ukrepi za harmonizacijo zbiranja razčlenjenih upravnih podatkov (vključno s podatki organov pregona, sodstva ter socialnih in zdravstvenih služb), z obveznostjo izvajanja rednih raziskav o nasilju nad ženskami in nasilju v družini ter pošiljanja ustreznih podatkov Komisiji (Eurostatu). Podrobnosti bodo opisane v načrtu spremljanja in izvrševanja, ki ga bo pripravila Komisija. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga

Poglavje 1 vsebuje splošne določbe, vključno s predmetom urejanja (člen 1), in določa, da je treba posebno pozornost nameniti žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družini, ki so izpostavljene večjemu tveganju takega nasilja (člen 2). Področje uporabe tega predloga zajema kazniva dejanja, ki so v njem opredeljena, dejanja nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, kot so inkriminirana v skladu s pravom Unije ali nacionalnimi zakonodajami (člen 3). V tem poglavju so navedene tudi opredelitve ključnih pojmov, ki se uporabljajo v Direktivi (člen 4). Poglavje 2 vsebuje določbe o minimalnih pravilih o opredelitvi kaznivih dejanj in sankcij na podlagi člena 83(1) PDEU. Ta kazniva dejanja se nanašajo na nekatere oblike nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, ki pomenijo spolno izkoriščanje žensk ali računalniški kriminal. Čeprav ta kazniva dejanja nesorazmerno prizadenejo ženske, so v okviru tega poglavja opredeljena kot kazniva v zvezi z vsemi žrtvami, vključno z moškimi in nebinarnimi osebami, razen v primeru posilstva in pohabljenja ženskega spolovila. Zadnje navedeni dejanji sta na ravni EU opredeljeni kot kaznivi le, če se izvajata nad ženskami ali otroci, saj se pravna podlaga iz člena 83(1) PDEU nanaša samo na spolno izkoriščanje žensk in otrok. Poglavje vključuje minimalno uskladitev kaznivih dejanj posilstva žensk (člen 5) in pohabljenja ženskega spolovila (člen 6). Glede na hitrost trenutne digitalne preobrazbe in porast kibernetskega nasilja so določena tudi minimalna pravila za nekatera kazniva dejanja računalniškega kriminala, in sicer za: deljenje intimnih ali prirejenih vsebin brez privolitve žrtve (člen 7), kibernetsko zalezovanje (člen 8), kibernetsko nadlegovanje (člen 9) in kibernetsko spodbujanje k sovraštvu ali nasilju (člen 10). Člen 11 vsebuje določbe o spodbujanju, pomoči in napeljevanju ter poskusu v zvezi s takimi kaznivimi dejanji. Člen 12 določa najnižjo raven najvišje zagrožene kazni za kazniva dejanja, opredeljena v členih 5 do 11, člen 13 pa določa obteževalne okoliščine. Pravila o pristojnosti in zastaralnih rokih so navedena v členih 14 in 15. Poglavje 3 se nanaša na zaščito žrtev vseh oblik nasilja nad ženskami ali nasilja v družini in na njihov dostop do sodnega varstva. Uporablja se za vse žrtve kaznivih dejanj nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Čeprav se ta predlog osredotoča predvsem na vrste nasilja, ki nesorazmerno prizadenejo ženske, pa ne izključuje moških ali nebinarnih oseb iz uveljavljanja pravic žrtev, če postanejo žrtve takega nasilja, vključno z nasiljem v družini. To poglavje vključuje pravila o prijavi nasilja nad ženskami in nasilja v družini, s katerimi se zagotovi, da se ta kazniva dejanja zlahka privedejo pred sodišče (člen 16). To vključuje hitro obdelavo takih prijav in spodbujanje prijavljanja takih kaznivih dejanj, na primer z odpravo ovir, ki jih v nekaterih primerih povzročajo pravila o zaupnosti, zagotavljanjem, da lahko otroci enostavno prijavijo kazniva dejanja, ter zagotavljanjem, da se osebe brez dokumentov in osebe z negotovim statusom prebivanja ne bojijo prijaviti nasilja. Ta zadnji vidik v okviru te direktive nikakor ne uvaja pravice do prebivanja za osebe, ki prijavijo nasilje. Člen 17 zagotavlja, da se kazniva dejanja učinkovito preiskujejo in preganjajo, da je na voljo dovolj strokovnega znanja in virov ter da se kazniva dejanja, ki pomenijo posilstvo, preganjajo po uradni dolžnosti. To poglavje uvaja individualno oceno tveganja za ugotovitev potreb žrtev po zaščiti in podpori (člena 18 in 19). Ta ocena je sestavni del obstoječe individualne ocene v skladu z direktivo o pravicah žrtev in mora biti prilagojena posebnim potrebam žrtev nasilja nad ženskami in nasilja v družini. V členu 20 so določene obveznosti za zagotovitev, da se žrtve napotijo na ustrezne podporne storitve, na primer z zagotavljanjem, da podporne službe proaktivno stopijo v stik z žrtvami. Hkrati je namen tega člena zagotoviti skladnost s pravili o varstvu podatkov. Poleg tega morajo države članice v skladu s tem poglavjem določiti nujne zaščitne ukrepe in odredbe o zaščiti, da bi zagotovile učinkovito zaščito žrtev (člen 21). Člen 22 določa, da so morebitna vprašanja v zvezi s preteklim spolnim vedenjem žrtve izključena iz kazenskih preiskav in sodnih postopkov, brez poseganja v pravico do obrambe. To poglavje vsebuje tudi obveznost, da se organom pregona in sodnim organom zagotovijo smernice za ustrezno obravnavo žrtev v celotnem postopku ter za ustrezno obravnavo primerov nasilja nad ženskami in nasilja v družini (člen 23). Določa tudi, da so nacionalni organi, kot so organi za enakost, med drugim pristojni za pomoč in svetovanje žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družini, ki sta hudi obliki diskriminacije žensk (člen 24). Takšnim organom se podeli tudi procesno upravičenje za delovanje/, da nastopijo v imenu žrtev v kazenskem postopku, če menijo, da je to primerno. S členom 25 sta zagotovljena odstranitev spletnih vsebin v zvezi s kaznivimi dejanji kibernetskega nasilja in možnost sodnega varstva za prizadete uporabnike. Pravica žrtev, da uveljavljajo odškodnino od storilca kaznivega dejanja, je zajeta v členu 26. Poglavje 4 vsebuje določbe o podpori žrtvam, ki jo morajo žrtve prejeti pred in med kazenskim postopkom ter v ustreznem obdobju po njem. Člen 27 določa posebne storitve, ureditve in posebne vire podpornih služb, ki zagotavljajo strokovne storitve za žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini. To poglavje nadalje določa specifično in takojšnjo podporo v kriznih centrih za žrtve posilstva ali napotitvenih centrih za žrtve spolnega nasilja (člen 28) ter strokovno podporo za žrtve pohabljenja ženskih spolovil (člen 29). Države članice bi morale tudi zagotoviti, da lahko žrtve spolnega nadlegovanja pri delu uporabijo zunanje svetovalne storitve, vključno s svetovanjem delodajalcem o tem, kako se ustrezno odzvati na taka kazniva dejanja (člen 30). Države članice morajo vzpostaviti nacionalne telefonske številke za pomoč žrtvam in zagotoviti njihovo delovanje pod enotno številko na ravni EU (člen 31). Vsem žrtvam je treba zagotoviti posebna zatočišča ali drugo začasno nastanitev, da se jim po izkušnji nasilja zagotovi pomoč pri vrnitvi v samostojno življenje (člen 32). Poleg tega morajo države članice otroškim žrtvam zagotoviti ustrezno zaščito in podporo ter pri tem upoštevati otrokovo korist (člen 33). To vključuje zagotavljanje varnih mest za obiske med otrokom in staršem, ki je storilec kaznivega dejanja in ki ima pravico do stikov (člen 34). S členom 35 so določeni zaščitni ukrepi za žrtve, ki pripadajo skupinam z večjim tveganjem, na primer lažji dostop za žrtve z invalidnostmi. Določbe poglavja 5 se osredotočajo na učinkovito preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini. To vključuje obveznost izvajanja kampanj ozaveščanja ter raziskovalnih in izobraževalnih programov, pa tudi obsežnega razširjanja ustreznih informacij (člen 36). Strokovni delavci, pri katerih obstaja velika verjetnost stika z žrtvami, morajo biti deležni usposabljanja in prejeti ciljno usmerjene informacije. S tem se bo zagotovilo, da lahko prepoznajo primere nasilja in se nanje ustrezno odzovejo ter da lahko odgovorne organizacije učinkovito usklajujejo svoje ukrepe (člen 37). V členu 38 so določeni intervencijski programi, ki se jih lahko prostovoljno udeležijo tudi osebe, ki se bojijo, da bodo storile taka kazniva dejanja. Poglavje 6 vsebuje pravila o usklajevanju nacionalnih politik držav članic o nasilju nad ženskami in nasilju v družini, pa tudi določbe o usklajevanju na ravni EU. Za racionalizacijo nacionalnih politik in zagotovitev učinkovitega odziva na tovrstno nasilje na več ravneh se s členom 39 od držav članic, zahteva, da imenujejo ali ustanovijo uradni organ za usklajevanje in nadzor politik na tem področju. To dopolnjuje obveznost iz člena 40, da se zagotovita učinkovito usklajevanje in sodelovanje vseh ustreznih akterjev, vključenih v podporo žrtvam. Nevladne organizacije so ključni akterji pri zagotavljanju podpore žrtvam in preprečevanju nasilja. Člen 41 določa, da države članice sodelujejo z nevladnimi organizacijami ter se z njimi posvetujejo o ustreznih politikah. Da se zagotovi ustrezna obravnava kibernetskega nasilja, kot je opredeljeno v tem predlogu, morajo države članice ponudnike posredniških storitev spodbujati k sprejemanju samoregulativnih ukrepov (člen 42). Namen člena 43 je olajšati sodelovanje med državami članicami in izmenjavo dobrih praks, da bi to direktivo kar najbolj učinkovito izvajale. Zbiranje podatkov in raziskave so bistvenega pomena za oblikovanje ustreznih ukrepov politike na področju nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Za zagotovitev razpoložljivosti primerljivih podatkov na ravni EU so v členu 44 določena minimalna pravila za zbiranje podatkov v vseh državah članicah. EIGE bo glede na svoje strokovno znanje in tekoče delo na tem področju podpiral države članice pri razvoju skupne metodologije in zbiranju podatkov. Poglavje 7 vsebuje končne določbe te direktive. Člen 45 spreminja direktivo o spolni zlorabi otrok, da se zagotovi skladnost z uvedbo kaznivega dejanja penetracije v spolne namene in pojasni, da okoliščine, v katerih otrok, ki je že dosegel starost, ko oseba lahko privoli v spolnost, ne more veljavno podati privolitve, vključujejo okoliščine iz člena 5 tega predloga. Člen 46 se nanaša na raven varstva, člen 47 pa na obveznosti poročanja držav članic. Člen 48 pojasnjuje razmerje do drugih direktiv in vsebuje klavzulo o prepovedi zniževanja standardov. Ta člen pojasnjuje, da se določbe uporabljajo poleg določb direktive o pravicah žrtev, direktive o preprečevanju trgovine z ljudmi, direktive o boju proti spolni zlorabi otrok [in predloga akta o digitalnih storitvah]. To pomeni, da bi morale biti žrtve deležne zaščite iz vseh direktiv, ki se zanje uporabljajo. Člen 49 vsebuje klavzulo o prepovedi zniževanja standardov. Člen 50 vsebuje določbe o prenosu te direktive. Člen 51 določa, kdaj bo Direktiva začela veljati, člen 52 pa določa, na koga je naslovljena. 2022/0066 (COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o boju proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 82(2) in člena 83(1) Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Namen te direktive je zagotoviti celovit okvir za učinkovit boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini po vsej Uniji. To dosega tako, da krepi obstoječe in uvaja nove ukrepe na naslednjih področjih: opredelitev ustreznih kaznivih dejanj in sankcij, zaščita žrtev in dostop do sodnega varstva, podpora žrtvam ter preprečevanje, usklajevanje in sodelovanje.

(2)Enakost žensk in moških ter nediskriminacija sta ključni vrednoti Unije in temeljni pravici, zapisani v členu 2 Pogodbe o Evropski uniji ter v členih 21 in 23 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Listina EU o temeljnih pravicah). Nasilje nad ženskami in nasilje v družini ogrožata navedeni načeli ter spodkopavata pravice žensk in deklic do enakosti na vseh področjih življenja. (3)Nasilje nad ženskami in nasilje v družini pomenita kršitev temeljnih pravic, kot so pravica do človekovega dostojanstva, pravica do življenja in osebne celovitosti, prepoved nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, pravica do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, varstvo osebnih podatkov ter pravice otroka, kot so določene v Listini EU o temeljnih pravicah. (4)Ta direktiva bi se morala uporabljati za kazniva ravnanja, ki pomenijo nasilje nad ženskami ali nasilje v družini in so opredeljena kot kazniva dejanja v skladu s pravom Unije ali nacionalnim pravom. To vključuje kazniva dejanja, opredeljena v tej direktivi, in sicer posilstvo, pohabljenje ženskega spolovila, deljenje intimnih ali prirejenih vsebin brez privolitve žrtve, kibernetsko zalezovanje, kibernetsko nadlegovanje, kibernetsko spodbujanje k nasilju ali sovraštvu in kazniva dejanja, ki jih zajemajo drugi instrumenti Unije, zlasti direktivi 2011/36/EU in 2011/93/EU Evropskega parlamenta in Sveta, ki opredeljujeta kazniva dejanja v zvezi s spolnim izkoriščanjem otrok in v zvezi s trgovino z ljudmi za namene spolne zlorabe. Tudi nekatera kazniva dejanja po nacionalnem pravu spadajo v opredelitev nasilja nad ženskami. To vključuje kazniva dejanja, kot so feminicid, spolno