[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 19.12.2008

COM(2008) 875 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Poročilo o spremljanju Sporočila o pomanjkanju vode in suši v Evropski uniji, COM(2007) 414 konč. [SEC(2008) 3069]

POROČILO KOMISIJE SVETUIN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Poročilo o spremljanju Sporočila o pomanjkanju vode in suši v Evropski uniji, COM(2007) 414 konč.

1. UVOD

Vedno večji vplivi pomanjkanja vode in suše v Evropski uniji ter pričakovano poslabšanje problema zaradi podnebnih sprememb, kot kaže nedavno izredno stanje zaradi pomanjkanja vode na Cipru, zahtevajo opredelitev ustreznih možnosti za učinkovito obravnavanje izziva. Evropska komisija je leta 2007 sprejela Sporočilo o pomanjkanju vode in suši[1], v katerem je obljubila ta pregled napredka in njegovo predstavitev na forumu zainteresiranih strani, ki je potekal 5. septembra 2008 v Zaragozi. To poročilo določa napredek, ki je potreben pri vseh političnih možnostih, ter predstavlja ustrezne srednje- in dolgoročne delovne programe.

To poročilo je prvo poročilo o spremljanju, ki temelji na napredku pri izvajanju možnosti iz Sporočila. Določa nekatere spodbujajoče politične pobude na ravni EU in nacionalni ravni[2], ki so prispevale k tem rezultatom, čeprav je treba še veliko storiti. Določa napredek, ki je potreben v zvezi s sedmimi ključnimi izzivi, s katerimi se je treba spopasti, da bo Evropa oblikovala gospodarstvo, ki bo vodo uporabljalo učinkovito in z njo varčevalo. Ti izzivi vključujejo stalno potrebo po polnem izvajanju Okvirne direktive o vodah[3]; doseganje trajnostnega načrtovanja rabe zemljišč; dajanje prednosti ukrepom varčevanja z vodo in učinkovite rabe vode pred drugimi možnostmi in ocenjevanje vpliva teh možnosti na okolje kot zadnjo možnost; nadaljnje vključevanje vprašanj v zvezi z vodo v vse sektorske politike. Prilagajanje podnebnim spremembam bo poleg obstoječih vprašanj predstavljalo nov izziv. Poročilo o nadaljnjem spremljanju predstavlja srednje- in dolgoročen delovni program, ki se lahko izvaja le s tesnim sodelovanjem držav članic.

Oktobra 2007[4] je Svet podprl možnosti na evropski in nacionalni ravni, ki so bile določene v Sporočilu, ter pozval Komisijo, naj do leta 2012 pregleda in nadgradi razvijajočo se strategijo glede pomanjkanja vode in suše. Prilagajanje podnebnim spremembam je prav tako postalo glavna prednostna naloga programa EU, pri čemer je treba izziv pomanjkanja vode obravnavati v tem širšem okviru. Prihodnja pobuda Komisije o prilagajanju podnebnim spremembam bo prispevala k večji usklajenosti ukrepov, ki se sprejemajo na nacionalni ravni in ravni EU, ter oblikovala okvir za dodatne ukrepe na ravni EU.

2. OCENA NAPREDKA, DOSEŽENEGA PRI IZVAJANJU POLITIČNIH MOŽNOSTI

Ena od glavnih nalog, potrebnih za učinkovito kratkoročno reševanje vprašanj pomanjkanja vode in suše, je polno izvajanje Okvirne direktive o vodah v vseh državah članicah.

Sprejetje načrtov upravljanja porečij in programov ukrepov iz Okvirne direktive o vodah do konca leta 2009 (člena 11 in 13) bo omogočilo bolj poglobljeno analizo ukrepov, ki so načrtovani na ravni držav članic za reševanje problemov glede količin vode, vključno z uporabo ekonomskih instrumentov.

Zagotavljanje skladnosti na več področjih politike je izziv na vseh ravneh upravljanja. Na ravni EU je izziv zagotoviti, da imajo vse sektorske in horizontalne politike enake cilje, ter se izogniti protiproduktivnim učinkom na vodne vire. To se lahko doseže ob upoštevanju časovne razporeditve in delovnega programa za vsako politiko. Naložbe, ki so sofinancirane iz sredstev Skupnosti, morajo upoštevati jasne smernice, ki so določene za zagotovitev, da ne prispevajo k pritisku na redke vodne vire.

