[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 10.3.2011

COM(2011) 105 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

v skladu s členom 7 Sklepa 2006/500/ES(Pogodba o Energetski skupnosti)

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

v skladu s členom 7 Sklepa 2006/500/ES(Pogodba o Energetski skupnosti)

Poročilo je pripravljeno v skladu s Sklepom Sveta 2006/500/ES z dne 29. maja 2006 o sklenitvi Pogodbe o Energetski skupnosti s strani Evropske skupnosti, ki določa, da „tri leta po začetku veljavnosti tega sklepa Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izkušnjah, pridobljenih pri izvajanju tega sklepa, skupaj z morebitnimi predlogi za nadaljnje ukrepe“. To poročilo je pregled dosežkov Energetske skupnosti ter njenih izzivov za prihodnost.

1. Uvod – od razpada do skupnega delovanja

Energetska skupnost izhaja iz Pogodbe, ki so jo podpisale Evropska unija[1] na eni strani in devet podpisnic na drugi strani, in sicer: Albanija, Bosna in Hercegovina, Črna gora, Hrvaška, Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija, Moldavija, Srbija, Ukrajina in misija Združenih narodov na Kosovu (UNMIK)[2]. Štirinajst držav članic ima poleg Evropske unije tega posebno vez s to organizacijo, ki odraža njihov status „udeleženk“ procesa (Avstrija, Bolgarija, Češka, Ciper, Francija, Grčija, Italija, Madžarska, Nemčija, Nizozemska, Romunija, Slovaška, Slovenija in Združeno kraljestvo). Trenutno imajo status opazovalk Gruzija, Norveška in Turčija.

Naloge Energetske skupnosti so naložbe, gospodarski razvoj, varnost preskrbe z energijo ter družbena stabilnost, vendar je Energetska skupnost več kot samo to, deluje tudi na področju solidarnosti, medsebojnega zaupanja in miru. Že obstoj Energetske skupnosti komaj deset let po koncu konflikta na Balkanu je sam po sebi uspeh, saj je to prvi skupen institucionalni projekt, v katerem so sodelovale države jugovzhodne Evrope, ki niso članice Evropske unije.

Energetska skupnost ima cilje zastavljene na treh ravneh: nacionalni, regionalni in vseevropski. Kratkoročno se zavzema za ustanovitev odprtih in preglednih nacionalnih energetskih trgov na osnovi čvrstih regulativnih in tržnih okvirov, ki bodo privlačni za naložbe na področju energetske proizvodnje ter omrežij (varnost energetske preskrbe, potrebne za gospodarski razvoj in družbeno stabilnost). Srednjeročni cilji je vzpostavitev povezanega energetskega trga v regiji, ki bi omogočal čezmejno trgovanje z energijo ter zagotavljal njeno preskrbo in upoštevanje podnebnih in drugih elementov. Dolgoročno pa bi regionalni trg moral biti popolnoma povezan v okviru notranjega energetskega trga Evropske unije.

Pogodba o Energetski skupnosti za doseganje teh ciljev predvideva primerne ukrepe, ki jih pogodbenice izvajajo enostransko ali skupaj s posameznimi državami članicami EU ali z Evropsko unijo kot celoto. S priključitvijo Energetski skupnosti so se pogodbenice obvezale, da bodo izvajale ustrezna pravila EU o energiji, okolju in konkurenčnosti. Pogodba predvideva tudi instrumente za sprejetje začasnega ureditvenega okvira za enostavnejše čezmejno delovanje energetskih trgov v regiji in za ustanovitev enotnega energetskega trga.

Energetska skupnost ima svoj institucionalni okvir. Sekretariat Energetske skupnosti, ki ima sedež na Dunaju, tesno sodeluje s službami Komisije in je ključni dejavnik upravljanja, ki zagotavlja potrebno usklajevanje in zagotavlja podporo za delo drugih institucij: Stalna skupina na visoki ravni, Ministrski svet, Odbor regulatorjev Energetske skupnosti in forumi[3]. Sekretariat je odgovoren tudi za pregled ustreznega izvajanja obveznosti pogodbenic v skladu s Pogodbo in Ministrskemu svetu predloži letno poročilo o napredku. Sekretariat ima vlogo „ varuha Pogodbe o Energetski skupnosti “, Evropska komisija pa ima vlogo splošnega koordinatorja po isti pogodbi.

Proračun Energetske skupnosti za leto 2011 je skupno 3 380 000 EUR, Evropska unija pokriva 98 %, to je 3 312 400 EUR. Od leta 2009 so prispevki Evropske unije plačani iz začasnega regionalnega programa IPA. Ta proračunska sredstva so v osnovi namenjena financiranju (1) delovanja sekretariata, (2) pripravi približno 60 institucionalnih srečanj in dogodkov letno ter sodelovanju pogodbenic in opazovalk na takih srečanjih ter (3) študijam. Dveletni proračun (2012–2013) za razširjeno Energetsko skupnost bi moral biti oblikovan in sprejet leta 2011.

