SL Uradni list Evropske unije C 110/39

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o JEREMIE (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises — Skupni viri za mikro do srednje velika podjetja)

(2006/C 110/08)

20. decembra 2005 je evropska komisarka Margot WALLSTRÖM zaprosila Evropski ekonomsko-socialni odbor, da v imenu Komisije pripravi raziskovalno mnenje o JEREMIE (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises).

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 24. februarja 2006. Poročevalec je bil g. PEZZINI.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 425. plenarnem zasedanju 15. in 16. marca 2006 (seja z dne 15. marca) s 142 glasovi za, 1 glasom proti in 2 vzdržanima glasovoma.

1. Sklepne ugotovitve in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) se z zanimanjem in naklonjenostjo seznanja z dokumentom Komisije, v katerem je predstavljen program JEREMIE (1) (Joint Resources for Micro to Medium Enterprises — Skupni evropski viri za mikro do srednje velika podjetja).

1.1.1 EESO se zahvaljuje ge. Danuti Hübner, evropski komisarki za regionalno politiko, ter službam GD Regio in Evropskega investicijskega sklada za zavzetost, s katero razvijajo ta občutljivi program, in za podporo delu Odbora.

1.1.2 EESO je vedno podpiral pobude Komisije za poenostavitev dostopa do virov financiranja za mikro, mala in srednje velika podjetja, ker je — sicer enako kot Evropski parlament — prepričan, da je bil ta dostop do financiranja že od vselej šibka točka za manjša podjetja.

1.1.3 Proces krepitve manjših podjetij je pomemben člen v lizbonski strategiji, ker je povezan z inovacijami, ustvarja stabilna delovna mesta in prispeva k stalnemu usposabljanju delovne sile.

1.1.4 EESO se je v številnih svojih mnenjih, predvsem po letu 1982 (2), ukvarjal s prizadevanji Komisije, še zlasti GD XXIII (3), da bi podjetjem pomagal izboljšati njihove odnose s posojilnim sistemom in še posebej z bankami.

1.1.5 EESO je poudaril tudi potrebo po širokem vključevanju socialnih partnerjev v vsa vprašanja v zvezi s podjetji in še zlasti s posojili, ki imajo precejšen učinek na blaginjo in socialni razvoj.

1.2 V celotnem obdobju 90. let se je GD XXIII (4) v tesnem stiku s predstavniškimi organizacijami obrti ter malih in srednje velikih podjetij poskušal lotiti problemov v zvezi s posojili. Poznejše evropske konference obrti ter malih in srednje velikih podjetij (5) ter številna pripravljalna srečanja (v povprečju 10 pred vsako konferenco; udeleževalo se jih je na stotine malih podjetij) so: — prispevale k temu, da so dejavnost Evropske investicijske banke (EIB) razširili na naložbe v prid malih in srednje velikih podjetij; — utrle pot za vzpostavitev Evropskega investicijskega sklada (EIS) (6) — pripeljale do zakonodaje o plačilnih rokih; — spodbudile Evropski svet, da je na izrednem zasedanju v Luxembourgu sprejel ukrepe za ohranjanje in ponovni zagon zaposlovanja v Evropi, med drugim s finančnimi pomočmi, posebej namenjenimi majhnim podjetjem (7); — omogočile Komisiji, da je z neposrednim sodelovanjem EIB in EIS sprožila program Pobuda za rast in sodelovanje (1998–2000), temelječ na olajšavah, sprejetih v Luxembourgu; — ustvarile podlago za pripravo večletnih programov za spodbujanje podjetij in podjetništva, še posebej za mala in srednje velika podjetja, pri čemer je bil močan poudarek namenjen financiranju. Četrti od teh programov (2001–2005), podaljšan do konca leta 2006, je bil sprejet 20. decembra 2000; — ustvarile podlago za vzpostavitev okvirnega programa za konkurenčnost in inovativnost (CIP, Competitiveness and Innovation Framework Program) (8), ki je namenjen malim in srednje velikim podjetjem ter ima jasno opredeljene cilje; — pokazale malim in srednje velikim podjetjem nujnost vzpostavljanja medsebojnih mrež, da bi dosegla ekonomijo obsega, večjo prodornost na trg in nazadnje kritično maso, potrebno tako za inovacijske procese kot za krepitev položaja v razmerju do finančnih ustanov. Glede možnosti za vzpostavljanje mrež bo treba še veliko storiti.

1.2.1 Na podlagi omenjenih izkušenj EESO meni, da bi bilo — tudi z ozirom na novo načrtovanje programov 2007-2013 in lizbonskih ciljev — primerno posredovati širšo informacijo o novih programih, predvsem tistih, ki so namenjeni mikro in malim podjetjem, na srečanjih, pripravljenih v državah članicah s predstavniki socialnih partnerjev in civilne družbe.

1.2.2 Kljub prizadevanjem in ukrepom v zadnjih dvajsetih letih pa v številnih regijah EU-25 — zlasti v tistih, ki razvojno najbolj zaostajajo — manjka koncept za usklajevanje in učinkovito uporabo mnogih zdaj obstoječih instrumentov financiranja.

