GLOSAR

Akreditacijski organ : Javni ali zasebni organ, ki uradno potrdi, da je izvajalec nadzora pristojen za izvajanje kontrolnih pregledov in potrjevanja v skladu z ekološkimi standardi. V Evropski uniji morajo biti izvajalci nadzora ekološkega področja akreditirani po evropskem standardu EN 45011 ali navodilih ISO 65.

Dodatni nadzorni obisk : Nadzorni obisk izvajalca, ki ga poleg obveznega letnega nadzornega obiska tega izvajalca opravi izvajalec nadzora.

Ekološka pridelava : Splošni sistem vodenja kmetijskega gospodarstva in pridelave hrane, katerega cilj so trajnostno kmetijstvo, pridelava visokokakovostnih proizvodov in uporaba procesov, ki ne škodujejo okolju, zdravju ljudi, rastlin ali živali ter dobremu počutju živali.

Faze pridelave, priprave in distribucije : Izraz pomeni vse faze od vključno primarne pridelave ekološkega proizvoda do vključno njegovega skladiščenja, predelave, prevoza, prodaje ali dobave končnemu potrošniku ter, kjer je ustrezno, označevanje, oglaševanje, uvoz in dejavnosti podnaročil.

Izvajalec nadzora : Neodvisen zasebni tretji organ, ki izvaja kontrolne preglede in potrjevanje na področju ekološke pridelave.

Izvajalec : Posameznik ali podjetje, ki prideluje, skladišči, predeluje, prevaža, izvaža ali uvaža ekološke proizvode.

Neskladnost : Primer, ko določen standard ali zahteva pri potrjevanju ni izpolnjena.

Pristojni organ : Osrednji organ države članice, pristojen za organizacijo uradnega nadzora na področju ekološke pridelave, ali kateri koli drug organ, na katerega je bila prenesena ta pristojnost. Kjer je ustrezno, zajema tudi ustrezen organ tretje države.

Priznan izvajalec nadzora za namen enakovrednosti : Izvajalec nadzora, ki deluje v tretji državi in ga Komisija šteje kot sposobnega za zagotavljanje, da so pravila o pridelavi in označevanju v tretji državi ter nadzorni ukrepi, ki se uporabljajo za izvajalce v tretji državi, enakovredni tistim, ki se za ekološko pridelavo in označevanje uporabljajo v Skupnosti.

Priznan izvajalec nadzora za namen skladnosti : Izvajalec nadzora, ki deluje v tretji državi in ga Komisija šteje kot sposobnega za zagotavljanje, da so cilji in načela ekološke pridelave ter pravila o pridelavi in označevanju v tretji državi enaki, kot se za ekološko pridelavo in označevanje uporabljajo v Skupnosti.

Sledljivost : Izraz pomeni možnost sledenja in spremljanja živila, krme, živali za proizvodnjo živil ali snovi, namenjeno uporabi v živilu ali krmi ali za katero se pričakuje, da bo uporabljena v živilu ali krmi, v vseh fazah pridelave, predelave in distribucije.

Testiranje ostankov : Laboratorijska analiza ekoloških proizvodov zaradi testiranja prisotnosti snovi, ki niso dovoljene za ekološko pridelavo, ali preverjanja tehnik pridelave, ki niso skladne s pravili o ekološki pridelavi, kot so uporaba sintetičnih pesticidov, gnojil, antibiotikov, nekaterih aditivov za živila in predelovalnih pripomočkov.

Tretja država, katere sistem je priznan kot enakovreden : Tretja država, ki jo je Komisija priznala kot državo, v kateri je skladnost s pravili o pridelavi in nadzornimi standardi enakovredna tisti, ki se za ekološko pridelavo uporablja v Skupnosti. Zato lahko ta država dosega enake cilje in načela z uporabo pravil, ki zagotavljajo enako stopnjo jamstva o skladnosti.

SEZNAM KRATIC

EKSRP : Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja

FVO : Urad za prehrano in veterinarstvo Evropske komisije

GSO : gensko spremenjeni organizmi

OFIS : informacijski sistem za ekološko kmetijstvo

SCOF : stalni odbor za ekološko kmetijstvo

POVZETEK

I. Ekološka pridelava je splošni sistem vodenja kmetijskega gospodarstva in pridelave hrane, katerega cilj so trajnostno kmetijstvo, pridelava visokokakovostnih proizvodov in uporaba procesov, ki ne škodujejo okolju, zdravju ljudi, rastlin ali živali ter dobremu počutju živali. Trg z ekološkimi proizvodi se je hitro razvijal in njegove letne stopnje rasti so bile v zadnjih dveh desetletjih nad 10 %. Vrednost evropskega trga z ekološko hrano je približno 20 milijard EUR letno, kar je po ocenah 1,5-odstotni delež celotnega trga s hrano.

II. Namen pravnega okvira EU, ki ureja sektor ekološke pridelave, je zagotavljati temelje za trajnostni razvoj ekološke pridelave, hkrati pa tudi pošteno konkurenco, zaupanje potrošnikov in varstvo njihovih interesov ter uspešno delovanje notranjega trga. V ta namen je bil vzpostavljen nadzorni sistem, ki zajema vse faze ekološke verige preskrbe, kot so pridelava na ravni kmetije, predelava hrane, distribucija, uvoz in maloprodaja. Vsak izvajalec v verigi mora upoštevati enak sklop pravil o ekološki pridelavi, predelavi, distribuciji, označevanju in nadzoru.

III. Sodišče se je pri reviziji osredotočilo na uspešnost nadzornega sistema in na to, kako so razne sodelujoče institucije (Komisija in pristojni organi, akreditacijski organi in izvajalci nadzora v državah članicah) izvajale svoje odgovornosti za nadzorni sistem znotraj EU in pri upravljanju uvoznih režimov, ki so zdaj v uporabi.

IV. Splošno revizijsko vprašanje, ki ga je Sodišče obravnavalo, je bilo: Ali nadzorni sistem za ekološke proizvode dovolj dobro zagotavlja, da so izpolnjene ključne zahteve za ekološko pridelavo, predelavo, distribucijo in uvoz?

V. Cilj nadzornega sistema za ekološke proizvode, kot je določen v uredbah EU, je jamčenje za procese pridelave, ne pa za ekološkost samih proizvodov, saj ni nobenega znanstvenega načina za ugotavljanje, ali je proizvod ekološki ali ne. Sodišče meni, da bi bilo ustrezno odpraviti slabosti, ki jih je pokazala njegova revizija, da se lahko dovolj dobro zagotovi uspešno delovanje sistema in to, da se zaupanje potrošnikov ne bo zmanjšalo.

VI. Sodišče je na podlagi rezultatov te revizije prišlo do sklepa, da:

(a) več pristojnih organov ne izpolnjuje zadostno svoje vloge nadziranja izvajalcev nadzora. Zato nekateri izvajalci nadzora ne izpolnjujejo številnih zahtev EU in ne izkoristijo priložnosti za izvajanje določenih dobrih praks;

(b) izmenjava informacij znotraj držav članic, med državami članicami in Komisijo ter med državami članicami še ni ustrezna za zagotavljanje pravilnega delovanja sistema;

(c) imajo pristojni organi v državah članicah težave pri zagotavljanju sledljivosti ekoloških proizvodov na ozemlju, ki ga nadzirajo. Sledljivost je še težje zagotoviti za proizvode, ki prečkajo meje;

(d) Komisija ni dala dovolj prednosti dejavnostim nadzora, vključno z revizijami, s katerimi bi zagotovila pravilno delovanje nadzornih sistemov držav članic;

(e) Komisija nima dovolj informacij, da bi se prepričala, da nadzorni sistem za ekološko pridelavo v tretjih državah, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, zagotavlja, da te še naprej izpolnjujejo zahteve iz uredb, dokler ta status obdržijo. Sodišče ugotavlja tudi velik zaostanek pri ocenjevanju vlog za enakovrednost tretjih držav;

(f) v sistemu za odobritev uvoznih dovoljenj obstajajo velike slabosti.

VII. Sodišče na podlagi ugotovljenih slabosti izreka naslednja priporočila:

(a) pristojni organi bi morali okrepiti svojo vlogo nadziranja izvajalcev nadzora z uporabo ustreznih dokumentiranih postopkov za odobritev in nadzor izvajalcev nadzora, spodbujanjem uskladitve pri opredelitvi kršitev, nepravilnosti in ustreznih sankcij ter spodbujanjem ugotovljenih dobrih praks;

(b) izboljšati bi bilo treba izmenjavo informacij znotraj držav članic, med državami članicami in Komisijo ter med državami članicami, da se zagotovi visokokakovostni nadzor;

(c) okrepiti bi bilo treba nadzor, da se zagotovi, da izvajalci izpolnjujejo uredbene zahteve o sledljivosti. Komisija bi morala v tem pogledu razjasniti vloge in odgovornosti raznih akterjev;

(d) Komisija bi morala okrepiti svoje nadziranje nadzornih sistemov držav članic z izvajanjem revizijskih obiskov ter zbiranjem in uporabo potrebnih podatkov in informacij;

(e) Komisija bi pri uvozu morala zagotoviti ustrezen nadzor držav, ki so vključene na seznam držav, katerih sistemi so pri ekološki pridelavi enakovredni, in pravočasno oceniti vloge tretjih držav, ki prosijo za vključitev na ta seznam;

(f) Sodišče pozdravlja poenostavitev, ki jo prinaša pobuda Komisije o postopni ukinitvi režima uvoznih dovoljenj, toda dokler se ta uporablja, bi morale države članice zagotoviti njegovo pravilno izvajanje. Pristojni organi v državah članicah bi morali okrepiti preglede izvajalcev nadzora, ki so pooblaščeni za izdajanje potrdil o kontrolnem pregledu.

UVOD

EKOLOŠKA PRIDELAVA V EU

1. Ekološka pridelava je splošni sistem vodenja kmetijskega gospodarstva in pridelave hrane, katerega cilj so trajnostno kmetijstvo, pridelava visokokakovostnih proizvodov in uporaba procesov, ki ne škodujejo okolju, zdravju ljudi, rastlin ali živali ter dobremu počutju živali. Zato se ekološki proizvodi proizvajajo v skladu z določenim sklopom pravil, kot so kolobarjenje, prepoved uporabe genetsko spremenjenih organizmov in zelo stroge omejitve uporabe kemičnih sintetičnih pesticidov in sintetičnih gnojil, antibiotikov v živinoreji, aditivov za živila in predelovalnih pripomočkov. Ekološki proizvodi veljajo za vrhunske in zato so običajno naprodaj po višjih cenah kot konvencionalni proizvodi.

DIAGRAM 1

EVROPSKI TRG Z EKOLOŠKO HRANO IN PIJAČO : DESET DRŽAV ČLANIC EU Z NAJVEČJO PRODAJO V LETU 2009 (V MILIJARDAH EUR)

+++++ TIFF +++++

Vir: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (ekološko kmetijstvo v Evropi leta 2009: pridelava in trg). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

2. Trg z ekološkimi proizvodi se je hitro razvijal in njegove letne stopnje rasti so bile v zadnjih dveh desetletjih med 10 in 15 % [1]. EU je ena od glavnih proizvajalk in potrošnic ekoloških proizvodov na svetu. Skupna površina z ekološko pridelavo [2] v 27 državah članicah EU (EU-27) se je v obdobju 2000–2008 povprečno povečala za 7,4 % letno. Leta 2008 je predstavljala 4,3 % kmetijskih zemljišč v uporabi, kar je ocenjeno na 7,6 milijona ha zemljišč. Po ocenah se je z ekološkim kmetijstvom v EU-27 v istem letu ukvarjalo približno 197000 kmetijskih gospodarstev [3]. Približno 15 % ekoloških proizvodov, porabljenih v Evropi, je uvoženih iz držav, ki niso članice EU, predvsem proizvodov, ki se v EU ne pridelujejo ali pa le redko (kava, banane, bombaž itd.) [4]. Vrednost evropskega trga z ekološko hrano je približno 20 milijard EUR [5] letno, kar je po ocenah 1,5-odstotni delež celotnega trga s hrano [6]. V diagramu 1 so prikazane države članice EU z največjo prodajo ekološke hrane in pijače [7], v diagramu 2 pa države članice EU z največ ekološkimi kmetijskimi zemljišči.

DIAGRAM 2

DESET DRŽAV ČLANIC EU Z NAJVEČ EKOLOŠKIMI KMETIJSKIMI ZEMLJIŠČI (V CELOTI PREUSMERJENIMI IN V PREUSMERITVI) LETA 2009 (V 1000 HA)

+++++ TIFF +++++

Vir: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (ekološko kmetijstvo v Evropi leta 2009: pridelava in trg). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

FINANČNA PODPORA ZA EKOLOŠKO KMETIJSTVO V EU

3. EU finančno podpira prakse ekološkega kmetovanja s kmetijsko-okoljskimi plačili iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP). Kmetijsko-okoljska plačila se običajno izvajajo s pogodbami med javnim organom v državi članici in upravičencem (kmetom ali upravljavcem zemljišča). Te pogodbe zavezujejo upravičenca k uporabi določenih kmetijskih praks. Ena vrsta praks, za katero se lahko odločijo upravičenci, je ekološko kmetovanje. Obveznosti javne podpore za ekološko kmetijstvo v okviru kmetijsko-okoljskih ukrepov so do konca leta 2010 znašale več kot 690 milijonov EUR (EU-27) [8]. Podpora iz EKSRP predstavlja 58 % skupne javne podpore, preostanek pa nacionalni prispevki.

4. Ekološko pridelavo je mogoče podpirati tudi posredno z drugimi ukrepi iz EKSRP (kot so posodabljanje kmetijskih gospodarstev, usposabljanje itd.) ali s posebno podporo [9]. Nekatere države članice so dale prednost pomoči kmetijskim gospodarstvom ali projektom, ki razvijajo ekološko pridelavo.

PRAVNI OKVIR

5. Namen pravnega okvira EU, ki ureja sektor ekološke pridelave, je zagotavljati temelje za trajnostni razvoj ekološke pridelave, hkrati pa tudi pošteno konkurenco, zaupanje potrošnikov in varstvo njihovih interesov ter uspešno delovanje notranjega trga.

SLIKA 1 – PRIMERI EKOLOŠKE PRIDELAVE

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

© Evropska unija.

Vir: Evropsko računsko sodišče.

6. Ekološka pridelava zajema vse faze verige preskrbe, kot so pridelava na ravni kmetije, predelava, distribucija in maloprodaja živil. Vsak izvajalec v verigi mora upoštevati enak sklop pravil o ekološki pridelavi, predelavi, distribuciji, označevanju in nadzoru. V EU ta pravila določa več uredb:

- Uredba Sveta (ES) št. 834/2007 z dne 28. junija 2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov in razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 2092/91 [10];

- Uredba Komisije (ES) št. 889/2008 z dne 5. septembra 2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 o ekološki pridelavi in označevanju ekoloških proizvodov glede ekološke pridelave, označevanja in nadzora [11];

- Uredba Komisije (ES) št. 1235/2008 z dne 8. decembra 2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 v zvezi z ureditvami za uvoz ekoloških proizvodov iz tretjih držav [12].

