SL Uradni list Evropske unije C 230/52

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o civilni družbi v Rusiji

(mnenje na lastno pobudo)

(2015/C 230/08)

Poročevalka: Mall HELLAM

Evropski ekonomsko-socialni odbor je na plenarnem zasedanju 22. januarja 2014 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Civilna družba v Rusiji

(mnenje na lastno pobudo).

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 17. novembra 2014.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 503. plenarnem zasedanju 10. in 11. decembra 2014 (seja z dne 10. decembra 2014) s 118 glasovi za, 6 glasovi proti in 5 vzdržanimi glasovi.

1. Splošna priporočila

1.1 Vzpostavljanje vzajemnega zaupanja in svobodnih medsebojnih odnosov med civilnima družbama Rusije in EU ter zagotavljanje čim večje pomoči neodvisnim organizacijam civilne družbe v Rusiji še nikoli ni bilo tako pomembno, kot je zdaj.

1.2 Dejavneje je treba spodbujati okvir za človekove pravice in demokracijo ter povečati politično vlogo posebnega predstavnika EU za človekove pravice. Civilna družba in vprašanja človekovih pravic bi morala biti sestavni del vseh dvostranskih in večstranskih dialogov z Rusijo. Ohraniti je treba dialog o človekovih pravicah ter se vselej, kadar je mogoče, posvetovati z zainteresiranimi stranmi civilne družbe, ki imajo ustrezno znanje na tem področju. Visoki predstavnik EU za zunanje zadeve in varnostno politiko bi se moral ob vsakem obisku Rusije sestati s civilno družbo in njenimi organizacijami.

1.3 EU bi morala usklajevati svoja stališča in nastopati enotno ter pri tem obravnavati politične težave in zatiranje nevladnih organizacij (NVO) in medijev v Rusiji. EESO spodbuja EU, naj natančno spremlja različne vidike položaja civilne družbe v Rusiji ter o tem redno izraža svoja stališča.

1.4 Vendar bi bilo treba za doseganje napredka v pogovorih z Rusijo upoštevati tudi dvostranski pristop. EU bi morala imeti jasno stališče o sankcijah in odgovornosti za zatiranje civilne družbe. Vendar bo potrebno veliko prožnosti, da bi se odnosi med EU in Rusijo, ki so na zelo nizki ravni, izboljšali. Dvostranski pristop bi bil lahko učinkovit pri ponovni vzpostavitvi odnosov.

1.5 Obravnavanje sodelovanja med civilnima družbama EU in Rusije kot možnega dela prihodnjih sporazumov o partnerstvu in sodelovanju (1) in uvedba ločene postavke za financiranje neodvisne platforme za dialog med obema civilnima družbama bi prav tako lahko bila dragocena strateška naložba. Kljub izrednim političnim razmeram bi si morala EU še naprej prizadevati za „mehke in pametne ukrepe“ (2), da bi prispevala k normalizaciji razmer in preprečila drsenje Rusije v (samo-) izolacijo. S tega vidika bi bilo treba upoštevati priporočila iz prejšnjih mnenj EESO o severni dimenziji (3) (vključno s politiko za Arktiko (4)), o strategiji za Baltsko morje (5), o sinergiji Črnega morja (6), o vzhodnem partnerstvu (7) in o strategiji za Podonavje.

1.6 EU bi morala natančno spremljati demokratične procese in izzive, s katerimi se soočajo udeleženci dialoga. Hitro poslabšanje razmer na področju pravic in svoboščin – do česar prihaja v Rusiji v zadnjih dveh letih – je treba priznati in čim prej ustaviti. Institucije EU in države članice, zlasti tiste, ki v to niso vpletene, bi morale finančno in drugače podpreti programe izmenjav in programe za sodelovanje s civilno družbo Rusije ter podpreti demokratično usmerjene specializirane NVO v Rusiji, kot so zagovorniki človekovih pravic, okoljevarstveniki, združenja potrošnikov, različni socialni partnerji, druge neodvisne poklicne organizacije itd. Ob upoštevanju nekaterih pogojev bi bilo treba sprejeti ustrezne ukrepe za lajšanje in liberalizacijo vizumskih postopkov.

