EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 29.6.2022 COM(2022) 289 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Poročilo o strateškem predvidevanju za leto 2022



















Tesno povezovanje zelenega in digitalnega prehoda v novih geopolitičnih razmerah



I.Uvod Svet se spopada s tektonskimi geopolitičnimi premiki, s katerimi se krepijo megatrendi, ki že vplivajo na EU. Dolgoročne posledice ruske vojaške agresije na Ukrajino, tudi za energijo, prehrano, gospodarstvo, varnost, obrambo in geopolitiko, bodo nedvomno vplivale na pot Evrope pri doseganju pravičnega zelenega in digitalnega prehoda. Vendar ti in drugi prihodnji izzivi Evropske unije ne bodo odvrnili od njenih dolgoročnih ciljev. S pravim naborom politik se lahko njihovo doseganje celo pospeši. Nazadnje bi to lahko spodbudilo našo odpornost in odprto strateško avtonomijo na različnih področjih, od energije, prehrane, varnosti in kritične oskrbe – vključno s surovinami, potrebnimi za prehod – do najsodobnejših tehnologij. Glede na to novo geopolitično ozadje in na podlagi celovitega postopka predvidevanja je v Poročilu o strateškem predvidevanju za leto 2022 predstavljen v prihodnost usmerjen strateški razmislek o medsebojnem vplivu zelenega in digitalnega prehoda. Oba spadata med glavne naloge politike EU, njun medsebojni vpliv pa bo imel ogromne posledice za prihodnost. Njun uspeh bo tudi ključen za doseganje ciljev Združenih narodov za trajnostni razvoj. Čeprav sta po naravi drugačna in oba zaznamuje posebna dinamika, pa je treba njuno tesno povezovanje – tj. njuno zmogljivost medsebojne krepitve – podrobneje preučiti. Zeleni prehod se ne bo uresničil brez ciljev in politik, določenih v evropskem zelenem dogovoru, tj. medsektorski strategiji za doseganje podnebne nevtralnosti in zmanjšanje degradacije okolja do leta 2050. Do nedavnega je digitalni prehod napredoval z upoštevanjem le omejenih vidikov trajnostnosti. Da bi se zmanjšali škodljivi stranski učinki in v celoti izkoristil njegov potencial za omogočanje okoljske, socialne in gospodarske trajnostnosti, je treba za digitalni prehod oblikovati ustrezne politike in ga ustrezno upravljati, kot je predstavljeno v digitalnem kompasu in svežnju „Pripravljeni na 55“. Na poti do leta 2050 bo tesno povezovanje odvisno od sposobnosti uporabe obsežnih obstoječih in novih tehnologij, pa tudi od različnih geopolitičnih, družbenih, gospodarskih in regulativnih dejavnikov. Na podlagi njihove analize je v tem sporočilu opredeljenih deset ključnih področij, na katerih bo potrebno ukrepanje. Celovit, v prihodnost usmerjen in strateški pristop k dvojnemu prehodu, ki priznava njegovo geopolitično naravo, je potreben za nadaljnjo krepitev sinergij in obravnavanje napetosti. II.Sinergije in napetosti med zelenim in digitalnim prehodom Digitalne tehnologije bi lahko imele ključno vlogo pri doseganju podnebne nevtralnosti, zmanjšanju onesnaževanja in obnovi biotske raznovrstnosti. Z merjenjem in nadzorovanjem vhodnih podatkov in večjo avtomatizacijo, bi se lahko s tehnologijami, kot sta robotika in internet stvari, izboljšala učinkovita raba virov ter okrepila prožnost sistemov in omrežij. Energijsko učinkovito upravljanje podatkov, ki temelji na blokovnih verigah, v celotnem življenjskem ciklu proizvodov in storitev in njihovi celotni vrednostni verigi bi lahko spodbudilo napredek pri prehodu na bolj krožno gospodarstvo in doseganju konkurenčne trajnosti. Digitalne tehnologije bi lahko podpirale tudi spremljanje, poročanje in preverjanje emisij toplogrednih plinov za oblikovanje cen ogljika. Digitalni potni listi za proizvode omogočajo boljšo sledljivost materialov in sestavnih delov ter neprekinjeno sledljivost, s tem pa izboljšujejo dostopnost podatkov, kar je bistveno za vzdržne krožne poslovne modele. Digitalni dvojčki bi lahko olajšali inovacije in snovanje bolj trajnostnih postopkov, proizvodov ali stavb. Kvantno računalništvo bo olajšalo simulacije, ki so za klasične računalnike preveč zapletene. S podatkovnimi tehnologijami, nameščenimi v vesolju, ki