POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o izvajanju Evropskega energetskega programa za oživitev

1. Izvajanje programa napreduje

Evropski energetski program za oživitev (EEPO)[1] zagotavlja finančno podporo izbranim najpomembnejšim strateškim projektom v energetskem sektorju. Program s sofinanciranjem teh projektov pomaga Evropski uniji, da napreduje pri doseganju svojih ciljev na področju energetske in podnebne politike: zanesljive in bolj raznolike oskrbe z energijo, dokončnega oblikovanja in nemotenega delovanja notranjega energetskega trga ter zmanjšanja emisij toplogrednih plinov. Hkrati je cilj programa, da z ohranitvijo naložb v osnovna sredstva v realnem gospodarstvu spodbudi gospodarsko dejavnost, rast in ustvarjanje novih delovnih mest.

Od lanskega poročila je izvajanje programa EEPO napredovalo. Spomniti velja, da je bilo leto 2010 posvečeno zlasti zagonu programa EEPO. Večina razpoložljivega proračuna je bila dodeljenega 59 projektom z naslednjimi podprogrami: plinska infrastruktura (1 363 milijonov EUR), električna infrastruktura (904 milijonov EUR), energija iz vetrnih elektrarn na morju (565 milijonov EUR) ter zajemanje in shranjevanje CO2 (1 000 milijonov EUR). Do konca leta 2010 so bili izdani sklepi o finančni pomoči in sklenjene pogodbe o finančni pomoči v skupni vrednosti 3 833 milijonov EUR, kar predstavlja 96,3 % celotnega proračuna programa EEPO. Znesek 146 milijonov EUR, ki ga ni bilo mogoče razporediti za projekte v teh sektorjih do roka 31. decembra 2010, je bil prenesen na nov finančni instrument, tj. Evropski sklad za energetsko učinkovitost[2], osredotočen na vlaganje v energetsko učinkovitost in obnovljive vire energije.

Program EEPO je bil pripravljen v širšem okviru svetovnega prizadevanja na ravni EU za spopadanje s finančno krizo, ki je izbruhnila leta 2008, in za spodbujanje oživitve gospodarstva. Od takrat v Evropi vlada še hujša kriza in zato so politike za spodbujanje oživitve gospodarstva še vedno nadvse potrebne. Zaradi zapletenosti in obsežnosti krize ni mogoče pričakovati, da bi gospodarstvo oživila ena sama politična pobuda ali en sam program porabe. Vendar je v tem težavnem času program EEPO še vedno koristno orodje, ki omogoča napredek številnih ključnih naložbenih projektov in brez katerega bi javnemu financiranju EU grozile zamude, krčenja ali preklici.

To letno poročilo se osredotoča na stanje izvajanja programa. Podrobnejšo analizo učinkov programa EEPO zagotavlja neodvisno vmesno ocenjevanje[3], izvedeno v letu 2011. Glede na rezultate te raziskave se zdi, da program že smiselno vpliva na realno gospodarstvo, s tem ko je sprožil gradbena dela ter nabavo opreme in polizdelkov. Z vidika energetske politike program prispeva k uporabi nizkoogljičnih tehnologij in izboljšuje način, na katerega delujeta notranja trga plina in elektrike, tako, da zagotavlja povezave med zahodnimi in vzhodnimi deli EU, v obrobnih državah članicah ter v Srednji in Vzhodni Evropi, s tem ko izboljšuje zmogljivost skladiščenja, postopno gradi dvosmerno plinsko omrežje in zbližuje „energetske otoke“.

Dejansko izvajanje projektov, ki jih podpira program, se je začelo že leta 2010, vendar so ti projekti šele leta 2011 dobili pravi zagon in se začeli v celoti izvajati. Nekaj projektov je bilo že izvedenih, veliko pa jih še poteka, kot je opisano v naslednjih poglavjih. V nekaj primerih predstavlja izvajanje projektov izziv in napreduje počasneje, kot je bilo prvotno načrtovano. Gospodarski in zakonodajni okvir je predvsem izziv za podprogram zajemanja in shranjevanja CO2, ki je na razpotju.

Skupna težava vseh treh podprogramov so zapleteni in dolgotrajni postopki pridobivanja dovoljenj. Posledična regulativna negotovost je vodila do zamud končnih naložbenih odločitev. Uspešno izvajanje programa EEPO zahteva močno zavezanost vseh zainteresiranih strani, vključno z državami članicami, da se pospešijo regulativni postopki in postopki za izdajanje dovoljenj. Zato se pričakuje, da bo predlog Komisije o smernicah za energetsko infrastrukturo[4] prinesel velike izboljšave. Predlog vsebuje določbe za pospešitev postopkov za izdajanje dovoljenj z ustanovitvijo enotnih nacionalnih organov za upravljanje postopka za izdajanje dovoljenj, določitvijo triletnega roka za sklep o izdaji dovoljenja ter povečanjem preglednosti in sodelovanja javnosti.