1.2.2.1 Približno štiri milijone — t.j. 20 % — podjetij meni, da je omejen dostop do financiranja resna ovira za njihovo rast (9).

1.2.2.2 Le nekaj deset tisoč podjetij je lahko izkoristilo finančne instrumente Skupnosti (10). Obstaja torej velik razkorak med načinom predstavitve težave in doseženimi rezultati, kar sili k razmišljanju o konkretnih možnostih za to, da bi v večji meri vključevali finančne ustanove in izboljšali rezultate.

1.2.2.3 EESO se zaveda, da je treba storiti več, da bi izboljšali obveščenost o možnostih glede posojil, ki jih ponujajo Komisija, EIB, EIS, Evropska banka za obnovo in razvoj (EBRD) ter nacionalne in regionalne uprave. Mikro in mala podjetja namreč zelo pogosto — tudi po lastni krivdi — niso vključena v informacijske kanale.

1.3 JEREMIE bi zato lahko bil inteligenten instrument za usklajevanje in racionalnejšo izrabo obstoječih možnosti.

1.3.1 Pobuda JEREMIE je v kontekstu strateških smernic EU za kohezijo, rast in zaposlovanje. Stališče Odbora do tega je mogoče povzeti z naslednjim: — podpreti je treba instrumente, pri katerih ne gre za subvencije: posojila, financiranje posojil drugega reda z zavarovanim tujim kapitalom, spremenljivi instrumenti (vmesni dolg ali „mezzanine“) in rizični (na primer zagonski) kapital; — subvencije morajo služiti vzpostavljanju in ohranjanju infrastruktur, potrebnih za olajševanje dostopa do finančnih sredstev (t.j. uradov za prenos tehnologije, valilnic podjetij, mreže „poslovnih angelov“, programov za pripravo in pospeševanje naložb itd.); — pospeševati je treba mehanizme zavarovanja in vzajemnega zavarovanja, da bi malim in srednje velikim podjetjem olajšali dostop do mikroposojil. EIB in EIS (11) bi lahko v tem pogledu prispevala koristne nasvete; — odločilnega pomena je doseči tudi nekatere skupine, kot so mladi podjetniki, podjetnice in osebe, ki pripadajo zapostavljenim skupinam prebivalstva in narodnim manjšinam; — glede na znanje, ki ga je v vseh letih pridobil EIS, je tesno sodelovanje z njim posebno pomembno za nudenje potrebne podpore malim in srednje velikim podjetjem ter obenem za razvijanje evropskega trga rizičnega kapitala; — podpirati in povečevati bi morali listninjenje (sekuritizacijo) dolgov (12), da bi povečali kreditno sposobnost posojilnih zadrug.

1.3.2 Odbor poudarja, da Komisija pobude JEREMIE ne sme podpirati samo navzven, temveč tudi interno z ustreznim usklajevanjem med službami Komisije, ki upravljajo z intervencijskimi instrumenti za mikro do srednje velika podjetja; to naj izvede z vzpostavitvijo informacijske točke (focal point) Jeremie, ki bi služila kot enota za usklajevanje in obveščanje za posamezne ukrepe, da bi dosegli čim boljše rezultate.

1.3.3 Po mnenju Odbora bi bilo primerno, da bi Komisija vsaki dve leti Evropskemu parlamentu, Svetu, Odboru regij in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru predložila poročilo o poteku programa in o njegovi učinkovitosti, tako da bi to pomembno izkušnjo lahko razširili tudi na druga področja.

1.3.4 Odbor priporoča tudi, da se pri postopkih razpisov in dodeljevanja naročil, pri upravljanju z regionalnimi holdingi in potrjevanju finančnih posrednikov, ki jim je zaupano upravljanje s projekti, zagotavlja popolno upoštevanje načel gospodarnosti, učinkovitosti in transparentnosti; še zlasti je treba — tudi v primeru ekskluzivnih pravic — zagotoviti polno uporabo ustreznih pravnih predpisov Skupnosti ter možnost sankcij, razrešitve neučinkovitih holdingov in revizije seznama potrjenih finančnih posrednikov.

2. Obrazložitev

2.1 EESO je večkrat poudaril, da imajo manjša podjetja v posameznih državah ne samo gospodarsko, temveč tudi socialno vlogo; na to je posebej opozoril v različnih mnenjih, med drugim iz let 1992 (13), 1997 (14), 2001 (15), 2003 (16)in v mnenju o Evropski listini za mala podjetja (17).

2.1.1 Mikro in mala podjetja imajo v evropskem gospodarstvu odločilno vlogo. Teh približno 25 milijonov podjetij predstavlja 99 % vseh podjetij in v njih je zaposlenih približno 95 milijonov ljudi, kar zagotavlja 55 % vseh delovnih mest v zasebnem sektorju (18).

2.1.2 Te številke ponazarjajo pomen in vlogo malih in srednje velikih podjetij v okviru lizbonske strategije in kažejo, da je treba skleniti trdno partnerstvo s predstavniki socialnih partnerjev, da bi lahko razvili nove oblike sodelovanja (19) s ciljem konkretnega uresničevanja socialnih in gospodarskih vrednot, zaradi katerih je Evropa socialno tržno gospodarstvo (20).

