Tehnična pomoč je bila v smislu proračuna in števila sporazumov o dodelitvi nepovratnih sredstev najobsežnejša vrsta dejavnosti. Dejavnosti so vključevale finančno podporo za nakup opreme, ki so jo nacionalne in regionalne uprave uporabljale v preiskavah za zaščito finančnih interesov EU. Projekti tehnične pomoči so bili razvrščeni v dve skupini:

e.povečanje števila ukrepov in njihova okrepitev na področjih, ki so opredeljena kot najbolj občutljiva, zlasti na področju tihotapljenja in ponarejanja cigaret.“

V tem poročilu so navedeni glavni rezultati programa Herkul II za obdobje 2007–2013, ki je bil leta 2007 sprejet za spodbujanje dejavnosti za zaščito finančnih interesov Evropske skupnosti. Poročilo temelji na neodvisni oceni, ki jo je naročil Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF) ter med marcem in decembrom 2014 izvedel zunanji izvajalec,, pri čemer ga je podpirala in nadzirala usmerjevalna skupina uradnikov urada OLAF in Generalnega sekretariata Komisije.

Z nepovratnimi sredstvi se je lahko pokrilo do 50 % upravičenih stroškov za tehnično pomoč, do 80 % upravičenih stroškov za dejavnosti izobraževanja in do 90 % upravičenih stroškov za pravno izobraževanje. Upravičenci so bili:

V okviru programa so se Komisiji zagotovila sredstva za nakup (dostopa do) podatkovnih zbirk za upravičence držav članic, npr. carinske organe ali policijo, da bi jih ti lahko uporabili pri svojih preiskavah. Te podatkovne zbirke vključujejo informacije o podjetjih, lastništvu podjetij, trgovini, premikih ladij in blagovnem manifestu. V okviru programa se je podprl tudi razvoj posebnih informacijskih orodij za samodejno analizo velikih količin podatkov o trgovini, pri čemer se rezultati te analize uporabijo pri analizah tveganja, carinskim organom v državah članicah pa pomagajo osredotočiti dejavnosti na področja tveganja.

konference, seminarji in izobraževanje, npr. za razširjanje dobre prakse na področju boja proti goljufijam ter tihotapljenju in ponarejanju cigaret, ozaveščanje in izboljšanje preventive. Finančna podpora se je zagotovila tudi za specializirano usposabljanje carinskih uradnikov in policistov na področju digitalne forenzike, ter

Danski carinski organi so leta 2010 in leta 2011 prejeli nepovratna sredstva v višini 335 000 EUR za nakup rentgenskih skenerjev, ki naj bi se uporabljali na mejnih prehodih, da bi se z nakupom osmih rentgenskih skenerjev za odkrivanje nezakonitih pošiljk tobačnih izdelkov in po možnosti drugih komponent, ki naj bi se uporabile v nezakoniti proizvodnji tobaka, povečala obseg in kakovost carinskih kontrol na Danskem. V prvih devetih mesecih je bilo z napravami opravljenih skoraj 30 000 pregledov. V okviru tega je bilo skoraj 400 odkritij, ki so omogočila zaseg 9 000 paketov pretihotapljenih cigaret ter drog, alkohola in orožja.

„cigarete“; namen te pomoči je bil okrepitev zmožnosti upravičencev za boj proti tihotapljenju in ponarejanju cigaret. V okviru programa so se med drugim zagotovila sredstva za nakup rentgenskih skenerjev, ki naj bi se na zunanjih mejah Unije uporabljali za odkrivanje pretihotapljenih in ponarejenih cigaret v vozilih ali zabojnikih, ter za nakup in usposabljanje psov slednikov.

uporabnosti: v kakšnem obsegu so sprejeti ukrepi obravnavali potrebe, težave in vprašanja, opredeljena ob sprejetju programa? So bili prisotni kakršni koli sekundarni ali stranski učinki?

Program se je izvajal na podlagi letnih sklepov Komisije o financiranju, s katerimi je odobrila letni proračun in program dela. Ti sklepi so vključevali okviren pregled prednostnih nalog v zvezi z dejavnostmi v zadevnem letu in proračunskih sredstev, ki so bila na voljo za posamezno vrsto dejavnosti. Letni pregledi so vključevali poročanje o izvajanju letnih programov dela.

Ko se je marca 2014 začelo ocenjevanje, se je še vedno izvajalo veliko dejavnosti, za katere so bili sklenjeni sporazumi ali pogodbe o dodelitvi nepovratnih sredstev, zato ni bilo mogoče zbrati informacij o doseženih rezultatih. Vendar so bili zadevni upravičenci in izvajalci pozvani, da predložijo svoje mnenje glede učinkovitosti izvajanja programa.

