EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 10.6.2020 COM(2020) 237 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU KONVERGENČNO POROČILO ZA LETO 2020















(pripravljeno v skladu s členom 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije)









{SWD(2020) 107 final}



NAMEN POROČILA Euro je zamišljen kot enotna valuta Evropske unije kot celote. Sedaj ga vsak dan uporablja približno 342 milijonov ljudi v 19 državah članicah v euroobmočju. Praktične koristi eura vključujejo stabilne cene, nižje stroške transakcij za državljane in podjetja, preglednejše in konkurenčnejše trge ter porast trgovine znotraj EU in mednarodne trgovine. Euro je tudi druga najpogosteje uporabljana valuta na svetu. Člen 140(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: PDEU) določa, da Komisija in Evropska centralna banka (ECB) najmanj vsaki dve leti ali na zahtevo države članice z odstopanjem poročata Svetu o napredku, ki so ga take države članice dosegle pri izpolnjevanju svojih obveznosti glede uresničevanja ekonomske in monetarne unije. Zadnji konvergenčni poročili Komisije in ECB sta bili sprejeti maja 2018. Konvergenčno poročilo za leto 2020 zajema naslednjih sedem držav članic z odstopanjem: Bolgarijo, Češko, Hrvaško, Madžarsko, Poljsko, Romunijo in Švedsko. Natančnejša ocena stanja konvergence v navedenih državah članicah je na voljo v delovnem dokumentu služb Komisije, priloženem temu poročilu. Člen 140(1) PDEU določa, da poročila vključujejo preverjanje združljivosti nacionalne zakonodaje, skupaj s statuti nacionalnih centralnih bank, s členoma 130 in 131 PDEU ter Statutom Evropskega sistema centralnih bank in Evropske centralne banke (v nadaljnjem besedilu: Statut ESCB in ECB). V poročilih je treba tudi preveriti, ali je bila v zadevni državi članici dosežena visoka stopnja trajnostne konvergence ob upoštevanju konvergenčnih meril (stabilnost cen, javne finance, stabilen devizni tečaj, dolgoročne obrestne mere) in drugih dejavnikov, navedenih v zadnjem pododstavku člena 140(1) PDEU. Navedena štiri konvergenčna merila so nadalje opredeljena v protokolu, priloženem Pogodbama (Protokol št. 13 o konvergenčnih merilih). Finančna kriza in ekonomska kriza v obdobju 2008–2009 ter kriza državnega dolga v euroobmočju sta razkrili nekatere pomanjkljivosti v sedanjem sistemu ekonomskega upravljanja ekonomske in monetarne unije in pokazali, da je treba njegove instrumente uporabljati bolj celovito. Da bi se zagotovilo vzdržno delovanje ekonomske in monetarne unije, se je izvedla splošna krepitev ekonomskega upravljanja v Uniji. Ocenjevanje konvergence je torej usklajeno s širšim pristopom evropskega semestra, pri katerem se celovito obravnavajo izzivi ekonomske politike in politike zaposlovanja, s katerimi se evropska in monetarna unija srečuje pri zagotavljanju fiskalne vzdržnosti, konkurenčnosti, stabilnosti finančnega trga, gospodarske rasti in visoke stopnje zaposlenosti. Glavne reforme upravljanja, ki krepijo oceno konvergenčnega procesa vsake države članice in njegovo vzdržnost, so med drugim vključevale krepitev postopka v zvezi s čezmernim primanjkljajem iz reforme Pakta za stabilnost in rast iz leta 2011 ter nove instrumente na področju nadzora makroekonomskih neravnotežij. Zlasti se v tem poročilu upoštevajo ugotovitve v okviru postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Te krize so tudi razkrile obstoj problematičnih povezav med nacionalnimi bančnimi sektorji in državami ter sprožile močno razdrobitev na finančnih trgih. Bančna unija je bila oblikovana za prekinitev teh povezav in odpravo razdrobitve, za zagotovitev boljše diverzifikacije tveganja po državah članicah ter za ustrezno financiranje gospodarstva Unije. Vzpostavljenih je že več ključnih elementov bančne unije, tj. enotni pravilnik, enotni mehanizem nadzora (EMN) in enotni sklad za reševanje (ESR). Države članice, ki prevzamejo euro, bodo sodelovale tudi v bančni uniji. Postopek za vstop v bančno unijo je ločen od ocene izpolnjevanja konvergenčnih meril iz tega poročila. Konvergenčna merila Preverjanje združljivosti nacionalne zakonodaje, vključno s statuti nacionalnih centralnih bank držav članic z odstopanjem, s členom 130 PDEU ter obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU, zajema tudi oceno upoštevanja prepovedi denarnega financiranja (člen 123 PDEU) in prepovedi privilegiranega dostopa do finančnih institucij (člen 124 PDEU), združljivosti s cilji ESCB (člen 127(1) PDEU) in njegovimi nalogami (člen 127(2) PDEU) ter drugih vidikov v zvezi z vključitvijo nacionalnih centralnih bank v ESCB. Merilo glede stabilnosti cen je opredeljeno v prvi alinei člena 140(1) PDEU: „doseganje visoke stopnje stabilnosti cen; to je razvidno iz stopnje inflacije, ki je blizu stopnji inflacije največ treh držav članic z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen“. Člen 1 Protokola o konvergenčnih merilih nadalje določa, da „[m]erilo stabilnosti cen […] pomeni, da ima država članica trajno stabilne cene in povprečno stopnjo inflacije, zabeleženo v enem letu pred pregledom, ki ne presega za več kakor 1,5-odstotne točke stopnje inflacije največ treh držav članic z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen. Višina inflacije se izračuna z uporabo indeksa cen življenjskih potrebščin na primerljivi osnovi, upoštevaje razlike v definicijah posameznih držav.