EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 12.11.2020 COM(2020) 705 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o izvajanju trgovinskih sporazumov EU















1. januar 2019 – 31. december 2019 {SWD(2020) 263 final}



Kazalo 1. UVOD 2. PREGLED GLAVNIH UGOTOVITEV: TRGOVINSKI TOKOVI 3. PREGLED GLAVNIH UGOTOVITEV PO REGIJAH 3.1 AZIJA 3.1.1 Južna Koreja 3.1.2 Japonska 3.1.3 Singapur (priprave za začetek veljavnosti) 3.2 SEVERNA IN JUŽNA AMERIKA 3.2.1 Kanada 3.2.2 Latinskoamerške partnerske države 3.3 SOSEDNJE DRŽAVE EU 3.3.1 Sredozemske in bližnjevzhodne partnerice 3.3.2 Gruzija, Moldavija, Ukrajina 3.3.3 Zahodni Balkan 3.3.4 Švica 3.3.5 Norveška 3.3.6 Turčija

3.4 AFRIŠKE, KARIBSKE IN PACIFIŠKE DRŽAVE 4. TRGOVINA IN TRAJNOSTNI RAZVOJ 5. TRGOVINA S KMETIJSKIMI IN ŽIVILSKIMI PROIZVODI NA PODLAGI TRGOVINSKIH SPORAZUMOV EU 6. STORITVE, JAVNA NAROČILA, PRAVICE INTELEKTUALNE LASTNINE 6. 1 Storitve in neposredne tuje naložbe 6.2 Javna naročila 6.3 Pravice intelektualne lastnine 7. MALA IN SREDNJA PODJETJA 8. PRAVNO IZVRŠEVANJE 8.1 Reševanje spora z Južno Korejo glede trgovine in trajnostnega razvoja 8.2 Reševanje spora z Ukrajino 8.3 Reševanje spora z Južnoafriško carinsko unijo (SACU) 9. SKLEPNE UGOTOVITVE SPORAZUMI O PROSTI TRGOVINI, ZAJETI V TEM POROČILU (Sporazum/datum začetka uporabe) AZIJA Sporazum o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko 1. februar 2019 Sporazum o prosti trgovini med EU in Južno Korejo 1. julij 2011 SEVERNA IN JUŽNA AMERIKA Celoviti gospodarski in trgovinski sporazum med EU in Kanado 21. september 2017 Sporazum o prosti trgovini med EU, Kolumbijo, Perujem in Ekvadorjem 1. marec 2013 za Peru, 1. avgust 2013 za Kolumbijo, 1. januar 2017 za Ekvador. Sporazum o pridružitvi med EU in Srednjo Ameriko Od 1. avgusta 2013 se trgovinski steber uporablja za Honduras, Nikaragvo in Panamo, od 1. oktobra 2013 za Kostariko in Salvador, od 1. decembra 2013 za Gvatemalo. Pridružitveni sporazum med EU in Čilom 1. februar 2003 Splošni sporazum med EU in Mehiko Za blago se uporablja od 1. julija 2000, za storitve se uporablja od 1. marca 2001. SOSEDNJE DRŽAVE EU Sredozemske države in države Bližnjega vzhoda – prostotrgovinska območja EU in Alžirija 1. september 2005 EU in Egipt 21. december 2003 EU in Libanon 1. marec 2003 EU in Jordanija 1. maj 2002 EU in Maroko 18. marec 2000 EU in Tunizija 1. marec 1998 EU in Palestina 1. julij 1997 EU in Izrael 1. januar 1996 Vzhodne države – poglobljena in celovita prostotrgovinska območja EU in Ukrajina 1. januar 2016, veljati je začel 1. septembra 2017. EU in Gruzija 1. september 2014, veljati je začel 1. julija 2016. EU in Moldavija 1. september 2014, veljati je začel 1. julija 2016.



SPORAZUMI O PROSTI TRGOVINI, ZAJETI V TEM POROČILU

(Sporazum/datum začetka uporabe) Zahodni Balkan – stabilizacijsko-pridružitveni sporazumi EU in Kosovo* 1. april 2016 EU in Srbija Začasni sporazum o trgovini se za Srbijo uporablja od 1. februarja 2009, za EU pa od 8. decembra 2009 EU ter Bosna in Hercegovina Začasni sporazum o trgovini se uporablja od 1. julija 2008. EU in Črna gora Začasni sporazum o trgovini se uporablja od 1. januarja 2008. EU in Albanija Začasni sporazum o trgovini se uporablja od 1. decembra 2006. EU in Severna Makedonija Začasni sporazum o trgovini se uporablja od 1. junija 2001. Švica, Norveška, Turčija Sporazum o prosti trgovini med EU in Švico 1972 Sporazum o prosti trgovini med EU in Norveško 1. julij 1973 Carinska unija med EU in Turčijo Pridružitveni sporazum je bil podpisan leta 1963; končna faza carinske unije je bila končana 1. januarja 1996. AFRIŠKE, KARIBSKE IN PACIFIŠKE DRŽAVE – Sporazumi o gospodarskem partnerstvu EU in Gana (začasni) 15. december 2016 EU in Južnoafriška razvojna skupnost (SADC) 10. oktober 2016 za Bocvano, Esvatini, Lesoto, Namibijo in Južno Afriko, 4. februar 2018 za Mozambik. EU in Slonokoščena obala (začasni) 3. september 2016 EU in centralna Afrika (Kamerun) 4. avgust 2014 za Kamerun EU ter vzhodno- in južnoafriške države (začasni) 14. maj 2012 za Madagaskar, Mauritius, Sejšele in Zimbabve EU in pacifiške države (začasni) 20. december 2009 za Papuo Novo Gvinejo. 28. julij 2014 za Fidži . EU in Cariforum 29. december 2008 za Antigvo in Barbudo, Belize, Bahame, Barbados, Dominiko, Dominikansko republiko, Grenado, Gvajano, Jamajko, Saint Kitts in Nevis, Sveto Lucijo, Saint Vincent in Grenadine, Surinam ter Trinidad in Tobago.



1. UVOD Evropska trgovinska politika je v letu 2019 dobro napredovala. EU je nadaljevala svoj program dvostranskih trgovinskih odnosov z ratificiranjem svojih trgovinskih sporazumov s Singapurjem in Vietnamom, ki sta začela veljati novembra 2019 oziroma avgusta 2020. Leta 2019 je EU uporabljala 44 trgovinskih sporazumov s 76 partnericami; trgovina s temi partnericami je znašala 1 345 milijard EUR, kar je predstavljalo 33 % zunanje trgovine EU (34 % celotnega izvoza in 33 % celotnega uvoza). Hkrati se za leto 2020 lahko pričakuje, da bo imela koronavirusna pandemija resen zaviralni učinek na trgovino med EU in njenimi trgovinskimi partnericami, tudi tistimi s preferencialnimi sporazumi. Evropska komisija ocenjuje, da bi se izvoz iz EU v tretje države lahko zmanjšal za 9–15 %, uvoz pa za 11–14 % (blago in storitve skupaj). Velika mreža trgovinskih sporazumov EU lahko prispeva k preprečevanju in blažitvi teh negativnih učinkov za okrepitev odpornosti in diverzifikacijo dobavnih verig. Evropska komisija krepi svoja prizadevanja za nadaljnje izboljšanje izvajanja in izvrševanja teh sporazumov, pri čemer zagotavlja, da imajo koristi vse družbe, zlasti manjše. Prvi glavni uradnik EU za trgovinsko skladnost, ki ga je 24. julija imenoval kolegij, bo v tesnem sodelovanju z vsemi zadevnimi deležniki ter državami članicami in institucijami EU zagotovil smernice za ta prizadevanja. To poročilo vsebuje posodobljene informacije o 36 sporazumih med glavnimi trgovinskimi sporazumi s 65 trgovinskimi partnericami. Sporazumi pokrivajo 91 % trgovine EU s partnericami s preferencialnimi sporazumi in predstavljajo 30,4 % celotne zunanje trgovine EU. V poročilu je poudarek na izvajanju sporazumov EU v Aziji, Severni in Južni Ameriki, sosednjih državah EU (vzhodne in južne sosednje države ter države Zahodnega Balkana) ter afriških, karibskih in pacifiških državah. Letošnje poročilo poleg oddelkov o trgovini in trajnostnem razvoju, trgovini s kmetijskimi in živilskimi proizvodi ter malih in srednjih podjetjih vključuje ločen oddelek o storitvah, naložbah, javnih naročilih in pravicah intelektualne lastnine. Priloženi delovni dokument služb Komisije sestavljajo informativni listi za 36 držav. V njem je proučeno, kako učinkovito se izvajajo sporazumi, poleg tega pa zagotavlja statistične podatke in posodobljene informacije o izvajanju akcijskega načrta Evropske komisije o trgovini in trajnostnem razvoju v 15 točkah. Statistični podatki o trgovini z blagom Splošni statistični podatki o trgovini z blagom in storitvami ter neposrednih tujih naložbah za posamezne partnerske države so na voljo v delovnem dokumentu služb Komisije. Statistični podatki o razvoju trgovinskih in naložbenih tokov temeljijo na podatkih Eurostata za EU-27 marca 2020, razen če ni navedeno drugače. Če ni navedeno drugače, so najnovejši letni podatki za trgovino z blagom na voljo za leto 2019. Evropska komisija / GD za trgovino bos na dan sprejetja tega poročila na svojem spletišču objavil statistične podatke o uporabi preferencialov za izvoz in uvoz EU za posamezne trgovinske partnerice za EU in posamezne države članice, skupaj s pojasnilom o uporabljenih virih in metodologiji. Opomba: podatki o uporabi preferencialov za uvoz in izvoz EU temeljijo na različnih naborih podatkov iz različnih virov. Stopnje uporabe preferencialov za uvoz temeljijo na podatkih Eurostata in so usklajene. Stopnje uporabe preferencialov za izvoz EU temeljijo na podatkih, ki so jih predložili carinski organi trgovinskih partneric EU, ki uporabljajo različne metode in prakse, zato podatki niso usklajeni in primerljivi. Statistični podatki o trgovini s storitvami Glavna vira podatkov o trgovini s storitvami sta statistika plačilne bilance in Eurostatova podatkovna zbirka dejavnosti multinacionalk (FATS). Prvi zajema način 1 (čezmejno), način 2 (potrošnja v tujini) in način 4 (dobava s strani fizičnih oseb v drugi državi), medtem ko drugi zajema način 3 (ustanovitev). Če ni navedeno drugače, so najnovejši letni podatki za trgovino s storitvami na voljo za leto 2018.

Opomba: podatki o statistiki plačilne bilance vsebujejo omejeno razčlenitev trgovinskih tokov po sektorjih, tokovi trgovine s storitvami pa niso razčlenjeni po načinih zagotavljanja storitev. Podatki FATS zagotavljajo podrobno razčlenitev, vendar je treba za pridobitev dejanske vrednosti trgovine s storitvami (ali blagom) pri načinu 3 številčne podatke popraviti za ponovni izvoz (npr. FATS zagotavlja podatke o prometu multinacionalk EU v ZDA za pridobitev vrednosti domače prodaje, tj. izvoza pri načinu 3, pri čemer je treba iz podatkov izključiti izvoz družb EU s sedežem v ZDA). Statistični podatki o neposrednih tujih naložbah Za podatke o tokovih in vrednosti neposrednih tujih naložb sta glavna vira podatkov Eurostat in podatkovna zbirka UNCTAD. Če ni navedeno drugače, so najnovejši letni podatki za trgovino s storitvami na voljo za leto 2018. 2. PREGLED GLAVNIH UGOTOVITEV: TRGOVINSKI TOKOVI To poglavje zajema razvoj trgovine med EU in 65 glavnimi trgovinskimi partnericami s preferencialnimi sporazumi v letu 2019, ki predstavlja 29 % celotnega uvoza EU in 32 % celotnega izvoza EU, kar pomeni trgovinski presežek za EU v višini 113 milijard EUR, tj. 12-odstotno povečanje v primerjavi s prejšnjim letom. Švica je ostala največja partnerica EU s preferencialnim sporazumom, saj je predstavljala 21 % trgovine, sledile pa so ji Turčija z 11 %, Japonska z 10 % in Norveška z 8,5 %. Skupaj so te partnerice predstavljale polovico preferencialne trgovine EU. Leta 2019 se je trgovina z blagom med EU in 65 partnericami povečala za 3,4 %. To je več kot znaša trgovina EU z ostalim svetom (tj. trgovina z vsemi trgovinskimi partnericami +2,5 %) in več kot znaša trgovina EU s partnericami brez preferencialnih sporazumov, obravnavana ločeno (preostali svet minus 65 partneric s preferencialnimi sporazumi +2,1 %). Preferencialni izvoz (+4,1 %) in preferencialni uvoz (+2,6 %) blaga sta se povečala bolj kot izvoz iz preostalega sveta in uvoz v preostali svet, kjer je bilo povečanje 3,5-odstotno oziroma 1,4-odstotno. Trendi na področju izvoza blaga Leta 2019 so 92 % celotnega izvoza EU v partnerice s preferencialnimi sporazumi predstavljali industrijski proizvodi. Stroji, kemikalije in prevozna oprema so ostali glavni izvozni proizvodi EU, s stopnjami rasti 1,5 %, 6,3 % oziroma 5,7 %. Stroji in naprave so ostali najpomembnejša kategorija, saj so v preferencialnih sporazumih predstavljali približno 25 % izvoza. Stroji in mehanske naprave ter motorna vozila so ostali najpomembnejši v smislu vrednosti, saj so predstavljali približno 30 % celotnega izvoza nekmetijskih izdelkov v 65 partneric s preferencialnimi sporazumi. Električni aparati in oprema ter farmacevtski izdelki so vsak predstavljali približno 9 %. Najbolj se je na letni ravni povečal izvoz zrakoplovov (+50 %), usnja (+43 %) ter biserov in dragih kamnov (+35 %). Izvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz EU se je leta 2019 povečal za 8,7 %. Kar zadeva vrednost, so bile na prvem mestu pijače, ki so predstavljale 15 % preferencialnega izvoza kmetijskih in živilskih proizvodov (+8,6 %). Žita, mlečni izdelki in meso so vsak predstavljali približno 8 %, njihov izvoz pa se je povečal za 39 %, 13,2 % oziroma 0,7 %. V tem poročilu ni mogoče proučiti uporabe preferencialov za izvoz EU, ker so bili podatki na voljo prepozno in zaradi števila zajetih sporazumov. Evropska komisija za proučevanje uporabe preferencialov uporablja študije naknadnih ocen ali študije izvajanja ter bo okrepila svoja prizadevanja na tem področju. Evropska komisija zbira podatke o uporabi preferencialov od svojih partnerskih držav. Objavila jih bo na svojem spletišču, da bi povečala preglednost ter poslovna združenja in države članice spodbujala k izvajanju lastnih raziskav. Evropska komisija si s trgovinskimi partnericami še naprej prizadeva pridobiti zanesljive podatke o preferencialnem izvozu ter nadaljuje dialog z državami članicami, poslovnimi združenji in sektorji, da bi bolje razumela, zakaj se tarifni preferenciali ne uporabljajo v celoti.