Vsak pravni subjekt, ki je izpolnjeval veljavne pravne zahteve, je lahko sodeloval v postopkih oddaje javnega naročila v okviru programa in predložil ponudbo za javno naročilo. Postopek oddaje javnega naročila se je uporabljal za nakup (dostopa do) podatkovnih zbirk, specializirano izobraževanje in razvoj posebnih informacijskih orodij.

b)raziskovalne in izobraževalne ustanove (te niso smele zaprositi za nepovratna sredstva v okviru tehnične pomoči, lahko pa so zaprosile za pomoč za izobraževanje, seminarje, konference, študije in dejavnosti informacijske podpore) ter

Ta ocena ni izrecno zajela ustreznosti programa, saj je bila slednja obravnavana v okviru ocene učinka, ki je bila priložena predlogu Komisije za program Herkul III (2014–2020). Ocena je zajela vse dejavnosti v okviru programa v programskem obdobju 2007–2013. Osredotočila se je na tehnično pomoč, katere rezultati so se šteli za bistvene za splošni uspeh programa.

Metodologija

Ocena je bila izvedena na podlagi metode („analiza prispevka“), ki jo je razvil izvajalec in vključuje zbiranje informacij o programu, njegovem izvajanju in njegovih dosežkih, da bi se oblikovale hipoteze o vzročnih povezavah med dejavnostmi, ki jih je omogočila finančna podpora v okviru programa, ter njihovimi dosežki in rezultati. Hipoteze so se pozneje preverile na podlagi novih podatkov, zbranih z raziskavami, razgovori in študijami primerov. Rezultati so se upoštevali v „teoriji o spremembi“, ki opisuje, kako dejavnosti, ki se financirajo v okviru programa Herkul, z dosežki in rezultati sčasoma prispevajo k dolgoročnemu učinku. Na ta način so se lahko opredelili in pojasnili produktivni mehanizmi v okviru programa ter spremljevalni dejavniki, ki so vplivali nanj. Zaradi heterogene narave dejavnosti, financiranih v okviru programa, in rezultatov teh dejavnosti je bil potreben celosten pristop k proučitvi doseganja ciljev programa. Metodologija izvajalca je omogočila oceno kvantitativnih rezultatov (dosežkov) in dolgoročnejših rezultatov na podlagi primerjave z zaznavami in mnenji strokovnjakov in deležnikov, ki so bila zbrana z razgovori in raziskavami. Razgovori in raziskave so vključevali vprašanja in izjave v zvezi z rezultati programa (uspešnost) in kakovostjo njegovega izvajanja (učinkovitost). Stopnje odziva v raziskavah so bile zadovoljive, pri čemer je bil izbor anketiranih upravičencev programa reprezentativen v smislu geografske razporeditve, vrste dejavnosti in instrumenta financiranja. Razgovori so bili opravljeni z ustreznim številom deležnikov ter so vključevali vse sektorje dejavnosti in celotno obdobje. Na podlagi rezultatov razgovorov in raziskav so bile potrjene prvotne ugotovitve in dodatno izboljšani rezultati programa.

Zaradi manjšega obsega programa ni utemeljena izvedba popolne analize stroškov in koristi, saj bi bili njeni stroški nesorazmerni s proračunom programa.

Omejen obseg programa otežuje oceno splošnega učinka na zaščito finančnih interesov Unije, vendar je na podlagi metodologije izvajalca kljub temu mogoče utemeljeno domnevati, da so rezultati zunanje ocene veljavni, reprezentativni in zanesljivi.

Viri podatkov

Zunanjemu ocenjevalcu so se zagotovile upravne in finančne informacije iz podatkovnih zbirk Komisije o številu, zneskih in geografski razporeditvi nepovratnih sredstev in oddanih javnih naročil, vključno s kopijami končnih poročil upravičencev do nepovratnih sredstev. Ta poročila vključujejo informacije o doseženih rezultatih, ki so prispevali k zaščiti finančnih interesov Skupnosti, kot so število in vrednost zasegov, ki so jih omogočili rentgenski skenerji, preprečene izgube v okviru nacionalnih proračunov in proračuna Unije ter ocene rezultatov konferenc in izobraževanj, ki so jih predložili udeleženci.

Ocenjevalcu so se zagotovili tudi poročilo o srednjeročni oceni programa iz leta 2010 ter glavni rezultati in priporočila v okviru revizij, ki ju je Računsko sodišče izvedlo leta 2005 in leta 2010 glede upravljanja finančnih programov s strani Komisije (urada OLAF).

Ocenjevalec je zbral podatke iz spletnih raziskav med upravičenci in udeleženci, 38 razgovorov z deležniki in 20 študij primerov. V okviru raziskave med upravičenci je bil poslan vprašalnik več kot 100 organizacijam, vključno z nevladnimi organizacijami, sodstvom, carinskimi organi, policijo in izobraževalnimi ustanovami, ki so prejeli nepovratna sredstva ali jim je bilo oddano javno naročilo za organizacijo dogodka (npr. konference, seminarja ali izobraževanja). Stopnja odziva je bila sorazmerno visoka (65 % oz. 68 anketirancev), pri čemer so večino odgovorov predložile organizacije, ki so nedavno prejele finančno podporo v okviru programa. Odzvalo se je le nekaj organizacij, ki so podporo prejemale samo v prvih letih programa (2007–2010), poleg tega pa je bilo težko najti in izprašati upravičence in udeležence v zvezi z dogodki v navedenem obdobju.