“ Zahteva po vzdržnosti pomeni, da mora biti mogoče zadovoljivo obvladovanje inflacije pripisati predvsem naravi proizvodnih stroškov in drugim dejavnikom, ki na strukturen način vplivajo na gibanje cen, in ne zgolj učinku začasnih dejavnikov. Zato preverjanje konvergence vključuje oceno dejavnikov, ki vplivajo na obete za inflacijo, pri čemer je to preverjanje dopolnjeno s sklicevanjem na najnovejše napovedi služb Komisije glede inflacije. V zvezi s tem se v poročilu ocenjuje tudi, ali obstaja verjetnost, da bo država v prihodnjih mesecih dosegla referenčno vrednost. Referenčna vrednost za inflacijo je marca 2020 znašala 1,8 %, tri države članice z najboljšimi rezultati pa so bile Portugalska, Ciper in Italija. Konvergenčno merilo glede javnih financ je opredeljeno v drugi alineji člena 140(1) PDEU kot „vzdržnost stanja javnih financ; izhaja iz doseženega proračunskega stanja brez čezmernega primanjkljaja v skladu s členom 126(6)“. Poleg tega člen 2 Protokola o konvergenčnih merilih določa, da to merilo pomeni, da „v času pregleda država članica ni predmet sklepa Sveta iz člena 126(6) navedene pogodbe o obstoju čezmernega primanjkljaja“. PDEU v tretji alinei člena 140(1) merilo glede deviznega tečaja določa kot „upoštevanje normalnih meja nihanja, predvidenih z mehanizmom deviznih tečajev evropskega monetarnega sistema, v obdobju najmanj dveh let brez devalvacije glede na euro“. Člen 3 Protokola o konvergenčnih merilih določa: „Merilo sodelovanja v mehanizmu deviznega tečaja evropskega monetarnega sistema […] pomeni, da je država članica upoštevala normalne meje nihanja, predvidene z mehanizmom deviznega tečaja evropskega monetarnega sistema brez hujših napetosti vsaj zadnji dve leti pred pregledom. Država članica v tem času zlasti ni na lastno pobudo devalvirala dvostranskega osrednjega tečaja svoje valute glede na euro.“ Ustrezno dveletno obdobje za ocenjevanje stabilnosti deviznega tečaja v tem poročilu je obdobje od 24. aprila 2018 do 23. aprila 2020. Komisija pri oceni merila glede stabilnosti deviznega tečaja upošteva gibanja pomožnih kazalnikov, kot so gibanja deviznih rezerv in kratkoročne obrestne mere, ter vlogo ukrepov politik, vključno s poseganjem v devizne rezerve, in mednarodne finančne pomoči, če je ustrezno, pri ohranjanju stabilnosti deviznega tečaja. Trenutno nobena od držav članic z odstopanjem, ocenjenih v tem konvergenčnem poročilu, ne sodeluje v ERM II. O vključitvi v ERM II se odloča na zahtevo države članice s soglasjem vseh udeležencev v ERM II. To poročilo ni povezano s postopkom vključitve v ERM II in ne vsebuje ocene sposobnosti države članice za vstop v ERM II. V skladu s četrto alineo člena 140(1) PDEU se mora „trajnost dosežene konvergence in sodelovanja države članice z odstopanjem v mehanizmu deviznih tečajev“ kazati „v ravni dolgoročnih obrestnih mer“. Člen 4 Protokola o konvergenčnih merilih nadalje določa, da „[m]erilo konvergence obrestnih mer […] pomeni, da ima država članica v enem letu pred pregledom tako povprečno dolgoročno nominalno obrestno mero, ki ne presega za več kakor 2 odstotni točki dolgoročne obrestne mere v največ treh državah članicah z najboljšimi doseženimi rezultati glede stabilnosti cen. Obrestne mere se izračunajo na podlagi dolgoročnih državnih obveznic ali primerljivih vrednostnih papirjev, upoštevaje razlike v definicijah posameznih držav.“

Referenčna vrednost obrestne mere je marca 2020 znašala 2,9 %. V poročilih se morajo v skladu s členom 140(1) PDEU upoštevati tudi drugi dejavniki, ki so pomembni za ekonomsko združevanje in konvergenco. Navedeni dodatni dejavniki vključujejo povezovanje trgov, razvoj tekočega računa plačilne bilance ter gibanje stroškov dela na enoto in drugih cenovnih kazalnikov. Slednji so zajeti v oceni stabilnosti cen. Dodatni dejavniki, ki jih je treba upoštevati, so pomembni kazalniki tega, da bi bilo vključitev države članice v euroobmočje mogoče nadaljevati brez težav, hkrati pa razširjajo pregled trajnosti konvergence. Pandemija COVID-19 predstavlja velik šok, temeljito pretresa gospodarstvo EU in njenih držav članic. Zato bi lahko pomembno vplivala na kazalnike ekonomske konvergence in otežila oceno trajnosti konvergence. Vendar je vpliv pandemije COVID-19 na pretekle podatke, uporabljene v konvergenčnem poročilu za leto 2020, omejen. Razlog za to so zlasti omejitve zaradi roka (23. april), ki skupaj z metodami izračuna stabilnosti cen, opredeljenimi v Pogodbi, in merilom za dolgoročno obrestno mero (tj. uporabiti je treba enoletno povprečje), pomenijo, da ustrezni podatki še vedno večinoma izražajo stanje pred pandemijo COVID-19. Poleg tega je bila tudi najnovejša Komisijina ocena makroekonomskih neravnotežij izvedena pred pandemijo (glej opombo 3). Posledice pandemije COVID-19 za elemente tega poročila, usmerjene v prihodnost, se upoštevajo prek podatkov iz napovedi služb Komisije iz pomladi 2020, tj. z uporabo najnovejše razpoložljive napovedi Komisije. Ta napoved je prva celovita ocena Komisije, ki zajema verjetne gospodarske učinke krize zaradi COVID-19 v letih 2020 in 2021, zato je bolj negotova kot običajno. Poleg tega je Komisija 20. maja 2020 predlagala politične smernice za vsako državo članico v obliki priporočil za priporočila za posamezne države v okviru evropskega semestra. Ta so med drugim odsev tega, da je Komisija 19. marca 2020 izrazila svoje stališče, da so bili izpolnjeni pogoji, ki institucijam Unije omogočajo, da aktivirajo splošno odstopno klavzulo fiskalnega okvira EU, na kar so se 23. marca 2020 pozitivno odzvali finančni ministri držav članic, kar omogoča potreben proračunski odziv na gospodarske posledice krize zaradi COVID-19. Uporaba splošne odstopne klavzule omogoča začasni odklon od prilagoditvene poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja, če to srednjeročno ne ogroža vzdržnosti javnih financ. 