DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Povzetek ocene učinka Spremni dokument k Sporočilu Komisije Smernice Evropske unije za uporabo pravil o državni pomoči v zvezi s hitro postavitvijo širokopasovnih omrežij /* SEC/2012/0449 final */





DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Povzetek ocene učinka Spremni dokument k Sporočilu Komisije Smernice Evropske unije za uporabo pravil o državni pomoči v zvezi s hitro postavitvijo širokopasovnih omrežij Izjava o omejitvi odgovornosti Ta povzetek je zavezujoč samo za službe Komisije, ki sodelujejo pri njegovi pripravi, in ne vpliva na končno obliko odločitev Komisije. 1. Opredelitev problema 1.1. Glavni problem: vrzel v financiranju in potreba po zaščiti konkurence Obstoj visoko zmogljive širokopasovne infrastrukture je pomemben dejavnik gospodarskega razvoja po vsem svetu. Internetne povezave z visoko hitrostjo omogočajo podjetjem, zlasti malim, da ostanejo konkurenčna, potrošnikom pa dajejo možnost uporabe veliko naprednih spletnih storitev, ki izboljšujejo njihovo kakovost življenja. Komisija je v Evropski digitalni agendi[1] leta 2010 poudarila, da Evropa potrebuje široko dostopen hiter in ultrahiter dostop do interneta po konkurenčnih cenah. V okviru Evropske digitalne agende je bil ponovno potrjen cilj, da se do leta 2013 vsem Evropejcem zagotovijo osnovne širokopasovne povezave, poleg tega pa postavljen nov cilj, da bo do leta 2020: Ø vsak Evropejec dobil dostop do spletnih povezav veliko večjih hitrosti, ki bi presegale 30 Mb/s, in Ø 50 ali več odstotkov evropskih gospodinjstev naročenih na spletne povezave hitrosti nad 100 Mb/s. Ocenjeni stroški za dosego teh ciljev so do 60 milijard EUR za prvo fazo in 270 milijard EUR za drugo.[2] Čeprav bodo večino potrebnih naložb za dosego zgoraj navedenih ciljev Evropske digitalne agende izvedla zasebna podjetja, obstajajo tudi področja, na katerih tržna vlaganja niso donosna. Zaradi gospodarskih pogojev v tej panogi samo z zasebnimi naložbami ne bo mogoče izpolniti tako ambiciozno zastavljenih ciljev. Vlade bodo morale posredovati s pametno porabo javnih sredstev, ki spodbuja konkurenco, da bi pokritost s hitrim in zelo hitrim dostopovnim omrežjem naslednje generacije zajela tudi tista območja, na katerih komercialni vlagatelji verjetno pod tržnimi pogoji ne bi vlagali. Ambiciozno zastavljene cilje za razvoj infrastrukture je treba podrobneje izraziti tako, da bo omogočena učinkovita konkurenca med temi infrastrukturami in na njih samih. Učinkovita konkurenca bo pripomogla h kar največji „blaginji potrošnikov“, in sicer z nižjimi cenami ter boljšimi in številčnejšimi storitvami za evropske državljane in podjetja. Komisija je navodila, kako je mogoče z javnimi naložbami uskladiti te nasprotujoče si cilje, sprejela leta 2009 v obliki smernic za širokopasovna omrežja[3]. Cilj smernic za širokopasovna omrežja je prispevati k doseganju cilja pokritosti s širokopasovnim omrežjem z ustreznim usmerjanjem javnih subvencij. Smernice dopolnjujejo spodbujanje zasebnih naložb prek ustrezne ureditve in druge ukrepe za povečanje nezadostnega povpraševanja. Če z ustrezno ureditvijo ne bo mogoče uspešno spodbuditi zasebnih naložb zaradi tržnih nepopolnosti, se lahko javni organi odločijo za financiranje širokopasovne infrastrukture, da bi dosegli cilje pokritosti na evropski ravni za okrepitev gospodarske rasti in razvoja. Cilj smernic je, da se javne naložbe porabijo tako, da bodo kar najbolj podpirale konkurenco. 