Vprašalnik za raziskavo med udeleženci je bil poslan 1 464 posameznikom, ki so se udeležili konference, seminarja ali izobraževanja, financiranega v okviru programa. Po treh opominih je bila stopnja odziva 39-odstotna (574 anketirancev), pri čemer je bilo 90 % odgovorov povezanih z dogodki leta 2013 ali leta 2014, 23 % (131) pa z izobraževanjem na področju digitalne forenzike.

Izvajalec je izvedel posebno raziskavo med uporabniki podatkovnih zbirk, vendar je bila stopnja odziva prenizka za oblikovanje kakršnih koli veljavnih ali zanesljivih zaključkov. Število uporabnikov v državah članicah je omejeno in že dvakrat so bili pozvani, da predložijo mnenje o koristnosti podatkovnih zbirk za svoje delo. Ugotovitve ocenjevalca glede uporabe podatkovnih zbirk temeljijo le na študijah primerov.

4. Ključne ugotovitve zunanje ocene

Uspešnost

Uspešnost programa Herkul II je bila ocenjena na podlagi vsakega od petih ciljev, določenih v okviru pravne podlage programa (glej zgoraj).

Program je izboljšal čezmejno in multidisciplinarno sodelovanje. Raziskave in razgovori z deležniki so pokazali, da so bili v tem pogledu zlasti pomembna izobraževanje na področju boja proti goljufijam ter pravno usmerjena izobraževanja, seminarji in konference. V nekaterih primerih je prispevala tudi tehnična pomoč (npr. čezmejni razvoj avtomatiziranih sistemov za prepoznavanje registrskih tablic (ANPRS)), ki pa se je večinoma uporabljala znotraj posameznih držav članic in ne med akterji iz dveh ali več držav članic. S programom se je tudi uspešno izboljšalo razumevanje upravičencev in udeležencev v zvezi z mehanizmi za zaščito finančnih interesov Unije na nacionalni ravni in na ravni EU; ugotovitve kažejo, da je to prispevalo k večji ozaveščenosti držav članic o koristih okrepljenega sodelovanja.

Glede na ugotovitve so se na podlagi programa uspešno vzpostavile in okrepile mreže akterjev, vključenih v zaščito finančnih interesov Unije. Med organi držav članic, Komisijo in uradom OLAF so bile vzpostavljene formalne in (predvsem) neformalne mreže. Te mreže so med drugim omogočile hitrejšo izmenjavo informacij med nacionalnimi organi, povečale dostop do informacij in izboljšale zmogljivost odzivanja na goljufije. Poleg tega se je s programom izboljšalo sodelovanje med praktiki in teoretiki v državah članicah. Med različnimi vrstami dejavnosti je bilo z vidika vzpostavljanja mrež najuspešnejše izobraževanje na področju boja proti goljufijam. Uspešnost programa bi se lahko izboljšala z zagotavljanjem bolj osebnega stika med upravnimi uslužbenci, na primer z izmenjavo osebja.

Program je olajšal izmenjavo informacij, izkušenj in dobre prakse. Več anketirancev in intervjuvancev je potrdilo, da je to veljalo predvsem za udeležence na izobraževanjih, seminarjih ali konferencah na področju boja proti goljufijam, zlasti na samih dogodkih, vendar tudi po vrnitvi v običajna delovna okolja.

Pri oceni je bilo ugotovljeno, da je program dosegel želene rezultate, tako da je zagotovil podporo za tehnično pomoč, pri čemer je zlasti okrepil operativne in preiskovalne zmogljivosti upravičencev za boj proti dejavnostim, ki škodijo finančnim interesom Unije. Glede na podatke, pridobljene z raziskavami, razgovori z deležniki in študijami primerov, se zadevna oprema na splošno najverjetneje ne bi kupila brez sofinanciranja EU. V veliko primerih je bila organom kazenskega pregona s tehnično pomočjo zagotovljena visokokakovostna oprema, s katero se je izboljšalo zbiranje dokazov v primerih korupcije, goljufij in tihotapljenja v državah članicah. Poleg tega se je s tehnično pomočjo povečala prožnost in preiskovalna zmogljivost upravičencev.

Ugotovitve so na splošno pokazale, da je dostop do podatkovnih zbirk po mnenju upravičencev koristen za njihovo delo. Program je v nekaterih državah članicah olajšal dostop do podatkov in podatkovnih zbirk, v drugih pa je bil manj uspešen. Komisija je upravljala dostop do podatkovnih zbirk za nacionalne kontaktne točke, ki so dostop nadalje razširjale na nacionalni ravni. Glede na ugotovitve bi lahko sklepali, da zaradi razširjanja dostopa le prek nacionalnih kontaktnih točk koristi niso bile zagotovljene vsem relevantnim organom v državah članicah. Na splošno je dostop nacionalnim organom pomagal pri njihovih preiskavah, ki bi sicer bile manj uspešne, in upravičencem zagotovil ekonomijo obsega.