Poleg tega infrastrukturni projekti vedno težje dostopajo do dolgoročnega financiranja, kar je posledica kreditne krize in regulativnih ukrepov, ki so sledili (Basel III, Solventnost II). To sovpada s pričakovanimi neprimerljivo večjimi naložbami, kot smo jih videli do zdaj, saj bo veliko upravljavcev prenosnih omrežij (UPO) moralo kar potrojiti svoje naložbene načrte. Predlog Komisije o vzpostavitvi instrumenta za povezovanje Evrope[5], sklada za medsektorsko infrastrukturo, je namenjen zagotavljanju pomoči projektom pri pripravi potrebnega finančnega paketa. Finančni instrumenti v okviru instrumenta za povezovanje Evrope bi morali pomagati nosilcem projektov pri ocenjevanju potrebnega dolgoročnega financiranja njihovih projektov s privabljanjem novih razredov vlagateljev (pokojninskih in zavarovalnih skladov) in blaženjem nekaterih tveganj.

Komisija pozorno spremlja napredek vseh projektov in doseganje zadevnih mejnikov. Delovni dokument služb Komisije, ki spremlja to poročilo, opisuje stanje vsakega posameznega projekta. V primeru zamud Komisija ukrepa tako, da z okrepljenim dialogom z upravičenci na osnovi pogostega poročanja in obiski na kraju samem olajša izvajanje projektov. Vendar kadar primerne rešitve za skrajšanje zamud ni mogoče najti in napredka pri izvajanju ni mogoče doseči, lahko Komisija prekine svojo finančno podporo projektu.

Evropski sklad za energetsko učinkovitost je še v zgodnji fazi izvajanja, saj deluje šele od julija 2011. V prvih nekaj mesecih njegovega delovanja so bile za njegov začetek in izbiro projektov, primernih za podporo iz sklada, izvedene zelo intenzivne dejavnosti.

2. Plinska in električna infrastruktura

2.1. Uvod

Infrastrukturni podprogram EEPO podpira 44 projektov s treh glavnih področij dejavnosti:

– Projekti za plinsko infrastrukturo in skladiščenje. Infrastrukturo za transport plina in trgovanje z njim je v EU treba izboljšati z vzpostavitvijo manjkajočih povezav med državami članicami in odpravo ozkih grl znotraj držav. Za zanesljivo oskrbo so znotraj EU potrebna povezana energetska omrežja ter večja raznolikost energetskih virov in poti v EU, vključno z utekočinjenim zemeljskim plinom (UZP).

– Projekti za pretok plina v obratni smeri. Ta niz dejavnosti izvira iz plinske krize leta 2009, ki je sledila prekinitvam dobave iz Rusije preko Ukrajine. Večina držav članic v Srednji in Vzhodni Evropi je ostala brez plina, vendar ne zaradi pomanjkanja plina v Evropi, temveč zato, ker obstoječa infrastruktura ni bila ustrezno tehnično opremljena in dovolj zmogljiva, da bi bilo pretok plina mogoče preusmeriti z vzhodno–zahodne smeri na zahodno–vzhodno smer.

– Projekti električne infrastrukture. Vključevanje večjega deleža elektrike iz spremenljivih obnovljivih virov, visoki standardi zanesljivosti in varnosti sistema ter dostopne cene energije zahtevajo velike naložbe v novo infrastrukturo. Hkrati so zaradi slabe povezanosti s sosednjimi državami in notranjim energetskim trgom številne države članice še vedno „energetskih otokov“.

Projekte izvajajo upravljavci prenosnega omrežja (UPO) v posamezni državi članici ali nosilci projekta. Projekti v povprečju trajajo od 3 do 5 let. Razporejenih je bilo 2 268 milijard EUR, od katerih je bilo do konca marca 2012 upravičencem izplačanih že približno 586 milijonov EUR, tj. 25,9 %. Treba bi bilo poudariti, da izplačila niso mogoča, dokler projekti nimajo zagotovljenih okoljskih dovoljenj. Poleg tega so za zavarovanje finančnih interesov EU plačila odvisna tudi od trdne zaveze nosilcev projekta, da projekt izvedejo prek končne naložbene odločitve.