Energetska skupnost je bila ustanovljena za obdobje 10 let, do julija 2016, veljavnost pa se lahko podaljša s soglasnim odločanjem Ministrskega sveta.

Čeprav je bila pogodba v veljavi od julija 2006, je Energetska skupnost postala operativna v celoti šele leta 2007, ko je bil ustanovljen sekretariat. Čeprav je bila Energetska skupnost od začetka ustanovljena kot predpristopni instrument Evropske unije, je bilo članstvo odprto za države na območju evropske sosedske politike (prva novinka je od 1. maja 2010 Moldavija, 1. februarja 2011 pa se je pridružila Ukrajina) in širše (Armenija se je prijavila za status opazovalke). Od podpisa Pogodbe o Energetski skupnosti je postala vedno bolj očitna potreba po okrepitvi zunanjega okvira energetskega trga EU, in sicer najprej z drugim strateškim pregledom energetske politike leta 2008. Nedavno sporočilo „Energija 2020 – Strategija za konkurenčno, trajnostno in zanesljivo oskrbo z energijo“ opredeljuje zamisel Energetske skupnosti kot ključni element za čvrsto mednarodno partnerstvo s sosedami EU.

2. Zgodba o uspehu

Po štirih letih obstoja je Energetska skupnost prerasla v zrelo organizacijo, ki zagotavlja trden institucionalni okvir za sodelovanje, medsebojno pomoč in izmenjavo izkušenj ter tako služi kot vzor za regionalno sodelovanje na področju energetike.

S podpisom Pogodbe o Energetski skupnosti se pogodbenice obvezujejo k ambicioznemu projektu, ki je bil zahteven ne samo z vidika zakonodajnega dela, upravne zmogljivosti in sredstev, ampak tudi z vidika političnega in socialnega dojemanja. Ta obveza se obnovi na vsakem srečanju institucij Energetske skupnosti in se še toliko bolj kaže v vsakodnevnem delu, ki poteka na tehnični ravni v okviru različnih delovnih in projektnih skupin.

Pogodba o Energetski skupnosti opredeljuje številne določbe EU, za katere so se pogodbenice zavezale, da jih bodo izvedle v določenem časovnem načrtu, in ki v osnovi zadevajo drugi sveženj skupnih pravil notranjega trga z električno energijo in zemeljskim plinom, nekatere direktive o varovanju okolja ter glavna protimonopolna pravila in pravila glede državnih pomoči. Pogodbenice so se zavezale tudi, da bodo pripravile izvedbene načrte za direktive o spodbujanju energije iz obnovljivih virov.

Leta 2007 je bil „pravni red Energetske skupnosti“ razširjen na direktive EU o varnosti oskrbe z električno energijo in zemeljskim plinom.

Od leta 2010 pokriva tudi glavno zakonodajo EU o energetski učinkovitosti, predvsem z direktivami o energetski učinkovitosti zgradb, o energetskem označevanju ter o učinkovitosti rabe končne energije in energetskih storitvah. Pogodbenice bodo zakonodajo v glavnem izvršile do konca leta 2011.

Pogodbenice so se dogovorile tudi, da bodo začele z delnim izvajanjem Direktive 2009/28/ES o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov ter „tretjega svežnja“ o notranjem trgu z električno energijo in zemeljskim plinom na prostovoljni osnovi, kar predstavlja prvi korak v skladu s priporočili Ministrskega sveta.

Dejavnosti Energetske skupnosti so se postopoma razširile na druga področja. Na osnovi Memoranduma o soglasju o socialnih zadevah so vse pogodbenice, razen novih članic Moldavije in Ukrajine, pripravile socialne akcijske načrte in začele z ukrepi za odpravljanje posledic, povezanih z izvedbo Pogodbe. Na tem področju je bil dosežen določen napredek. Kljub vsemu pa se zdi postopek dokaj počasen in neenakomeren zaradi nezavezujoče narave memoranduma in/ali šibke zavezanosti socialnim vprašanjem. Od Moldavije in Ukrajine se pričakuje takojšen podpis memoranduma.

Glede „ vloge nafte “ so se začele priprave, da bi pravočasno sprejeli direktivo iz leta 2009 o zalogah nafte.

Veliko truda je vloženega tudi v pomoč pogodbenicam za usklajevanje statistik o energetiki z uporabo metode in pogojev poročanja, ki jih uporablja Eurostat, v skladu s podrobnim načrtom za obdobje 2010–2012.

Širitev dejavnosti Energetske skupnosti na druga področja kaže ne samo zavezo pogodbenic, da se uskladijo s standardi EU, ampak tudi na dinamični pristop te organizacije ter prožnost njenih mehanizmov odločanja.