Poleg tega mora biti ekološka hrana skladna s splošno živilsko zakonodajo (Uredba (ES) št. 178/2002 [13]), ekološko pridelavo pa ureja Uredba (ES) št. 882/2004 [14], ki vsebuje splošnejšo zakonodajo o uradnem nadzoru živil in krme [15].

SLIKA 2 – LOGOTIP EU ZA EKOLOŠKO PRIDELAVO

+++++ TIFF +++++

© Evropska unija.

Vir: Uredba Komisije (EU) št. 271/2010 z dne 24. marca 2010 o spremembi Uredbe (ES) št. 889/2008 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 834/2007 v zvezi z logotipom ekološke pridelave Evropske unije (UL L 84, 31.3.2010, str. 19).

7. Tako so lahko v EU ekološki proizvodi potrjeni in označeni kot ekološki, če so pravila o pridelavi skladna z zahtevami zgoraj omenjenih uredb EU. Od 1. julija 2010 je za predpakirana živila obvezna uporaba logotipa EU. Za uvožene proizvode je uporaba prostovoljna.

8. Komisija je v skladu s členom 37 Uredbe (ES) št. 834/2007 ustanovila stalni odbor za ekološko kmetijstvo (SCOF). SCOF je regulativni odbor za ekološko pridelavo, ki mu predseduje predstavnik Komisije, sestavljajo pa ga predstavniki držav članic. Njegov cilj je zagotoviti, da se odgovornost Evropske komisije za izvajanje sekundarne zakonodaje izvršuje v tesnem sodelovanju z vladami držav članic.

9. Komisija je v sodelovanju z državami članicami končala delovni dokument služb Komisije o uradnem nadzoru ekološkega sektorja [16]. Ta dokument sicer ni pravno zavezujoč, vendar pa kaže prizadevanja Komisije za razvoj konkretnejših smernic za države članice pri izvajanju uredb o ekološki pridelavi.

NADZORNI SISTEM ZA EKOLOŠKO PRIDELAVO

10. Vzpostavljen je bil nadzorni sistem, s katerim se za vsakega izvajalca v verigi preskrbe (kmetje, predelovalci, uvozniki) preveri in potrdi pravilna uporaba pravil o pridelavi. Cilj nadzornega sistema je jamčenje za procese pridelave, ne pa za same proizvode, saj ni znanstvenega načina za ugotavljanje, ali je proizvod ekološki ali ne. [17] Trg za ekološke proizvode je zelo odvisen od zaupanja potrošnikov in torej tudi od tega, da ta sistem potrjevanja zagotavlja pristnost ekoloških proizvodov. Po mnenju Komisije je treba poskrbeti, da se potrošniki na primer ob vsakem nakupu ekološko pridelanega jabolka ali kosa ekološke govedine v lokalni trgovini zanesejo na to, da sta proizvedena v skladu s strogimi pravili, namenjenimi spoštovanju okolja in živali.

11. Pravni okvir EU določa, da morajo države članice vzpostaviti sistem nadzora (glej diagram 3). Komisija je odgovorna za revidiranje nadzornih sistemov držav članic.

12. Države članice se lahko odločijo za vzpostavitev javnega, zasebnega ali mešanega nadzornega sistema. Imenujejo enega ali več pristojnih organov, ki so odgovorni za nadzor. Pristojni organ glede na izbrani sistem imenuje: javne nadzorne organe, zasebne izvajalce nadzora ali kombinacijo obojih. Večina držav članic (18) je sprejela sistem zasebnih izvajalcev nadzora, pet jih je imenovalo javne nadzorne organe, štiri pa imajo mešan sistem imenovanega javnega nadzornega organa in odobrenih zasebnih izvajalcev nadzora. Pristojni organi so odgovorni za odobritev in nadzor izvajalcev nadzora in nadzornih organov. Pristojni organi morajo organizirati potrebne revizije ali kontrolne preglede izvajalcev nadzora in po potrebi preklicati odobritve izvajalcev nadzora, ki ne ustrezajo zahtevam.

DIAGRAM 3

INSTITUCIJE IN ORGANI, KI DELUJEJO V OKVIRU NADZORNEGA SISTEMA ZA EKOLOŠKE PROIZVODE

+++++ TIFF +++++

Vir: Economic concepts of organic certification (ekonomski koncepti ekološkega potrjevanja), 29.7.2009, CERTCOST – Economic analysis of certification systems in organic food and farming (ekonomska analiza sistemov za potrjevanje ekološke hrane in kmetovanja).

13. Če država članica izbere sistem z zasebnimi izvajalci nadzora, morajo biti ti akreditirani [18]. Vsaka država članica EU je imenovala en sam nacionalni akreditacijski organ. Pregledi, ki jih izvajajo ti akreditacijski organi, se nanašajo na tehnično usposobljenost, neodvisnost, nepristranskost in strokovno neoporečnost izvajalcev nadzora. Javni nadzorni organi ne potrebujejo akreditacije.

14. Izvajalci nadzora (ali nadzorni organi, kot se imenujejo v javnih sistemih) so osrednji element nadzornega sistema. Izvajajo preglede na ravni posameznih izvajalcev. Potrošniki, organi držav članic in Komisija se v veliki meri opirajo na delo teh organov. Običajni pregledi ekoloških izvajalcev vsebujejo fizične kontrolne preglede prostorov za pridelavo ali predelavo, preverjanje dokumentarne evidence ter vzorčenje končnih proizvodov, pridelanih proizvodov, listov ali prsti zaradi testiranja uporabe nedovoljenih snovi. Potrdila, ki jih izdajo izvajalci nadzora, plačajo posamezni izvajalci.

UVOZ EKOLOŠKIH PROIZVODOV IZ TRETJIH DRŽAV

15. Za ekološke proizvode, proizvedene zunaj EU, Uredba (ES) št. 834/2007 predvideva štiri različne uvozne režime (glej tabelo 1), toda v času revizije sta bila v uporabi samo dva.

TABELA 1

UVOZNI REŽIMI, KI JIH PREDVIDEVA UREDBA (ES) ŠT. 834/2007

Uvozni režim | Upravlja | V uporabi v času revizije |

Seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni | Evropska komisija | DA |

Seznam priznanih izvajalcev nadzora/nadzornih organov za namen enakovrednosti | Evropska komisija | NE – Komisija do časa revizije ni objavila prvega seznama enakovrednih izvajalcev nadzora |

Seznam priznanih izvajalcev nadzora/nadzornih organov za namen skladnosti | Evropska komisija | NE – rok za sprejem vlog za pripravo prvega seznama je podaljšan do 31. oktobra 2014 |

Uvozna dovoljenja | države članice | DA |

16. Razmere za pridelavo v tretjih državah se lahko zelo razlikujejo od razmer v EU, zato za pridelavo ali nadzor včasih morda ni mogoče uporabljati povsem enakih pravil. Zato Komisija prizna tretje države, za katere meni, da imajo enakovreden pridelovalni in nadzorni sistem ekoloških proizvodov. To pomeni, da so proizvodi, ki so v tej tretji državi potrjeni kot ekološki, kot taki sprejeti v EU. Na seznamu tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, so zdaj Argentina, Avstralija, Kanada, Kostarika, Indija, Izrael, Japonska, Švica, Tunizija in Nova Zelandija ter, z začetkom veljavnosti 1. junija 2012, Združene države Amerike.

17. Poleg tega se vzpostavljata dva nova uvozna režima, da bi se zagotovil uvoz ekoloških proizvodov iz tretjih držav, katerih sistem še ni priznan kot enakovreden. To sta seznam priznanih izvajalcev nadzora/nadzornih organov za namen enakovrednosti (do časa revizije ni bil objavljen) in seznam priznanih izvajalcev nadzora/nadzornih organov za namen skladnosti (rok za sprejem vlog je podaljšan do oktobra 2014).

18. Četrti režim je režim uvoznih dovoljenj, ki je bil kot prehoden določen z Uredbo Sveta (EGS) št. 2083/92. Od takrat je bila možnost izdajanja uvoznih dovoljenj večkrat podaljšana [19]. Sedanja Uredba (EU) št. 1267/2011 z dne 6. decembra 2011 določa, da jih od 1. julija 2014 ne bo več mogoče izdajati. Ista uredba določa, da uvozna dovoljenja, izdana pred 1. julijem 2012, potečejo najpozneje 12 mesecev po izdaji. Kljub temu pa se ta uvozni režim še vedno veliko uporablja, saj razne države članice EU letno izdajo približno 4000 uvoznih dovoljenj (predvsem Nemčija, Francija, Italija, Nizozemska in Združeno kraljestvo).

19. Pravilno izvajanje postopkov za nadzor uvoza (zagotavljanje, da so uvoženi proizvodi skladni z vsaj enakovrednimi razmerami za pridelavo in nadzor) je pomembno za zagotavljanje pravilnega delovanja notranjega trga s pošteno konkurenco med proizvodi, proizvedenimi zunaj in znotraj EU.

REVIZIJA

OBSEG REVIZIJE

20. Revizija je bila osredotočena na uspešnost nadzornega sistema in na to, kako so sodelujoči institucije in organi (Komisija in pristojni organi, akreditacijski organi in izvajalci nadzora v državah članicah) izvajali svoje odgovornosti. Splošno revizijsko vprašanje, ki ga je Sodišče obravnavalo, je bilo:

Ali nadzorni sistem za ekološke proizvode dovolj dobro zagotavlja, da so izpolnjene ključne zahteve za ekološko pridelavo, predelavo, distribucijo in uvoz?

21. Natančneje se je pri reviziji skušalo odgovoriti na naslednja vprašanja:

(a) Ali je izvajanje postopkov za nadzor ekološke pridelave v EU

- ustrezno, ko države članice odobrijo in nadzirajo izvajalce nadzora?

- ustrezno, ko države članice izmenjujejo informacije znotraj držav članic, s Komisijo in z drugimi državami članicami?

- ustrezno pri zagotavljanju sledljivosti proizvodov?

- ustrezno, ko Komisija nadzira nadzorne sisteme v državah članicah?

(b) Ali je izvajanje postopkov za nadzor uvoza proizvodov

- ustrezno, ko Komisija upravlja seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni?

- ustrezno, ko države članice odobrijo uvozna dovoljenja?

- ustrezno, ko izvajalci nadzora v EU preverjajo specifične zahteve pri uvozniku?

22. Pri reviziji so bili obravnavani postopki za nadzor ekološke pridelave v EU v obdobju od začetka veljavnosti Uredbe (ES) št. 834/2007, tj. od januarja 2009. Postopki za nadzor uvoza proizvodov so bili pri reviziji obravnavani od začetka veljavnosti Uredbe Sveta (EGS) št. 2092/91 [20] in njenih sprememb (tj. od junija 1991 za seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, in od julija 1992 za uvozna dovoljenja).

REVIZIJSKI PRISTOP

23. Revizijski dokazi so bili zbrani:

- s pregledom dokumentacije Komisije, vključno s pregledom dokumentacije za različne uvozne režime, ki jo je prejela od tretjih držav, ter sestanki s službami Generalnega direktorata za kmetijstvo in razvoj podeželja (GD AGRI) in Generalnega direktorata za zdravje in varstvo potrošnikov (GD SANCO – Urad za prehrano in veterinarstvo);

- z revizijskimi obiski v šestih državah članicah (Združeno kraljestvo – Anglija, Nemčija – Severno Porenje-Vestfalija, Italija – Emilija Romanja, Španija – Andaluzija, Francija in Irska [21]). Ti obiski so zajemali preglede dokumentacije ter sestanke s pristojnimi organi, akreditacijskimi organi, dvema zasebnima izvajalcema nadzora na državo članico in obiske na kraju samem pri pridelovalcih, predelovalcih in uvoznikih. Na obiskih na kraju samem so revizorji spremljali kontrolorje, da bi ovrednotili kakovost kontrolnega pregleda in se seznanili s tem, kako se izvajajo pregledi dokumentacije in pregledi praks pridelave;

- s pregledi sledljivosti 85 proizvodov, s katerimi je bilo preverjeno (a) ali je mogoče ugotoviti celotno verigo izvajalcev, ki so bili udeleženi pri dobavi proizvodov, (b) ali imajo vsi izvajalci ekološko potrdilo in (c) ali je bil v preteklem letu pri vseh izvajalcih opravljen kontrolni obisk (za več podrobnosti glej Prilogo I);

- z laboratorijskimi testi 73 proizvodov, ki so bili opravljeni zaradi preverjanja postopkov izvajalcev nadzora pri odvzemanju vzorcev in razlagi laboratorijskih rezultatov (za več podrobnosti glej Prilogo II);

- z ocenjevalnim poročilom, ki ga je pripravil mednarodno priznan strokovnjak, ki ga je pogodbeno najelo Sodišče (poročilo je bilo osredotočeno na kakovost postopkov izvajalcev nadzora pri izvajanju laboratorijskih testov in razlagi laboratorijskih rezultatov za 73 proizvodov);

- s pregledom razpoložljivih večletnih nacionalnih načrtov nadzora in s tem povezanih letnih poročil, ki jih je 27 držav članic poslalo Komisiji.

PREJŠNJE REVIZIJE

24. Sodišče je objavilo Posebno poročilo št. 3/2005 o razvoju podeželja: Preverjanje kmetijskih okoljskih odhodkov [22], ki je zajelo del nadzornega sistema za ekološko pridelavo (glej odstavek 43), in Posebno poročilo št. 7/2011 – Ali je podpora za kmetijsko-okoljske ukrepe dobro priprav- ljena in upravljana? [23]

OPAŽANJA

IZVAJANJE POSTOPKOV ZA NADZOR EKOLOŠKE PRIDELAVE V EU

V PRAKSAH DRŽAV ČLANIC PRI ODOBRITVAH IN NADZORU IZVAJALCEV NADZORA SO BILE UGOTOVLJENE SLABOSTI

25. Pristojni organi v državah članicah bi morali dokumentirati postopke za odobritev in nadzor izvajalcev nadzora, da bi zagotovili spoštovanje uredbenih zahtev. Spodbujati bi morali tudi uporabo dobrih praks. Izvajalci nadzora (ali nadzorni organi v javnih sistemih) so osrednji element nadzornega sistema. Ekološke izvajalce morajo pregledovati v skladu z uredbami EU.

OKVIR 1

PRIMERI ZAPOZNELIH ALI PREMALO PODROBNIH POSTOPKOV ZA ODOBRITEV IN NADZOR, KI JIH UPORABLJAJO PRISTOJNI ORGANI

V Združenem kraljestvu so bili postopki, ki jih pristojni organ uporablja za odobritev in nadzor izvajalcev nadzora, formalno sprejeti šele 18. oktobra 2010, čeprav je Uredba (ES) št. 834/2007 o ekološki pridelavi začela veljati januarja 2009.