1.7 Raznolikost je ključnega pomena za zdravo evropsko civilno družbo. EU bi morala sodelovati z različnimi specializiranimi in regionalnimi zainteresiranimi stranmi civilne družbe, in sicer kljub temu – in zlasti z vidika dejstva –, da se Rusija vse bolj monopolizira in izolira, ko sprejema avtoritarne načine ravnanja. EESO poziva k intenzivnejšim stikom med ljudmi ter zlasti k širšim povezavam na področju izobraževanja in medkulturnega dialoga, ki je orodje za izboljšanje medsebojnega razumevanja in zaupanja. Med organizacijami civilne družbe EU in Rusije bi bilo treba vzpostaviti nove platforme in oblike sodelovanja. Forum civilne družbe EU-Rusija (podoben forumu za vzhodno partnerstvo) bi lahko bil ena od obstoječih platform za razvoj, ki so za to primerne. V to ali podobno platformo bi bilo treba vključiti tudi socialne partnerje.

1.8 EU bi morala pregledati postopke za finančno podporo NVO prek Evropskega instrumenta za demokracijo in človekove pravice (EIDHR). Zaradi stalnega zatiranja in preganjanja bi sorazmerno velik delež sofinanciranja pomenil veliko breme za številne ruske NVO in njihove partnerje. Zato je treba povečati možnosti financiranja ter ruskim NVO ali koalicijam NVO omogočiti varen način izkoriščanja teh sredstev. Priporoča se, da se proračun EIDHR za Rusko federacijo poveča s treh na devet milijonov EUR letno. Za večjo prožnost in dostopnost mehanizmov pomoči bi bilo treba razmisliti o mehanizmih za prenos že dodeljenih nepovratnih sredstev.

1.9 Dostop ruskih partnerjev do instrumenta evropske sosedske politike (ENI) kot del čezmejnih in večstranskih programov, ki se izvajajo v sodelovanju s partnerji iz EU in držav vzhodnega partnerstva, je lahko dragocena priložnost. EESO poleg tega priporoča razširitev instrumenta partnerstva, v okviru katerega se za sodelovanje z Rusijo trenutno dodeljujejo sredstva v višini 10 milijonov EUR letno, s čimer bodo lahko vloge za ta sredstva vložile tudi institucije civilne družbe. Poleg tega bi se lahko mandat Evropske ustanove za demokracijo razširil na Rusijo. V okviru ustreznih regionalnih in čezmejnih programov sodelovanja bi bilo treba povečati podporo civilni družbi.

1.10 Sedanje politike EU na področju financiranja ne smejo temeljiti izključno na projektih pomoči. Institucionalna podpora in večja strokovna usposobljenost sta ključni za vzdržnost civilne družbe v gospodarstvih v prehodu, kot je Rusija. Da bi ruska civilna družba dosegla napredek pri svojem razvoju, je treba okrepiti zmogljivosti organizacij civilne družbe, tudi socialnih partnerjev, podpreti razvoj tehničnega/IT in vodstvenega znanja in spretnosti znotraj NVO ter spodbuditi sodelovanje s partnerji v EU.

1.11 EESO poziva k pripravi takojšnjih ukrepov/sistema za opozarjanje za skupine in posameznike, ki so v nevarnosti ali potrebujejo nujno pomoč. To bi moralo vključevati na primer boljši dostop do azila, dodelitev in podaljšanje vizumov, odobritev štipendij itd. Poleg tega je izjemno pomembno, da se zagotovita pomoč in podpora aktivistom civilne družbe, ki so morali zapustiti Rusijo zaradi političnih razlogov.