1.2. Zakaj je potrebno ukrepanje Komisije? V sedanjih smernicah za širokopasovna omrežja je določeno, da se pregledajo v treh letih po začetku veljavnosti in posodobijo v skladu z najpomembnejšimi tehnološkimi in regulativnimi spremembami. Ker so smernice začele veljati leta 2009, tj. pred sprejetjem Evropske digitalne agende, trenutna pravila niso v celoti skladna s cilji Evropske digitalne agende. 1.3. Težave, opredeljene v postopku posvetovanja V zvezi z uporabo pravil o državni pomoči v sektorju širokopasovnih povezav so bila opredeljene naslednje težave: · usmerjanje državne pomoči, kamor je to potrebno: podrobno kartiranje in analiza pokritosti, · zagotovitev konkurence z učinkovitim razpisnim postopkom, · največji možni učinek za vloženi denar: opredelitev pravih meril za izbirni postopek, · zagotovitev dejanskega grosističnega dostopa, · oblikovanje cen dostopa, · izboljšanje udeležbe nacionalnih regulativnih organov, · povezanost ureditve v zvezi s pomembno tržno močjo s pravili o državni pomoči, · okvirni programi, · boljša izraba obstoječe infrastrukture, · mehanizem za vračilo sredstev za preprečevanje previsokih nadomestil. 2. Analiza subsidiarnosti Nadzor državnih pomoči v EU je v skladu s členoma 107 in 108 PDEU v izključni pristojnosti Komisije. Če države članice priglasijo pomoč, mora Komisija na podlagi Pogodbe oceniti ukrepe. To mora sicer storiti tudi po uradni dolžnosti. 3. Cilji Splošni cilj smernic za širokopasovna omrežja, kot je pojasnjeno v delu poročila, ki se ukvarja z ozadjem, in v smernicah samih, je povečanje rasti in blaginje potrošnikov z obsežno in hitro postavitvijo hitrih in ultrahitrih širokopasovnih omrežij na konkurenčnem trgu. V okviru tega splošnega cilja se lahko nadalje opredelijo naslednji posebni cilji: 1. Postavitev infrastrukture na območjih, kjer je zagotovljeno premalo storitev: i. uskladitev z Evropsko digitalno agendo; ii. pospešitev postavitve dostopovnih omrežij naslednje generacije; iii. preprečevanje podvajanja infrastrukture. 2. Preprečevanje neupravičenega izkrivljanja konkurence: i. posnemanje tržnega mehanizma prek razpisnega postopka; ii. vse večja preglednost; iii. zagotavljanje odprtega dostopa; iv. zmanjšanje pomoči na najmanjšo potrebno. 3. Kar največje zmanjšanje upravnega bremena: i. spodbujanje sprejetja okvirnih programov; ii. poenostavitev regulativnih obveznosti in obveznosti v zvezi z državno pomočjo; iii. izboljšanje udeležbe nacionalnih regulativnih organov. 4. Možnosti Kot je navedeno zgoraj, širokopasovnih omrežij ni mogoče hitro postaviti brez javnih sredstev. Iz te ugotovitve izhajajo naslednje tri možnosti. 4.1. Osnovni scenarij: Možnost 1: podaljšanje veljavnosti obstoječih smernic še za tri leta Sedanje smernice zavezujejo Komisijo, da izvede postopek pregleda v treh letih po njihovem sprejetju. Po opravljenem pregledu, kakor je določen v smernicah, lahko Komisija ugotovi, da ni potrebne nobene spremembe v sedanjem besedilu, ki se je dosledno uporabljalo v zadnjih treh letih, rezultati uporabe pa so bili zadovoljivi. 4.2. Možnost 2: Spremembe smernic za zagotovitev hitre in konkurenčne postavitve širokopasovne infrastrukture V oceni sedanje politike so poudarjena številna vprašanja, ki jih je mogoče izboljšati, ne da bi se v celoti zamajal pristop, uporabljen v veljavnih smernicah. Opredeliti je mogoče več podmožnosti: Prva podmožnost (minimalne spremembe): boljša izraba virov Ta podmožnost vključuje: prilagoditev pravil za dostop do javno financirane infrastrukture, pojasnitev pravil za javne razpise, strožja pravila za uporabo obstoječe infrastrukture, udeležba nacionalnih regulativnih organov pri izvajanju, večja preglednost (vključno z naknadnim poročanjem), poenostavljen mehanizem za vračilo sredstev. Sedanje smernice določajo, da je treba v zameno za prejete subvencije prevzeti obveznost zagotovitve