Učinkovito izvajanje Direktive o presoji vplivov na okolje[5] in Direktive o strateški okoljski presoji[6] v vseh državah članicah je prav tako ključno za preprečevanje negativnega vpliva projektov upravljanja voda na vodne vire.

2.1. Določanje cen vode

Države članice so sprejele obveznost, da bodo do leta 2010 zagotovile cenovno politiko za vodo, ki ustrezno spodbuja gospodarno rabo vodnih virov (člen 9 Okvirne direktive o vodah). Nekatere od njih (CY, ES, FR, UK, PT) sprejemajo ukrepe za določitev cen vode, ki upoštevajo stopnjo pomanjkanja vode na lokalni ravni, letni čas in stopnjo porabe vode. Druge (UK) izvajajo preglede in ocenjujejo učinkovitost različnih vrst cen na območjih pomanjkanja vode, ki so nenehno ogrožena.

Kljub temu oblikovanje politik določanja cen vode tako, da se upošteva njena razpoložljivost, ostaja izziv na vseh ravneh upravljanja. Okvirna direktiva o vodah, ki predstavlja mejnik, bo omogočila oceno združljivosti ekonomskih instrumentov in cenovnih politik, ki jih bodo sprejele države članice, s stopnjo zaskrbljenosti glede pomanjkanja vode in suše.

Pozornost bo treba nameniti tudi delovnemu programu Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD)[7], ki obravnava gospodarsko podlago za preudarno upravljanje voda.

Na področju meritev voda se dosega napredek. Nekaj držav članic razvija nacionalne strategije za zagotovitev meritev odvzema vode v kmetijstvu in dokazila o javnem pooblastilu za odvzem (ES, FR), za razširitev merjenja, da se vključita odvzem in poraba vode (CY, FR, PT), ter za uvedbo mogočih obveznosti glede merjenja na vodnih območjih pomanjkanja vode (FR, UK), ali v vseh gospodinjstvih, ki so del novih večstanovanjskih stavb (FR).

Vendar morajo vse države članice še vedno sprejeti dodatne ukrepe. Države članice morajo na primer izvajati sistematičen nadzor nad odvzemanjem vode (člen 11(3)(e) Okvirne direktive o vodah). Programi ukrepov, katerih sprejetje se načrtuje do konca leta 2009, bodo omogočili preverjanje, ali se to po vsej Evropi v celoti izvaja.

Komisija je kot del pregleda stanja skupne kmetijske politike[8] predlagala, da se novo vprašanje v zvezi z vodo vključi v dobre kmetijske in okoljske pogoje, ki so del navzkrižne skladnosti. V okviru tega vprašanja lahko nov standard glede spoštovanja postopkov pridobitve pooblastila za uporabo vode za namakanje prispeva k razširitvi merjenja vode v kmetijstvu. Predloge za pregled stanja skupne kmetijske politike obravnava Svet in bodo morda sprejeti do konca leta 2008.

2.2. Učinkovitejša porazdelitev vode in finančnih sredstev za vodo

2.2.1. Izboljšanje načrtovanja rabe zemljišč

Potreba po prilagoditvi gospodarskih dejavnosti količini vode, ki je na voljo na lokalni ravni, je še vedno izziv.

Cilj predlogov za pregled stanja skupne kmetijske politike o razširitvi področja uporabe dobrih kmetijskih in okoljskih pogojev na vodo ter o nadaljnjem ločevanju podpore od proizvodnje je zmanjšati vpliv kmetijskih dejavnosti na vodne vire.

V okviru razprav o skupni kmetijski politiki po letu 2013 bo Komisija ocenila, katere obveznosti v zvezi s količino vode izhajajo iz Okvirne direktive o vodah in jih je treba obravnavati v okviru sistema navzkrižne skladnosti. V zvezi z biogorivi Svet in Evropski parlament razpravljata o posebnih trajnostnih merilih. Predlog Komisije za novo direktivo o obnovljivi energiji[9] zagotavlja izrazito spodbudo za razvoj biogoriv iz odpadkov, ostankov in drugih nekmetijskih osnovnih surovin. To bi moralo prispevati k zmanjšanju pritiska na potrebe po vodi v kmetijskem sektorju.