2.1.3 Ustanavljanje in razvoj najmanjših in malih podjetij ovirajo predvsem naslednje težave (naštete v vrstnem redu glede na njihov pomen): — finančni in posojilni problemi, — počasna in draga birokracija, — vidiki trga dela (opredelitve poklicnih profilov in krepitev poklicnega usposabljanja, potrebnega za prilagodljivost delovne sile, za širitev možnosti delovanja podjetij in za zaposlitvene možnosti zaposlenih).

2.1.4 Dostop do financiranja je torej prvi pogoj za ustanovitev podjetja in je temeljnega pomena za rast in uspeh mikro in malih podjetij, za katere veljajo pri kreditnem sistemu mnogo močnejše in jasnejše omejitve kot za velika podjetja.

2.1.5 Samo neposredni stiki s podjetji in njihovimi problemi ter poznavanje možnosti kreditiranja podjetij, s katerim razpolagajo podjetja — zlasti na območju, na katerem delujejo, omogočajo optimalen učinek posojil; pri tem se je treba izogibati preveč omejevalnemu postopku pri dodeljevanju finančnih sredstev in iz tega izhajajočemu povečevanju stopnje tveganja, še zlasti v zvezi z Baselskim sporazumom. Zato morajo podjetja sama določati svoje finančno ravnovesje in potrebne instrumente.

2.1.6 Odločilno vlogo ima samofinanciranje, čeprav majhna podjetja le redkokdaj lahko uresničijo svoje naložbene načrte s tem instrumentom. V 90 % primerov je treba: — olajšati izbor vrste kapitala z informiranjem in svetovanjem o možnih alternativah (rizični kapital, dolžniške instrumente, mezzanine), — določiti primerne instrumente in načine financiranja.

2.1.7 Med vsemi instrumenti gledajo mala podjetja pogosto z nezaupanjem na rizični kapital. Ko se govori o rizičnem kapitalu v zvezi z najmanjšimi (21) in malimi podjetji (22) (90 % slednjih so individualna podjetja ali osebne družbe), to praviloma zadeva samo 5 do 6 % tega velikanskega volumna. Da uporaba tega instrumenta ne bi ostala omejena na ostanke, je treba predvideti nove oblike rizičnega kapitala, ki jih je mogoče uporabiti tudi v primeru osebnih družb.

2.1.8 Prednostne ukrepe za preseganje razkoraka med kreditnim gospodarstvom ter mikro in malimi podjetji je mogoče povzeti, kot sledi: — izboljšanje kakovosti storitev kreditnega sistema; — spodbujanje močnejše udeleženosti kreditnih agencij v procesih podjetij v obliki svetovanja, da se omogoči večja transparentnost in več dajanja podatkov o bilancah. To vrsto pomoči potrebujejo predvsem mala podjetja zaradi preobrazbe v kapitalsko družbo, za pripravo uporabe rizičnega kapitala ali pa — v nekaterih primerih — za dostop do posebnih borznih segmentov (23); — dodeljevanje posojil mora biti v manjši meri kot doslej odvisno od jamstev. To pomeni, da bi bilo treba močneje kot doslej spodbujati finančno-tehnične instrumente. Med temi lahko kot enega najbolj uveljavljenih primerov omenimo model kreditnih zadrug, ki obstajajo v številnih evropskih državah. Takšni instrumenti so resda vezani na dodelitev bančnega posojila, vendar jih je treba spodbujati in podpirati; v tem pogledu je lahko zelo pomemben prispevek JEREMIE; — stroške posojil je treba bolj prilagoditi pogojem, ki se običajno uporabljajo v velikih podjetjih (24).

2.1.9 Analize in ocene potreb in možnosti v pripravljalni fazi je treba izvajati v posameznih regijah EU ob dejanski udeležbi zainteresiranih gospodarskih in socialnih strani v okviru učinkovitega in odgovornega partnerstva.

2.2 Regionalna razsežnost

2.2.1 V gornjih navedbah prikazani problem dostopa do financiranja se pojavlja različno močno — odvisno od razvojne ravni gospodarstva in trga. Konvergenčne regije (25), ki bi instrumente financiranja za pospeševanje zaposlovanja in podjetniške pobude pravzaprav najbolj potrebovale, so v nasprotju s tem regije, kjer je dostop do financiranja težavnejši, obrestne mere pa višje kot v bolj razvitih regijah (26).

2.2.2 Posojila EIB, ki se v postopku rotacije (27) dodeljujejo skrbniškim bankam, da jih potem lahko razdelijo in s spremenljivimi, vendar zmernimi obrestnimi merami (28), dodeljujejo malim in srednje velikim podjetjem, najemajo predvsem banke, ki delujejo v razvitih regijah, kjer je konkurenca v bančništvu močnejša, odobravanje posojil EIB pa uporabljajo za to, da obdržijo stranke in jih vežejo na banko.

2.2.3 Ker so v bolj zapostavljenih regijah banke, zlasti kreditne zadruge ali „ljudske banke“, manj številne, tam ni omembe vredne konkurence med bankami in tudi ne pozornosti do „malih“; zato zanimive instrumente, ki jih daje na voljo EIB, v teh regijah uporabljajo izredno redko.