dejanskega grosističnega dostopa do subvencioniranega omrežja. Ta določba se lahko še podrobneje opredeli z zahtevo po nevtralni in odprti infrastrukturi za ultrahitra omrežja, na katerih se običajno oblikujejo naravni monopoli, medtem ko se lahko za obveznost zagotavljanja dostopa na bolj oddaljenih območjih opravi preskus sorazmernosti. Za zagotovitev konkurenčnih trgov se številne druge spremembe nanašajo na izbiro ekonomsko najugodnejše ponudbe (kar zadeva geografsko pokritost in učinek na konkurenco), grosistični dostop in oblikovanje cen dostopa. Za zmanjšanje upravnega bremena organov, ki dodeljujejo pomoč, se lahko prag, ki določa možnost uporabe mehanizma za vračilo sredstev, poveča z 1 milijona EUR na 10 milijonov EUR. V obstoječih smernicah za širokopasovna omrežja je določeno, da se morajo države članice posvetovati z ustreznimi nacionalnimi regulativnimi organi, če odobrijo pomoč za širokopasovna omrežja. V okviru te možnosti se lahko v novih smernicah pojasni in okrepi vloga nacionalnih regulativnih organov. Sedanje smernice močno poudarjajo preglednost shem državnih pomoči za širokopasovna omrežja, vendar so zadevne določbe splošne in tega podrobno ne opredeljujejo. To je mogoče izboljšati z vključitvijo (a) več podrobnosti o vsebini obveznosti glede preglednosti in (b) zahteve, da države članice vodijo centralizirano bazo podatkov v zvezi z infrastrukturo in javnimi razpisi. Druga podmožnost (nekaj sprememb): prilagoditev smernic tehnološkemu napredku Druga podmožnost temelji na prvi, poleg tega pa vključuje še prilagajanje tehnološkemu razvoju. Sedanje smernice opredeljujejo dostopovna omrežja naslednje generacije predvsem kot žično tehnologijo. Ker se zmogljivosti tehnoloških platform (kabelske, mobilne, satelitske itd.) stalno izboljšujejo, se lahko v opredelitev vključijo še druge platforme, če so njihove zmogljivosti enakovredne dostopovnim omrežjem naslednje generacije. Zdajšnji konceptualni okvir smernic (osnovna omrežja / dostopovna omrežja naslednje generacije, bele/sive/črne lise) se ne bo spremenil. Vendar se lahko načelo, na katerem konceptualni okvir temelji, bolj izrecno opredeli z uvedbo pojma „velike spremembe“. Tretja podmožnost (precejšnje spremembe): uskladitev smernic z Evropsko digitalno agendo Tretja podmožnost vključuje ukrepe, obravnavane v okviru manj ambicioznih podmožnosti (1) in (2), in dodaja poseben oddelek, v katerem se opredeli uskladitev ultrahitrih omrežij. Da bi se podprli cilji Evropske digitalne agende, dodaten oddelek uvaja možnost javnega financiranja infrastrukture dostopovnega omrežja naslednje generacije in črnih lis v tem dostopovnem omrežju, če se spoštujejo navedeni strogi pogoji in pomembni zaščitni ukrepi, ki spodbujajo konkurenco. Da bi se ohranile spodbude za naložbe, je treba zasebne naložbe zaščititi pred tem, da jih javno financirana infrastruktura ne bi izpodrinila. 4.3. Možnost 3: korenitejše spremembe smernic z dajanjem prednosti ciljem Evropske digitalne agende Tretja možnost je, da se dosedanji pristop korenito spremeni. Zato bi bilo treba precej spremeniti veljavne smernice, da bi izpolnile potrebo po čim hitrejši postavitvi širokopasovnih omrežij in doseganju ciljev Evropske digitalne agende. Pomembno je omeniti, da se tudi s korenitimi spremembami ne da popolnoma preoblikovati obstoječega pristopa (na primer glede ciljnih območjih), saj bi bilo to v nasprotju s splošnim ciljem ohranjanja odprtega trga in neizrinjanja zasebnih naložb. Zato bo tretja možnost še naprej ostala v okviru teh omejitev, in sicer bo predlagana uvedba novih konceptov in opredelitev v besedilu ter novih zahtev za preskus združljivosti. Uvedene bodo zlasti naslednje novosti: cilji Evropske digitalne agende bodo vključeni v koncepte smernic, manjše bodo zahteve v zvezi z obveznostmi dostopa, zahteve glede sorazmernosti bodo milejše. 