[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 13.11.2008

COM(2008) 771 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Evropa lahko prihrani več energije s soproizvodnjo toplote in električne energije

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Evropa lahko prihrani več energije s soproizvodnjo toplote in električne energije

1. Uvod

GLAVNA CILJA TEGA SPOROčILA STA POROčATI O SEDANJEM POLOžAJU HKRATNE PROIZVODNJE TOPLOTE IN ELEKTRIčNE ENERGIJE (SOPROIZVODNJE) TER PREDSTAVITI MOžNOSTI ZA NJEN RAZVOJ. KOMISIJA S TEM IZPOLNJUJE OBVEZNOSTI GLEDE POROčANJA NA PODLAGI DIREKTIVE 2004/8/ES [1] o spodbujanju soproizvodnje, zlasti o potencialu za soproizvodnjo in napredku pri izkoriščanju tega potenciala v državah članicah. Poročanje pa ni celovito zaradi zamud pri prenosu direktive v nacionalne zakonodaje in majhnega števila nacionalnih poročil, ki so na tej stopnji na voljo[2]. V poročilu so predstavljeni prihodnji koraki za pospešitev procesa v prihodnosti in povečanje potenciala za soproizvodnjo toplote in električne energije v Evropi.

2. Kaj je soproizvodnja toplote in električne energije ter njena vloga v energetskem portfelju Evropske unije?

Pri mnogih tehnoloških procesih proizvodnje električne energije nastaja toplota kot stranski proizvod, ki se ne uporabi (pogosto v hladilnih stolpih) in je v škodo okolju. Povprečni izkoristek pri proizvodnji električne energije v konvencionalnih termoelektrarnah v Evropski uniji trenutno znaša približno 40 %[3]. Če bi bilo mogoče uporabiti proizvedeno odpadno toploto, bi se lahko celotni izkoristek obrata za soproizvodnjo toplote in električne energije skoraj podvojil.

Omejujoč dejavnik je lahko razpoložljivost odpadne koristne toplote, tj. toplotne obremenitve. Zadostno toplotno obremenitev je običajno mogoče najti v omrežju za daljinsko ogrevanje ali pri industrijskem postopku.

Soproizvodnja toplote in električne energije je zelo energetsko učinkovita tehnologija, s katero je mogoče v primerjavi z drugimi tehnologijami prihraniti energijo. Ker morajo biti obrati za soproizvodnjo toplote in električne energije razmeroma blizu končnim potrošnikom, bodisi skupnostim bodisi industriji, so tudi izgube zaradi prenosa in distribucije energije majhne. Pri soproizvodnji je mogoče uporabiti mnogo virov energije, tako premog in zemeljski plin kot tudi obnovljive vire energije[4]. Soproizvodnja toplote in električne energije ima lahko različno zmogljivost: od enega kilovata pri soproizvodnji na mikro ravni v zasebnih hišah do stotin megavatov v omrežjih za daljinsko ogrevanje in industrijskih obratih.

Delež energije iz soproizvodnje toplote in električne energije v končni porabi energije v EU[5] je leta 2006 znašal 13,1 % in se ni znatno povečal glede na pretekla leta[6]. Države članice se pri tem med seboj močno razlikujejo, pri nekaterih znaša delež skoraj 0 %, na Danskem in Finskem pa več kot 40 % (glej sliko 1).

[pic]

Slika 1: delež energije, proizvedene s soproizvodnjo, v primerjavi s končno porabo energije v državah članicah (Eurostat, leta 2006)

Zmogljivost za soproizvodnjo električne energije v EU-27 je približno 100 GW, kar je 13,6 % skupnih zmogljivosti za proizvodnjo električne energije v EU-27. Električna energija, proizvedena s soproizvodnjo, znaša v EU-27 366 TWh, kar je 10,9 % skupne proizvodnje električne energije v letu 2006[7]. Raven proizvodnje se zelo razlikuje med državami članicami, na Cipru je 0,3 %, v Latviji in na Danskem pa več kot 40 %.

Danes se koristi v smislu prihranjene energije zaradi soproizvodnje v EU-27 ocenjujejo na približno 35 Mtoe na leto, kar je enako bruto domači porabi energije v Avstriji. Prihranki pri izpustih CO2 znašajo okoli 100 Mt na leto[8].

