SL Uradni list Evropske unije C 228/47

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o poročilu Komisije – Poročilo o politiki konkurence za leto 2007

COM(2008) 368 konč.

2009/C 228/07

Evropska komisija je 16. junija 2008 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

„Poročilo Komisije – Poročilo o politiki konkurence za leto 2007“

Strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 11. marca 2009. Poročevalec je bil g. BARROS VALE.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 452. plenarnem zasedanju 24. in 25. marca 2009 (seja z dne 25. marca) z 98 glasovi za, 2 glasovoma proti in 3 vzdržanimi glasovi.

1. Povzetek in sklepi

1.1 Vsako leto Evropski ekonomsko-socialni odbor oceni Poročilo Komisije o politiki konkurence in hkrati izkoristi priložnost, da poda vrsto zamisli in predlogov, ki jih ustrezni organi pogosto dobro sprejmejo in za katere Odbor meni, da prinašajo na splošno dobrodošle spremembe tako glede prednostnih nalog in instrumentov, ki bi jih morala vsebovati ta politika, kot tudi glede dejanskih sredstev, katerih uporaba je čedalje bolj učinkovita, kot z zadovoljstvom ugotavlja EESO.

1.1.1 Omeniti je treba časovni zamik med obravnavanim letom (2007) in pripravo tega mnenja. Posledično na analizo ne vpliva samo obdobje do tega datuma, ampak tudi zelo izjemne okoliščine, ki danes prevladujejo in jih ni mogoče zanemariti.

1.2 Kljub temu pa EESO meni, da bi bilo treba na področju politike konkurence proučiti nove možnosti in tako preseči tradicionalni pristop k tej zadevi, ki je pomemben, vendar nekoliko omejen. Odbor je v preteklosti ob različnih priložnostih Komisiji predlagal, naj se posveti razvoju novih področij ukrepanja, kar je v današnjih zapletenih in težkih časih nujno potrebno – ne samo zaradi stanja gospodarstva, temveč predvsem zaradi preteklih izkušenj, pri čemer se morajo vsi vpleteni nujno učiti iz storjenih napak, zlasti pa iz pomanjkljivosti, ki so privedle do današnjega stanja.

1.3 Nezadostna (in v nekaterih primerih celo ohlapna) regulacija/nadzor v strateško pomembnih sektorjih ustvarja nesprejemljiva sistemska neravnovesja in tveganja, poleg tega pa ovira zdravo konkurenco, ščiti tiste, ki kršijo pravila, in neznansko škoduje družbi kot celoti. Politika konkurence se mora lotiti teh vprašanj, da prepreči podvajanje ogromnih stroškov, ki bremenijo večino podjetij in posameznikov in so v končni fazi posledica „pomanjkanja konkurence“, ki ga ustvarjajo tisti, katerih ambicije niso bile preprečene zaradi neprimernosti sistemov za zaščito trgov, zlasti finančnih trgov, ki postavljajo pogoje za vse ostale trge.

1.4 Na drugi ravni in v skladu s preteklimi pozivi EESO je treba proučiti možnosti za zagotavljanje boljšega usklajevanja (in ustvarjanje ustreznih instrumentov) z drugimi politikami EU, da se prepreči nepoštena konkurenca v domačem okolju (ki izhaja iz razlik v velikosti, lokaciji in davčnih pogojih podjetij). Na ravni zunanjih odnosov mora EU zagotoviti, da tretje države ne pridobivajo koristi na umeten način s kršenjem mednarodnih trgovinskih pravil, ključnih sporazumov Mednarodne organizacije dela o delovnih in sindikalnih pravicah, ki obravnavajo tudi otroško delo in nečloveške delovne pogoje, ter osnovnih pravil o varstvu okolja. Evropska unija bi morala tudi odločno uveljavljati pravila Svetovne trgovinske organizacije, ki prepovedujejo državne izvozne subvencije in druge državne politike, ki izkrivljajo konkurenco in podjetjem iz EU preprečujejo dostop do trga.