1.BOLGARIJA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Bolgarija ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja v Bolgariji, zlasti zakon o bolgarski nacionalni banki, ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. V zvezi z nalogami iz člena 127(2) PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB obstajajo nezdružljivosti in nepopolnosti na področju neodvisnosti centralne banke, prepovedi denarnega financiranja in vključevanja centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Bolgarija ne izpolnjuje merila glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije v Bolgariji v 12 mesecih do marca 2020 je bila 2,6-odstotna, kar je nad referenčno vrednostjo v višini 1,8 %. Vendar naj bi se inflacija v prihodnjih mesecih približala referenčni vrednosti. Letna stopnja inflacije po HICP se je z 1,7 %, kolikor je znašala aprila 2018, do avgusta zvišala na 3,7 %, nato pa se do konca leta 2018 znižala na 2,3 %. Nato se je do aprila 2019 zvišala na 3,1 %, preden se je do septembra znižala na 1,6 %. Inflacija se je nato spet začela zviševati in je bila januarja 2020 3,4-odstotna. Na nihanje inflacije so vplivale zlasti cene energije in nepredelanih živil. Storitvena inflacija je bila velika, delno zaradi hitre rasti stroškov dela na enoto. Cene predelanih živil so vse bolj prispevale k skupni inflaciji, neenergetsko industrijsko blago pa je imelo zaviralni učinek. Letna inflacija se je od januarja 2020 znižala in je marca 2020 znašala 2,4 %. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 naj bi inflacija leta 2020 upadla na 1,1 % in v letu 2021 ostala na isti ravni. Skupna inflacija naj bi se leta 2020 bistveno znižala, kar bo posledica padanja cen energije in močnega znižanja storitvene inflacije zaradi zmanjšanega povpraševanja v storitvenih sektorjih, ki jih je prizadela pandemija COVID-19. Razmeroma nizke ravni cen v Bolgariji (približno 49 % povprečja euroobmočja v letu 2018) kažejo na velike možnosti za dolgoročno konvergenco ravni cen. Bolgarija izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Bolgarijo ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja. Proračunski presežek sektorja država se je z 1,1 % BDP leta 2017 povečal na 2,0 % BDP leta 2018 in 2,1 % BDP leta 2019. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 naj bi saldo sektorja država zaradi negativnega vpliva pandemije COVID-19 v letu 2020 postal negativen in dosegel –2,8 % BDP, nato pa leta 2021 ob nespremenjeni politiki dosegel –1,8 % BDP. Vendar bolgarska vlada napoveduje javnofinančni primanjkljaj v višini nekaj več kot 3 %. Komisija je 20. maja 2020 sprejela poročilo na podlagi člena 126(3) PDEU zaradi načrtovane prekoračitve referenčne vrednosti 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da je merilo glede primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast izpolnjeno, Bolgarija pa je edina država EU, ki je leta 2020 v takem položaju. Delež bruto javnega dolga je se je s približno 25 % BDP leta 2017 zmanjšal na 20,4 % BDP leta 2019, vendar naj bi se po napovedih v letu 2020 povečal na 25,5 % BDP, v letu 2021 pa ostal na 25,4 % BDP. Bolgarski fiskalni okvir se je v zadnjih letih okrepil, Bolgarijo pa zavezujejo določbe o fiskalnem dogovoru iz medvladne Pogodbe o stabilnosti, usklajevanju in upravljanju v ekonomski in monetarni uniji (PSUU). Bolgarija ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Bolgarski lev ni vključen v ERM II. Bolgarija je julija 2018 napovedala, da namerava vzpostaviti potrebne elemente za uspešen vstop v ERM II. Da bi zagotovila nemoten prehod na ERM II in sodelovanje v njem, se je zavezala, da bo pred vključitvijo v ERM II izvedla številne ukrepe (tj. predhodne zaveze) na naslednjih šestih področjih politike: bančni nadzor, makrobonitetni okvir, nadzor nebančnega finančnega sektorja, insolvenčni okvir, okvir za preprečevanje pranja denarja in upravljanje državnih podjetij. Bolgarija si trenutno prizadeva za izpolnitev teh predhodnih zavez v tesni povezavi s Komisijo in ECB, ki spremljata njen napredek. Bolgarska nacionalna banka (BNB) si prizadeva za uresničitev svojega primarnega cilja, ki je stabilnost cen, s stabilizacijo deviznega tečaja v okviru sistema valutnega odbora (CBA). Bolgarija je svoj CBA ustanovila leta 1997 z vezavo deviznega tečaja bolgarskega leva na nemško marko in pozneje na euro. V dvoletnem ocenjevalnem obdobju je bolgarski lev v skladu z delovanjem CBA ostal popolnoma stabilen glede na euro. Bolgarija izpolnjuje merilo glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera v Bolgariji v letu do marca 2020 je bila 0,3 %, kar je precej pod referenčno vrednostjo 2,9 %. Dolgoročne obrestne mere v Bolgariji so se z 1,1 % maja 2018 znižale na 0,1 % februarja 2020. Razlika glede na nemško referenčno obveznico se je večinoma gibala okoli 60 bazičnih točk, pri čemer so bile razlike precej manjše okrog oktobra 2018 in večje okrog avgusta 2019. Marca 2020 je razlika znašala približno 70 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Bolgarija je v zadnjih letih zabeležila znatne zunanje presežke. Bolgarsko gospodarstvo je dobro vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Bolgarija manj uspešna od mnogih držav članic euroobmočja. Izzivi se nanašajo tudi na institucionalni okvir, vključno s korupcijo in učinkovitostjo vlade. Vendar se sprejemajo ukrepi za izboljšanje poslovnega okolja, zlasti v zvezi z insolvenčnim okvirom in upravljanjem podjetij v državni lasti. Napredek je bil dosežen tudi pri krepitvi upravljanja finančnega sektorja in obravnavanju nerešenih regulativnih vprašanj. Bolgarski finančni sektor je dobro vključen v finančni sektor EU, zlasti prek visoke ravni tujega lastništva v bolgarskem bančnem sistemu. Bolgarija je bila v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem opredeljena kot država, za katero je potreben poglobljeni pregled. Sklep v okviru slednjega je bil, da Bolgarija ne doživlja makroekonomskih neravnotežij (s čimer se popravi predhodna ugotovitev makroekonomskih neravnotežij). 2.ČEŠKA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Češka ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura.