zagotavljajo globalne informacije v realnem času, se spremlja napredek pri doseganju trajnostnosti. Z izmenjavo podatkov ali igrifikacijo se lahko poveča sodelovanje javnosti pri usmerjanju prehodov in soustvarjanju inovacij. Z uresničevanjem zelenega prehoda se bo preoblikoval tudi digitalni sektor. Obnovljivi viri energije, obnovljivi vodik, jedrska energija (vključno z majhnimi modularnimi reaktorji) in tehnologija jedrske fuzije bodo vsi zelo pomembni v okviru vse večjih potreb po energiji v digitalnem sektorju. Spodbujanje politik, namenjenih doseganju podnebne nevtralnosti in energijske učinkovitosti za podatkovne centre in infrastrukture v oblaku do leta 2030, vključno z zadostitvijo njihovemu povpraševanju po električni energiji s sončno ali vetrno energijo, bo podpiralo ekologizacijo na podatkih temelječih tehnologij, kot so analitika velepodatkov, blokovna veriga in internet stvari. Vendar lahko zamude pri uporabi zmogljivosti in infrastrukture za proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov pomeni izziv. Boljše načrtovanje lokacij in uporaba ustreznih tehnologij bi omogočila ponovno uporabo toplote, ki jo proizvedejo podatkovni centri, v terciarnem sektorju. Trajnostno financiranje bo pomagalo pritegniti s podnebno nevtralnostjo povezane naložbe v digitalni sektor. Boljša zasnova, več krožnih poslovnih modelov in vzorcev proizvodnje lahko pomaga zmanjšati e-odpadke. Na strani povpraševanja bodo potrošnja in prakse podjetij ter državljanov pomembne za zmanjšanje porabe energije pri uporabi digitalnih tehnologij. Če digitalne tehnologije ne bodo energijsko učinkovitejše, se bo z njihovo široko uporabo povečala poraba energije. Informacijska in komunikacijska tehnologija (IKT) je odgovorna za 5–9 % svetovne porabe električne energije in približno 3 % emisij toplogrednih plinov. Neobstoj dogovorjenega okvira za merjenje vpliva digitalizacije na okolje, vključno z morebitnimi povratnimi učinki, povzroča izrazite razlike v teh ocenah. Vendar študije kažejo, da se bo poraba energije v zvezi z IKT zaradi vse večje uporabe in proizvodnje potrošniških naprav, povpraševanja po omrežjih, podatkovnih centrih in kriptosredstvih še naprej povečevala. Poraba energije se bo povečala tudi zaradi večje uporabe spletnih platform, iskalnikov, konceptov virtualne resničnosti, kot so metaverzum ter platforme za pretakanje glasbe in videovsebin. Po drugi strani pa lahko uporaba prihodnjih generacij čipov z majhno porabo energije in učinkovitejše tehnologije povezljivosti (5G in 6G, omrežja, ki jih poganja umetna inteligenca) morda zmanjša skupni odtis IKT. Pojavile se bodo nadaljnje napetosti v zvezi z e-odpadki in okoljskimi odtisi digitalnih tehnologij. Večja odvisnost od elektronike, telefonov in računalniške opreme pospešuje svetovno proizvodnjo e-odpadkov, ki bi lahko do leta 2030 dosegla 75 milijonov ton. Od tega se trenutno v EU le 17,4 % pravilno obdela in reciklira, medtem ko se proizvodnja e-odpadkov povečuje po 2,5 milijona ton na leto. Brez ustreznih politik bo vsak prehod na nove standarde ali tehnologije zahteval obsežno zamenjavo opreme. Na primer, 5G in 6G bosta od uporabnikov zahtevala zamenjavo opreme, da bi se v celoti izkoristile njune koristi, saj bi bila večina obstoječih pametnih telefonov, tablic in računalnikov zgolj povratno združljivih. Napredek na področju digitalizacije bo povečal tudi porabo vode, npr. za hlajenje podatkovnih centrov ali proizvodnjo čipov. Rudarjenje in obdelava surovin, potrebnih za prehoda, odpirata okoljska vprašanja in vzbujata etične pomisleke. Nazadnje pa bodo tveganja za podnebje in okolje vplivala na življenjsko dobo in delovanje kritičnih digitalnih infrastruktur. V naslednjih 30 letih se lahko stroški škode zaradi ekstremnih vremenskih dogodkov po vsej EU povečajo za 60 %. Na splošno lahko digitalne tehnologije, če se pravilno upravljajo, pomagajo ustvariti podnebno nevtralno, z viri gospodarno gospodarstvo in družbo, zmanjšajo porabo energije in virov v ključnih gospodarskih sektorjih in postanejo gospodarnejše z viri. III. Kritične