Države članice, ki sta jih v preteklosti pomanjkanje vode in suša najbolj prizadela (CY, EL, ES, FR, IT, PT, UK), so se zavzele za določitev porečij, ki so skoraj nenehno ali nenehno ogrožena zaradi pomanjkanja vode. Nekatere države članice so sprejele ukrepe za zmanjšanje pritiska na vodne vire, kot so prepoved povečanja odvzema vode na čezmerno izkoriščenih območjih (ES, FR), ocena količine, ki se lahko trajnostno odvzame, in pregled pooblastil za odvzem (FR, UK) ter obveznost glede ustanovitve kolektivnih organizacij za namakanje, odgovornih za omejevanje in razdelitev količin odvzema med namakalne naprave (v Franciji od leta 2011).

Na splošno so države članice pokazale namen, da se obravnava to vprašanje, zlasti v okviru prihodnjih načrtov o upravljanju porečij, vključno s tistimi državami članicami, v katerih pomanjkanje vode in suša do zdaj nista bila velik problem (AU, DK, NL), vendar bi lahko podnebne spremembe razmere poslabšale.

Kljub navedenim primerom je zdaj malo dokazov, da so izzivi rabe zemljišč v celoti vključeni v odločitve držav članic glede upravljanja voda. Nujno je treba sprejeti dodatne ukrepe na vseh ravneh.

Problemi gospodarjenja s količinami vode se bodo učinkovito reševali le, če se bo v celoti upoštevalo delovanje vodnega ciklusa. Trajna vegetacija pozitivno vpliva na uravnavanje izhlapevanja in znatno prispeva k ohranitvi termične obstojnosti zemljišča.

Obsežen kmetijski in industrijski razvoj ter razvoj mest vplivajo na pronicanje vode na lokalni ravni, povečujejo odtok deževnice, zmanjšujejo obnavljanje podzemne vode in razpoložljivost vode za vegetacijo ter povečujejo izhlapevanje. Na nekaterih kmetijskih območjih zaradi razvoja izsuševanja skupaj z namakanjem izginja naravna vegetacija, zemlja postaja slana in pridelka je manj. Na mestnih in industrijskih območjih prevladuje uporaba cementa in asfalta, zaradi česar deževnica pogosto odteče skozi javno kanalizacijsko omrežje, namesto da bi prepojila zemljo in ekosisteme.

Upravljanje zemljišč in načrtovanje rabe zemljišč je treba prilagoditi, da se bo napredovalo pri doseganju čim bolj z vodo prepojene zemlje. Prednostna naloga mora biti obdržati deževnico na krajih, kamor pade, zlasti na območjih, na katera pomembno vplivajo človekove dejavnosti. Večje pronicanje vode v zemljo in napredek pri doseganju prepojenosti zemlje bosta prispevala k obnovitvi podzemne vode in površinskih vodnih virov. Bistveno je, da se ohrani in poveča količina organskih snovi v zemlji, ker lahko te vsrkajo do dvajsetkrat več vode, kot je njihova teža. To je eden od ciljev Okvirne direktive o tleh[10], ki jo je Komisija predstavila septembra 2006 in o kateri razpravljajo institucije.

2.2.2. Financiranje učinkovite rabe vode

Sporočilo iz leta 2007 je poudarilo potrebo po izboljšanju financiranja učinkovite rabe vode v okviru obstoječih sektorskih politik.

Predlogi, ki jih je Komisija predložila v okviru pregleda zdravstvenega stanja skupne kmetijske politike za povečanje modulacije in uporabo tako pridobljenih proračunskih sredstev za financiranje med drugim upravljanja voda v okviru razvoja podeželja, lahko izboljšajo razmere. To bi se dodalo ukrepom, ki jih nekatere države članice (npr. ES, PT) že izvajajo prek programov razvoja podeželja, kot je zagotavljanje naložbene pomoči za izboljšanje učinkovite rabe vode.

Glede na „sveženj ukrepov za podnebne spremembe in obnovljivo energijo“[11] ter zeleno knjigo „Prilagajanje podnebnim spremembam v Evropi – možnosti za ukrepanje EU“[12] proučuje Komisija možnost revizije „strateških smernic Skupnosti o koheziji 2007–2013[13]. Vsak vmesni pregled bo izveden v tesnem sodelovanju z državami članicami. Zaradi pregleda in možnosti revizije strateških smernic ter vrednotenj[14], ki jih izvede Komisija ali države članice, lahko države članice prostovoljno spremenijo operativne programe, zlasti tiste, ki vključujejo okolje in energijo.

Pregled proračuna in razprava o prihodnjih finančnih perspektivah bosta zagotovila dodatne priložnosti za reševanje problemov gospodarjenja s količinami vode. Komisija zdaj v okviru kohezijske politike pripravlja delovni dokument „Regije 2020 – izziv podnebnih sprememb za evropske regije“, ki obravnava vprašanje pomanjkanja vode in suše.