nadlegovanje, spolna zloraba, zalezovanje, zgodnje in prisilne poroke, prisilni splav, prisilna sterilizacija ter različne oblike kibernetskega nasilja, kot so spletno spolno nadlegovanje, kibernetsko trpinčenje ali neželeno prejemanje spolno eksplicitnih vsebin. Nasilje v družini je oblika nasilja, ki je lahko v skladu z nacionalno zakonodajo posebej opredeljena kot kaznivo dejanje ali pa je zajeta v kaznivih dejanjih, ki se storijo v družini ali gospodinjski enoti ali med nekdanjima ali sedanjima zakoncema. (5)Ukrepi iz te direktive so bili oblikovani za obravnavo posebnih potreb žensk in deklic, saj jih obliki nasilja, zajeti v tej direktivi, in sicer nasilje nad ženskami in nasilje v družini, nesorazmerno prizadeneta. Vendar ta direktiva priznava, da so lahko žrtve teh oblik nasilja tudi druge osebe, ki bi prav tako morale biti upravičene do ukrepov, določenih v tej direktivi. Zato bi se moral izraz „žrtev“ nanašati na vse osebe, ne glede na njihov biološki ali družbeni spol. (6)Otroci, ki so priča nasilju nad ženskami ali nasilju v družini, zaradi svoje ranljivosti utrpijo neposredno čustveno škodo, kar vpliva na njihov razvoj. Zato bi bilo treba take otroke obravnavati kot žrtve in zanje uporabljati ciljno usmerjene zaščitne ukrepe. (7)Nasilje nad ženskami je trdovraten izraz strukturne diskriminacije žensk, ki je posledica zgodovinsko neenakih razmerij moči med ženskami in moškimi. Gre za obliko nasilja zaradi spola, prvenstveno nad ženskami in deklicami, ki ga izvajajo moški. Tovrstno nasilje je ukoreninjeno v družbeno oblikovanih vlogah, vedenju, dejavnostih in lastnostih, ki v posamezni družbi veljajo kot primerni za ženske oziroma moške in ki so zajeti z izrazom „družbeni spol“. (8)Nasilje v družini je resen družbeni problem, ki pogosto ostaja prikrit. Povzroči lahko močne psihične in fizične travme s hudimi posledicami, saj je storilec običajno oseba, ki jo žrtev pozna in za katero pričakuje, da ji lahko zaupa. Takšno nasilje ima lahko različne oblike ter vključuje fizično, spolno, psihično in ekonomsko nasilje. Nasilje v družini se lahko zgodi ne glede na to, ali storilec živi oziroma je živel v istem gospodinjstvu z žrtvijo ali ne. (9)Glede na posebne vidike, povezane s temi vrstami kaznivih dejanj, je treba določiti celovit sklop pravil, ki ciljno obravnava trdovraten problem nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter upošteva posebne potrebe žrtev takega nasilja. Obstoječe določbe na ravni Unije in nacionalnih ravneh so se izkazale za nezadostne za učinkovit boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini ter za njuno preprečevanje. Na posebne oblike takega nasilja se osredotočata zlasti direktivi 2011/36/EU in 2011/93/EU, medtem ko Direktiva 2012/29/EU Evropskega parlamenta in Sveta določa splošni okvir za žrtve kaznivih dejanj. Čeprav zadnje navedena direktiva določa nekatere zaščitne ukrepe za žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini, ni namenjena obravnavi njihovih posebnih potreb. (10)Ta direktiva podpira mednarodne zaveze držav članic za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini ter njuno preprečevanje, zlasti Konvencijo Združenih narodov o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk (CEDAW) in, kjer je ustrezno, Konvencijo Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima (v nadaljnjem besedilu: Istanbulska konvencija) in Konvencijo Mednarodne organizacije dela o odpravi nasilja in nadlegovanja v svetu dela, podpisano 21. junija 2019 v Ženevi. (11)Nasilje nad ženskami in nasilje v družini se lahko stopnjujeta, kadar se sopojavljata z diskriminacijo zaradi spola in diskriminacijo iz drugih razlogov, ki jo prepoveduje pravo Unije, in sicer z diskriminacijo zaradi državljanstva, rase, barve kože, etničnega ali socialnega porekla, genetskih značilnosti, jezika, veroizpovedi ali prepričanja, političnega ali katerega koli drugega mnenja, pripadnosti narodnostni manjšini, premoženja, rojstva, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti. Države članice bi zato morale ustrezno upoštevati žrtve, na katere vpliva taka presečna diskriminacija, in sicer z zagotavljanjem posebnih ukrepov, kadar se žrtve hkrati soočajo z različnimi oblikami diskriminacije. Lezbijke ter biseksualne, transspolne, interspolne in queer (LBTIQ) ženske in nebinarne osebe, ženske z invalidnostmi in ženske z manjšinskim rasnim ali etničnim ozadjem so še zlasti izpostavljene večjemu tveganju nasilja zaradi spola. (12)Žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini so izpostavljene večjemu tveganju za ustrahovanje, maščevanje ter sekundarno in ponovno viktimizacijo. Zato bi bilo treba posebno pozornost nameniti tem tveganjem ter potrebi po zaščiti dostojanstva in telesne integritete teh žrtev. (13)Posilstvo je eno najtežjih kaznivih dejanj, s katerim se krši spolna nedotakljivost osebe, in nesorazmerno prizadene ženske. Vključuje nesorazmerje moči med storilcem kaznivega dejanja in žrtvijo, kar storilcu omogoča, da žrtev spolno izkoristi za namene, kot so osebno zadoščenje, uveljavljanje prevlade, družbeno priznanje, napredovanje ali morebitne finančne koristi. V številnih državah članicah je za ugotovitev kaznivega dejanja posilstva še vedno pogoj uporaba sile, groženj ali prisile. V drugih državah članicah zadošča, da žrtev ni privolila v spolno dejanje. Samo s tem zadnjim pristopom se doseže popolna zaščita spolne nedotakljivosti žrtev. Zato je treba zagotoviti enako zaščito po vsej Uniji z določitvijo znakov kaznivega dejanja posilstva žensk. (14)Kaznivo dejanje posilstva bi moralo izrecno vključevati vse vrste spolne penetracije s katerim koli delom telesa ali predmetom. V opredelitvi posilstva bi morala biti odsotnost privolitve osrednji zakonski znak kaznivega dejanja, saj posilstvo pogosto ne vključuje nobenega fizičnega nasilja ali uporabe sile. Začetno privolitev bi moralo biti mogoče, v skladu s spolno avtonomijo žrtve, preklicati kadar koli med dejanjem in ne bi smela samodejno pomeniti privolitve za prihodnja dejanja. Spolna penetracija brez privolitve bi morala pomeniti posilstvo, tudi če jo stori zakonec ali intimni partner. (15)V zvezi s kaznivimi dejanji, ki pomenijo posilstvo, bi morala biti za storilce teh dejanj, ki so bili predhodno že obsojeni za kaznivo dejanje iste vrste, odrejena udeležba v intervencijskih programih, da bi se zmanjšalo tveganje ponovitve kaznivega dejanja. (16)Da bi odpravili