2.2.4 Če torej ne bo storjenega nič, da se ta trend obrne — tudi s finančnim posredovanjem instrumentov, s katerimi je mogoče prek JEREMIE spremljati tradicionalne instrumente EIB in EIS (29)– bodo morale najrevnejše regije še dolgo trpeti zaradi svoje revščine.

2.2.5 Da bi zagotovili posojila, predvsem v konvergenčnih regijah, bi lahko z JEREMIE vzpostavili posvetovalnico pri EIS, da bi z jamstvenimi instrumenti podprla jamstva za posojila, ki jih dodeljujejo banke, prek kreditnih zadrug ali drugih finančnih organizacij, ki delujejo predvsem v najbolj zapostavljenih regijah.

2.3 Socialna razsežnost posojil in finančnega inženiringa

2.3.1 Problem dostopa mikro, malih in srednje velikih podjetij do financiranja jasno kaže, da trg v marsikaterem pogledu odpoveduje: — finančne ustanove morajo svoje poslovanje zagovarjati pred svojimi upravnimi odbori: jasno je, da ti pogosto oklevajo pri dodeljevanju posojil majhnim, komajda znanim podjetjem, ki nimajo bilanc — ali pa so te sestavljene površno — in jim torej morebiti grozi nesolventnost; — vodilni bančni uslužbenci zelo pogosto ne poznajo „podjetniškega tveganja“ in se čutijo pri dodeljevanju posojil bolj pomirjeni, če obstaja poroštvo (nepremičnine ali poroštva sorodnikov oz. tretjih oseb). Poroštev se poslužujejo pogosto, celo prepogosto, predvsem pri dodeljevanju posojil podjetnicam in mladim podjetnikom; — porazdelitev celotnega obsega posojil velikemu številu malih podjetij stane banke z ozirom na stroške dela in upravne stroške veliko več kot pa upravljanje manjšega števila posojil precej večjega obsega, ki se dodelijo manjšemu številu velikih podjetij z ustrezno posestjo nepremičnin; — konkurenca med finančnimi ustanovami, ki omogoča ugotavljanje najugodnejših ponudb na trgu, je v bogatih regijah velika, v konvergenčnih regijah pa majhna; torej prav tam, kjer bi potrebovali večjo ponudbo po zmernejših obrestnih merah, da bi upoštevali potrebe — pogosto majhnih in finančno šibkih — krajevnih podjetij.

2.3.2 Neuspeh trga je torej treba preprečevati z ukrepi, ki — so združljivi z državnimi pomočmi, — jih je mogoče uporabiti v okviru finančnega inženiringa s pomočjo sredstev, predvidenih v večletnih programih, s katerimi upravlja EIS (30), — so že vključeni v CIP (Competitiveness Innovation Program), — so predvideni v strukturnih skladih, — so v celoti usklajevani prek JEREMIE.

2.3.3 Na zasedanju Evropskega sveta marca 2005 je lizbonska strategija dobila nov zagon; vlade, gospodarski in socialni partnerji so bili pozvani, naj delujejo na treh prednostnih področjih, da bi: — iz znanja in inovacij ustvarili gonilno silo trajnostne rasti, — EU naredili privlačno za vlagatelje in delovno silo, — povečali zaposlenost in krepili podjetniški duh, da bi dosegli kohezijo.

2.3.4 Izdatki držav članic za ohranjanje obstoječih in odpiranje novih delovnih mest so včasih visoki, vendar jih socialni rezultati upravičujejo (31). Če bi polovici obstoječih malih in srednje velikih podjetij v EU-25 — torej približno 12 milijonom podjetij — dodelili splošno posojilo v znesku 20 000 eurov, predvidljiva izguba zaradi nesolventnosti (32) ne bi presegla 6,5 milijarde eurov, kar je 0,07 % BDP Evropske unije 25 držav članic. Splošno dodeljevanje posojil pa bi večini podjetij omogočilo utrditev njihovega položaja ter razvoj inovativnih postopkov in izdelkov.

2.3.5 Če bi dodeljevanje posojila potekalo prek posredovanja kreditne zadruge, ki bi bila zmožna prevzeti 50 % primerov nesolventnosti, bi se izguba delila na dva enaka dela (po 50 %) med zadrugo in banko.

2.3.6 Pogled, ki posojilu priznava socialno funkcijo, omogoča pripravo potrebnih instrumentov finančnega inženiringa, ki vključujejo javna sredstva, sredstva iz evropskih skladov in solidarnostnih skladov, ki jih kreditnim zadrugam dodeljujejo podjetniki ob vpisu v zadrugo ali pa v obliki odstotnega deleža, ki se plača v obliki bančnih obresti (33).

2.4 Funkcija kreditnih zadrug, finančni inženiring in JEREMIE

2.4.1 Dodeljevanje številnih majhnih posojil, kakršne potrebujejo podjetja v fazi zagona ter mikro in mala podjetja v Evropi, je odvisno od naslednjih dejavnikov: — razpoložljivosti sredstev po zmerni ceni na trgu kapitala; — organizacije finančne ustanove, ki ji omogoča dobro razširjenost na ozemlju s podružnicami v bližini podjetij; — pogleda, ki bančnim uslužbencem omogoča, da pristanejo na zahteve „majhnih“; — možnosti, da tveganje delijo z drugimi partnerji (finančni inženiring); — sposobnosti, da zajezijo stroške upravljanja, da bi s tem znižali obrestne mere za dodeljena posojila.