Razvoj zakonodajnega okvira Energetske skupnosti se odraža v letnem poročilu o izvajanju za leto 2010, ki ga je pripravil sekretariat Evropske skupnosti. Osredotoča se na izvajanje pravnega reda v okviru Pogodbe o Energetski skupnosti in opisuje napredek, ki ga je dosegla posamezna pogodbenica ter ocenjuje splošno stanje. Poročilo sekretariata[4] potrjuje trud, ki so ga pogodbenice vložile na področju zakonodaje, saj so uspele prilagoditi svojo okvirno ureditev glede energije v relativno kratkem času (nekatere so se tega lotile povsem od začetka). Poročilu opozarja tudi na vse večje razlike med formalnim sprejemanjem predpisov in resničnim izvajanjem ter kaže na obstoj preprek, ki onemogočajo učinkovito odpiranje energetskih trgov ter zmanjšujejo naložbe.

Zanimanje za Energetsko skupnost se veča v celotni regiji. Prva širitev Energetske skupnosti je bila zaključena leta 2010 s pristopom Republike Moldavije. S pristopom Ukrajine se je velikost potencialnega regionalnega trga skoraj potrojila (s približno 26 milijonov prebivalcev na približno 73 milijonov). Pogajanja s Turčijo so se začela septembra 2009, Gruzija bo predvidoma zaprosila za članstvo, Armenija pa je zaprosila za status opazovalke. Gravitacijski center projekta, na katerega je močno vplivalo predpristopno obdobje za pristop k EU, se je začel premikati proti vzhodu.

3. Glavni izzivi

Komisija priznava, da je Energetska skupnost do zdaj vložila veliko truda, predvsem z institucionalnega vidika, vendar pa se zaveda, da so na dveh ključnih področij še možna izboljšanja.

(a) Od teorije do prakse . Kljub intenzivnemu zakonodajnemu delu prva raven prizadevanj, tj. odprti, pregledni in konkurenčni nacionalni energetski trgi v vseh pogodbenicah, še vedno ni uresničena. Glede dosežkov na regionalnih trgih je jasen primer sistemskih težav, s katerimi se regije srečujejo, pomanjkanje napredka pri ustanovitvi pisarne za koordinirane dražbe električne energije v 8. regiji (jugovzhodna Evropa), kljub znatnim finančnim in človeškim virom, ki so vključeni v ta projekt. Regionalne pobude se pogosto ustavijo zaradi nezdružljivih načelnih stališč na osnovi političnih, etničnih in verskih neskladij, ki so zapuščina preteklosti. Zlasti je škodljivo dejstvo, da številne strani neprestano ovirajo polno sodelovanje Kosova[5] v regionalnih mehanizmih. Pod takšnimi pogoji se zdi, da je končni namen, tj. vključitev v notranji energetski trg EU, trenutno zgolj dolgoročen cilj.

Premostitev trenutne vrzeli med teorijo (politična obveza) in prakso (izvajanje pravnega reda Energetske skupnosti v celoti ter izvrševanja sprejetih predpisov) ostaja glavni izziv, ključno vprašanje pa je, kako spodbuditi pogodbenice v regiji k izvajanju in uveljavljanju predpisov.

Uresničljivi cilji in roki bodo pomagali pri izogibanju situacijam, kjer se pojavlja pomanjkanje skladnosti, enak učinek bodo imele tudi primerne spremljajoče določbe, ki ustrezno upoštevajo značilnosti in potrebe pogodbenic, kakor je zapisano v členu 24 Pogodbe.

Formalni prenos „pravnega reda Energetske skupnosti“ ne more biti sam sebi namen, temveč mora najprej služiti za doseganje ciljev predpisov. Cilj je ustvariti resničen energetski trg, in sicer za začetek s preoblikovanjem veljavnega sistema reguliranih cen in splošnih subvencij. Vse dokler bodo obstajale zastarele tržne strukture, ki ovirajo konkurenčnost in naložbe ter uporabljajo javne dobavitelje, z obveznostmi do domačih generatorjev, in uporabljajo regulirane cene, ki niso določene, kakor to zahteva pravna praksa Sodišča Evropske unije[6], in sicer jasno, prehodno, pregledno, brez diskriminacije (vključno med dobavitelji) ter dokazljivo in ki ne kvarijo konkurenčnosti, nacionalni trgi ne bodo resnično odprti, še manj pa bo prisotno vključevanje regionalnega trga. Potrebni so odločni regulativni organi za energetiko, ki bi imeli dovolj moči, sredstev in neodvisnosti, da bi lahko izvajali svoje dolžnosti ter bili sposobni za zagotavljanje nediskriminacijske in učinkovite konkurenčnosti ter učinkovite dejavnosti na energetskem trgu.