Trendi na področju uvoza blaga 91 % celotnega uvoza iz 65 partneric s preferencialnimi sporazumi predstavljajo industrijski proizvodi; uvoz teh proizvodov se je v letu 2019 povečal za 2 %. Prve tri kategorije so bili stroji in naprave (+3 %), kemikalije (+16 %) in mineralni proizvodi (–7 %). Uvoz kmetijskih in živilskih proizvodov se je povečal za 8,3 %. Glavni uvozni proizvodi so bili užitno sadje in oreški (+3,9 %), kakavovi proizvodi (+6,5 %), kava in čaj (–0,2 %) ter žita (+22,9 %). Industrijsko blago ter kmetijski in živilski proizvodi Trgovina z industrijskimi proizvodi s 65 partnerskimi državami se je povečala za 3 %, trgovina s kmetijskimi in živilskimi proizvodi pa za 8,5 %. Trgovina EU z industrijskimi proizvodi je ustvarila presežek v višini 106,6 milijarde EUR, kar pomeni, da se je v primerjavi z letom 2018 povečala za 11,8 milijarde EUR. Trgovina EU s kmetijskimi in živilskimi proizvodi je ustvarila presežek v višini 6,4 milijarde EUR, kar pomeni, da se je v primerjavi z letom 2018 povečala za 651 milijonov EUR. Trendi na področju trgovine s storitvami Najnovejši podatki za trgovino s storitvami so za leto 2018. Trgovina s storitvami s 65 partnericami, zajetimi v tem poročilu, se je v letu 2018 povečala za 1,7 %, kar pomeni, da se je povečevala počasneje kot celotna trgovina EU s storitvami (+2,3 %), ter ustvarila trgovinski presežek v višini 80 milijard EUR, kar pomeni povečanje za 11,5 % v primerjavi z letom 2017. Številni od sporazumov, sklenjenih pred sporočilom o globalni Evropi iz leta 2007, ne vsebujejo ambicioznih pravil za storitve – na primer trgovinski sporazum EU z drugo najpomembnejšo trgovinsko partnerico za storitve, tj. Švico. Trgovina s storitvami s partnericami s preferencialnimi sporazumi, ki so zajete v tem poročilu in so sprejele zaveze glede storitev, se je v letu 2018 povečala za 3,3 %, tj. bolj kot celotna trgovina EU s storitvami. Trgovina s storitvami s partnericami z novejšimi preferencialnimi trgovinskimi sporazumi (+7,6 %) se je precej opazneje povečala kot trgovina s prejšnjimi partnericami (+0,8 %). 3. PREGLED GLAVNIH UGOTOVITEV PO REGIJAH 3.1 AZIJA Leta 2019 je EU uporabljala preferencialne trgovinske sporazume s tremi azijskimi gospodarstvi: Južno Korejo, Japonsko in Singapurjem. Ti sporazumi pomagajo družbam iz EU ohranjati konkurenčnost glede na nedavno sklenjene trgovinske sporazume med tretjimi državami, kot je Celostni in napredni sporazum za čezpacifiško partnerstvo, katerega podpisnici sta Japonska in Singapur. Prispevajo tudi h krepitvi mednarodnih standardov, ki so temelj netarifnih zavez v zadevnih treh sporazumih. Zlasti najnovejša sporazuma s Singapurjem, članom Združenja držav jugovzhodne Azije (ASEAN), in Japonsko predstavljata pomembni osi za celotno regijo, iz katerih lahko podjetja iz EU širijo posle v sosednje države. Sporazum o prosti trgovini med EU in Južno Korejo se uporablja osem let ter je glede na naknadno oceno , ki je bila objavljena marca 2019, prinesel koristi gospodarstvu EU (+4,4 milijarde EUR) in gospodarstvu Južna Koreje (+4,9 milijarde EUR), in to kljub težavnemu obdobju po finančni krizi, v katerem sta se povpraševanje in mednarodna trgovina zmanjšala. 3.1.1 Južna Koreja Gospodarska rast v Južni Koreji je bila leta 2019 še vedno počasna, saj so upočasnitev svetovnega gospodarstva in trgovinske napetosti zavirale izvoz, velika negotovost pa je oteževala naložbe. Zmanjšanje industrijskega izvoza iz EU v Južno Korejo za 1,3 % bi bilo mogoče med drugim deloma pojasniti z majhnim domačim povpraševanjem zaradi upada uporabe polprevodnikov ter trgovinskega spora med EU in Kitajsko. Trgovina s storitvami se je še naprej povečevala, in sicer za 3,6 % leta 2018 v primerjavi z letom 2017, kar je močneje kot trgovina EU s preostalim svetom. Sporazum o prosti trgovini med EU in Južno Korejo je spodbudil tudi rast neposrednih tujih naložb med partnericama. Najnovejši razpoložljivi podatki kažejo, da se je leta 2018 vrednost neposrednih tujih naložb EU v Južni Koreji povečala za 4 % in dosegla 46 milijard EUR, medtem ko se je vrednost neposrednih tujih naložb Južne Koreje v EU povečala za 1 %, in sicer na 25 milijard EUR. Napredek pri izvajanju v letu 2019

– Južna Koreja je dovoljevala izvoz govedine iz Danske in Nizozemske. – Delovna skupina EU in Južne Koreje za geografske označbe je olajšala razširitev seznama geografskih označb, zaščitenega s sporazumom. Nerešena vprašanja – Deset držav članic še vedno čaka, da bodo lahko izvažale govedino v Južno Korejo; Južna Koreja ne sprejema načela regionalizacije za živalske vrste, ki je pomembno za ustvarjanje predvidljivih in stabilnih trgovinskih pogojev za meso in perutninske proizvode. – Južna Koreja mora še vedno vzpostaviti učinkovit sistem nadomestil za pravice do javnega izvajanja. – EU je ukrepala proti Južni Koreji v skladu s poglavjem sporazuma o trgovini in trajnostnem razvoju, ker Koreja ni izpolnila svojih zavez glede ratifikacije temeljnih konvencij MOD in zaščitila pravic delavcev. Julija je EU zahtevala skupino strokovnjakov, ki je bila ustanovljena decembra. 3.1.2 Japonska Leto 2019 je bilo prvo polno koledarsko leto, v katerem se je uporabljal Sporazum o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko . Japonska je sedma največja trgovinska partnerica EU in predstavlja 3 % njene zunanje trgovine. Leta 2019 se je trgovina z blagom med pogodbenicama povečala za 5,8 %. Tradicionalni izvoz EU na Japonsko, kot so farmacevtski izdelki, prevozna oprema in stroji, je imel koristi od stalne rasti. Pri kategorijah proizvodov, ki so imele koristi od znižanja tarif, je bila rast večja, vključno s tekstilom, oblačili in obutvijo, saj je bila v povprečju približno 10-odstotna. Japonska je bila druga največja destinacija med partnericami s preferencialnim sporazumom, zajetimi v tem poročilu, za izvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz EU, ki se je leta 2019 povečal za 16 %. Sporazum tako začenja uresničevati svoj potencial za povečanje izvoza številnih proizvodov iz EU, kot so svinjina, govedina, sir, predelani kmetijski proizvodi in vino. Opazen dosežek je postopna odobritev in priznanje enoloških postopkov EU. Nemška sadna vina na zmagovalnem pohodu v deželi vzhajajočega sonca Proizvajalec nemških sadnih vin – vinarna Katlenburger, tj. družba z 90 zaposlenimi, ustanovljena leta 1925, pozdravlja trgovinski sporazum med EU in Japonsko. S tem sporazumom je bila odpravljena tarifa na proizvode vinarne, ki je bila prej 33 centov na liter, kar je družbi pomagalo konkurirati na trgu, ki je postajal vse bolj cenovno občutljiv. „Od izvoza so odvisna zlasti mala podjetja, ker je domači trg vse zahtevnejši in na njem prevladujejo večja podjetja z obsežnimi proračuni za oglaševanje.“ Klaus Demuth, izvršni direktor, Katlenburger Kellerei GmbH & co. KG

Leta 2019 so se za več kot polovico vsega blaga EU, upravičenega do tarifnih preferencialov v skladu s Sporazumom o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko, uporabljali tarifni preferenciali (53 %). Tarifni preferenciali so se uporabljali za večino izvoza kmetijskih proizvodov EU (86 %), pri čemer sta bili stopnji za meso (99 %) in vino (93%) še posebno visoki. Stopnje za industrijsko blago so bile zaradi zapletenih dobavnih verig in razmeroma nizkih preferencialnih stopenj precej nižje za Japonsko in EU, in sicer so v povprečju znašale 35 %. Na primer, pri izvozu kemikalij in tekstila iz EU bi se lahko prihranilo dodatnih 115 milijonov EUR oziroma 92 milijonov EUR. Uporaba preferencialov se z leti običajno poveča, saj podjetja pogosto potrebujejo nekaj časa, da se prilagodijo novim trgovinskim pogojem, na primer s pregledom dobavnih verig in mehanizmi notranjega računovodstva. Da bi Evropska komisija povečala ozaveščenost, je tudi okrepila sodelovanje z državami članicami in podjetji ter sodelovala pri skupnih podvigih z Japonsko, zlasti pri ukrepih obveščanja Centra EU in Japonske za industrijsko sodelovanje. Napredek pri izvajanju v letu 2019 – Japonska se je strinjala z uporabo poenostavljenega carinskega postopka za uveljavljanje in pridobitev tarifnih preferencialov, s čimer bi odpravila začetne težave, s katerimi so se srečevala podjetja. – Japonska je izboljšala postopke upravljanja kvot za uvoz nekaterih kmetijskih proizvodov in predelanih kmetijskih proizvodov, da bi olajšala uporabo kvot. – Japonska je sprejela konkretne ukrepe za pripravo na izvajanje določb o trgovini in trajnostnem razvoju, vključno z ustanovitvijo notranje svetovalne skupine. Japonska še vedno ni ratificirala dveh temeljnih konvencij MOD o nediskriminaciji in prisilnem delu. 3.1.3 Singapur (priprave za začetek veljavnosti) Sporazum o prosti trgovini med EU in Singapurjem velja od 21. novembra 2019. Pričakuje se, da bo zagotovil koristi za izvoznike in vlagatelje iz EU, vključno z več kot 10 000 družbami s sedežem v Singapurju. Singapur je največja trgovinska partnerica EU v jugovzhodni Aziji, saj predstavlja tretjino trgovine EU s to regijo in več kot dve tretjini vrednosti neposrednih tujih naložb v regiji. Leta 2019 je Evropska komisija pospešila priprave za začetek veljavnosti sporazuma, tako da je komunicirala z deležniki na obeh straneh in že v fazi pred izvajanjem okrepila svojo nadzorno vlogo v odnosu do singapurskih organov. Med zgodnjimi dosežki sta bili registracija in zaščita imen 138 geografskih označb EU v Singapurju v skladu s singapurskim pravom. 3.2 SEVERNA IN JUŽNA AMERIKA 3.2.1 Kanada Celoviti gospodarski in trgovinski sporazum med EU in Kanado (CETA) se začasno uporablja od 21. septembra 2017, razen nekaj določb, zlasti tistih, ki se nanašajo na sistem sodišča za naložbe. Leta 2019 je bil narejen pomemben korak naprej pri prihodnjem izvajanju sistema sodišča za naložbe: oktobra je Evropska komisija sprejela štiri predloge, ki bodo pomagali zagotavljati etične standarde in standarde integritete razsodnikov ter učinkovito pritožbeno funkcijo sistema. To bo prva taka pritožbena funkcija, ki se bo uporabljala v mednarodnih naložbenih sporazumih.