V Franciji pristojni organ ni določil postopkov ali kontrolnih seznamov za potrditev nadzornih načrtov izvajalcev nadzora, ki so ključni dokument, ki ga predložijo izvajalci nadzora.

V Španiji (Andaluzija) pristojni organ ni imel kontrolnih seznamov za preverjanje izvajalcev nadzora v skladu s členom 27(8) in (9) Uredbe (ES) št. 834/2007 (kot je na primer preverjanje tega, ali je vsak izvajalec pregledan vsaj enkrat letno) ali v skladu z drugimi postopki, ki bi predstavljali dobro prakso, kot je preverjanje politike odvzemanja vzorcev, rezultatov analiz ali izmenjave informacij med izvajalcem nadzora in drugimi subjekti.

Na Irskem v postopkih za odobritev izvajalcev nadzora ni bilo določeno, katere preglede bi bilo treba opraviti, in postopki so se nanašali le na administrativno delo, ki ga je treba opraviti pri obravnavi novih vlog. Ni bilo postopkov za preklic odobritve izvajalcev nadzora.

POSTOPKI ZA ODOBRITEV/PREKLIC ALI NADZOR IZVAJALCEV NADZORA NISO USTREZNO DOKUMENTIRANI

26. Pristojni organi odobrijo izvajalce nadzora in nanje prenesejo naloge nadzora, če imajo zadostno zagotovilo, da izvajalci nadzora delujejo v skladu z zahtevami uredb EU. Ena od osnovnih zahtev za te izvajalce je, da so akreditirani. Akreditacijski organi izdajo prvotno akreditacijo in spremljajo stalno izpolnjevanje zahtev za akreditacijo. Vendar pa imajo pristojni organi končno odgovornost za nadzor izvajalcev nadzora in spremljanje stalnega izpolnjevanja zahtev uredb EU.

27. Sodišče je izvedlo revizijo v šestih državah članicah s sistemom zasebnih izvajalcev nadzora. Za tri je ugotovilo, da postopki za odobritev, preklic ali nadzor izvajalcev nadzora niso bili dovolj podrobni (npr. postopki s podrobnim opisom pregledov, ki jih je treba opraviti pri potrjevanju nadzornih načrtov pri izvajalcih nadzora ali pri pregledih na kraju samem na ravni izvajalcev nadzora). V enem primeru posodabljanje ni bilo pravočasno (glej okvir 1).

PRISTOJNI ORGANI NIMAJO DOVOLJ INFORMACIJ ZA ZAGOTOVITEV, DA SO VSI IZVAJALCI PREGLEDANI VSAJ ENKRAT LETNO, KOT ZAHTEVA UREDBA

28. Izvajalci nadzora so odgovorni za kontrolne preglede pri izvajalcih in za izdajanje ekoloških potrdil v skladu s pravili EU. Ena od ključnih zahtev je, da morajo izvajalci nadzora/organi nadzora vsaj enkrat letno izvesti kontrolni pregled pri izvajalcih, naj so pridelovalci, predelovalci ali uvozniki (člen 27(3) Uredbe (ES) št. 834/2007). Cilj spoštovanja te zahteve je zagotavljanje potrošnikom, da izvajalci stalno spoštujejo pravila o ekološki pridelavi.

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 27 – Nadzorni sistem

"3. [...] se izpolnjevanje zahtev pri vseh izvajalcih, z izjemo trgovcev na debelo, ki trgujejo le s predpakiranimi proizvodi, in izvajalcev, ki prodajajo neposredno končnim potrošnikom ali uporabnikom, kot je opisano v členu 28(2), preveri vsaj enkrat letno."

29. Od pristojnih organov se pričakuje, da bodo nadzorovali, ali izvajalci nadzora izpolnjujejo to obveznost. Vendar pristojni organi nimajo dovolj informacij za pravilen nadzor te zadeve, ker:

(a) informacije, ki jih zagotovijo izvajalci nadzora v skladu s členom 27(14) Uredbe (ES) št. 834/2007, ne zadoščajo za preverjanje te zahteve. Na primer, v zbirnih poročilih, predloženih pristojnim organom, je navedeno skupno število nadzornih posegov v letu. Vendar je nemogoče preveriti, da je bil v danem letu pri vsakem posameznem izvajalcu opravljen en nadzorni obisk, saj ti lahko med letom vstopijo v nadzorni sistem ali iz njega izstopijo;

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 27 – Nadzorni sistem

"14. Nadzorni organi in izvajalci nadzora vsako leto najpozneje do 31. januarja pristojnim organom posredujejo seznam izvajalcev, ki so bili do 31. decembra predhodnega leta predmet njihovega nadzora. Zbirno poročilo o nadzornih dejavnostih, ki so jih izvajali v preteklem letu, se predloži do 31. marca vsako leto."

(b) se nekateri pristojni organi zanašajo na delo akreditacijskega organa, vendar ocenjevalna poročila akreditacijskih organov ne vsebujejo dovolj informacij za potrditev, da je zahteva po letnih kontrolnih obiskih izpolnjena. Akreditacijski organi se pogosto zanašajo le na opis postopkov, ki jih uporabljajo izvajalci nadzora, namesto da bi preverili, ali se taki postopki dejansko izvajajo. Poleg tega v akreditacijskem ciklusu, ki traja štiri do pet let, zahteve EU po letnem kontrolnem pregledu ni treba preveriti vsako leto.

POSTOPKE IN PRAKSE, KI JIH PRI KONTROLNIH PREGLEDIH IZVAJALCEV UPORABLJAJO IZVAJALCI NADZORA, BI BILO MOGOČE IZBOLJŠATI

30. V skladu z določbami člena 27(3) Uredbe (ES) št. 834/2007 in člena 65(4) Uredbe (ES) št. 889/2008 bi morali izvajalci nadzora sistematično ocenjevati tveganje pri izvajalcih glede na dejavnike tveganja, povezanega z vrsto njihove dejavnosti (kot so količina zadevnih proizvodov in tveganje zamenjave ekoloških proizvodov s konvencionalnimi), da bi se na podlagi te ocene odločili o dodatnih nadzornih obiskih (tj. poleg letnih nadzornih obiskov, glej odstavek 28). Velika pogostost nepravilnosti pri določenem proizvodu ali vrsti posla bi morala nato privesti do dodatnega spremljanja v obliki naključnih nadzornih obiskov pri izvajalcih z enakim profilom. Vendar sedem od 12 izvajalcev nadzora, pri katerih so bili med revizijo opravljeni obiski, pri odločanju o dodatnih nadzornih obiskih ne upošteva dejavnikov tveganja, povezanih z vrsto izvajalca.

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 27 – Nadzorni sistem

"3. V okviru te uredbe se vrsta in pogostost nadzora določita na podlagi ocene tveganja za pojav nepravilnosti in kršitve v zvezi z izpolnjevanjem zahtev te uredbe. [...]".

Uredba (ES) št. 889/2008, člen 65 – Nadzorni obiski

"4. Nadzorni organ ali izvajalec nadzora izvaja tudi naključne nadzorne obiske, ki so večinoma nenapovedani in za katere se odloči na podlagi splošne ocene o tveganju neizpolnjevanja pravil za ekološko pridelavo, pri čemer upošteva vsaj rezultate prejšnjih nadzornih obiskov, količino zadevnih proizvodov in tveganje zamenjave proizvodov."

31. Uredbe sicer ne zahtevajo menjavanja kontrolorjev, vendar je to dobra upravljavska praksa pri izvajalcih nadzora, ki zmanjšuje tveganje prevelike domačnosti med kontrolorjem in izvajalcem. Vendar rezultati revizije kažejo, da so le štirje od 12 obiskanih izvajalcev nadzora opredelili postopke za menjavanje kontrolorjev (glej okvir 2).

OKVIR 2

PRIMER IZVAJALCA NADZORA, KI NE MENJAVA KONTROLORJEV

Eden od obiskanih izvajalcev nadzora v Italiji ni določil obvezne menjave kontrolorjev po določenem številu let, čeprav bi moral po opozorilu, ki mu ga je eden od pristojnih organov v zadevni regiji pri svojih dejavnostih nadzora izdal leta 2009, uvesti popravne ukrepe. Izvajalec nadzora je navedel, da potekajo priprave za uvedbo menjavanja kontrolorjev, npr. vsaka štiri leta.

TESTIRANJE OSTANKOV JE MOGOČE BOLJE UPORABITI KOT ORODJE ZA NADZOR PROCESOV PRIDELAVE

32. Omejitve uporabe kemikalij in drugih snovi so ključna zahteva metod ekološke pridelave. V primeru dvoma lahko testiranje ostankov zagotovi dokaze o uporabi nedovoljenih snovi, kot so prepovedani pesticidi, GSO, aditivi za živila ali farmacevtski izdelki. Testiranje ostankov je eno od orodij, ki naj bi jih uporabljali izvajalci nadzora za zagotavljanje, da izvajalci spoštujejo pravila o pridelavi, določena v raznih uredbah. Veljavne uredbe ne določajo minimalnega števila laboratorijskih testov, ki jih je treba izvesti, temveč zahtevajo testiranje le, če obstaja sum uporabe proizvodov, ki pri ekološki pridelavi niso dovoljeni. Zato si izvajalci nadzora različno razlagajo, kdaj nastopi sum, in različno uporabljajo to orodje.

OKVIR 3

PRIMERI IZVAJALCEV NADZORA Z DOBRIM NAČRTOM VZORČENJA ZA LABORATORIJSKE TESTE

V Italiji sta imela obiskana izvajalca nadzora načrt vzorčenja za rutinske laboratorijske analize proizvodov. Njuna načrta vzorčenja sta bila določena na podlagi analize tveganja. Pri izvajalcih, pri katerih je tveganje nizko, se vzorci odvzamejo le v primeru suma. Pri izvajalcih, pri katerih je tveganje srednje, se v vzorec zajame delež skupnega števila izvajalcev v tem razredu, pri izvajalcih, pri katerih je tveganje visoko, pa se vzorec odvzame za 100 %.

V Franciji eden od obiskanih izvajalcev nadzora vsako leto na podlagi analize tveganja pripravi program laboratorijskih testov, pri tem pa upošteva vsa opozorila in rezultate prejšnjih let. Odbor za izdajanje potrdil od leta 2009 sestavlja okvirni program testov, v katerem je navedeno minimalno število vzorcev, ki jih je treba analizirati, in minimalno število testiranj, ki jih je treba opraviti na teh vzorcih.

Drugi obiskani izvajalec nadzora v Franciji ima strategijo testiranja, ki je navedena v nadzornem načrtu in ki določa, v katerih okoliščinah je mogoče uvesti analizo. To so lahko posebne okoliščine, kot so mešani izvajalci (ekološki in konvencionalni) in tveganje GSO. Pristojna oseba pripravi letni vodnik s priporočili za testiranje v sektorju ekološkega kmetijstva, ki se uporablja za izboljševanje opredelitve števila in vrst testov. Odločitev o izvedbi analize je še vedno prepuščena kontrolorju. Odbor za izdajanje potrdil določi letni proračun za testiranje in vsakemu kontrolorju/revizorju se dodeli lastni letni proračun, odvisen od vrste sektorja.

33. Sodišče je, da bi ovrednotilo sistem za testiranje ostankov v obiskanih državah članicah, kupilo več različnih proizvodov in državam članicam naročilo uporabo njihovih običajnih testov za odkrivanje nedovoljenih snovi (za več podrobnosti glej Prilogo II). Nato je rezultate testov in uporabljene metodologije ovrednotil neodvisen strokovnjak. Sodišče je ugotovilo, da številni izvajalci nadzora pri testiranju ostankov uporabljajo dobre prakse. Njihovo uporabo bi bilo mogoče razširiti na druge izvajalce nadzora:

(a) Postopki obiskanih izvajalcev nadzora v dveh obiskanih državah članicah lahko štejejo za dobro prakso, ker opredeljujejo letni ali večletni načrt vzorčenja za rutinske laboratorijske teste na podlagi tveganja, čeprav zakonodaja EU o ekološkem kmetovanju zahteva vzorčenje le v primeru suma (glej okvir 3). Vendar pet obiskanih izvajalcev nadzora nima načrta vzorčenja, ki bi opredeljeval minimalno število analiz ali temeljil na analizi tveganja.

(b) Vsi obiskani izvajalci nadzora odvzemajo vzorce za ugotavljanje vsebnosti pesticidov in gnojil ter nekaterih snovi, ki jih zakonodaja EU o ekološki pridelavi ne dovoljuje, vendar eden od njih ne izvaja testov za druge snovi, kot so aditivi za krmo in živila ali predelovalni pripomočki.

(c) Rezultate analiz je vedno treba pojasniti s strokovno razlago [24]. Sodišče je ugotovilo, da postopki dveh obiskanih izvajalcev nadzora ne opisujejo ustrezno, kako je treba razlagati rezultate analiz in kakšne nadaljnje ukrepe je treba uvesti, če so ti rezultati pozitivni.

(d) Vrsta odvzetih vzorcev (npr. živila, listi, prst) in izbira časa morata biti povezana z domnevo o uporabi prepovedanih snovi na eni od stopenj pridelave ali predelave [25]. Analiza listov ali prsti na primer pogosto daje veliko boljše rezultate kot analiza pobranega pridelka ali predelanega proizvoda (npr. džema). Večinoma izvajalci nadzora, pri katerih je bila ta zadeva pregledana, upoštevajo vrsto odvzetih vzorcev, da bi čim bolje izkoristili analizo. Vendar eden od izvajalcev nadzora, obiskanih v Španiji, kadar je le mogoče omejuje svoje vzorce na končne proizvode na škodo nadzora s testiranjem procesov pridelave.

34. Sodišče je ugotovilo tudi, da dva od desetih izvajalcev nadzora, pri katerih je bila ta zadeva pregledana, nista uporabila ustreznih postopkov odvzemanja vzorcev in analize. Dva izvajalca nadzora, obiskana v Španiji, pri izvajalcih ne vzameta več kot enega vzorca. To ni v skladu s členom 11(5) in (6) Uredbe št. 882/2004, poleg tega pa izvajalca nadzora postavlja v negotov položaj v primeru, da bi izvajalec ugovarjal rezultatom, saj ni mogoče testirati drugega vzorca. Sodišče meni, da bi lahko pristojni organi izboljšali svojo vlogo pri odobritvi in nadzoru, tako da bi zagotovili, da izvajalci nadzora izpolnjujejo zahteve EU, kot je ta, ki je bila omenjena.

Uredba (ES) št. 882/2004, člen 11 – Metode vzorčenja in analiz

"5. Pristojni organi določijo ustrezne postopke, s katerimi jamčijo nosilcem dejavnosti na področju krme in živil, katerih proizvodi so predmet vzorčenja in analize, pravico zaprositi za dopolnilno izvedensko mnenje, ne da bi to vplivalo na obveznost pristojnih organov, da v nujnih primerih takoj ukrepajo.