1.5 Poročilo za leto 2007 obravnava dva nova instrumenta politike konkurence („državne ukrepe“ in „politiko konkurence v širšem političnem okviru“), ki v poročilu za leto 2006 nista omenjena, kar je glede na cilj izboljšati to ključno politiko Skupnosti eden najbolj pozitivnih vidikov dela Komisije.

1.6 V zvezi z izvajanjem pravil o nadzoru državnih pomoči poročilo poudarja precejšnja prizadevanja Komisije na tem področju, kar kaže na pomen tega vprašanja v letu 2007.

1.7 Odbor pozdravlja ukvarjanje Komisije z „vlogo politike konkurence v širšem okviru politik“, vendar meni, da bi bilo treba ta vidik dodatno proučiti, s ciljem ugotoviti načine ali sredstva za nadaljnje umeščanje politike konkurence v lizbonsko strategijo. V smislu sektorskih trgov, ki so zajeti v poročilu, je potrebna nadaljnja pojasnitev predvidenih ukrepov, instrumentov, ki naj bi bili uporabljeni, in ciljev, ki naj bi bili doseženi.

1.8 Kljub pomenu, ki ga danes ima liberalizacija energetskih trgov, se zdi, da poročilo vsebuje malo informacij o tej zadevi. Podobno kot v primeru protimonopolnih pravil, ki obravnavajo tržne prakse precej podrobno, bi moral tretji liberalizacijski paket podrobneje opredeliti cilje, ki naj bi bili doseženi.

1.9 Na področju finančnih storitev poročilo obravnava vprašanje plačilnih kartic, pri čemer ugotavlja, da je to zelo visoko koncentriran sektor, ki ga pestijo težave, povezane s konkurenco, pri tem pa ne predlaga nikakršnih ukrepov za odpravljanje teh problemov. Poročilo ne omenja bančnega nadzora in spremljanja bonitetnih pravil, ki naj bi ju izvajali pristojni organi, čeprav je to izjemno pomembno vprašanje, ki lahko povzroči nastanek protikonkurenčnih praks s precejšnjimi posledicami za različne tržne akterje. EESO izraža globoko zaskrbljenost nad tem vidikom, zlasti v zvezi z državnimi deleži v finančnih ustanovah, ki so v večini primerov zelo nejasni.

1.10 Poleg tega bi EESO raje videl, da bi bilo letno poročilo Komisije manj seznam dosežkov (ki je pogosto zgolj predstavitev doseženega napredka in dobljenih bitk) in bolj dokument, ki uravnoteženo obravnava sprejete pozitivne korake (ki jih Odbor sicer pozdravlja) ter ugotovljene težave in ovire, poleg tega pa ponudi predloge za njihovo odpravo in za prehod k novim standardom politike konkurence.

2. Vsebina poročila za leto 2007

2.1 V zvezi z instrumenti politike konkurence poročilo za vsak instrument posebej opredeli vizijo, ki je vodila delo Komisije v obravnavanem letu: — v zvezi z „bojem proti kartelom“ je treba spodbujati ukrepe proti kartelskim praksam z uvajanjem spodbud za udeležence, da prijavijo primere tega pojava. Kot odziv na zaprosilo Evropskega parlamenta, ki je Komisijo pozval, naj pripravi belo knjigo s podrobnimi predlogi za zagotovitev učinkovitejših protimonopolnih odškodninskih zahtevkov, se je Komisija obsežno posvetovala z vladami držav članic, sodniki in predstavniki različnih sektorjev, ki jih tovrstna ravnanja prizadenejo; — Komisija je tudi prednostno obravnavala„odkrivanje, preiskovanje in sankcioniranje kartelov“, pri čemer je 41 podjetjem (enako število kot leta 2006) naložila globe v skupnem znesku 3 334 milijonov EUR (v primerjavi s skupnim zneskom 1 846 milijonov EUR predhodnega leta); — na področju „državnih ukrepov“ je Komisija junija zaključila postopek za ugotavljanje kršitev zoper Češko republiko, ki je omejila pooblastila češkega organa za konkurenco pri izvajanju pravil konkurence v sektorju elektronskih komunikacij. Sprejeta je bila tudi odločba na podlagi Uredbe ES o združitvah, ki vsebuje izjavo, da je španski zakonodajalec, pristojen za urejanje obravnavanega sektorja, kršil navedeno uredbo; — v zvezi z „nadzorom združevanja“ so bili sprejeti prečiščeno obvestilo o vprašanjih, povezanih s konkurenco, in smernice za ocenjevanje nehorizontalnih združitev, začelo pa se je tudi javno posvetovanje o protiukrepih na tem področju; — tudi „nadzor državnih pomoči“ je bil ena od tem, s katerimi se je ukvarjala Komisija, ki je sprejela novo metodo določanja referenčnih obrestnih mer, in začela posvetovanje o osnutku uredbe o splošnih skupinskih izjemah ter postopek za revizijo Sporočila Komisije o državni pomoči v obliki poroštev; — v zvezi z„vlogo politike konkurence v širšem okviru politik“ je bila revidirana lizbonska strategija ter podan predlog za dodatno utrjevanje konkurence za okrepitev sektorskega spremljanja trga.