1.12 EESO poziva k intenzivnejšim izmenjavam in povezavam med zainteresiranimi stranmi ruske in ukrajinske civilne družbe, pri čemer mora EU zagotoviti strukturno vodstvo in podporo. Poleg tega meni, da je treba poiskati možnosti za sodelovanje ruskih partnerjev pri velikih regionalnih projektih v okviru držav vzhodnega partnerstva, zlasti na področju demokracije, okolja, javnega zdravja, prometa, energetske učinkovitosti itd.

1.13 EU bi si morala prizadevati za bolj strukturirano sodelovanje neodvisnih predstavnikov civilne družbe v dialogu EU-Rusija, tudi na vzajemno tako pomembnih projektih, kot so migracije, medkulturni odnosi, podnebne spremembe, varnost podatkov, mednarodna varnost itd. Poleg tega bi morala vzpostaviti tudi nove interaktivne in pregledne načine sodelovanja za državljane v Evropi in Rusiji. Srečanje visokega predstavnika EU z zainteresiranimi stranmi civilne družbe, ki so dejavni zunaj EU, bi bil lahko korak k doseganju tega cilja.

2. Vloga EESO

2.1 EESO in neodvisne organizacije ruske civilne družbe bi morali preučiti možnosti za bolj ploden dialog med EU in Rusijo na področju človekovih pravic ter poiskati nove načine za stalen dialog.

2.2 Da bi se okrepilo vzajemno sodelovanje med evropsko in rusko civilno družbo, bi bilo treba sprejeti ukrepe, navedene v nadaljevanju besedila.

2.2.1 Razmisliti bi bilo treba o razširitvi spremljevalnega odbora EESO za Rusijo, da se več članom omogoči sodelovanje v izmenjavah z ruskimi partnerji.

2.2.2 Okrepiti bi bilo treba sodelovanje med EESO ter forumom civilne družbe EU-Rusija, da se spremlja razvoj dogodkov v ruski civilni družbi ter preučijo načini za spodbujanje dialoga med neodvisnimi organizacijami civilne družbe v EU in Rusiji (vključno z okoljevarstvenimi organizacijami, združenji potrošnikov, organizacijami s področja kmetijstva in sociale, drugimi poklicnimi in specializiranimi organizacijami itd.).

2.2.3 Vzpostaviti in razvijati bi bilo treba stike s široko paleto neodvisnih socialnih partnerjev (npr. združenji delodajalcev in sindikati) v Rusiji.

2.2.4 Podpreti, razširiti in prednostno razvrstiti bi bilo treba prizadevanja na področju spodbujanja sodelovanja ter civilne družbe v Rusiji in Ukrajini ter na preostalem območju vzhodnega partnerstva, tudi na področju delovnih razmerij; razmisliti bi bilo treba o posebni vlogi EESO pri organizaciji sodelovanja med civilnima družbama Rusije in Ukrajine.

2.2.5 Zaradi politične situacije je EESO začasno prekinil organizacijo skupnih delavnic z državljansko zbornico Ruske federacije (CCRF). Vseeno pa Odbor ohranja stike s CCRF pri posameznih vprašanjih ter bo vzpostavil stike tudi z ruskim varuhom človekovih pravic in drugimi ustreznimi institucijami in strokovnjaki.

3. Uvodne ugotovitve

3.1 Ruska federacija si je v začetku marca 2014 začela dejavno prizadevati za priključitev avtonomne pokrajine Krim v Ukrajini. Od aprila 2014 naj bi Rusija vodila nadomestno vojno na vzhodu Ukrajine, in sicer prek vse bolj intenzivne pomoči proruskim separatistom v republikah Doneck in Luhansk ter neposrednega vdora na ukrajinsko ozemlje. To je preizkus za sedanji evropski varnostni sistem, ki je v veljavi že desetletja, ter za širše mednarodne sporazume, sklenjene po 2. svetovni vojni. EU in ZDA sta od poletja 2014 kot odziv na priključitev Krima in krizo na vzhodu Ukrajine uvedli vrsto sankcij za nekatere ruske državljane in podjetja. 21. septembra 2014 so bile v Moskvi in drugih večjih mestih organizirane najverjetneje največje protivojne demonstracije v mnogih letih (ocene se gibljejo med 25 in 50 tisoč udeleženci).