Julija 2008 je Evropska investicijska banka sprejela posojilno politiko za vodni sektor[15] v skladu z glavnimi izzivi iz Sporočila.

Nekatere države članice sprejemajo številne ukrepe za razvoj fiskalnih spodbud za spodbujanje naprav in praks za učinkovito rabo vode. Nekatere so uvedle sheme za podporo nakupa opreme za zbiranje deževnice in ponovno rabo odpadne vode v zasebnih in javnih stavbah ali polnjenje vodonosnikov (CY, FR, NL). Nekatere razvijajo sheme, ki podjetjem omogočajo, da zahtevajo nadomestilo za naložbe v tehnologije in opremo za učinkovito rabo vode (UK). Regionalni in lokalni organi (ES) ter zasebni sektor včasih oblikujejo posebne akcijske načrte, da se podpre uporaba naprav za varčevanje z vodo in izboljšanje omrežij za oskrbo z vodo.

2.3. Obvladovanje suše

Leta 2007 je evropska mreža strokovnjakov za pomanjkanje vode in sušo kot del skupne strategije za izvajanje Okvirne direktive o vodah izdelala poročilo o načrtih za obvladovanje suše[16]. To poročilo so novembra 2007 odobrili direktorji za vodo držav članic. Poročilo določa priporočila za razvoj operativnih načrtov za obvladovanje suše, da se učinkovito preprečijo in zmanjšajo vplivi suše na okolje, družbo in gospodarstvo. Vključuje tudi primere načrtov o obvladovanju suše, ki se že izvajajo v nekaterih državah članicah (ES, UK, PT).

Nekatere države članice izvajajo dodatne ukrepe, kot so načrti o obvladovanju suše vodnogospodarskih podjetij (UK) ali nacionalni načrti o obvladovanju suše (CY, FR). Načrtujejo se drugi ukrepi, kot sta oblikovanje sistema za napovedovanje in obvladovanje suše (PT).

Vendar je le nekaj držav članic sprejelo ukrepe, pri čemer je treba te pobude še oceniti.

Skupno raziskovalno središče Komisije razvija observatorij in sistem zgodnjega opozarjanja na sušo. Uporabljal se bo kot izhodišče za napovedovanje, odkrivanje in spremljanje ter izmenjavo informacij. Deluje na podlagi večstopenjskega pristopa, je v skladu z načelom subsidiarnosti in bo omogočilo skladno obveščanje na evropski ravni. Za prvi prototip se izvajajo obsežni preskusi. Evropska agencija za okolje v sodelovanju z državami članicami prispeva k določitvi ustreznih kazalnikov pomanjkanja vode in suše. Zdaj se razvija začetni sklop parametrov. Od leta 2009–2010 bo zbiranje podatkov na nacionalni ravni, ki bo temeljilo na teh parametrih, omogočilo izdajo letne evropske ocene razvoja obsega in vplivov pomanjkanja vode in suše v Evropi.

Ta razvoj dogodkov bo omogočil upoštevanje roka za leto 2012, ki je bil v Sporočilu določen za razvoj prototipov in izvedbenih pravil za ustanovitev observatorija za sušo in sistema zgodnjega opozarjanja.

Kar zadeva Solidarnostni sklad Evropske unije[17], sedanja uredba omogoča možnost pomoči za sušo le, če se upoštevajo posebni pogoji za sprostitev sredstev, vključno z rokom 10 tednov, ki začne teči z začetkom naravne nesreče in v katerem je treba predložiti vlogo Komisiji. Za izziv prilagajanja podnebnim spremembam bo morda potrebna proučitev, ali je treba v okviru naslednjega pregleda proračuna dodatno določiti merila in upravičene ukrepe, da se omogoči boljši odziv na pojave suše.

Letni delovni program mehanizma za civilno zaščito za leto 2009 bo obravnaval vprašanje gozdnih požarov. To bo priložnost za obravnavo povezave s hudimi sušami in določitev ustreznih možnosti za pomoč v takih okoliščinah. Prototip Evropskega observatorija za sušo bo predstavljen strokovni skupini za sisteme zgodnjega opozarjanja v okviru akcijskega programa na področju civilne zaščite[18], takoj ko bo na voljo. To lahko omogoči razvoj priporočil o tem, kako uporabiti sistem za pomoč civilne zaščite na evropski in nacionalni ravni.