Tehnologija soproizvodnje toplote in električne energije prihrani energijo in danes prispeva približno 2 % k cilju 20-odstotnega zmanjšanja porabe primarne energije na leto do leta 2020.

3. Soproizvodnja toplote in električne energije kot sredstvo energetske politike Evropske unije

Evropska unija si je na področju energetske in podnebne politike zadala ambiciozne cilje, in sicer 20-odstotno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, 20-odstotno povečanje deleža obnovljivih virov energije in 20-odstotno zmanjšanje porabe energije do leta 2020. Namen evropske energetske politike je spodbujati varnost oskrbe z energijo, trajnostni razvoj in konkurenčnost. Soproizvodnja toplote in električne energije ima lahko pomembno vlogo pri doseganju teh strateških ciljev, saj prispeva k varnosti oskrbe z energijo, trajnostni energiji, boljšem okolju in boju proti podnebnim spremembam. Poleg tega soproizvodnja pomeni evropsko tehnološko znanje in izkušnje z vse večjimi možnostmi izvoza, ki spodbuja evropsko konkurenčnost in daje možnosti za gospodarski razvoj tudi na regionalni in lokalni ravni. Zato je bil uveden poseben pravni okvir za pospeševanje soproizvodnje z visokim izkoristkom, tj. direktiva o spodbujanju soproizvodnje.

V tej direktivi so priznane koristi te tehnologije in določena načela, kako jo države članice lahko podpirajo. Programi pomoči (npr. finančna podpora), dostop do električnega omrežja in tarife ter upravni postopki za lažje uveljavljanje soproizvodnje na trgu ne vplivajo na potrebno spoštovanje pravil o državni pomoči, ki jih zajema ta direktiva. V direktivi je opredeljen izraz „koristna toplota“, da bi zagotovili prednost energetske učinkovitosti spodbujane tehnologije. V praksi je bila opredelitev uvedena, da bi zagotovili prihranke energije in ne za spodbujanje določene vrste tehnologije.

Pomembno sredstvo direktive je potrdilo o izvoru. Tako kot v sektorju obnovljivih virov energije so bila potrdila o izvoru uvedena, da bi porabniki energije imeli na voljo pregledne informacije o tem, od kod prihaja električna energija, in da bi proizvajalcem omogočili, da dokažejo, da je električna energija, ki jo prodajajo, proizvedena s soproizvodnjo z visokim izkoristkom. Potrdila o izvoru bodo izdajali pristojni organi posameznih držav članic. Države jih morajo medsebojno priznavati. Za usklajevanje potrdil o izvoru so še vedno potrebna nadaljnja prizadevanja, njihovo obliko in odgovornost za njihovo izdajo pa je še treba opredeliti.

V potrdilih o izvoru je natančno navedena količina električne energije, proizvedene s soproizvodnjo z visokim izkoristkom. Da bi lahko določila to količino, je Komisija sestavila podrobna navodila[9] za izračun električne energije, proizvedene s soproizvodnjo.

V direktivi so opredeljene tudi obveznosti glede poročanja za Komisijo in države članice. S predložitvijo tega sporočila Komisija izpolnjuje nekatere izmed teh obveznosti.

4. Kje smo pri spodbujanju soproizvodnje toplote in električne energije?

Ukrepi Evropske unije

Direktiva o spodbujanju soproizvodnje je bila sprejeta leta 2004. Njeno izvajanje napreduje, vendar počasneje, kot je bilo sprva pričakovano. Velik izziv je bilo sprejetje podrobnih navodil za izračun električne energije, proizvedene s soproizvodnjo. Ta navodila so bila izdelana na podlagi poglobljenih razprav med državami članicami in Komisijo. Nepogrešljiv element navodil je bila odločba, sprejeta leta 2006 o določitvi harmoniziranih vrednosti referenčnih izkoristkov za ločeno proizvodnjo električne energije in toplote[10].

Do danes je dvaindvajset držav članic preneslo dele direktive o spodbujanju soproizvodnje in z njo povezane odločbe Komisije o referenčnih vrednostih. Vzrok za to, da nekatere države tega še niso storile, je pogosto poseben pravni sistem, ki zahteva popoln prenos direktive in vse z njo povezane sekundarne zakonodaje v enem zakonodajnem postopku. Ta postopek ne more biti izveden pred sprejetjem podrobnih navodil novembra 2008.