2.2. Doseženi rezultati

2.2.1. Projekti, zaključeni leta 2011

Od 44 projektov, sofinanciranih iz programa, jih je bilo v začetku leta 2012 zaključenih naslednjih 13 (30 %):

– Dve plinski povezavi, ki sta prvič povezali Madžarsko s Hrvaško in Romunijo ter spodbudili povezovanje trga in razvoj regije.

– Nadgradnja belgijskega plinskega omrežja na osi Nemčija–Združeno kraljestvo, ki omogoča tudi pretok v obratni smeri od nizozemsko-nemške meje do Zeebruggeja v Belgiji in nato naprej v Združeno kraljestvo.

– Sedem projektov za pretok plina v obratni smeri, od tega so štirje v Avstriji, dva na Slovaškem in en na Češkem. Projekti omogočajo vsem sosednjim državam boljši dostop do avstrijskih skladišč v Baumgartnu.

– Dve električni povezavi med Portugalsko in Španijo, ki izboljšujeta delovanje trga z električno energijo na Pirenejskem polotoku in povezovanje virov obnovljive energije.

– Ena električna povezava med Avstrijo in Madžarsko, ki zagotavlja precejšnjo dodatno zmogljivost pretoka v preobremenjeni južno-južni smeri in s tem omogoča nadaljnje povezovanje trga in trgovanje.

2.2.2. Napredek tekočih projektov

Od preostalih projektov jih 18 (10 za plin in 8 za elektriko) napreduje po načrtu (40 %). Za njih se izvajajo postopki javnega naročanja in gradbena dela, ki zaradi kupovanja kablov, cevi, kompresorskih postaj ali druge opreme spodbujajo rast in ustvarjajo delovna mesta.

Izvajanje projektov za plin je dobro napredovalo v naslednjih treh evropskih regijah:

– pet projektov v baltski regiji (Poljska, Danska, Litva in Latvija),

– dva projekta v srednjevzhodni Evropi (Slovenija in Češka),

– trije projekti v zahodni Evropi (Belgija, Francija in Španija).

Izvajanje projektov za elektriko je dobro napredovalo v naslednjih dveh regijah:

– trije povezovalni projekti v baltski regiji (Estonija, Latvija, Finska in Švedska),

– pet projektov v zahodni Evropi (Nemčija, Irska, Združeno kraljestvo, Francija, Španija, Italija in Malta).

Le 13 od 44 (30 %) projektov zaradi tehničnih, regulativnih in komercialnih težav napreduje počasneje, kot je bilo to sprva pričakovano. V teh primerih so nosilci projektov prosili za v povprečju 18-mesečno podaljšanje izvedbenega obdobja.

Težave pri sklepanju sporazumov za dobavo plina so razlog za zamude pri treh pomembnih projektih, katerih cilj je večja raznolikost uvoza plina v EU po novih poteh in iz novih virov: Galsi od Alžirije do Italije, Poseidon od Grčije do Italije in Nabucco od Turčije do Avstrije prinašajo nov kaspijski plin in nove nasprotne stranke (Azerbajdžan, Turkmenistan) ter morda iraški plin. Podpora, ki jo program EEPO nudi tem projektom, je bila bistvena na poti do končne naložbene odločitve, ki bo na koncu odvisna od odločitve dobaviteljev plina, ki bodo plin dobavljali po teh plinovodih. Pogajanja za sprejem teh odločitev še potekajo[6] in bi se lahko končala še letos. Kakršen koli znak, da podpora EU tem projektom upada, bi poslal napačen signal dobaviteljem plina v času intenzivnih trgovinskih pogajanj.

V drugih primerih se je izkazalo, da so postopki javnega naročanja zaradi tehničnih razlogov veliko bolj zapleteni, kot je bilo sprva pričakovano, kar velja zlasti za tri projekte: povezava med Bolgarijo in Romunijo, povezava med Italijo in Malto ter projekt za pretok v obratni smeri na Portugalskem. Drugi večji dejavnik, ki zadržuje izvajanje več projektov, je pridobitev upravnega pooblastila, zlasti za projekta pretoka v obratni smeri na Poljskem in Češkem. Nekateri projekti so zamujali zaradi regulativnih vidikov ali znižanja tržne obrestne mere, ki je posledica upočasnitve gospodarske rasti, kar se je, kot se zdi, zgodilo s projekti za pretok v obratni smeri v Romuniji in na Madžarskem, za razširitev skladišča plina na Češkem v Tvrdonicah in za povezavo med Madžarsko in Slovaško. Zaradi spremembe zakonodaje v Bolgariji je prišlo tudi do zamud pri povezavi med Bolgarijo in Grčijo, ki je zelo pomembna za zanesljivo oskrbo te regije.