Evropska komisija je 5. marca 2008 sprejela Sporočilo o okrepitvi zmogljivosti odzivanja Unije na nesreče[19]. To sporočilo poziva k okrepitvi mehanizma za civilno zaščito Skupnosti. Zato bo Komisija do sredine leta 2009 predložila predloge za evropsko mrežo usposabljanja za odzivanje na nesreče. Pretekle izkušnje kažejo, da odzivanje na nesreče samo po sebi ni dovolj ter da je treba okrepiti preprečevanje in pripravljenost. Zato Komisija zdaj razvija strategije EU za pripravljenost na naravne nesreče in nesreče, ki jih povzroči človek, vključno s sušo, ter njihovo preprečevanje.

2.4. Ocena infrastrukture za oskrbo z vodo

Dodatno infrastrukturo za oskrbo z vodo (kot so shranjevanje vode, prenos vode ali raba drugih virov) je treba obravnavati kot možnost šele, ko so vse druge možnosti že izčrpane, vključno z učinkovito politiko določanja cen vode in stroškovno učinkovitimi drugimi možnostmi. Delo, ki poteka, je potrdilo, da mora oblikovanje politik temeljiti na jasni hierarhiji možnih rešitev problemov z vodo. To velja za vse sektorje in uporabnike, zlasti v regijah Evrope, v katerih primanjkuje vode, in regijah, v katerih se pričakuje zmanjšanje razpoložljivosti vode zaradi podnebnih sprememb.

V primeru potrebe po dodatni oskrbi z vodo mora izbira najustreznejše možnosti temeljiti na celoviti presoji vpliva, ki upošteva tudi energijo, potrebno za izgradnjo nove infrastrukture ter obdelavo in prevoz vode. Za nekatere možnosti oskrbe so lahko ravni porabe energije podobno visoke. Reševanje pričakovanih potreb po vodi v regijah, v katerih primanjkuje vode, bi povečalo porabo energije nekaterih sredozemskih držav za 15 do 45 %. Pri določitvi infrastrukture za oskrbo z vodo je treba v celoti upoštevati pričakovano zmanjšanje razpoložljivosti vode zaradi podnebnih sprememb. To je ključno za zagotovitev trajne razpoložljivosti vode v porečjih, ki prispevajo vodo, ter preprečitev preobsežne opreme, ki bi povečala potrebo po energiji in poslabšala sedanje težave.

Pri oceni predvidenih ukrepov je treba upoštevati dodatna ključna vprašanja, zlasti: mogoče negativne vplive na gospodarstvo, družbo in okolje, vključno z vplivi na zdravje (zlasti za ponovno rabo odpadne vode, zbiranje deževnice), vplive na kakovost in količino vodnih virov[20] (vse možnosti) ter strategijo financiranja, ki bo zagotovila povračilo vseh stroškov, vključno z okoljskimi stroški in stroški virov, ter ustreznih prispevkov različnih uporabnikov. Izbira ukrepov bo določila vrsto rabe vode, ki jo je mogoče zadovoljiti.

Zato ni samo ene najboljše možnosti, pri čemer se lahko najustreznejša rešitev opredeli le s celovito presojo vpliva vseh možnosti, vključno s spremembami rabe zemljišč, za vsak primer posebej in glede na lokalne razmere.

2.5. Tehnologije in prakse za učinkovito rabo vode

Študija, ki je bila septembra 2007 izvedena za Komisijo, je pokazala možnost, da se v Evropi prihrani skoraj 40 % vode[21]. Potrebne so znatne spremembe načina distribucije in rabe vode, da se prihrani čim več vode.

Na evropski ravni je Komisija začela študijo za ocenitev možnosti za razvoj posebnih standardov za naprave, ki porabljajo vodo, vključno s kmetijsko opremo. Standardi, razviti na nacionalni ravni, so običajno neobvezujoči. Vsaj ena država članica (UK) je začela pregled svojih predpisov o minimalnih zahtevah glede učinkovitosti ter najvišjih ravneh rabe vode za naprave in opremo, ki porabljajo vodo.

Akcijski načrt za trajnostno porabo in proizvodnjo ter trajnostno industrijsko politiko (TPP/TIP)[22] je bil sprejet 16. julija 2008. Ta vključuje predlog za razširitev področja uporabe Direktive o okoljsko primerni zasnovi[23] na izdelke, povezane z energijo. To vključuje naprave, ki porabljajo vodo in katerih poraba vode vpliva na energijo, potrebno za ogrevanje.