5. Analiza učinkov Ob upoštevanju dejstva, da Komisija nima izbire, da v sektorju ne bi posredovala (tj. da ne bi izvedla ocene državne pomoči v zvezi z zadevnimi ukrepi), in da že obstaja dosledna praksa odločanja Komisije na tem področju in so bile sprejete smernice, bo predstavljena samo različica ustreznih dejavnikov učinka vsake možnosti. 5.1. Možnost 1: Osnovni scenarij: podaljšanje veljavnosti obstoječih smernic še za tri leta Prednost te možnosti je njena neposredna uveljavitev, vendar ne bi obravnavala vseh posebnih ciljev pregleda. Poleg tega se skoraj vse zainteresirane strani in države članice bolj ali manj strinjajo s prilagoditvijo veljavnih smernic. Zato ta osnovna možnost zgolj podaljšanja veljavnih smernic ni dobila podpore v postopku posvetovanja. 5.2. Možnost 2: Spremembe smernic za zagotovitev hitre in konkurenčne postavitve širokopasovne infrastrukture Ta možnost temelji na trenutni politiki Komisije in v njenem okviru bi se nemudoma reševale težave, ki so se pojavile zaradi regulativnih in tehnoloških sprememb, prakse odločanja Komisije, posvetovanj z zainteresiranimi stranmi in so jih sprožila poročila strokovnjakov. Na splošno se sedanji konceptualni pristop smernic ohranja, zato bi bili zagotovljeni skladnost in pravna varnost. Prva podmožnost (minimalne spremembe): boljša izraba virov Več ukrepov, predlaganih v okviru prve podmožnosti, podpira posebne cilje, ki se nanašajo na preprečevanje izkrivljanja konkurence. Z izboljšanjem in razjasnitvijo pogojev dostopa do javno financirane širokopasovne infrastrukture bodo odobreni ukrepi še bolj spodbujali konkurenco. Boljši pogoji dostopa ustvarjajo več konkurence na omrežju in s tem večjo raznovrstnost storitev po nižjih cenah. Prvotni operaterji praviloma ne podpirajo strožjih pravil dostopa in trdijo, da bi bilo treba obveznosti na podlagi pravil o državni pomoči uskladiti s pravno ureditvijo. Drugi operaterji zagovarjajo boljše pogoje dostopa, saj bi jim omogočili konkuriranje na obstoječi infrastrukturi. Potrošnikom bi ti ukrepi koristili, saj bi boljše izvajanje smernic vodilo k bolj konkurenčni širokopasovni infrastrukturi. Glede udeležbe nacionalnih regulativnih organov ta možnost pomeni, da se nekoliko podrobneje opredeli njihova vloga pri postopku dodeljevanja državnih pomoči. Takšna vloga ne vključuje niti ocene niti diskrecijskih političnih odločitev. Z boljšo izrabo obstoječe infrastrukture bi se izboljšala razpoložljivost širokopasovnih omrežij, razpoložljiva sredstva pa bi se lahko zbrala in dodelila območjem, v katerih te infrastrukture ni. V zvezi s posebnim ciljem zmanjšanja upravnega bremena so rezultati v okviru te podmožnosti mešani. Večja udeležba nacionalnih regulativnih organov bi lahko pomenila določene dodatne upravne stroške za vlade in same nacionalne regulativne organe. Vendar bi bili ti upravni stroški majhni. Tudi ukrepi za večjo preglednost ne bodo vedno zmanjšali upravnega bremena. Po eni strani se bo malo povečala obremenitev uprav, ki morajo objaviti informacije na spletišču. Po drugi strani bodo imeli zasebni vlagatelji (prvotni in drugi operaterji) manj stroškov z iskanjem takšnih podatkov, manjši pa bodo tudi upravni stroški drugih uprav. Prednosti večje preglednosti bi morale odtehtati upravno breme, ki ga povzročajo s tem povezani ukrepi. Razjasnitev pravil o uporabi obstoječe infrastrukture v okviru razpisnega postopka za državno pomoč bi morala še neuveljavljenim operaterjem omogočiti boljši dostop do take infrastrukture