Zakonodaja na Češkem, zlasti zakon češkega nacionalnega sveta št. 6/1993 o češki nacionalni banki (ČNB – Česká národní banka), ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. V zvezi s cilji ČNB in nalogami ESCB iz člena 127(2) PDEU ter člena 3 Statuta ESCB in ECB obstajajo nezdružljivosti v zvezi z neodvisnostjo centralne banke in vključevanjem centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Poleg tega zakon o ČNB vsebuje tudi nepopolnosti v zvezi s prepovedjo denarnega financiranja in nalogami ESCB. Češka ne izpolnjuje merila glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije na Češkem v 12 mesecih do marca 2020 je bila 2,9-odstotna, kar je precej nad referenčno vrednostjo 1,8 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej nad referenčno vrednostjo. Letna stopnja inflacije po HICP se je z 1,6 %, kolikor je znašala v času prejšnje ocene marca 2018, avgusta 2018 zvišala na 2,4 %. Po znižanju na 1,6 % decembra 2018 se je leta 2019 postopoma zviševala. Letna stopnja inflacija po HICP je tako v povprečju znašala 2,0 % v letu 2018 in 2,6 % v letu 2019. Porast letne inflacije v letu 2019 je odražal večji vpliv cen živil in energije na inflacijo, pa tudi višja povišanja cen v storitvenem sektorju. Letna inflacija se je konec leta 2019 znatno zvišala in v začetku leta 2020 ostala visoka zlasti zaradi zvišanja cen živil, vse višjih reguliranih cen in sprememb posrednih davkov. Marca 2020 je letna inflacija po HICP znašala 3,6 %. Zaradi padca povpraševanja, povezanega s pandemijo COVID-19, umirjanja trga dela in zniževanja cen nafte naj bi bila po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 letna inflacija po HICP leta 2020 v povprečju 2,3-odstotna, leta 2021 pa 1,9-odstotna. Raven cen na Češkem (približno 69 % povprečja euroobmočja v letu 2018) kaže, da obstaja možnost za nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Češka izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Češko ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja. Saldo sektorja država je v letu 2019 beležil presežek v višini 0,3 % BDP. Zaradi učinka krize zaradi COVID-19 naj bi po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 saldo sektorja država v letu 2020 znašal –6,7 % BDP, nato pa leta 2021 ob nespremenjeni politiki dosegel –4 % BDP. Komisija je 20. maja 2020 sprejela poročilo na podlagi člena 126(3) PDEU zaradi načrtovane prekoračitve referenčne vrednosti 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merilo glede primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast ni izpolnjeno. Glede na trenutne razmere Komisija meni, da se v tej fazi še ne bi smela sprejeti odločitev o tem, ali naj se za Češko sproži postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Delež bruto javnega dolga je padel pod 31 % BDP v letu 2019. V letu 2020 naj bi se povečal na 39 % BDP, leta 2021 pa na 40 % BDP. Češki nacionalni fiskalni okvir je dobro razvit. Parlament je zaradi pandemije COVID-19 pred kratkim po hitrem postopku sprejel zakonodajno spremembo za zvišanje zgornje meje strukturnega primanjkljaja za leto 2021 z 1 % na 4 % BDP in spremembo prilagoditvene poti do leta 2027. Češka ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Češka krona ni vključena v ERM II. Češka izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj. Krona se je maja 2018 menjala z eurom po tečaju približno 25,6 CZK/EUR in je na vrednosti pridobila le začasno, ko je ČNB v drugi polovici leta 2018 štirikrat zvišala obrestne mere. V začetku leta 2019 je nihala v relativno ozkem razponu okoli 25,7 CZK/EUR, preden se je njena vrednost znižala na 25,9 CZK/EUR septembra 2019 (tj. za približno 1 %). Nato je krona vztrajno pridobivala vrednost in februarja dosegla 25,1 CZK/EUR. Po omejitvi gibanja zaradi pandemije COVID-19 se je kroni močno znižala vrednost in je bila marca 2020 vredna 26,6 CZK/EUR. Razlike v kratkoročni obrestni meri glede na euroobmočje so se s približno 120 bazičnih točk maja 2018 povečale na približno 240 bazičnih točk marca 2020. V dveh letih pred to oceno je krona glede na euro izgubila 4,3 % vrednosti. Češka izpolnjuje merilo glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera na Češkem v letu do marca 2020 je bila 1,5 %, kar je pod referenčno vrednostjo 2,9 %. Dolgoročna obrestna mera na Češkem se je z 1,9 %, kolikor je znašala maja 2018, nekoliko zvišala na 2,1 % junija 2018. Do oktobra 2018 je ostala stabilna pri 2,1 %, nato pa se je v prvi polovici leta 2019 postopno znižala na 1,4 %. Potem ko se je avgusta 2019 začasno znižala na 1 %, se je ponovno zvišala in januarja 2020 dosegla 1,6 %. Pred kratkim se je znižala in je bila marca 2020 1,3-odstotna. Razlika glede na nemško referenčno obveznico je v začetku leta 2020 nihala pri okoli 190 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Zunanji saldo Češke je beležil presežek v višini 0,6 % BDP v letu 2018 in 0,5 % BDP v letu 2019. Češko gospodarstvo je močno vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je stanje na Češkem podobno povprečju v državah članicah euroobmočja. Češki finančni sektor je močno povezan s finančnim sektorjem EU, pretežno zaradi visoke stopnje tujega lastništva finančnih posrednikov. 3.HRVAŠKA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Hrvaška ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja na Hrvaškem je v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Hrvaška izpolnjuje merilo glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije na Hrvaškem v 12 mesecih do marca 2020 je bila 0,9 %, kar je pod referenčno vrednostjo 1,8 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala pod referenčno vrednostjo. Potem ko je letna stopnja inflacije julija 2018 dosegla najvišjo vrednost pri 2,2 % zaradi naraščajočih cen energije, storitev in nepredelanih živil, se je zatem umirila in se junija 2019 znižala na 0,5 %. Zaradi znižanja DDV na izbrana nepredelana živila se je inflacija po HICP v prvi polovici leta 2019 znižala, inflacija cen energije pa se je začela umirjati že proti koncu leta 2018 in je ostala nizka skozi vse leto 2019. Z razpršenimi učinki spremembe stopnje DDV se je letna stopnja inflacije postopno zviševala v zadnjem četrtletju leta 2019. Potem ko je januarja 2020 dosegla najvišjo vrednost pri 1,8 %, se je močno znižala zaradi velikega padca cen energije v naslednjih dveh mesecih in marca 2020 dosegla 0,5 %. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 naj bi se zaradi šibkejšega skupnega povpraševanja in znižanja cen nafte v prvem četrtletju leta 2020 letna inflacija po HICP znižala na 0,4 % leta 2020, nato pa se leta 2021 nekoliko zvišala na 0,9 %. Raven cen na Hrvaškem, ki je na približno 66 % povprečja euroobmočja v letu 2018, kaže, da obstaja možnost za dolgoročno konvergenco ravni cen. Hrvaška izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Hrvaško ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja. Saldo sektorja država je bil leta 2018 nekoliko pozitiven s +0,2 % BDP. Leta 2019 se je še nekoliko izboljšal in znašal +0,4 % BDP kljub uresničitvi precejšnjih pogojnih obveznosti, povezanih z ladjedelnicami v težavah. Po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 se bo splošni saldo sektorja država v letu 2020 zmanjšal na –7,1 % zaradi občutno slabših makroekonomskih obetov in obsežnega svežnja fiskalnih ukrepov za podporo zaposlovanju in družbam, ki so se jim prihodki zaradi pandemije COVID-19 izrazito zmanjšali. V letu 2021 naj bi se javnofinančni saldo brez sprememb politike izboljšal na –2.2 % BDP. Komisija je 20. maja 2020 sprejela poročilo na podlagi člena 126(3) PDEU zaradi načrtovane kršitve referenčne vrednosti 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merilo glede primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast ni izpolnjeno. Glede na trenutne razmere Komisija meni, da se v tej fazi še ne bi smela sprejeti odločitev o tem, ali naj se za Hrvaško sproži postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Dolg sektorja država naj bi se v letu 2020 povečal na 89 % BDP, preden se bo začel ponovno zmanjševati in se leta 2021 spustil pod 84 % BDP. Hrvaški fiskalni okvir je še vedno razmeroma šibek, zaradi česar so potrebni dodatni zakonodajni ukrepi in prizadevanja za izvajanje. Hrvaška ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Hrvaška kuna ni vključena v ERM II. Hrvaška je julija 2019 napovedala, da namerava vzpostaviti potrebne elemente za uspešen vstop v ERM II. Da bi zagotovila nemoten prehod na ERM II in sodelovanje v njem, se je zavezala, da bo pred vključitvijo v ERM II izvedla številne ukrepe (tj. predhodne zaveze) na naslednjih šestih področjih politike: bančni nadzor, makrobonitetni okvir, preprečevanje pranja denarja, statistični podatki, upravljanje javnega sektorja in poslovno okolje. Hrvaška si trenutno prizadeva za izpolnitev teh predhodnih zavez v tesni povezavi s Komisijo in ECB, ki spremljata njen napredek. Hrvaška nacionalna banka izvaja strogo upravljan režim drsečega deviznega tečaja in devizni tečaj uporablja kot glavno nominalno sidro za dosego svojega glavnega cilja, tj. stabilnosti cen. V obdobju med začetkom leta 2018 in začetkom leta 2020 je bila kuna večinoma stabilna v primerjavi z eurom, in sicer se je gibala pri približno 7,44 HRK/EUR, v poletnih mesecih pa je kazala sezonski vzorec začasne in omejene rasti zaradi pritoka tujih valut, povezanega s turističnim sektorjem. Vrednost kune se je zaradi pandemije COVID-19 marca 2020 nekoliko znižala, in sicer na približno 7,60 HRK/EUR, kar je bilo za približno 2 % manj kot pred dvema letoma.

Hrvaška izpolnjuje merilo glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera na Hrvaškem je bila marca 2020 0,9-odstotna, kar je precej pod referenčno vrednostjo 2,9 %. V letu 2018 se je dolgoročna obrestna mera na Hrvaškem postopoma zniževala. V prvi polovici leta 2019 se je močno znižala in septembra 2019 padla celo nekoliko pod 0,50 %, ko se je hrvaški državni dolg uvrstil v naložbeni razred s pozitivnimi obeti. Potem ko je v naslednjih mesecih nihala nekoliko nad 0,50 %, se je med pandemijo COVID-19 marca 2020 močno zvišala na blizu 1 %, razlika glede na nemško dolgoročno referenčno obveznico pa se je povečala na 150 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Zunanji presežek Hrvaške se je zaradi izboljšanja stanja kapitala in bilance tekočih transferjev s 3,3 % BDP leta 2018 povečal na 4,5 % BDP leta 2019. Hrvaško gospodarstvo je dobro vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Hrvaška manj uspešna od številnih držav članic euroobmočja. Izzivi se nanašajo tudi na institucionalni okvir, vključno s kakovostjo zakonodaje. Vendar so bila obnovljena prizadevanja za izboljšanje poslovnega okolja, zlasti za zmanjšanje upravnega bremena in regulativnih omejitev. Finančni sektor je dobro vključen v finančni sektor EU, pretežno zaradi velikega deleža tujega lastništva finančnih posrednikov. Hrvaška je bila v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem opredeljena kot država, za katero je potreben poglobljeni pregled. V slednjem je bilo ugotovljeno, da na Hrvaškem še naprej obstajajo makroekonomska neravnotežja, vendar se neravnotežja na strani tokov v zadnjih letih zmanjšujejo zaradi ponovne rasti in preudarne fiskalne politike. Preostale ranljivosti so povezane zlasti z visokimi ravnmi javnega, zasebnega in zunanjega dolga v razmerah nizke potencialne rasti. 