2.2 Na ravni sektorjev poročilo opisuje najpomembnejše ukrepe, izvedene na naslednjih ključnih področjih gospodarstva: — energetika, kjer je bil predložen predlog za tretji liberalizacijski paket za trge električne energije in plina. Na področju protimonopolnih pravil se je Komisija osredotočila na primere zaprtja in tajnega dogovarjanja (razdelitev trga); — finančne storitve, kjer sta bili objavljeni končno poročilo o sektorski preiskavi evropskih trgov bančnega poslovanja s prebivalstvom in končno poročilo o preiskavi sektorja poslovnega zavarovanja; — elektronske komunikacije, kjer je obstoječi ureditveni okvir prispeval k vse večji konkurenčnosti trgov komunikacij. V zvezi s tem je Komisija priporočila, da se zmanjša število trgov, primernih za predhodno zakonsko urejanje, predlagala uredbo o gostovanju in sprejela več odločb v zvezi s sistemi javnega financiranja za širokopasovni dostop; — informacijska tehnologija, kjer je Komisija nadaljevala s postopki proti družbam Microsoft, AMD in Rambus; — mediji, kjer je Komisija še naprej spremljala prehod z analogne na digitalno radiodifuzijo in dajala prednost zagotavljanju, da so prvovrstne vsebine na voljo pod odprtimi in preglednimi pogoji; — avtomobilska industrija, kjer Uredba o skupinskih izjemah za motorna vozila spodbuja konkurenčnost znotraj blagovnih znamk; — promet, kjer je cilj zagotoviti učinkovito delovanje trgov, ki so pred kratkem bili ali še vedno so v procesu liberalizacije; — poštne storitve, v zvezi s katerimi se je Komisija pogajala o svojem predlogu o popolnem odprtju trgov poštnih storitev v EU za konkurenco.

2.3 Zdi se, da je na nekaterih področjih dejavnosti, kot so elektronske komunikacije, nekaj nedoslednosti ali nejasnosti, pri čemer je težko razumeti potrebo po novem regulativnem paketu, navedeno v točki 48 (o elektronskih komunikacijah), in njegove cilje, saj bi to lahko bilo v nasprotju s točko 44, ki se sklicuje na prispevek sedanjega paketa h krepitvi konkurence.

2.4 Tudi na področju informacijske tehnologije ni ničesar omenjenega o ciljih in ukrepih, ki naj bi bili sprejeti. Omenjajo se samo primeri, odprti v preteklih letih, nikjer pa ni omembe oblikovanja predpisov in politik ali ukrepov, ki jih namerava uvesti Komisija.

2.5 Tukaj bi bilo treba zopet omeniti nove razmere, ki jih ustvarja internet. Slednji je prizorišče intenzivne komercialne dejavnosti, kljub temu pa so pravila, ki ga urejajo, šele v fazi nastajanja, kar je potencialni brezmejni vir protikonkurenčnih praks, ki jih ne nadzoruje nikakršno resnično varstvo potrošnikov. Internetno poslovanje je zato treba nujno urediti.

2.6 V prometnem sektorju je treba poudariti podrobno in dobrodošlo navajanje sprejetih ukrepov za različne vrste prevoza: cestni, železniški (tako blagovni kot potniški), pomorski in letalski.