6. Pristojni organi predvsem zagotovijo, da nosilci dejavnosti na področju krme in živil lahko pridobijo zadosti vzorcev za dopolnilno izvedensko mnenje, razen če je to nemogoče pri hitro pokvarljivih proizvodih ali zelo majhni količini substrata, ki je na voljo."

KRŠITVE, NEPRAVILNOSTI IN USTREZNE UPORABLJENE SANKCIJE SE RAZLIKUJEJO MED DRŽAVAMI ČLANICAMI, ZNOTRAJ DRŽAV ČLANIC IN CELO PRI IZVAJALCIH NADZORA

35. V več državah članicah pristojni organi niso opredelili podrobnih kategorij neskladnosti in ustreznih sankcij (Nemčija, Francija in Združeno kraljestvo). Posledično vsak izvajalec nadzora v državi članici drugače opredeli neskladnosti in nalaga sankcije. Zato so izvajalci, ki so zakrivili enako kršitev, celo v isti državi članici kaznovani različno.

36. Različni izvajalci nadzora uporabljajo različne sankcije za enako nesklad- nost, ne uporabljajo ustreznih sankcij (v skladu s svojim nadzornim načrtom ali v skladu z navodili pristojnega organa) ali uporabljajo sankcije, ki v njihovem nadzornem načrtu niso predvidene (glej okvir 4).

37. Študiji, ki so ju izvedli priznani akademiki, sta opozorili, da pri rezultatih nadzora obstajajo precejšnje razlike med izvajalci nadzora [26]. Sodišče je ugotovilo, da en izvajalec nadzora v eni državi članici leta 2009 ni preklical nobenega potrdila in se je odločil le za tri začasne ustavitve (kar je 0,38 preklicev ali začasnih ustavitev na 1000 izvajalcev), drug izvajalec nadzora v drugi državi članici pa se je v istem letu odločil za 5,26 preklicev ali začasnih ustavitev na 1000 izvajalcev. Koristno bi bilo, da bi take razlike v rezultatih nadzora pri svojih nadzornih dejavnostih spremljali in v zvezi z njimi nadalje ukrepali najprej pristojni organi, Komisija pa na ravni EU.

OKVIR 4

PRIMERI RAZLIČNIH UPORABLJENIH SANKCIJ

Neupoštevanje ene od specifičnih zahtev v zvezi z živinorejo [27] v Italiji privede do "preklica ekološke oznake", pri enem izvajalcu nadzora v Franciji bi privedlo do "opozorila", drug izvajalec nadzora v Franciji pa bi uporabil "zahtevo za popravne ukrepe". Revizorji so našli primere, ko so bili izvajalci v Italiji zaradi te zahteve kaznovani s "preklicem ekološke oznake", zato svojih proizvodov niso smeli prodajati kot ekoloških, hkrati pa so lahko kljub enaki kršitvi izvajalci v Franciji svoje proizvode še naprej prodajali kot ekološke.

Eden od izvajalcev nadzora, obiskanih v Italiji, ima v svojih kontrolnih poročilih za pridelovalce oddelek s "priporočili in ukrepi za izvrševanje uredb" ter oddelek s primeri neskladnosti. Revizorji so našli primer, ko so o neskladnosti poročali v tem oddelku, namesto da bi jo klasificirali in sankcionirali v skladu s postopki.

PRI IZMENJAVI INFORMACIJ ZNOTRAJ DRŽAV ČLANIC, S KOMISIJO IN Z DRUGIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI SO BILE UGOTOVLJENE POMANJKLJIVOSTI

38. Pretok informacij je ključen del nadzornega sistema. Če ni dobrega pretoka informacij, nastopi tveganje, da nadzorni sistem ne deluje uspešno. V naslednjih oddelkih so predstavljene ugotovitve Sodišča za dve ravni, ki se mu zdita najpomembnejši: pretok informacij med nadzornim sistemom za ekološko pridelavo in nadzornim sistemom za kmetijsko-okoljska plačila ter pretok informacij iz držav članic v druge države članice in Komisijo.

PRETOK INFORMACIJ MED NADZORNIM SISTEMOM ZA EKOLOŠKO PRIDELAVO IN NADZORNIM SISTEMOM ZA KMETIJSKO-OKOLJSKA PLAČILA JE TREBA IZBOLJŠATI

39. V okviru stebra razvoja podeželja skupne kmetijske politike so nekatere prakse ekološkega kmetovanja upravičene do podpore iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja. Člen 36(1) Uredbe (ES) št. 1975/2006 [28] določa izmenjavo informacij med službami in organizacijami, ki sodelujejo pri nadzoru izpolnjevanja meril za upravičenost do te podpore.

Uredba (ES) št. 1975/2006, člen 36 – Poročanje plačilni agenciji o kontrolah

"1. Kadar kontrol ne izvede plačilna agencija, država članica zagotovi, da plačilna agencija prejme dovolj informacij o izvedenih kontrolah. Plačilna agencija določi potrebne informacije.

[…]."

40. V dveh obiskanih državah članicah je bil pretok informacij o subvencijah za ekološko kmetovanje v okviru kmetijsko-okoljskih ukrepov med nadzornim sistemom za ekološko pridelavo [29] in podporno shemo za ukrepe razvoja podeželja [30] nezadosten. V Franciji se rezultati nadzora, ki ga opravijo izvajalci nadzora, ne sporočajo plačilni agenciji za kmetijsko-okoljske subvencije. Zato obstaja tveganje, da neskladnosti, ki bi vplivale na pogoje za prejemanje kmetijsko-okoljskih plačil in ki jih izvajalec nadzora ugotovi, ne privedejo do zmanjšanja ali izterjave plačila. Tudi v Združenem kraljestvu ni povratnega pretoka informacij in obstaja tveganje, da neskladnosti pri praksah ekološkega kmetovanja, ki jih pri kontrolnih pregledih ugotovi plačilna agencija, ne privedejo do sankcij, ki bi jih naložil organ nadzora. Tudi Komisija se zaveda slabosti na tem področju (glej odstavek 53).

POROČANJE DRŽAV ČLANIC NI V CELOTI SKLADNO Z UREDBAMI

41. Države članice morajo spoštovati različne obveznosti poročanja:

- Letno poročanje o izvajanju večletnega nacionalnega načrta nadzora, vključno z informacijami o opravljenih nadzoru in revizijah, neskladnostih in sankcijah (člen 44(3) Uredbe (ES) št. 882/2004).

Uredba (ES) št. 882/2004, člen 44 – Letna poročila

"3. Države članice dokončajo svoja poročila in jih pošljejo Komisiji v šestih mesecih po koncu leta, na katero se poročilo nanaša."

- Poročanje o nepravilnostih in kršitvah, ki vplivajo na status eko- loškega proizvoda (člen 30(2) Uredbe (ES) št. 834/2007).

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 30 – Ukrepi v primeru kršitev in nepravilnosti

"2. Zadevni izvajalci nadzora, nadzorni organi, pristojni organi, države članice in po potrebi Komisija se nemudoma obvestijo o primerih nepravilnosti ali kršitev glede statusa ekološkega proizvoda.

Raven obveščanja je odvisna od resnosti in obsega odkrite nepravilnosti oziroma kršitve.

[…]."

42. Večina držav članic Komisiji o izvajanju večletnega nacionalnega načrta nadzora poroča veliko pozneje kot v zakonsko predpisanih rokih. V začetku leta 2011 dve državi članici še vedno nista zagotovili poročil za leto 2009. Pri vsebini poročila morajo države članice upoštevati smernice Komisije [31] o pripravi letnega poročila in vanj zajeti minimum informacij o ugotovljenih neskladnostih, registriranih izvajalcih, kontrolnih obiskih, analiziranih vzorcih in uporabljenih sankcijah. Kljub temu so v praksi informacije o nadzornem sistemu ekološke pridelave v letnih poročilih zelo omejene. Večina držav članic ni pripravila analize ugotovljenih neskladnosti ali osnovnih podatkov za ekološki sektor (glej diagram 4).

DIAGRAM 4

ŠTEVILO DRŽAV ČLANIC, KI SO V SVOJE ZADNJE RAZPOLOŽLJIVO LETNO POROČILO [32] ZAJELE INFORMACIJE O NASLEDNJIH TOČKAH [33]

+++++ TIFF +++++

43. Sodišče je v svojem Posebnem poročilu št. 3/2005 o razvoju podeželja: Preverjanje kmetijskih okoljskih odhodkov ugotovilo več slabosti, povezanih s poročanjem držav članic o ekološkem kmetovanju [34]. V času revizije, ki jo je Sodišče opravljalo leta 2005, so morale države članice po določbah Uredbe (EGS) št. 2092/91 zagotoviti specifična poročila o ekološki pridelavi, vendar je bila ta zahteva ukinjena z Uredbo (ES) št. 882/2004, ki je ekološko kmetovanje vključila v splošno poročanje o uradnem nadzoru krme in živil. V tabeli 2 sta navedena pregled nekaterih ugotovitev iz tega poročila in ocena stanja v letu 2011, ki jo je pripravilo Sodišče. Vendar je letno poročanje držav članic ob upoštevanju spremenjenih zahtev za poročanje še vedno nezadovoljivo.

TABELA 2

OPAŽANJA IZ POSEBNEGA POROČILA ŠT. 3/2005, KI SE NANAŠAJO NA POROČANJE DRŽAV ČLANIC O EKOLOŠKEM KMETOVANJU, IN OCENA SEDANJEGA STANJA (ZA CELOTNO TABELO GLEJ PRILOGO III)

Ugotovitve iz Posebnega poročila št. 3/2005 | Ocena sedanjega stanja v letu 2011, ki jo je pripravilo Sodišče |

Letna poročila o izvajanju | |

Letnih poročil ne pošljejo vse države članice. | Večina držav članic o svojih nadzornih dejavnostih poroča veliko prepozno. |

Letna poročila ne vsebujejo zaključkov o delovanju sistema. | Informacije, povezane z nadzornim sistemom ekološke pridelave, so v teh letnih poročilih še vedno zelo omejene. |

Komisija uporablja poročila le omejeno. | Pregled letnih poročil, ki ga opravi Komisija, in povratne informacije so večinoma usmerjeni v ugotavljanje tega, katere informacije manjkajo, ne pa v njihovo analizo glede na zasnovo in delovanje nadzornega sistema. |

Kakovost ni vedno zadovoljiva in poročila vsebujejo napake in nedoslednosti. | Poročila držav članic še vedno niso zadovoljive kakovosti. |

Četudi bi bila ta poročila popolna in točna, ne bi dajala zagotovila o objektivnosti in uspešnosti izvedenih kontrolnih pregledov. | Komisija nima osnovnih informacij o delovanju nadzornega sistema v državah članicah. |

44. Veljavna uredba zahteva, da države članice nemudoma obvestijo druge države članice in Komisijo o nepravilnostih in kršitvah glede statusa ekološkega proizvoda. Komisija je, da bi državam članicam omogočila obveščanje o nepravilnostih in kršitvah, ki naj bi izvirale iz druge države članice, vzpostavila informacijski sistem za ekološko kmetijstvo (OFIS). Čeprav naj bi se o nepravilnosti ali kršitvi poročalo "nemudoma", med njeno ugotovitvijo in datumom, ko je bila sporočena prek OFIS, mine različno veliko časa, od enega meseca do sedmih. Eden od razlogov za te razlike je, da si države članice v praksi različno razlagajo, na kateri trenutek se nanaša izraz "nemudoma". Na primer, pri ugotovitvi nedovoljenih snovi ni jasno, ali je o njej treba poročati (i) po prvih laboratorijskih rezultatih ali (ii) po drugih laboratorijskih rezultatih, ki potrjujejo prve.

45. Komisija pričakuje, da po obvestilu prek OFIS obveščena država razišče mogoče vzroke nepravilnosti in odgovori prek OFIS v 30 dneh [35]. Države članice tudi na obvestila ne odgovarjajo pravočasno. 20. januarja 2011 je bilo odprtih še 38 obvestil. Pri 36 od teh obvestil ni bil upoštevan rok za odgovor. Skupaj je bilo v letih 2009 in 2010 v OFIS vnesenih 100 obvestil o nepravilnostih v EU. V primerih, ko je obveščena država članica odgovorila, je med obvestilom in odgovorom povprečno minilo 106 dni.

TEŽAVE, KI SE POJAVLJAJO PRI ZAGOTAVLJANJU SLEDLJIVOSTI PROIZVODOV

46. Države članice bi morale v skladu s členom 27(13) Uredbe (ES) št. 834/2007 zagotoviti sledljivost ekoloških proizvodov. Komisija navaja sledljivost živil kot pomemben dejavnik za zaupanje potrošnikov [36], ki tudi omogoča preverjanje, ali so vsi izvajalci, ki so sodelovali v kateri koli fazi pridelave, priprave in distribucije, upoštevali zahteve EU o ekološki pridelavi. Pri ugotovitvi neskladnosti omogoča ugotovitev njenega vira in osamitev problema, da zadevni proizvodi ne pridejo do potrošnikov (glej okvira 5 in 6).

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 27 – Nadzorni sistem

"13. Države članice zagotovijo, da tako vzpostavljeni nadzorni sistemi omogočajo sledljivost vsakega proizvoda v vseh fazah priprave, predelave in distribucije v skladu s členom 18 Uredbe (ES) št. 178/2002, predvsem zato, da se potrošnikom zagotovi, da so bili vsi ekološki proizvodi pridelani v skladu z zahtevami iz te uredbe."

47. Izvajalci nadzora v vseh obiskanih državah članicah so pregledali tudi identifikacijo dobaviteljev in strank, da bi preverili obveznosti izvajalca v zvezi z dokumentarnimi evidencami [37]. Tudi pristojni organi v državah članicah izvajajo nadzorne preglede. Nekateri pristojni organi sami izvajajo preglede sledljivosti na ravni končnega proizvoda (Španija, Francija, Italija), v drugih državah članicah pa pristojni organi izvajajo preglede obvezne dokumentacije o sledljivosti kot del svojih nadzornih dejavnosti na ravni izvajalcev nadzora (Nemčija, Italija).

OKVIR 5

DOBRA PRAKSA: SPLETNE PODATKOVNE ZBIRKE ZA IZBOLJŠANO SLEDLJIVOST

V Italiji je več izvajalcev nadzora razvilo spletne podatkovne zbirke, ki potrošnikom in podjetjem, ki od izvajalcev kupujejo ekološke proizvode, za katere so ti izvajalci izdali potrdilo, omogočajo preverjanje verodostojnosti transakcijskih dokumentov ali potrdila o skladnosti izvajalca. Sodišče meni, da so takšni postopki dobra praksa, kar zadeva preglednost in sledljivost.