2.3. Sklepne ugotovitve

V drugem letu izvajanja je bil viden velik napredek pri projektih električne in plinske infrastrukture, zlasti pri projektih za pretok plina v obratni smeri, saj je bilo zaključenih 13 projektov. Velika večina projektov, tj. 31 od 44 oz. 70 %, je zaključenih ali napreduje po načrtu.

Celostno gledano EEPO z omogočanjem povezav med zahodnimi in vzhodnimi deli EU in povečanjem zanesljivosti oskrbe zadevnih držav in regij[7] izboljšuje delovanje notranjega trga. EEPO daje plinski infrastrukturi pravo evropsko razsežnost, ki omogoča hitrejše in učinkovitejše izvajanje tretjega svežnja o notranjem energetskem trgu in uredbe o zanesljivosti oskrbe s plinom[8]. Narejenih je bilo nekaj izjemnih korakov naprej: projekti za pretok plina v obratni smeri so v polnem teku in so preprečili krizo oskrbe s plinom med zadnjim hladnim obdobjem februarja 2012. Močna podpora, ki jo program EEPO nudi projektom južnega plinskega koridora, je imela pomembno vlogo pri pogajanjih z državami dobaviteljicami, ki se poglabljajo. Podprti projekti za oskrbo z električno energijo so močna spodbuda za vzpostavitev notranjega trga, pri kateri sodeluje celotna Evropska unija, in prinašajo bistvene izboljšave za zanesljivost oskrbe zadevnih držav in regij. Projekti električnega omrežja bodo prispevali k sprejemu elektrike, proizvedene z obnovljivimi viri energije. Dokončanje infrastrukturnega sistema za oskrbo z električno energijo v EU napreduje zahvaljujoč odpravi ozkih grl in postopnemu povezovanju „energetskih otokov“, kot so tri baltske države, Pirenejski polotok, Irska, Sicilija in Malta. Program je s financiranjem posebnih ukrepov in gradbenih del celo pospešil izvajanje projektov, pomagal nosilcem projektov zagotoviti dodatno financiranje s strani finančnih institucij in pripomogel, da je bilo veliko število projektov, ki so se soočali z resnimi težavami pri pridobivanju okoljskega dovoljenja, prednostno obravnavano s strani nacionalnih uprav.

Trenutno je predvideno, da bo večina od 31 tekočih projektov zaključena med letoma 2012 in 2013, le nekaj, ki se jih sooča s tehničnimi, regulativnimi in komercialnimi izzivi, pa bo zaključenih do leta 2017.

3. Energija iz vetrnih elektrarn na morju

3.1. Uvod

Podprogram EEPO za energijo iz vetrnih elektrarn na morju sestavlja devet projektov z dveh glavnih področij dejavnosti:

– podpora obsežnim preskusom, proizvodnji in uporabi inovativnih turbin in konstrukcij za temelje na morju,

– podpora razvoju modularnih rešitev za povezovanje omrežja za velike količine proizvedene električne energije iz vetrnih elektrarn.

Do finančne pomoči so upravičena podjetja za razvoj projektov, gradbena podjetja, proizvajalci energije iz obnovljivih virov energije in upravljavci prenosnih omrežij. V sklopu programa EEPO je bilo razporejenih vseh 565 milijonov EUR, plačila za vseh devet projektov pa so konec marca 2012 znašala 189 milijonov EUR.

3.2. Stanje projektov za energijo iz vetrnih elektrarn na morju

Stanje izvajanja projektov je glede na posamezne projekte različno: eden je že zaključen, drugi dobro napredujejo, nekateri pa se spopadajo z velikimi zamudami.

3.2.1. Turbine in konstrukcije na morju (šest projektov)

S finančno pomočjo iz programa EEPO je zdaj zagotovljena postavitev prvih velikih (400 MW) vetrnih elektrarn na morju (več kot 100 km od kopnega) in v globokih vodah (več kot 40 m globoko). Denar iz programa EEPO je vsekakor veliko pripomogel k temu, da so bila za izbrane projekte od bančnih konzorcijev pridobljena posojila, potrebna za finančno zaprtje. Postopek iz programa EEPO za vetrno elektrarno na morju Thorntonbank v Belgiji je bil zaključen septembra 2011.