2.7 Na področju poštnih storitev obstaja pomanjkanje jasnosti glede procesa pogajanja o predlogu Komisije za popolno odprtje trgov poštnih storitev EU za konkurenco.

2.8 Poročilo vsebuje jasen in podroben opis delovanja Evropske mreže za konkurenco, kakršen je tudi opis dejavnosti nacionalnih pristojnih organov. Omeniti je treba točko v zvezi z zaznanim izboljšanjem sodelovanja med člani Evropske mreže za konkurenco. Poleg tega je treba pozdraviti napore, ki jih je Komisija v obravnavanem letu vložila v vključevanje v mednarodne dejavnosti in medinstitucionalno sodelovanje.

2.9 V okviru procesa širitve so bila nadaljevana prizadevanja za spodbujanje držav kandidatk, da okrepijo uveljavljanje pravil o konkurenci, skupaj s prizadevanji za uvajanje zahteve, da te države zagotovijo verodostojne dokaze o sprejemanju teh pravil.

3. Nova generacija politik konkurence in ugotavljanje težav, ki jih je treba začeti odpravljati v sedanji gospodarski krizi

3.1 EESO meni, da mora to priložnost izkoristiti za uporabo novega pristopa, ki se, vsaj kar zadeva politiko konkurence, ne omejuje zgolj na ocenjevanje in komentiranje področij, ki jih je Komisija izbrala za vključitev v svoje letno poročilo. EESO želi stopiti korak dlje in predlagati nekatera področja, ki bi jih morala zajeti prihodnja generacija politik konkurence.

V skladu s tem EESO predlaga naslednje:

3.1.1 V prvi vrsti, v današnjem negotovem svetu – ob upoštevanju razvoja gospodarske globalizacije in nedavnih izkušenj, ki nam jih je prinesla pospešitev tega procesa – je treba novo generacijo politik konkurence neločljivo povezati z novimi koncepti in prednostnimi nalogami skupne evropske zunanje trgovinske politike.

3.1.1.1 Skupna evropska zunanja trgovinska politika mora zagotoviti, da tretje države ne pridobivajo koristi iz trgovinske liberalizacije na umeten način s kršenjem mednarodnih trgovinskih pravil, ključnih sporazumov Mednarodne organizacije dela o sindikalnih pravicah, ki obravnavajo tudi otroško delo in nečloveške delovne pogoje, ter osnovnih pravil o varstvu okolja ali o svobodi ustanavljanja in povezovanja podjetij, kar lahko pripelje do socialnega ali okoljskega dampinga. Evropska unija bi morala tudi odločno uveljavljati pravila Svetovne trgovinske organizacije, ki prepovedujejo državne izvozne subvencije in druge državne politike, ki izkrivljajo konkurenco in podjetjem iz EU preprečujejo dostop do trga.

3.1.1.2 Evropa bi si morala na področju mednarodne trgovine še naprej prizadevati za ustvarjanje enakih pogojev za vse ter za krepitev pristojnosti Svetovne trgovinske organizacije za ukrepanje proti državnim subvencijam in socialnemu in okoljskemu dampingu, ki so v nasprotju z mednarodnimi sporazumi. Poleg tega evropska organizirana civilna družba od Evropske komisije zahteva, da vedno in dosledno uveljavlja trgovinsko politiko in pravice posameznih podjetij in zaposlenih, ki izhajajo iz mednarodnih sporazumov, sklenjenih v okviru Svetovne trgovinske organizacije, Mednarodne organizacije dela idr. Ne bi smeli dovoliti zlasti zanemarjanja ali nepopolnega spoštovanja pravic posameznih podjetij in zaposlenih zaradi splošnih usmeritev zunanje politike ali posebnih interesov posameznih podjetij ali posameznih držav članic.

3.1.1.3 Nerazumno in neutemeljeno je, da si mora Evropa prizadevati za uveljavljanje pravil, ki se jih morajo držati njeni lastni gospodarski subjekti, da se zagotovita uravnotežena konkurenca in trg, hkrati pa pogosto biti strpna do nepoštene konkurence, ki se dnevno uvaža iz drugih predelov sveta. Samo resnična povezava med politiko konkurence in pošteno skupno zunanjo trgovinsko politiko, skupaj z jasnimi in odločnimi stališči v Svetovni trgovinski organizaciji, lahko ponovno vzpostavi ravnovesje, ki je v sedanjih razmerah porušeno.