OKVIR 6

UGOTOVITEV, KI JE NASTALA PRI PREGLEDU SLEDLJIVOSTI

Pri pregledu sledljivosti, ki ga je izvedlo Sodišče, je bilo najdeno eno ponarejeno transakcijsko ekološko potrdilo. Sodišče je kupilo ekološko moko. Zatem izvedeni pregledi so pokazali, da so bila potrdila ponarejena, zato ekološki status proizvoda ni bil potrjen. Ta primer je del širše preiskave domnevne goljufije, o kateri je bila javnost obveščena na koncu leta 2011 in ki jo izvajajo pristojni nacionalni organi.

48. Čeprav so v državah članicah vzpostavljeni nadzorni sistemi za preglede izpolnjevanja zahtev o sledljivosti, pregled sledljivosti, ki ga je Sodišče izvedlo (za več podrobnosti glej Prilogo I) za 85 proizvodov različnega izvora in sestave, kaže, da sledljivost do ravni pridelovalca ni zagotovljena za vse proizvode. V prvotnem časovnem okviru pregleda (trije meseci) [38] 40 % proizvodov ni bilo mogoče slediti do ravni pridelovalca, zahtevane informacije (identifikacija izvajalcev do ravni pridelovalca in potrdilo o skladnosti za vsakega navedenega izvajalca) pa so bile popolne le za 48 % proizvodov. Kljub dodatnim informacijam, ki so jih nekatere države članice zagotovile po koncu pregleda, tj. v skupnem času šestih mesecev, 32 % proizvodov še vedno ni bilo mogoče slediti do ravni pridelovalca. Zagotovljena dokumentacija je bila popolna le pri 56 % proizvodov (za povzetek rezultatov, razdeljen po izvoru proizvoda, glej tudi diagram 5). Ena glavnih razlag za to stanje je, da države članice v primeru proizvodov ali sestavin proizvodov, ki prečkajo notranje in zunanje meje EU, nimajo nadzora nad izvajalci izven svojega ozemlja.

DIAGRAM 5

POVZETEK REZULTATOV PREGLEDA SLEDLJIVOSTI, KI GA JE IZVEDLO SODIŠČE (PROIZVODI, ZA KATERE SO BILE ZAHTEVANE INFORMACIJE POPOLNE) [39]

+++++ TIFF +++++

49. Poleg tega je pregled sledljivosti pokazal več dejavnikov, ki škodujejo zanesljivosti nadzornega sistema, kot so, da na skupinskih potrdilih ni jasne navedbe pridelovalcev ali skupine pridelovalcev, skupinska potrdila za države, ki niso države v razvoju, ali obstoj dokumentov, ki so podobni potrdilu o skladnosti, vendar nimajo enake vrednosti [40].

SLIKA 3 – PRIMER SPECIALIZIRANE TRGOVINE Z EKOLOŠKIMI PROIZVODI V ANGLIJI

+++++ TIFF +++++

© Evropska unija.

Vir: Evropsko računsko sodišče.

GLEDE UKREPOV KOMISIJE ZA ZAGOTOVITEV PRAVILNEGA DELOVANJA NADZORNIH SISTEMOV DRŽAV ČLANIC JE BILO UGOTOVLJENO, DA SO NEZADOVOLJIVI

50. Člen 45 Uredbe (ES) št. 882/2004 zahteva, da Komisija opravi revizije uradnega nadzora v državah članicah. Komisija ima splošno odgovornost za nadzor in usklajevanje nadzornega sistema za ekološko pridelavo ter bi morala zagotoviti, da države članice izpolnjujejo svoje odgovornosti. Prvi pogoj za uveljavljanje nadzornega sistema je dostop do informacij o njegovem delovanju. Drugi pogoj je, da so na voljo sorazmerni izvršilni ukrepi, ki jih je mogoče uporabiti za države članice.

51. Poročanje držav članic Komisiji je, kot je omenjeno v odstavkih 41 do 45, zelo omejeno, pogosto nepopolno in pri njem se pojavljajo velike zamude. Posledično Komisija nima na voljo osnovnih podatkov, ki bi jih potrebovala za izboljšanje svojega spremljanja, obveščanje javnosti ali odgovore na parlamentarna vprašanja ter za zagotovitev zanesljive osnove za oblikovanje politik. Službe Komisije glede večletnih nacionalnih načrtov nadzora in s tem povezanih letnih poročil niso sprejele nobenega ukrepa, da bi od držav članic pravočasno prejele letna poročila. GD AGRI poročila po prejemu pregleda, ugotovi, katere informacije manjkajo, jih analizira in po potrebi izreče pripombe o vsebini zagotovljenih informacij.

52. Komisija od leta 2001 ne izvaja revizij v državah članicah [41], s katerimi bi preverila, ali se uradni pregledi za ekološko pridelavo opravljajo v skladu z uredbami EU. Po navedbah Komisije še naprej poteka dogovarjanje o delovnih ureditvah med GD AGRI in GD SANCO ter bo ekološko kmetijstvo od leta 2012 redni del letnega programa kontrolnih pregledov Urada za prehrano in veterinarstvo (FVO) [42]. Vendar se pri revizijskem programu FVO prednostne naloge določajo na podlagi tveganja, glavni upoštevani dejavnik tveganja pa je še vedno "varnost živil". V času revizije vprašanja ekološke pridelave niso bila zajeta v letni program kontrolnih pregledov.

53. Komisija (GD AGRI) sicer izvaja revizijske obiske v državah članicah, ko revidira odhodke za razvoj podeželja. Vendar pregled ustreznih revizijskih poročil [43] kaže, da pridobljenih informacij ni mogoče primerjati med državami članicami.

54. V primeru neizvajanja zakonodaje EU o ekološki pridelavi ima Komisija splošno možnost, da državam članicam pošlje pisma v fazi pred ugotavljanjem kršitev ali začne postopek za ugotavljanje kršitev. Vendar uredbe o ekološki pridelavi ne določajo nobenih posebnih izvršilnih ukrepov, ki bi jih lahko Komisija uporabila, ko države članice ne izpolnjujejo svojih odgovornosti. Komisija je poslala šest pisem v fazi pred ugotavljanjem kršitev štirim državam članicam [44]. Vendar je ta postopek zelo okoren in dolgotrajen.

IZVAJANJE POSTOPKOV ZA NADZOR UVOZA PROIZVODOV

V VODENJU SEZNAMA TRETJIH DRŽAV, KATERIH SISTEMI SO PRIZNANI KOT ENAKOVREDNI, SO BILE UGOTOVLJENE SLABOSTI

55. Komisija lahko v skladu s členom 33(2) Uredbe (ES) št. 834/2007 prizna tretje države, katerih sistem pridelave je enakovreden načelom in pravilom pridelave iz Uredbe (ES) št. 834/2007 in katerih nadzorni ukrepi so enako učinkoviti kot tisti iz te uredbe, ter oblikuje seznam teh držav. Zdaj so kot enakovredni priznani sistemi Argentine, Avstralije, Kanade, Kostarike, Indije, Izraela, Japonske, Švice, Nove Zelandije, Tunizije in, z začetkom veljavnosti 1. junija 2012, Združenih držav Amerike. Ekološki proizvodi, ki so v teh tretjih državah potrjeni kot ekološki, so kot takšni torej sprejeti v EU.

56. Komisija je sicer odgovorna za vodenje tega seznama, vendar to odgovornost deloma deli z državami članicami, ki ji pomagajo v procesu priznavanja in nadzora. Njegovo pravilno vodenje bi moralo zajemati primerno izvajanje jasnih postopkov za vključitev tretjih držav v skladu s ciljem in obsegom uredbe EU ter zagotovitev zadostnih zagotovil, da tretje države, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, še naprej izpolnjujejo zahteve.

KOMISIJA NIMA ZADOSTNIH ZMOGLJIVOSTI ZA OBRAVNAVO ZAHTEVKOV ZA VKLJUČITEV NA SEZNAM TRETJIH DRŽAV, KATERIH SISTEMI SO PRIZNANI KOT ENAKOVREDNI

57. Komisija mora pri pregledu vlog za priznanje oceniti informacije [45], ki jih je zagotovila tretja država, in se lahko odloči na kraju samem pregledati pravila o pridelavi in nadzorne ukrepe zadevne tretje države.

58. V praksi Komisija enakovrednost sistemov držav prosilk oceni na splošno v skladu z določbami uredbe. Komisija uporablja standardizirano "primerjalno preglednico" za dokumentiranje pregledov, opravljenih pri ocenjevanju enakovrednosti standardov pridelave in uspešnosti nadzornega sistema v tretjih državah. Poleg tega je, razen v Argentini, Avstraliji, Novi Zelandiji in Švici (glej tabelo 4), vsaj enkrat opravila obisk v državi prosilki, preden jo je uvrstila na seznam. Komisija od leta 2010 za obiske v tretjih državah uporablja standardizirane kontrolne sezname.

59. Število tretjih držav, ki zaprosijo za vključitev na seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, narašča. V obdobju od leta 2000 do 2011 je bilo prejetih 25 vlog, od katerih jih je lahko Komisija pregledala le osem. Poleg tega je več držav, ki so še na seznamu, prosilo za razširitev obsega enakovrednosti. Širok in naraščajoč obseg odgovornosti, ki jih mora Komisija izpolnjevati kljub omejenim razpoložljivim virom, je povzročil zelo velike zamude pri vodenju posameznih vlog (na primer, Bolivija je vlogo poslala leta 2006, Čile pa je prvo vlogo poslal leta 2000, leta 2009 pa še dodatne informacije, vendar Komisija še ni končala pregleda posredovanih informacij).

KOMISIJA NIMA USTREZNIH POSTOPKOV ZA ZAGOTAVLJANJE, DA TRETJE DRŽAVE, KATERIH SISTEMI SO PRIZNANI KOT ENAKOVREDNI, ŠE NAPREJ IZPOLNJUJEJO ZAHTEVE UREDBE

60. Tretje države, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, morajo letno poročati Komisiji o nadzornih dejavnostih, izvedenih v prejšnjem letu [46]. Uredba predvideva, da države članice pomagajo Komisiji pri ocenjevanju letnih poročil [47]. Komisija mora ob pomoči držav članic soporočevalk na podlagi informacij v teh letnih poročilih zagotoviti ustrezen nadzor priznanih tretjih držav. Vrsto nadzora je treba določiti na podlagi ocene tveganja, da se bodo pojavile nepravilnosti ali kršitve določb iz uredbe EU [48]. Vendar Komisija nima podrobnih postopkov za vodenje in pregledovanje seznama tretjih držav, katerih sistemi so bili priznani kot enakovredni, ocena tveganja za tretje države pa ni bila formalizirana.

61. Analiza letnih poročil, ki jo opravi Komisija, ni standardizirana (npr. ne uporabljajo se kontrolni seznami ali standardni formati poročanja) in ne vodi do specifičnih ukrepov (npr. pisno obvestilo Komisije). V nekaterih primerih (npr. poročilo za Izrael za leti 2008/2009, Argentino) ni bilo mogoče najti dokazov, da je Komisija poročilo pregledala (npr. ni ročno zapisanih opomb ali drugih dokumentarnih dokazov). Pogosto ni bilo mogoče najti nobenih dokazov, da so države članice soporočevalke pomagale Komisiji pri zagotavljanju ustreznega nadzora (npr. z zagotavljanjem povratnih informacij o letnih poročilih), kot je navedeno v uredbi. Komisija državam članicam soporočevalkam ni zagotovila smernic o pričakovani vsebini njihovih poročil.

62. Sodišče je analiziralo vzorec letnih poročil tretjih držav, katerih sistemi so zdaj priznani kot enakovredni. Ta letna poročila niso popolna, saj v njih ni informacij o dejavnostih spremljanja, številu in vrsti kontrolnih pregledov, ki so jih opravili izvajalci nadzora, ali o številu opravljenih laboratorijskih testov in njihovih rezultatih. V dveh primerih ni v poročilih nobenega pojasnila o popravnih ukrepih, uvedenih po ugotovitvi nepravilnosti v obdobju poročanja, o katerih je potekala komunikacija s Komisijo (glej tabelo 3). Komisija je tretjim državam šele pred kratkim (leta 2011) poslala smernice o vsebini teh letnih poročil.

TABELA 3

REZULTATI ANALIZE, KI JO JE OPRAVILO SODIŠČE V ZVEZI Z VSEBINO ZADNJEGA LETNEGA POROČILA, KI JE BILO NA VOLJO V ČASU REVIZIJE

Tema | Argentina | Izrael | Indija | Nova Zelandija | Tunizija [9999] | Kostarika |

Dejavnosti spremljanja in nadzora, ki jih je izvedel pristojni organ v tretji državi | Da | Ne | Da | Da | NR | Da |

Popravni ukrepi, ki jih je sprejel pristojni organ v tretji državi | Da | Ne | Da | Da | NR | Ne |

Število izvajalcev nadzora, ki delujejo v tretji državi | Da | Da | Da | Da | NR | Da |

Število in vrsta kontrolnih pregledov, ki so jih opravili izvajalci nadzora | Ne | Ne | Ne | Ne | NR | Ne |

Število izvedenih laboratorijskih testov in rezultati | Ne | Da | Ne | Ne | NR | Da |

63. Službe Komisije nimajo nobenih internih postopkov za to, kako bi bilo treba izvajati nadzor priznanih tretjih držav, zato ni jasno, kdaj po vključitvi tretjih držav na seznam bi morala Komisija izvesti obiske na kraju samem. Sodišče v tem pogledu ugotavlja, da niso bili izvedeni nobeni redni obiski na kraju samem v tretjih državah (npr. zadnji obisk v Izraelu je bil izveden leta 1999, zadnji obisk v Kostariki pa leta 2000) (glej tabelo 4).

64. Komisija zaradi slabih informacij v letnih poročilih, ki jih zagotovijo tretje države, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, in svojih nerednih obiskov na kraju samem v teh tretjih državah ne more zagotoviti, da standardi pridelave in uspešnost nadzornih sistemov v tretjih državah na seznamu ostajajo enakovredni.

TABELA 4

PODROBNOSTI O OBISKIH KOMISIJE NA KRAJU SAMEM V TRETJIH DRŽAVAH

Tretje države, katerih sistemi so priznani kot enakovredni | Datum vključitve na seznam | Obiski na kraju samem, opravljeni (leto) pred vključitvijo tretje države na seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni | Obiski na kraju samem, opravljeni (leto) po vključitvi tretje države na seznam tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni [8888] |

Argentina | 1996 | - | 1999 in 2000 |

Avstralija | 1996 | - | 1999 |

Kanada | 2011 | 2010 | - |

Kostarika | 2003 | 2000 | - |

Indija | 2006 | 2004 | - |

Izrael | 1996 | 1994 | 1999 |

Japonska | 2010 | 2001 in 2009 | - |

Nova Zelandija | 2002 | - | 2003 |

Švica | 1996 | - | 2001 |

Tunizija | 2009 | 2008 | - |

V UPRAVLJANJU REŽIMA UVOZNIH DOVOLJENJ SO BILE UGOTOVLJENE SLABOSTI

65. Ekološke proizvode, ki so proizvedeni zunaj EU, je vanjo mogoče uvoziti po režimu uvoznih dovoljenj. Uvozna dovoljenja za določena obdobja izdaja pristojni organ vsake posamezne države članice. Veljavna so največ leto dni [49], za določenega uvoznika in za dobro identificirane proizvode. Če zahteve iz člena 33(1)(a) in (b) Uredbe (ES) št. 834/2007 niso več izpolnjene, je dovoljenja mogoče preklicati.