4.MADŽARSKA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Madžarska ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja na Madžarskem, zlasti zakon o madžarski nacionalni banki (MNB – Magyar Nemzeti Bank), ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. V zvezi z nalogami ESCB iz člena 127(2) PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB obstajajo nezdružljivosti zlasti v zvezi z neodvisnostjo MNB, prepovedjo denarnega financiranja in vključevanjem centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Poleg tega zakon o MNB vsebuje tudi druge nepopolnosti v zvezi z vključitvijo MNB v ESCB. Madžarska ne izpolnjuje merila glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije na Madžarskem v 12 mesecih do marca 2020 je bila 3,7 %, kar je precej nad referenčno vrednostjo 1,8 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej nad referenčno vrednostjo. Letna inflacija po HICP na Madžarskem se v zadnjih dveh letih zviševala zaradi obsežnih zvišanj cen, kar je posledica močne rasti povpraševanja in naraščajočih stroškov dela na enoto. Nominalna stopnja je bila nestanovitna zaradi cen nepredelanih živil in energije. Inflacija se je oktobra 2018 zvišala na 3,9 %, nato pa se do konca leta 2018 znižala na 2,8 %. Do maja 2019 se je zvišala na 4 %, do septembra pa se je znižala na 2,9 %, preden se je decembra ponovno zvišala na 4,1 %. Letna inflacija po HICP je tako v povprečju znašala 2,9 % v letu 2018 in 3,4 % v letu 2019. Do januarja 2020 se je še bolj zvišala zaradi hitrega zvišanja cen nepredelanih živil in energije, marca 2020 pa je bila 3,9-odstotna. Inflacija naj bi se po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 znižala na približno 3,0 % leta 2020 in 2,7 % leta 2021 zaradi zniževanja cene nafte in pričakovanja, da se bo zaradi recesije zaradi pandemije COVID-19 znižala osnovna inflacija. Razmeroma nizke ravni cen na Madžarskem (približno 61 % povprečja euroobmočja v letu 2018) kažejo, da obstaja možnost za nadaljnjo dolgoročno konvergenco ravni cen. Madžarska izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Madžarsko ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja. Madžarska je od junija 2018 v zaporednih postopkih zaradi znatnega odklona. Primanjkljaj sektorja država, ki je leta 2017 znašal 2,5 % BDP, se je v letu 2018 zmanjšal na 2,1 % in nato na 2,0 % v letu 2019 Po pomladanski napovedi služb Komisije iz leta 2020 naj bi se ob nespremenjeni politiki v letu 2020 zaradi krize zaradi COVID-19 povečal na 5,2 % BDP ter nato zmanjšal na 4,0 % BDP v letu 2021. Komisija je 20. maja 2020 sprejela poročilo na podlagi člena 126(3) PDEU zaradi načrtovane kršitve referenčne vrednosti 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merilo glede primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast ni izpolnjeno. Glede na trenutne razmere Komisija meni, da se v tej fazi še ne bi smela sprejeti odločitev o tem, ali naj se za Madžarsko sproži postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Delež bruto javnega dolga je se je v letu 2019 zmanjšal na 66,3 % BDP, vendar naj bi se po napovedih v letu 2020 povečal na 75,0 % BDP, v letu 2021 pa dosegel 73,5 % BDP. Madžarski fiskalni okvir je dobro razvit ter uporablja stroga pravila in postopke glede nadzora dolga na vseh ravneh sektorja država; vendar je vloga fiskalnega sveta pri nadzoru in oblikovanju fiskalne politike šibka. Madžarska ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Madžarski forint ni vključen v ERM II. Madžarska izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj. Madžarski forint se je maja 2018 menjal po tečaju okoli 317 HUF/EUR, nato pa se je njegova vrednost do septembra 2018 znižala na 325 HUF/EUR. Nato se je njegova vrednost zvišala na 316 HUF/EUR marca 2019. Po tem se je vrednost forinta znižala glede na euro, ker je MNB izrazila, da namerava ohlapne denarne pogoje ohraniti dlje kot druge regionalne centralne banke, in se je inflacija zvišala nad ciljno vrednost. Forint je dodatno oslabel marca 2020 zaradi pandemije COVID-19. Razlike v kratkoročni obrestni meri glede na euroobmočje so se s približno 40 bazičnih točk maja 2018 povečale na približno 100 bazičnih točk marca 2020. Marca 2020 je bila vrednost forinta glede na euro za približno 10 % nižja kot dve leti poprej. Madžarska izpolnjuje merilo glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera v letu do marca 2020 je bila 2,3-odstotna, kar je pod referenčno vrednostjo 2,9 %. Mesečna povprečna dolgoročna obrestna mera se je s približno 2,9 % maja 2018 zvišala na približno 3,7 % oktobra 2018, ker se je upoštevalo večje valutno tveganje forinta. Nato se je ponovno začela zniževati in je decembra 2019 dosegla 1,9 % zaradi ponovnega mednarodnega iskanja donosov, ko so se glavne centralne banke lotile nadaljnjega sproščanja monetarne politike. Ko se je marca 2020 dolgoročna obrestna mera zvišala na 2,4 % zaradi razvoja krize zaradi COVID-19, se je dolgoročna razlika glede na nemško referenčno obveznico povečala na okoli 300 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Zunanji saldo se je v zadnjih dveh letih poslabšal, zlasti zaradi močne rasti uvoza blaga, vendar je bil še naprej rahlo pozitiven. Madžarsko gospodarstvo je močno vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je Madžarska manj uspešna od številnih držav članic euroobmočja. Madžarski finančni sektor je dobro vključen v finančni sistem EU. 5.POLJSKA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Poljska ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja na Poljskem, zlasti zakon o poljski nacionalni banki (NBP – Narodowy Bank Polski) in ustava Republike Poljske, ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Nezdružljivosti zadevajo neodvisnost centralne banke, prepoved denarnega financiranja in vključevanje centralne banke v ESCB ob uvedbi eura. Poleg tega zakon o NBP vsebuje tudi nekaj nepopolnosti v zvezi z neodvisnostjo centralne banke in vključevanjem NBP v ESCB ob uvedbi eura. Poljska ne izpolnjuje merila glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije na Poljskem v 12 mesecih do marca 2020 je bila 2,8 %, kar je precej nad referenčno vrednostjo 1,8 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej nad referenčno vrednostjo. Letna stopnja inflacije po HICP se je do septembra 2018 zvišala na 1,5 %, preden se je ponovno znižala na 0,6 % do januarja 2019. Do aprila 2019 se je zvišala na 2,1 %, do novembra pa na 2,4 %, zlasti zaradi vse višje storitvene inflacije in delno zaradi zviševanja stroškov dela na enoto. Letna inflacija se je konec leta 2019 in v začetku leta 2020 močno zvišala in januarja 2020 dosegla 3,8 %. Ta na splošno nestabilen vzorec razložijo močna nihanja v dinamiki cen energije in nepredelanih živil. Marca 2020 je letna inflacija po HICP znašala 3,9 %.