nepopravljivo in vseživljenjsko škodo, ki jo pohabljanje ženskih spolovil povzroči žrtvam, bi bilo treba to kaznivo dejanje posebej in ustrezno obravnavati v kazenski zakonodaji. Pohabljanje ženskih spolovil je izkoriščevalska praksa, ki se izvaja na spolnih organih deklice ali ženske z namenom ohranjanja in uveljavljanja prevlade nad ženskami in deklicami ter izvajanja družbenega nadzora nad njihovo spolnostjo. Včasih se izvede v okviru otroške ali prisilne poroke ali nasilja v družini. Pohabljanje ženskih spolovil je v nekaterih skupnostih tradicionalna praksa, ki se izvaja na ženskah. Zajemati bi moralo prakse, ki se izvajajo iz nemedicinskih razlogov. Izraz „ekscizija“ bi se moral nanašati na delno ali popolno odstranitev klitorisa in velikih sramnih ustnic. „Infibulacija“ bi se morala nanašati na zaprtje velikih sramnih ustnic z delnim zašitjem zunanjih delov vulve, da se zoži vaginalna odprtina. Izraz „drugo pohabljenje“ bi se moral nanašati na vse druge povzročene fizične spremembe ženskih spolovil. (17)Zagotoviti je treba usklajene opredelitve kaznivih dejanj in sankcij v zvezi z nekaterimi oblikami kibernetskega nasilja. Kibernetsko nasilje se izvaja zlasti nad političarkami, novinarkami in zagovornicami človekovih pravic. Ženske so posledično lahko utišane in težje sodelujejo v družbi pod enakimi pogoji kot moški. Kibernetsko nasilje nesorazmerno prizadene tudi ženske, dekleta in deklice v izobraževalnem okolju, kot so šole in univerze, kar ima škodljive posledice za njihovo nadaljnje izobraževanje in duševno zdravje ter lahko v skrajnih primerih privede do samomora. (18)Pri uporabi informacijskih in komunikacijskih tehnologij obstaja tveganje, da se bodo nekatere oblike kibernetskega nasilja zlahka, hitro in široko amplificirale, zaradi česar bo žrtev utrpela še večjo in dolgotrajno škodo. Potencial za tako amplifikacijo, ki je znak več kaznivih dejanj kibernetskega nasilja, opredeljenih v tej direktivi, bi se morala odražati v tem, da se določene vsebine z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij dajo na voljo „množici“ končnih uporabnikov. Izraz „množica“ bi bilo treba razumeti tako, da pomeni doseganje znatnega števila končnih uporabnikov zadevnih tehnologij, kar omogoča znaten dostop do teh vsebin in znaten potencial za njihovo nadaljnjo distribucijo. Ta izraz bi bilo treba razlagati in uporabljati ob upoštevanju relevantnih okoliščin, vključno s tehnologijami, s katerimi se omogoči dostop do teh vsebin, in sredstvi, ki jih te tehnologije ponujajo za amplifikacijo. (19)Ker se vsebine povečini zlahka, hitro in široko distribuirajo, pa tudi zaradi njihove intimne narave je dajanje na voljo dostopa do intimnih fotografij ali videoposnetkov in drugih vsebin, ki prikazujejo spolne dejavnosti, z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij množici končnih uporabnikov brez privolitve žrtve za slednjo lahko zelo škodljivo. Kaznivo dejanje iz te direktive bi moralo zajemati vse vrste takih vsebin, kot so podobe, fotografije in videoposnetki, vključno s seksualiziranimi podobami, zvočnimi posnetki in videoposnetki. Nanašati bi se moralo na primere, v katerih se množici končnih uporabnikov z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij da na voljo dostop do vsebin brez privolitve žrtve, ne glede na to, ali je žrtev privolila v ustvarjanje takih vsebin ali jih je morda posredovala določeni osebi. Kaznivo dejanje bi moralo vključevati tudi neprivoljeno izdelavo ali prirejanje vsebin, na primer z urejanjem slikovnih elementov, tako da je videti, kot da je druga oseba sodeluje v spolnih dejanjih, če je posnetek z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij naknadno dan na voljo množici končnih uporabnikov brez privolitve te osebe. Takšna izdelava ali prirejanje bi morala vključevati izdelavo „globokih ponaredkov“, kadar so elementi fotografije ali posnetka precej podobni obstoječemu posamezniku, predmetom, krajem ali drugim subjektom ali dogodkom in prikazujejo spolna dejanja druge osebe, preostalim pa bi se zmotno zdelo, da gre za verodostojno ali resnično fotografijo ali posnetek. Za učinkovito zaščito žrtev takega ravnanja bi bilo treba zajeti tudi grožnje s takim ravnanjem. (20)Kibernetsko zalezovanje je sodobna oblika nasilja, ki se pogosto izvaja nad družinskimi člani ali osebami, ki živijo v istem gospodinjstvu, izvajajo pa ga lahko tudi nekdanji partnerji ali znanci. Storilec običajno z zlorabo tehnologije stopnjuje prisilo in obvladovalno vedenje, manipuliranje ter nadziranje, s čimer poveča strah in tesnobo žrtve ter povzroči postopno osamitev žrtve od prijateljev in družine. Zato bi bilo treba določiti minimalna pravila glede kibernetskega zalezovanja. Kaznivo dejanje kibernetskega zalezovanja bi moralo zajemati stalno nadzorovanje žrtve z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij, brez njene privolitve ali zakonitega dovoljenja. To se lahko doseže z obdelavo osebnih podatkov žrtve, na primer s krajo identitete ali vohunjenjem za takimi podatki na različnih družbenih medijih ali platformah za pošiljanje sporočil, v elektronskih sporočilih ali na telefonu žrtve ali s krajo gesel, ali z vdorom v naprave žrtve in posledično pridobitvijo dostopa do njenih zasebnih prostorov, na primer z namestitvijo geolokacijskih aplikacij, vključno s programsko opremo za zalezovanje, ali s krajo žrtvinih naprav. Poleg tega bi moralo zalezovanje zajemati spremljanje žrtev brez njihove privolitve ali dovoljenja prek tehnoloških naprav, povezanih z internetom stvari, kot so pametni gospodinjski aparati. (21)Določiti bi bilo treba minimalna pravila v zvezi s kaznivim dejanjem kibernetskega nadlegovanja, da se prepreči sprožitev napada skupaj s tretjimi osebami na drugo osebo ali sodelovanje v takem napadu, ko se da dostop do grozilnih ali žaljivih vsebin na voljo množici končnih uporabnikov. Takšni obsežni napadi, vključno s koordiniranimi množičnimi napadi na spletu, lahko prerastejo v napad zunaj spleta ali povzročijo hude psihične posledice in v skrajnih primerih samomor žrtve. Pogosto so njihova tarča vidne osebe (ženske) v politiki, novinarstvu ali kako drugače znane osebe, lahko pa se pojavljajo tudi v drugih kontekstih, na primer v univerzitetnih naseljih ali šolah. Takšno spletno nasilje bi bilo treba obravnavati zlasti, kadar se napadi izvajajo v velikem obsegu, na primer v obliki koordiniranega nadlegovanja s strani večjega števila ljudi.