Uredba (ES) št. 834/2007, člen 33 – Uvoz proizvodov z enakovrednimi jamstvi

"1. Proizvod, uvožen iz tretje države, se prav tako lahko da na trg Skupnosti kot ekološki proizvod pod pogojem, da:

(a) je bil proizvod pridelan v skladu s pravili pridelave, ki so enakovredni pravilom iz naslovov III in IV;

(b) so bili izvajalci podvrženi nadzornim ukrepom, ki so enako učinkoviti kot tisti iz naslova V, ter so se ti ukrepi stalno in učinkovito uporabljali;

[…]."

66. Komisija ima nadzorno vlogo in če meni, da te zahteve niso izpolnjene, lahko od države članice, ki je odobrila dovoljenje, zahteva njegov preklic (glej okvir 8).

67. 27 držav članic EU letno odobri približno 4000 uvoznih dovoljenj. Usklajen pristop pristojnih organov 27 držav članic pri izdajanju uvoznih dovoljenj je izjemno težko zagotoviti. Zaradi teh težav naj bi bil režim uvoz- nih dovoljenj do konca junija 2015 postopoma ukinjen. Obiski Sodišča v državah članicah med to revizijo so pokazali naslednje slabosti na ravni pregledov, ki jih izvajajo pristojni organi, in na ravni Komisije.

DRŽAVE ČLANICE PRI ODOBRITVI UVOZNIH DOVOLJENJ NE IZVAJAJO ZADOSTNIH PREGLEDOV

68. Vsako pošiljko ekoloških proizvodov, uvoženo po tem režimu, mora sprem- ljati potrdilo o kontrolnem pregledu. Tega bi moral izdati izvajalec nadzora v tretji državi. Izvajalca nadzora bi moral priznavati pristojni organ države članice, ki izda uvozno dovoljenje. Zato mora pristojni organ države članice, ki izdaja dovoljenje, izvajalca nadzora, ki ga je predlagal uvoznik, ki je zaprosil za uvozno dovoljenje, priznati za pristojnega za izdajo potrdila o kontrolnem pregledu. Vendar uredbe EU ne opredeljujejo, na kakšni podlagi ga je mogoče priznati.

69. V praksi se večina pristojnih organov o priznanju izvajalca nadzora v tretji državi za pristojnega za izdajo potrdil o kontrolnem pregledu odloči tako, da preveri, ali je zadevni izvajalec nadzora akreditiran. Vendar pristojni organi v državah članicah ne preverjajo dejavno, ali izvajalci nadzora, zadolženi za izdajo potrdil o kontrolnem pregledu, posodabljajo svojo akreditacijo in ali je obseg dane akreditacije ustrezen za zagotavljanje enakovrednosti s standardi EU.

70. Sodišče je ugotovilo, da le nekatere države članice (Irska, Španija, Italija) opravljajo dodatne preglede in zahtevajo, da uvozniki, ki so zaprosili za uvozna dovoljenja, zagotovijo kontrolna poročila, ki so jih izdali zadevni izvajalci nadzora v tretjih državah, in tako preverjajo, ali so nadzorne prakse enakovredne praksam, ki jih zahteva uredba EU. Vse države članice se zanašajo le na preglede dokumentacije, nobena obiskana država članica ne izvaja kontrolnih pregledov na kraju samem.

71. Ko je uvozno dovoljenje izdano, se zadevni izvajalci v EU zanašajo na potrdilo o kontrolnem pregledu, ki je priloženo vsaki pošiljki uvoženih proizvodov in v katerem je navedeno (v polju 15 omenjenega potrdila in v skladu s členom 13(4) Uredbe (ES) št. 1235/2008), da so bila v tretji državi uporabljena enakovredna pravila o pridelavi in enakovredni nadzorni ukrepi.

Uredba (ES) št. 1235/2008, člen 13 – Potrdilo o kontrolnem pregledu

"4. Organ ali izvajalec, ki izda potrdilo o kontrolnem pregledu, izda potrdilo o kontrolnem pregledu in overi izjavo v polju 15 potrdila, šele potem ko

(a) je opravil preverjanje vseh zadevnih dokumentov o kontrolnem pregledu, vključno zlasti z načrtom pridelave za zadevne proizvode, dokumenti o prevozu in trgovinskimi dokumenti, ter

(b) je opravil fizični pregled pošiljke ali je prejel izrecno izjavo izvoznika, v kateri izjavlja, da je zadevna pošiljka pridelana in/ali pripravljena v skladu s členom 33 Uredbe (ES) št. 834/2007; opravi preverjanje verodostojnosti te izjave, pri čemer se osredotoči na tveganje.

Razen tega vsako izdano potrdilo opremi s serijsko številko in vodi evidenco o izdanih potrdilih po časovnem vrstnem redu."

72. Overitev polja 15 v tem potrdilu je dejansko izjava izvajalca nadzora v tretji državi, ki je izdal tudi potrdilo o kontrolnem pregledu. Pristojni organi v državah članicah ne izvajajo nobenih pregledov za oceno zanesljivosti te izjave. To pojasnjuje, zakaj je izjemno pomembno, da pristojni organi držav članic, ki izdajo dovoljenje, preverijo pristojnost izvajalca nadzora, ki izda potrdilo, preden odobrijo uvozno dovoljenje.

KOMISIJA NIMA DOSTOPA DO DOVOLJ ZANESLJIVIH PODATKOV, DA BI LAHKO OCENILA, ALI SO UVOZNA DOVOLJENJA, KI JIH IZDAJO DRŽAVE ČLANICE, V SKLADU S POGOJI IZ UREDBE

73. Smernice Komisije o vsebini letnih poročil, ki ji jih pošljejo države članice, ne predvidevajo vključitve informacij o uvoznih dovoljenjih, ki jih izdajo države članice.

74. OFIS omogoča prenos informacij o uvoznih dovoljenjih med državami članicami in Komisijo, kot zahteva člen 19(2) Uredbe (ES) št. 1235/2008. Rezultati obiskov v državah članicah, izvedeni pri tej reviziji, so pokazali primere, ko informacije, ki so jih o uvoznih dovoljenjih v OFIS sporočile države članice, niso zanesljive in popolne (glej okvir 7).

Uredba (ES) št. 1235/2008, člen 19 – Prehodne določbe o enakovrednem uvozu proizvodov, ki nimajo porekla iz držav na seznamu

"2. Vsaka država članica obvesti druge države članice in Komisijo o vsakem dovoljenju, izdanem v skladu s tem členom, vključno z informacijami o zadevnih standardih pridelave in zadevnih ureditvah nadzora."

75. Pregled zapisnikov stalnega odbora za ekološko kmetijstvo (le-ti 2010 in 2011) je pokazal, da odbor ne opravlja ustrezno svoje vloge izmenjave informacij o delovanju režima uvoznih dovoljenj.

OKVIR 7

INFORMACIJE O UVOZNIH DOVOLJENJIH V OFIS NISO ZANESLJIVE

Revizija je pokazala, da je bilo od 26 uvoznih dovoljenj, ki jih je leta 2009 preklicala Nemčija, samo 11 pravilno evidentiranih v OFIS. 11 jih je bilo označenih kot "potekla" namesto "preklicana", 4 pa sploh niso bila evidentirana v OFIS.

Leta 2009 je Nemčija začasno suspendirala osem uvoznih dovoljenj, ker so bili v nekaterih pošiljkah najdeni ostanki pesticidov, vendar sedanja uredba EU ne določa možnosti suspendiranja uvoznega dovoljenja. Zato so bila, ker v OFIS ni mogoče vnesti statusa "suspendirano", štiri dovoljenja označena kot "potekla", eno pa kot "preklicano". Tri uvozna dovoljenja sploh niso bila vnesena v OFIS.

Eno uvozno dovoljenje iz Italije za leto 2009 je bilo napačno vneseno kot "preklicano", čeprav bi moralo ostati aktivno.

76. Komisija ni od leta 2001 izvedla nobenih revizij v državah članicah za preverjanje, ali uvozna dovoljenja izdajo le, kadar so izpolnjeni pogoji iz uredbe. Ker v zadnjih desetih letih v državah članicah ni bilo nobenih obiskov na kraju samem, Komisija nima nobenih posodobljenih informacij za oceno, ali je uvozna dovoljenja mogoče in ustrezno izdati.

77. Komisija lahko takrat, ko pregled pokaže, da v tretji državi niso bila uporab- ljena enakovredna pravila o pridelavi in enakovredni nadzorni ukrepi [50], zahteva, da država članica, ki je izdala uvozno dovoljenje, to dovoljenje prekliče [51]. Komisija ni v skoraj 20 letih obstoja tega uvoznega režima do zdaj še nikoli uporabila tega postopka. Vendar je v enem primeru priporočila (ne pa tudi zahtevala), da države članice prekličejo uvozna dovoljenja za nek proizvod, ampak tega priporočila niso upoštevale vse države članice (glej okvir 8).

OKVIR 8

PROIZVOD, UVOŽEN IZ TRETJE DRŽAVE

Po povečanem številu odkritij nedovoljenih snovi v nekem proizvodu, uvoženem iz tretje države, je Komisija oktobra in novembra 2009 prek SCOF izdala sporočili pristojnim organom držav članic. V teh sporočilih je priporočila preklic uvoznih dovoljenj za ta proizvod iz zadevne tretje države. Večina držav članic je upoštevala priporočilo in preklicala zadevna uvozna dovoljenja. Sodišče je ugotovilo, da tri države članice priporočila niso upoštevale. Komisija je 1. marca 2010 izdala sporočilo delegatom SCOF in dovolila nova dovoljenja za zadevni proizvod. Nekatere države članice so do takrat že začele izdajati nova uvozna dovoljenja za isti proizvod.

SKUPNE DOLOČBE O UVOZU – IZVAJALCI NADZORA NE IZVAJAJO POPOLNIH PREGLEDOV UVOZNIKOV

78. Za uvožene proizvode je treba v tretji državi pregledati prve faze verige pridelave v skladu z enakovrednimi pravili o pridelavi in enakovrednimi nadzornimi ukrepi (glej odstavke 55 do 77). Ko ti proizvodi prispejo v EU, lahko nadzorni sistem v EU pregleda le zadnji del verige pridelave, tj. uvoznika. Sodišče je ugotovilo, da pregledi, ki se v ta namen opravijo, pogosto niso popolni.

PREGLEDI UVOZNIKOV IN UVOŽENIH PROIZVODOV, KI JIH OPRAVIJO IZVAJALCI NADZORA, SO POGOSTO NEPOPOLNI

79. Obiski Sodišča v državah članicah pri tej reviziji so glede tega, kako izvajalci nadzora izpolnjujejo svoje obveznosti, kot so določene v členih 82 in 84 Uredbe Komisije (ES) št. 889/2008, pokazali naslednje rezultate:

- trije od osmih izvajalcev nadzora, pri katerih je bila zadeva pregledana, niso zagotovili, da bi uvozniki predložili popolni opis enote in izjavo, s katero bi se zavezali, da bodo zagotovili nadzor vsakega objekta za skladiščenje proizvodov (člen 82 Uredbe (ES) št. 889/2008);

Uredba (ES) št. 889/2008, člen 82 – Nadzorni sistem

"1. Pri uvoznikih mora popolni opis enote iz člena 63(1)(a) vključevati uvoznikove prostore in njegove uvozne dejavnosti, označevati točke vstopa proizvodov v Skupnost in vse druge objekte, ki jih namerava uvoznik uporabiti za shranjevanje uvoženih proizvodov pred dostavo prvemu prejemniku.

Poleg tega mora izjava iz člena 63(2) vključevati tudi izjavo uvoznika, da bo zagotovil kontrolni pregled vseh objektov, ki jih bo uporabljal za shranjevanje proizvodov [...]".

- pet od sedmih izvajalcev nadzora, pri katerih je bila zadeva pregledana, ni zahtevalo, da jih uvozniki obvestijo o vsaki uvoženi pošiljki (člen 84 Uredbe (ES) št. 889/2008);

Uredba (ES) št. 889/2008, člen 84 – Podatki o uvoženih pošiljkah.

"Uvoznik nadzorni organ ali izvajalca nadzora pravočasno obvesti o vseh pošiljkah, ki jih bo uvozil v Skupnost [...]".

SLIKA 4 – PRIMER UVOŽENEGA PROIZVODA Z EKOLOŠKO OZNAKO NAPRODAJ V EU

+++++ TIFF +++++

© Evropska unija.

Vir: Evropsko računsko sodišče.

ZAKLJUČKI IN PRIPOROČILA

80. Cilj nadzornega sistema za ekološke proizvode, kot je določen v uredbah EU, je jamčenje za procese pridelave, ne pa za ekološkost samih proizvodov, saj ni nobenega znanstvenega načina za ugotavljanje, ali je proizvod ekološki ali ne. Da se lahko dovolj dobro zagotovi uspešno delovanje sistema in to, da se zaupanje potrošnikov ne bo zmanjšalo, bi bilo ustrezno odpraviti slabosti, ki jih je pokazala revizija Sodišča.

81. Sodišče je našlo primere, ko pristojni organi ne izpolnjujejo zadostno svoje vloge nadziranja izvajalcev nadzora. Zato nekateri izvajalci nadzora ne izpolnjujejo številnih zahtev EU in ne izkoristijo priložnosti za izvajanje določenih dobrih praks (odstavki 27, 29 do 31, 33 do 37 in 79). Sodišče priporoča:

PRIPOROČILO 1

Pristojni organi bi morali okrepiti svojo vlogo nadziranja izvajalcev nadzora z uporabo ustreznih dokumentiranih postopkov za odobritev in nadziranje izvajalcev nadzora, spodbujanjem uskladitve pri opredelitvi kršitev, nepravilnosti in ustreznih sankcij ter spodbujanjem ugotovljenih dobrih praks.

82. Izmenjava informacij znotraj držav članic, med državami članicami in Komisijo ter drugimi državami članicami še ni ustrezna za zagotavljanje, da sistem pravilno deluje (odstavki 40 in 42 do 45). Sodišče priporoča:

PRIPOROČILO 2

Države članice bi morale zagotoviti neposreden pretok vseh relevantnih informacij o kršitvah in nepravilnostih od izvajalcev nadzora do plačilnih agencij in obratno, Komisija pa bi morala natančno določiti obliko in čas sporočanja kršitev in nepravilnosti, uvesti ustrezne ukrepe za zagotovitev, da države članica spoštujejo svoje obveznosti poročanja, spremeniti informacijski sistem za sporočanje kršitev in nepravilnosti ter premisliti o vključitvi sporočil, ki zadevajo tretje države.