Mehanizem za poravnavo sporov, ki ga predvideva Pogodba, se je izkazal za učinkovitega v primerih, kjer so bile strani pripravljene na pogajanja o sporazumni rešitvi. Praksa pa je pokazala, da dokončna rešitev sporov včasih presega ozko tolmačenje pravnega reda Energetske skupnosti ter se navezuje na zapletene zadeve mednarodnega javnega prava. Glede na omejeno število zadev, odprtih do zdaj (samo šest zadev, ki so se do zdaj obravnavale), ter pomanjkanje sistemskega pristopa za hkratno obravnavo podobnih kršitev v različnih pogodbenicah, je trenutno prezgodaj, da bi sklepali zaključke o učinkovitosti postopka za ugotavljanje kršitev, ki ga določa Pogodba. Komisija meni, da se morajo vse strani dodatno zavzeti za zagotavljanje skladnosti.

(b) Kako spodbujati naložbe? Energetska skupnost se sooča z naložbenimi izzivi, ki so zelo poznani[7], kot so na primer naložbe glede modernizacije prenosa električne energije ter distribucijskih omrežij in povezovalnih daljnovodov, glede potreb in ukrepov EU o energetski učinkovitosti ali izvajanju direktive o velikih kurilnih napravah, direktive o žveplu in gorivih ter standardih EU za emisije, ki potrebujejo obnovo obstoječih elektrarn ali opustitev in možno nadomeščanje številnih obratov do decembra 2017.

Energetska skupnost je uspešno opredelila številne prednostne projekte strateškega pomena za regijo, ki jih je sprejel Ministrski svet leta 2010, s katerimi je prednost namenjena projektom, ki lajšajo čezmejno izmenjavo, saj je sedanja nezadostna zmožnost medsebojnega povezovanja v resnici ovira razvoju regionalnih trgov. Spodbujanje energetskega sistema in izmenjav v celotni regiji bo pomagalo ne samo regiji ampak tudi varnosti preskrbe EU. Nekaj napredka je bilo do zdaj glede zasnove „plinskega obroča“, kakor je opisana v študiji o uplinjanju v jugovzhodni Evropi (študijo sta sponzorirala a Svetovna Banka in Kreditanstalt für Wiederaufbau [KfW], objavljena je bila z naslovom „The future of the natural gas market in Southeast Europe“)[8], ter znatnih prizadevanj na institucionalni ravni za podpiranje in spodbujanje opredeljenih prednostnih projektov.

Energetska skupnost je poleg tega pomagala pogodbenicam pritegniti precejšnje financiranje javnega sektorja, kot so dvostranski donatorji (npr. KfW ali USAid) ali mednarodne finančne institucije (npr. EIB, Svetovna banka ali Evropska banka za obnovo in razvoj).

Čeprav je stopnja financiranja mednarodnih finančnih institucij v regiji visoka, je stopnja naložb zasebnikov še vedno dokaj nizka. Med razlogi za to je tudi nezanesljivo izvajanje ureditvenega okvira (predpisi se ne izvajajo in/ali se ne izvajajo pravilno) ter majhen obseg nacionalnih trgov (isti razlogi so porodili zasnovo Energetske skupnosti leta 2005).

Največji izziv pa je še vedno neuspeh vlad pri preoblikovanju reguliranih cen za končne potrošnike ter s tem povezanih posrednih in neposrednih subvencij na vseh energetskih trgih. Te subvencije, ki se uporabljajo brez razlikovanja, ohranjajo predvsem veleprodajne cene električne energije pod ravnjo povračila vložka ter odvračajo od varčevanja z energijo in naložb v energetsko učinkovitost. Rezultat je nadaljnja uporaba starejših, nezadostnih in okolju neprijaznih infrastruktur, ki niso sposobne zagotoviti energetske varnosti, ki si jo zaslužijo prebivalci pogodbenic Energetske skupnosti. Ta rezultat bo izrinil naložbe vseh vrst, javne, zasebne ali naložbe mednarodnih finančnih institucij.

Komisija meni, da mora izboljšanje pogojev za naložbe postati prednostna naloga pri nadaljnjem razvoju Energetske skupnosti, za doseganje tega cilja pa mora sodelovati s sekretariatom in skupnostjo donatorjev.

4. Kakšna je prihodnost Energetske skupnosti

Iz zgornjih sklepnih ugotovitev sledi, da Komisija meni, da bi morala biti prihodnost te mednarodne organizacije oblikovana ob upoštevanju treh glavnih ciljev: Energetska skupnost se mora osredotočiti na izvrševanje predpisov, sprejeti mora tretji sveženj o notranjem trgu in direktivo o obnovljivih virih ter razviti usklajeno strategijo za naložbe. Razmisliti je treba o vključevanju dodatnega pravnega reda, in sicer za spodbujanje dekarbonizacije energetskega sektorja.

