Objava zahtevka za registracijo imena v skladu s členom 50(2), točka (a), Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2022/C 341/05)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek v treh mesecih od datuma te objave.

ENOTNI DOKUMENT

„Dalmatinska janjetina“

EU št.: PDO-HR-02799 – 17.8.2021

ZOP (X) ZGO ( )

1. Ime [ZOP ali ZGO]

„Dalmatinska janjetina“

2. Država članica ali tretja država

Hrvaška

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1. Vrsta proizvoda

Skupina 1.1 Sveže meso (in klavnični izdelki)

3.2. Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

„Dalmatinska janjetina“ je meso jagnjet avtohtone hrvaške pasme ovc dalmatinska pramenka, ki so skotena, vzrejena in zaklana izključno na geografskem območju iz točke 4.

Za proizvodnjo mesa „Dalmatinska janjetina“ se jagnjeta zakoljejo, ko so stara od 70 do 130 dni in tehtajo med 15 kg in 28 kg.

Razpoznavne značilnosti trupov jagnjet dalmatinske pramenke so povprečna do zelo dobra mesnatost in rahla do zmerna prekritost z maščobnim tkivom (razred 2 ali 3). Trupi z glavo tehtajo od 8 kg do 14 kg, dolgi so do 80 cm in imajo vsaj 45-odstotni izkoristek mase toplega trupa. Mišično tkivo je bledo rožnate do rožnate barve, meso mišice longissimus dorsi pa vsebuje manj kot 4 % maščobe in vsaj pet različnih hlapnih organskih kemičnih spojin iz skupine terpenov.

„Dalmatinska janjetina“ se trži vse leto, vendar le sveža in ohlajena v obliki celega trupa z glavo, ledvicami in ledvičnim lojem (ki ostanejo povezani s trupom), z drobovino (jetra, pljuča s sapnikom in srce) in testisi, ki se štejejo za del trupa, ali brez njih, ali kot polovica trupa, ki se pripravi z vzdolžnim simetričnim prerezom trupa po ločnici, ki poteka po sredini glave, vratnih, hrbtnih, ledvenih in križnih vretenc, prsnice in pubične simfize.

„Dalmatinska janjetina“ se vedno zaužije pečena. Meso je sočno in mehko, v ustih se topi in nima izrazite arome ali okusa po ovčetini.

3.3. Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

Jagnjeta za proizvodnjo mesa „Dalmatinska janjetina“ se do zakola prehranjujejo izključno z materinim mlekom in na pašnikih.

Pašnik je najpomembnejši vir krme za ovce, saj pokrije do 80 % njihovih prehranskih potreb, preostalih 20 % pa sestavljata travniško seno in/ali redkeje lucerna (predvsem pozimi). Vsaj 80 % krme prihaja z opredeljenega geografskega območja proizvodnje mesa „Dalmatinska janjetina“ iz točke 4. Seno se najpogosteje pridobiva na bližnjih travnikih na rodovitnejših območjih dalmatinskega zaledja, tj. na hribovitih območjih Dalmacije, v primeru velikih potreb in suše pa prihaja tudi s predelov zunaj opredeljenega območja proizvodnje mesa „Dalmatinska janjetina“, zlasti s travnikov v Liki in Gorskem kotarju, vendar le iz naslednjih županij: Zadrske županije (območje mesta Gračac), Liško-senjske županije (celotna županija), Karlovške županije (samo ozemlje mesta Ogulin ter občine Josipdol, Plaški in Saborsko) in Primorsko-gorske županije (samo ozemlje mest Vrbovsko, Delnice in Čabar ter občine Lokve, Fužine, Mrkopalj, Ravna Gora, Skrad in Brod Moravice). Seno z navedenih območij se lahko uporablja kot dopolnilna krma za ovce (vendar ne za jagnjeta) pozimi, ko so ovce v dobi presušitve (zaradi brejosti), zato ne vpliva na kakovost in kemično sestavo jagnjetine.

3.4. Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Vse faze proizvodnje mesa „Dalmatinska janjetina“ morajo potekati na opredeljenem geografskem območju proizvodnje iz točke 4.

Postopek proizvodnje mesa „Dalmatinska janjetina“ vključuje vzrejo, pripust in ojagnjitev ovc pasme dalmatinska pramenka ter vzrejo in zakol njihovih jagnjet.