V drugem letu začasne uporabe sporazuma CETA je Evropska komisija dosegla nadaljnji napredek pri učinkovitem izvajanju sporazuma, ki je temeljil na 20 odborih in dialogih, vzpostavljenih leta 2018. Evropska komisija je odpravila nekatere trgovinske ovire, večinoma v zvezi z izvozom kmetijskih proizvodov. Hkrati je na dvo- in večstranski ravni še naprej krepila in bogatila svoje sodelovanje s Kanado glede vprašanj skupnega interesa (kot so MSP, enakopravnost spolov in podnebne spremembe). Napredek pri izvajanju v letu 2019 – Tarifne kvote za sir: nadaljevalo se je sodelovanje s Kanado za pregled tarifne kvote iz sporazuma CETA, da bi se izboljšalo njeno delovanje. Kanada je zdaj četrti največji trg EU za izvoz sira po vrednosti. – Diskriminatorne prakse v sektorju vin in žganih pijač: te prakse so se obravnavale v odboru za vina in žgane pijače. Določen napredek je bil dosežen, ko je Britanska Kolumbija odpravila predpise, v skladu s katerimi je bilo vino iz Britanske Kolumbije dovoljeno prodajati le v trgovinah z živili. Ovire pa še vedno obstajajo v drugih provincah. – Dajatve za stroške storitev: glede na rezultat revizij, ki so bile na zahtevo EU izvedene v Ontariu in Quebecu, bi bilo treba dajatve za stroške storitev, ki se v teh provincah uporabljajo za vina in žgane pijače iz EU, znižati. Te dajatve se nanašajo na razlike v stroških v provincah pri ravnanju z uvoženimi in domačimi proizvodi. Sodelovanje med EU in Kanado na področjih skupnega interesa – Podnebne spremembe: po januarski konferenci, na kateri se je razpravljajo, kako najbolje uporabljati sporazum CETA za izpolnitev zavez EU in Kanade v okviru Pariškega sporazuma, je bila novembra organizirana delavnica za družbe iz EU in Kanade, ki se ukvarjajo s čisto tehnologijo, na kateri so sodelovala MSP, ki so dejavna v sektorjih, kot so sončna energija, odpadki, energijska učinkovitost ter zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida. – Regulativno sodelovanje: EU in Kanada sta si začeli izmenjevati informacije o opozorilih glede varnosti potrošniških proizvodov, Kanada pa je revidirala regulativni okvir za prevoz živih živali, ki je začel veljati februarja 2020. Kanada se je strinjala, da bo odpravila dvojno preskušanje za sredstva za zaščito kože pred UV-žarki, uvožena v Kanado. Francoska pekoča paprika kot začimba v kanadski kuhinji Maritxu in Eric Amestoy že deset let gojita pekoče paprike na majhni kmetiji v Baskiji in od leta 2016 izvažata „piment d’Espelette“ v Kanado. Svojo proizvodnjo sta diverzificirala, tako da vključuje zelenjavo in jajca. Na kmetiji se ne uporabljajo nobene kemikalije. S sporazumom CETA so se znižale tarife, poenostavili upravni postopki in okrepila zaščita geografske označbe „piment d’Espelette“. Zato se povpraševanje povečuje, proizvodnja na kmetiji Amestoy pa se je povečala s 30 na 200 kg. Dvostranska trgovina – trendi v letu 2019 Dvostranska trgovina z blagom in storitvami, ki jo je olajšal sporazum CETA, se je še naprej povečevala in dosegla 92 milijard EUR, kar je 24,5-odstotno povečanje v primerjavi s trgovino pred sporazumom CETA, ko je v obdobju 2015–2017 v povprečju znašala 73,9 milijarde EUR. Med industrijskim blagom je bila največja rast izvoza EU zabeležena pri strojih in farmacevtskih izdelkih, kjer se je v primerjavi z letom 2018 povečala za 15 % oziroma 18 %.

Stopnja uporabe preferencialov za izvoz blaga iz EU v Kanado se je za EU-27 z 38 % leta 2018 povečala na 48 %. Na splošno stopnjo uporabe preferencialov še naprej vpliva nizka stopnja uporabe preferencialov za izvoz avtomobilov in avtomobilskih delov (26 %) iz EU, saj ti predstavljajo 39 % upravičenega izvoza iz EU-27 v Kanado. Evropska komisija proaktivno sodeluje s sektorskimi industrijskimi združenji, zainteresiranimi družbami in strokovnjaki, da bi bolje razumela razloge. Industrija, zlasti avtomobilska, je pojasnila, da je sporazum ostal razmeroma nov ter da družbe potrebujejo več časa za vzpostavitev procesov in informacijskih sistemov za pridobitev potrebnih podatkov od dobaviteljev. Avtomobilska industrija je tudi potrdila, da namerava uveljavljati tarifne preferenciale za nazaj, saj je sporazum CETA to omogočal za obdobje do treh let. Na splošno je industrija poudarila, da je treba nadalje krepiti ozaveščanje družb iz EU o koristih sporazuma CETA in o tem, kako ga je treba uporabljati. Da bi Evropska komisija olajšala uporabo preferencialov, je v letu 2019 še naprej zagotavljala specializirane smernice, saj je septembra 2019 objavila priročnik o pravilih o poreklu v okviru sporazuma CETA ter informativni pregled tekstila in oblačil, ki je na voljo v več jezikih EU. 3.2.2 Latinskoamerške partnerske države EU ima sklenjene štiri trgovinske sporazume z 11 državami v Latinski Ameriki: Mehiko, Čilom, andskimi partnericami, Kolumbijo, Ekvadorjem in Perujem, ter šestimi srednjeameriškimi partnericami (Kostariko, Salvadorjem, Hondurasom, Nikaragvo in Panamo). Ko bo začel veljati sporazum z Mercosurjem, bo imela EU preferencialne trgovinske odnose dejansko z vsemi latinskoameriškimi državami, razen Bolivije in Venezuele, kar je več kot s katero koli drugo regijo, in skoraj toliko kot Efta. Sporazum z Mehiko na primer sega v začetek 21. stoletja in je bil posodobljen, da bi se povečala trgovina, spodbujala udeležba MSP in uvedla nova pravila, na primer za storitve (digitalne, pomorske, finančne itd.), energijo ali naložbe, ki bodo povečala priložnosti za podjetja v EU in koristila potrošnikom, medtem ko poglavji o trgovini in trajnostnem razvoju določata zaveze glede dela in okolja, tudi v zvezi s Pariškim sporazumom in temeljnimi konvencijami MOD. Podobno se posodablja tudi sporazum s Čilom. Odprava tarif na večino proizvodov s strani EU pomaga latinskoameriškim državam diverzificirati izvoz ter izboljšati vključevanje v vrednostne verige in globalno gospodarstvo. Za družbe iz EU sporazumi prinašajo nove priložnosti na trgih v razvoju z velikim potencialom rasti ter dostop do kritičnih surovin in vložkov za industrijo in kmetijstvo. EU ima v Latinski Ameriki še vedno močno vlogo: EU je največji vir razvojnega sodelovanja in neposrednih tujih naložb v Latinski Ameriki ter tretja največja trgovinska partnerica za ZDA in Kitajsko. Medtem ko ZDA ohranjajo svoj dolgoletni položaj največje trgovinske partnerice Latinske Amerike, pa je Kitajska v zadnjih letih prehitela EU in postala druga največja partnerica. Vzorci so različni, pri čemer sta Mehika in Srednja Amerika najtesneje povezani z gospodarstvom ZDA, z minerali bogate andske države krepijo trgovino s Kitajsko, Kitajska in EU pa sta najpomembnejši partnerici držav Mercosurja. Dvostranska trgovina: trendi v letu 2019 Trgovinski sporazumi EU so sčasoma pomagali utrditi položaj EU kot vlagateljice in trgovinske partnerice v regiji. Pomagali so tudi preprečiti erozijo tarifnih preferencialov, ki je bila rezultat trgovinskih sporazumov, ki so jih latinskoameriške partnerice sklenile z državami, kot so ZDA in Kitajska. Trgovina med EU in njenimi sedanjimi latinskoameriškimi partnericami ter Mercosurjem je znašala 192 milijard EUR, pri čemer je presežek EU znašal 22 milijard EUR. Izvoz blaga iz EU v 11 latinskoameriških držav, s katerimi ima EU sklenjene trgovinske sporazume, se je povečal za 12 %, in sicer z nekaj manj kot 59 milijard EUR leta 2015 na 66 milijard EUR. EU je ohranila tržni delež uvoza iz teh držav na približno 12 %, medtem ko se je uvoz iz ZDA zmanjšal z 42,5 % na 40,3 %, uvoz iz Kitajske pa je prav tako ostal nespremenjen in je znašal približno 19 %. Trgovinski sporazumi lahko odprejo nove trge za kmetijske in živilske proizvode EU. V zadnjem desetletju se je izvoz kmetijskih proizvodov iz EU v latinskoameriške države s trgovinskimi sporazumi z EU več kot podojil. Razlog za to je zlasti odprava ali znižanje tarif v okviru trgovinskih sporazumov, ki so bile za kmetijske proizvode pogosto razmeroma visoke. Banane so še naprej glavni proizvod, ki ga v EU izvozi srednjeameriška in andska skupnost, za ta izvoz pa se je uporabljal stabilizacijski mehanizem, ki je prenehal veljati decembra 2019. V skladu s tem mehanizmom Evropska komisija po doseženem letnem sprožitvenem obsegu uvoza na državo, kot je določen v sporazumu, prouči vpliv tega uvoza na razmere na trgu Unije za banane in sprejme odločitev o začasni opustitvi preferencialne carine ali določi, da taka opustitev ni primerna. Leta 2019 je celotni letni uvoz svežih banan iz latinsko- in srednjeameriških držav, za katerega se je uporabljal stabilizacijski mehanizem za banane, znašal 72,9 % skupne sprožitvene ravni. Med zadevnimi partnerskimi državami so samo Peru, Nikaragva in Gvatemala presegli svoje sprožitvene obsege. Evropska komisija je sklenila, da začasna opustitev ni primerna, saj je bil v trenutku, ko so bili ustrezni pragi preseženi, delež uvoza iz teh držav v celotnem uvozu banan zelo majhen. V letu 2019 so na zahtevo andskih in srednjeameriških partneric potekale razprave, ki so temeljile na določbah iz ustreznih sporazumov, da bi se proučila nadaljnja liberalizacija tarif za banane. Po proučitvi vseh ustreznih dejavnikov, vključno s stabilnostjo trga EU, je bilo sklenjeno, da bi bilo treba tarife za sveže banane iz Srednje Amerike in Kolumbije/Ekvadorja/Peruja ohraniti na sedanji ravni 75 EUR/tono. Napredek pri izvajanju v letu 2019 Primeri napredka na področju trgovine in trajnostnega razvoja

– Zaradi novega programa podpore, ki ga financira EU, so se predstavniki civilne družbe iz EU ter Kolumbije, Ekvadorja in Peruja sestali v Bogoti v Kolumbiji, medtem ko so se predstavniki iz EU in šestih srednjeameriških držav sestali v Antigui v Gvatemali. – Vzpostavljen je bil program za odgovorno poslovno ravnanje v Latinski Ameriki, ki ga financira EU ter se izvaja v partnerstvu z OECD, Mednarodno organizacijo dela in Uradom visokega komisarja Združenih narodov za človekove pravice. Napredek pri vprašanjih glede dostopa do trga v letu 2019 – Ekvador je odpravil dodatne dajatve („fiskalne znamke“) na uvožene alkoholne pijače in s tem omogočil, da alkoholne pijače iz EU konkurirajo z lokalnimi pijačami pod enakimi pogoji. – Mehika je sprostila omejitve na uvoz hrušk iz Belgije in kivijev iz Italije ter dovolila uvoz svinjine iz Nizozemske. – EU je začela postopek za rešitev spora pri STO v zvezi s protidampinškimi ukrepi Kolumbije na zamrznjen krompir iz Belgije, Nemčije in Nizozemske. Trgovinski sporazumi EU pomagajo vzpostavljati partnerstva med EU in Latinsko Ameriko, bodisi na področju multilateralizma ali ciljev trajnostnega razvoja, kar velja tudi za širše pridružitvene sporazume, ki jih je EU sklenila z latinskoameriškimi državami. Latinskoameriške države so imele in še vedno imajo pomembno vlogo v STO: v tej regiji je več kot tretjina držav, ki podpirajo predlog EU za večstranski začasni dogovor o arbitražnem reševanju pritožb v okviru STO. EU ter andske in srednjeameriške države so razpravljale tudi o nacionalno določenih prispevkih v skladu s Pariškim sporazumom, čeprav so bili trgovinski sporazumi sklenjeni pred njim. 3.3 SOSEDNJE DRŽAVE EU 3.3.1 Sredozemske in bližnjevzhodne partnerice Sporazumi o prostotrgovinskih območjih, sklenjeni v okviru širših pridružitvenih sporazumov z državami južnega Sredozemlja in Bližnjega vzhoda (v nadaljnjem besedilu: trgovinski sporazumi), so začeli veljati v začetku 21. stoletja. EU ter osem držav južnega Sredozemlja in Bližnjega vzhoda, tj. Alžirija, Egipt, Jordanija, Libanon, Izrael, Palestina, Maroko in Tunizija, so tradicionalno zelo tesne partnerice, ki jih povezujejo zgodovinske in kulturne vezi ter geografska bližina. EU je največja trgovinska partnerica vseh držav, razen Jordanije in Palestine, ter regije kot celote. EU v okviru evropske sosedske politike tem državam ponuja privilegiran odnos, ki temelji na vzajemni zavezanosti skupnim vrednotam demokracije, človekovih pravic, pravne države in dobrega upravljanja, načelom tržnega gospodarstva in trajnostnemu razvoju. Trgovina z večino industrijskega blaga med EU in temi partnericami zdaj poteka brez plačila dajatev. Egipt je 1. januarja 2019 zaključil postopek popolne odprave tarif na industrijsko blago z odpravo dajatev na avtomobile, izvožene iz EU. Januarja je Evropska komisija začela naknadno ocenjevanje šestih trgovinskih sporazumov. Vmesno poročilo je bilo objavljeno aprila 2020. Predhodne ugotovitve kažejo, da je odprava carin prinesla gospodarske koristi za države južnega Sredozemlja in Bližnjega vzhoda. Končno poročilo se pričakuje decembra 2020. Glede na to, da se veljavni trgovinski sporazumi osredotočajo na trgovino z blagom, v regiji poteka več dvostranskih pogajanj ali pa so se taka pogajanja začela, zlasti s Tunizijo in Marokom, za poglobitev zavez in razširitev področja uporabe na druga področja, kot so kmetijstvo, storitve, naložbe, pravila trgovanja, regulativno zbliževanje ter trgovina in trajnostni razvoj. Dvostranska trgovina: trendi v letu 2019 Čeprav regija predstavlja le 4 % zunanje trgovine EU, je zelo pomemben izvozni trg EU, s priložnostmi zlasti za MSP v nekaterih tradicionalnih sektorjih, kot sta tekstil in keramika. Regija ostaja tudi pomemben vir uvoza, zlasti v energetskem sektorju ter sektorju kmetijskih in živilskih proizvodov. Leta 2019 je trgovina z industrijskim blagom med EU in regijo znašala približno 150 milijard EUR, trgovina s kmetijskimi proizvodi pa 15 milijard EUR. Na letni ravni se je trgovina nekoliko zmanjšala, in sicer za 0,17 % ali 248 milijonov EUR. Med letoma 2018 in 2019 se je izvoz iz EU v regijo zmanjšal za 0,38 %, tj. s 100 milijard EUR na 99 milijard EUR, večinoma zaradi ukrepov omejevanja trgovine, ki so jih uvedle nekatere države. Maroko, Izrael in Alžirija so ostali največje trgovinske partnerice EU v regiji. Leta 2019 je bil Maroko glavni izvozni trg EU v regiji, sledila pa sta mu Izrael in Egipt.