Štirje nemški projekti vetrnih elektrarn so že v fazi proizvodnje in/ali postavitve. Prva električna energija iz vetrnih elektrarn na morju, proizvedena s pomočjo infrastrukture, katere postavitev je bila sofinancirana iz programa EEPO, je bila dana v nemško omrežje že jeseni 2010. Čeprav ti projekti na splošno zelo dobro napredujejo, so kljub temu glede na prvotne načrte vidne manjše zamude. Za to obstajajo trije glavni razlogi: zamude pri zagotavljanju priključitve na omrežje, zamude pri postopku pridobivanja dovoljenj in zamude zaradi tehničnih razlogov (proizvodne pomanjkljivosti in slabe vremenske razmere). Posledično je bil en projekt (Bard I) že uradno preložen s spremembo pogodbe o finančni pomoči, za druge pa se pričakuje, da bodo zaprosili za podaljšanje pogodbe o finančni pomoči za eno do dve leti.

Do večjih zamud prihaja pri projektu postavitve centra za preskušanje tehnologije za pridobivanje električne energije z vetrnimi elektrarnami na morju ob obali Aberdeena (Združeno kraljestvo). Za združitev komercialne vetrne elektrarne in objekta za preskušanje je bilo treba vzpostaviti ustrezno strukturo podjetja, v katero je vključenih več upravičencev. Hkrati postopek za pridobitev dovoljenj traja dlje, kot je bilo pričakovano.

3.2.2. Omrežje za pridobivanje vetrne energije na morju (trije projekti)

Trije projekti omrežja za pridobivanje vetrne energije na morju, katerih cilj je postavitev inovativnih tehnologij za povezavo električne energije iz vetrnih elektrarn na morju (visokonapetostni enosmerni tok – nadzorovan napetostni vir), še niso povsem pripravljeni. Njihov glavni cilj je zagotovitev prvih temeljev za evropsko omrežje pridobivanja električne energije na morju. Ti projekti so izjemno zapleteni, ne le s tehnološkega, temveč tudi z regulativnega in komercialnega vidika. Zaradi zamud pri odločanju o sofinanciranju s strani nacionalnih regulativnih organov je treba prestaviti roke za te projekte, kar pomeni njihovo podaljšanje do 2016–2018. Kljub tem težavam so projekti za povezovanje omrežja za pridobivanje vetrne energije leta 2011 naredili bistven korak naprej, s tem ko je bil podrobneje opredeljen poslovni model ter so bile določene najboljše poti za kable in tehnične specifikacije za povezovalne module.

3.3. Sklepne ugotovitve

Podpora, ki jo program EEPO nudi projektom postavitve „turbin in konstrukcij“, bo neposredno prispevala k brezogljični proizvodnji električne energije za dodatnih 1500 MW in nekateri projekti že zagotavljajo del tega. Projekti iz programa EEPO pomembno vplivajo tudi na učenje, saj je čas proizvodnje in postavljanja temeljev na morju vedno krajši.

V nekaterih primerih je izvajanje projekta izziv in napreduje počasi. Pravočasna izvedba postopkov iz programa EEPO je močno odvisna od hitrega napredka pri postopkih za pridobitev dovoljenj. Odločilni so tudi drugi okvirni pogoji, kot so zagotovila, da bodo vetrne elektrarne na morju priključene na omrežje.

Preden je mogoče sprejeti končne naložbene odločitve, sta za projekte povezave vetrnih elektrarn z omrežjem ključni oviri, ki ju je treba odpraviti, podelitev licenc za vetrne elektrarne, ki bodo povezane z omrežjem, in sofinanciranje, ki ga je treba pridobiti prek regulativnih organov.

4. ZAJEMANJE IN SHRANJEVANJE OGLJIKOVEGA DIOKSIDA (CCS)

4.1. Uvod

Za doseganje velikopoteznih ciljev EU na področju energetske in podnebne politike, zlasti dekarbonizacije energetskega sistema do leta 2050, je potrebna uporaba nizkoogljičnih tehnologij, vključno z zajemanjem in shranjevanjem CO2 (CCS). Cilj programa EEPO je v skladu s strateškim načrtom za energetsko tehnologijo (SET) predstaviti celovite projekte za zajemanje in shranjevanje CO2, da bi ta tehnologija do konca desetletja postala komercialno uspešna. Program zagotavlja finančno podporo v vrednosti 1 milijarde EUR šestim projektom iz elektroenergetskega sektorja, od tega je bilo 392 milijonov EUR od marca 2012 že izplačanih upravičencem. Izbrani projekti pokrivajo tri različne tehnologije za zajemanje CO2 ter različne koncepte za shranjevanje CO2 na kopnem in morju: ogljikovodikova polja (z izboljšanjem črpanja nafte ali brez njega) in slani vodonosniki. Ta pristop se zaveda, da so celoviti projekti zajemanja in shranjevanja CO2 nova tehnologija, ki se mora spopasti s številnimi tehničnimi, ekonomskimi in regulativnimi izzivi. Projekte usklajujejo javna ali energetska podjetja. Drugi upravičenci so podjetja za prenos električne energije, dobavitelji opreme in raziskovalni inštituti.