tehnologije za tesno povezovanje Energija, prevoz, industrija, stavbe in kmetijstvo so sektorji z največjimi emisijami toplogrednih plinov v EU. Zmanjšanje njihovega odtisa, kot je tudi predvideno v svežnju „Pripravljeni na 55“, ter krepitev njihove odpornosti sta zato ključna za uspešno tesno povezovanje. Vendar je brez ustreznih tehnologij in politik škodljivi vpliv teh sektorjev na okolje morda še težje zmanjšati. To zlasti velja na svetovni ravni, saj bo predvideno število prebivalstva, ki naj bi se do leta 2050 povečalo na 9,7 milijarde, z višjim povprečnim dohodkom zahtevalo več hrane, industrijskih proizvodov, energije, stanovanj, mobilnosti in vode. Do leta 2030 bodo večino zmanjšanj emisij CO2 omogočile tehnologije, s katerimi že danes razpolagamo. Vendar bo podnebno nevtralnost in krožnost do leta 2050 omogočil razvoj novih tehnologij, ki so trenutno v poskusni, predstavitveni ali prototipni fazi. To vključuje različne digitalne tehnologije, ki lahko pospešijo tesno povezovanje v vseh sektorjih. 1.Digitalizacija energije Z rusko vojaško agresijo na Ukrajino se je povečal pomen geopolitičnih vidikov prehoda na čisto energijo ter poudarjena je bila potreba po njegovi pospešitvi ter združitvi moči za doseganje odpornejšega energetskega sistema in prave energetske unije. EU je predložila velikopotezne možnosti za blaženje učinka visokih cen energentov na potrošnike (zlasti ranljive in tiste, ki jim grozi energetska revščina) in industrijo ter za krepitev varnosti oskrbe z energijo v EU. Srednjeročno je celovit sistem EU, ki večinoma temelji na proizvodnji čiste energije, diverzifikaciji oskrbe z energijo, pa tudi povečanju prihrankov energije in energijske učinkovitosti v vseh sektorjih, stroškovno najučinkovitejša rešitev za zmanjšanje odvisnosti EU od fosilnih goriv. Na primer, celovito izvajanje svežnja „Pripravljeni na 55“ bi zmanjšalo porabo plina EU za 30 % do leta 2030. To je še pomembnejše, saj bo napredek dvojnega prehoda povečal povpraševanje po električni energiji. Digitalizacija lahko okrepi energetsko varnost EU. Digitalne tehnologije lahko podpirajo učinkovitejše pretoke nosilcev energije in povečajo medsebojno povezanost trgov. Zagotovijo lahko potrebne podatke za usklajevanje ponudbe in povpraševanja na bolj razčlenjeni ravni in bližje realnemu času. Napovedovanje proizvodnje energije in povpraševanja po njej se lahko izboljša z digitalnimi tehnologijami, novimi senzorji, satelitskimi podatki in blokovno verigo. To bi pametnim omrežjem omogočilo, da porabo prilagodijo vremenskim razmeram, ki vplivajo na proizvodnjo energije iz različnih obnovljivih virov. Navedeno bo omogočilo uspešno upravljanje in distribucijo energije iz obnovljivih virov, olajšalo čezmejno izmenjavo in preprečilo prekinitve. Digitalizacija bo opolnomočila ljudi in podjetja, tako da jim bo omogočila prehod na porabo zelenih virov energije, prilagoditev porabe ali celo trgovanje z energijo. „Energija kot storitev“ in inovativne energetske storitve, ki temeljijo na podatkih, lahko spremenijo način sodelovanja med dobavitelji energije in potrošniki. Poleg tega lahko postanejo mikroomrežja in samoorganizirana omrežja način upravljanja energetskega sistema od spodaj navzgor. Za povečanje odpornosti proti hibridnim grožnjam bo digitalizacija energetskih sistemov zahtevala večje zmogljivosti na področju kibernetske varnosti ter zanesljive, samostojne in vseprisotne komunikacijske sisteme, kot je zanesljiva povezljivost, temelječa na vesoljski tehnologiji. 2.Omogočanje bolj zelenega prevoza z digitalnimi tehnologijami