Z vidika trgovine po sektorjih 90 % trgovine z regijo predstavlja industrijsko blago (energetski sektor in končni izdelki), pri čemer se je izvoz zmanjšal za 0,5 %, uvoz pa je stagniral. V nasprotju s tem se je trgovina s kmetijskimi in živilskimi proizvodi, kar zadeva izvoz iz EU, povečala za 6,2–6,4 % ali za 623 milijonov EUR, uvoz pa se je povečal za 6 %. To kaže, da obstaja neizkoriščen potencial za nadaljnjo liberalizacijo trgovine s kmetijskimi proizvodi, zlasti za Tunizijo in Alžirijo. Alžirija in Izrael sta bila največji namembni državi kmetijskih proizvodov iz EU v regiji. Najpomembnejše izvozno blago EU so bili pšenica in druga žita, hrana za dojenčke in žive živali. Glede na indeks Svetovne banke o poslovanju iz leta 2020 se je poslovno okolje leta 2019 izboljšalo za večino držav južnega Sredozemlja, zlasti za Jordanijo, ki je bila med desetimi državami, v katerih je prišlo do največjega izboljšanja. Leta 2018 je bila EU še vedno največja vlagateljica v številnih od teh držav, saj je predstavljala več kot polovico neposrednih tujih naložb v Maroku in 85 % v Tuniziji. V Egiptu je EU z 21 % neposrednih tujih naložb druga največja tuja vlagateljica za Združenim kraljestvom (39 %), saj njene naložbe presegajo 15 milijard USD (približno 12,7 milijarde EUR), 6 339 njenih družb, ki so tam dejavne, pa zagotavlja več kot 192 000 delovnih mest. V Maroku je avtomobilski sektor v obdobju 2014–2018 ustvaril več kot 85 000 neposrednih delovnih mest, tako da je bilo do leta 2018 skupaj zagotovljenih 163 000 delovnih mest. Nekatere države, zlasti Izrael, so pomemben vir neposrednih tujih naložb v EU. Napredek pri izvajanju v letu 2019: – Egipt je zaradi okrepljenega dialoga na politični in tehnični ravni odpravil zahtevo po veterinarskih pregledih živih živali v EU, namenjenih za izvoz v državo; – Egipt je sprejel tudi standarde EU za večino zahtev za semenski krompir in olajšal uvoz začetnih formul za dojenčke. – Tunizija je po posredovanjih EU v STO in na dvostranski ravni odpravila nesamodejno izdana uvozna dovoljenja za veliko različnih proizvodov, kar je vplivalo na velik del dvostranske trgovine z EU; ti ukrepi niso bili skladni z dvostranskim sporazumom in pravili STO. Glavna nerešena vprašanja – primeri – Alžirija je ohranila prepoved uvoza vozil (od leta 2015) in zdravil, za katera obstajajo enakovredni lokalno proizvedeni proizvodi. Za več kot 900 proizvodov se še vedno uporabljajo dajatve, ki imajo enak učinek kot carine, medtem ko se za drugih 129 tarifnih postavk obračunavajo višje carine, kot se dovoljene v skladu s sporazumom o prosti trgovini. – Egipt je ohranil in razširil svoj sistem registracije in inšpekcijske preglede pred odpremo za 25 kategorij končnih izdelkov (vzpostavljenih od leta 2016). Vendar je bila ustanovitev posebne komisije za registracijo pri egiptovskem ministrstvu za trgovino in industrijo aprila 2019 korak naprej, saj je omogočila hitrejšo registracijo nekaterih izvoznikov iz EU. Pogosti stiki na tehnični in tudi ministrski ravni v zadnjem desetletju in pol so pomagali vzpostaviti tesnejše partnerstvo med EU ter njenimi sredozemskimi in bližnjevzhodnimi partnericami na večstranski ravni. Na primer, EU pomaga Alžiriji in Libanonu pri pripravi prošnje za članstvo v STO ter podpira prošnjo Palestine za status opazovalke v Generalnem svetu STO in njegovih pomožnih organih. 3.3.2 Gruzija, Moldavija, Ukrajina Poglobljena in celovita prostotrgovinska območja, ki se med EU ter Gruzijo in Moldavijo uporabljajo od leta 2016, med EU in Ukrajino pa od leta 2017, so del širšega okvira vzhodnega partnerstva, tj. skupne politične pobude, ki se je začela leta 2009 z namenom poglobitve in okrepitve odnosov med EU ter njenimi državami članicami in šestimi vzhodnimi sosedami. Poglobljena in celovita prostotrgovinska območja so ključno orodje ne le za vzajemni dostop do trga, ampak tudi za uveljavitev programa vrednot, spodbujanje demokracije in preglednosti in neodvisnih institucionalnih struktur ter pomoč partnerskim državam pri preoblikovanju njihovih gospodarstev in večjem vključevanju v mednarodno trgovino. Ključna elementa poglobljenih in celovitih prostotrgovinskih območij sta: liberalizacija trgovine in približevanje pravne ureditve. Liberalizacija trgovine („prostotrgovinska“ komponenta poglobljenih in celovitih prostotrgovinskih območij) pomeni odpravo tarif in zmanjšanje netarifnih ovir za trgovino z blagom, storitvami in naložbami, s čimer se povečuje dostop do trga blaga in storitev za obe strani. Pogodbenice posameznih sporazumov si redno izmenjujejo informacije in spremljajo razvoj trgovine. Za vse tri države, ki so del poglobljenega in celovitega prostotrgovinskega območja, je EU največja trgovinska partnerica. Celotna trgovina z državami, ki so del poglobljenega in celovitega prostotrgovinskega območja, se je na letni ravni na splošno nekoliko povečala in leta 2019 dosegla 50,6 milijarde EUR. Dvostranska trgovina med EU in Ukrajino se stalno povečuje v obeh smereh in je leta 2019 dosegla 43,3 milijarde EUR. Ukrajina je tudi četrta največja izvoznica kmetijskih proizvodov v EU. Leta 2019 se je celotna trgovina med EU in Gruzijo na letni ravni zmanjšala za 3 % in znašala 2,6 milijarde EUR, celotna trgovina med EU in Moldavijo pa se je v primerjavi z letom 2018 povečala za 3,9 % in dosegla nekaj več kot 4,7 milijarde EUR. Približevanje pravne ureditve je „poglobljena in celovita“ komponenta poglobljenih in celovitih prostotrgovinskih območij. Partnerske države EU se zavežejo, da bodo približale svojo zakonodajo zakonodaji (pravnemu redu) EU na več področjih politike, ki so povezana s trgovino, kot so sanitarne in fitosanitarne zadeve, tehnične specifikacije in standardi (zmanjšanje tehničnih ovir za trgovino), javna naročila, storitve in carinski postopki. Ustrezni zakoni EU so navedeni v prilogah k pridružitvenim sporazumom / poglobljenim in celovitim sporazumom o prosti trgovini, ki se redno posodabljajo. Evropska komisija spremlja postopek ob upoštevanju razvoja pravnega reda EU, zajetega v pridružitvenem sporazumu / poglobljenem in celovitem sporazumu o prosti trgovini. Napredek na področju približevanja pravne ureditve v letu 2019 – primeri

– Ukrajina je sprejela sanitarno in fitosanitarno strategijo, ki vsebuje več kot 240 zakonov EU, ki jih Ukrajina trenutno izvaja, in prvič vključuje standarde dobrobiti živali. EU Ukrajini v zvezi s tem zagotavlja podporo človeških virov in finančno podporo. Gruzija in Moldavija sta se tudi zavezali, da bosta svojo nacionalno zakonodajo uskladili z zakonodajo EU. – EU in Moldavija sta se dogovorili, da bosta razširili nekatere tarifne koncesije, pri čemer je Moldavija povečala tarifne kvote, za katere se je prvotno dogovorila v okviru mehanizma pregleda, predvidenega v poglobljenem in celovitem sporazumu o prosti trgovini. To bo zagotovilo dodatne izvozne priložnosti za lokalne kmete in proizvajalce. – Gruzija je precej napredovala na področju reform dela: spremembe nacionalne delovnopravne zakonodaje (delovni zakonik in zakon o varnosti in zdravju pri delu) so bile sprejete leta 2019, tako da se je približala temeljnim konvencijam MOD in standardom EU, tudi v zvezi z inšpekcijami dela. 3.3.3 Zahodni Balkan EU je sklenila stabilizacijsko-pridružitvene sporazume z vsemi šestimi državami Zahodnega Balkana: Albanijo, Bosno in Hercegovino, Severno Makedonijo, Črno goro, Srbijo in Kosovom. Vse države Zahodnega Balkana imajo jasno evropsko perspektivo, ki je bila nedavno ponovno potrjena na vrhu Zahodnega Balkana 6. maja 2020. To se kaže v vsebini in področju uporabe stabilizacijsko-pridružitvenih sporazumov, ki vsebujejo elemente, ki presegajo druge preferencialne trgovinske sporazume, saj predvidevajo uskladitev zakonodaje s pravnim redom EU. Stabilizacijsko-pridružitveni sporazumi določajo tudi odpravo vseh količinskih omejitev. Vendar ne vsebujejo nekaterih drugih elementov, ki obstajajo v novejših preferencialnih trgovinskih sporazumih EU, kot so določbe o trgovini in trajnostnem razvoju. V zadnjih desetih letih so stabilizacijsko-pridružitveni sporazumi olajšali trgovino med EU in regijo ter s tem prispevali k skoraj 130-odstotnemu povečanju, tako da je trgovina leta 2019 dosegla 55 milijard EUR, kar je 3,8-odstotno povečanje v primerjavi z letom 2018. Največ se trguje s proizvodi, kot so stroji, navadne kovine, mineralni in kemični proizvodi. Leta 2019 se je izvoz iz EU v države Zahodnega Balkana povečal za 4,4 %, zaradi česar je trgovinski presežek za EU znašal 8,9 milijarde EUR. Uvoz iz držav Zahodnega Balkana se je povečal za 3 %. Čeprav šest držav Zahodnega Balkana skupaj predstavlja le 1,4 % celotne trgovine EU, je učinkovito izvajanje stabilizacijsko-pridružitvenih sporazumov izjemno pomembno sredstvo za nadaljnje vključevanje teh sosednjih držav na trg EU, saj izboljšuje poslovno in naložbeno okolje ter spodbuja standarde EU. Za vsako od držav Zahodnega Balkana je EU vodilna trgovinska partnerica, saj predstavlja skoraj 70 % celotne trgovine v regiji. 3.3.4 Švica Leta 2019 je dvostranska trgovina z blagom s Švico dosegla več kot 257 milijard EUR, s čimer je Švica postala četrta največja trgovinska partnerska država EU nasploh in najpomembnejša trgovinska partnerska država v okviru preferencialnih trgovinskih sporazumov. V primerjavi z letom 2018 so se dvostranski trgovinski tokovi povečali za 9 % in EU je ohranila trgovinski presežek v višini 36 milijard EUR. Glede na trgovino s storitvami, katere vrednost je leta 2018 znašala več kot 170 milijard EUR, je Švica tretja najpomembnejša trgovinska partnerica EU za storitve. Trgovinski presežek EU znaša 39,5 milijarde EUR. Glede na zelo visoko raven povezovanja med EU in Švico je zadnjenavedena tudi zelo pomembna partnerica v smislu naložb. Leta 2018 je vrednost švicarskih neposrednih tujih naložb v EU dosegla 750 milijard EUR, kar je 58-odstotno povečanje od leta 2014, medtem ko je vrednost neposrednih tujih naložb EU v Švici dosegla več kot bilijon eurov, kar je 40-odstotno povečanje od leta 2014. Švica pridobi približno 12 % vseh neposrednih tujih naložb v EU-27. Glede na trgovino s storitvami, katere vrednost je leta 2018 znašala več kot 170 milijard EUR, je Švica tretja najpomembnejša trgovinska partnerica EU za storitve. Trgovinski presežek EU znaša 39,5 milijarde EUR. Glede na zelo visoko raven povezovanja med EU in Švico je zadnjenavedena tudi zelo pomembna partnerica v smislu naložb. Leta 2018 je vrednost švicarskih neposrednih tujih naložb v EU dosegla 750 milijard EUR, kar je 58-odstotno povečanje od leta 2014, medtem ko je vrednost neposrednih tujih naložb EU v Švici dosegla več kot bilijon eurov, kar je 40-odstotno povečanje od leta 2014. Švica pridobi približno 12 % vseh neposrednih tujih naložb v EU-27. Sporazum o prosti trgovini med EU in Švico je najstarejši in ima omejeno področje uporabe , bolj poenostavljena pravila ter ne vključuje učinkovitega mehanizma za reševanje sporov v primerjavi s sodobnimi trgovinskimi sporazumi EU, od katerih so bili nekateri sklenjeni z bolj oddaljenimi partnericami, ki so gospodarsko manj pomembne. Kljub cvetoči trgovini pa Švica leta 2019 ni mogla doseči nadaljnjega napredka pri sprejemanju izpogajanega institucionalnega okvirnega sporazuma. Institucionalni okvirni sporazum bi utrl pot nadaljnji posodobitvi trgovinskih odnosov med EU in Švico, saj bi uvedel neodvisno reševanje sporov, pravno varnost in enake konkurenčne pogoje, ki bi koristili udeležencem na notranjem trgu v EU in Švici. Institucionalni okvirni sporazum bi pomenil tudi nadaljnji dostop do trga na novih področjih (npr. električna energija) ter bi določal pravila o državni pomoči in zavezo pogodbenic za posodobitev trgovinskega sporazuma iz leta 1972 in drugih sporazumov, povezanih s trgovino.