Na soproizvodnjo toplote in električne energije v Evropski uniji bo vplivala tudi druga zakonodaja Skupnosti. Pri tem je treba zlasti navesti naslednje instrumente politike:

- Direktiva o energetskih storitvah[11] vključuje določbe, ki bi lahko podpirale razvoj soproizvodnje na mikro ravni, na primer s spodbujanjem naprednega merjenja[12]. Na podlagi te direktive bi morali nacionalni načrti energetske učinkovitosti vključevati tudi soproizvodnjo kot ukrep za prihranke energije.

- V direktivi o energetski učinkovitosti stavb[13] se (pri novih stavbah s celotno uporabno tlorisno površino, večjo od 1 000 m2) zahteva tehnična, okoljska in ekonomska izvedljivost soproizvodnje toplote in električne energije ali daljinskega ali skupinskega ogrevanja ali hlajenja (t. i. alternativnih sistemov oskrbe). V prenovitvi te direktive je predlagano, da se za nove stavbe odpravi prag 1 000 m2.

- Smernice Skupnosti o državni pomoči za varstvo okolja[14] dovoljujejo finančno pomoč za naložbe in tekoče poslovanje v zvezi z obratovanjem in vodenjem obratov za soproizvodnjo z visokim izkoristkom ter pomoč za naložbe za energetsko učinkovito daljinsko ogrevanje. Bistveno načelo je, da je treba doseči prihranke primarne energije in s tem manjše emisije CO2. Države članice trenutno prilagajajo svoje programe pomoči novim določbam.

- Predlagana direktiva o obnovljivih virih energije zagotavlja evropsko zakonodajo, ki prvič zajema ogrevanje in hlajenje iz obnovljivih virov. Nacionalni akcijski načrti na podlagi te direktive bi morali vključevati cilje za deleža energije iz obnovljivih virov pri ogrevanju in hlajenju za leto 2020. Soproizvodnja iz obnovljivih virov energije bi morala biti vključena v strategije držav članic za dosego teh ciljev.

Poročanje držav članic

V skladu z direktivo o spodbujanju soproizvodnje morajo države članice poročati o potencialu za soproizvodnjo in vzpostavljenih upravnih strukturah za spodbujanje soproizvodnje toplote in električne energije. Poleg tega morajo vsaka štiri leta poročati o napredku pri povečevanju deleža soproizvodnje in predložiti ustrezne statistične podatke. Do zdaj je analizo nacionalnega potenciala predložilo samo enajst držav članic. Ta poročila so na splošno v skladu s smernicami za analizo, ki jih je odobril odbor iz direktive.

Obstoječa poročila ne vsebujejo veliko jasnih informacij ali številk, ki bi jih lahko med seboj ustrezno primerjali. Zato ne dajejo popolnega pregleda nad potencialom za soproizvodnjo v celotni Evropski uniji. Je pa jasno razvidno, da je zmogljivosti za soproizvodnjo mogoče precej povečati, vendar se morajo nekatere države članice bolj posvetiti politiki in izpolniti svoje obveznosti, določene v direktivi o spodbujanju soproizvodnje.

Trenutno imajo države z razmeroma visokim deležem zmogljivosti za soproizvodnjo razmeroma visok delež daljinskega ogrevanja. Ker se daljinsko ogrevanje v Evropi ne širi hitro, lahko spodbujanje soproizvodnje toplote in električne energije spodbudi daljinsko ogrevanje v državah članicah, kjer še ni razvito. Industrijske uporabe soproizvodnje toplote in električne energije so še ena priložnost za razvoj te tehnologije. Prihodnji potencial za soproizvodnjo v naboru energijskih virov države je odvisen predvsem od razvoja daljinskega ogrevanja in industrijskih uporab.

V zvezi z deležem soproizvodnje toplote in električne energije[15] v sektorjih električne energije in toplote lahko države članice razdelimo v štiri skupine ali kategorije glede na njihov relativen položaj v primerjavi s povprečjem za celotno EU-27. Glede soproizvodnje je za države članice idealno, če imajo visoko raven proizvodnje tako toplote kot tudi električne energije, kar ustreza območju I na sliki 2.