(1) Poudarek na izvajanju

V nasprotju z drugimi obstoječimi regionalnimi pobudami je Energetska skupnost osnovana na mednarodni pogodbi, ki je okvir pravno zavezujočih predpisov:

- s pristopom k Energetski skupnosti se pogodbenice pravno zavežejo, da bodo ne samo formalno sprejele ustrezne predpise EU, ampak da jih bodo tudi izvajale in izvrševale v praksi;

- institucije Energetske skupnosti zagotavljajo, da bo sekretariat, ki pomaga pogodbenicam pri izvajanju predpisov ter preverja formalno skladnost prevzemanja predpisov v nacionalne sisteme (še preden so sprejeti) in njihovo izvajanje v praksi, stalno in neodvisno nadziral ustrezne trge, med drugim tudi s pregledi na terenu v državah;

- Pogodba o Energetski skupnosti določa mehanizme za poravnavo sporov, ki omogočajo ugotavljanje in obravnavo kakršnih koli kršitev ustreznih predpisov, in sicer na podlagi pritožb ali na lastno pobudo sekretariata, čeprav ta mehanizem do zdaj še ni bil uporabljen na kakršen koli sistematičen način.

Vendar pomanjkanje napredka pri preoblikovanju in odpiranju energetskih trgov v praksi kaže na to, da je bilo izvrševanje energetskega pravnega reda nezadostno. Pogodbenice bi morale za izboljševanje izvrševanja napredovati z vzpostavitvijo močnejšega in neodvisnega regulativnega organa ter organa za konkurenčnost z vsemi pooblastili in instrumenti za nadzor skladnosti ter z možnostjo dodelitve sankcij v primeru kršitev. Nacionalna sodišča in sodišča za naložbe imajo tudi ključno vlogo pri izvrševanju sprejetih predpisov in zagotavljanju pravične odškodnine v primeru kršitev. Sekretariat mora torej popolnoma prevzeti vlogo varuha Pogodbe o Energetski skupnosti ter delovati na osnovi samostojnosti in lastnega strokovnega znanja.

Komisija se zavzema za nadaljnje izvajanje ter dejavno izvrševanje predpisov energetske skupnosti na naslednji način:

(a) Za pogodbenice, ki so dosegle status kandidatke ali potencialne kandidatke za EU, bo stopnja izvajanja in izvrševanja zadevnega pravnega reda Energetske skupnosti na nacionalni ravni odločilna pri pogajanjih za pristop k Evropski uniji. Pomanjkljivo izvrševanje bo ocenjeno negativno v poročilu o napredku, ki ga pripravi Komisija, in lahko privede do ponovnega odpiranja energetskega poglavja pristopnih pogajanj. Velja tudi obratno: države kandidatke bi morale pričakovati hitrejši napredek pri razpravah o pristopu pri energetskem poglavju, kot povračilo za izvajanje pravnega reda v skladu s Pogodbo o Energetski skupnosti.

(b) Evropska komisija bo na osnovi preglednih pravil in postopkov ter ob upoštevanju načela sorazmernosti pregledala, kako vzpostaviti boljšo povezavo med dvostransko finančno pomočjo in spoštovanjem obveznosti v skladu s Pogodbo o Energetski skupnosti, predvsem v primeru trajnega neizpolnjevanja obveznosti pogodbenice v skladu s priporočili, ki jih je Evropski parlament sprejel v Resoluciji o poti k novi energetski strategiji za Evropo 2011–2020, z dne 25. novembra 2010. Komisija meni, da bi se morala skladnost pogodbenic s pravnim redom ocenjevati ne samo na osnovi prenosa pravnega reda v nacionalno zakonodajo, ampak tudi na osnovi dejanskega izvajanja in izvrševanja, kar bi moralo imeti pozitivne učinke v nadaljnjih stopnjah, kot je dodeljevanje dodatne finančne pomoči.

Komisija bo v svoji vlogi koordinatorja skupnosti donatorjev razmislila o tem, da bi tudi druge mednarodne finančne institucije ter dvostranske donatorje povabila, naj sledijo isti politiki in pogojujejo financiranje z izvajanjem in izvrševanjem predpisov.

(c) Strožji mehanizmi izvrševanja bodo tudi pogoj za pogodbenice glede koriščenja prednosti določb o sodelovanju v skladu z direktivo o obnovljivih virih ter predvsem njenih določb o statističnih prenosih z državami članicami.

(d) Komisija bo podprla ukrepe, katerih cilj je olajšati izvajanje in preprečiti nastajanje okoliščin neskladnosti, in sicer s povečanjem upravnega sodelovanja in partnerstev. Spodbujala bo tudi tesnejše sodelovanje sodelujočih iz držav članic EU na tehničnih srečanjih Energetske skupnosti, tako da bodo lahko pogodbenice črpale iz njihovih izkušenj in dobrih praks.