83. Pristojni organi v državah članicah se srečujejo s težavami pri zagotavljanju sledljivosti ekoloških proizvodov na ozemlju, ki ga nadzirajo. Sledljivost je še težje zagotoviti za proizvode, ki prečkajo meje (odstavka 48 in 49). Sodišče priporoča:

PRIPOROČILO 3

Okrepiti bi bilo treba nadzor, da se zagotovi, da izvajalci izpolnjujejo uredbene zahteve o sledljivosti. Komisija bi morala v tem pogledu razjasniti vloge in odgovornosti raznih akterjev.

84. Komisija ni dala dovolj prednosti dejavnostim nadzora, vključno z revizijami, da bi zagotovila pravilno delovanje nadzornih sistemov držav članic (odstavki 51 do 54). Sodišče priporoča:

PRIPOROČILO 4

Komisija bi morala okrepiti svoje nadziranje nadzornih sistemov držav članic z izvajanjem revizijskih obiskov ter zbiranjem in uporabo potrebnih podatkov in informacij.

85. Komisija nima dovolj informacij, da bi se prepričala, da nadzorni sistem za ekološko pridelavo v tretjih državah, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, zagotavlja, da te še naprej izpolnjujejo zahteve iz uredb, dokler ta status obdržijo. Sodišče tudi ugotavlja velik zaostanek pri ocenjevanju vlog za enakovrednost tretjih držav (odstavki 59 do 64). Sodišče priporoča:

PRIPOROČILO 5

Komisija bi morala zagotoviti ustrezen nadzor držav, ki so vključene na seznam držav, katerih sistemi so pri ekološki pridelavi enakovredni, in pravočasno oceniti vloge tretjih držav, ki prosijo za vključitev na ta seznam.

86. Sodišče je odkrilo slabosti v sistemu, ki se uporablja za odobritev uvoznih dovoljenj (odstavki 68 do 77). Pozdravlja poenostavitev, ki jo prinaša pobuda Komisije o postopni ukinitvi režima uvoznih dovoljenj, in priporoča:

PRIPOROČILO 6

Države članice bi morale zagotoviti pravilno izvajanje režima uvoznih dovoljenj, dokler se ta uporablja. Pristojni organi v državah članicah bi morali okrepiti preglede izvajalcev nadzora, ki so pooblaščeni za izdajanje potrdil o kontrolnem pregledu.

To poročilo je sprejel senat I, ki ga vodi g. Ioannis SARMAS, član Evropskega računskega sodišča, v Luxembourgu na svojem zasedanju 28. marca 2012.

Za Računsko sodišče

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Predsednik

[1] Vir: http://ec.europa.eu/agriculture/organic/consumer-confidence/consumer-demand_sl

[2] V celoti preusmerjeno in v preusmeritvi.

[3] Vir: Analiza ekološkega sektorja, junij 2010, Evropska komisija. Podatki so za leto 2008 in za EU-27.

[4] O tem ni konsolidiranih statističnih dokazov, ker podatkovne zbirke o trgovini v EU ne razlikujejo med ekološkimi in konvencionalnimi kmetijskimi in živilskimi proizvodi.

[5] Vir: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (ekološko kmetijstvo v Evropi leta 2009: pridelava in trg). http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf

[6] Vir: Research Institute of Organic Agriculture (raziskovalni inštitut za ekološko kmetijstvo − FiBL), Agrarmarkt Informations-Gesellschaft (informacijska služba za kmetijski trg − AMI), Bonn, Nemčija. Podatki za 2008.

[7] Ekološka hrana je samo ena od vrst ekoloških proizvodov. Drugi so, na primer, ekološki kozmetični izdelki, ekološko blago in ekološka hrana za hišne živali.

[8] Po ocenah na podlagi podatkov spremljanja, ki jih zagotovijo države članice v letnih poročilih o napredku.

[9] Člen 68 Uredbe Sveta (ES) št. 73/2009 z dne 19. januarja 2009 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor za kmete v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpore za kmete, spremembi uredb (ES) št. 1290/2005, (ES) št. 247/2006, (ES) št. 378/2007 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1782/2003 (UL L 30, 31.1.2009, str. 16). Dne 15. 3. 2012 je bilo v skladu s tem členom za obdobje 2010–2013 načrtovanih 348 milijonov EUR. Podatki o posredni podpori iz EKSRP niso na voljo.

[10] UL L 189, 20.7.2007, str. 1. Uredba je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 967/2008 (ki odlaga obvezno uporabo ekološkega logotipa EU) (UL L 264, 3.10.2008, str. 1).

[11] UL L 250, 18.9.2008, str. 1. Uredba je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1254/2008 (ki uvaja nova pravila o pridelavi ekološkega kvasa) (UL L 337, 16.12.2008, str. 80).

[12] UL L 334, 12.12.2008, str. 25. Uredba je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 537/2009 (UL L 159, 20.6.2009, str. 6), Uredbo (EU) št. 471/2010 (UL L 134, 1.6.2010, str. 1) in Izvedbeno uredbo (EU) št. 590/2011 (UL L 161, 21.6.2011, str. 9).

[13] Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL L 31, 1.2.2002, str. 1).

[14] Uredba (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29 aprila 2004 o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL L 165, 30.4.2004, str. 1).

[15] Ekološka hrana mora biti skladna tudi s specifično zakonodajo za zadevni proizvod, kot je Uredba (ES) št. 852/2004 o higieni živil, Uredba (ES) št. 853/2004 o posebnih higienskih pravilih za živila živalskega izvora ali Uredba (ES) št. 1760/2000 o uvedbi sistema za identifikacijo in registracijo govedi ter o označevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa, če jih omenimo samo nekaj.

[16] Različica z 8. julija 2011 – predstavljena v SCOF 27. in 28. septembra 2011.

[17] Glej tudi odstavka 32 in 33.

[18] V skladu z najnovejšo različico evropskega standarda EN 45011 ali navodili ISO 65 (Splošne zahteve za organe, ki izvajajo sisteme potrjevanja proizvodov).

[19] Uredba Sveta (EGS) št. 2083/92 (UL L 208, 24.7.1992, str. 15) je dovoljevala uvozna dovoljenja do 31. julija 1995; Uredba Sveta (ES) št. 1935/95 (UL L 186, 5.8.1995, str. 1) je rok podaljšala do 31. decembra 2002; Uredba Sveta (ES) št. 1804/1999 (UL L 222, 24.8.1999, str. 1) je rok podaljšala do 31. decembra 2005; Uredba Sveta (ES) št. 1567/2005 (UL L 252, 28.9.2005, str. 1) je rok podaljšala do 31. decembra 2006; Uredba Sveta (ES) št. 1991/2006 (UL L 411, 30.12.2006, str. 18) je rok podaljšala na 12 mesecev po objavi prvega seznama kontrolnih organov ali kontrolnih organov oblasti, priznanih za namen enakovrednosti; Uredba Komisije (ES) št. 1235/2008 (UL L 334, 12.12.2008, str. 25) je kot rok določila 1. januar 2013.

[20] Uredba Sveta (EGS) št. 2092/91 z dne 24. junija 1991 o ekološki pridelavi kmetijskih proizvodov in označevanju tovrstno pridelanih kmetijskih proizvodov in živil (UL L 198, 22.7.1991, str. 1).

[21] Obiskane države članice so bile izbrane zaradi njihove pomembnosti na trgu EU (glej odstavek 2). Irska je bila izbrana za testiranje in optimizacijo revizijske metodologije.

[22] UL L 279, 11.11.2005, str. 1.

[23] http://eca.europa.eu

[24] V primeru pozitivnih rezultatov analiz je pomembno ugotoviti mogoč vir kontaminacije in razviti ukrepe, da bi se ji v prihodnosti izognili.

[25] Sodobni pesticidi so bili razviti za hitro razgradnjo in priporočila za njihovo uporabo so zasnovana za zmanjšanje njihovih ostankov. Uporaba pesticidov večinoma ne pusti zaznavnih ostankov v končnih proizvodih.

[26] Supervision of an organic control system in Europe – an analysis of German control data (nadziranje nadzornega sistema ekološke pridelave v Evropi – analiza nemških nadzornih podatkov), projekt CERTCOST, predstavitev na sejmu Biofach v Nürnbergu, 19. 2. 2010; Zorn et al., Monitoring of the organic control system in Germany – an opportunity to increase consumer’s trust (spremljanje nadzornega sistema ekološke pridelave v Nemčiji – priložnost za povečanje zaupanja potrošnikov), Jahrbuch der Österreichischen Gesellschaft für Agrarökonomie (letopis avstrijskega združenja za ekonomiko kmetijstva), 2010, zvezek 19(1): 71–80.

[27] V skladu s členom 24(5) Uredbe (ES) št. 889/2008 mora biti obdobje karence med zadnjim odmerkom alopatskega veterinarskega zdravila, ki ga je žival prejela v normalnih pogojih uporabe, za ekološko predelana živila iz teh živali dvakrat tako dolgo, kot je zakonsko določeno obdobje karence oziroma 48 ur v primerih, ko to obdobje ni določeno.

[28] Uredba Komisije (ES) št. 1975/2006 z dne 7. decembra 2006 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005 glede izvajanja kontrolnih postopkov in navzkrižne skladnosti v zvezi z ukrepi podpore za razvoj podeželja (UL L 368, 23.12.2006, str. 74).

[29] Urejajo ga Uredba (ES) št. 834/2007 in njene izvedbene uredbe.

[30] Urejajo jo Uredba Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP) (UL L 277, 21.10.2005, str. 1) in njene izvedbene uredbe.

[31] Odločba Komisije 2008/654/ES z dne 24. julija 2008 o smernicah za pomoč državam članicam pri pripravi letnega poročila o enotnem večletnem nacionalnem načrtu nadzora iz Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 214, 9.8.2008, str. 56).

[32] Februarja 2011 je Sodišče v vpogled prejelo naslednja poročila – (i) letno poročilo za leto 2009: Estonija (vendar poročila zaradi tehničnih težav pri branju datotek ni bilo mogoče analizirati); (ii) letno poročilo za leto 2008: Avstrija, Francija, Latvija, Malta, Poljska in Švedska; (iii) za 19 držav članic je bilo zadnje razpoložljivo letno poročilo za leto 2007, vendar letnega poročila za Bolgarijo zaradi tehničnih težav pri branju datotek ni bilo mogoče analizirati; (iv) za Portugalsko ni bilo na voljo nobeno poročilo.

[33] Letna poročila za Bolgarijo, Estonijo in Portugalsko niso bila analizirana (glej opombo 1 diagrama 4).

[34] Uredba (ES) št. 1698/2005 prišteva ekološko kmetovanje med kmetijsko-okoljske ukrepe.

[35] Kot je določeno v postopku za spremljanje obvestil držav članic v skladu s členom 92(2) Uredbe (ES) št. 889/2008 o ukrepih v primeru kršitev in nepravilnosti, usklajenem v SCOF 28.– 29. januarja 2009.

[36] http://ec.europa.eu/agriculture/organic/the-farm/farm-fork_sl in http://www.trace.eu.org/doc/TRACE_consumer-info-EA.pdf

[37] Kot določa člen 66 Uredbe (ES) št. 889/2008.

[38] Nemčija je zagotovila informacije po 9 tednih (13 proizvodov), Španija po 4 tednih (21 proizvodov), Francija po 8 tednih (23 proizvodov), Italija po 9 tednih (15 proizvodov) in Združeno kraljestvo po 13 tednih (15 proizvodov).

[39] 31 proizvodov je bilo proizvedenih in prodanih v isti državi članici, 26 jih je bilo proizvedenih v eni državi članici in prodanih v drugi, 20 jih je vsebovalo vsaj eno sestavino, uvoženo prek režima uvoznih dovoljenj, osem pa jih je vsebovalo vsaj eno sestavino, uvoženo iz države, katere sistem šteje za enakovrednega.

[40] Izvajalci nadzora v Italiji izdajo "potrdilo o ustreznosti podjetja" (attestato di idoneità aziendale), ki potrjuje vključitev izvajalca v nadzorni sistem. Izvajalci nadzora v Franciji izdajo "licenco", izjavo, s katero se izvajalci zavežejo, da bodo pri svojih ekoloških dejavnostih upoštevali metode ekološke pridelave. Ti dokumenti ne vsebujejo seznama proizvodov, za katere je treba izdati potrdilo.

[41] Revizije, ki jih je izvedel Urad za prehrano in veterinarstvo (FVO), so pred letom 2001 pokazale pomembne pomanjkljivosti v nadzornem sistemu za ekološko pridelavo.

[42] FVO je služba GD SANCO.

[43] Ena od slabosti, ki jih je ugotovila Komisija, je pomanjkanje prave izmenjave informacij med sistemom za ekološko pridelavo in podporno shemo za kmetijsko-okoljska plačila.

[44] Štiri pisma so se nanašala na akreditacijo izvajalcev nadzora. Peto se je nanašalo na število in rezultate izvedenih nadzornih posegov, nadaljnje spremljanje ugotovljenih nepravilnosti, nadaljnje spremljanje nekega primera začasne ustavitve ter nadaljnje spremljanje po revizijskem obisku, ki ga je leta 2000 izvedel FVO. Julija 2011, ko je Sodišče izvajalo revizijo, je bilo poslano še eno pismo.

[45] Kot določa člen 8(2) Uredbe (ES) št. 1235/2008.

[46] Člen 12(1)(b) Uredbe (ES) št. 1235/2008.

[47] Člen 16(2) Uredbe (ES) št. 1235/2008.

[48] Člen 33(2) Uredbe (ES) št. 834/2007.

[9999] Tunizija je bila leta 2009 vključena na seznam držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni, vendar do septembra 2010 ni predložila nobenega letnega poročila. Letno poročilo za leto 2009 je predložila novembra 2010.

[8888] Z rdečo so označene države, v katerih po vključitvi na seznam ni bilo nobenega obiska na kraju samem ali je bil zadnji obisk na kraju samem opravljen pred več kot sedmimi leti. Z zeleno so označene države, v katerih je bil pred kratkim izveden obisk na kraju samem po priznanju njihovih sistemov za enakovredne ali ki so bile šele pred kratkim vključene na seznam.

[49] Najdaljše obdobje veljavnosti je bilo pred kratkim omejeno na 12 mesecev (Uredba (EU) št. 1267/2011). Prej uredbe EU niso določale točnega trajanja veljavnosti uvoznih dovoljenj.

[50] Člen 33(1)(a) in (b) Uredbe (ES) št. 834/2007.

[51] Člen 19(3) Uredbe (ES) št. 1235/2008.