3.3.5 Norveška Trgovinski odnosi med EU in Norveško potekajo v okviru evropskega gospodarskega prostora (EGP) in dvostranskega sporazuma o prosti trgovini iz leta 1973. Čeprav je dvostranski trgovinski sporazum še vedno v veljavi, ga v praksi v številnih vidikih nadomešča Sporazum o Evropskem gospodarskem prostoru, ki omogoča prosti pretok blaga, storitev, kapitala in ljudi. Leta 2019 je celotna dvostranska trgovina z blagom med EU in Norveško znašala 106 milijard EUR, kar je 5-odstotno zmanjšanje v primerjavi z letom 2018, ki je bilo večinoma posledica 16,5-odstotnega upada uvoza mineralnih olj iz Norveške. Na splošno se je celotni izvoz iz Norveške v EU-27 zmanjšal za 11 %, medtem ko se je izvoz iz EU-27 na Norveško povečal za 3 %. Zaradi zmanjšanja izvoza iz Norveške v EU in izstopa Združenega kraljestva iz EU Norveška ni bila več šesta, ampak osma največja trgovinska partnerica EU. Trgovina s kmetijskimi proizvodi med EU in Norveško je dosegla 5 milijard EUR, s čistim presežkom za EU, ki izvozi več kot osemkratno vrednost kmetijskih proizvodov, ki jih uvozi iz Norveške. Uvoz in izvoz se od leta 2009 stalno povečujeta. Pregled sistema trgovanja s predelanimi kmetijskimi proizvodi ostaja odprto vprašanje. O njem se je razpravljalo v skupnem odboru leta 2019 v prizadevanjih za odpravo visokih carinskih tarif, ki ovirajo izvoz nekaterih predelanih kmetijskih proizvodov iz EU na Norveško. EU je tudi še naprej vztrajala pri obnovitvi pogajanj o zaščiti geografskih označb. Norveška je osma največja trgovinska partnerska država EU za storitve. Od 40 milijard EUR trgovine med državama v letu 2018 je izvoz iz Norveške znašal 14 milijard EUR, izvoz iz EU pa 26 milijard EUR, s čimer je EU ustvarila presežek, tj. stanje, ki zadnjih pet let ostaja stabilno. 3.3.6 Turčija Turčija je najstarejša in druga največja trgovinska partnerska država s preferencialnim sporazumom ter šesta največja trgovinska partnerica nasploh. Turško gospodarstvo je po valutni krizi, ki se je začela poleti leta 2018, okrevalo hitreje od pričakovanj, vendar je ostalo v recesiji večino leta 2019, rast BDP pa je bila nizka, tj. 0,9-odstotna. Zaradi devalvacije turške lire je Turčija močno zmanjšala svoj zunanjetrgovinski primanjkljaj. V trgovini z blagom z EU je po dolgoletnih presežkih EU nastal primanjkljaj v višini 1,5 milijarde EUR v korist Turčije, pri čemer se je izvoz iz EU v Turčijo zmanjšal za 1,3 %, tj. 68,3 milijarde EUR, medtem ko se je uvoz iz Turčije povečal za 4,4 %, tj. na 69,8 milijarde EUR. Trgovinske odnose med EU in Turčijo urejajo carinska unija iz leta 1995 za industrijske proizvode in nekatere predelane kmetijske proizvode ter dvostranska preferencialna trgovinska sporazuma, ki zajemata kmetijske proizvode oziroma proizvode iz premoga in jekla. 82 % trgovine EU s Turčijo predstavljajo industrijski proizvodi. Večinoma zaradi teh trgovinskih sporazumov in zlasti carinske unije se je dvostranska trgovina od sredine devetdesetih let prejšnjega stoletja povečala za več kot štirikrat. Da bi Evropska komisija povečala obseg dvostranske preferencialne trgovine in posodobila carinsko unijo, je 21. decembra 2016 sprejela priporočilo za sklep Sveta o odobritvi začetka pogajanj s Turčijo. Vendar so razprave na podlagi sklepov Sveta za splošne zadeve z dne 26. junija 2018 in 18. junija 2019 trenutno ustavljene. V letu 2019 je Turčija ohranila trgovinske ovire in s tem kršila sporazum o carinski uniji, zlasti z nadaljnjim – in razširjenim – dolgoletnim odstopanjem od skupne carinske tarife, z uvedbo dodatnih dajatev na proizvode s poreklom zunaj EU ali trgovinskih partneric Turčije s preferencialnimi sporazumi. Zaradi teh dajatev Turčija zahteva informacije in dokumente, kot je dokazilo o poreklu, kar je v nasprotju z načelom prostega pretoka, vzpostavljenega s carinsko unijo. V letu 2019 Turčija prav tako ni odprla tarifne kvote za govedino. Evropska komisija je ta vprašanja izpostavila na letnih sejah skupnega odbora in v pogostih dvostranskih izmenjavah. Prav tako je še naprej zahtevala nediskriminatorno izvajanje dodatnega protokola k pridružitvenemu sporazumu za vse države članice, vključno z Republiko Ciper. EU je 2. aprila 2019 začela postopke v okviru STO proti ukrepom Turčije za prisilno lokalizacijo proizvodnje farmacevtskih izdelkov . 3.4 AFRIŠKE, KARIBSKE IN PACIFIŠKE DRŽAVE Afriške, karibske in pacifiške države (AKP) so že več kot desetletje med najhitreje rastočimi gospodarstvi na svetu. Trgovina med EU in zlasti podsaharsko Afriko se je v zadnjem desetletju podvojila, naložbe evropskih družb v Afriki pa znašajo 200 milijard EUR, z ogromnim potencialom za širitev. EU ostaja največja trgovinska in naložbena partnerica za večino držav AKP, zlasti za tiste, ki izvajajo sporazum o gospodarskem partnerstvu z EU. V letu 2019 je sporazume o gospodarskem partnerstvu z EU izvajalo 31 držav AKP; 14 držav v podsaharski Afriki, 14 karibskih državah in tri pacifiške države. Sporazumi o gospodarskem partnerstvu so razvojno usmerjeni trgovinski sporazumi, v okviru katerih EU zagotavlja carin in kvot prost dostop do svojega trga , medtem ko bodo partnerske države v desetih do dvajsetih letih liberalizirale najmanj 80 % svojega uvoza. Sporazumi o gospodarskem partnerstvu vključujejo posebne zaščitne ukrepe za zagotovitev zaščite varnosti hrane, mladih gospodarskih panog ali okoljskih in socialnih ciljev. Pomembno je, da EU zagotavlja znatno razvojno pomoč za krepitev zmogljivosti na področju trgovinske politike in povečanje konkurenčnosti lokalne proizvodnje. Izvajanje sporazumov o gospodarskem partnerstvu zdaj poteka nemoteno kljub izzivom, kot so omejena zmogljivost javnih organov, slabo poslovno okolje ter premajhna ozaveščenost in sposobnost družb, da uporabljajo sporazume. Čeprav je še prezgodaj za splošno oceno, obstaja pozitiven trend glede rasti in diverzifikacije izvoza. Leta 2019 so EU ter pet vzhodno- in južnoafriških držav , ki izvajajo sporazum o gospodarskem partnerstvu, začele pogajanja za dodajanje pravil o trgovini s storitvami, naložbah, javnih naročilih, pravicah intelektualne lastnine ter, kar je pomembno, trgovini in trajnostnem razvoju.

Napredek pri izvajanju v letu 2019 – primeri – EU in Južnoafriška razvojna skupnost (SADC) sta organizirali svoj prvi skupni svet na ministrski ravni ter vzpostavili postopkovna pravila za polno delovanje sporazuma. – Gana in Slonokoščena obala sta sprejeli nacionalno zakonodajo, da bi v celoti izvajali svoje zaveze, ter začeli prve razprave z EU o vidikih trajnostnosti v vrednostni verigi kakava. – EU in Kamerun sta tesno sodelovala pri ocenjevanju učinkov triletnega zniževanja tarif in oblikovanju spremljajočih ukrepov. – EU in države Cariforuma so v Frankfurtu septembra 2019 organizirale poslovni forum ter okrepile dialog o trajnostnem razvoju in evropskem zelenem dogovoru. Dvostranska trgovina: trendi v letu 2019 Uvoz EU iz 31 partnerskih držav, ki izvajajo sporazum o gospodarskem partnerstvu, se je leta 2019 povečal za 4,6 %. Na primer Esvatini, Fidži, Kamerun, Južna Afrika in Dominikanska republika so zabeležili dvomestno stopnjo rasti izvoza v EU. Izvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz držav Cariforuma v EU se je leta 2019 povečal za 11 %, in sicer kot posledica močnega izvoza riža, piva, cigar, tropskega sadja in ruma. Čeprav je ta uvoz še vedno odvisen od surovin, se povečuje diverzifikacija za nekatere države. Na primer iz Južne Afrike se uvažajo različni proizvodi, med katerimi prevladujejo vozila, stroji in sadje, pa tudi mineralni proizvodi. Mauritius in Dominikanska republika sta nedavno začela izvažati medicinsko in laboratorijsko opremo. Države Cariforuma prav tako diverzificirajo svoj izvoz. Izvoz EU v države, ki izvajajo sporazum o gospodarskem partnerstvu, se je povečal za 5 %, in sicer kot posledica večjega izvoza v Južno Afriko ter, v manjšem obsegu, na Mauritius in Fidži. Izvozniki iz EU vse bolj uporabljajo preferenciale, odobrene na podlagi sporazumov o gospodarskem partnerstvu, zlasti z Južno Afriko, največjim gospodarstvom med državami, ki izvajajo sporazum o gospodarskem partnerstvu. EU si prizadeva za rešitev trgovinskih sporov. Junija je začela uradni postopek izogibanja in reševanja sporov zoper Južnoafriško carinsko unijo (SACU) za odpravo zaščitnih ukrepov, uvedenih leta 2018, za perutninske proizvode iz EU, ki je privedel do uradnega posvetovanja septembra 2019, na katerem pa strani žal nista mogli uskladiti razlik med njima. Beli šparglji iz Namibije Španska tovarna za kmetijsko predelavo špargljev v namibijski regiji Omusati izvaža bele šparglje na lokalne in mednarodne trge, zlasti v Španijo in druge države EU. Zaposluje 600 ljudi, večinoma ženske iz lokalnih skupnosti. Znižanja tarif na podlagi Sporazuma o gospodarskem partnerstvu z Južnoafriško razvojno skupnostjo so ključnega pomena za to podjetje. Najnovejša tehnologija za zmanjšanje porabe vode pomaga zagotavljati trajnostnost. „Zaradi Sporazuma o gospodarskem partnerstvu z Južnoafriško razvojno skupnostjo lahko investicijsko blago in surovine uvažamo v Namibijo brez dajatev ter imamo zagotovljen dolgoročni dostop do trga EU. Vpliv tega projekta na lokalno skupnost je zelo velik.“ Carlos Lertxundi Aretxaga, generalni direktor projekta kmetijske predelave špargljev, ki zastopa družbo Otjimbele Agriculture PTY 4. TRGOVINA IN TRAJNOSTNI RAZVOJ Cilji in izzivi Poglavji o trgovini in trajnostnem razvoju sta namenjeni povečanju finančnega vzvoda povečane trgovine in naložb za doseganje napredka pri ključnih vprašanjih, kot so spodbujanje dostojnega dela in varstvo okolja ali boj proti podnebnim spremembam. Določbe v poglavjih o trgovini in trajnostnem razvoju spodbujajo upoštevanje standardov Mednarodne organizacije dela (MOD) in večstranskih okoljskih sporazumov. Izvajanje poglavij o trgovini in trajnostnem razvoju je povezano s posebnimi izzivi. Na primer, še vedno obstajajo razlike v zvezi s splošno ratifikacijo in učinkovitim izvajanjem temeljnih konvencij MOD, tudi med trgovinskimi partnericami EU. Izpolnjevanje zavez glede trgovine in trajnostnega razvoja pogosto vključuje obravnavanje dolgoletnih in globoko zakoreninjenih nacionalnih vprašanj ter različnih prednostnih nalog politike. To zahteva dolgoročno osredotočanje na izvajanje, podprto z izvrševanjem ter dejavnim vključevanjem civilne družbe in podjetij. Zato se izvajanje osredotoča tudi na vzpostavitev platform za sodelovanje in skupne pobude o vprašanjih, ki segajo vse od pravičnega plačila ter dela v varnem in zdravem okolju do spodbujanja okolju prijaznih tehnologij.





Uvedba akcijskega načrta Evropske komisije v 15 točkah Uvedba akcijskega načrta v 15 točkah februarja 2018 omogoča bolj sistematičen in strukturiran pristop k izvajanju zavez glede trgovine in trajnostnega razvoja. Evropska komisija na podlagi spoznanj iz faze pogajanj in preteklih izkušenj z izvajanjem vzpostavlja sklop ciljno usmerjenih ukrepov, skladnih s konkretnimi prednostmi nalogami, opredeljenimi za vsako trgovinsko partnerico. Usklajeni in medsebojno dopolnjujoči se ukrepi Evropske komisije, Evropskega parlamenta in MOD pred izvajanjem so se izkazali za uspešne, na primer v Vietnamu. Napredek pri izvajanju zavez glede trgovine in dela – primer Vietnama – Vietnam je junija 2019 ratificiral Konvencijo MOD št. 98 o kolektivnih pogajanjih in novembra 2019 sprejel revidirani delovni zakonik ter s tem začel obsežno reformo delovnega prava. – Vietnam je potrdil konkretni časovni okvir za ratifikacijo dveh preostalih temeljnih konvencij MOD o prisilnem delu in svobodi združevanja (do leta 2020 oziroma 2023). – Vietnam je poročal o ukrepih za izkoreninjenje dela otrok. Predhodni rezultati najnovejše nacionalne raziskave so obetavni, saj kažejo, da se je delo otrok od zadnje raziskave leta 2012 zmanjšalo za več kot 40 %. Akcijski načrt v 15 točkah spodbuja tudi tesnejša partnerstva med Evropsko komisijo ter državami članicami, Evropskim parlamentom in mednarodnimi organi, kot je Mednarodna organizacija dela (MOD), ki so se izkazali za ključne pri natančnem spremljanju napredka. Primeri dopolnjujočih se ukrepov Komisije in držav članic – Nizozemska je sprejela zakon o skrbnem pregledu dela otrok, ki se uporablja za vse družbe s sedežem v državi. Za uporabo zakona v praksi se pripravlja podrobnejša izvedbena zakonodaja. Hkrati je Nizozemska ocenila prostovoljne sektorske sporazume o pobudah za skrbni pregled. – Švedski nacionalni odbor za trgovino je objavil priročnik za pomoč v zgodnjih fazah izvajanja ukrepov na področju trgovine in trajnostnega razvoja v Ekvadorju. Primeri sodelovanja med Komisijo in MOD na področju tehnične pomoči – Evropska komisija in MOD sta podpirali reforme dela v Vietnamu in prispevali h krepitvi inšpekcij dela na podeželskih območjih Kolumbije. – Evropska komisija je podprla ukrepe MOD v Salvadorju in Gvatemali za izboljšanje skladnosti z mednarodnimi delovnimi standardi. Krepitev vloge organizacij civilne družbe v EU in njenih trgovinskih partnericah je še en steber akcijskega načrta v 15 točkah. Evropska komisija je v letu 2019 še naprej zagotavljala pomoč notranjim svetovalnim skupinam, ustanovljenim za spremljanje sporazumov. Cilj je ustvariti pogoje za njihovo učinkovitejše sodelovanje v procesu izvajanja. V okviru instrumenta partnerstva je Evropska komisija še naprej zagotavljala sredstva za udeležbo članov notranjih svetovalnih skupin na sestankih s člani sorodnih skupin in predstavniki civilne družbe, vključno s socialnimi partnerji. Projekt, ki se je začel leta 2018, je sponzoriral tudi organizacijo delavnic za krepitev zmogljivosti za povečanje strokovnega znanja članov notranjih svetovalnih skupin, zlasti za opredelitev in razvoj njihovih prednostnih nalog izvajanja.