2.4.2 Nekatere od teh problemov je mogoče rešiti z instrumenti, ki že obstajajo, vendar bi jih bilo treba uporabljati bolje in v večjem obsegu: — sredstva EIB so se tam, kjer so bila uporabljena, izkazala za zelo koristen instrument za olajševanje dostopa do financiranja mikro in malim podjetjem. Banke, ki so želele postati „skrbniki EIB“, so v rotacijskem postopku dobile posojila po ugodni obrestni meri (34). Manjša razpršitev, priznana bankam (115 business points), je imela učinek, da so to obliko financiranja — ki je koristna za podjetja, vendar ne zelo donosna za banke — uporabile samo banke, ki poslujejo v bogatih regijah z močno konkurenco. V konvergenčnih regijah se to ni zgodilo, kar potrjuje načelo, da imajo revna območja slabše razvojne možnosti od bogatih; — razširjenost sistema bank — kreditnih zadrug je močnejša v gospodarsko visoko razvitih regijah. Tudi to je precejšnja ovira za dostop do financiranja v regijah z zaostankom v razvoju. Z JEREMIE bi lahko spodbujali ustvarjanje, podpiranje in širjenje posojilnih oblik z uporabo instrumentov finančnega inženiringa, pri katerih so vključene poklicne organizacije v regijah, v katerih so ukrepi za usposabljanje in posojilni sistem temelj razvoja; — da bi nastala kultura pozornosti do „malih“, je nujno treba podpirati prizadevanja poklicnih organizacij, predvsem tistih, ki se angažirajo v socialnem dialogu, da prispevajo k temu, da se v najbolj zapostavljenih regijah uporabljajo pozitivne izkušnje, do katerih so se v bogatejših regijah pogosto že dokopali. Tudi pri takšnih ukrepih bi se lahko JEREMIE izkazal za pomemben instrument; — kreditne zadruge so v državah, v katerih obstajajo, ključnega pomena tako za izvajanje finančnega inženiringa kot tudi za širjenje kulture socialne funkcije posojila, ki prispeva k temu, da postaja Evropa socialno tržno gospodarstvo, v katerem je zaposlitev ključ do uspeha (35). Če bo JEREMIE uspelo, da bo pomoč, ki jo EU že ponuja prek EIB in EIS, uporabljena racionalneje in širše, bo mogoče rešiti veliko podjetij, ki so vsako leto prisiljena prenehati s poslovanjem (20 %); — ocena tveganja, ki jo opravijo kreditne zadruge in zatem prevzem 50 % nesolventnosti v razmerju do dodeljenih posojil konkretno zmanjšuje obremenitve za banke, znižuje celotno tveganje in s tem privede do zmernejše posojilne obrestne mere (36).

2.5 Funkcija multiplikatorja pri upravljanju s posojili in funkcija JEREMIE

2.5.1 Multiplikator je predvsem v zadnjih letih postal instrument, ki so ga tako kreditne zadruge kot tudi banke analizirale in uporabljale za širjenje posojilnih možnosti (37). Sistematična analiza stanja nesolventnosti, predvsem v konvergenčnih regijah, omogoča prilagoditev multiplikatorja krajevnim razmeram. Delež nesolventnosti se seveda poveča v bolj zapostavljenih regijah, kjer doseže 10 %, medtem ko se v bogatejših regijah — vedno glede mikro in malih podjetij — giblje okoli 2,5 %.

2.5.2 Prav v konvergenčnih regijah bi JEREMIE lahko razvil svoj potencial, tako da bi kreditnim zadrugam dajal poroštva in pospeševal listninjenje (sekuritizacijo) terjatev, da bi širil možnosti posojil in izravnal šibak multiplikator.

2.6 JEREMIE in okvirni program za konkurenčnost in inovativnost (CIP)

2.6.1 V okvirnem programu za konkurenčnost in inovativnost 2007–2013 (CIP) (38) so združene različne dejavnosti in programi Skupnosti, med drugim: — akcijski program Skupnosti za krepitev konkurenčnosti evropske industrije (39) in večletni program za podjetja in podjetništvo ter zlasti za mala in srednje velika podjetja (40), — finančni instrument za okolje LIFE (Financial Instrument for the Environment) (41), — večletni program za spremljanje akcijskega načrta e-Evropa 2005 (42), — večletni program Skupnosti za spodbujanje razvijanja in uporabe evropskih digitalnih vsebin v globalnih omrežjih (43), — splošna pravila za dodelitev finančne pomoči Skupnosti na področju vseevropskih omrežij (44), — smernice za vseevropska telekomunikacijska omrežja (45), — večletni program Inteligentna energija — Evropa (46).

2.6.2 Poleg tega naj bi proučili finančne instrumente, predvidene v Četrtem večletnem programu 2000–2005 (Multi annual programme — MAP); ta program, ki je podaljšan do 31. decembra 2006 in za katerega so na voljo sredstva v višini 531,5 milijona eurov (47), naj bi skupaj z okvirnim programom za konkurenčnost in inovativnost vključili v strategijo pobude JEREMIE.