3.5. Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

Preden se trupi in polovice trupov jagnjet pasme dalmatinska pramenka dajo na trg, morajo biti označeni z žigom odobrene klavnice, v kateri je bil opravljen zakol, in zaviti v prozorno samolepilno plastično folijo.

Pakiranje, tj. zavijanje klavniško obdelanih in ohlajenih trupov jagnjetine „Dalmatinska janjetina“ v plastično folijo, poteka v klavnicah na območju iz točke 4 pred dajanjem proizvoda na trg, predvsem da se ohranijo higiena mesa (da se prepreči stik trupov z viri mikrobiološkega onesnaženja med ravnanjem in prevozom), svežina in kakovost (da trupi ne pridejo v stik z zrakom in se tako upočasnijo kemični procesi, ki razgrajujejo maščobe in beljakovine v mesu).

3.6. Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

„Dalmatinska janjetina“ se proizvaja znotraj upravnih meja Liško-senjske županije (samo območje mesta Novalja in obalna pobočja gorske verige Velebit na območju občine Karlobag) in Zadrske županije (samo območja mest Benkovac, Biograd, Nin, Obrovac, Pag in Zadar ter občine Bibinje, Galovac, Jasenice, Kali, Kolan, Kukljica, Lišane Ostrovičke, Novigrad, Pakoštane, Pašman, Polača, Poličnik, Posedarje, Povljana, Preko, Privlaka, Ražanac, Sali, Stankovci, Starigrad, Sukošan, Sveti Filip i Jakov, Škabrnja, Tkon, Vir, Vrsi in Zemunik Donji) ter na celotnem ozemlju Šibeniško-kninske županije, Splitsko-dalmatinske županije in Dubrovniško-neretvanske županije.

5. Povezava z geografskim območjem

Posebnosti geografskega območja

Naravni dejavniki

Geografsko območje Dalmacije obsega tri različne geomorfološke in podnebne pasove (obalni in otoški pas s sredozemskim podnebjem, dalmatinsko zaledje s submediteranskim podnebjem ter gorski pas s celinskim podnebjem), ki so skupaj z vplivom ljudi skozi stoletja neposredno vplivali na rastlinsko odejo na tem območju. Na krajih, ki so močno izpostavljeni burji ali imajo najbolj degradirana kamnita tla (npr. ob vznožju gorske verige Velebit), so večinoma pašniki z zdravilnim žajbljem in volnato medeno travo (Ass. Stipo-Salvietum officinalis) z velikim številom ilirskih in ilirsko-jadranskih endemičnih vrst, predvsem tistih, ki so prilagojene suši in močni burji, zlasti aromatičnih in zdravilnih rastlin. Dalmacija je ena od evropskih regij z najbogatejšo floro, saj je na njenem območju po ocenah 3 500 različnih rastlinskih vrst, od katerih je več kot 7 % endemičnih in še več stenoendemičnih vrst (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije. Tradicijske sorte i pasmine Dalmacije Biotska raznovrstnost v kmetijstvu Dalmacije. Tradicionalne vrste in pasme Dalmacije), str. 430). Na pašnikih v dalmatinskem zaledju je največ ilirske bilnice in gomoljne smiljice (Ass. Festuco-Koelerietum officinalis), v njihovi floristični sestavi pa prevladujejo številne nizke, večinoma pritlehne zelnate vrste, kar je verjetno posledica selekcije, ki je potekala skozi tisočletja paše ovc. Ti pašniki veljajo za tipične ovčje pašnike (Rogošić, 2000: Gospodarenje mediteranskim prirodnim resursima (Upravljanje s sredozemskimi naravnimi viri), str. 112). To je jasen dokaz, da je avtohtona pasma dalmatinska pramenka prilagojena naravnim razmeram, v katerih primanjkuje hranil, in da je vplivala tudi na botanično sestavo in značilnosti pašnikov. Posebne značilnosti dalmatinskih pašnikov na obalnem in otoškem območju ter v dalmatinskem zaledju so poleg bogastva različnih rastlinskih vrst tudi redki pašniki, zlasti v sušnih obdobjih leta, in velik delež rastlinskih vrst z nizko hranilno vrednostjo, ki pa vsebujejo veliko aromatičnih in antioksidativnih kemičnih spojin (dvokaličnice) (Priloga 6.4, Krvavica et al., 2015, Isparljivi sastojci arome dalmatinske janjetine (Hlapne aromatične sestavine dalmatinske jagnjetine), Meso 1, str. 58). Zaradi teh značilnosti so dalmatinski pašniki resnično edinstveni in se bistveno razlikujejo od tistih na celinskih območjih, saj so gorska območja, na katerih rast rastlin poleti ni zaustavljena (in na katerih v nasprotju z nižje ležečimi območji dalmatinskega zaledja, obale in otokov ni suše), ne le bogata z rastlinskimi vrstami, ampak imajo tudi veliko pašnikov, ki se tradicionalno uporabljajo kot travniki za pridelavo kakovostnega sena ali za pašo v sušnem obdobju leta.