Poleg tega je Evropska komisija še naprej ustvarjala pogoje za dejavnejšo vlogo podjetij pri zagotavljanju, da trgovino in trajnostnost spremlja spodbujanje odgovornih poslovnih praks. Začetek novega projekta tehnične pomoči za Latinsko Ameriko januarja 2019 je Evropski komisiji omogočil, da je spodbujala konkretne ukrepe ter zagotavljala odkupe od države in deležnikov na podlagi priznanega strokovnega znanja ter dolgoletnih izkušenj Mednarodne organizacije dela (MOD), OECD in Urada visokega komisarja Združenih narodov za človekove pravice (OHCHR). Evropska komisija je v letu 2019 nadaljevala svojo politiko odločnega izvrševanja za obravnavanje izzivov pri izvajanju zavez glede trgovine in trajnostnega razvoja. Značilen primer so posvetovanje na vladni ravni in postopki pred skupino strokovnjakov v dvostranski zadevi Evropske komisije zoper Južno Korejo. EU že vse od začetka veljavnosti trgovinskega sporazuma med EU in Južno Korejo leta 2012 dosledno opozarja, da Koreja ne izvaja določb sporazuma o delu. Ker ta posredovanja niso bila uspešna, je Evropska komisija decembra 2018 zahtevala posvetovanje na vladni ravni, ki je potekalo januarja 2019, julija istega leta pa je EU zahtevala ustanovitev skupine strokovnjakov. Evropska komisija je v letu 2019 okrepila dvostransko sodelovanje s Perujem na tehnični in politični ravni pri izvajanju zavez glede trgovine in trajnostnega razvoja. Na oktobrskem sestanku pododbora za trgovino in trajnostni razvoj je Peru poročal o napredku, ki ga je dosegel na različnih področjih, da bi odpravil znatne pomisleke EU. 5. TRGOVINA S KMETIJSKIMI IN ŽIVILSKIMI PROIZVODI NA PODLAGI TRGOVINSKIH SPORAZUMOV EU Trgovina s kmetijskimi in živilskimi proizvodi s partnericami s preferencialnimi sporazumi v porastu Leta 2019 se je trgovina s kmetijskimi in živilskimi proizvodi s partnericami s preferencialnimi sporazumi povečala v absolutnem smislu (vrednost proizvodov, s katerimi se trguje) in relativnem smislu v primerjavi s celotno trgovino EU s kmetijskimi in živilskimi proizvodi. Trgovina EU s kmetijskimi in živilskimi proizvodi s trgovinskimi partnericami s preferencialnimi sporazumi je predstavljala približno 35 % trgovine EU s kmetijskimi in živilskimi proizvodi s tretjimi državami, tj. 30 % oziroma 40 % celotnega izvoza in uvoza EU kmetijskih in živilskih proizvodov. Ta delež se v zadnjih desetih letih povečuje. V letu 2019 so bili trije glavni izvozni trgi za izvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz EU med trgovinskimi partnericami s preferencialnimi sporazumi Švica, Japonska in Norveška, pri čemer so te države predstavljale 11 % izvoza kmetijskih in živilskih proizvodov. Kanada se je uvrstila na četrto mesto. Približno 19 % izvoza EU so predstavljali prehrambni proizvodi, kot so čokolada, formule za dojenčke in testenine, 12 % pa vino, vermut, jabolčnik in kis. Bohemijski hmelj za premium piva Češka družba BOHEMIA HOP je majhna družba v lasti čeških pridelovalcev hmelja. Zaposluje deset ljudi in izvaža tradicionalni bohemijski hmelj v več držav zunaj EU. Na podlagi sporazuma o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko lahko zdaj izvaža svoje proizvode na Japonsko brez plačila dajatev. „Japonske pivovarne tradicionalno odkupujejo češki hmelj, kar zadeva trgovino, pa imamo radi enostavne rešitve.“ Zdenek Rosa, predsednik družbe Bohemia Hop Leta 2019 so bile tri glavne države za uvoz kmetijskih in živilskih proizvodov v EU iz trgovinskih partnerskih držav s preferencialnimi sporazumi Ukrajina (žita, razen pšenice in riža, ter rastlinska olja, razen palmovega in oljčnega), Švica (pražena kava in čaj ter prehrambni proizvodi) in Turčija (tropsko sadje, oreški in začimbe ter proizvodi iz vrtnin in sadja). Skupaj so predstavljale 13 % celotnega uvoza kmetijskih in živilskih proizvodov v EU. Trendi in razvoj tokov trgovine s kmetijskimi in živilskimi proizvodi Leta 2019 se je izvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz EU na podlagi preferencialnih sporazumov povečal za 8,7 % (+4,4 milijarde EUR) v primerjavi s celotnim izvozom kmetijskih in živilskih proizvodov v preostali svet, ki se je povečal za 7,6 %. Uvoz kmetijskih in živilskih proizvodov v EU na podlagi preferencialnih sporazumov se je povečeval podobno hitro kot izvoz (8,3 %), medtem ko se je uvoz kmetijskih in živilskih proizvodov iz preostalega sveta povečal le za 2,3 %. Bilanca trgovine s kmetijskimi in živilskimi proizvodi na podlagi preferencialnih sporazumov je ostala na 6,4 milijarde EUR. Uvoz iz partneric s preferencialnimi sporazumi ostaja strateškega pomena za sektor kmetijskih in živilskih proizvodov EU, saj zagotavlja potrebne dobave proizvodov, ki se zaradi podnebnih razlogov ne pridelujejo v EU (tropsko sadje, kakav, kava in druge pijače), in surovin za proizvode, za katere je EU manj konkurenčna ali ne proizvaja zadostnih količin, da bi zadostila povpraševanju v EU (oljna semena, živalske ali rastlinske maščobe/olja).

Prosta trgovina spodbuja naravne proizvode Družba Worlée NaturProdukte GmbH s sedežem v Hamburgu je del skupine Worlée Group, družinskega srednjega podjetja, ki zaposluje približno 200 ljudi. Na podlagi trgovinskega sporazuma med EU in Čilom so se carine na uvoz šipka iz Čila znižale na ničelno stopnjo, s čimer je družba Worlée privarčevala približno 24 000 EUR na leto. „Prosta trgovina nam omogoča, da našim strankam prodajamo visokokakovostne surovine po konkurenčnih cenah. Ceneje kot lahko uvozimo proizvod, konkurenčnejši smo lahko na trgu.“ Reinhold von Eben-Worlée, generalni direktor skupine Worlée Group Trgovinski sporazumi EU upoštevajo občutljivost kmetijskega sektorja EU. Občutljivi proizvodi, kot so govedina, perutnina ali sladkor, so bodisi izključeni iz preferencialne trgovine bodisi je preferencialni dostop odobren z natančno določenimi tarifnimi kvotami omejenih količin. Trgovinski sporazumi EU ustvarjajo tudi priložnosti za izvoz nekaterih od teh občutljivih proizvodov iz EU. Pomemben primer je govedina. Izvoz govedine in živega goveda iz EU v trgovinske partnerice s preferencialnimi sporazumi se je v zadnjih petih letih kljub rahlemu zmanjšanju leta 2019 povečal za več kot 30 % (s 406 milijonov EUR na 529 milijonov EUR). Geografske označbe V trgovinskih sporazumih EU je posebna pozornost namenjena zaščiti geografskih označb. V letu 2019 je bila v Kanadi odobrena zaščita za pet novih geografskih označb za živilske proizvode EU (Piave, Pancetta piacentina, Salame piacentino, Coppa piacentina in Vinagre de Jerez), in sicer s postopkom neposredne vložitve vloge za registracijo geografske označbe, vzpostavljenim na podlagi trgovinskega sporazuma med EU in Kanado, CETA. Od začetka veljavnosti Sporazuma o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko 1. februarja 2019 je bilo na Japonskem zaščitenih 211 geografskih označb. Zaščita geografskih označb v trgovinskih sporazumih EU postaja vse pomembnejša, saj se delež zaščitenih geografskih označb pri izvozu iz EU povečuje. V letu 2019 je študija Evropske komisije pokazala, da se je v obdobju 2010–2017 delež proizvodov z geografsko označbo in proizvodov, registriranih kot zajamčena tradicionalna posebnost, pri izvozu iz EU v tretje države po vrednosti povečal za 56 %, kar predstavlja 17 milijard EUR za EU-28 v letu 2017 in 23 % celotne prodaje proizvodov z geografsko označbo in proizvodov, registriranih kot zajamčena tradicionalna posebnost, v EU. Vina so bila še vedno najpomembnejša kategorija proizvodov v smislu trgovine s proizvodi z geografsko označbo in proizvodi, registriranimi kot zajamčena tradicionalna posebnost, zunaj EU (50 %), sledili pa so jim žgane pijače (39 %) ter kmetijski proizvodi in živila (10 %). Največji kategoriji kmetijskih in živilskih proizvodov z geografsko označbo, ki so se izvažali v države nečlanice EU, so bili siri in mesni izdelki. Spodbujanje kmetijskih in živilskih proizvodov EU V okviru trgovinskih sporazumov se v partnerskih državah izvajajo programi za spodbujanje kmetijskih in živilskih proizvodov. Poleg obiska na visoki ravni na Japonskem (maja 2019), ki ga je vodil komisar EU za kmetijstvo in razvoj podeželja Phil Hogan, se je EU udeležila največjega medpodjetniškega agroživilskega sejma v Aziji (Foodex Japan), s stojnico EU, namenjeno pristnosti, varnosti in kakovosti proizvodov EU. Hkrati je bil za evropska in japonska agroživilska podjetja organiziran seminar o priložnostih v okviru Sporazuma o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko, Center EU in Japonske za industrijsko sodelovanje pa je vzpostavil službo za pomoč uporabnikom v okviru Sporazuma o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko za obravnavanje vprašanj MSP, od katerih so številna iz sektorja kmetijskih in živilskih proizvodov. Izvajati so se začele tudi promocijske dejavnosti, med drugim v Mehiki in Singapurju. Spremljanje sanitarnih in fitosanitarnih ukrepov Trgovinski sporazumi podpirajo izmenjave in sodelovanje med partnericami, zlasti z rednimi stiki med strokovnjaki za sanitarne in fitosanitarne ukrepe. To lahko pomaga odpraviti morebitne in obstoječe trgovinske ovire. Napredek na področju dostopa do trga kmetijskih in živilskih proizvodov iz EU v letu 2019 – Kanada je odprla svoj trg za paradižnike iz druge države članice EU in za rastline za saditev. – Čile je odprl svoj trg za mlečne izdelke in govedino za štiri dodatne države članice. – Južna Koreja je odprla svoj trg govedine za dve dodatni državi članici. – Južna Afrika je odpravila prepovedi na ravni države zaradi izbruhov aviarne influence za dve od šestih držav članic, medtem ko je ohranila prepovedi za ostale štiri.

Dobrobit živali EU od leta 2002 dosledno meni, da bi morala dobrobit živali spadati med cilje dvostranskih sporazumov EU z razvijanjem ustreznih mehanizmov sodelovanja, prek katerih bi se lahko izmenjevale in spodbujale dobre evropske prakse s partnerskimi državami. Rezultati dvostranskega sodelovanja na področju dobrobiti živali – primeri – Sodelovanje med EU in Kanado ter dialog med kanadskimi strokovnjaki in strokovnjaki EU sta prispevala k temu, da je Kanada revidirala svojo zakonodajo, ki od leta 2020 vključuje strožje zahteve glede prevoza živali. – Trgovinski sporazum med EU in Čilom je gonilna sila razvoja čilske zakonodaje o dobrobiti živali. Sčasoma je sodelovanje na področju standardov dobrobiti živali ob zakolu privedlo do čilskih ukrepov, ki večinoma temeljijo na standardih Mednarodne organizacije za zdravje živali. Te izmenjave so olajšale tudi razvoj standardov dobrobiti živali med prevozom. – Sporazum med EU in Ukrajino vključuje določbe o dobrobiti živali za enotno razumevanje standardov dobrobiti živali ob upoštevanju sprememb v Mednarodni organizaciji za zdravje živali (OIE). 6. STORITVE, JAVNA NAROČILA, PRAVICE INTELEKTUALNE LASTNINE 6. 1 Storitve in neposredne tuje naložbe Storitve predstavljajo približno 75 % BDP EU, industrija 25 %, kmetijstvo pa 2 %. EU je daleč največja izvoznica storitev na svetu. Trgovina s storitvami predstavlja 25 % BDP EU, pri čemer izvoz storitev iz EU presega 900 milijard EUR na leto. Trgovina s storitvami neposredno ali posredno podpira 21 milijonov delovnih mest v EU. Storitve predstavljajo 60 % vseh neposrednih tujih naložb EU v preostalem svetu in skoraj 90 % vseh neposrednih tujih naložb, ki prihajajo v EU. Določbe o storitvah in naložbah v trgovinskih sporazumih EU Trgovinski sporazumi EU z določbami o storitvah in digitalni trgovini zagotavljajo, da lahko ponudniki storitev iz EU opravljajo storitve na trgih partnerskih držav in niso diskriminirani v primerjavi z domačimi ali tujimi podjetji v istem sektorju. Določbe o liberalizaciji naložb sledijo istemu načelu tako na področju storitev (ustanavljanje) kot tudi na področjih, ki niso povezana s storitvami (proizvodnja, rudarstvo, kmetijstvo itd.), pri odpravljanju omejitev glede dostopa do trga, tujega lastništva in vrst tržne prisotnosti. Odpravljajo tudi diskriminatorne postopke preverjanja, licenciranja in odobritve, omejitve za tuje osebje, preverjanja gospodarskih potreb ter diskriminatorno obravnavo, ki daje prednost domačim podjetjem pred tujimi družbami. Vsi novejši trgovinski sporazumi EU vsebujejo določbe o storitvah, ki prispevajo k vzpostavitvi in krepitvi regulativnega okvira za olajšanje opravljanja storitev ter hkrati ščitijo potrošnike. V „seznamih zavez“ pogodbenice navedejo pogoje za dostop do trga in nacionalno obravnavo, ki jo druga drugi odobrijo na svojih ozemljih. Posebne zaveze imajo podoben učinek kot tarifne zaveze: so jamstvo za podjetja v drugih državah, da se pogoji za vstop in delovanje na trgu ne bodo spremenili v njihovo škodo. Celoviti gospodarski in trgovinski sporazum med EU in Kanado (CETA) vključuje nekatere od najdaljnosežnejših določb o trgovini s storitvami, ki jih je EU izpogajala doslej, in, prvič, negativni seznam za zaveze. Izvoz storitev iz EU v Kanado se je povečal s 16 926 milijonov EUR leta 2017 na 19 000 milijonov EUR leta 2018, kar predstavlja 12,3-odstotno letno rast. Celotna trgovina s storitvami se je povečala za 15,2 %.