2.6.2.1 MAP je razdeljen na tri področja ukrepov: 1. dejavnosti na področju razvoja podjetij, 2. mreža centrov Euro-Info, 3. finančni instrumenti.

2.6.2.2 Z analizo dejavnosti finančnih instrumentov, uporabljenih v okviru večletnega programa, je mogoče ugotoviti, kateri instrumenti so dali najboljše rezultate in jih je zato mogoče v pobudi Skupnosti JEREMIE uporabiti znova. Ti instrumenti predstavljajo daleč največji del izdatkov četrtega večletnega programa in so npr. leta 2003 znašali 67 % del celotnega proračuna programa (48). Znotraj teh finančnih instrumentov so sredstva razdeljena, kot sledi: — olajšava za jamstva za mala in srednje velika podjetja (49): 90 % sredstev (50), — zagonska olajšava ETF (Start-Up Facility) (51): 10 % sredstev.

2.6.2.3 Ti instrumenti so bili uporabljani že v obdobju 1998–2000 v okviru programa pobud za rast in zaposlovanje, skupaj z naslednjimi instrumenti: — SCA (Seed Capital Action), v okviru pilotskega projekta CREA (Rizični kapital za podjetja v začetni fazi — Startni kapital) večletnega programa 1997–2000; — olajšava JEV (Joint European Venture), ki se je začela leta 1997 in je bila ukinjena 29. decembra 2004 (52).

2.6.2.4 SCA doslej ni dala prav dosti rezultatov in tudi olajšava JEV ne.

2.6.2.5 Do konca leta 2003 je jamstveno olajšavo za mala in srednje velika podjetja izkoristilo približno 178 000 (53) malih in srednje velikih podjetij (136 000 s programom Rast in zaposlovanje, 32.000 s programom za jamstvo posojil, 10 000 s programom mikroposojil).

2.6.2.6 V enakem obdobju je zagonsko olajšavo ETF izkoristilo približno 240.000 (54) malih in srednje velikih podjetij.

2.6.3 JEREMIE bi torej lahko oba navedena finančna instrumenta uporabljal še naprej v korist večjega števila malih in srednje velikih podjetij, deležnih ugodnosti, zlasti v konvergenčnih regijah.

2.6.4 Pred očmi je treba imeti, da je v vseh teh letih od skupnih posegov GD za podjetništvo, GD za gospodarstvo in finance in EIS lahko imelo korist samo 0,81 % malih in srednje velikih podjetij.

2.6.5 Vendar je pomembno, da JEREMIE uvede novosti, delno že predvidene v novih programih, še zlasti: — jamstveno olajšavo za mala in srednje velika podjetja, mehanizem vzajemnih jamstev, obravnavan že v zvezi s kreditnimi zadrugami, — posojilo „mezzanine“ (55), ki je dostopno prek jamstvene olajšave za mala in srednje velika podjetja: za podjetnike je zelo pomembno, ker jim ni treba odstopiti dela lastnega kapitala in je lahko koristno za prenos podjetij, — listninjenje (sekuritizacija) (56) bank in kreditnih zadrug, — vzpostavitev programov SBIC (Small Business Investment Companies Programs), ki so nastali leta 1958 v ZDA in predvidevajo udeležbe in dolgoročna posojila; vodijo se kot komercialni programi na podlagi licenciranja pri vodenju malih podjetij (Small Business Administration).

2.6.6 EESO meni, da pri vseh teh posegih vsekakor obstaja še velik problem glede informiranja in usposabljanja, ki bi se ga morale lotiti tako finančne ustanove kot tudi predstavniške organizacije delodajalcev in delojemalcev, da bi zagotovili spoštovanje načel socialne odgovornosti podjetij in socialne usmerjenosti financiranja.

2.7 JEREMIE ter razpisni in akreditacijski postopki

2.7.1 EESO meni, da je neomejena uporaba predpisov Skupnosti za javna naročila storitev odločilnega pomena, da bo njena pobuda JEREMIE lahko v celoti uspešna.

2.7.2 V vsakem primeru morajo za JEREMIE pristojne službe Komisije oz. EIS preverjati in zagotavljati, da se v razpisnih postopkih v celoti upoštevajo načela gospodarnosti, učinkovitosti, nepristranskosti, enake obravnave in transparentnosti. Pogodbeni dokumenti, ki jih pripravlja Komisija, morajo med obveznimi merili za pripustitev ustanov ali konzorcijev, ki se potegujejo na razpisu, vsebovati zlasti naslednja merila: — uspešno izvajanje predvidenih dejavnosti v obdobju najmanj petih let; — upoštevanje tehničnih standardov CEN pri opravljenih storitvah; — posedovanje zahtevanih tehničnih, strokovnih, finančnih in gospodarskih zmožnosti, preverjenih na podlagi objektivnih in nediskriminatornih meril.