3.2 Predsednik Vladimir Putin in ruska vlada sta leti 2013 in 2014 namenila utrditvi svoje oblasti in marginalizaciji kakršne koli morebitne opozicije. Ruska vlada je v zadnjih letih kot odziv na množične proteste med decembrom 2011 in sredino leta 2012 sprejela vrsto strogih zakonov. Na podlagi zakonov se je med drugim povečal nadzor nad NVO in internetom, močno so se zvišale kazni za udeležbo v nezakonitih uličnih protestih, poleg tega pa se je razširila opredelitev pojma izdaje.

3.3 Stanje na področju človekovih pravic in civilne družbe v Ruski federaciji se slabša. Spremembe zakonodaje o nekomercialnih organizacijah (t. i. zakonodaja o tujih agentih) v povezavi z drugimi zakonodajnimi novostmi uvajajo kazni za dejavnosti osveščanja, v javnosti demonizirajo nevladne organizacije ter zato preprečujejo razvoj civilne družbe. Naraščajoče število sodnih procesov, ki so bili nedavno sproženi proti organizacijam civilne družbe, je zaskrbljujoče. Splošno družbeno in politično ozračje je vse bolj sovražno do NVO in neodvisnih mnenj.

3.4 Drugi omejevalni zakoni, kot je prepoved propagande „neobičajnih spolnih odnosov“ med mladoletniki, so povzročili stigmatizacijo ter povečali diskriminacijo in nasilje na podlagi homofobije. Poleg tega so številni nedavni zakonodajni in upravni ukrepi privedli do omejevanja delovanja neodvisnih ruskih medijev.

3.5 Evropski svet je v sklepih z dne 16. julija 2014 pozval Komisijo, naj ponovno preuči programe sodelovanja med EU in Rusijo, da bi za vsak primer posebej odločali o začasni ustavitvi izvajanja dvostranskih in regionalnih programov sodelovanja EU. Projekti, ki se nanašajo izključno na čezmejno sodelovanje in civilno družbo, pa bodo ohranjeni. V takih okoliščinah je treba razmisliti, kako lahko institucije in civilna družba EU pomagajo izboljšati razmere civilnodružbenih skupin v Rusiji ter okrepijo resničen civilni in socialni dialog.

4. Splošen položaj civilne družbe

4.1 V zadnjih letih so ključne mednarodne zainteresirane strani v ZN, EU, Evropskem parlamentu, Svetu Evrope in OVSE večkrat izrazile zaskrbljenost zaradi omejevanja prostora civilne družbe v Rusiji.

4.2 Ruska civilna družba – v širšem pomenu besede, ki vključuje vse vrste nepridobitnih združenj – se je od začetka 90. let prejšnjega stoletja izjemno spremenila. Nedavno so se NVO pridružile številne ohlapno organizirane koalicije in skupine državljanov, ki sodelujejo pri projektih v dobrodelne namene, izobraževanju, „poznavanju pravic“ itd., čeprav se sedanja ruska civilna družba v primerjavi z obdobjem njenega oblikovanja pred približno 20 leti sooča z neugodnimi razmerami, kar zadeva individualne pobude in družbeni aktivizem.