(e) Komisija bo spodbujala sistematizacijo virov za mehanizme za poravnavo sporov, ki spoštujejo ustrezno enako obravnavo pogodbenic in podprla vzpostavitev ustreznih postopkov na lastno pobudo sekretariata. Komisija je prepričana, da bi morala Evropska unija v primerih resnih in ponovnih kršitev predpisov uveljavljati pravice iz člena 90 Pogodbe ter razmisliti o predložitvi zadeve neposredno Ministrskemu svetu.

(f) Komisija meni, da bi moral biti pristop novih članic k Energetski skupnosti odprt samo za države, ki kažejo pripravljenost ter sposobnost prevzemanja ustreznega pravnega reda Energetske skupnosti v nacionalno zakonodajo v razumljivem časovnem obdobju pred pristopom in v skladu z verodostojnostjo, ki je zahtevana od drugih pogodbenic.

(2) Izvajanje tretjega svežnja o notranjem trgu in direktiv o obnovljivih virih ter energetski učinkovitosti kot sredstva za pospeševanje vključevanja regije v enotni evropski energetski trg.

Komisija meni, da je učinkovito izvajanje dogovorjenih pravil ključni pogoj za poznejše sprejemanje in izvajanje tretjega svežnja o notranjem energetskem trgu ter sodelovanje pogodbenic v Agenciji za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER) ali Evropskega omrežja upravljavcev prenosnih omrežij.

V okviru „tretjega svežnja o notranjem energetskem trgu“ bo Komisija spodbujala razširitev pravnega reda Energetske skupnosti na direktive in uredbe. Sprejemanje in izvajanje tretjega svežnja bo pogodbenicam omogočilo hitrejše in korenitejše reforme na njihovih energetskih trgih, ki bodo utrle pot polnemu vključevanju trgov EU, podjetjem in potrošnikom v državah pogodbenicah pa bo omogočilo, da izkoristijo ugodnosti nemotenega delovanja trgov.

Za zagotavljanje, da izvajanje zakonodaje spremlja resnična reforma trga, bo Komisija v sodelovanju s sekretariatom Energetske skupnosti za pogodbenice pripravila posebna navodila v obliki programov izvajanja, prednostnih nalog in možnega postopnega sprejemanja pravnega reda. To bo seveda del celostnih navodil o tržni reformi, ki je osnova za spodbujanje naložb.

Komisija bo Energetsko skupnost spodbujala tudi glede sprejemanja direktive o obnovljivih virih. Pogodbenice imajo neizkoriščeni potencial obnovljivih virov energije, ki bi jim lahko pomagal prispevati k boju proti podnebnim spremembam, povečanju evropske energetske varnosti ter reševanju lokalnih okoljskih in zdravstvenih vprašanj.

Na področju energetske učinkovitosti bo učinkovita uporaba ustrezne zakonodaje EU v pogodbenicah pomembna za zagotavljanje, da bodo čim prej dosegle cilje prihranka in učinkovitosti energije ter dekarbonizacije energetskega sektorja. Pomembnejše s tem povezane pridobitve predstavljajo na primer prihranek pri računu za električno energijo za prebivalce v državah pogodbenicah, kot tudi možnosti ustvarjanja novih delovnih mest. Možnost znatnega prihranka, ki je rezultat povečane energetske učinkovitosti v regiji, je bil predmet pregleda v nedavnem poročilu, ki ga je objavila Svetovna banka[9].

Ti predpisi so referenčna osnova za dvostranska pogajanja med Evropsko unijo in pogodbenicami Energetske skupnosti (pri pristopu k Evropski uniji ali v okviru evropske sosedske politike).

Komisija bo torej spodbujala čim prejšnje sprejemanje ustreznih direktiv in uredb v Energetski skupnosti ob upoštevanju institucionalnega okvira Energetske skupnosti in posebnega položaja pogodbenic.

(3) Usklajena strategija za naložbe

Energetska skupnost mora ustvariti za naložbe privlačno okolje, ki bo osnovano na usklajeni strategiji za naložbe. Pogodbenice so dobra geografska osnova za boljši dostop na širši evropski energetski trg in možnost spreminjanja objektivnih prednosti, na primer obilico obnovljivih virov za hidroelektrarne, v možnosti za izvoz. Obstajajo težave, kot so ozka grla pri nestabilnih načrtovalnih sistemih čezmejnega trgovanja ter izredno ozko usmerjena in omejena prizadevanja.