2.7.2.1 Če obstajajo dogovori v zvezi s Holding Funds/Operativni programi 2007–2015, je treba predvideti možnost določitve pogodbenih kazni oz. uvedbe postopka za odpoved ali razrešitev Holding Funda v primeru neučinkovitosti, nepravilnosti ali težjih kršitev pogodb. Menedžment bi bilo treba preverjati vsake dve leti s podporo gospodarskih in socialnih partnerjev v zadevni regiji, pri čemer se ob uporabi transparentnih postopkov objavijo ocenjevalna poročila, ki jih je treba dostaviti osrednjim nacionalnim oblastem, Evropskemu parlamentu, EESO in Odboru regij.

2.7.3 Finančnim ustanovam ali konzorcijem, ki imajo sedež v drugi državi članici ali v eni od držav podpisnic aneksa k sporazumu Svetovne trgovinske organizacije o sistemu javnih razpisov, mora biti omogočeno, da se kvalificirajo pod enakimi pogoji kot nacionalni kandidati; osnova mora biti dokumentacija, ki ustreza veljavnim pravnim predpisom zadevnih držav, na podlagi katere je mogoče dokazati, da so izpolnjeni vsi pogoji za kvalifikacijo.

2.7.4 Takšne določbe bi morale veljati tudi za akreditacijske postopke posredniških posojilnih ustanov: pri njih je treba izvajati sistematičen nadzor rezultatov, katerega mehanizme je treba določiti v sodelovanju s predstavniki pristojnih gospodarskih in socialnih partnerjev; poleg tega bi morali redno preverjati akreditacijo, ki v vsakem primeru predvideva, da se vsake tri leta zamenja del akreditacijskih pogojev.

Bruselj, 15. marca 2006 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) JEREMIE: skupna pobuda GD Regio in Evropske investicijske banke za boljši dostop do financiranja razvoja mikro do srednje velikih podjetij v regijah (dok. 2 z dne 21.11.2005), predstavljena na konferenci o financiranju gospodarske rasti in kohezije v razširjeni Evropi24. novembra 2005 v Bruslju.

(2) 1982: evropsko leto obrti in malih podjetij

(3) Zaradi težav, nastalih leta 1982, je Komisija vzpostavila delovno skupino (Task Force), ki jo je vodila komisarka Cresson, da bi politiko Skupnosti usmerila v skladu z zahtevami malih in srednje velikih podjetij. V drugi polovici 80. let je ta delovna skupina postala GD XXIII.

(4) Sedanji generalni direktorat za podjetništvo in industrijo

(5) V Avignonu 1990, Berlinu 1994 in Milanu 1997

(6) Prim. opombo 28.

(7) Evropski svet, ki je na izrednem zasedanju v Luxembourgu 20. in 21. novembra 1997 obravnaval izključno tematiko zaposlovanja, je med drugim sprejel tri konkretne pobude za spodbujanje konkurenčnosti podjetij in zaprosil Komisijo, da predloži predloge za krepitev gospodarstva in za povečevanje zaposlenosti. Te tri pobude so bile: ETF (Start-Up Facility, zagonska olajšava), JEV (olajšava Joint European Venture) in SME (Small and Medium-sized Enterprises, olajšava za mala in srednje velika podjetja).

(8) Glej: KOM(2005) 121 končno.

(9) Posvetovalni dokument o programu Skupnosti za podjetniške pobude in konkurenčnost 2006–2010, GD Podjetništvo, 2004, točka 46. http://europa.eu.int/yourvoice/consultations/index_en.htm#open

(10) Prav tam, točka 118

(11) Prim. tudi opombo 29.

(12) Listninjenje (sekuritizacija) omogoča, da se del lastnega tveganja zaradi izpada odstopi drugim, s čimer se povečajo možnosti za dodeljevanje posojil malim in srednje velikim podjetjem. Prim. tudi opombo 56.

(13) Obrt ter mala in srednje velika podjetja v Evropi, UL C 332 z dne 16.12.1992.

(14) Obrt ter mala in srednje velika podjetja, UL C 156 z dne 26.5.1997.

(15) UL L 221 z dne 7.8.2001.

(16) Vloga mikro in malih podjetij v gospodarskem življenju in v evropskem proizvodnem tkivu, UL C 220 z dne 16.9.2003.

(17) UL C 48 z dne 21.2.2002.

(18) Observatory of European SMEs, 2003/7, UE-25.

(19) Prim. npr. izkušnje dvostranskih teles, razširjenih v Italiji in v drugih evropskih državah.

(20) Glej mnenje EESO Partnerstvo pri izvajanju strukturnih skladov, UL C 10 z dne 14.1.2004, str. 21.

(21) 23 milijonov v EU-25, Opazovalnica malih in srednje velikih podjetij 2005

(22) 1,8 milijona, Opazovalnica malih in srednje velikih podjetij 2005

(23) V Italiji se posebni borzni segment za mala in srednje velika podjetja imenuje STAR.

(24) Treba se je izogibati cross sellingu.

(25) V EU 25 držav članic je 254 regij ravni NUTS II. Med temi je v približno 100 konvergenčnih regijah raven dohodka nižja od 75 % povprečja EU.

(26) V najbolj zapostavljenih regijah so obrestne mere v povprečju za tri točke višje kot v razvitih regijah (vir: Artigiancassa, Italija).