Hkrati poteka delo glede izvajanja sedanje Direktive o okoljsko primerni zasnovi s ciljem, da se v kratkem časovnem obdobju sprejmejo izvedbeni ukrepi za zadevne prednostne skupine proizvodov. Pralni in pomivalni stroji so že vključeni v prehodno obdobje 2005–2008. Obravnavali se bodo v naslednji pripravljalni študiji. Evropska komisija proučuje tudi vključitev opreme, ki porablja vodo, zlasti opreme za namakanje, v nov delovni načrt Direktive o okoljsko primerni zasnovi (2009–2011).

Akcijski načrt za trajnostno porabo in proizvodnjo ter trajnostno industrijsko politiko vključuje predlog Uredbe[24] o reviziji sistema za okoljsko upravljanje in presojo (EMAS), ki vključuje porabo vode kot enega od kazalnikov učinkovitosti.

Na podlagi izkušenj, pridobljenih z Direktivo o energetski učinkovitosti stavb[25], je Komisija začela študijo za proučitev potrebe po podobni direktivi o učinkovitosti rabe vode v stavbah.

Le nekaj držav članic že ima minimalne zahteve glede vode v svojih gradbenih predpisih (ES, NL, UK) ali nacionalnih gradbenih standardih (DK, DE, ES). Druge so uvedle posebne zahteve glede upravljanja voda za prihodnje stavbe visoke okoljske kakovosti (FR), pregledujejo svoje nacionalne predpise za zagotovitev učinkovite rabe vode v stavbah in uvedbo celovitih standardov za učinkovito rabe vode v stavbah (UK) ali uvajajo minimalne obvezne standarde za učinkovito rabo vode za vse nove javno financirane stanovanjske objekte (UK). Te izkušnje morajo prinesti nova spoznanja, veliko več držav članic pa mora sprejeti ukrepe.

Ukrepi, sprejeti za zmanjšanje puščanja v omrežjih za oskrbo z vodo, vključujejo sistematične in redne zunanje revizije puščanja (AT), uvedbo pobud za spodbujanje vodnogospodarskih podjetij, da zmanjšajo puščanje v omrežjih za oskrbo z vodo pod določeno raven (10 % v DK), uvedbo predpogojev za minimalno učinkovitost v obstoječih omrežjih za dodelitev javnih sredstev za nova omrežja za oskrbo z vodo (FR), objavo učinkovitosti omrežij v vsaki občini na spletu (se razvija v FR), uvedbo ciljev za vodnogospodarska podjetja z morebitnimi globami v primeru neizpolnjevanja predpisov (UK). Kljub zgornjim ukrepom čezmerno puščanje še naprej ostaja problem, pri čemer se lahko stori še veliko več. Za odkrivanje puščanja in posodabljanje omrežij so zlasti odgovorne države članice.

V zvezi s prostovoljnimi sporazumi z vsemi gospodarskimi sektorji, ki rabijo vodo, se pričakujejo pobude na evropski ravni. Zlasti se v okviru akcijskega načrta za trajnostno porabo in proizvodnjo ter trajnostno industrijsko politiko pričakuje oblikovanje foruma trgovcev na drobno, da se med drugim spodbuja trajnostna poraba vode pri glavnih evropskih trgovcih na drobno in njihovih dobavnih verigah. Nekaj držav članic je sklenilo sporazume s posameznimi gospodarskimi sektorji, kot so igrišča za golf (FR), gradbeni sektor (FR, NL) ter sektor hrane in pijače (UK). V nekaterih državah članicah so bili na lokalni in regionalni ravni (FR) sprejeti sporazumi, ki vključujejo lokalne organe, nevladne organizacije in agencije za vodo, da se spodbuja in povečuje varčevanje z vodo. Na splošno so prostovoljni sporazumi še vedno omejeni in jih je treba dodatno razširiti, ker se lahko z njimi dosežejo pomembne koristi.

2.6. Razvoj kulture varčevanja z vodo v Evropi

Za razvoj kulture varčevanja z vodo in njene učinkovite rabe bo vloga civilne družbe ključna. Na evropski ravni je bilo sproženih več pobud, kot sta evropska programa ozaveščanja glede vode in upravljanja voda, ki ju je razvilo Evropsko partnerstvo za vode. Cilj tega programa je vključiti različne zainteresirane strani, vključno z nevladnimi organizacijami, zasebnimi podjetji, regijami, občinami itd. Ukrepi bodo vključevali organizacijo regionalnih in lokalnih obveščevalnih kampanj, ustanovitev evropske nagrade za vodo in orodij za ozaveščanje ter razvoj načel za upravljanje voda.