(22)Zaradi vse večje uporabe interneta in družbenih medijev se je v zadnjih letih močno povečalo javno spodbujanje k nasilju in sovraštvu, tudi k nasilju in sovraštvu zaradi biološkega ali družbenega spola. Preprosto, hitro in široko razširjanje sovražnega govora v digitalnem svetu je potencirano zaradi odsotnosti zadržkov na spletu, saj domnevna anonimnost na internetu in občutek posameznika, da za svoja dejanja ne bo kaznovan, zmanjšujeta njegovo inhibicijo za sodelovanje v takem govoru. Ženske so pogosto tarča seksističnega in mizoginega sovraštva na spletu, ki lahko preraste v kazniva dejanja iz sovraštva zunaj spleta. To je treba prestreči v zgodnji fazi. Pri tej vrsti spodbujanja ni vedno neposrednega omenjanja biološkega ali družbenega spola ciljne osebe oziroma oseb, vendar je o pristranski motivaciji mogoče sklepati iz splošne vsebine ali konteksta spodbujanja. (23)Pri kaznivem dejanju kibernetskega spodbujanja k nasilju ali sovraštvu se predpostavlja, da se spodbujanje ne izraža v povsem zasebnem kontekstu, temveč javno z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij. Zato bi moralo to kaznivo dejanje zajemati razširjanje vsebin javnosti, kar bi bilo treba razumeti tako, da se z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij da na voljo dostop do dela zadevne vsebine, ki spodbuja k nasilju ali sovraštvu, potencialno neomejenemu številu oseb, in sicer se omogoči lahek dostop do vsebine uporabnikom na splošno, ne da bi bilo potrebno nadaljnje ukrepanje osebe, ki je zagotovila vsebino, ter ne glede na to, ali te osebe dejansko dostopajo do zadevnih informacij. V skladu s tem bi bilo treba v primerih, ko dostop do vsebin zahteva registracijo ali sprejem v skupino uporabnikov, šteti, da se informacije razširjajo javnosti samo, kadar so uporabniki, ki želijo dostopati do vsebin, samodejno registrirani ali sprejeti brez človeškega dejavnika pri odločanju ali izbiranju, komu dovoliti dostop. Pristojni organi bi morali pri ocenjevanju, ali vsebina pomeni spodbujanje k sovraštvu ali nasilju, upoštevati temeljne pravice do svobode izražanja, kot so določene v členu 11 Listine EU o temeljnih pravicah. (24)Žrtve bi morale imeti možnost, da zlahka naznanijo kazniva dejanja nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, ne da bi bile podvržene sekundarni ali ponovni viktimizaciji. V ta namen bi morale države članice zagotoviti možnost prijav na spletu ali z uporabo drugih informacijskih in komunikacijskih tehnologij za prijavljanje takih kaznivih dejanj. Žrtve kibernetskega nasilja bi morale imeti možnost naložiti vsebine v zvezi s svojo prijavo, kot so posnetki zaslona domnevnega nasilnega vedenja. (25)Pri nasilju v družini in nasilju nad ženskami, zlasti kadar je storilec ožji družinski član ali intimni partner, so žrtve lahko pod takim pritiskom storilca, da se bojijo stopiti v stik s pristojnimi organi, tudi če je ogroženo njihovo življenje. Države članice bi zato morale zagotoviti, da njihova pravila o zaupnosti ne ovirajo ustreznih strokovnih delavcev, kot so delavci v zdravstvu, da kadar imajo utemeljene razloge za domnevo, da žrtvi neposredno grozi huda telesna poškodba, to naznanijo pristojnim organom. Podobno primere nasilja v družini ali nasilja nad ženskami, ki prizadene otroke, pogosto prepoznajo le tretje osebe, ki opazijo neobičajno otrokovo vedenje ali telesno poškodbo otroka. Otroke je treba učinkovito zaščititi pred takšnimi oblikami nasilja in čim prej sprejeti ustrezne ukrepe. Zato tudi ustrezni strokovni delavci, ki prihajajo v stik z otroškimi žrtvami ali potencialnimi otroškimi žrtvami, vključno z delavci v zdravstvu in izobraževanju, ne bi smeli biti omejeni z zaupnostjo, če imajo utemeljene razloge za domnevo, da je bilo nad otrokom storjeno hudo nasilno dejanje s področja uporabe te direktive, ali če pričakujejo, da se bodo huda nasilna dejanja nadaljevala. Kadar strokovni delavci naznanijo take primere nasilja, bi morale države članice zagotoviti, da ne odgovarjajo za kršitev zaupnosti. (26)Ker se primeri nasilja nad otroci redko prijavijo, bi bilo treba vzpostaviti varne in otrokom prijazne postopke prijave. To lahko vključuje zaslišanje otroka s strani pristojnih organov v preprostem in dostopnem jeziku. (27)Zamude pri obravnavi prijav nasilja nad ženskami in nasilja v družini lahko pomenijo posebno tveganje za žrtve, ki so lahko še naprej v neposredni nevarnosti, saj so storilci kaznivih dejanj pogosto ožji družinski člani ali zakonci. Pristojni organi bi zato morali imeti zadostno strokovno znanje in učinkovita preiskovalna orodja za preiskovanje in pregon takih kaznivih dejanj. (28)Žrtve nasilja v družini in nasilja nad ženskami običajno potrebujejo takojšnjo zaščito ali posebno podporo, na primer v primeru intimnopartnerskega nasilja, kjer je stopnja ponavljajočega se nasilja običajno visoka. Zato bi bilo treba ob prvem stiku pristojnih organov z žrtvijo ali takoj, ko se pojavi sum, da je oseba žrtev nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, opraviti individualno oceno za ugotovitev potreb žrtve po zaščiti. Taka ocena se lahko opravi, preden žrtev naznani kaznivo dejanje, ali proaktivno, če kaznivo dejanje naznani tretja oseba. (29)Pri ocenjevanju potreb žrtve po zaščiti in podpori bi moralo biti glavno vodilo zagotovitev varnosti žrtve in zagotavljanje prilagojene podpore, pri čemer se med drugim upoštevajo individualne okoliščine žrtve. Med okoliščine, ki zahtevajo posebno pozornost, bi lahko štela nosečnost žrtve ali njena odvisnost od storilca ali razmerje z njim. (30)Da bi žrtvam zagotovili celovito podporo in zaščito, bi morali biti v oceno tveganj za žrtve in ustreznih podpornih ukrepov vključeni vsi pristojni in drugi ustrezni organi, ne zgolj organi pregona in sodni organi, in sicer na podlagi jasnih smernic, ki jih izdajo države članice. Te smernice bi morale vključevati dejavnike, ki se upoštevajo pri oceni tveganja, ki ga predstavlja storilec kaznivega dejanja ali osumljenec, vključno z upoštevanjem dejstva, da so osumljenci, ki so že bili obtoženi lažjih kaznivih dejanj, lahko enako nevarni kot tisti, ki so bili obtoženi težjih kaznivih dejanj, zlasti kadar gre za primere nasilja v družini in zalezovanja. (31)Ker so otroci žrtev ranljivi za sekundarno in ponovno viktimizacijo, ustrahovanje in maščevanje ter utrpijo čustveno škodo, ki negativno vpliva na njihov razvoj, bi morali biti deležni enakih zaščitnih ukrepov, kot jih je deležna sama žrtev. Druge osebe, ki so odvisne od žrtve, kot so invalidni odrasli ali starejši vzdrževani odrasli, za katere žrtev skrbi, lahko utrpijo podobno čustveno škodo in bi jim bilo zato treba zagotoviti enake zaščitne ukrepe. (32)Žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini pogosto potrebujejo posebno podporo. Da bodo dejansko prejele ponujeno