Skupaj z rastjo prebivalstva in višjimi življenjskimi standardi se bo povpraševanje po prevozu še naprej povečevalo. Na splošno bi se lahko potniški prevoz med letoma 2015 in 2050 skoraj potrojil. Pričakuje se, da se bo ne glede na prizadevanja za preusmeritev več prometa v druge načine prevoza, kot sta železniški in vodni promet, potniški prevoz v EU do leta 2050 povečal za približno 21 %, tovorni promet pa za 45 %. Urbanizacija, vse večja ozaveščenost potrošnikov, nastajajoči stroški trajnostnih možnosti prevoza (danes še vedno razmeroma visoki) ter novi poslovni modeli (tudi kadar gre za upravljanje dobavne verige) bodo prav tako vplivali na sektor. Poleg tega lahko digitalizacija še dodatno pospeši hibridizacijo delovnih mest, ki vpliva na lokalno in čezmejno mobilnost delavcev. V kombinaciji z digitalnimi tehnologijami bodo širše vrste uporabe baterij prihodnje generacije omogočile velik premik mobilnosti v smeri trajnostnosti. To velja za različne načine prevoza, vključno s potniškim prevozom in tovornim prometom, težkimi tovornimi vozili ali letalstvom. Na primer, električni zrakoplovi bi lahko povezovali majhna regionalna letališča v vsej EU. Upravljanje dodatnega povpraševanja po električni energiji na področju prevoza za neposredno elektrifikacijo in masovno proizvodnjo goriv iz obnovljivih virov in nizkoogljičnih goriv za sektorje, ki jih je težko razogljičiti, kot sta letalstvo in vodni promet, je treba uskladiti z izboljšanjem energijske učinkovitosti električnih vozil. Zahteva tudi pristop na sistemski ravni za vgradnjo senzorjev, računalniške zmogljivosti in napredne programske opreme. Uporaba podatkov, pridobljenih iz vozil in njihovega okolja, lahko optimizira polnjenje. Dvosmerno polnjenje bi lahko zagotovilo prožnost za pametna omrežja električne energije, s čimer se podpira vključevanje energije iz obnovljivih virov in povečuje njihova uporaba. Poleg tega lahko digitalizacija skupaj s storitvami, ki temeljijo na vesoljski tehnologiji, podpira zanesljive rešitve za povezana in avtomatizirana (vključno z avtonomnimi) plovila in vozila, s čimer prispeva k učinkovitejšemu upravljanju prometa in manjši porabi goriva. Poskusne zasnove, kot so preskuševalne naprave ali živi laboratoriji, ki omogočajo preskušanje rešitev na področju mobilnosti v resničnem okolju lahko pomagajo bolje razumeti potrebe končnih uporabnikov. Digitalni dvojčki vozil lahko zagotovijo celovite podatke o obratovanju v realnem času, zgodovini servisov, konfiguraciji, zamenjavi delov ali garanciji. Pametna mobilnost bo zahtevala velike naložbe za razvoj novih tehnologij in infrastruktur ter dostop to različnih digitalnih tehnologij, kot so umetna inteligenca, oblak ali polprevodniki. Poleg tega bodo morali akterji v sektorju za doseganje kritične mase in preprečevanje odvisnosti od velikih prevladujočih akterjev vzpostaviti partnerstva, združiti naložbe ter se dogovoriti o skupnih standardih, infrastrukturah, platformah in okvirih upravljanja. Ključni bosta tudi družbena sprejemljivost samovozečih vozil in njihova dostopnost, povezana s stroški. Digitalizacija in umetna inteligenca bosta prav tako spodbudili pojav učinkovitejših multimodalnih rešitev na področju mobilnosti, tako da bosta združili vse načine v eni interoperabilni platformi, kot sta „mobilnost kot storitev“ ali „prevoz kot storitev“. To bi lahko povečalo učinkovitost, izbiro potrošnikov, razpoložljivost in cenovno dostopnost, zlasti javnega prevoza. Poleg tega bodo digitalne platforme pospešile druge možnosti, kot sta združevanje in souporaba. Digitalna tehnologija je tudi ključna za zagotavljanje, da se storitve povezane multimodalne mobilnosti pojavijo v mestih ter oddaljenih in podeželskih regijah, kar državljanom in podjetjem omogoča dostop do različnih možnosti potniškega prevoza in tovornega prometa ter izbiro med njimi. Poleg tega lahko nove tehnologije in rešitve z nizkimi emisijami, digitalne tehnologije in rešitve ter tehnologije in rešitve, ki temeljijo na umetni inteligenci, kot so droni, zagotovijo širok nabor novih aplikacij in storitev, od dostave blaga do zdravstvene pomoči. To bo zahtevalo nadaljnjo interoperabilnost med različnimi načini, izvajalci in platformami ter vseprisotno povezljivost. Zlasti lahko boljši in širši dostop do podatkov o mobilnosti javnim organom pomaga spremljati in načrtovati dejavnosti, infrastrukturo in storitve prevoza ter bolje usklajevati ponudbo in povpraševanje ob nižjih stroških in manjšem vplivu na okolje. Dostop do podatkov je tudi ključen za izboljšanje upravljanje prometa in zagotavljanje večje izbire trajnostnih rešitev na področju mobilnosti za potrošnike in podjetja. 