Evropska komisija je oktobra 2008 sprejela zeleno knjigo o kakovosti kmetijskih proizvodov[26]. Zelena knjiga zagotavlja priložnost, da zainteresirane strani predstavijo svoja stališča o tem, ali se lahko okoljska vprašanja, kot je upravljanje voda, nadalje vključijo v prihodnje sheme potrjevanja, ter ocenijo potrebo po spodbujanju vodi prijaznih proizvodov, in kako se lahko to doseže.

Akcijski načrt za trajnostno porabo in proizvodnjo ter trajnostno industrijsko politiko se sklicuje na prihodnji predlog revizije Direktive o energijskem označevanju[27], da se zajame širši obseg izdelkov in vrsta okoljskih parametrov, vključno z rabo vode.

Večina držav članic dejavno razvija ukrepe za obveščanje in izobraževanje, s čimer se bo povečala ozaveščenost javnosti glede problemov gospodarjenja s količinami vode: informacijske kampanje na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni (BE-Fl, CY, DK, ES, FR, NL, UK), šolska tekmovanja o učinkoviti rabe vode (CY, PT), brezplačno svetovanje poslovnemu sektorju (UK), spletna stran, ki se dnevno posodablja (CY), vključitev vprašanj v zvezi z vodo v izobraževalne programe in razvoj ukrepov na šolah, da se spodbudi uporaba naprav za varčevanje z vodo (CY, EL, FR), razvoj nacionalne strategije za izobraževanje potrošnikov o učinkoviti rabi vode (UK), izmenjava dobrih praks na področju namakanja (FR). Vsi ti ukrepi se morajo nadaljevati in razširiti po vsej Evropi. Njihova ocena bo omogočila določitev, kateri ukrepi so najučinkovitejši.

2.7. Izboljšanje znanja in zbiranje podatkov

Konkretna pobuda na ravni EU je globalno spremljanje okolja in varnosti (GMES). V okviru sistema za upravljanje zemljišč GMES je bil oblikovan popis zemljišč, ki kaže območja, ki jih ogroža pomanjkanje vode, in njihove spremembe s časom. Posamezne aplikacije za boljše upravljanje namakanja so že preskusili španski in francoski regionalni organi, prav tako je bila preskušena podpora za obveščanje iz Okvirne direktive o vodah v čezmejnih porečjih.

Veliko tekočih projektov, ki so povezani s šestim okvirnim programom za raziskave in tehnološki razvoj, kot so AQUASTRESS, RECLAIM WATER, GABARDINE, MEDINA, MEDESOL, PLEIADeS ali FLOW AID, zagotavlja znanstveni in tehnološki napredek na področju pomanjkanja vode in suše. Pričakuje se, da se bodo lahko rezultati teh projektov uporabili kot možnosti za ublažitev posledic težav z vodo. Poleg tega je sklop novih pobud, ki so bile uvedene v okviru izvajanja sedmega okvirnega programa, namenjen oceni vpliva podnebnih sprememb na vodne politike ter količino in kakovost vode. Na ravni EU se je začel izvajati ukrep, ki je osredotočen na proučevanje tveganja suše v Evropi. Cilj tega ukrepa je opredeliti glavne vrzeli v raziskavah in ključne korake za izboljšanje sedanjega znanja o obsegu in vplivu suše. Tako se bo razvilo izhodišče za izmenjavo informacij o vprašanjih v zvezi s sušo med raziskovalnimi in političnimi skupnostmi. Boljše znanje na tem področju je lahko koristno tudi za trajnostno uporabo celinskih plovnih poti za promet.

Države članice so se na izziv pomanjkanja vode in suše odzvale z uvedbo raziskovalnih in tehnoloških dejavnosti, povezanih z vplivom in razvojem suše v okviru podnebnih sprememb (ES, NL, LU, UK, PT), odnosom potrošnikov do naprav, ki porabljajo vodo (UK), povezavo med vodo in energetsko učinkovitostjo pomivalnih in pralnih strojev (UK), izboljšanjem učinkovitosti naprav, ki porabljajo vodo (UK), izboljšanjem kmetijskih praks, vključno z namakanjem (CY, ES, FR), oceno nadomestnih možnosti oskrbe z vodo (CY, FR) in razvojem sistema za zbiranje podatkov za ocenjevanje vpliva suše (PT). Večina teh dejavnosti še vedno poteka. Izmenjava informacij na ravni EU bo omogočila, da bodo z njihovimi rezultati seznanjene vse države članice.