Inflacija naj bi se po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 z 2,1 % v letu 2019 zvišala na 2,5 % v letu 2020 in 2,8 % v letu 2021, in sicer zaradi rasti cen živil v letu 2020 in okrevanja gospodarstva v letu 2021. Razmeroma nizke ravni cen na Poljskem (približno 56 % povprečja euroobmočja v letu 2018) kažejo na velike možnosti za dolgoročno konvergenco ravni cen. Poljska izpolnjuje merilo glede javnih financ. Svet za Poljsko ni sprejel sklepa o obstoju čezmernega primanjkljaja. Primanjkljaj sektorja država se je z 1,5 % BDP v letu 2017 zmanjšal na 0,2 % v letu 2018. Delež javnofinančnega primanjkljaja v BDP se je zmanjšal na 0,7 % v letu 2019 ter naj bi po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 dosegel 9,5 % v letu 2020 in ob nespremenjeni politiki 3,8 % v letu 2021, kar bo predvsem posledica učinka pandemije COVID-19 na dejavnost in ukrepov za podporo gospodarstvu. Komisija je 20. maja 2020 sprejela poročilo na podlagi člena 126(3) PDEU zaradi načrtovane prekoračitve referenčne vrednosti 3 % BDP iz Pogodbe. V poročilu je bilo ugotovljeno, da merilo glede primanjkljaja iz Pakta za stabilnost in rast ni izpolnjeno. Glede na trenutne razmere Komisija meni, da se v tej fazi še ne bi smela sprejeti odločitev o tem, ali naj se za Poljsko sproži postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem. Delež javnega dolga v BDP naj bi se s 46 % leta 2019 močno povečal na več kot 58 % leta 2021. Domač fiskalni okvir Poljske je na splošno močan, slabosti se večinoma pojavljajo na področjih proračunskega načrtovanja in postopkov ter neodvisnega spremljanja. Poljska ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Poljski zlot ni vključen v ERM II. Poljska izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj. Zlot se je v zadnjih dveh letih z eurom večinoma menjal po tečaju v zelo ozkem razponu približno 4,3. V juliju 2018 ter v avgustu in septembru 2019 se je vrednost zlota kratkotrajno relativno znižala (na 4,35 PLN/EUR) zaradi znakov upočasnitve gospodarske rasti. Temu je sledilo obdobje rasti, ko je po sproščanju monetarne politike v nekaterih pomembnih naprednih gospodarstvih povprečni devizni tečaj januarja 2020 dosegel 4,25 PLN/EUR. Kriza zaradi COVID-19 je privedla do znižanja vrednosti zlota na povprečno 4,4 PLN/EUR marca 2020. Razlike v kratkoročni obrestni meri glede na euroobmočje so se s približno 200 bazičnih točk povečale na približno 210 bazičnih točk julija 2019, marca 2020 pa so se v povprečju zmanjšale na približno 190 bazičnih točk. Marca 2020 je bila vrednost zlota glede na euro za približno 5 % nižja kot dve leti poprej. Poljska izpolnjuje merilo glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera v letu do marca 2020 je bila 2,2-odstotna, kar je pod referenčno vrednostjo 2,9 %. Mesečna povprečna dolgoročna obrestna mera je bila v obdobju od maja do novembra 2018 približno 3,2-odstotna, preden se je v začetku leta 2019 znižala na 2,7 %. Nato se je še bolj znižala na približno 2 % poleti 2019 in dosegla približno 1,8 % marca 2020. Marca 2020 je dolgoročna razlika glede na nemško referenčno obveznico znašala okoli 230 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Zunanji saldo Poljske je ostal v presežku, saj je bil v zadnjih dveh letih podprt z izboljšanjem trgovinske bilance pri storitvah. Poljsko gospodarstvo je dobro vključeno v euroobmočje prek trgovine in naložbenih povezav. Izbrani kazalniki v zvezi s poslovnim okoljem kažejo, da je stanje na Poljskem podobno povprečju v državah članicah euroobmočja. Poljski finančni sektor je dobro vključen v finančni sektor EU. 6.ROMUNIJA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Romunija ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura. Zakonodaja v Romuniji, zlasti zakon št. 312 o statutu banke Romunije (zakon o BNR), ni v celoti združljiva z obveznostjo skladnosti iz člena 131 PDEU. Nezdružljivosti zadevajo neodvisnost centralne banke, prepoved denarnega financiranja in vključevanje centralne banke v ESCB ob uvedbi eura. V zvezi s cilji BNR ter nalogami ESCB iz člena 127(2) PDEU in člena 3 Statuta ESCB in ECB poleg tega v zakonu o BRN obstajajo nepopolnosti v zvezi z neodvisnostjo centralne banke in vključevanjem centralne banke v ESCB v času uvedbe eura. Romunija ne izpolnjuje merila glede stabilnosti cen. Povprečna stopnja inflacije v Romuniji v 12 mesecih do marca 2020 je bila 3,7 %, kar je precej nad referenčno vrednostjo 1,8 %. Po napovedih naj bi inflacija v prihodnjih mesecih ostala precej nad referenčno vrednostjo. Letna inflacija po HICP v Romuniji se je leta 2018 zvišala na 4,1 % in v letu 2019 s povprečnimi 3,9 % ostala razmeroma visoka, podprta z močnim povpraševanjem potrošnikov. Inflacija je dosegla najvišjo vrednost 4,7 % septembra 2018, ko je zvodenel učinek preteklih znižanj DDV, svetovne cene nafte so se zvišale, znižanje trošarin iz januarja 2017 pa je bilo odpravljeno. Do konca leta 2018 se je znižala na 3,0 %, tudi zaradi močnega