podporo, bi jih morali pristojni organi napotiti na ustrezne podporne službe. To bi moralo zlasti veljati, kadar se pri individualni oceni ugotovijo posebne potrebe žrtve po podpori. V tem primeru bi morale imeti podporne službe možnost, da navežejo stik z žrtvijo tudi brez njene privolitve. Za obdelavo povezanih osebnih podatkov s strani pristojnih organov bi morale države članice zagotoviti, da je podlaga zanjo zakonsko določena, v skladu s členom 6(1)(c) v povezavi s členom (6)(2) in (3) Uredbe (EU) 2016/679 Evropskega parlamenta in Sveta. Taki zakoni bi morali vključevati ustrezne zaščitne ukrepe v zvezi z osebnimi podatki, ki spoštujejo bistvo pravice do varstva podatkov, ter določati ustrezne in posebne ukrepe za zaščito temeljnih pravic in interesov posameznikov. Kadar pristojni organi v okviru napotitve žrtev prenesejo njihove osebne podatke podpornim službam, bi morali zagotoviti, da so preneseni podatki omejeni na to, kar je potrebno za obveščanje teh služb o okoliščinah primera, da bi lahko žrtve prejele ustrezno podporo in zaščito. (33)Države članice bi morale s potrebnimi ukrepi zagotoviti, da se lahko za učinkovito zaščito žrtev in njihovih vzdrževanih družinskih članov izrečejo nujni zaščitni ukrepi in izdajo odredbe o prepovedi približevanja, vzpostavljanja stikov in nahajanja na kraju ter druge odredbe o zaščiti. (34)Države članice bi morale zagotoviti, da se lahko v primerih neposredne nevarnosti, na primer kadar je škoda neizbežna ali pa je že bila povzročena in je verjetno, da bo ponovno povzročena, izrečejo nujni zaščitni ukrepi. (35)Odredbe o zaščiti lahko vključujejo prepoved storilcu kaznivega dejanja ali osumljencu, da vstopi v nekatere kraje, da se žrtvi ali vzdrževani osebi približa na krajšo razdaljo od predpisane ali da z njima stopi v stik, tudi z uporabo spletnih vmesnikov, ter, če je potrebno, da poseduje strelno ali smrtonosno orožje. (36)Za zagotovitev učinkovitosti nujnih zaščitnih ukrepov in odredb o prepovedi približevanja, vzpostavljanja stikov in nahajanja na kraju ter drugih odredb o zaščiti bi bilo treba kršitve takih ukrepov sankcionirati. Te sankcije so kazenskopravne ali druge pravne narave in lahko vključujejo zaporne kazni, denarne kazni ali katero koli drugo pravno sankcijo, ki je učinkovita, sorazmerna in odvračilna. (37)S predložitvijo dokazov o preteklem spolnem vedenju žrtev z namenom izpodbijanja njihove verodostojnosti in odsotnosti privolitve v primerih spolnega nasilja, zlasti v primerih posilstva, se lahko nadaljujejo ali okrepijo škodljivi stereotipi o žrtvah in povzroči ponovna ali sekundarna viktimizacija. Zato brez poseganja v pravico do obrambe vprašanja, poizvedbe in dokazi o preteklem spolnem vedenju žrtve ne bi smeli biti dovoljeni v kazenskih preiskavah in sodnih postopkih. (38)Zaradi zapletenosti in teže kaznivih dejanj nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter posebnih potreb žrtev po podpori bi morale države članice poskrbeti, da imenovani organi zagotavljajo dodatno podporo in ukrepajo za preprečevanje takih kaznivih dejanj. Nacionalni organi za enakost, ustanovljeni v skladu z direktivami 2004/113/ES, 2006/54/ES in 2010/41/EU Evropskega parlamenta in Sveta, imajo glede na svoje strokovno znanje na področju diskriminacije zaradi spola dobro izhodišče za izpolnjevanje teh nalog. Ti organi bi poleg tega morali imeti procesno pravico, da žrtev katere koli oblike nasilja nad ženskami ali nasilja v družini z njeno odobritvijo zastopajo ali jo podpirajo v sodnih postopkih, tudi pri uveljavljanju zahtevka za odškodnino in zahteve za odstranitev nezakonitih spletnih vsebin. To bi moralo vključevati možnost, da delujejo v imenu ali v podporo več žrtev skupaj. Da bi lahko ti organi učinkovito opravljali svoje naloge, bi jim morale države članice zagotoviti zadostne človeške in finančne vire. (39)Nekatera kazniva dejanja, ki jih zajema ta direktiva, vključujejo večje tveganje ponavljajoče se, dolgotrajne ali celo trajne viktimizacije. To tveganje se pojavi zlasti v zvezi s kaznivimi dejanji, pri katerih se množici končnih uporabnikov z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij da na voljo dostop do vsebin, ki so rezultat določenih kaznivih dejanj kibernetskega nasilja, saj je mogoče take vsebine preprosto in hitro distribuirati v velikem obsegu, njihovo odstranjevanje pa je pogosto težavno. To tveganje običajno ostane tudi po obsodbi storilca. Zato bi bilo treba za učinkovito zaščito pravic žrtev teh kaznivih dejanj od držav članic zahtevati, da sprejmejo ustrezne ukrepe za odstranitev zadevnih vsebin. Ker odstranitev vsebin pri viru morda ni vedno izvedljiva, na primer zaradi pravnih ali praktičnih težav v zvezi z izvršitvijo ali uveljavitvijo odredbe o odstranitvi, bi bilo treba državam članicam dovoliti tudi, da določijo ukrepe za onemogočenje dostopa do takih vsebin. (40)Ti ukrepi bi morali vključevati zlasti pooblastitev nacionalnih sodnih organov za izdajanje odredb, s katerimi ponudnikom posredniških storitev odredijo odstranitev enega ali več določenih delov zadevnih vsebin ali onemogočenje dostopa do njih. Te odredbe bi bilo treba izdati na podlagi ustrezno obrazloženega in utemeljenega predloga žrtve. Ob upoštevanju hitrosti, s katero se lahko take vsebine širijo na spletu, in časa, ki je potreben za zaključek kazenskega postopka zoper osebe, osumljene storitve zadevnih kaznivih dejanj, je treba za učinkovito zaščito pravic žrtev omogočiti, da se pod določenimi pogoji take odredbe izdajo v obliki začasnih odredb, tudi pred zaključkom takega kazenskega postopka. (41)Vsi ti ukrepi za odstranitev ali onemogočenje dostopa, vključno zlasti s takimi odredbami, lahko vplivajo tudi na pravice in interese drugih strani, kot so osebe, ki zagotovijo vsebino, ponudniki posredniških storitev, katerih storitve so lahko uporabljene, in končni uporabniki teh storitev, ter na splošni interes. Zato bi bilo treba zagotoviti, da se lahko te odredbe in drugi ukrepi sprejmejo le na pregleden način in da so zagotovljeni ustrezni zaščitni ukrepi, s katerimi se zagotovi, da ostanejo omejeni na to, kar je potrebno in sorazmerno, da je zagotovljena pravna varnost, da lahko vse udeležene strani uveljavljajo svojo pravico do učinkovitega sodnega varstva v skladu z nacionalnim pravom ter da se vzpostavi pravično ravnotežje med vsemi zadevnimi pravicami in interesi, vključno s temeljnimi pravicami vseh zadevnih strank v skladu z Listino EU o temeljnih pravicah. Skrbno tehtanje vseh zadevnih pravic in interesov za vsak primer posebej je zlasti pomembno v postopkih za izdajo začasne odredbe. Te odredbe bi bilo treba praviloma nasloviti na določenega ponudnika posredniških storitev, ki je najprimernejši za ukrepanje, zlasti da bi se izognili morebitnim negativnim učinkom na svobodo izražanja in obveščanja.