Osnovni pogoj za nove naložbe je začeti z reformo cen in subvencij. Trenutna raven cen in pristojbin je pogosto nižja od povračila stroškov in izkrivlja podobo trga ter ovira politike za spodbujanje obvladovanja povpraševanja in energetske učinkovitosti. To, skupaj z nizko stopnjo izdajanja računov za električno energijo ter pobiranja dajatev, ogroža finančno preživetje nekaterih elektrarn, za katere se trenutno uporablja drage državne subvencije. Zato so potrebna posebna prizadevanja za reformo o cenah in pristojbinah, s posebnim poudarkom na varovanju nezaščitenih potrošnikov, odstranjevanju upravnih obremenitev ter ustanavljanju neodvisnega regulativnega organa, ki bo zagotavljal preglednost trga in nediskriminacijsko obravnavo sodelujočih na trgu. Komisija priznava, da je nespametno pričakovati reformo brez možnosti alternativnega načrta za naložbe, prenovitve cen in usmerjenega varovanja nezaščitenih potrošnikov. Komisija namerava sprožiti pobudo na tem področju in pripraviti posebna navodila o strukturni reformi.

Poudarek bo predvsem na družbenih učinkih reforme. Pogodbenice morajo razvijati socialne sisteme energetske učinkovitosti in programe usmerjenih subvencij. Najbolj opazno povečanje učinkovitosti je povečanje ravni plačilnega kritja (tj. zmanjšanje števila oseb, ki ne plačujejo dobavljene energije). Drugo tako povečanje učinkovitosti zadeva nujno ukinitev splošnih subvencij ter usmerjene subvencije za revne in nezaščitene potrošnike. Pogodbenice se morajo zavedati stroškov, povezanih z neizvajanjem reforme, v smislu povečane energetske intenzivnosti, zmanjšane blaginje, zmanjšane gospodarske rasti, uničevanja okolja in vplivov na zdravje[10].

Drugi pogoj je, da morajo pogodbenice usmeriti pogled čezmejno in oblikovati ekonomije obsega, ki jih omogočajo regionalni načrti za naložbe. Za to je potrebna politična volja zaupanja sosedom. S tem namenom se mora Evropska unija ob vsaki priložnosti neposredno in zagnano zavzemati za Energetsko skupnost.

Tretji pogoj je, da bo Komisija povečala stopnjo pomembnosti, ki jo imajo okoljska in podnebna merila pri pogajanjih s pogodbenicami na področju energije. Najnujnejša je potreba po naložbah v sposobnosti nove generacije, ki bo zamenjala stare, neučinkovite in onesnaževalne elektrarne, predvsem ob upoštevanju okoljske zakonodaje EU. Komisija bo posebno pozornost namenila tudi sposobnosti pogodbenic glede izvajanja zahtev Direktive 85/337/EGS o presoji vplivov na okolje, kakor je bila spremenjena, ter določb iz člena 4(2) Direktive 79/409/EGS o ohranjanju prosto živečih ptic.

Dodana vrednost Energetske skupnosti bi morala biti ohranjena, izogibati pa bi se morali podvojenemu delovanju na področju energije v okviru regionalnih pobud (evropska sosedska politika in vzhodno partnerstvo, svet za regionalno sodelovanje, evropska strategija za Podonavje ter pobuda Baku). Usklajevanje med temi pobudami je nujno za preprečevanje prekrivanja dejavnosti in dvojnega financiranja.

Evropska komisija namerava v svoji vlogi splošnega koordinatorja dejavnosti Energetske skupnosti in izgradnje posebnih odnosov z donatorji, sprožiti pobudo glede oblikovanja naložbam primernega okolja.

Na osnovi energetske strategije Evropske unije za leto 2020 naj bi navedeni infrastrukturni projekti, ki prispevajo h krepitvi varnosti preskrbe Evropske unije, npr. z novimi povezovalnimi daljnovodi na mejah, bili deležni enakovredne pozornosti in politik kot projekti znotraj EU. Prednostne naloge glede energetske infrastrukture za leto 2020 in pozneje – Načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje, ki ga je Komisija sprejela 17. novembra 2010, označuje električno povezavo v srednjevzhodni in jugovzhodni Evropi, skupaj s plinskim koridorjem sever-jug v srednjevzhodni in jugovzhodni Evropi, kot dva prednostna koridorja. Navedena koridorja sta že v osnovi načrtovana tako, da je vključevanje v Energetsko skupnost potrebno. Pod pogojem, da se pogodbenice dogovorijo o skupnih naložbenih projektih, se slednji lahko uvrstijo med „projekte evropskega interesa“.

Prednost bi torej morala biti dodeljena natečajem za regionalne projekte, kot so na primer ustanovitev pisarne za koordinirane dražbe električne energije, izgradnja „ plinskega obroča “ in z njim povezanimi dovajalnimi plinovodi, ter ustanovitev regijske osrednje enote za skladiščenje nafte, ki bodo tako postali vodilni projekti Energetske skupnosti.