znižanja mednarodne cene surove nafte v četrtem četrtletju leta 2018. Po zvišanju na 4,4 % aprila 2019 se je do oktobra 2019 znižala na 3,2 %, vendar se je decembra 2019 ponovno zvišala na 4 %. Inflacija se je v prvih treh mesecih leta 2020 znižala in je bila marca 2020 2,7-odstotna. Letna povprečna stopnja inflacije naj bi se po napovedi služb Komisije iz pomladi 2020 znižala na 2,5 % leta 2020 in se nato zvišala na 3,1 % leta 2021. Razmeroma nizke ravni cen v Romuniji (približno 50 % povprečja euroobmočja v letu 2018) kažejo na velike možnosti za dolgoročno konvergenco ravni cen. Romunija ne izpolnjuje merila glede javnih financ. Ker je Romunija leta 2019 presegla prag primanjkljaja iz Pogodbe, je Svet zanjo 4. aprila 2020 začel postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem ter kot rok za odpravo čezmernega primanjkljaja navedel leto 2022. Romunija je od junija 2017 v zaporednih postopkih zaradi znatnega odklona, vendar ni sprejela učinkovitih ukrepov. Zato se je primanjkljaj sektorja država z 2,9 % leta 2018 povečal na 4,3 % leta 2019, kar je posledica povečanja tekočih odhodkov in okrevanja kapitalske porabe z rekordno nizkih ravni v preteklih letih. Glede na napoved služb Komisije iz pomladi 2020 naj bi se primanjkljaj sektorja država dodatno povečal na približno 9,2 % BDP v letu 2020 in ob nespremenjeni politiki na 11,4 % BDP v letu 2021. Ekspanzivno gibanje, ki je večinoma posledica zakonsko določenega zvišanja pokojnin, naj bi bilo okrepljeno zaradi učinka krize zaradi COVID-19. Delež javnega dolga v BDP naj bi se s 35,2 % leta 2019 povečal na približno 46,2 % leta 2020 in 54,7 % leta 2021. Izvajanje romunskega fiskalnega okvira je kljub vzpostavljenemu ustreznemu zakonodajnemu okviru na splošno slabo in se od zadnjega poročila ni izboljšalo. Organi so namreč nadaljevali svojo prakso odstopanja od nacionalnih fiskalnih pravil, zaradi česar so bila ta neučinkovita. Romunija ne izpolnjuje merila glede deviznega tečaja. Romunski lev ni vključen v ERM II. Romunija izvaja režim drsečega deviznega tečaja, kar centralni banki omogoča, da posega na devizni trg in vpliva na tečaj. Vrednost leva je leta 2018 v povprečju znašala 4,65 RON/EUR. Potem ko je lev med januarjem in majem 2019 v primerjavi z eurom oslabel za približno 1 %, se je njegova vrednost čez poletje 2019 za krajši čas zmerno zvišala, po oktobru 2019 pa se je nadaljevalo zmerno zniževanje. V obdobju od sredine februarja in do konca marca 2020 se je vrednost leva zaradi pandemije COVID-19 znižala za približno 1,1 %. Marca 2020 je razlika med trimesečno obrestno mero glede na euro znašala okoli 325 bazičnih točk v primerjavi s 370 bazičnimi točkami julija 2018, ko je bila največja. Marca 2020 je bila vrednost leva glede na euro za približno 3 % nižja kot dve leti poprej. Romunija ne izpolnjuje merila glede konvergence dolgoročnih obrestnih mer. Povprečna dolgoročna obrestna mera v Romuniji v letu do marca 2020 je bila 4,4 %, kar je nad referenčno vrednostjo 2,9 %. Dolgoročne obrestne mere so se s približno 4,5 % aprila 2018 postopno zvišale na 5,1 % julija 2018. Potem ko so v obdobju med avgustom 2018 in majem 2019 v povprečju ostale stabilne pri 4,8 %, so se začele zniževati in novembra 2019 dosegle 4,3 %. Znižanje je bila posledica ukrepov glavnih centralnih bank za rahljanje monetarne politike, s katerimi so se zmanjšali dolgoročni donosi. Ko se je kriza zaradi COVID-19 zaostrila, se je dolgoročna obrestna mera zvišala na 4,6 % marca 2020, dolgoročna razlika glede na nemško referenčno obveznico pa je v navedenem mesecu dosegla 510 bazičnih točk. Poleg tega so se proučili dodatni dejavniki, vključno z gibanji v plačilni bilanci in povezovanjem trgov. Zunanji saldo Romunije je leta 2017 prvič po petih letih postal negativen in se je leta 2018 dodatno poslabšal na –3,2 % BDP, leta 2019 pa na –3,3 %, kar je najslabše od vseh držav, analiziranih v tem poročilu. Glede na izbrane kazalnike v zvezi s poslovnim okoljem je Romunija manj uspešna od številnih držav članic euroobmočja. Vztrajna regulativna nepredvidljivost je eden od glavnih dejavnikov, ki negativno vplivajo na poslovno okolje v zadnjih letih. Romunski finančni sektor je dobro vključen v finančni sektor EU, zlasti prek visoke ravni tujega lastništva v romunskem bančnem sistemu. Romunija je bila v okviru postopka v zvezi z makroekonomskim neravnotežjem opredeljena kot država, za katero je potreben poglobljeni pregled. V slednjem je bilo ugotovljeno, da v Romuniji še naprej obstajajo makroekonomska neravnotežja. Zlasti se je primanjkljaj na tekočem računu v letu 2019 še naprej povečeval, tveganja, povezana s stroškovno konkurenčnostjo, pa so se povečevala v okviru ekspanzivne fiskalne politike in nepredvidljivega poslovnega okolja. 7.ŠVEDSKA Komisija glede na svojo oceno združljivosti pravnih predpisov in izpolnjevanja konvergenčnih meril ter ob upoštevanju dodatnih relevantnih dejavnikov meni, da Švedska ne izpolnjuje pogojev za uvedbo eura.