pri pripravi njihovih ponudb. Druga podmožnost (nekaj sprememb): prilagoditev smernic tehnološkemu napredku Ker so podmožnosti kumulativne narave, je vpliv druge podmožnosti enak vsoti prve podmožnosti in dodatnega učinka, ki izhaja iz nove opredelitve dostopovnih omrežij naslednje generacije. Razširitev opredelitve dostopovnih omrežij naslednje generacije ima dva učinka na konkurenco. Po eni strani se bo povečalo število platform in operaterjev, ki lahko sodelujejo v javnem razpisu za državno financirana dostopovna omrežja naslednje generacije. S tem naj bi se povečala konkurenca pri oddaji ponudb na javni razpis in se posledično potencialno zmanjšal tudi potreben znesek pomoči. Po drugi strani obstajajo razlike v kakovosti tehnologij, vključno s tehnično zmožnostjo zagotavljanja dostopa. Če se izbere platforma, ki lahko zaradi tehnoloških specifikacij zagotovi manj kakovosten dostop, bo vpliv nove infrastrukture na konkurenco manjši. Razširitev opredelitve dostopovnih omrežij naslednje generacije ima več učinkov na postavitev širokopasovnega omrežja. Prvič, lahko poveča območja, ki se obravnavajo kot „sive“ ali „črne“ lise v dostopovnih omrežjih naslednje generacije. Drugič, spodbudila bo zasebne naložbe v te tehnologije, saj bodo bolje zaščitene pred tveganjem, da jih izpodrine drugo javno financirano dostopovno omrežje naslednje generacije. Posledica prvega učinka bi lahko bila, da se državne pomoči na nekaterih območjih ne bi več smelo dodeljevati. Ni še jasno, če bo to vplivalo na celotne javne naložbe v dostopovna omrežja naslednje generacije. Tretja podmožnost (precejšnje spremembe): uskladitev smernic z Evropsko digitalno agendo Ta možnost uravnotežuje tveganje izrinjanja zasebnih pobud na donosnih območjih s potrebo po spodbujanju postavitve optičnih omrežij: javna sredstva se bodo lahko na takih območjih uporabila le, če je dokazano, da obstoječe zasebne naložbe zadevajo zgolj majhne in začasne izboljšave, saj so subvencije namenjene bistveno novi infrastrukturi. V javnem posvetovanju so prvotni in kabelski operaterji trdili, da lahko javno posredovanje ogrozi njihove naložbe v nadgradnjo lastne infrastrukture. Čeprav takšne naložbe večinoma niso preveč kapitalsko intenzivne in ne omogočajo razvoja nove infrastrukture, jih je treba vseeno zaščititi, da se preprečijo neupravičene spremembe tržnega mehanizma. Javno posvetovanje je pokazalo, da bi lahko bil konkurenčni nadzor dobra rešitev za ublažitev teh učinkov. 5.3. Možnost 3: korenitejše spremembe smernic z dajanjem prednosti ciljem Evropske digitalne agende S to možnostjo bi se omogočilo zmanjšanje zneska potrebne državne pomoči, saj bi se povečala donosnost financiranega omrežja (upravičenec do pomoči bi lahko izključil konkurente z uporabo novozgrajene infrastrukture). Vendar pa ni jasno, ali bi ta prizanesljivejši pristop dejansko pomenil več naložb v dostopovna omrežja naslednje generacije in ultrahitra dostopovna omrežja naslednje generacije. Ker večino infrastrukture zgradijo zasebni vlagatelji, se lahko slednji odločijo, da takšno naložbo zaustavijo, če menijo, da se poveča tveganje, da bodo z infrastrukturo, ki jo financira država, kasneje izpodrinjeni (učinek izrinjanja). Drugič, javna sredstva bi se uporabila za financiranje prevladujočih operaterjev (ali celo operaterjev z monopolom). Z možnostjo vključitve količinskih ciljev Evropske digitalne agende v opredelitve pojmov v smernicah bi se povečala doslednost dokumentov EU in bi se smernice tej agendi neposrednejše prilagodile. Uvedena bi bila tudi zelo jasna delitev, zaradi česar bi bil za zainteresirane strani (zlasti manjše lokalne organe) cilj javnega posredovanja