4.2. Stanje projektov za zajemanje in shranjevanje CO2

Program EEPO je omogočil hiter začetek vseh šestih projektov (v Nemčiji, Združenem kraljestvu, Italiji, na Nizozemskem, Poljskem in v Španiji). Za enega od njih je bil program EEPO bistven pri pridobivanju državnih sredstev. Na področju pridobivanja dovoljenj je program EEPO spodbudil ciljno usmerjen dialog in sodelovanje z organi in lokalnimi prebivalci. Nekateri projekti so morda celo pomagali pospešiti dejansko izvedbo znotraj pravnega okvira na ravni države članice. Nadalje so podrobne inženirske študije, izvedene do zdaj, javnim podjetjem nudile vpogled v strokovno znanje za prihodnje delovanje celovite tehnologije za zajemanje in shranjevanje CO2. Opredelitev določenih lokacij za geološko shranjevanje je prav tako vodilo do prepoznavanja primernih lokacij za trajno in varno shranjevanje CO2.

Podprogram za zajemanje in shranjevanje CO2, ki je posledica vzpostavitve projektne mreže za zajemanje in shranjevanje CO2, vključuje tudi zavezo projektov, da si izmenjujejo izkušnje in najboljše prakse. Kot v letu 2010 so bili leta 2011 v sklopu mreže objavljeni javni povzetki o izkušnjah, pridobljenih pri projektih shranjevanja CO2, vključevanju javnosti in pridobivanju dovoljenj.

Leta 2011 so bile za večino projektov izvedene predhodne tehnične študije o zasnovi za enoto za zajemanje, vključno s predhodno izbiro dobavitelja opreme, kar je zadnji tehnični korak pred samim začetkom. Opredeljevanje izbranih lokacij za shranjevanje se je nadaljevalo skupaj z razvojem najboljših transportnih poti za CO2.

Kljub pozitivnemu napredku se podprogram zajemanja in shranjevanja CO2 srečuje z nekaterimi velikimi zakonodajnimi in gospodarskimi negotovostmi, ki ogrožajo njegovo uspešno izvajanje. Za noben projekt še ni bila sprejeta končna naložbena odločitev, kar nakazuje še vedno obstoječe težave. Prvi projekt, ki naj bi bil pripravljen za sprejetje končne naložbene odločitve do oktobra 2012 poteka na Nizozemskem. Za ostale projekte sprejetje končne naložbene odločitve ni pričakovano pred letom 2013. Ta mejnik je bil prestavljen zaradi različnih razlogov, med drugim: vsa dovoljenja še niso zagotovljena, opredelitev lokacij za shranjevanje še ni dokončana, finančna struktura še ni pripravljena. Nadalje kratko in srednjeročno poslovanje na področju zajemanja in shranjevanja CO2 ni privlačno zaradi nizke cene ogljika v sklopu sistema za trgovanje z emisijami, kar je celo zvišalo predvidene obratovalne stroške obratov. Poleg tega se zaradi trenutnega gospodarskega okvira projekti soočajo z vedno večjimi težavami pri dostopu do financiranja.

V začetku leta 2012 je bil prekinjen projekt programa EEPO v nemškem Jaenschwaldu. Poleg javnega nasprotovanja možnim lokacijam za shranjevanje so nosilci projekta sklenili, da zaradi večjih zamud pri prenosu direktive o zajemanju in shranjevanju CO2 v nemško zakonodajo ne bi bilo mogoče pridobiti potrebnih dovoljenj za shranjevanje CO2 v časovnem okviru projekta.

Zaradi tega težavnega položaja se zdi, da je prihodnost zajemanja in shranjevanja CO2 na razpotju. Komisija skupaj z zainteresiranimi stranmi zajemanja in shranjevanja CO2 ter nosilci projektov razpravlja o najprimernejšem nadaljevanju podpore EU temu strateškemu sektorju ter o možnostih, ki bi projektom, ki bi sprejeli pozitivno končno naložbeno odločitev, omogočala kar najboljšo uporabo sredstev EEPO.

4.3. Sklepne ugotovitve

Dober napredek je bil dosežen pri dokončanju podrobnih tehničnih študij za enote za zajemanje in v manjši meri tudi pri ocenjevanju lokacij za shranjevanje.