Človeški dejavniki

Ime „Dalmacija“ je tesno povezano s tradicijo ovčereje na tem območju. Že v 4. stoletju pred našim štetjem se je na ozemlju današnje Dalmacije naselilo ilirsko pleme Dalmatov ali Delmatov. Ime tega plemena izhaja iz ilirske besede za ovco, tj. dalma ali delma, po njem pa je bila poimenovana tudi rimska provinca Dalmacija (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije; Tradicijsko poljoprivredno bilje i domaće životinje (Biotska raznovrstnost v kmetijstvu Dalmacije. Tradicionalno kmetijsko rastlinje in domače živali), str. 203 in 204). Prvi zapisi o ovčereji v Dalmaciji segajo na konec 17. in začetek 19. stoletja, vir iz leta 1808 pa navaja rejo skoraj dveh milijonov ovc in koz (Defilippis, 2001, Dalmatinska poljoprivreda u prošlosti (Dalmatinsko kmetijstvo v preteklosti), str. 83; in Kraljski Dalmatin, 1808, str. 218 in 222). Ohranjena so zgodovinska pričevanja o nomadskem načinu življenja dalmatinskih ovčerejcev, ki so v poletnih mesecih (junij–avgust) gnali svoje ovce in koze v bližnje gore, kjer so skupaj z njimi tudi živeli, in ta običaj se na tem območju (gorske verige Velebit, Dinaridi, Svilaja, Kamešnica, Mosor in Biokovo) ohranja še danes. Ovčerejci to počnejo predvsem zato, ker se poleti v nižinskih predelih vegetacija ustavi, kar pomeni, da ni dovolj pašnikov in vode.

Tradicionalni način priprave mesa „Dalmatinska janjetina“ s pečenjem celotnega trupa jagnjeta z glavo (Brusić, 8000 godina uzgoja ovaca na hrvatskom Jadranu (8000 let reje ovc na hrvaškem Jadranu), str. 416, 427, 428 in 431) je odločilno vplival na značilnosti trupa jagnjet pasme dalmatinska pramenka (starost in teža jagnjet), ki se zato vedno tržijo z glavo.

Posebnosti proizvoda

„Dalmatinska janjetina“ je med potrošniki zelo cenjena in zaradi svoje izjemne kakovosti velja za dalmatinsko kulinarično specialiteto. Trupi jagnjet pasme dalmatinska pramenka po teži spadajo v kategorijo lahkih trupov jagnjet. V primerjavi z jagnjeti, ki jih vzrejajo na celinskih območjih ali intenzivno v hlevih, je klavni izkoristek trupov jagnjet dalmatinske pramenke večji, mišično tkivo pa je nekoliko temnejše barve in vsebuje manj maščobe. Meso mišice longissimus dorsi ima manj kot 4 % maščobe (Vnučec, 2011, Odlike trupa i kakvoća mesa janjadi iz različitih sustava uzgoja (Značilnosti trupov in kakovost jagnjetine iz različnih sistemov reje), doktorska disertacija, str. 61), vsebuje več različnih hlapnih aromatičnih spojin, zlasti terpenov (Krvavica et al., 2015, op. cit., str. 62), in ima posebno sestavo maščobnih kislin. Kombinacija vseh teh značilnosti daje posebne organoleptične lastnosti, ki jih potrošniki še posebej prepoznavajo in cenijo. Starost in telesna teža jagnjet ob zakolu ter način obdelave trupov v klavnici izhajajo predvsem iz tradicije ovčereje, namena uporabe proizvoda in navad potrošnikov; zato se trupi jagnjet pasme dalmatinska pramenka, tj. „Dalmatinska janjetina“, vedno dajejo na trg skupaj z glavo, ledvicami in ledvičnim lojem ter z drobovino in testisi ali brez njih.