[pic]

Slika 2: delež soproizvodnje v zvezi s toploto in električno energijo

Iz poročil držav članic so razvidne nekatere težave, ki so neločljivo povezane z razvojem sektorja soproizvodnje (in se nanašajo na majhno in/ali upadajoče povpraševanje po soproizvodnji toplote in električne energije ter premajhno gospodarsko privlačnost te tehnologije). Na primer:

- za soproizvodnjo toplote in električne energije je potrebno ustrezno povpraševanje po koristni toploti v bližini;

- zaradi visokih naložbenih stroškov in visokih stalnih stroškov je donosnost soproizvodnje toplote in električne energije majhna, obdobje za povrnitev vložkov pa dolgo;

- upadajoče povpraševanje po toploti v stavbnem sektorju vpliva na uporabo soproizvodnje toplote in električne energije pri daljinskem ogrevanju.

Iz poročil držav članic o nacionalnem potencialu je razvidno tudi, da obstajajo ovire . Te niso prisotne v vseh državah, ki so do zdaj predložila poročila, vključujejo pa:

- nejasne dolgoročne možnosti za državno podporo, zapletene pravne okvire (na zvezni/regionalni ravni), zapletene in zamudne upravne postopke, učinke druge zakonodaje in

- razpoložljivost priklopa na električno omrežje po razumni ceni in v razumnem času ter stroške prilagoditve omrežja na električno energijo iz soproizvodnje, neugodne pogoje za rezervno oskrbo z električno energijo iz omrežja.

Direktiva o spodbujanju soproizvodnje obravnava več naštetih ovir in njen popoln prenos v nacionalno zakonodajo bi lahko pripomogel k višjemu potencialu za soproizvodnjo, kot so ga navedle države članice.

Čeprav je zanimanje za hlajenje na daljavo večje, se za to redko uporabi toplota iz obratov za soproizvodnjo toplote in električne energije. Čeprav je postopek tehnično izvedljiv, ni učinkovit. Pričakuje se, da hlajenje na daljavo zato ne bo veliko pripomoglo k nadaljnjemu razvoju soproizvodnje toplote in električne energije.

Čeprav ni na voljo obsežnih podatkov, obstajajo znaki, da uporabe soproizvodnje na mikro ravni in v majhnem obsegu prodirajo na trg, na primer v stanovanjskem sektorju. Vendar večina poročil držav članic vključuje le omejene informacije o potencialu za soproizvodnjo na mikro ravni v naslednjih desetletjih.

Komisija je razvila sekundarno zakonodajo za zagotovitev, da bi se direktiva v celoti izvajala. Države članice so dejavne pri prenosu direktive o spodbujanju soproizvodnje v svojo zakonodajo, vendar zaostajajo pri poročanju. Mogoče bi bilo izkoristiti več potenciala, vendar to preprečujejo upravne in druge ovire. |

- 5. Prihodnji koraki

Soproizvodnja toplote in električne energije je pomembna za izboljšanje energetske učinkovitosti ter prispeva k vsem skupnim ciljem energetske in podnebne politike Evropske unije. Zato je bil vzpostavljen pravni okvir za spodbujanje soproizvodnje z visokim izkoristkom. Izvajanje tega pravnega okvira, zlasti direktive o spodbujanju soproizvodnje, pa ne napreduje tako hitro, kot je bilo načrtovano. Države članice morajo sprejeti nujne ukrepe za takojšnje izvajanje zakonodaje, saj so vsi glavni pogoji določeni v že navedenih odločbah Komisije o določitvi harmoniziranih vrednosti referenčnih izkoristkov za ločeno proizvodnjo električne energije in toplote[16] ter o podrobnih navodilih za izračun električne energije, proizvedene s soproizvodnjo[17]. Izjemno pomembno je tudi, da vse države predložijo poročila o potencialu za soproizvodnjo in uvedenih upravnih strukturah, kot je opredeljeno v navedeni zakonodaji. Tem poročilom morajo slediti nadaljnja poročila o napredku in podatki.

Komisija bo tudi v prihodnosti opravljala svoj del odgovornosti pri spremljanju direktive. Še naprej bo stalno spremljala izvajanje direktive . Po potrebi bo sprožila postopke za ugotavljanje kršitev, da bi zagotovila pravilno izvajanje te zakonodaje. Poleg tega se lahko predvidijo drugi ukrepi v pomoč državam članicam. Model usklajenega ukrepanja se je pri mnogih direktivah izkazal za koristnega. Državam članicam omogoča, da rešujejo težave pri izvajanju zakonodaje skupaj z drugimi državami članicami in Komisijo. Ta model bi bilo mogoče uporabiti tudi v tem primeru v pomoč državam članicam.