3.Spodbujanje podnebne nevtralnosti industrije z digitalnimi tehnologijami Za uresničitev podnebne nevtralnosti za leto 2050 bo morala industrija EU že do leta 2030 zmanjšati emisije CO2 za 23 % v primerjavi z letom 2015. Na svetovni ravni je industrija odgovorna za približno 37 % celotne porabe končne energije in približno 20 % emisij toplogrednih plinov. Štirje energetsko intenzivni industrijski sektorji – jeklo, cement, kemikalije, celuloza in papir – so predstavljali približno 70 % njihovih skupnih svetovnih emisij CO2. So tudi največji industrijski porabniki energije v EU. Digitalne tehnologije bodo pomembne za upravljanje ponudbe in povpraševanja velikih industrijskih porabnikov energije v sistemu z raznolikimi viri in surovinami. Pametni števci, vključno z individualnimi števci, in senzorji bi lahko povečali energijsko učinkovitost z zagotavljanjem informacij o njeni porabi v realnem času in uporabo teh informacij v orodjih za upravljanje energije. Sistemi za nadzorne preglede, analitiko velepodatkov in zbiranje podatkov bodo izboljšali učinkovitost industrijskih postopkov ter obdelave podatkov za sprejemanje pametnejših odločitev. Digitalni dvojčki bodo pomagali izboljšati sistemske zasnove, preskušati nove proizvode, spremljati in zagotavljati preventivno vzdrževanje, ocenjevati življenjski cikel proizvodov in izbrati optimalne materiale. Optimizacija, ki temelji na podatkih, bo pomagala izboljšati obstoječe materiale, razviti bolj zelene alternative in podaljšati njihovo življenjsko dobo. Spremljanje in sledenje zagotavljata informacije o materialih ali delih, uporabljenih v proizvodih, kar bi lahko povečalo krožnost z boljšim vzdrževanjem in visokokakovostnim recikliranjem v zaprti zanki. Vključitev proizvodnih, digitalnih in drugih naprednih tehnologij, kot sta robotika ali tri- in štiridimenzionalni tisk, bo prav tako imela pomembno vlogo. Uporaba digitalnih rešitev v industrijskem sektorju zahteva višje ravni tehnološke pripravljenosti in kibernetske varnosti za zaščito podatkov o industrijskih postopkih in celovitosti njihovega delovanja. 4.Ekologizacija stavb z digitalizacijo Demografski trendi in urbanizacija bodo spodbudili spremembe povpraševanja po stavbah. Vse številčnejše mestno prebivalstvo bo do leta 2060 podvojilo obseg svetovnega stavbnega fonda. V EU lahko število ljudi, ki živijo v pretežno urbanih in vmesnih regijah, do leta 2050 doseže 80 %. Prav tako bo več malih gospodinjstev, ki bodo verjetno porabila več energije na osebo kot večja. Ti trendi, usklajeni z uporabo digitalnih naprav za delo na daljavo, izobraževanje, pametno ali samostojno življenje, bodo povečali porabo energije v stavbah. V EU ta sektor trenutno predstavlja 40 % porabe energije, medtem ko je 75 % stavbnega fonda energijsko neučinkovitega. Za doseganje podnebne nevtralnosti in znatnih koristi z vidika ničelnega onesnaževanja bodo morale biti nove stavbe do leta 2030 brezemisijske, petina obstoječih pa naknadno opremljenih. Doseganje podnebne nevtralnosti v sektorju bi zahtevalo zamenjavo ogrevanja na fosilna goriva s trajnostnimi alternativami, kot so toplotne črpalke, ki zmanjšujejo ogljični odtis zaradi uporabe vode in izboljšujejo splošno energijsko učinkovitost, hkrati pa zagotavljajo, da so rešitve na voljo vsem. To bo prispevalo k cilju EU glede prenove 35 milijonov energijsko neučinkovitih stavb do leta 2030. Pametne stavbe in števci bi lahko pomagali pri doseganju teh ciljev in spopadanju z energetsko revščino. Do leta 2030 bi lahko informacijsko modeliranje gradbenih objektov z zagotavljanjem dolgoročne analize odločitev v zvezi z zasnovo v gradbeništvu in uporabe stavb še dodatno povečalo energijsko učinkovitost in učinkovitost rabe vode v sektorju. Razpoložljivost anonimiziranih podatkov, pametne naprave in ravnanje potrošnikov bodo omogočili ciljno usmerjene naložbe v prenove. Digitalni dnevniki in analiza življenjskega cikla bodo potrebni za ocenjevanje, sporočanje, shranjevanje in sledenje informacij o emisijah v celotni življenjski dobi ter bodo pomagali zmanjšati vpliv materialov na okolje in preprečiti uporabo strupenih materialov. Digitalni dvojčki bi lahko spremenili način načrtovanja, spremljanja in upravljanja mestnih površin. To bi lahko pomenilo manjše emisije v mestih, večjo gospodarnost z viri in višjo kakovost življenja, boljšo uporabo prostora stavb, stavbe pa bi lahko bile zaradi tega zasnovane tako, da bi bile odpornejše proti nevarnim dogodkom. 