4.3 Od vrnitve Vladimirja Putina v Kremelj maja 2012 je bila sprejeta vrsta represivnih zakonov, javni organi pa so pridobili zelo široka pooblastila za omejevanje ključnih svoboščin. Rusija je na primer spremenila opredelitev pojma izdaje, ki zdaj omogoča kaznovanje mednarodnih skupin zagovornikov človekovih pravic. Uvedene so bile visoke kazni za sodelovanje v „nezakonitih“ protestih. Zakon o prepovedi „propagande homoseksualnosti“ močno diskriminira pripadnike LGBT. Vodje NVO so lahko osebno kazensko odgovorni, če ne spoštujejo novosti na področju zakonodaje o NVO.

4.4 Dejstvo je, da je obstoj civilne družbe v Rusiji ogrožen (8). Nekateri opazovalci za človekove pravice menijo, da je takšno zatiranje civilne družbe „v posovjetski zgodovini Rusije brez primere“ in da se je ta proces „z začetkom krize v Ukrajini še okrepil“ (9). Sočasno je država namenila veliko finančnih sredstev za tako imenovane „socialno usmerjene“ skupine, s čimer je še povečala razkol znotraj skupnosti nevladnih organizacij.

4.5 Še naprej se izvajata politično motiviran pregon aktivistov ter neprizanesljiva obravnava nasprotnikov in kritikov vladajočega režima. Treba je poudariti, da je bilo pred olimpijskimi igrami v Sočiju leta 2014 pomiloščenih in izpuščenih več političnih zapornikov, med njimi Mikhail Khodorkovsky in članici pankovske skupine „Pussy Riot“. Vendar se je moralo v istem obdobju veliko udeležencev protesta, ki je bil 6. maja 2012 organiziran na moskovskem Blatnem trgu, zagovarjati na sodišču, ker so bili obtoženi „organizacije množičnih izgredov“ in uporabe sile proti policistom (10). Lokalne in mednarodne organizacije za človekove pravice so nenehno izpodbijale sorazmernost in ustreznost obtožb.

4.6 Spremembe sedanje zakonodaje o NVO (t. i. zakonodaje o tujih agentih), ki je bila sprejeta novembra 2012 (11), so eden od osrednjih elementov za zatiranje civilne družbe v Rusiji in so pomenile začetek kampanje, usmerjene v marginalizacijo ruskih NVO.

4.7 Skrb zbujajoče je, da zakonodaja o „tujih agentih“ ter številni poznejši represivni zakoni v Rusiji negativno vplivajo na razvoj civilne družbe v širši regiji (12). S tem konceptom „tujih agentov“ sta se znova uveljavila močno zavajajoča in sovražna retorika iz obdobja Sovjetske zveze ter jasno poimenovanje nevladnih organizacij kot „vohunov“ (agentov).

4.8 Prvotno so se morale v skladu z novim zakonom vse NVO, ki prejemajo tujo finančno pomoč in so „politično dejavne“ (ali sodelujejo v dejavnosti osveščanja), pri organih registrirati kot „tuji agenti“. V nasprotnem primeru jim je bila izrečena kazen začasne opustitve izvajanja dejavnosti (brez sodne odločbe). Zakon se je začel izvajati februarja 2013 z organizacijo kampanje na nacionalni ravni, v okviru katere se je opravil pregled več kot 1 000 NVO (13) (Vladimir Putin je v poznejših komentarjih na izražene kritike priznal, da je pri izvajanju zakonodaje prišlo do določenih „skrajnosti“).

4.9 Več kot 60 skupin zagovornikov človekovih pravic in drugih skupin civilne družbe – številne od njih zelo pomembne – je bilo obtoženih „upravnih prekrškov“, njihove pritožbe zoper obtožbe in kazni, ki so bile posledica pregledov, pa niso bile enako uspešne. Moskovska NVO „Golos“, ki je najbolj dejavna skupina za spremljanje volitev, ter nekatere druge NVO so morale začasno ustaviti svoje delovanje. 13 nevladnih organizacij je v zvezi s sodnimi postopki, ki še trajajo, vložilo pritožbo pri Evropskem sodišču za človekove pravice. Nobena nevladna organizacija se ni registrirala sama (14).