Razvoj na področju drugih, s tem povezanih energetskih ukrepov bo ravno tako vplival na soproizvodnjo. Pri soproizvodnji toplote in električne energije na mikro ravni: ukrepi za energetsko označevanje in izvedbeni ukrepi za kotle na podlagi direktive o okoljsko primerni zasnovi izdelkov iz leta 2009. Pri soproizvodnji toplote in električne energije v velikem obsegu: predlog za spremembo direktive ETS[18] in predlog za direktivo RES[19], ki bo urejala preferencialni izračun prihrankov emisij pri obratih za soproizvodnjo, ki uporabljajo gorivo iz obnovljivih virov.

Akcijski načrt energetske učinkovitosti iz leta 2006 je vključeval nekaj ukrepov za podporo soproizvodnji. Evropska komisija je leta 2008 naročila izvedbo več študij. Izid teh študij (razvoj sistema usklajenih elektronskih potrdil o izvoru toplote in električne energije iz soproizvodnje, priprava minimalnih zahtev za energetsko učinkovitost sistemov za daljinsko ogrevanje in hlajenje ter opredelitev minimalnih zahtev za energetsko učinkovitost soproizvodnje na mikro ravni) bi lahko pripomogel k določitvi ukrepov politike, pri katerih so potrebna nadaljnja prizadevanja.

Komisija bo leta 2009 ovrednotila akcijski načrt energetske učinkovitosti, da bi ga posodobila. V tem kontekstu bi se lahko ocenjevali možni novi predlogi in zamisli v zvezi s soproizvodnjo toplote in električne energije. Na tej stopnji bo upoštevana ključna vloga, ki jo imajo mesta in velemesta pri evropski in svetovni energetski politiki. Do leta 2030 bo približno 80 % evropskih državljanov živelo in delalo na urbanih območjih. Velika urbana območja (ki porabijo veliko energije) so najboljša priložnost za pojavljajoče se evropske naložbe v energetsko učinkovitost. Na teh urbanih območjih sta ekonomska upravičenost in izvedljivost soproizvodnje večji zaradi prisotnosti velikih sistemov daljinskega ogrevanja in obstoja večjega povpraševanja po električni energiji, povezanega z bližino velikega števila končnih uporabnikov. Poleg zakonodaje je treba pospeševati tudi podporne dejavnosti, ki bodo pripomogle k razvoju soproizvodnje na urbanih območjih, kot je pobuda „konvent županov“ ( Covenant of Mayors ).

Soproizvodnja kot decentralizirana tehnologija tudi spodbuja razvoj na lokalni in regionalni ravni ter pospešuje lokalno zaposlovanje. Na podeželskih in odročnih območjih soproizvodnja, zlasti če uporablja obnovljive vire energije, ponuja možnosti za gospodarski razvoj in nastanek novih delovnih mest.

V akcijskem načrtu energetske učinkovitosti se lahko prouči tudi nadaljnja vloga nacionalnih akcijskih načrtov energetske učinkovitosti. Ti načrti bi morali biti vodilno strateško sredstvo, ki zajema vse dejavnosti na področju energetske učinkovitosti, tudi soproizvodnjo. Zagotavljati bi morali splošen okvir politike v državi in edini instrument poročanja Komisiji. S tem bi se moralo zmanjšati upravno breme za vlade držav članic.

Iz poročil držav članic o soproizvodnji so razvidne nekatere še obstoječe ovire za širšo uveljavitev soproizvodnje na trgu. Države članice bi lahko mnoge izmed teh ovir nemudoma odpravile. Če obstajajo, so upravni postopki, ki gladko potekajo, in pregledni programi pomoči bistveni za spodbujanje energetske učinkovitosti, tudi soproizvodnje. Skupen okvir pravil za dostop do električnega omrežja bi moral biti v pomoč vsem zainteresiranim stranem. Seveda so javni organi pristojni za okvir urbanističnega načrtovanja, ki je izhodišče za omrežja za daljinsko ogrevanje. Nezadosten dostop do električnega omrežja in nezadostno medomrežno povezovanje omejujeta rast tehnologij soproizvodnje, zlasti v tistih državah članicah, ki so nedavno izdale strožje operativne predpise zaradi načel varnosti električnega omrežja.