(42)Določbe te direktive o odredbah in drugih ukrepih za odstranitev zadevnih vsebin in onemogočenje dostopa do njih ne bi smele vplivati na zadevna pravila iz Uredbe XX/YYYY [predlagana uredba o digitalnih storitvah]. Navedene odredbe bi morale biti zlasti skladne s prepovedjo nalaganja splošnih obveznosti spremljanja ali aktivnega ugotavljanja dejstev in s posebnimi zahtevami iz navedene uredbe glede odredb o odstranitvi nezakonitih vsebin na spletu. (43)Ker so vsebine, ki so predmet odredb ali drugih ukrepov, sprejetih v skladu s to direktivo za odstranitev teh vsebin ali onemogočenje dostopa do njih, lahko pomembne za preiskavo ali pregon zadevnih kaznivih dejanj po kazenskem pravu, bi bilo treba sprejeti potrebne ukrepe, da se pristojnim organom omogoči pridobitev ali zavarovanje takih vsebin, kadar je to potrebno. Ti ukrepi bi lahko na primer vključevali zahtevo, da ustrezni ponudniki posredniških storitev posredujejo zadevne vsebine tem organom ali da jih shranijo za omejeno obdobje, ki ne presega tistega, kar je potrebno. Vsi takšni ukrepi bi morali zavarovati vsebine, ostati omejeni na to, kar je razumno, in biti v skladu z veljavnimi pravili o varstvu osebnih podatkov. (44)Da bi se izognili sekundarni viktimizaciji, bi morale imeti žrtve možnost pridobiti odškodnino med kazenskim postopkom. Odškodnina, ki jo plača storilec kaznivega dejanja, bi morala biti polna in ne bi smela biti omejena z določeno zgornjo mejo. Zajemati bi morala vso škodo in travme, ki jih utrpijo žrtve, ter stroške, ki nastanejo pri obvladovanju škode, med drugim stroške terapije, vpliv na zaposlitveni položaj žrtve, izgubo prihodka, duševno škodo in moralno škodo zaradi kršitve dostojanstva. Znesek odškodnine bi moral odražati dejstvo, da bodo žrtve nasilja v družini morda morale popolnoma spremeniti svoje življenje, da bi se rešile nevarnosti, kar bi pomenilo morebitno spremembo zaposlitve ali iskanje novih šol za otroke ali celo ustvarjanje nove identitete. (45)Pomoč in podporo žrtvam nasilja nad ženskami in nasilja v družini bi bilo treba zagotoviti pred in med kazenskim postopkom ter za ustrezno obdobje po njem, na primer če je še vedno potrebno zdravljenje za obravnavo hudih fizičnih ali psihičnih posledic nasilja ali če je ogrožena varnost žrtve, zlasti zaradi njenih izjav v navedenem postopku. (46)Strokovne podporne službe bi morale zagotavljati podporo žrtvam vseh oblik nasilja nad ženskami in nasilja v družini, vključno s spolnim nasiljem, pohabljanjem ženskih spolovil, prisilno poroko, prisilnim splavom in sterilizacijo, spolnim nadlegovanjem ter različnimi oblikami kibernetskega nasilja. (47)Strokovne podporne službe bi morale žrtvam ponujati podporo, ki je prilagojena njihovim posebnim potrebam, ne glede na to, ali so nasilje naznanile. Takšne storitve bi se lahko zagotavljale poleg storitev splošnih služb za podporo žrtvam ali kot sestavni del takšnih služb, te pa bi se nato lahko obrnile na obstoječe subjekte, ki nudijo strokovno podporo. Strokovno podporo lahko zagotovijo nacionalni organi, organizacije za podporo žrtvam ali druge nevladne organizacije. V ta namen bi jim bilo treba zagotoviti zadostne človeške in finančne vire, kadar storitve opravljajo nevladne organizacije, pa bi morale države članice zagotoviti, da prejemajo ustrezna sredstva. (48)Žrtve nasilja v družini in nasilja nad ženskami imajo običajno več različnih potreb po zaščiti in podpori. Da bi se te potrebe učinkovito obravnavale, bi morale države članice take storitve zagotavljati v istih prostorih ali pa bi jih morala usklajevati osrednja kontaktna točka. Poleg tega bi morale zagotoviti spletni dostop do takih storitev, da se dosežejo tudi žrtve na oddaljenih območjih ali tiste, ki fizično ne morejo dostopati do takih centrov. To bi moralo vključevati vzpostavitev enotnega in posodobljenega spletišča, na katerem so na voljo vse ustrezne informacije o razpoložljivih storitvah podpore in zaščite ter dostop do njih (spletni dostop po načelu „vse na enem mestu“). Spletišče bi moralo upoštevati zahteve glede dostopnosti za invalide. (49)Strokovne podporne storitve, vključno z zatočišči in kriznimi centri za žrtve posilstva, bi bilo treba v kriznih in izrednih razmerah, tudi med zdravstvenimi krizami, šteti za bistvene storitve. V takih razmerah, ko se povečuje število primerov nasilja v družini in nasilja nad ženskami, bi jih bilo treba še naprej ponujati. (50)Travmatična narava spolnega nasilja, vključno s posilstvom, zahteva izrazito občutljiv odziv usposobljenega in specializiranega osebja. Žrtve tovrstnega nasilja potrebujejo takojšnjo zdravstveno oskrbo in pomoč pri travmi v kombinaciji s takojšnjimi sodnomedicinskimi preiskavami, da se zberejo dokazi, potrebni za pregon. Krizni centri za žrtve posilstva ali napotitveni centri za žrtve spolnega nasilja bi morali biti na voljo v zadostnem številu in ustrezno porazdeljeni po ozemlju vsake države članice. Podobno tudi žrtve pohabljenja ženskega spolovila, ki so pogosto deklice, običajno potrebujejo ciljno usmerjeno podporo. Države članice bi morale zato zagotoviti namensko podporo, prilagojeno tem žrtvam. (51)Nadlegovanje pri delu se v direktivah 2004/113/ES, 2006/54/ES in 2010/41/EU obravnava kot diskriminacija zaradi spola. Ker ima spolno nadlegovanje pri delu znatne negativne posledice za žrtve in tudi za delodajalce, bi bilo treba z zunanjimi svetovalnimi storitvami za žrtve in delodajalce zagotoviti svetovanje o ustreznem obravnavanju takih primerov na delovnem mestu in o pravnih sredstvih, ki so delodajalcu na voljo za odstranitev storilca z delovnega mesta, ter o možnosti zgodnjega spravnega postopka, če žrtev to želi. (52)Države članice bi morale zagotoviti, da nacionalne telefonske številke za pomoč delujejo v okviru enotne številke na ravni EU [116016] in da se ta številka široko oglašuje kot javna številka, ki je brezplačna in stalno dosegljiva. Podporne službe bi morale zagotavljati storitve kriznega svetovanja in imeti možnost napotitve na storitve, ki se zagotavljajo osebno, kot so zatočišča, svetovalni centri ali