jasnejši. Vendar ima ta pristop tudi znatne pomanjkljivosti. Prvič, pristop trenutno še ni preskušen. Z njim nimajo nobenih izkušenj niti Komisija niti nacionalni/lokalni organi. Posledično bi se lahko med zainteresiranimi stranmi pojavila negotovost. Poleg tega je lahko ocena dejansko še bolj zapletena: če bi bile uvedene tri kategorije („osnovna“, „počasna“ in „ultrahitra dostopovna omrežja naslednje generacije“) namesto trenutno dveh kategorij, bi bilo treba oceniti veliko več možnih kombinacij. Treba bi bilo uporabiti posebne pogoje združljivosti za različne kategorije. Poleg tega obstaja tveganje, da bodo količinske opredelitve hitro zastarele, zaradi česar bi bilo treba smernice v kratkem časovnem obdobju še enkrat pregledati, do sprejetja novih smernic pa bi bila Komisija zavezana k uporabi starih. Z omejitvijo obveznosti dostopa na raven, določeno v sektorski zakonodaji, bi se verjetno zmanjšali stroški naložb in potrebni zneski pomoči na posamezen projekt. Poleg tega bi to za obstoječe operaterje, zlasti prvotne, pomenilo manjše stroške in večjo pravno varnost. Vendar pa obstaja veliko tveganje, da naložbe sploh ne bi bile izvedene, da bi javna sredstva lahko pripomogla k ustvarjanju ali krepitvi prevladujočih položajev ter da lahko javni organi z denarjem davkoplačevalcev financirajo postavitev „zaprtih“ arhitektur dostopovnih omrežij naslednje generacije. To bi omejilo prihodnjo konkurenco na subvencionirani infrastrukturi, poleg tega bi se povečale cene in zmanjšala kakovost. Brez udeležbe nacionalnih regulativnih organov v postopkih v zvezi z državnimi pomočmi bi se odpravile težave, ki so jih izpostavile nekatere države članice v zvezi s formalno pravico nacionalnih regulativnih organov, da posredujejo v zadevah državne pomoči, in zmanjšalo upravno breme. Po drugi strani pa ne bi bilo več nadzora nad določanjem pogojev in cen dostopa v subvencioniranih omrežjih, zaradi česar bi se usklajenost na tem področju zmanjšala. Omilitev zahteve glede javnega posvetovanja in/ali razpisnih zahtev lahko pospeši načrtovanje ukrepa in skrajša obdobje, ki bi ga organi, ki dodeljujejo pomoč, potrebovali za izvajanje svojih ukrepov. Po drugi strani pa lahko komercialni operaterji zaustavijo/preložijo svoje naložbe zaradi okrepljenega javnega posredovanja na tem področju, javna sredstva in sredstva EU pa se lahko zlorabijo ali ne porabijo učinkovito. Za Komisijo bi sprejetje te možnosti lahko pomenilo veliko pritožb in pravnih sporov. 6. Primerjava možnosti Možnosti || Uspešnost || Učinkovitost || Skladnost Osnovni scenarij: podaljšanje veljavnih smernic || – || +/– || – Možnost 2: pregled smernic || || || Podmožnost (1) || + || + || +/– Podmožnost (2) || + || + || + Podmožnost (3) || ++ || + || ++ Možnost 3: korenite spremembe smernic || – || – || + 7. Spremljanje in ocenjevanje Vse države članice, ki sprejmejo sheme pomoči, za katere veljajo smernice za širokopasovna omrežja, Komisiji predložijo letna poročila o takih shemah. Poleg tega posebnega ocenjevanja učinkovitosti ukrepov državne pomoči na področju širokopasovnih omrežij ni mogoče izvajati, ker niso na voljo osnovni podatki o ukrepih. Zato je v novih smernicah predlagano, da se osnovni podatki – kot so ime upravičenca do pomoči, prejeti znesek pomoči, intenzivnost pomoči in tehnologija, ki se uporablja – objavijo na osrednjem spletišču in dajo na voljo javnosti. Nove smernice uvajajo tudi nezahtevno obveznost naknadnega poročanja. [1] COM(2010) 245. [2] Vir: Poročilo o državnih pomočeh: poročilo o prispevku državne pomoči za strategijo Evropa 2020 – pomlad 2011. [3] Glej http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52009XC0930(02):SL:NOT.