Države članice morajo dokončati prenos direktive o spodbujanju soproizvodnje v svojo zakonodajo. Komisija spremlja prenos direktive v nacionalne zakonodaje in daje podporo. Pri posodobitvi akcijskega načrta energetske učinkovitosti bodo upoštevani možni novi ukrepi. |

- 6. Sklepn E UGOTOVITVE

Komisija meni, da je direktiva o spodbujanju soproizvodnje pomembno sredstvo, ki ga ima Evropa pri prizadevanjih za reševanje izzivov na področju energetike. Ob nadaljnjem spremljanju prenosa direktive v nacionalne zakonodaje Komisija kljub manjkajočim ali poznim poročilom držav članic priznava upravne in druge ovir za razvoj soproizvodnje. Nekatere izmed teh ovir je Komisija že obravnavala, kot sta že omenjena določitev harmoniziranih vrednosti referenčnih izkoristkov in sprejetje podrobnih navodil Skupnosti za izračun električne energije, proizvedene s soproizvodnjo. Vendar bi lahko tudi države članice okrepile svoja prizadevanja za zagotovitev razvoja soproizvodnje.

Komisija bo proces še naprej spremljala in po potrebi podala nadaljnje predloge za spodbujanje soproizvodnje. Komisija bo kot prvi korak leta 2009 ovrednotila akcijski načrt energetske učinkovitosti, da bi ga posodobila.

S soproizvodnjo je Evropska unija bližje ciljem, ki si jih je zadala na področju energetike. Soproizvodnja je preskušeno sredstvo za povečanje energetske učinkovitosti in doseganje prihrankov energije. Obenem krepi prizadevanja za boj proti podnebnim spremembam z zmanjševanjem emisij CO2 in izgub v omrežju. Poleg tega lahko poveča konkurenčnost z razvojem tehnologij soproizvodnje z visokim izkoristkom in možnostmi izvoza ter pripomore h gospodarskemu razvoju z rastjo in ustvarjanjem novih delovnih mest. Zato sta za Evropsko unijo pomembni zagotavljanje in izkoriščanje celotnega potenciala za soproizvodnjo toplote in električne energije v vseh državah članicah.

[1] Direktiva 2004/8/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o spodbujanju soproizvodnje, ki temelji na rabi koristne toplote, na notranjem trgu z energijo.

[2] Le osem držav članic je predložilo poročila, ki zajemajo vse zahtevano (poročilo o napredku, nacionalni potencial, potrdila o izvoru in analizo ovir): BE, DK, DE, EE, PL, SI, SK in UK.

[3] Vir podatkov v sporočilu je Eurostat, razen če ni navedeno drugače.

[4] Viri energije v EU-27 (leta 2006): 38 % zemeljski plin, 34 % trda goriva, 12 % obnovljivi viri energije, 6 % nafta in 10 % drugo.

[5] Energija, porabljena v prometnem sektorju, je izvzeta.

[6] Delež energije iz soproizvodnje je leta 2004 znašal 12 % (EU-25), leta 2002 pa 13,2 % (EU-15).

[7] Delež električne energije iz soproizvodnje je leta 2004 znašal 10,2 % (EU-25), leta 2002 pa 14,1 % (EU-15).

[8] Pri porabi 1 Mtoe goriva nastane približno 3 Mt emisij CO2.

[9] Odločba Komisije [sprejeta naj bi bila novembra 2008].

[10] Odločba Komisije 2007/74/ES.

[11] Direktiva 2006/32/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. aprila 2006 o učinkovitosti rabe končne energije in o energetskih storitvah ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/76/EGS.

[12] člen 13 Direktive 2006/32/ES.

[13] Direktiva 2002/91/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski učinkovitosti stavb.

[14] UL C 82, 1.4.2008, str. 1.

[15] ESTAT, podatki za leto 2006.

[16] Odločba Komisije 2007/74/ES.

[17] Odločba Komisije [sprejeta naj bi bila novembra 2008].

[18] Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spremembi Direktive 2003/87/ES z namenom izboljšanja in razširitve sistema Skupnosti za trgovanje s pravicami do emisije toplogrednih plinov, COM(2008)16 konč.

[19] Predlog direktive Evropskega parlamenta in Sveta o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, COM(2008)19 konč.