policija. (53)Zatočišča imajo ključno vlogo pri zaščiti žrtev pred nasilnimi dejanji. Poleg varnega mesta za bivanje bi morala ponujati tudi potrebno podporo pri medsebojno prepletenih težavah, povezanih z zdravjem in finančnim položajem žrtev ter dobrobitjo njihovih otrok, da bi žrtve na koncu pripravile na samostojno življenje. (54)Za učinkovito obravnavanje negativnih posledic za otroške žrtve bi morali podporni ukrepi za otroke vključevati starosti primerno psihološko svetovanje, po potrebi skupaj s pediatrično oskrbo, in biti zagotovljeni takoj, ko imajo pristojni organi utemeljene razloge za domnevo, da so otroci morda žrtve, vključno z otroškimi pričami nasilja. Glavno vodilo pri zagotavljanju podpore otroškim žrtvam bi morale biti pravice otroka, kot so določene v členu 24 Listine EU o temeljnih pravicah. (55)Da se zagotovi varnost otrok med morebitnimi obiski storilca kaznivega dejanja ali osumljenca, ki je imetnik starševske odgovornosti s pravico do stikov, bi morale države članice zagotoviti, da so na voljo nadzorovani nevtralni prostori, vključno z uradi organov za zaščito ali socialno varstvo otrok, da lahko takšni obiski tam potekajo ob upoštevanju otrokove koristi. Po potrebi bi morali obiski potekati v prisotnosti strokovno osebje organov za zaščito ali socialno varstvo otrok. Kadar je treba zagotoviti začasno nastanitev, bi morali biti otroci prednostno nastanjeni skupaj z imetnikom starševske odgovornosti, ki ni storilec kaznivega dejanja ali osumljenec, na primer z otrokovo materjo. Pri tem bi bilo treba vedno upoštevati otrokovo korist. (56)Žrtve s posebnimi potrebami in skupine z večjim tveganjem nasilja nad ženskami ali nasilja v družini, kot so ženske z invalidnostmi, ženske z izvedeno pravico do prebivanja, priseljenke brez dokumentov, prosilke za mednarodno zaščito, ženske, ki bežijo pred oboroženimi spopadi, brezdomne ženske, ženske z manjšinskim rasnim ali etničnim ozadjem, ženske na podeželju, spolne delavke, ženske v pridržanju ali starejše ženske, bi morale prejeti posebno zaščito in podporo. (57)Ženske z invalidnostmi nesorazmerno doživljajo nasilje nad ženskami in nasilje v družini, zaradi invalidnosti pa imajo pogosto težave pri dostopu do zaščitnih in podpornih ukrepov. Države članice bi zato morale zagotoviti, da lahko ženske z invalidnostmi enako kot drugi v celoti uveljavljajo pravice iz te direktive, pri tem pa ustrezno pozornost nameniti posebni ranljivosti teh žrtev in njihovim verjetnim težavam pri iskanju pomoči. (58)Države članice bi morale zagotoviti, da se za boj proti nasilju nad ženskami in nasilju v družini sprejmejo ukrepi za preprečevanje, kot so kampanje ozaveščanja. Preprečevanje bi moralo potekati tudi v formalnem izobraževanju, zlasti s krepitvijo spolne vzgoje in socialno-čustvenih kompetenc, empatije ter razvoja zdravih in spoštljivih odnosov. (59)Države članice bi morale sprejeti ukrepe za preprečevanje utrjevanja škodljivih spolnih stereotipov, da bi izkoreninile idejo o podrejenosti žensk ali o stereotipnih vlogah žensk in moških. To bi lahko vključevalo tudi ukrepe za zagotovitev, da se kultura, običaji, vera, tradicija ali čast ne dojemajo kot opravičilo za kazniva dejanja nasilja nad ženskami ali nasilja v družini ali za njihovo milejšo obravnavo. Ker so otroci že od zgodnjega otroštva izpostavljeni spolnim vlogam, ki oblikujejo njihovo dojemanje samih sebe in vplivajo na njihove izobraževalne in poklicne izbire ter pričakovanja glede njihove vloge kot žensk in moških skozi vse življenje, je bistveno, da se spolni stereotipi obravnavajo že v okviru vzgoje in varstva predšolskih otrok. (60)Za zagotovitev, da so žrtve nasilja nad ženskami in nasilja v družini prepoznane in prejmejo ustrezno podporo, bi morale države članice poskrbeti, da se strokovni delavci, ki bodo verjetno prišli v stik z žrtvami, udeležijo usposabljanj in prejmejo ciljno usmerjene informacije. Usposabljanja bi morala obravnavati tveganje za ustrahovanje in njegovo preprečevanje, ponovno in sekundarno viktimizacijo ter razpoložljivost zaščitnih in podpornih ukrepov za žrtve. Za preprečevanje in ustrezno obravnavo primerov spolnega nadlegovanja pri delu bi se morale usposabljanj udeležiti tudi osebe z nadzornimi funkcijami. Ta usposabljanja bi morala zajemati tudi ocene v zvezi s spolnim nadlegovanjem pri delu in povezanimi psihosocialnimi tveganji za varnost in zdravje iz Direktive 89/391/EGS Evropskega parlamenta in Sveta. Dejavnosti usposabljanja bi morale zajemati tudi tveganje nasilja s strani tretjih oseb. Nasilje tretjih oseb pomeni nasilje, ki so mu zaposleni lahko izpostavljeni na delovnem mestu in ga ne izvaja kdo od sodelavcev, ter vključuje primere, kot je pacientovo spolno nadlegovanje medicinskih sester. (61)Za zmanjšanje nezadostnega prijavljanja bi se morale države članice povezati tudi z organi preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj pri razvoju usposabljanj, zlasti o škodljivih spolnih stereotipih, pa tudi pri preprečevanju kaznivih ravnanj, saj so ti organi običajno v tesnem stiku s skupinami z večjim tveganjem in z žrtvami.

(62)Vzpostaviti bi bilo treba intervencijske programe za preprečevanje in zmanjšanje tveganja (ponovitve) kaznivih dejanj nasilja nad ženskami ali nasilja v družini. Ti programi bi morali biti posebej namenjeni storilcem kaznivih dejanj ali osebam, pri katerih obstaja tveganje, da bodo storile nasilno dejanje, in jih učiti, kako se nenasilno odzvati v medosebnih odnosih in kako se zoperstaviti nasilnim vedenjskim vzorcem. Programi bi morali spodbujati storilce kaznivih dejanj, da prevzamejo odgovornost za svoja dejanja ter preizprašajo svoj odnos do žensk in svoja prepričanja v zvezi z njimi. (63)Da bi lahko žrtve kaznivih dejanj kibernetskega nasilja iz te direktive učinkovito uveljavljale svoje pravice do odstranitve nezakonitih vsebin, povezanih s takimi kaznivimi dejanji, bi morale države članice spodbujati sodelovanje med ponudniki posredniških storitev. Za zagotovitev zgodnjega odkrivanja takih vsebin in učinkovitega ukrepanja v zvezi z njimi ter za za