5.Pametnejše in bolj zeleno kmetijstvo Podnebne in okoljske krize, demografske spremembe in geopolitična nestabilnost bodo izziv za odpornost kmetijstva EU in njegovo pot k trajnostnosti. Brez ukrepanja politike bi se lahko svetovne emisije iz kmetijstva do leta 2050 povečale za 15–20 %. Do takrat naj bi bilo po napovedih 10 % svetovnih površin, ki so trenutno primerne za pridelke in živino, podnebno neprimernih. Biosfero, vodo, tla ali biotsko raznovrstnost bodo ogrožale nove nevarnosti. V novih geopolitičnih razmerah mora EU zmanjšati svojo odvisnost od uvoza krme, gnojil in drugih vhodnih materialov. To se mora zgoditi, ne da bi se ogrozila produktivnost, prehranska varnost ali ekologizacija sektorja, hkrati pa je treba reševati vprašanje prehranske varnosti v partnerskih državah z nizkimi dohodki. S pravilno uporabo lahko digitalne tehnologije omogočijo pametno in bolj zeleno kmetovanje. Večja uporaba digitalnega zaznavanja na kraju samem (da se obdelave prilagodijo specifičnim pogojem) in storitve EU, ki temeljijo na vesoljski tehnologiji, bi lahko zmanjšale porabo vode, pesticidov, gnojil in energije, kar bi koristilo tudi zdravju ljudi in živali. Digitalni dvojčki bodo zagotovili podatke za upravljanje diverzifikacije proizvodov in uporabo funkcionalne biotske raznovrstnosti za preoblikovanje zatiranja škodljivih organizmov. Kvantno računalništvo lahko skupaj z bioinformatiko in genomiko rastlin izboljša razumevanje bioloških in kemijskih procesov, potrebnih za zmanjšanje uporabe pesticidov in gnojil. Digitalne platforme, ki olajšujejo lokalno distribucijo in preprečujejo nastanek odpadne hrane, bi lahko spodbudile lokalno proizvodnjo in skrajšale verige porabe. Satelitski podatki, senzorji, blokovna veriga in podatki vzdolž vrednostne verige bi lahko povečali sledljivost in preglednost. Odprte kmetijske digitalne platforme, ki zagotavljajo osnovo za varno in zanesljivo souporabo podatkov ter varne in zanesljive digitalne storitve, kot je precizno kmetovanje, bi lahko okrepile pošteno sodelovanje v vrednostni verigi in ustvarile učinkovite večstranske platforme. Zaradi širše uporabe teh tehnologij bodo potrebni nižji stroški namestitve in vzdrževanja ter večja povezljivost na obrobnih in podeželskih območjih. Poleg tega bodo morale digitalne rešitve, razvite za standardizirane postopke, podpirati raznovrstnejše modele kmetovanja. Zaupanje, visoke ravni varnosti ter ustrezna znanja in spretnosti bodo določali uporabo tehnologij v zvezi s tesnim povezovanjem. IV. Geopolitični, gospodarski, družbeni in regulativni dejavniki, ki določajo tesno povezovanje Trenutni geopolitični premiki potrjujejo potrebo po pospešitvi dvojnega prehoda, krepitvi odpornosti in odprti strateški avtonomiji EU. Posledice ruske vojaške agresije proti Ukrajini so že spremenile geopolitične in gospodarske okoliščine. To vključuje različne dejavnike, pomembne za tesno povezovanje: hitro naraščanje cen energentov in hrane ter povezane socialne posledice, morebitna potreba po začasnem povečanju uporabe premoga, nadaljnji pritisk na javne finance, višje stopnje inflacije, povečana kibernetska tveganja, težave z dobavnimi verigami in slabši dostop do kritičnih surovin in tehnologij. Nova nujnost pospešitve prehoda s fosilnih goriv bi se lahko izkazala za prelomno točko zelenega prehoda. Geopolitične razmere bodo prav tako spodbudile preoblikovanje dobavnih verig zaradi sprememb stroškov dela in proizvodnje na svetovni ravni ter posledic pandemije COVID-19. To bo ustvarilo dodaten pritisk, da je treba preiti na manj