Nizozemska družba za informacijsko tehnologijo je Kanado uvrstila na zemljevid Nizozemska družba Spotzi ponuja interaktivno platformo za kartiranje, ki kaže svetovno demografsko sestavo in vedenje ljudi, kot so potovalni vzorci in nakupovalne navade. Družba Spotzi, ki je imela sprva sedež na Nizozemskem, razvija svoje dejavnosti v Kanadi, da bi izkoristila lokalne talente in znanje na področju masovnih podatkov. CETA podjetjem olajšuje pošiljanje osebja na začasno delo na drugo stran Atlantika. Še posebno koristni so enostavnejši postopki za obravnavo vizumov osebja, ki olajšujejo sodelovanje nizozemskih in kanadskih skupin. „Obdan sem z dobrimi ljudmi, ob katerih se počutim odlično in ki mi dajejo pozitivno energijo.“ Remco Dolman, generalni direktor družbe Spotzi Za razliko od določb v trgovinskih sporazumih o trgovini z blagom določbe o storitvah in digitalni trgovini večinoma zavezujejo k obstoječim ravnem odprtosti. Trgovinskim partnericam običajno ni treba spreminjati ali prilagajati zakonodaje ali predpisov ali sprejeti drugih ukrepov za izvajanje sporazuma, razen tega, da se morajo izogibati vsakršnemu zmanjševanju možnosti podjetij iz EU, da ponujajo storitve in vlagajo na svojem ozemlju. Edina izjema doslej je sporazum CETA, v okviru katerega je Kanada presegla zavezanost obstoječi ravni odprtosti trga na dveh področjih. Novi trgi za ponudnike storitev iz EU: trgovinski sporazum med EU in Kanado – Ladjarske družbe iz EU lahko zdaj ponujajo nekatere dejavnosti pomorskega prevoza (dostava z ladjami) med Halifaxom in Montrealom, ki so bile prej omejene na nacionalne ponudnike storitev. – Ponudniki storitev iz EU lahko konkurirajo na področju storitev komercialnega dvigovanja praznih zabojnikov z morskega dna in njihovega premeščanja. Zaveze se izvajajo, odkar je Kanada ustrezno posodobila svojo zakonodajo na področju obalne plovbe. – S spremembo „kanadskega zakona o neposrednih tujih naložbah“ se je prag za pregled prevzemov kanadskih družb s strani nekanadskih državljanov s 658 milijonov EUR zvišal na 987 milijonov EUR. To zdaj velja za vse vlagatelje iz EU, razen za podjetja v državni lasti. Če začnemo pri sporazumu CETA, so se določbe v trgovinskih sporazumih EU o urejanju storitev močno okrepile. Sporazum med EU in Japonsko na primer vključuje celovite zaveze glede storitev in naložb. Ambiciozna pravila o trgovini s storitvami: Sporazum o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko – Japonska se je prvič strinjala, da bo uporabila načela nacionalne ureditve za zahteve o licenciranju in kvalifikacijah ter o postopkih in tehničnih standardih, in to ne le za sektorje storitev, ampak tudi za sektorje naložb in sektorje, ki niso povezani s storitvami, kot so kmetijstvo, proizvodnja, rudarstvo itd. – Japonska je odprla dodatne distribucijske kanale za zasebne zavarovalnice iz EU: slednje lahko svoje zavarovalne produkte ponujajo tudi prek japonske mreže poštnih uradov. – Za poštne in kurirske storitve so bila dogovorjena pravila za odpravo protikonkurenčnih praks ponudnikov univerzalnih storitev, kot je navzkrižno subvencioniranje. Spremljanje učinkovitosti določb o storitvah v trgovinskih sporazumih EU

Ker ni „tarif“ na storitve in naložbe, je izvajanje zavez glede storitev in naložb v trgovinskih sporazumih EU težje oceniti kot za blago. Poleg spremljanja trendov tokov na področju storitev in naložb ter za merjenje učinkovitosti trgovinskih sporazumov EU se Evropska komisija sklicuje zlasti na pritožbe, v katerih posamezne družbe ali poslovna združenja poročajo o težavah pri ocenjevanju trga partnerske države. Družbe iz EU lahko te težave sporočijo EU ali nacionalnim organom. Evropska komisija lahko nato opozori na težave svoje trgovinske partnerice na primer v odborih za storitve in naložbe, ustanovljenih s sporazumi. Opozarjanja na težave, povezane s trgovino s storitvami – primeri v letu 2019 – Sporazum o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko: Evropska komisija je japonske organe opozorila na pomisleke glede pogojev dostopa do japonskega trga poštnih in kurirskih storitev. – Trgovinski sporazum med EU in Južno Korejo: Evropska komisija je korejske organe opozorila na pomisleke glede ukrepov, sprejetih v sektorju pomorskega prevoza ter za rabljena vozila in njihovo popravilo. – Trgovinski sporazum med EU ter Kolumbijo, Perujem in Ekvadorjem: Evropska komisija je izrazila pomisleke glede ukrepov, ki jih je Ekvador sprejel na področju individualnega in skupinskega življenjskega pozavarovanja, osebnega in zdravstvenega pozavarovanja ter pozavarovanja motornih vozil, ki so diskriminatorni do tujih zavarovalnic. Ne nazadnje, trgovinski sporazumi EU, če se izvajajo učinkovito, lahko okrepijo gospodarski odnos med EU in zadevno partnerico, kar povzroči povečanje vzajemnih naložb v sektorjih storitev in sektorjih, ki niso povezani s storitvami. To velja tudi za trgovinske sporazume brez posebnih določb o storitvah in naložbah. Na primer, sporazumi o gospodarskem partnerstvu med EU in afriškimi državami za zdaj zajemajo le trgovino z blagom, vendar prispevajo k povečevanju privlačnosti afriških gospodarstev za naložbe EU, zlasti z vidika lokalne preobrazbe in razvoja industrijskih zmogljivosti. Podobno so se naložbe EU v Maroku po začetku veljavnosti pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom leta 2000 stalno povečevale in se povezovale z lokalnimi vrednostnimi verigami, zlasti v avtomobilskem sektorju. Trgovinski sporazumi EU spodbujajo naložbe v Maroku – Vrednost neposrednih tujih naložb EU v Maroku se je v prvih petih letih izvajanja pridružitvenega sporazume med EU in Marokom povečala za 17 %. Glede na nedavno analizo „se zdi, da je pridružitveni sporazum med EU in Marokom povečal zaupanje vlagateljev v maroško gospodarstvo, med drugim z ohranjanjem liberalizacije storitev in vzpostavitvijo večje politične discipline, ki sega od makroekonomske stabilnosti do trgov dela in predpisov o proizvodih“. – Naložbe EU v Maroku so bile zlasti izrazite v avtomobilskem sektorju, ki je postal največji izvozni sektor države (27 % celotnega izvoza Maroka v letu 2019), pri čemer je v obdobju 2014–2018 ustvaril 116 000 delovnih mest in beleži 60-odstotno stopnjo vključenosti lokalnih proizvajalcev. 6.2 Javna naročila Trg javnih naročil v EU kaže močne znake odprtosti pri vseh treh načinih zagotavljanja storitev. Spodnji diagram prikazuje vrednost pogodb o čezmejnih javnih naročil, dodeljenih neposredno ali posredno družbam zunaj EU v letu 2017. Vsi trije načini skupaj, znesek je znašal 50 milijard EUR. Slika 14: Odprtost EU za tuja javna naročila, po načinih zagotavljanja storitev (v milijardah EUR)

Javna naročila predstavljajo v povprečju 10–25 % BDP. Glede na najnovejše podatke Eurostata in OECD o nacionalnih računih EU, odhodki na področju javnih naročil glede na BDP predstavljajo 13,7 % BDP EU ali v absolutnem smislu približno 2 015,3 milijarde EUR (brez pogodb za komunalne storitve in obrambo). Določbe o javnih naročilih v trgovinskih sporazumih EU Poglavja trgovinskih sporazumov EU o javnih naročilih družbam iz EU zagotavljajo dostop do javnih naročil, ki se uporabljajo za nakup blaga in storitev, vključno z naročili javnih gradenj. Dostop do trga ali področje uporabe sporazuma opredeljuje obseg odpiranja enega trga javnih naročil v državi za ponudnike iz EU, blago in storitve. Veljavna pravila določajo pogoje dostopa do trga za zagotavljanje preglednosti postopkov ter nediskriminatorne in enake obravnave med pogodbenicami, kar lokalnim dobaviteljem in dobaviteljem druge pogodbenice omogoča, da sodelujejo na razpisih pod enakimi pogoji, ter zagotavlja učinkovit pregled v primeru pritožb v zvezi z javnimi naročili. V nadaljevanju je nekaj konkretnih primerov: Sporazum o prosti trgovini med EU in Južno Korejo: sporazum razširja zaveze glede dostopa do trga obeh pogodbenic na področja, ki niso zajeta na podlagi Sporazuma STO o vladnih nabavah, in sicer koncesije za javne gradnje v EU in pogodbe zgradi-upravljaj-prenesi v last (BOT) v Južni Koreji, ki vključujejo gradnjo in upravljanje cest. Sporazum CETA: zajema javna naročila subjektov na podcentralni ravni vlade, zlasti javna naročila, ki jih izvajajo občine. Sporazum o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko: Japonska dobaviteljem iz EU zagotavlja nediskriminatoren dostop do trgov javnih naročil v 48 mestih s približno 300 000 prebivalci, ki predstavljajo približno 15 % japonskega prebivalstva. Na nacionalni ravni se je Japonska strinjala, da bo za ponudnike iz EU odprla javne razpise za 87 bolnišnic in akademskih ustanov ter 29 distributerjev električne energije. EU je pridobila tudi večji dostop do japonskega trga železniške opreme in infrastrukture. Izvajanje določb o javnih naročilih – delo v trgovinskih odborih Evropska komisija je še naprej spremljala izvajanje zavez glede javnih naročil iz svojih preferencialnih trgovinskih sporazumov, pri čemer je tesno sodelovala s svojimi trgovinskimi partnericami pri skupnih javnih naročilih in v trgovinskih odborih, ustanovljenih na podlagi trgovinskih sporazumov EU, pa tudi s posebnimi dialogi. Spremljanje izvajanja zavez glede javnih naročil – primeri v letu 2019 – Kar zadeva Kolumbijo, je EU ponovno izrazila zaskrbljenost, da za dobavitelje iz EU na podcentralni ravni ne velja nacionalna obravnava. Strani sta se dogovorili, da bosta nadaljevali tehnične razprave, da bi našli obojestransko sprejemljivo rešitev. – Kar zadeva Peru, je EU izrazila pomisleke glede tehničnih specifikacij pri nekaterih javnih razpisih in poudarila, da je treba zagotoviti enakovrednost standardov, kot je določena v sporazumu. Peru se je strinjal, da bo povečal ozaveščenost o potrebi po določitvi nediskriminatornih tehničnih specifikacij in sprejetju mednarodnih standardov v postopkih za oddajo javnih naročil. – Kar zadeva Ukrajino, je EU proaktivno podpirala organe zadevne države pri pripravi novega zakona o javnih naročilih, ki je skladen z ustreznimi pravili EU. Sprejet je bil 19. septembra 2019 in prvič zagotavlja orodja za bolj strateška javna naročila, ob upoštevanju vidikov trajnostnosti, kot so stroški v življenjski dobi ter okoljski, inovacijski in socialni vidiki. Poleg tega si je Evropska komisija močno prizadevala za spodbujanje preglednosti pri postopkih za oddajo javnih naročil z vzpostavitvijo elektronskih platform vse na enem mestu za razpise. Na primer, na drugem zasedanju Odbora za javna naročila v okviru sporazuma CETA je Kanada poročala o napredku, ki je bil dotlej dosežen pri vzpostavljanju enotne točke dostopa, ki bo družbam zagotavljala dostop do vseh postopkov za oddajo javnega naročila v okviru sporazuma CETA. Evropska komisija je sprejela nadaljnje ukrepe za izboljšanje obveščanja o javnih naročilih v trgovinskih sporazumih EU. Leta 2019 je Evropska komisija objavila nov priročnik o državnih javnih naročilih v Kanadi. Center EU in Japonske za industrijsko sodelovanje, ki ga sponzorirata Evropska komisija in japonsko ministrstvo za gospodarske zadeve, je vzpostavil službo za pomoč uporabnikom v okviru Sporazuma o gospodarskem partnerstvu med EU in Japonsko za podpiranje in usmerjanje MSP iz EU pri iskanju informacij. Poleg organizacije spletnih seminarjev je center objavil informativni list in smernice za javna naročila. Evropska komisija je ponudila tudi smernice za javne kupce iz EU o obravnavanju ponudb iz tretjih držav, na katerih temeljijo zaveze, ki jih je EU sprejela z različnimi trgovinskimi sporazumi. Da bi bile med trgovinskimi pogajanji na voljo informacije o javnih naročilih je Evropska komisija predstavila svojo novo podatkovno zbirko „Pobuda za mednarodna javna naročila“, ki je prva celovita podatkovna zbirka na svetu s podrobnimi podatki o mednarodnih javnih naročilih in ovirah pri mednarodnih javnih naročilih. Podatkovna zbirka je najpopolnejša tovrstna zbirka z informacijami o skoraj 40 milijonih javnih naročil. Za zdaj je v njej zajeta le ena trgovinska partnerica s preferencialnim sporazumom, tj. Kanada.