--------------------------------------------------

PRILOGA I

PREGLED SLEDLJIVOSTI – METODOLOGIJA

1. Člen 27(13) Uredbe (ES) št. 834/2007 določa:

"13. Države članice zagotovijo, da tako vzpostavljeni nadzorni sistemi omogočajo sledljivost vsakega proizvoda v vseh fazah priprave, predelave in distribucije v skladu s členom 18 Uredbe (ES) št. 178/2002, predvsem zato, da se potrošnikom zagotovi, da so bili vsi ekološki proizvodi pridelani v skladu z zahtevami iz te uredbe."

2. Pregled sledljivosti, ki ga je pri reviziji opravilo Sodišče, je bil izveden z zahtevo po več dokumentih za 85 proizvodov, kupljenih med obiski v državah članicah, da bi se proizvodom sledilo do izvora. Zahtevane informacije so bile:

podrobna identifikacija vseh izvajalcev, ki so sodelovali pri dobavi proizvoda (do ravni pridelovalca). Pri proizvodih z več kot eno sestavino so bile te informacije zahtevane za dve najpomembnejši (po teži) ekološki sestavini;

ekološko potrdilo za vse izvajalce iz prejšnje alinee in

zadnje kontrolno poročilo za vsakega ugotovljenega izvajalca.

3. Pregled je zajel različne vrste proizvodov zaradi pokritja več tveganj, povezanih z naslednjimi spremenljivkami:

različna sestava (proizvodi iz ene same sestavine rastlinskega izvora, iz ene same sestavine živalskega izvora, iz več kot ene sestavine);

različen izvor (proizvodi, pridelani v državi članici, v kateri so bili kupljeni, pridelani v drugi državi članici kot tisti, v kateri so bili kupljeni, pridelani v tretji državi);

različen sistem uvoza proizvodov (proizvodi, uvoženi z nacionalnimi uvoznimi dovoljenji, uvoženi prek seznama tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni).

4. Revizorji Sodišča so pri pregledu za vsako obiskano državo članico:

pripravili seznam proizvodov, ki jih je treba kupiti (ob upoštevanju pokritja iz odstavka 3). Ta je vseboval proizvode, ki so jih potrdili izvajalci nadzora v obiskani državi članici ali v drugih državah članicah, v kateri je Sodišče opravilo revizijske obiske. Nato so proizvode kupili;

pristojni organ obiskane države članice zaprosili za evidence sledljivosti za proizvode, kupljene med revizijskim obiskom, ki so imeli na oznaki navedenega izvajalca nadzora, ki je deloval v tej državi članici;

pristojni organ obiskane države članice zaprosili za evidence sledljivosti za proizvode, kupljene v drugih državah članicah med prejšnjimi revizijskimi obiski, ki so imeli na oznaki navedenega izvajalca nadzora, ki je deloval v tej državi članici.

5. V tabelah v nadaljevanju je predstavljena porazdelitev proizvodov, zajetih v pregled:

TABELA 1 – PORAZDELITEV PROIZVODOV PO IZVORU IN PO VRSTI UVOZNEGA REŽIMA

Država, v kateri je bil proizvod kupljen | Proizveden in porabljen v isti državi članici | Proizveden v drugi državi članici | Proizveden v državi s seznama tretjih držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni | Proizvedeno v državi, ki izvaža z nacionalnimi uvoznimi dovoljenji | Skupno število kupljenih proizvodov na državo |

Nemčija | 3 | 5 | 3 | 5 | 16 |

Španija | 15 | 5 | 0 | 3 | 23 |

Francija | 7 | 7 | 0 | 2 | 16 |

Italija | 2 | 4 | 2 | 4 | 12 |

Luksemburg | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 |

Združeno kraljestvo | 4 | 4 | 3 | 6 | 17 |

Skupaj | 31 | 26 | 8 | 20 | 85 |

TABELA 2 – DRŽAVE, ZAJETE V PREGLED SLEDLJIVOSTI

Države članice EU (14) | Tretje države s seznama držav, katerih sistemi so priznani kot enakovredni (6) | Druge tretje države (14) |

Danska | Kanada | Bolivija |

Nemčija | Kostarika | Brazilija |

Irska | Indija | Kitajska |

Grčija | Japonska | Dominikanska republika |

Španija | Tunizija | Ekvador |

Francija | Švica | Kazahstan |

Italija | | Paragvaj |

Madžarska | | Peru |

Nizozemska | | Filipini |

Avstrija | | Južna Afrika |

Poljska | | Šrilanka |

Romunija | | Turčija |

Švedska | | Ukrajina |

Združeno kraljestvo | | Urugvaj |

TABELA 3 – PORAZDELITEV PROIZVODOV PO SESTAVI

| Proizvodi iz ene same sestavine rastlinskega izvora | Proizvodi iz ene same sestavine živalskega izvora | Proizvodi iz več kot ene sestavine | Skupaj |

Število proizvodov | 37 | 11 | 37 | 85 |

TABELA 4 – PORAZDELITEV PROIZVODOV PO DRŽAVAH ČLANICAH, V KATERIH SO BILI KUPLJENI

Država, zaprošena za informacije o sledljivosti | Kupljeno v isti državi članici | Kupljeno v drugi državi članici | Skupaj |

Nemčija | 12 | 1 (Združeno kraljestvo) | 13 |

Španija | 20 | 1 (Nemčija) | 21 |

Francija | 16 | 3 (Španija), 1 (Italija), 2 (Nemčija), 1 (Združeno kraljestvo) | 23 |

Italija | 11 | 1 (Nemčija), 2 (Združeno kraljestvo), 1 (Luksemburg) | 15 |

Združeno kraljestvo | 13 | - | 13 |

Skupaj | 72 | 13 | 85 |

TABELA 5 − PROIZVODI Z VSAJ ENO SESTAVINO, UVOŽENO IZ DRŽAV S SEZNAMA TRETJIH DRŽAV, KATERIH SISTEMI SO PRIZNANI KOT ENAKOVREDNI

Država, zaprošena za informacije o sledljivosti | Kupljeno v isti državi članici | Kupljeno v drugi državi članici | Skupaj |

Nemčija | 3 | - | 3 |

Španija | - | - | 0 |

Francija | - | 1 (Združeno kraljestvo) | 1 |

Italija | 2 | - | 2 |

Združeno kraljestvo | 2 | - | 2 |

Skupaj | 7 | 1 | 8 |

TABELA 6 − PROIZVODI Z VSAJ ENO SESTAVINO, UVOŽENO Z UVOZNIMI DOVOLJENJI, KI JIH IZDAJO DRŽAVE ČLANICE

Država, zaprošena za informacije o sledljivosti | Kupljeno v isti državi članici | Kupljeno v drugi državi članici | Skupaj |

Nemčija | 4 | - | 4 |

Španija | 2 | - | 2 |

Francija | 2 | 1 (Španija) | 3 |

Italija | 4 | 1 (Nemčija) | 5 |

Združeno kraljestvo | 6 | - | 6 |

Skupaj | 18 | 2 | 20 |

--------------------------------------------------

PRILOGA II

LABORATORIJSKI TESTI – METODOLOGIJA

1. Sodišče je naročilo laboratorijske teste za 73 proizvodov, kupljenih med obiski v državah članicah. V vsaki državi članici je bil eden od obiskanih izvajalcev nadzora zaprošen, da izvede laboratorijske teste pro- izvodov, ki jih je kupilo Sodišče. Vzorčenje in testiranje sta morala biti opravljena v skladu s postopki in praksami, ki jih uporabljajo izvajalci nadzora. Revizorji Sodišča so izbrali in kupili proizvode, izvajalec nadzora pa je bil zaprošen, naj (1) izbere snovi, za katere bo proizvod testiran; (2) izbere laboratorij(e), s katerim(i) običajno sodeluje; (3) odvzame vzorce v skladu s svojimi običajnimi postopki; (4) pošlje laboratorijske rezultate Sodišču. Razlago rezultatov analize je pripravil strokovnjak, ki ga je najelo Sodišče.

2. Od 73 analiziranih vzorcev je bila za 67 opravljena samo ena vrsta analize, za šest pa sta bili uporabljeni dve različni vrsti analize. Tako je bilo skupaj opravljenih 79 analiz, vključno s testiranjem prisotnosti pesticidov, antibiotikov, GSO, težkih kovin in konzervansov.

TABELA – PREDSTAVITEV VSEH PROIZVODOV, ZA KATERE SO BILI NAROČENI LABORATORIJSKI TESTI, IN USTREZNIH TESTOV

Šifra proizvoda Sodišče | Država | Proizvod | Vrsta analize |

DE-01 | Nemčija | kozice | težke kovine, konzervansi |

DE-02 | Nemčija | borovnice | pesticidi |

DE-03 | Nemčija | sir manouri | kravje mleko |

DE-04 | Nemčija | paprika | pesticidi |

DE-05 | Nemčija | jajca | sledi, ki nastanejo pri baterijski reji |

DE-06 | Nemčija | slive | pesticidi |

DE-07 | Nemčija | bananin čips | pesticidi |

DE-08 | Nemčija | limonada | GSO |

DE-09 | Nemčija | žitarice (müsli) | pesticidi |

DE-10 | Nemčija | zeleni čaj | pesticidi |

DE-11 | Nemčija | čaj | pesticidi |

DE-12 | Nemčija | oljčno olje | pesticidi |

DE-13 | Nemčija | oljčno olje | pesticidi |

DE-14 | Nemčija | figov džem | pesticidi |

DE-15 | Nemčija | laneno seme | pesticidi, GSO |

DE-16 | Nemčija | pšenični otrobi | pesticidi, GSO |

DE-17 | Nemčija | slive s čokolado | pesticidi |

DE-18 | Nemčija | datlji | pesticidi |

DE-19 | Nemčija | trsni sladkor | težke kovine |

DE-20 | Nemčija | sojina zrna | pesticidi, GSO |

DE-21 | Nemčija | semena modrega maka | težke kovine, pesticidi |

DE-22 | Nemčija | med | GSO |

DE-23 | Nemčija | ingver | pesticidi |

ES-01 | Španija | jagnječji kotleti | konzervansi |

ES-02 | Španija | majoneza | pesticidi |

ES-03 | Španija | oljčno olje | pesticidi |

ES-04 | Španija | francoska štruca | pesticidi |

ES-05 | Španija | olive manzanilla | pesticidi |

ES-06 | Španija | jajca | konzervansi |

ES-07 | Španija | obloga iz bučk | pesticidi |

ES-08 | Španija | grisini z oljčnim oljem | pesticidi |

ES-09 | Španija | mandarinin džem | pesticidi |

ES-10 | Španija | paragvajski čaj | pesticidi |

ES-11 | Španija | krompirček | pesticidi |

ES-12 | Španija | čokolada | pesticidi |

ES-13 | Španija | trsni sladkor | pesticidi |

ES-14 | Španija | kutinov žele | pesticidi |

ES-15 | Španija | svež kozji sir | pesticidi |

ES-16 | Španija | grenivka | pesticidi |

FR-01 | Francija | sveže mleko | pesticidi |

FR-04 | Francija | jabolka | pesticidi |

FR-05 | Francija | bučna semena | pesticidi |

FR-07 | Francija | paradižnikova juha | pesticidi |

FR-08 | Francija | hibiskusov sok | pesticidi |

FR-09 | Francija | riž za suši | pesticidi |

FR-10 | Francija | ovseni napitek | pesticidi |

FR-12 | Francija | hruške | pesticidi |

IT-01 | Italija | mleko | antibiotiki |

IT-02 | Italija | jabolka | pesticidi |

IT-03 | Italija | koruzno olje | pesticidi, GSO |

IT-04 | Italija | sadna pulpa | pesticidi |

UK-01 | Združeno kraljestvo | krompir | pesticidi |

UK-02 | Združeno kraljestvo | slanina | antibiotiki |

UK-03 | Združeno kraljestvo | kozice | antibiotiki |

UK-04 | Združeno kraljestvo | avokado | pesticidi |

UK-05 | Združeno kraljestvo | mleta jagnjetina | antibiotiki |

UK-06 | Združeno kraljestvo | piščančja prsa | antibiotiki |

UK-07 | Združeno kraljestvo | pomaranče | pesticidi |

UK-08 | Združeno kraljestvo | sir cheddar | antibiotiki |

UK-09 | Združeno kraljestvo | müsli | pesticidi |

UK-10 | Združeno kraljestvo | drobljeni orehi | pesticidi |

UK-11 | Združeno kraljestvo | sultanine | pesticidi |

UK-12 | Združeno kraljestvo | med | pesticidi |

UK-13 | Združeno kraljestvo | sladkor | pesticidi |

UK-14 | Združeno kraljestvo | divji riž | pesticidi |

UK-15 | Združeno kraljestvo | sadni kruh | pesticidi |

UK-16 | Združeno kraljestvo | redkev | pesticidi |

UK-17 | Združeno kraljestvo | fusilli | pesticidi |

UK-18 | Združeno kraljestvo | otroška hrana – lancashirski lonec (hotpot) | pesticidi |

UK-19 | Združeno kraljestvo | kis | pesticidi |

UK-20 | Združeno kraljestvo | yerba mate | pesticidi |

UK-21 | Združeno kraljestvo | zeleni čaj | pesticidi |

UK-22 | Združeno kraljestvo | sladki krompir | pesticidi |

--------------------------------------------------

PRILOGA III

OPAŽANJA IZ POSEBNEGA POROČILA ŠT. 3/2005, KI SE NANAŠAJO NA POROČANJE DRŽAV ČLANIC O EKOLOŠKEM KMETOVANJU, IN OCENA SEDANJEGA STANJA

Ugotovitve iz Posebnega poročila št. 3/2005 | Odgovori Komisije na Posebno poročilo št. 3/2005 | Ocena sedanjega stanja v letu 2011, ki jo je pripravilo Sodišče |

Letna poročila o izvajanju | | |

47. (a)Teh letnih poročil ne pošiljajo vse države članice.Avstrija na primer ni poslala nobenega poročila. Ob koncu revizije (novembra 2004) ni bilo poslanih 15 od 48 poročil, ki bi jih v obdobju 2000–2003 moralo poslati dvanajst držav članic, ki so dolžne oddajati takšna poročila. Medtem so bila prejeta manjkajoča poročila za Avstrijo, Francijo, Irsko, Portugalsko, Španijo in Združeno kraljestvo. | | Ekološko kmetovanje od 1 januarja 2006 ureja Uredba (ES) št. 882/2004 o uradnem nadzoru krme in živil in bi moralo biti zajeto v večletni nacionalni načrt nadzora in z njim povezano splošno letno poročilo. Države članice ta poročila pošiljajo zelo pozno (glej odstavek 42). |

47. (b)Poročila so sestavljena iz tabele s številom obiskov, ki so jih izvedli razni zasebni organi, ki izvajajo preglede, s številom vzorcev za analizo ter številom odkritih nepravilnosti in naloženih kazni.Ne vsebujejo sklepa o delovanju sistema. | Izpolnitev standardizirane tabele je najmanjša zahteva za poročanje, vendar "pisno navodilo" navaja, da "se lahko predložijo dodatni podatki, če