ranljive, raznovrstnejše in zanesljivejše ter po možnosti „prijateljske“ dobavne verige. V nekaterih primerih bi to lahko tudi zmanjšalo ogljični odtis in spodbudilo krožno gospodarstvo. V tem okviru so partnerji EU, kot so Južna Koreja, Združene države Amerike in Japonska, na primer prav tako vzpostavili ali nedavno začeli vzpostavljati sisteme spremljanja dobavne verige in domače zmogljivosti. Zagotavljanje dostopa do kritičnih surovin bo za dvojni prehod EU bistvenega pomena. Trenutno je odvisnost EU od tretjih držav, vključno s Kitajsko, na področju številnih kritičnih surovin celo večja kot od Rusije na področju fosilnih goriv. Lastna proizvodnja EU predstavlja le 4 % svetovne dobavne verige kritičnih surovin, ki se uporabljajo v proizvodnji digitalne opreme, kot so paladij, tantal ali neodim. EU prav tako nima ustrezne razširjene rudarske in predelovalne industrije ter industrije recikliranja. Napredek pri razvoju domačih rezerv, vključno s tistimi, ki so za gospodarstvo strateškega pomena, je bil doslej nezadosten, zlasti glede na to, da se projekti še vedno spopadajo z znatnimi ovirami. Hkrati bo doseganje naših ciljev glede čiste energije zahtevalo povečanje količin različnih surovin, npr. 3 500-odstotno povečanje uporabe litija, ključne komponente za električno mobilnost. Čile ima trenutno 40 % zalog litija, medtem ko je na Kitajskem 45 % vseh obratov za rafiniranje na svetu. Poleg tega se pričakuje 330-odstotno povečanje uporabe kobalta in 30 do 35-odstotno povečanje aluminija in bakra. Trgovina, sodelovanje in partnerstva z najrazličnejšimi podobno mislečimi državami, bogatimi z minerali, so še naprej izredno pomembni. Svetovni porast povpraševanja zaostruje boj za vire in bo verjetno poslabšal koncentracijo proizvodnje, kar bo ustvarilo dodatna geopolitična tveganja na področju dobave. Poleg dostopa do kritičnih surovin bo sposobnost določanja okoljskih in socialnih standardov, ki zagotavljajo trajnostnost dejavnosti rudarjenja, rafiniranja in recikliranja ter proizvodnje energije, ključnega pomena v novih geopolitičnih razmerah. Skupaj z zadostnimi naložbami lahko večja krožnost in natančnost v proizvodnji pomagata zmanjšati te strateške odvisnosti. Digitalizacija lahko dodatno pospeši krožnost z izboljšanjem zasnove, večjo natančnostjo v proizvodnji in izboljšanjem postopkov popravil, prenove in recikliranja. Na primer, po letu 2040 bi lahko bilo recikliranje glavni vir EU za dobavo večine prehodnih kovin, skupaj z nadaljnjo potrebo po primarnih kovinah. Recikliranje bo še pomembnejše, saj je na primer proizvodnja jekla ali aluminija iz odpadnih kovin energetsko precej manj intenzivna kot njuna proizvodnja iz surovin. Pomembni sta količina in kakovost recikliranja. Na primer primesi bakra v jeklu in aluminiju povzročajo velike izgube vrednosti, posledično pa večjo porabo energije in več emisij. Pomen geopolitike tehnologij se bo povečal. Dostop do kritičnih tehnologij bo zagotovil konkurenčno prednost in zmanjšal strateške odvisnosti. Trenutna omejena zmogljivost EU na področju nekaterih horizontalnih tehnologij slabi njen položaj. Konkurenca na področju tehnologij bi se lahko hitro povečala, kar bi povzročilo razdrobljenost svetovnih inovacijskih ekosistemov. To lahko poviša stroške in poveča tveganja za kibernetsko varnosti, zlasti v zvezi s tehnologijami z dvojno rabo, npr. infrastruktura 5G in 6G ali digitalne tehnologije v kmetijstvu. To je še toliko pomembnejše, saj se bosta količina zbranih podatkov, tudi o navadah in vedenjskih vzorcih potrošnikov, ter število povezanih naprav močno povečala. Poleg tega se pričakuje tudi povečanje rivalstev zaradi vrednot in družbenih modelov. To je opazno že zdaj pri različnih pristopih k internetu. Na primer omejevanje dostopa do določene vsebine (npr. Kitajska, Rusija), uresničevanje na vrednotah temelječega pristopa (npr. osredotočenost EU na zasebnost podatkov in zanesljivo umetno inteligenco) ali spodbujanje posebnih modelov upravljanja (npr. ki so večinoma privatizirani, kot to velja za ZDA, ali ki jih spodbuja država, kot to