Vendar je podprogram za zajemanje in shranjevanje CO2 po drugem letu izvajanja na razpotju: en projekt je bil preklican, od preostalih petih pa še za nobenega ni bila sprejeta končna naložbena odločitev. Za zamude obstaja več razlogov: vsa dovoljenja še niso zagotovljena, opredelitev lokacij za shranjevanje še ni dokončana, finančna struktura še ni pripravljena.

Posledično bo večina obratov obratovanje preložila najverjetneje do leta 2016/2017. Zajemanje in shranjevanje CO2 je nova dejavnost, ki mora biti poleg potrjenih tehničnih in gospodarskih vidikov v skladu z novimi regulativnimi okviri (npr. za shranjevanje CO2). Industrija in države članice bodo morale okrepiti svoja prizadevanja, če bodo za te projekte želele ublažiti zamude zaradi regulativnih in finančnih vidikov.

5. Evropski sklad za energetsko učinkovitost

5.1. Značilnosti in cilji sklada

Uredba (EU) št. 1233/2010 določa vzpostavitev finančnega instrumenta za podporo energetske učinkovitosti in decentralizirane naložbe v obnovljive vire energije. Uredba dodeljuje novemu instrumentu približno 146,3 milijonov EUR, kar ustreza odobrenim sredstvom za prevzem obveznosti iz programa EEPO, ki niso bila porabljena do 31. decembra 2010.

Po začetku veljavnosti uredbe o spremembah programa EEPO je Komisija Evropski investicijski banki (EIB) zaupala nalogo, da ustanovi investicijski sklad in začne njegovo delovanje. S tem namenom sta Komisija in EIB marca 2011 podpisali sporazum o prenosu pooblastil. „Instrument“ sestavljajo investicijski sklad imenovan Evropski sklad za energetsko učinkovitost[9], tehnična pomoč in dejavnosti ozaveščanja. V skladu je 265 milijonov EUR sredstev, od katerih je 125 milijonov EUR prispevala EU. Drugi soustanovitelji so prispevali naslednje vsote: EIB 75 milijonov EUR, Cassa Depositi e Prestiti (CDP) 60 milijonov EUR in Deutsche Bank 5 milijonov EUR. Poleg kapitala za sklad je EU prispevala 20 milijonov EUR finančne pomoči za tehnično pomoč in 1,3 milijona EUR za dejavnosti ozaveščanja. Sodelovanje v skladu je odprto tudi za druge finančne institucije, ki se mu želijo pridružiti.

Evropski sklad za energetsko učinkovitost v skladu s strategijo pobude Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast prispeva k trenutnemu političnemu okviru za energetsko učinkovitost in ga dopolnjuje, zlasti načrt za energetsko učinkovitost 2011[10] in predlog direktive o energetski učinkovitosti[11].

Sklad vlaga v ukrepe za varčevanje z energijo/energetsko učinkovitost (70 %), projekte za obnovljive vire energije (20 %) in čist mestni prevoz (10 %) s poudarkom na naložbah v mestna okolja. Upravičenci do instrumenta so lokalni, regionalni in glede na upravičenost tudi nacionalni javni organi ter javni ali zasebni subjekti, ki delujejo v imenu javnih organov.

Sklad ponuja različne vrste dolžniških in kapitalskih instrumentov[12], prilagojenih strukturi in potrebam projekta. Zlasti lahko zagotavlja naslednje vrste finančnih storitev: srednjeročna in dolgoročna prednostna posojila, podrejena posojila, vmesne dolžniške naložbe, jamstva, naložbe v lastniški kapital in navidezni lastniški kapitala ali forfetiranje[13]. Tehnična pomoč zagotavlja nosilcem projekta finančno podporo v obliki finančne pomoči, da lahko oblikujejo projekte in pripravijo vloge za sklad.

Evropski sklad za energetsko učinkovitost je bil ustanovljen za spopadanje z glavnimi ovirami na trgu za energetsko učinkovitost: s pomanjkanjem prilagojenega financiranja, nizkim zaupanjem v trg za te naložbe in visokimi stroški kapitala za razvoj projektov. Zato je cilj sklada financiranje konkretnih vzorčnih „usmerjevalnih projektov“ za prikaz sprejemljivosti naložb v energetsko učinkovitost za banke z zagotavljanjem prilagojenega financiranja, ki ga trg trenutno ne ponuja, zlasti s podpiranjem razvoja podjetij za energetske storitve in privabljanjem dodatnega zasebnega financiranja.