(27) V splošnem gre za zneske 30 do 50 milijonov eurov posojil, ki se obnavljajo (revolving).

(28) V splošnem za točko nad Euriborjem, pri 6 mesecih.

(29) Evropski investicijski sklad (EIS) je bil ustanovljen leta 1994 z 2 ciljema: 1) da podpira evropske mreže; 2) da malim in srednje velikim podjetjem olajšuje dostop do posojil. Delničarji EIS so EIB, Evropska komisija in številne evropske banke. Delovanju EIS je predvsem v zadnjih letih dajala pečat podpora mikro in malim podjetjem (glej med drugim program jamstev za mala in srednje velika podjetja, ki ga je – obenem z olajšavama JEV (Joint European Venture) in ETF (Start-Up Facility) – vzpostavil Evropski svet na zasedanju v Luksemburgu leta 1997).

(30) EIS trenutno upravlja s tremi projekti: 1) zagonsko pomočjo za novoustanovljena podjetja, 2) zagonsko olajšavo za začetni kapital ETF (mehanizem za tehnološko razvita podjetja), prispevki za sklade družb, naložbe mezzanine, 3) jamstva za mala in srednje velika podjetja (posojilna jamstva, mikroposojila, lastna sredstva, listninjenje (sekuritizacija)).

(31) Sviluppo Italia – ustanova, ki se po naročilu italijanske države ukvarja z odpiranjem novih delovnih mest v južni Italiji – je izračunala, da stane odprtje vsakega delovnega mesta v povprečju 40.000 eurov.

(32) Povprečen znesek plačilne nesposobnosti na ravni mikro in malih podjetij ne presega 3 % dodeljenih posojil.

(33) V splošnem 0,50 %

(34) V povprečju 15 business points manj v primerjavi z Euriborjem na 6 mesecev z obveznostjo, da se posojilo dodeli podjetjem po povprečni obrestni meri, ki ni več kot 100 business poins (1 točko) nad Euriborjem na 6 mesecev.

(35) Raziskave, ki jih je opravila Opazovalnica podjetij, kažejo, da znaša „stopnja umrljivosti“ podjetij približno 20 % na leto in da imajo pri tem največjo vlogo posojila (menedžment, povečevanje, potrebe po inovacijah).

(36) V višini približno 2 %

(37) Multiplikator omogoča širitev možnosti dodeljevanja posojil proporcionalno z odstotnim deležem nesolventnosti, izračunane za neko območje, in proporcionalno z jamstvi, izdanimi za posojila. Če na nekem območju analiza prejšnje nesolventnosti v razmerju do posojil pokaže vrednost, manjšo od 5 %, je mogoče z zneskom 1 milijona eurov dodeliti nova posojila več osebam do zneska 20 milijonov eurov, ker 1 milijon eurov, ki je na razpolago, omogoča preprečitev nesolventnosti: 5 % od 20 milijonov, torej 1 milijon. V tem primeru je multiplikator 20. Če kreditna zadruga daje jamstvo v višini 50 %, in preostalih 50 % prevzame banka, se multiplikator poveča na 40; z 1 milijonom je torej mogoče z ustrezno porazdelitvijo dodeliti za več kot 40 milijonov eurov posojil.

(38) KOM(2005) 121 z dne 6.4.2005

(39) UL L 167, 6.7. 1996.

(40) UL C 333 z dne 29.12.2000, spremenjen v UL L 268 z dne 16.8.2004.

(41) UL C 192 z dne 28.7.2000, spremenjen v UL L 308 z dne 5.10.2004.

(42) Sklep 2256/2003/ES.

(43) Sklep 2001/48/ES.

(44) Uredba 2236/95.

(45) UL C 183 z dne 11.7.1997, spremenjen v UL L 200 z dne 30.7.2002.

(46) UL L 176, 6.7. 1996.

(47) Prim. INT/261 2005, poročevalec Pezzini.

(48) Glej: sklepne ugotovitve in priporočila, točka 6, opomba 15.

(49) SMEG, SME-Guarantee oziroma jamstvo za mala in srednje velika podjetja

(50) Vir: letno poročilo Evropskega investicijskega sklada (EIS).

(51) Olajšava za zagonski kapital ETF: European Technology Facility, Start-up Scheme.

(52) Sklep 593/2004/ES z dne 21.7.2004.

(53) Vir: 4. poročilo EIS, 1. četrtletje 2004.

(54) Prav tam, dostop do financiranja „mezzanine“.

(55) Financiranje na podlagi mezzanine se močneje opira na cashflow financiranih podjetij kot na realna jamstva. Poteka lahko na dva načina: 1. kot podrejeno posojilo (s fiksno ali indeksirano obrestno mero); 2) kot Equity kicker (posojilodajalec oz. investitor ima pravico do deleža povečanja vrednosti podjetja, za katerega se dodeljuje posojilo). Odplačilni rok financiranja mezzanine je 4 do 8 let.

(56) Listninjenje (sekuritizacija) poteka z odstopom dela ali celotnega zneska terjatev kreditne zadruge (ali banke) specializiranim finančnim ustanovam, da se zlasti kreditnim zadrugam omogoči povečanje njihovih sposobnosti posojilnega jamstva v razmerju do podjetij.