velja za kitajsko kibernetsko suverenost). Vse večja je zaskrbljenost zaradi povezav med zlonamernimi kibernetskimi dejavnostmi in dezinformacijami, ki ogrožajo demokracijo, poglabljajo delitve in ovirajo dostop do točnih informacij. To je pomembno, saj je bilo zadnjih 30 let demokratičnega napredka izničenih: povprečna raven demokracije v svetovnem merilu se je leta 2021 zmanjšala na raven leta 1989. Poleg tega bi lahko trenutne geopolitične razmere vplivale na projekte, povezane z dvojnim prehodom, v partnerskih državah, ki se že spopadajo s finančnimi omejitvami in omejitvami ponudbe zaradi posledic pandemije COVID-19. Ta izziv postaja še toliko pomembnejši, ker je napredek pri doseganju ciljev Združenih narodov za trajnostni razvoj na svetovni ravni prvič nazadoval. Prilagajanje naših politik novemu gospodarskemu modelu bo ključno za doseganje dvojnega prehoda. To vključuje preusmeritev tradicionalnega stališča do gospodarskega napredka v bolj kvalitativno, ki se razvija na podlagi blaginje, učinkovite rabe virov, krožnosti in prenove. Nazadnje je za doseganje podnebne nevtralnosti, trajnostne rabe virov in ničelnega onesnaževanja ter zaustavitev izgube biotske raznovrstnosti potrebna korenita sprememba gospodarskih in socialnih politik, ki temelji na ustreznem naboru tržnih instrumentov (npr. oblikovanje cen ogljika) in naložbah v trajnostne projekte v javnih in zasebnih sektorjih. Rast socialnih podjetij in naložb z družbenim in okoljskim učinkom prav tako spodbuja ta premik. Dvojni prehod bo pravičen ali pa ga ne bo: vključenost in cenovna dostopnost bosta pogoj za njegov uspeh. Ljudje z nizkimi in srednjimi dohodki so bolj dovzetni za učinke in stroške dvojnega prehoda, kot so npr. avtomatizacija delovnih mest, dostop do digitalnih rešitev in digitalnih javnih storitev, višje cene energije in hrane, financiranje izboljšav energijske učinkovitosti stavb ali prometna revščina. Obstaja tudi vrzel med tehnološko usposobljenimi podjetji in tistimi, ki tehnološko zaostajajo. Regionalne razlike v stopnji gospodarske razvitosti in socialne blaginje lahko te delitve še poslabšajo. Zaradi trenj na trgu dela in kapitalskem trgu bi lahko bil dvojni prehod dolgotrajnejši in dražji. V tem okviru bo doseganje podnebne nevtralnosti in okoljske trajnostnosti mogoče le, če ju bodo spremljali ukrepi, ki te skupine podpirajo pri prevzemanju povezanih finančnih bremen in premoščanju razlik. Doseganje ciljev evropskega digitalnega desetletja in evropskega stebra socialnih pravic bo ključno za odpravo teh vrzeli, vendar bo morda potrebnega več ukrepanja. To je še toliko prepričljivejše glede na dejstvo, da tisti, ki najtežje nosijo breme prehoda, povzročajo najmanj emisij. Trenutno 10 % najbogatejših Evropejcev dejansko izpusti trikrat toliko emisij na prebivalca kot preostali državljani Evrope . Dvojni prehod bo povzročil korenite spremembe na trgu dela EU in s tem povezanih znanj in spretnosti. Sektorji in regije, ki so močno odvisni od premogovništva, pridobivanja fosilnih goriv ter povezane predelave in dobavnih verig, se bodo spopadali z izgubo delovnih mest. Po drugi strani pa bo zeleni prehod, npr. na področju čiste energije, prenove in krožnega gospodarstva, ustvaril nova delovna mesta . Podobno bo digitalni prehod verjetno ustvaril nove zaposlitvene možnosti in poslovne priložnosti, npr. na področju naprednih tehnologij, medtem ko bo povzročil izgubo drugih delovnih mest ali pa bodo ta v celoti ali delno avtomatizirana. Nadaljnja digitalizacija, ki jo je pospešil COVID-19, bo prav tako vplivala na pogoje in vzorce dela ter na dostop do socialne zaščite. Ni nujno, da bodo ti procesi potekali hkrati, njihov učinek na različna podjetja, sektorje in regije pa ne bo enakomeren, kar pomeni morebitna neravnovesja v gospodarstvu in na trgu dela. Spremenjena vsebina delovnih mest in preusmerjanje delovne sile bosta zahtevala drugačne nabore znanj in spretnosti. Na splošno so lahko učinki dvojnega prehoda na trg dela dopolnilni, njegove povečevalne in izničevalne učinke pa je vredno podrobneje raziskati.