Inovativne rešitve iz južne Evrope prodirajo v Peru Portugalski proizvajalec gradbene opreme BERD/„One bridge-One Solution“ gradi 125 modularnih mostov v Peruju, s čimer pomaga državi pri obnovi cest in infrastrukture po naravni nesreči El Niño Costero. BERD se je tega lahko lotil, potem ko je bil izbran na javnem razpisu za naročilo, vredno 15 milijonov EUR, ki ga je objavilo perujsko ministrstvo za promet in komunikacije. Italijanska družba Enel prek svojega povezanega podjetja Green Power Peru upravlja deset elektrarn (hidroelektrarn ter vetrnih in sončnih elektrarn) in je leta 2019 v Peruju izvedla 37 projektov na področju trajnostnosti z 8 000 upravičenci. Enel Peru je v Peruju pridobil naročila za oba največja projekta na področju obnovljivih virov, sončni park Rubi in vetrno elektrarno Wayra I. Obe družbi imata koristi od trgovinskega sporazuma med EU in Perujem, ki velja od leta 2013. Sporazum je ustvaril trdnejši in preglednejši pravni okvir za javna naročila in naložbe ter zagotavlja, da evropski dobavitelji in njihovi proizvodi niso diskriminirani v primerjavi z lokalnimi ponudniki. Poleg tega spodbuja trgovinske sheme za trajnostne energetske politike. 6.3 Pravice intelektualne lastnine 93 % vsega blaga in storitev, ki jih EU izvozi, je zaščitenih z vsaj eno pravico intelektualne lastnine. V študiji Evropskega patentnega urada in Urada Evropske unije za intelektualno lastnino, objavljeni septembra 2019, je bilo ugotovljeno, da so leta 2016 industrijske panoge, ki intenzivno uporabljajo pravice intelektualne lastnine, v sektorju blaga in storitev predstavljale 86 % uvoza v EU in 93 % izvoza iz EU. Pravice intelektualne lastnine v trgovinskih sporazumih EU Trgovinski sporazumi EU so namenjeni učinkovitemu varstvu pravic imetnikov pravic intelektualne lastnine v trgovinskih partnerskih državah in zagotavljanju, da lahko uveljavljajo svoje pravice. Namesto odprave tarif sporazumi zavezujejo pogodbenice k spoštovanju pravil in načel iz poglavja o pravicah intelektualne lastnine. Te zajemajo blagovne znamke, avtorske pravice, modele, patente, rastlinske sorte, nerazkrite informacije (poslovne skrivnosti), uveljavljanje pravic intelektualne lastnine v civilnih postopkih in na mejah itd. Določbe o pravicah intelektualne lastnine v trgovinskih sporazumih običajno od pogodbenic zahtevajo, da spoštujejo ustrezne mednarodne pogodbe in konvencije, kot sta Sporazum STO o trgovinskih vidikih pravic intelektualne lastnine in Svetovna organizacija za intelektualno lastnino (WIPO), ali presegajo ta pravila. Izvajanje zavez glede pravic intelektualne lastnine v trgovinskih sporazumih EU Da bi Evropska komisija ocenila učinkovitost trgovinskih sporazumov EU pri varovanju pravic intelektualne lastnine, spremlja zakonodajo svojih trgovinskih partneric na tem področju, pri čemer se osredotoča zlasti na dejansko izvrševanje. Poleg tega vzdržuje redne stike s poslovnimi združenji v EU in tujini, preverja morebitne pritožbe in o njih, če se štejejo za upravičene, obvesti svoje trgovinske partnerice prek ustreznih institucionalnih organov, kot so pododbor za pravice intelektualne lastnine ali dialogi o pravicah intelektualne lastnine, vzpostavljeni na podlagi trgovinskih sporazumov EU. Primeri vprašanj, na katere je v letu 2019 opozorila Evropska komisija, vključujejo: – Sporazum o prosti trgovini med EU in Južno Korejo: EU je izrazila pomisleke glede neplačevanja nadomestil izvajalcem in producentom za javno izvajanje njihove glasbe. – Pridružitveni sporazum med EU ter Kolumbijo, Perujem in Ekvadorjem: EU je izrazila pomisleke o zahtevah Ekvadorja glede lokalizacije pri proizvodnji patentiranih izdelkov. Na zahtevo EU je Ekvador umaknil te zahteve. – Območje proste trgovine med EU in Ukrajino: EU je izrazila pomisleke glede več predlogov zakonov (ki so bili na koncu umaknjeni), ki bi omejili možnost patentiranja ter onemogočali varstvo za nekatere snovi in nove uporabe zdravil. 7. MALA IN SREDNJA PODJETJA

Mala in srednja podjetja (MSP) so steber gospodarstva EU. Predstavljajo 99 % vseh podjetij v EU in 87 % izvoznih podjetij v EU. Izvozna MSP podpirajo več kot 13 milijonov delovnih mest v EU, pri čemer blago in storitve prispevajo podoben delež. Na spodnjem diagramu so prikazani izvozniki blaga iz EU-27 po velikosti in številu podjetij ter vrednosti izvoza: leta 2017 (najnovejši razpoložljivi podatki) je več kot 700 000 podjetij v EU-27 prodajalo blago zunaj EU, od tega 615 000 MSP, ki so predstavljala 28–30 % izvoza EU po vrednosti. Slika 15: Izvozniki blaga iz EU-27 po velikosti in številu podjetij ter vrednosti izvoza, 2017 Vir: enota glavnega ekonomista pri Komisiji/GD za trgovino; izračuni na podlagi Eurostatove podatkovne zbirke o trgovini po značilnostih podjetij. Obstajajo vrzeli v informacijah, ki so na voljo o izvozu MSP v trgovinske partnerice, tudi v trgovinske partnerice s preferencialnimi sporazumi, saj samo približno polovica držav članic EU pošilja informacije o izvozu po velikosti podjetij in trgovinskih partnericah. Eurostatova podatkovna zbirka o trgovini po značilnostih podjetij je celovitejša od podatkovne zbirke o trgovini s storitvami po značilnostih podjetij, med drugim zato, ker podatkov v okviru trgovine s storitvami po značilnostih podjetij ne sporočajo vse države članice. Eurostatov pilotni projekt o udeležbi MSP v trgovini s storitvami je namenjen zagotavljanju več informacij o značilnostih podjetij. Vendar najnovejši empirični dokazi kažejo, da se je število MSP v EU, ki izvažajo v države zunaj EU, v obdobju 2014–2017 stalno povečevalo, in sicer se je v povprečju povečalo za 6 %, medtem ko se je skupno število izvoznih podjetij v EU zmanjšalo za 8 %. Za izvozna MSP so trgovinski sporazumi EU ključnega pomena, saj olajšujejo poslovanje v tujini z odpravo trgovinskih ovir in neučinkovitosti, ki nesorazmerno vplivajo na manjša podjetja. Napredek v letu 2019 pri izvajanju določb trgovinskih sporazumov, ki so pomembne za MSP – Kanada in Japonska sta vzpostavili posebna spletišča z informacijami za MSP v skladu z zavezami iz ustreznih trgovinskih sporazumov. – Podatkovna zbirka Evropske komisije o dostopu do trga je bila razširjena, da bi vključevala informacije o trgovinskih sporazumih EU s Kanado in Japonsko, ki so pomembne za MSP. – Program EU Zelena vrata za Japonsko (Green Gateway) je zagotavljal pomoč evropskim MSP, ki so želela izvažati na Japonsko, in jim pomagal pri iskanju ustreznih partnerjev. – Na področjih skupnega interesa so začele delovati kontaktne točke za MSP v okviru trgovinskih sporazumov med EU ter Kanado in Japonsko. Dejavnosti na področju olajševanja dostopa MSP do trgovinskih sporazumov EU Leta 2019 je Komisija še naprej izvajala dogodke Market Access Day, ki so jih skupaj organizirale EU in države članice, da bi lokalna podjetja ozaveščale o priložnostih, ki jih ponujajo preferencialni sporazumi, in o tem, kako jim lahko partnerstvo za dostop na trg pomaga pri premagovanju ovir. Srečanja so potekala na Danskem, v Španiji, na Nizozemskem, v Litvi, na Portugalskem, v Franciji in Latviji. Komisija je okrepila sodelovanje z evropsko podjetniško mrežo in evropskimi organizacijami za spodbujanje trgovine v državah članicah EU, da bi proučila, kako bi lahko poslovni svetovalci in konzorciji, ki tvorijo mrežo, razširjali informacije podjetnikom in podjetnicam. Leta 2019 je mreža začela imenovati posamezne stike evropske podjetniške mreže za trgovinske sporazume, za katere bo Komisija organizirala posebno usposabljanje. Pomemben napredek je bil dosežen tudi pri razvoju novega uvoznega in izvoznega portala, ki je začel delovati 13. oktobra 2020.

Novi portal „Access2Markets“ bo ponujal: – enotno klicno točko za MSP, ki iščejo praktične informacije o izvozu in uvozu blaga (tarife, informacije o uvoznih in izvoznih zahtevah za posamezne proizvode, informacije o koristih trgovinskih sporazumov EU, davki, trgovinska statistika itd.); – informacije o trgovinskih sporazumih EU in navodila po korakih o uvozu in izvozu; – orodje za samooceno pravil o poreklu s kontrolnim seznamom po korakih, da bodo podjetja lahko razbrala, ali proizvod izpolnjuje merila za obravnavo v skladu s preferencialnimi pravili o poreklu. 8. PRAVNO IZVRŠEVANJE EU od konca leta 2018 uporablja dvostranske mehanizme za reševanje sporov, vzpostavljene na podlagi trgovinskih sporazumov z Južno Korejo, Ukrajino in Južnoafriško carinsko unijo. Zadevni spori se rešujejo že od junija 2020; glej podrobnosti v nadaljevanju. Kadar se zdi, da zadevni ukrep krši Sporazum STO ter trgovinski sporazum med EU in partnersko državo, ima EU možnost izbire foruma za oceno vsakega primera posebej. STO ostaja preskušen sistem za reševanje sporov, ki zagotavlja skladnost pri razlagi ustreznih zavez. V letu 2019 je EU sistem STO za reševanje sporov uporabila v dveh primerih. EU je 2. aprila 2019 zahtevala posvetovanja s Turčijo v okviru STO ter po posvetovanjih 9. in 10. maja, ki nista prinesli rešitve spora, nato 2. avgusta zahtevala ustanovitev odbora STO. 15. novembra 2019 je EU začela postopek reševanja sporov v okviru STO in zahtevala posvetovanja s Kolumbijo glede njene uvedbe nezakonitih protidampinških dajatev na uvoz zamrznjenega ocvrtega krompirja iz Belgije, Nemčije in Nizozemske. Posvetovanja niso prinesla rešitve spora. Organ STO za reševanje sporov je 29. junija 2020 na podlagi zahteve EU ustanovil odbor za reševanje sporov. Uveljavljanje pravic EU na podlagi trgovinskih sporazumov je eno od osrednjih načel te trgovinske politike Evropske komisije. Evropska komisija pozorno spremlja izvajanje trgovinskih sporazumov EU in bo razmislila o uporabi pravnega izvrševanja, kadar bo to potrebno, zlasti v primerih velikega gospodarskega ali sistemskega pomena. Preferencialni trgovinski sporazumi EU določajo dosledno uveljavljanje zavez, da bi se zagotovilo učinkovito in pravočasno reševanje sporov, vključno z zadevami, ki presegajo Sporazum STO – na primer spor z Južno Korejo o pravicah delavcev. Kar zadeva pandemijo COVID-19, je treba upoštevati, da bo odprta in na pravilih temelječa trgovina podpirala vsakršno prihodnje okrevanje gospodarstva. Zato Evropska komisija po potrebi še naprej sprejema potrebne ukrepe za zagotovitev ustreznega izvrševanja svojih trgovinskih sporazumov. 8.1 Reševanje spora z Južno Korejo glede trgovine in trajnostnega razvoja Južna Koreja se je v poglavju o trgovini in trajnostnem razvoju iz trgovinskega sporazuma med EU in Južno Korejo zavezala, „da bo v zakonih in praksi spoštovala in uresničevala“ temeljne pravice, ki jih je določila Mednarodna organizacija dela (MOD), zlasti pravico do svobode združevanja in pravico do kolektivnih pogajanj. Poleg tega se je zavezala, da si bo „stalno in vztrajno prizadevala“ za ratifikacijo še neratificiranih konvencij MOD . Ker ni bilo napredka, se je EU 17. decembra 2018 odločila, da bo zahtevala posvetovanja z Južno Korejo na podlagi poglavja o trgovini in trajnostnem razvoju. Zaradi nezadostnih prizadevanj za ratificiranje zadevnih konvencij MOD je EU 4. julija 2019 zahtevala ustanovitev skupine strokovnjakov , ki je bila uradno ustanovljena 30. decembra 2019. Postopki še potekajo. 8.2 Reševanje spora z Ukrajino EU se je januarja 2019 v okviru ureditve za dvostransko reševanje sporov iz sporazuma o pridružitvi med EU in Ukrajino odločila, da bo zahtevala posvetovanja z Ukrajino o izvoznih omejitvah države za les. Omejitev je sprva zajemala deset vrst lesa in žaganega lesa, od leta 2015 pa je bila razširjena na ves neobdelan les, vključno z borovim lesom od leta 2017.