4.10 Junija 2014 je bil zakon znova spremenjen, s čimer je ministrstvo za pravosodje pridobilo pooblastila, da po lastni presoji, brez kakršnega koli posredovanja sodne veje oblasti, označi NVO za „tuje agente“. Skoraj takoj po začetku veljavnosti zakona se je prvih šest skupin pojavilo na spletni strani ministrstva (15). S 1. oktobrom 2014 je bilo na seznam vključenih 15 NVO, od katerih se številne ukvarjajo s strateškim delom pravnih sporov in pravno pomočjo (16).

4.11 V Rusiji se zelo malo državnih institucij ukvarja z vprašanji civilne družbe in človekovih pravic: varuh človekovih pravic, predsedniški svet za civilno družbo ter do neke mere državljanska zbornica (17). Slednja je partnerska organizacija EESO za uradne stike z Rusijo (18). Vendar te institucije nimajo dovolj zmogljivosti za soočanje z nedavnimi negativnimi dogodki, povezanimi z NVO in skupinami civilne družbe v Rusiji.

5. Socialni dialog

5.1 Tristranski odbor je uradni ruski organ, pristojen za odnose med delojemalci in delodajalci (na podlagi koncepta ILO). Odbor sestavlja 30 predstavnikov vsake od treh strank: vseevropskih ruskih sindikatov, ruske vlade in združenj delodajalcev. Odbor trenutno deluje na podlagi splošnega sporazuma za obdobje 2014–2016 (19). Pogajanja o kolektivnih pogodbah in njihov podpis potekajo na ravni konkretnega subjekta.

5.2 Delodajalce in sindikate v odboru zastopata veliki združenji. Ruska zveza gospodarstvenikov in podjetnikov (RSPP) (20) je vodilno združenje s 361 delodajalci iz pomembnih panog. Predstavniki RSPP sodelujejo na sejah tristranskega odbora na strani delodajalcev. RSPP posreduje v sporih svojih članov ter spodbuja poslovno sodelovanje s podjetji iz EU. Člani RSPP so skupaj odgovorni za približno 6 milijonov delojemalcev, zveza pa je podpisala socialno listino ruskih podjetij ter je članica pobude za globalni dogovor in splošne pobude za poročanje. Zavezništva podjetnikov vključujejo gospodarsko zbornico (21) in organizacijo „Opora Rossii“ (za mala in srednje velika podjetja) itd.

5.3 Čeprav sindikalno gibanje v današnji Rusiji nikoli ni imelo močne neodvisne vloge, obstaja nekaj obetavnih primerov večinoma iz avtomobilske industrije, ki kažejo drugače.

5.4 Prevladujoči akter na tem področju je Federacija neodvisnih ruskih sindikatov (FNPR), naslednica podobnega modela „zveze sindikatov“ iz obdobja Sovjetske zveze (VTsSPS). FNPR si je prizadevala, da bi postala most med sindikati in javnimi organi; sočasno je bila tarča kritik zaradi jasne provladne naravnanosti ter zaradi splošnega nesodelovanja v stavkah in uličnih protestih itd. Drugo vodilno zavezništvo sindikatov je Ruska konfederacija dela (KTR) (22). Obstajajo tudi manjše organizacije, kot so „Sotsprof“, Zveza sindikatov Rusije itd.

5.5 Čeprav je Rusija podpisnica vseh pomembnih konvencij ILO, je spoštovanje socialno-ekonomskih in delavskih pravic v Rusiji še vedno zaskrbljujoče, s čimer soglaša tudi EESO.