3.1.2 Drugič, treba je začeti odpravljati neke vrste notranjega neravnovesja na področju politike konkurence, ki spodbuja izkrivljanja, in sicer z ocenjevanjem posledic, ki jih imajo različne značilnosti tržnih akterjev, in uvajanjem pravil, ki upoštevajo dejstvo, da so mala in mikro podjetja že po svoji naravi odvisna od sposobnosti, da tekmujejo z velikimi podjetji. Podobno je mogoče ugotoviti, da so podjetja na bolj oddaljenih območjih prikrajšana v primerjavi s podjetji, ki se nahajajo v bližini velikih potrošniških središč. Zato bi morale biti prihodnje evropske politike gospodarske in teritorialne kohezije tesno povezane s politiko konkurence, ki pa bi morala biti čedalje bolj pozorna na vrsto dejavnikov, ki vplivajo na trge.

3.2 Tudi gospodarsko stanje, ki je bilo podlaga za oceno dela Komisije v letu 2007, od EESO zahteva, da zastavi vrsto praktičnih vprašanj. Aktualnost in izjemni pomen teh vprašanj, ki kažejo na neustreznost sedanjih instrumentov, zahtevata vso pozornost evropskih nosilcev političnega odločanja, ki se morajo lotiti reševanja novonastalih težav, s katerimi se soočajo tako podjetja kot splošna javnost.

3.2.1 Ne glede na sicer hvalevreden cilj zavarovati gospodarstvo kot celoto, pri čemer naj se ne bi okoristila samo nekatera podjetja in/ali sektorji na račun drugih, se zastavlja vprašanje, ali lahko državam članicam dovolimo, da pomagajo nekaterim gospodarskim subjektom (in posredno njihovim delničarjem, zaposlenim, upnikom in dobaviteljem) na račun vseh ostalih, in sicer po načelu, da tisti, ki se ne držijo pravil, požanjejo koristi, tisti, ki se jih držijo, pa naj trpijo? Kakšni so lahko učinki izkrivljanja konkurence, ki jo povzroča novi val nepoštenega obravnavanja gospodarskih akterjev?

3.2.2 V procesu ponovnega potrjevanja pereče potrebe po močni in usklajeni politiki konkurence, ki bo vodila skupno delovanje Evropske unije, EESO razume in soglaša, da je v izjemnih okoliščinah, kot so današnje, mogoče sprejeti izjemne ukrepe, ki lahko pripeljejo tudi do izkrivljanj konkurence. Komisija pa mora ta premišljena, uradno omogočena izkrivljanja nenehno in pozorno spremljati, da jih odpravi takoj, ko se gospodarsko stanje normalizira.

3.2.3 Da bi preprečili izkrivljanje konkurence v katerem koli sektorju, je omogočanje vladam, da ponudijo davčne in/ali finančne spodbude, do katerih lahko dostopijo vsi na pregleden način (pod pogojem, da izpolnjujejo nekatera objektivna merila), morda najboljši način za spodbujanje gospodarskega razvoja brez povzročanja neupravičene diskriminacije.

3.2.4 Kakšne ukrepe so sprejeli organi, pristojni za konkurenco, na različnih ravneh, da zagotovijo ustrezno delovanje sistema med nedavno krizo cen, bodisi potrošniških goriv ali osnovnih živil? V tem primeru so bile posledice višjih stroškov surovin v končni ceni takojšnje in neposredne, medtem ko upad cen ni imel enakega učinka, kar je ustvarilo vsesplošni vtis, da se cene določajo na podlagi dogovora med ključnimi akterji.

3.2.5 Zato je prišel čas, da Komisija sprejme manj strog in širši pristop k politiki konkurence. EESO zato poziva Komisijo, naj prouči to vprašanje in predstavi nove ambicije na področju konkurence, ki je izjemnega pomena za evropsko povezovanje.