3. SKLEPNE UGOTOVITVE

Sporočilo iz julija 2007 o pomanjkanju vode in suši ter sklepi Evropskega sveta iz oktobra 2007 so omogočili nadaljnji razvoj ukrepov za upravljanje povpraševanja po vodi in prizadevanja, da se v celoti izčrpajo možnosti varčevanja z vodo, preden se uporabi katera koli druga možnost.

To poročilo o spremljanju kaže, da je kljub napredku treba še veliko storiti za izboljšanje upravljanja povpraševanja po vodi širše po Evropi in za preprečevanje slabega upravljanja vodnih virov, zlasti na območjih, na katerih primanjkuje vode.

Prednostne naloge iz Sporočila ostajajo veljavne. Kot je pokazalo veliko primerov iz tega poročila, je treba pozornost še naprej namenjati izvajanju na vseh prednostnih področjih.

Kot je bilo objavljeno v sporočilu iz leta 2007, bo Komisija od leta 2009 vsako leto izvajala evropsko oceno v zvezi s pomanjkanjem vode in sušo, ki bo omogočila redno spremljanje razvoja tega vprašanja v Evropi.

Izvajanje delovnega programa se bo spremljalo in bo del pregleda strategije za pomanjkanje vode in sušo, ki je bila omenjena v sklepih Sveta z dne 30. oktobra 2007 in je načrtovana za leto 2012.

[1] COM(2007) 414 konč. z dne 18. julija 2007.

[2] Na začetku leta 2008 je bil 27 direktorjem za vodo v državah članicah poslan vprašalnik. Prejeti so bili odgovori iz AT, BE-Fl, CY, DE, DK, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SK in UK.

[3] Direktiva 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju vodne politike, UL L 327, 22.12.2000.

[4] 13888/07, 15. oktober 2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[5] Direktiva Sveta 85/337/EGS z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje, UL L 175, 5.7.1985, str. 40–48.

[6] Direktiva 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje, UL L 197, 21.7.2001, str. 30–37.

[7] Delovna skupina OECD DAC/EPOC za vode – „Trajnostno financiranje za zagotovitev cenovno sprejemljivega dostopa do oskrbe z vodo in sanitarnih storitev“.

[8] COM(2007) 722 konč., 20.11.2007.

[9] COM(2008) 19 konč., ki jo je Komisija sprejela 23. januarja 2008.

[10] COM(2006) 232, 22.9.2006.

[11] COM(2008) 30 konč./23.1.2008.

[12] COM(2007) 354 konč. z dne 29. junija 2007.

[13] UL L 291, 21.10.2006, str. 11.

[14] Uredba o splošnih določbah 1083/2006/ES, člena 48 in 49, UL L 210, 31.7.2006, str. 25.

[15] „Večja podpora Evropske investicijske banke za politične cilje EU v sektorju“ – julij 2008.

[16] Poročilo je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm.

[17] Uredba Sveta (ES) št. 2012/2002 o ustanovitvi Solidarnostnega sklada Evropske unije, UL L 311, 14.11.2002.

[18] Odločba Sveta 1999/847/ES z dne 9. decembra 1999 o določitvi akcijskega programa Skupnosti na področju civilne zaščite, UL L 327/53.

[19] COM(2008) 130 konč., 5.3.2008.

[20] V skladu s členom 4(7) Okvirne direktive o vodah, kadar je primerno.

[21] Študija je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm.

[22] COM(2008) 397/3, 16.7.2008.

[23] Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/32/ES o vzpostavitvi okvira za določanje zahtev za okoljsko primerno zasnovo izdelkov, ki rabijo energijo, UL L 101, 22.7.2005.

[24] COM(2008) 402/2.

[25] Direktiva 2002/91/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o energetski učinkovitosti stavb, UL L 1, 4.1.2003.

[26] COM(2008) 641, 15.10.2008.

[27] Direktiva Sveta 92/75/EGS z dne 22. septembra 1992 o navajanju porabe energije in drugih virov gospodinjskih aparatov s pomočjo nalepk in standardiziranih podatkov o izdelku, UL L 297, 13.10.1992.