5.2. Doseženi rezultati

Po podpisu sporazuma o prenosu pooblastil je EIB hitro izvedla vse potrebne pravne ukrepe, da bi sklad, ki je začel delovati 1. julija 2011, spravila v polni tek. Deutsche Bank, ki je bila izbrana za upraviteljico sklada, je najprej izvedla niz komunikacijskih in tržnih dejavnosti za oglaševanje sklada, da bi vzpostavila obojestranska pogajanja in dragocene stike z občinami, lokalnimi organi in tudi morebitnimi vlagatelji za prihodnje povečanje sklada. Zato je bilo ustvarjeno spletno mesto www.eeef.eu s spletno podprtim orodjem za prijavljanje projektov, ki bi pomagalo pri komunikaciji med upraviteljico sklada in prosilci. EIB je na upraviteljico sklada prenesla pooblastila za upravljanje tehnične pomoči in prvi zahtevki so že v postopku.

V prvih mesecih delovanja sklada so občine, podjetja za energetske storitve in drugi subjekti, ki delujejo v imenu javnih organov, že vložili pri upraviteljici sklada veliko število predlogov za projekte s področja soproizvodnje, javne razsvetljave, daljinskega ogrevanja in adaptiranja zgradb. Več obetavnih projektov je v postopku poglobljenega presojanja in prvi dogovori bodo kmalu sklenjeni. Tako kot pri drugih finančnih instrumentih tudi tukaj veliko predhodno izbranih projektov zahteva dolgotrajne postopke javnega naročanja in zapleteno strukturiranje dogovora. Prvi projekti bodo služili za pridobivanje izkušenj, da bi spodbujali zlasti strukture podjetij za energetske storitve. Zato je bila pripravljena standardna pogodba o forfetiranju za storitve, ki temeljijo na energetski učinkovitosti. Ta pogodba bo olajšala razvoj in ponavljanje inovativnih dogovorov s podjetji za energetske storitve.

Po običajnem uvajalnem obdobju sklada se pričakuje, da bo zaživelo še več projektov. Do junija 2013, kot to zahteva Uredba št. 1233/2010, bo Komisija poročala Parlamentu in Svetu o napredku in možnem prihodnjem razvoju sklada.

[1] Uredba (ES) št. 663/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o vzpostavitvi programa za podporo oživitvi gospodarstva z dodelitvijo finančne pomoči Skupnosti energetskim projektom

[2] Uredba (ES) št. 1233/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. decembra 2010 o spremembah Uredbe (ES) št. 663/2009

[3] http://ec.europa.eu/energy/evaluations/doc/2011_eepr_mid_term_evaluation.pdf

[4] Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo, COM(2011) 658 final

[5] Predlog uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi instrumenta za povezovanje Evrope, COM(2011) 665

[6] V primeru projekta Poseidon so bila pred kratkim prekinjena pogajanja z izvajalcem polja Shah Deniz 2 in investitorji razmišljajo o drugih virih dobave, ki so na voljo na Kaspijskem območju ali Bližnjem vzhodu.

[7] Podrobna analiza modela trga s plinom v Podonavju, ki jo je izvedel Regionalni center za raziskovanje energetske politike, kaže koristi povezav in njihov vpliv na zmanjšanje cen plina v regiji, ki bi lahko doseglo 6 %. (Projekti, ki so bili preučeni, so na primer povezava med Madžarsko in Slovaško, povezava med Bolgarijo in Grčijo ter projekt PL UZP.) Več informacij je dostopnih na spletni strani: http://www.rekk.eu/images/stories/letoltheto/kaderjak_drgmm_ep_20120620_v2.pdf

[8] Uredba EU št. 994/2010 z dne 10. oktobra 2010. UL L 295 z dne 12.11.2010

[9] Evropski sklad za energetsko učinkovitost (EEE F SA) je strukturiran finančni nosilec (SICAV-FIS po luksemburški zakonodaji)

[10] COM(2011) 109 z dne 8.3.2011

[11] COM(2011) 370 z dne 22.6.2011

[12] Evropski sklad za energetsko učinkovitost ne zagotavlja finančne pomoči ali subvencioniranih obrestnih mer (ugodnih posojil). Te finančne spodbude ne veljajo kot primerne za projekte, ki ustvarjajo zadosten prihodek, da so finančno uspešni.

[13] Shema forfetiranja je sestavljena iz prodaje prihodnjih denarnih terjatev (energetski prihranki) po diskontni obrestni meri. Sheme forfetiranja po Evropskem skladu za energetsko učinkovitost so dodatno zavarovane s pogodbami za zagotavljanje prihranka energije.