5.6 Svoboda zbiranja kot pravica delavcev je zelo problematično področje – po mnenju aktivistov je skoraj nemogoče stavkati, ne da bi se kršila zakonodaja (23). Poleg tega v ruski zakonodaji ni jasne opredelitve diskriminacije, zaradi česar lahko delodajalci lažje diskriminirajo potencialne prihodnje in sedanje delojemalce na podlagi spola, starosti in članstva v sindikatu. Prikrajšane skupine delojemalcev, kot so zaporniki ali manjšine, so še posebej ranljive, sindikalni aktivisti pa nimajo učinkovitih pravnih sredstev za zaščito pred pritiski in pregonom (24).

5.7 Center za socialne in delavske pravice, ki je edini specializiran možganski trust v Rusiji, je poročal o približno 1 395 primerih protestov, povezanih z delom, v obdobju 2007–2013, njihovo število pa vsako leto narašča (25).

6. Svoboda medijev in govora

6.1 Svoboda obveščanja in medijev je v Rusiji ogrožena. Po ponovni kriminalizaciji razžalitve je bila leta 2014 sprejeta vrsta novih zakonov, namenjenih omejevanju medijev in interneta. Več neodvisnih medijskih hiš s področja tiska, radia in interneta je moralo ustaviti poslovanje ali pa so morale zamenjati lastnika, osebje in uredniško politiko. Ti zadnji ukrepi so nedvomno v nasprotju s črko in duhom mednarodnih obveznosti Rusije.

6.2 Zakon o informacijah in informacijski tehnologiji (spremenjen februarja 2014) zdaj omogoča, da se na zahtevo generalnega tožilca uvede blokada spletnih strani, ki domnevno vsebujejo „ekstremistično“ vsebino ali pozivajo k množičnim izgredom ali k nezakonitemu zbiranju.

6.3 Protiteroristična zakonodaja je bila spremenjena maja, s čimer so bili uvedeni novi predpisi za blogerje, katerih spletno stran na dan obišče več kot 3 000 bralcev. Taki blogerji se morajo zdaj registrirati pri Roskomnadzoru in bodo morali pozneje spoštovati rusko zakonodajo o množičnih medijih v zvezi z blogi (vključno z omejitvami med volitvami itd.). Od njih se lahko tudi zahteva, da razkrijejo svoje pravo ime in druge informacije ter da odgovarjajo za komentarje tretjih oseb na svojem blogu. Neregistracija se kaznuje z globo.

6.4 EU in mednarodna skupnost izražata resno zaskrbljenost zaradi še ene zakonodajne pobude, v skladu s katero naj bi se delež tujega kapitala v ruskih medijskih družbah z januarjem 2016 omejil na 20 %.

V Bruslju, 10. decembra 2014 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Henri MALOSSE

(1) Rusija in EU sta se več let pogajali o sprejetju novega sporazuma o partnerstvu in sodelovanju, ki je glavni institucionalni in postopkovni dokument obeh strank. Prejšnji sporazum o partnerstvu in sodelovanju, ki je začel veljati leta 1997 za obdobje 10 let, se je po izteku veljavnosti samodejno podaljševal vsakih 12 mesecev. Sporazum ni več prilagojen potrebam odnosov med EU in Rusijo.

(2) Ta pojem je v mednarodne odnose uvedel profesor s Harvarda Joseph Nye. V skladu s tem konceptom se trda (vojaška) in mehka (vse oblike diplomacije) moč uporabljata za povečanje učinkovitosti v mednarodnih odnosih.

(3) Prihodnost politike severne dimenzije, 5.7.2006; poročevalec: Filip HAMRO-DROTZ (UL C 309, 16.12.2006, str. 91–95).

(4) Arktična politika EU/glej tudi http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/policy/sea_basins/arctic_ocean/index_en.htm

(5) Baltska regija: vloga organizirane civilne družbe pri izboljševanju regionalnega sodelovanja in opredeljevanju regionalne strategije, 13.5.2009; poročevalka: Marja-Liisa PELTOLA (UL C 277, 17.11.2009, str. 42–48).