Ime „Dalmatinska janjetina“ se tradicionalno uporablja v vsakdanjem govoru, na jedilnikih številnih restavracij v Dalmaciji in na celinski Hrvaški, enako ime pa se uporablja tudi v znanstveni in strokovni literaturi.

Vzročna povezava med geografskim območjem in kakovostjo ali značilnostmi proizvoda

Vzročna povezava med geografskim območjem in proizvodom „Dalmatinska janjetina“ temelji na posebni kakovosti mesa jagnjet pasme dalmatinska pramenka in tradicionalnem načinu reje na opredeljenem geografskem območju.

Proizvod „Dalmatinska janjetina“ nosi ime območja, na katerem se vzreja dalmatinska pramenka (Dalmacija), samo ime Dalmacije pa izhaja iz ilirske besede za ovco: dalma oziroma delma. Zato je mogoče reči, da je Dalmacija že od nekdaj dežela ovc in ovčerejcev.

Značilnosti dalmatinske pramenke, kot so odpornost in okretnost, zlasti pa majhna, koničasta glava, prožnost čeljusti in ustnic, kažejo, da se je ta pasma skozi tisočletja prilagodila težkim razmeram dalmatinske kraške pokrajine, kar ji omogoča, da se pase na težko dostopnih pašnikih na skalnati dalmatinski zemlji, poraščeni z grmičevjem in grmovjem, ter preživi tudi na najbolj nedostopnem in divjem terenu na zelo strmih pobočjih obalne regije. Poleg tega pašniki v dalmatinskem zaledju veljajo za tipične ovčje pašnike, ki so verjetno nastali s selekcijo rastlinstva, ki je posledica tisočletne paše, predvsem ovc, vendar je proces prilagajanja očitno potekal v obeh smereh. Številne rastlinske vrste v treh različnih rastlinskih pasovih, med katerimi je veliko rastlin z nizko hranilno vrednostjo, ki pa vsebujejo veliko aromatičnih in antioksidativnih kemičnih spojin, ki odločilno vplivajo na specifično kemično sestavo proizvoda, zlasti na sestavo maščobnih kislin (Vnučec, 2011, op. cit., str. 67), in na sestavo hlapnih aromatičnih spojin, so glavni razlog za specifično aromo in okus mesa „Dalmatinska janjetina“. Posledično aromatični profil mesa „Dalmatinska janjetina“ vključuje bistveno več različnih hlapnih spojin kot druge vrste jagnjetine, zlasti glede na število in skupni delež terpenov v primerjavi s celinsko jagnjetino (Krvavica et al., 2016, Isparljivi sastojci mesa janjadi iz različitih zemljopisnih područja (Hlapne sestavine jagnjetine iz različnih geografskih območij), zbornik, str. 162). Terpeni so metaboliti dvokaličnic, ki so precej zastopani v edinstveni in raznoliki rastlinski sestavi dalmatinskih pašnikov ter se nepoškodovani absorbirajo neposredno v živalsko tkivo (Krvavica in drugi, 2015, op. cit., str. 58), zato se v literaturi štejejo za edinstvene rastlinske indikatorje (Krvavica et al., 2016, op. cit., str. 162). Poleg tega je na območju vzreje dalmatinske pramenke večino leta malo paše, zato ovce in jagnjeta v iskanju hrane vsak dan prepotujejo velike razdalje, kar pomeni, da „Dalmatinska janjetina“ vsebuje manj maščobe in je nekoliko temnejše barve (svetlo roza do roza) kot pri drugih vrstah jagnjetine. Zaradi redke paše jagnjeta rastejo počasneje in imajo zato slabše razvit prebavni sistem; klavni izkoristek trupov je tako večji kot pri celinskih jagnjetih (Mioč et al., 2012, Dalmatinska janjetina (Dalmatinska jagnjetina), zbornik, str. 31, 32 in 34). Glede na navedeno je mogoče sklepati, da sta značilna, specifična aroma in okus mesa „Dalmatinska janjetina“ rezultat tako značilnosti pasme in tradicionalnega načina reje ovc in jagnjet, kot tudi in predvsem posebnosti geografskega območja, na katerem vzrejajo pasmo dalmatinska pramenka.

Sklic na objavo specifikacije proizvoda

https://poljoprivreda.gov.hr/UserDocsImages/dokumenti/hrana/zoi-zozp-zts/dokumenti-zoi-zozp-zts/Specifikacija%20DJ%20-%20izmijenjena_02.2022_%C4%8Distopis.pdf

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.