Komisija bo zagotovila, da bodo razpoložljiva sredstva EU za energetske projekte v prostoru Energetske skupnosti uporabljena smotrno, kjer bo to primerno pa tudi povečana, če bo to upravičeno zaradi regionalnega značaja projekta.

5. Nadaljnja pot

Komisija meni, da dosedanji napredek ter dinamičen značaj izvedenega dela, ki sta tesno povezana z razvojem na energetskem področju v EU, nakazujeta na to, da bo Energetska skupnost obstajala tudi po letu 2016.

Energetska skupnost je poudarila prednosti za pogodbenice, ki sledijo regionalnemu pristopu, v primerjavi s tradicionalnimi bilateralnimi odnosi znotraj Evropske unije. Dokazano je, da imajo lahko pogodbenice, neodvisno od možnosti pristopa k Evropski uniji, korist že kratkoročno iz prednosti, ki jih nudi energetski notranji trg EU.

Model Energetske skupnosti se je izkazal kot učinkoviti okvir za sodelovanje na področju energije s sosednjimi državami EU, ki bi se lahko razširil tudi na druge države in geografska območja.

Regionalno sodelovanje je nujno, celotno vključevanje Energetske skupnosti v vseevropski energetski trg pa bo odvisno predvsem od politične zavezanosti posameznih pogodbenic in njihove zmožnosti prispevanja k ustanovitvi regionalnega trga v Energetski skupnosti ter prispevanja k uspešnosti njegovega delovanja.

Komisija namerava na osnovi tega poročila prispevati k doseganju ciljev Energetske skupnosti, kot sledi:

- spodbujala bo spremembe delovnih postopkov institucij in organov Energetske skupnosti, vključno z organizacijo priložnostnih srečanj na ministrski ravni o posebnih prednostnih nalogah, ki so povezane z izpolnjevanjem ciljev Energetske skupnosti;

- proaktivno bo spodbujala izvajanje in dejansko uveljavljanje predpisov;

- spodbujala bo izvajanje tretjega svežnja o notranjem energetskem trgu in direktiv o obnovljivih virih ter energetski učinkovitosti kot sredstev za pospeševanje celotnega vključevanja Energetske skupnosti v enotni evropski energetski trg, ob upoštevanju vključevanja dodatnega pravnega reda, predvsem za spodbujanje dekarbonizacije energetskega sektorja;

- spodbujala bo ustrezne naložbe v regiji z uporabo orodij za sprejemanje usklajene naložbene strategije, ki upošteva predvsem infrastrukturne potrebe energetskega sektorja, potrebno dekarbonizacijo preskrbe z energijo, vplive energetskega prihranka ter možnosti za razvoj obnovljivih virov proizvodnje energije, ter

- spodbujala bo izvajanje Memoranduma o soglasju o socialnih zadevah.

[1] Prvotno jo je podpisala Evropska skupnost, ki jo je kasneje nadomestila Evropska unija.

[2] Ta seznam zajema sedanje pogodbenice po širitvi Evropske unije leta 2007 in po nedavnem razvoju te organizacije.

[3] Štirje forumi na temo električne energije, zemeljskega plina, nafte in socialnih vidikov so združili vse zainteresirane strani iz industrijskega sektorja, regulatorje, skupine predstavnikov industrije in potrošnike.

[4] Celotno besedilo je na voljo na naslovu: http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/722178.PDF .

[5] V skladu z RVSZN 1244/99.

[6] Glej Sodbo Sodišča (veliki senat) z dne 20. aprila 2010, Federutility in drugi proti Autorità per l'energia elettrica e il gas, Zadeva C-265/08 (ZOdl. 2010, str. 00000).Izjemne razlike so analizirane v poročilu Svetovne banke iz junija 2010 z naslovom „South East Europe Wholesale market opening“, ki je na voljo na naslovu: http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/594181.PDF.

[7] Glej npr. poročilo Svetove banke z naslovom „Lights out? : the outlook for energy in Eastern Europe and the former Soviet Union“, na naslovu: http://siteresources.worldbank.org/ECAEXT/Resources/258598-1268240913359/Full_report.pdf

[8] Glej poročilo na naslovu: http://go.worldbank.org/ZM7XE8RM10.

[9] Poročilo z naslovom „Status of Energy Efficiency in the Western Balkans, Stocktaking report“ je na voljo na naslovu: http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/664179.PDF.

[10] Doseganje okoljskih meril bi moralo imeti najpomembnejšo in osrednjo vlogo v strategiji. Trenutna mešanica goriv v regiji, predvsem uporaba lignita v elektrarnah in trdih goriv za domačo rabo (lignit, les, premog), zmanjšuje vrednost okolja in s tem povezane socialne stroške, kot je bilo zabeleženo že leta 2004 v Razvojnem programu Združenih narodov(glej http://www.undp.org/energy/docs/Stuck_in_the_Past.pdf).