(6) Vzpostavitev mreže organizacij civilne družbe v črnomorski regiji, 9.7.2008; poročevalca: Mihai MANOLIU in Vesselin MITOV (UL C 27, 3.2.2009, str. 144–151).

(7) Vključevanje civilne družbe v vzhodno partnerstvo, 13.5.2009; poročevalec: Ivan VOLEŠ (UL C 277, 17.11.2009, str. 30–36).

(8) Anna Sevortian. European Human Rights Advocacy Centre Bulletin, pozimi 2013. http://ehracmos.memo.ru/files/WinterBulletin2013ENGWEB.pdf

(9) http://www.hrw.org/news/2013/04/24/russia-worst-human-rights-climate-post-soviet-era

(10) Enemu od obtožencev je bila izrečena pogojna zaporna kazen in omejitev potovanja, eden je bil obsojen na prisilno bivanje v psihiatrični bolnišnici za nedoločen čas, preostalim pa je bila izrečena zaporna kazen od dveh let in pol do štirih let in pol. Trenutno poteka sojenje še proti štirim drugim osebam, obtoženim organizacije množičnih izgredov in nasilja nad policisti.

(11) Zakon je leta 2014 potrdilo tudi ustavno sodišče.

(12) Septembra 2013 je bila podobna pobuda o „tujih agentih“ predložena parlamentu v Kirgizistanu, o podobnih zamislih se je razpravljalo v Kazahstanu itd.

(13) Za večino NVO ta preverjanja niso bila le enkraten pojav. Delo številnih organizacij je bilo moteno s prihodom skupine inšpektorjev, ki so običajno predstavljali tožilstvo, organe za registracijo, migracijske ali davčne organe, policijo, gasilce ali celo televizijsko ekipo. Junija 2013 je bil dumi predstavljen nov osnutek zakona, ki je razširil seznam razlogov za naključne preglede NVO brez vnaprejšnjega obvestila.

(14) http://www.hrw.org/reports/2013/04/24/laws-attrition

(15) To so: Združenje „Golos“ (Moskva), Regionalno združenje „Golos“ (Moskva), Center za socialno politiko in študije s področja spolov (Saratov), Zveza žensk Dona (Novočerkask) ter Center Kostrome za podporo javnim pobudam (Kostroma).

(16) Celoten seznam je na voljo na spletni strani ministrstva za pravosodje: http://unro.minjust.ru/NKOForeignAgent.aspx

(17) Državljanska zbornica je bila ustanovljena leta 2005 kot državna institucija s posvetovalnimi pooblastili ter naj bi spremljala parlamentarne pobude in državne politike in svetovala v zvezi z njimi. Sestavlja jo 126 članov z dvoletnim mandatom. Za prvo zasedanje zbornice je predsednik Putin imenoval eno tretjino članov. Delo zbornice zbuja polemike.

Na zadnjih volitvah je bil za novega direktorja zbornice izvoljen Alexandr Brechalov, predsednik vseruske javne organizacije za mala in srednje velika podjetja „Opora Rossii“. Več informacij je na voljo na www.oprf.ru/eng.

(18) Na podlagi memoranduma o soglasju iz leta 2008.

(19) http://www.unionstoday.ru/news/social/2013/12/25/18878

(20) RSPP ima uradne stike s konfederacijo BusinessEurope ter je članica Mednarodne organizacije delodajalcev v okviru ILO.

(21) Gospodarska zbornica Ruske federacije je članica združenja evropskih industrijskih in trgovinskih zbornic Eurochambers.

(22) FNPR in KTR sta članici Mednarodne konfederacije sindikatov (ITUC) in njene regionalne strukture za Evropo – Vseevropskega regionalnega sveta (PERC).

(23) http://www.unionstoday.ru/news/actual-18/2013/09/26/18592

(24) Predsedniški svet za človekove pravice je o tej temi razpravljal 18. aprila 2014.

(25) http://trudprava.ru/expert/analytics/protestanalyt/1047