OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PRIPOROČILA

•Razlogi za priporočilo in njegovi cilji

Večstransko sodelovanje je bistveno za boj proti pandemijam, ki že po definiciji ne poznajo meja in zahtevajo skupno ukrepanje. Pandemija COVID-19 pa je razkrila trdovratne ranljivosti mednarodnega zdravstvenega sistema in sodelovanja na svetovni ravni.

Že pred pandemijo COVID-19 so pregledi in vrednotenja po pandemiji hudega akutnega respiratornega sindroma (SARS-CoV), pandemiji gripe H1N1 in izbruhu ebole v zahodni Afriki razkrili pomanjkljivosti v svetovni zmogljivosti za pripravo na izbruhe in odzivanje nanje ter ponudili številna in specifična priporočila za odpravo teh pomanjkljivosti. Na podlagi navedenih priporočil so bile v določenem obsegu uvedene pomembne izboljšave, kot sta revizija Mednarodnega zdravstvenega pravilnika (MZP) leta 2005 ter vzpostavitev programa Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) za izredne zdravstvene razmere in neodvisnega nadzornega in svetovalnega odbora za program SZO za izredne zdravstvene razmere (IOAC) leta 2016 po izbruhu ebole.

Glede na ogromne izzive, ki jih je prinesla pandemija COVID-19, pa je postala jasna potreba po boljši pripravljenosti na svetovni ravni za napovedovanje, preprečevanje, odkrivanje in ocenjevanje pandemij ter učinkovito odzivanje nanje. SZO ima na podlagi svojega mandata osrednjo vlogo v tem procesu kot vodilni in usklajevalni organ pri reševanju svetovnih zdravstvenih izzivov, vključno s pripravljenostjo na izbruhe, preprečevanjem in odkrivanjem izbruhov ter odzivanjem nanje.

V preteklih mesecih je več neodvisnih odborov in skupin za pregled opozorilo na nujno potrebo po močnejšem mednarodnem sistemu za soočanje s pandemijami, pa tudi po krepitvi neodvisnosti, pooblastil in financiranja SZO. S tem se ustvarja edinstven zagon za krepitev svetovne zdravstvene varnosti ob upoštevanju izkušenj, pridobljenih med pandemijo COVID-19.

Evropska unija je od izbruha pandemije COVID-19 pomembno prispevala h globalnemu odzivu na pandemijo. Je gonilna sila pri podpiranju vodilne vloge SZO in pospeševanju postopka njene reforme. Vloga Unije pri krepitvi SZO se kaže v različnih dokumentih, vključno s sklepi Sveta iz novembra 2020 ter izjavo članov in članic Evropskega sveta iz februarja 2021.

V tem pogledu so Unija in njene države članice na 74. zasedanju Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije maja 2021 drugo leto zapored vodile pripravo resolucije za okrepitev pripravljenosti in odzivanja SZO na izredne zdravstvene razmere. Rezultat tega je bila ustanovitev delovne skupine držav članic SZO za krepitev pripravljenosti in odzivanja SZO (v nadaljnjem besedilu: delovna skupina držav članic SZO), ki naj bi preučila ugotovitve in priporočila neodvisnih odborov in skupin za pregled ter maja 2022 poročala Generalni skupščini Svetovne zdravstvene organizacije.

Pred 74. zasedanjem Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije so si Unija in obsežna skupina podpornih držav iz vseh regij SZO prizadevale tudi za vzpostavitev postopka za sklenitev mednarodne pogodbe o pripravljenosti in odzivanju na pandemije. Marca 2021 se je 25 voditeljev držav in vlad z vsega sveta pridružilo predsedniku Evropskega sveta Charlesu Michelu in generalnemu direktorju Svetovne zdravstvene organizacije dr. Tedrosu Adhanomu Ghebreyesusu pri podpisu gostujočega mnenja, v katerem so pozvali k mednarodni pogodbi o pandemijah na podlagi izkušenj, pridobljenih med pandemijo COVID-19.

Svet je 20. maja 2021 sprejel stališče, ki ga je v imenu Unije zastopal na 74. zasedanju Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije. V tem sklepu je bila jasno določena podpora Unije za vzpostavitev postopka SZO za novo okvirno konvencijo o pripravljenosti in odzivanju na pandemije. V njem je navedeno tudi, da je treba Uniji omogočiti sodelovanje v pogajalskem procesu glede na morebiten pristop Unije k taki pogodbi. Zavezanost Unije prizadevanjem za mednarodno pogodbo o pandemijah v okviru SZO se kaže tudi v izjavi članov in članic Evropskega sveta iz februarja 2021 ter sklepih Evropskega sveta iz junija 2021.

Evropska komisija in Italija kot predsedujoča skupini G20 sta 21. maja 2021 skupaj gostili svetovni vrh o zdravju, na katerem so voditelji držav G20 in drugih držav ob prisotnosti vodij mednarodnih in regionalnih organizacij sprejeli „Rimsko deklaracijo“. Načela iz te deklaracije zagotavljajo skupne smernice za preprečevanje prihodnjih pandemij in pripravljenost nanje ter so še posebno pomembna glede na razprave o mednarodni pogodbi o pandemijah.

Na zasedanju Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije maja 2021 si je Unija skupaj s skupino prijateljev (sopodpisnikov gostujočega mnenja) prizadevala za določitev pogajalskega mandata za mednarodno pogodbo o pandemijah. Zaradi nesoglasja tega ni bilo mogoče doseči. Generalna skupščina Svetovne zdravstvene organizacije je kot korak naprej sprejela sklep, v katerem je delovno skupino držav članic SZO pozvala, naj preuči morebitne koristi priprave konvencije, sporazuma ali drugega mednarodnega instrumenta SZO o pripravljenosti in odzivanju na pandemije. Sklenjeno je bilo tudi, da se skliče posebno zasedanje Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije od 29. novembra do 1. decembra 2021, namenjeno temu vprašanju, da bi se takoj zatem začela uradna pogajanja.

Delovna skupina držav članic SZO je imela med julijem in novembrom 2021 pet sestankov,poleg tega pa tudi več sestankov med posameznimi zasedanji.

Med razpravami se je povečalo število držav, ki so podprle mednarodno pogodbo. Na podlagi razprav v delovni skupini držav članic SZO in kot je navedeno v njenem poročilu, sprejetem 15. novembra, so bile ugotovljene številne možne koristi novega instrumenta za krepitev pripravljenosti in odzivanja na pandemije, vključno s: