[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 05.10.2005

KOM(2005) 474 končno

SPOROČILO KOMISIJE

Izvajanje Lizbonskega programa Skupnosti:Politični okvir za krepitev proizvodnje EU –za celovitejši pristop k industrijski politiki{SEK(2005) 1215}{SEK(2005) 1216}{SEK(2005) 1217}

VSEBINA

1. Industrijska politika EU in Akcijski program za rast in zaposlovanje 3

2. Pomen proizvodne industrije EU 4

3. Ocena raznolikosti političnih izzivov v različnih sektorjih 6

4. Na poti do načrta dela za industrijsko politiko 8

4.1. Medsektorske politične pobude 8

4.2. Sektorsko značilne pobude 11

5. Sklepna ugotovitev 12

Sporočilo o izvajanju Lizbonskega programa Skupnosti: Politični okvir za krepitev proizvodnje EU – za celovitejši pristop k industrijski politiki

1. INDUSTRIJSKA POLITIKA EU IN AKCIJSKI PROGRAM ZA RAST IN ZAPOSLOVANJE

Komisija se je s svojim obnovljenim akcijskim programom za rast in zaposlovanje[1] zavezala, da se bo osredotočila na prenovljeno Lizbonsko strategijo o rasti in zaposlovanju. Zato je razglasila prednostne naloge EU:

- Ustvarjanje Evrope, ki bo privlačnejša za naložbe in delo.

- Spodbujanje znanja in inovacij kot motorja evropske rasti.

- Oblikovanje takšnih politik, ki bodo podjetjem omogočale ustvariti številnejša in boljša delovna mesta.

To sporočilo o industrijski politiki je bilo julija 2005 napovedano v okviru Lizbonskega programa Skupnosti[2] in predstavlja pomemben prispevek pri doseganju teh ciljev. Zdrava proizvodna industrija je bistvena za rast v Evropi. Čeprav trenutno doživlja pomembne spremembe in se sooča z velikimi izzivi, pa za nadaljnji razvoj in uspeh potrebuje ugodno poslovno okolje.

Glavna vloga industrijske politike je omogočati prave okvirne pogoje za razvoj podjetij in inovativnost, da bo EU postala privlačna za industrijske naložbe in ustvarjanje delovnih mest. Jasno je, da gospodarsko rast v prvi vrsti ustvarjajo podjetja zasebnega sektorja in ne javni sektor. Odgovornost podjetij je, da razvijajo svoje izdelke in procese ter izboljšujejo znanje za prodor na nove trge in poiščejo nove priložnosti, ki jih ponuja tehnološki razvoj in internacionalizacija. Družbena odgovornost podjetij in trajnostni razvoj igrata ključno vlogo pri izkoriščanju teh priložnosti.

Z vidika industrijske politike je vloga javnih organov v tem, da posredujejo le, ko je to potrebno, ko npr. nekatere vrste tržnih pomanjkljivosti opravičujejo poseganje države, ali z namenom pospeševanja strukturnih sprememb. Slednje lahko zahteva uvedbo spremljajočih ukrepov za znižanje socialnih stroškov strukturnih sprememb, ki bodo temeljili na stalnem dialogu z vsemi ustreznimi zainteresiranimi stranmi. Zato lahko javni organi posegajo po instrumentih ekonomskih politik, kot so boljša pravna ureditev, politike enotnega trga, inovacij in raziskav, zaposlovalna in socialna politika itd., ki se uporabljajo za celotno gospodarstvo brez razlikovanja med sektorji ali podjetji, skupaj z drugimi spremljajočimi ukrepi za pospeševanje socialne in ekonomske kohezije.

Komisija se zavzema za horizontalno naravo industrijske politike in si prizadeva preprečiti vračanje k selektivnim intervencijskim politikam. Vendar pa območje uporabe političnih instrumentov presega zgolj zelo široko zastavljene horizontalne ukrepe. Za učinkovitost industrijske politike je treba upoštevati poseben kontekst posameznih sektorjev. Politike se morajo oblikovati po meri dejanskih značilnosti sektorjev ter zlasti priložnosti in izzivov, s katerimi se soočajo. Neizogibna posledica tega je, da so - ne glede na pomen vseh politik - v današnji EU nekatere politike za določene sektorje pomembnejše kot za druge.

Komisija tako ostaja pri svojih prejšnjih zavezah, da bo spodbujala in lajšala proces industrijske inovativnosti in sprememb[3]. Potreben pa je nov pristop k industrijski politiki, ki bo usmerjen k doseganju boljše oblikovanih politik, ki so ustreznejše, enotnejše in temeljijo na soglasju.

Sporočilo o akcijskem programu za rast in zaposlovanje je še zlasti opozorilo, da industrijska politika temelji na partnerstvu med EU in državami članicami[4]. Mnoge izzive industrijske politike je treba obravnavati na evropski ravni, saj se posamezne države članice v svojem ločenem delovanju ne morejo uspešno spopadati z vprašanji, kot so veliki primeri konkurenčnosti, pravna ureditev enotnega trga ali socialna in ekonomska kohezija. Vendar pa so tudi države članice odgovorne za številne elemente industrijskih politik, kar poudarjajo smernice za programe nacionalnih reform. To sporočilo se usmerja na svojo praktično uporabo v posameznih sektorjih ter tako poglablja in dopolnjuje okvir industrijske politike EU. V vsem svojem obsegu in raznolikosti so tako bili podrobneje, s sistematičnim preverjanjem priložnosti in izzivov za 27 različnih sektorjev proizvodne industrije in gradbeništva EU[5], pregledani politični izzivi različnih sektorjev. Na tej osnovi je bil oblikovan načrt dela za industrijsko politiko v prihodnjih letih.

2. POMEN PROIZVODNE INDUSTRIJE EU

Močen in zdrav industrijski sektor je ključnega pomena za popolno izkoriščanje potenciala EU za rast ter za povečanje in ohranjanje vodilnega mesta EU na gospodarskem in tehnološkem področju.

- Proizvodna industrija EU je pomembna že sama po sebi, saj zagotavlja okrog petino proizvodnje EU in zaposluje približno 34 milijonov ljudi v EU. Poleg tega:

- Proizvodnja je ključ za izkoriščanje novega, na znanju temelječega gospodarstva – več kot 80 % vlaganja v raziskave in razvoj zasebnega sektorja EU je namenjenega proizvodni industriji[6].

- Proizvodnja proizvaja nove in inovativne izdelke, ki zagotavljajo tri četrtine izvoza EU.

- Proizvodna industrija sestoji iz velike večine malih in srednjih podjetij: več kot 99 % podjetij in 58 % zaposlovanja v proizvodnji predstavljajo mala in srednja podjetja.

- Proizvodnja ustvarja rast in delovna mesta v širšem gospodarstvu EU: tesno je povezana s storitvenimi dejavnostmi, zagotavlja povpraševanje po poslovnih storitvah in storitvene dejavnosti oskrbuje s ključnimi viri.

Proizvodna industrija EU z novimi priložnostmi in izzivi[7] trenutno doživlja velike spremembe. Pojavljajo se nove tehnologije, ki omogočajo hitro uvajanje novih izdelkov in večjo prilagodljivost proizvodnih procesov. Hkrati se podjetja EU soočajo s povečano internacionalizacijo svetovnega gospodarstva, ki ga pospešujejo čedalje boljše prometne povezave, zniževanje stroškov komuniciranja, čedalje manjše ovire za trgovino in naložbe ter močnejša konkurenca. EU se tako kot prostor naložb, proizvodnje ter vlaganja v raziskave in razvoj čedalje bolj sooča z mednarodno konkurenco.

Proizvodna industrija EU se odziva na te izzive. Sicer je pri rasti produktivnosti med EU in drugimi industrijskimi državami, zlasti ZDA, prišlo do razlik, razlog za to pa je v določeni meri iskati v učinku industrijske strukture, saj je v proizvodnji EU nižji delež sektorjev, ki uporabljajo informacijsko komunikacijske tehnologije (IKT). V bistvu se je večina posameznih proizvodnih sektorjev EU v primerjavi s sorodnimi sektorji v drugih industrijskih državah dobro odrezala. Kljub temu pa industrijska struktura gospodarstva EU kot celota ni ravno v najboljšem položaju za soočenje s trenutnim procesom globalizacije. Medtem ko so pomembni proizvodni sektorji EU, kot so strojništvo, kemijski sektor in motorna vozila, jasno izkazali primerjalno prednost in v primerjavi s preostalim svetom beležijo trgovinske presežke, pa se trgovina EU na splošno še vedno osredotoča na sektorje s srednje visoko tehnologijo in na nizko do srednje usposobljeno delovno silo[8]. To pa Evropsko unijo izpostavlja konkurenci proizvajalcev iz nastajajočih gospodarstev, ki povečujejo intenzivnost dodanega znanja v svojem izvozu in nas dohitevajo v necenovnih dejavnikih, ki na svetovnih trgih pogosto predstavljajo konkurenčno prednost EU. Zato pa so nujno potrebne prilagodljivost in strukturne spremembe, ki omogočajo premik v trdnejše razmere primerjalnih prednosti, da bo EU čimbolj povečala koristi iz integracije Kitajske, Indije in drugih hitro rastočih gospodarstev v svetovno gospodarstvo.

Tuji neposredni investicijski tokovi EU v nastajajoča azijska gospodarstva so se v preteklih letih povečali, vendar pa njihov delež v skupnih vlaganjih ostaja omejen[9]. Mednarodne premestitve delovnih mest EU v države z nizkimi stroški so bile omejene v večini proizvodnih sektorjev, čeprav ima to lahko boleče posledice na lokalni ali posamezni sektorski ravni, zlasti za nižje usposobljene delavce, ki bi jim bilo treba pomagati pri premagovanju s posledicami industrijskega prestrukturiranja.

Čedalje večja je tudi mednarodna konkurenca za vlaganje v RR (raziskave in razvoj). Premiki na svetovnih trgih imajo skupaj z dejavniki, kot so človeški viri, kakovost lokalnih raziskovalnih in inovativnih sistemov, in s prisotnostjo skupin ali centrov odličnosti, čedalje večjo vlogo pri določanju lokacije za vlaganje v RR. Izkazalo se je, da EU kot lokacija za raziskave ni dovolj konkurenčna. Mednarodno vlaganje v RR bolj kot Evropska unija privlačita ZDA in Japonska, medtem ko je čedalje očitneje, da države kot Kitajska in Indija postajajo pomembne lokacije za nove naložbe v RR. ZDA so bile uspešnejše kot EU tudi pri privabljanju raziskovalcev in visoko usposobljenega osebja. Ti trendi so precej zaskrbljujoči, saj vodijo v izgubo vlaganja v RR in raziskovalcev iz EU.

Na splošno so zato pred nami še vedno pomembni izzivi, čeprav je uspeh posameznih proizvodnih sektorjev EU v zadnjih nekaj letih dober. Spodbujanje pogojev, ki omogočajo večjo prilagodljivost in strukturne spremembe, je bistveno za zagotavljanje konkurenčnosti proizvodnje EU, zlasti glede na čedalje močnejšo konkurenco iz Kitajske in nastajajočih azijskih gospodarstev.

Sposobnost ohranjanja in nadaljnjega izboljšanja uspešnosti proizvodnje v prihodnosti ob nadaljnjih tehnoloških novostih in čedalje večji internacionalizaciji je izziv za proizvodno industrijo EU in posamezne sektorje. Izziv za politike je odgovoriti jasno in skladno, s pomembnimi izboljšavami okvirnih pogojev in splošnega okolja, v katerem deluje evropska industrija.

3. OCENA RAZNOLIKOSTI POLITIčNIH IZZIVOV V RAZLIčNIH SEKTORJIH

Službe Komisije so ob pomoči zainteresiranih strani in držav članic natančno preverile konkurenčnost 27 posameznih sektorjev proizvodne in gradbene industrije[10], da bi lahko nadgrajevali na podlagi obstoječe moči industrije EU. Namen preverjanja je bil določiti, v kolikšni meri instrumenti industrijske politike vplivajo ali lahko vplivajo na uspešnost sektorjev. Politična področja, ki so bila izbrana za preverjanje, so še zlasti pomembna za sektorsko rast produktivnosti in mednarodno konkurenčnost:

• zagotavljanje odprtega in konkurenčnega enotnega trga, vključno s konkurenco;

• znanje, kot so raziskave, inovacije in spretnosti;

• boljša pravna ureditev;

• zagotavljanje sinergij med politiko konkurence, energetsko in okoljsko politiko;

• zagotavljanje polne in pravične udeležbe na svetovnih trgih;

• pospeševanje socialne in ekonomske kohezije.

Postopek preverjanja se je sklenil s sistematičnim ugotavljanjem najpomembnejših izzivov konkurenčnosti in političnih izzivov vsakega posameznega sektorja iz kvantitativnega in kvalitativnega vidika, kar je povzeto v Prilogi 1[11].

Posamezni sektorji so bili na koncu preverjanja razvrščeni v štiri širše kategorije: živilska in bioznanstvena industrija; strojna industrija in industrija sistemov; industrija mode in oblikovanja ter industrija osnovnih snovi in polizdelkov[12]. Vsako širšo kategorijo industrije označuje zanjo značilen niz posebnih izzivov.

Živilska in bioznanstvena industrija

Živilska in bioznanstvena industrija (npr. hrana in pijača, farmacevtski izdelki, biotehnološki izdelki) predstavljata petino dodane vrednosti proizvodnje EU, zanju pa je značilna srednja do visoka stopnja rasti. Glavni izzivi za to skupino se nanašajo na znanje in boljšo pravno ureditev. Glede na to, da gre za visoko inovativno industrijo, ključne izzive predstavljajo RR, varstvo pravic intelektualne lastnine ter financiranje inovacij za visoko inovativna mala in srednja podjetja. Industriji se prav tako opirata na stalno prilagajanje in obnavljanje zakonodaj, da lahko ob zagotavljanju zdravja in varnosti sledita tehnološkemu napredku. Za mnoge sektorje je zato pomembna tema tudi mednarodno zbliževanje zakonodaj. Ključni izzivi za ta sektor vključujejo potrebo, da se ustvari večji napredek pri oblikovanju popolnoma konkurenčnega enotnega trga za farmacevtske izdelke ter okoljska vprašanja in vprašanja dostopa na trg v povezavi z industrijo hrane in pijače, farmacevtskih izdelkov in kozmetike.

Strojna industrija in industrija sistemov

Strojna industrija in industrija sistemov (npr. IKT, strojništvo itd.) obsega približno tretjino dodane vrednosti proizvodnje EU, zanjo pa je značilna srednja do visoka stopnja rasti z visoko stopnjo vlaganja v RR. Izzivi za te sektorje se tako v večji meri nanašajo na inovacije, varstvo intelektualne lastnine in razpolaganje z visoko usposobljenim osebjem. Na enotnem trgu so mnoge navedene industrije odvisne od tehničnih standardov, ki jih je treba nenehno posodabljati. Ključnega pomena za posamezne industrije, zlasti za IKT, elektrotehniko in strojništvo ter motorna vozila, je tudi boljši dostop na mednarodne trge. S številnimi okoljskimi izzivi se sooča tudi prometna industrija, še posebno ker mora nenehno izboljševati okolju prijaznejšo delovanje njenih vozil, letal in ladij.

Industrija mode in oblikovanja

Industrija mode in oblikovanja (npr. tekstilnih izdelkov in obutve) predstavlja zgolj 8 % dodane vrednosti proizvodnje, vendar se je v preteklih nekaj letih soočala z negativno proizvodno rastjo in relativno nizkim vlaganjem v raziskave in razvoj. Ključni izziv za to industrijo je uspešna strukturna prilagoditev. Izboljšanje inovacij, varstvo pravic intelektualne lastnine in izboljšanje usposobljenosti je bistveno za nadaljnjo izboljšanje kakovosti in raznolikosti izdelkov njene proizvodnje. Ključna zahteva politike za to industrijo pa je tudi pridobiti boljši dostop na trenutno močno zaščitene svetovne trge.

Industrija osnovnih snovi in polizdelkov

Industrija osnovnih snovi in polizdelkov (npr. kemikalij, jekla ter celuloze in papirja) obsega okrog 40 % dodane vrednosti proizvodnje EU. Ta industrija je kot ponudnik ključnih virov za ostalo industrijo EU lahko pomemben vir inovacij za druge sektorje. Stopnja rasti v tem sektorju je srednja do nizka z izjemo kemijske in gumarske industrije, ki imata dobre rezultate. Ta vrsta industrije je energijsko zelo potrošna, zato energija in okolje zanjo predstavljata največje izzive. Pomembni sektorski izzivi vključujejo zakonodajo REACH za kemijsko industrijo in poenostavitev zakonodaje za gradbeni sektor. Strukturna prilagoditev je pomembno vprašanje za keramično, grafično in jeklarsko industrijo.

4. NA POTI DO NAčRTA DELA ZA INDUSTRIJSKO POLITIKO

Načrt dela tako v tem delu vključuje novi pristop k industrijski politiki, s ciljem dosegati boljše oblikovane politike, ki so primernejše, enotnejše in temeljijo na soglasju. Izhajajoč iz preverjanja horizontalnih politik ob njihovih konkretnih posledicah za določene industrijske sektorje, se s tem pristopom ugotavlja, katere politike so za posamezen sektor najustreznejše. S povezovanjem številnih različnih političnih razsežnosti, ki so ključnega pomena za industrijo, v okviru skupne pobude, se bo zagotovila povečana skladnost in povezovanje politik, ki bodo močneje vplivale na konkurenčnost. Končno si načrt večje soglasje o politiki prizadeva doseči z vključevanjem ključnih zainteresiranih strani in držav članic v oblikovanje politik že v začetni fazi. Evropski socialni partnerji so vabljeni, da k temu delu prispevajo tako na horizontalni kot na sektorski ravni.

Načrt dela se v tem delu osredotoča tudi na vrsto posebnih novih pobud, ki bodo podpirale konkurenčnost različnih sektorjev. Te pa niso ravno obširne. V okviru novega lizbonskega programa Skupnosti je bilo sproženih že mnogo drugih dejavnosti in političnih pobud na številnih političnih področjih, ki so vplivale na industrijo na splošno in na sektorje.

4.1. Medsektorske politične pobude

To sporočilo napoveduje sedem glavnih medsektorskih političnih pobud , ki bodo obravnavale skupne izzive med skupinami različnih industrij in okrepile sinergijo med različnimi političnimi področji na vprašanje glede konkurenčnosti.

Pobuda o pravicah intelektualne lastnine in ponarejanju (2006)

Pravice intelektualne lastnine (PIL) so ključnega pomena za konkurenčnost mnogih industrijskih sektorjev. Medtem ko so se ključna področja že uskladila, pa se lahko še več naredi v smeri zagotavljanja, da bo pravni okvir v obdobju hitrega tehnološkega razvoja in družbenih sprememb ustrezal potrebam industrije. Podjetja in njihove stranke potrebujejo PIL, ki spodbujajo inovacije, zagotavljajo trden okvir, znotraj katerega se sprejemajo odločitve o naložbah, in spodbujajo razvoj učinkovitih modelov novega poslovanja. Diskusija, ki jo je povzročila predlagana direktiva o patentibilnosti računalniško izvedenih izumov, je pokazala, da snovanje pravil PIL, ki uravnotežajo potrebe vseh zainteresiranih strani, nikakor ni lahko. Komisija bo zato v letu 2006 vzpostavila dialog z industrijo in drugimi zainteresiranimi stranmi, na podlagi katerega bi ugotovila, kaj koristnega se še lahko naredi, da se evropski industriji zagotovi trden okvir PIL. Poleg tega je za boj proti ponarejanju in piratstvu, ki se pojavljata v mnogih sektorjih, najpomembnejša ustrezna uveljavitev PIL na notranjem trgu in v tretjih državah. Kršitve PIL lahko onemogočajo zakonito poslovanje, ogrožajo inovacije in so včasih sporne za javno zdravje in varnost. Mnoga podjetja, zlasti mala in srednja podjetja, se še vedno ne zavedajo svojih pravic do primernega varovanja intelektualne lastnine, ponarejanje pa ostaja največji problem na mnogih področjih trgovanja. Z upoštevanjem obstoječih in načrtovanih instrumentov in ukrepov proti ponarejanju in piratstvu, vključno s tistimi s področja javnega reda[13] in carine, bo Komisija preverila stanje na področju PIL in na začetku 2006 predlagala, kako ga izboljšati.

Skupina na visoki ravni o konkurenci, energiji in okolju (konec leta 2005)

Politika konkurence, energetska in okoljska politika so medsebojno tesno povezane, njihov vpliv pa je zelo pomemben še zlasti za mnoge industrije osnovnih snovi in polizdelkov. Tesnejše sodelovanje in razvoj integriranega pristopa sta bistvena zaradi potrebe po usklajenosti politike in zakonodajnih pobud na teh področjih in popolnem izkoriščanju njihove medsebojne sinergije. V ta namen bo ustanovljena skupina na visoki ravni o konkurenci, energiji in okolju. Delovala bo kot svetovalna platforma, ki bo združevala člane komisije za podjetništvo in industrijo, konkurenco, energijo in okolje ter ustrezne zainteresirane strani. Preverjala bo stične točke zakonodaj o industriji, energiji in okolju in z izboljšanjem tako trajnosti kot konkurence zagotovila usklajenost posameznih pobud. To bo dosegla z uravnoteženim sodelovanjem vseh zainteresiranih skupin, katerega namen bo oblikovanje trdnega in predvidljivega ureditvenega okvira, kjer se konkurenčnost, energija in okolje medsebojno povezujejo. Najverjetneje obravnavana vprašanja vključujejo: (i) konkretno izvajanje načel boljše ureditve; (ii) podnebne spremembe, zlasti sistem za trgovanje z emisijam, energetsko učinkovitost in obnovljive vire energije; (iii) delovanje energetskih trgov, še posebno trga z električno energijo; (iv) izvajanje tematske strategije o preprečevanju nastajanja in recikliranju odpadkov ter s tem povezane zakonodaje; (v) izboljšanje učinkovitosti virov in uporaba okolju prijaznih in drugih inovativnih tehnologij.

Zunanji vidiki konkurenčnosti in dostopa na trg (pomlad 2006)

Dostop na mednarodne trge je prednostno vprašanje večine sektorjev. Komisija trenutno pripravlja morebitno sporočilo o pregledu strategije o dostopu na trg, pregleduje obstoječo strategijo in instrumente, da bi se osredotočila na sektorje in trge z največ potencialne koristi za konkurenčnost. Stalno prednost bodo imeli cilji dostopa na trg v kombinaciji z učinkovitejšo uporabo Uredbe o trgovinskih ovirah. V sodelovanju z zainteresiranimi stranmi se bo oblikovala in izvajala natančna strategija za premagovanje ovir v določenih sektorjih in državah. Uveden je bil že poseben akcijski načrt za dostop na trg za tekstilne izdelke, ki se je razširil še na usnjene izdelke in obutev. Komisija namerava sprožiti obširno diskusijo in razmislek o zunanjih vidikih konkurenčnosti EU, in sicer z nadaljnjim sporočilom, ki bi med drugim obravnavalo trgovinska vprašanja, povezana s pravicami intelektualne lastnine, pravno ureditvijo, naložbami in javnimi naročili, zlasti možnostjo „instrumentov zunanjega javnega naročanja“, ki bi tretje države spodbudilo k pogajanjem o odprtju trgov javnih naročil na vzajemni osnovi.

Nov zakonodajni program poenostavitve (oktober 2005)

Boljša pravna ureditev na različnih ravneh je ključni izziv za mnoge sektorje, vključno z gradbeništvom, motornimi vozili, industrijo IKT, živilsko in bioznanstveno industrijo. Poleg tega se je izkazalo, da je ureditev na področju odpadkov pomembna za široko paleto različnih sektorjev, še posebno za mala in srednja podjetja. Komisija je že sporočila[14], da se namerava znova lotiti poenostavljanja veljavne zakonodaje. Po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi bo oktobra objavljeno sporočilo, ki bo določalo delovni program poenostavitve, ki bo vključeval tri prednostna področja, potrebna tovrstnega pristopa: avtomobilski sektor, gradbeni sektor in zakonodajo v zvezi z odpadki. Skupina na visoki ravni CARS21 je že začela pregledovati veljavno zakonodajo, s čimer namerava zaključiti do konca leta 2005.

Izboljšanje sektorskih spretnosti (2006)

Pomanjkanje usposobljenosti se je izkazalo kot ključen izziv širokega spektra različnih industrij, vključno z IKT in strojno industrijo, tekstilno in usnjarsko industrijo ter številnih industrij osnovnih snovi in polizdelkov. Poleg tega se je v nekaterih primerih izkazalo, da je razlog za premestitev industrijskih dejavnosti v večji meri v pomanjkanju usposobljenosti in ne v stroških. Komisija se je s številnimi politikami že začela ukvarjati z vprašanji pomanjkanja usposobljenosti; npr. z Delovnim programom izobraževanja in usposabljanja 2010, vključno z Evropskim okvirom za usposobljenost (EOU), ki bo služil kot skupna referenca za evropske sisteme za izobraževanje in usposabljanje, za boljšo transparentnost, prenos in lažjo priznavanje usposobljenosti, z upoštevanjem zlasti sektorske ravni[15]. V dopolnilo obstoječih pobud se predlaga, da se oceni narava problemov v zvezi z usposobljenostjo v posamezni industriji. Te ocene bi vključevale ugotavljanje veljavnih sektorskih zahtev v zvezi z usposobljenostjo in njenim pomanjkanjem ter najverjetnejši razvoj za sektorje značilnih sposobnosti, vključno z vplivi na mala in srednja podjetja, kjer je to mogoče. Na osnovi tekočega dela Cedefopa bi ta podatkovna baza omogočila opredelitev prihodnjih posebnih političnih pobud glede na zahteve za sektorsko konkurenčnost.

Upravljanje strukturnih sprememb v proizvodnji (konec leta 2005)

Zasebni sektor nosi glavno odgovornost za izvajanje strukturnih prilagoditev. Kljub temu pa ima EU na voljo koristne vzvode za predvidevanje in spremljanje sprememb, kakor ji priznava nedavno Sporočilo o vplivih prestrukturiranja na zaposlovanje[16]. Bistveno je, da se industrijske pobude na ravni EU v celoti vključujejo v koriščenje strukturnih skladov in v politične instrumente posameznih držav članic. Proces preverjanja je pokazal, da bi morebitno strukturno prilagoditev potrebovale naslednje industrije: tekstilna, usnjarska, pohištvena, obutvena, keramična, grafična, industrija motornih vozil, ladjedelstvo, jeklarska in deli živilske industrije. Komisija bo zagotovila, da bosta boljše predvidevanje in pozitivno upravljanje gospodarskega prestrukturiranja vključena v nove programe strukturnih skladov. V skladu s strateškimi smernicami Skupnosti za kohezijo za obdobje 2007-2013 je treba podporo za programe, ki naj bi v sektorjih, potrebnih strukturnih prilagoditev, posodobili trge dela in predvideli postopne spremembe po vsej Uniji, vključiti v nove programe strukturnih skladov skupaj z aktivnimi ukrepi za krepitev gospodarske blaginje regij[17]. Komisija bo poleg tega še nadalje preučila vprašanje krepitve medregijskega sodelovanja, ki se sooča s podobnimi težavami in izzivi.

Celostni evropski pristop k industrijskemu raziskovanju in inovacijam (2005)

Prihodnje Sporočilo o raziskovanju in inovacijah[18] bo oblikovalo nov celostni pristop do politik in dejavnosti za podporo raziskovanja in inovacij, vključno s številnimi pobudami, ki so zelo pomembne za industrijski sektor. Nedavno Sporočilo o državni pomoči za inovacije poleg tega predlaga olajšano dodeljevanja državne pomoči za reševanje tržnih nepopolnosti, ki ovirajo inovacije. Kot nadaljevanje Sporočila o raziskavah in inovacijah, bo leta 2006 ustanovljen evropski sistem industrijskega raziskovanja in spremljanja inovacij, ki bo zagotavljal prečiščen pregled in analize razvoja, ki zadevajo industrijsko raziskovanje in inovacije, in bo prostor za izražanje mnenj zainteresiranih strani. To pa bo industriji in politiki omogočalo dostop do zanje pomembnih podatkov in informacij, ki jim bodo pomagali prepoznavati tako ovire kot priložnosti za izboljšanje vlaganj v raziskave in inovacije ter trženje novih tehnologij v Evropi. Oblikovala se bo skupina na visoki ravni zainteresiranih strani, vključno s predstavniki politike, ki bo pripravljala smernice in odzive na poudarke in ustreznost te dejavnosti za konkurenčnost.

Evropske tehnološke platforme[19], ki so se s svojimi „strateškimi raziskovalnimi načrti“ na dobro opredeljenih ključnih tehnoloških področjih že izkazale kot pomemben prostovoljni proces „od spodaj navzgor“ za oblikovanje industrijskih in političnih strategij, bodo prav tako prispevale k naraščajočim vlaganjem industrije v raziskave in inovacije ter k sposobnosti Evrope za trženje novih tehnologij.

4.2. Sektorsko značilne pobude

Poleg medsektorskih pobud so bile opredeljene številne nove politične sektorsko značilne pobude , glede na njihovo naravo ali poseben pomen. Te pobude imajo vrsto različnih oblik. Nekatere od teh obsegajo nove skupine na visoki ravni ali politične forume, ki sledijo uspešnim primerom G10 Medicines (G10 skupine za zdravila), LeaderSHIP 2015 in CARS21, ki bodo tudi v prihodnje zagotavljali pomembne prispevke. Ob morebitnih predlogih za nove sektorske pobude se bo velika pozornost namenila zagotavljanju skladnosti z drugimi pobudami, zlasti z nedavno predlaganimi tehnološkimi platformami, sektorskimi odbori za inovacije in pobudami za povezovanje v omrežja v okviru evropske pobude INNOVA in pobude i2010 o evropski informacijski družbi za rast in zaposlovanje. Popoln seznam novih in obstoječih medsektorskih in sektorsko značilnih pobud za vse posamezne sektorje je povzet v Prilogi 2. Ti vključujejo politične, pravne ali tehnične ukrepe, glede na naravo problema.

Nove pobude, ki jih bo predlagala Komisija, so:

- Farmacevtski forum (prvi sestanek v letu 2006)

Farmacevtsko strategijo bo spremljal letni farmacevtski forum, ki ga bodo sestavljale države članice (na ministrski ravni), pomembnejši predstavniki industrije in drugi ključni zainteresirani predstavniki, kot so pacienti in zdravstveni delavci. Z obravnavanjem razdrobljenosti evropskega farmacevtskega trga se bo delo usmerilo na vprašanja RR ter ureditvenih zadev na ravni držav članic, kot so npr. odločilna vprašanja, povezana z oblikovanjem cen in relativne učinkovitosti.

- Vmesni pregled bioznanstvene in biotehnološke strategije (2006-2007)

Bioznanstvena in biotehnološka strategija bo v obdobju 2006-2007 vmesno pregledana. Ta vmesni pregled bo preko svetovalne skupine za konkurenčnost in biotehnologijo vključeval tesno sodelovanje z industrijo ter redne letne tristranske dialoge z industrijo in državami članicami; na ta način bi se omogočalo prepoznavanje težav, predlagalo prednostne naloge in pripravljalo priporočila za ukrepe.

- Nove skupine na visoki ravni za kemično industrijo (2007) in obrambno industrijo

Po pričakovanem sprejetju novega ureditvenega okvira za kemikalije REACH v letu 2007 se predlaga ustanovitev skupine na visoki ravni, ki bo preverjala možnosti povečanja konkurenčnosti kemične industrije. Oblikovala se bo tudi skupina na visoki ravni za obrambno industrijo, ki bo preverjala vprašanja, kot so prenos obrambnega blaga, nabava in standardizacija na obrambnem področju.

- Evropski vesoljski program

Evropski vesoljski program bo skupna, vključujoča in prilagodljiva programska osnova za dejavnosti Evropske vesoljske agencije, EU in njunih posameznih držav članic. Pripravlja se tudi sporočilo o globalnem nadzorovanju okolja in varnosti (GMES), ki bo nakazalo, kako preiti k operativnim storitvam v letu 2008.

- Delovna skupina o konkurenčnosti IKT (2005/2006)

Da bo javna politika lahko ustvarjala pozitivno konkurenčno okolje razvijajočega se sektorja IKT, bo ustanovljena delovna skupina s predstavniki zainteresiranih strani. Ob pobudah, ki jih je Komisija dala okviru i2010[20], bo skupina ugotavljala ključne ovire za konkurenčnost in morebitne odzive politike, kot so npr. boljša pravna ureditev, usposobljenost, PIL in standardizacija. Delovna skupina bo omogočala tudi strukturiran dialog, ki bo pomagal mobilizirati sektor ter države članice opozarjati na ovire za konkurenčnost proizvodnje IKT v Evropi in za širok in učinkovit razvoj.

- Politični dialog na področju strojništva (2005/2006)

Politični dialog na področju strojništva bo analiziral prihodnje prednosti in pomanjkljivosti sektorjev in predvidel, kako dolgoročno obravnavati katero koli izmed slabosti.

- Vrsta študij o konkurenčnosti, vključno za IKT, živilsko industrijo ter industrijo mode in oblikovanja

Te študije bodo analizirale razvoj, ki vpliva na konkurenčnost industrijskih sektorjev, s ciljem oblikovati nadaljnje potrebne predloge za konkretne politike in ukrepe.

5. SKLEPNA UGOTOVITEV

Sporočilo določa načrt dela za industrijsko politiko v proizvodni industriji v prihodnjih letih. Komisija tako ostaja pri svojih prejšnjih zavezah iz akcijskega programa za rast in zaposlovanje, da bo sodelovala pri ustvarjanju močne industrijske osnove. Da bo to lahko dosegla, mora ustrezno izboljšati okvirne pogoje za proizvodno industrijo in zagotoviti usklajenost različnih političnih področij. Horizontalne in sektorske pobude, navedene v sporočilu, so namenjene dopolnjevanju dela na ravni držav članic in prispevanju k obravnavi ključnih izzivov, s katerimi se soočajo različni sektorji proizvodne industrije. Ta pristop se bo po potrebi razširil z nadaljnjimi analizami in predlogi za konkretne politike in ukrepe. Vmesni pregled načrta za delo bo sledil v sporočilu, predvidenem v letu 2007, ki bo poročalo o napredku zgoraj predstavljenega delovnega programa in proučilo morebitne nadaljnje razširitve na druga gospodarska žarišča, kot so npr. okoljske tehnologije.

[pic]

PRILOGA II

[pic]

[pic]

Sektorske dejavnosti vključujejo le študije in dejavnosti, ki so neposredno povezane s prepoznanimi izzivi, razen če se s horizontalnimi dejavnostmi ne obravnavajo drugače. Celostni evropski pristop k industrijskemu raziskovanju in inovacijam bo po svoji naravi na splošno veljal za vse sektorje.

[1] „Skupna prizadevanja za gospodarsko rast in nova delovna mesta: nov začetek za Lizbonsko strategijo“ COM(2005) 24.

[2] „Skupni ukrepi za rast in zaposlovanje: Lizbonski program Skupnosti“ COM(2005) 330.

[3] Glej „Industrijska politika v razširjeni Evropi“ COM(2002) 714 in „Pospeševanje industrijskih sprememb: Industrijska politika za razširjeno Evropo“ COM(2004) 274.

[4] Člen 157 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti.

[5] Glej spremljajoč delovni dokument osebja SEC(2005) 1216. Izzivi z gospodarstvom povezanih storitvenih sektorjev so opisani v Sporočilu o konkurenčnosti z gospodarstvom povezanih storitev in njihovem prispevku k uspešnosti evropskih podjetij, COM(2003) 747, ki je prav tako napovedalo akcijski načrt za z gospodarstvom povezane storitve.

[6] Vir: Eurostatova statistika poslovanja.

[7] Glej tudi prihodnji letni gospodarski pregled EU, ki analizira dejavnike, ki vplivajo na konkurenčnost gospodarstva EU kot celote.

[8] Glej del VI Pokazateljev sektorske konkurenčnosti EU 2005, GD za podjetništvo in industrijo.

[9] „Tuje neposredne investicije EU v letu 2003“, Eurostatova Statistika na kratko, 20/2005.

[10] Glede na to, da so bili na razpolago zgolj omejeni podatki o novih državah članicah, je preverjanje predhodnega značaja. Komisija trenutno zbira in analizira manjkajoče podatke, s katerimi bo dopolnila tekoče politične pobude.

[11] V tabelah so primeri, v katerih ima politični izziv od številnih ustreznih izzivov za posamezen sektor najvišjo prednost, označeni s križci. Vendar pa neoznačenost s križcem ne pomeni nujno, da je izziv za sektor nepomemben, ampak da se ne šteje za zadevo z najvišjo prednostjo. Več podrobnosti o teh in drugih zadevah navaja spremljajoči delovni dokument osebja.

[12] Za pregled uvrstitve glej tabelo v Prilogi 1. Na splošno podobno, vendar ne povsem enako uvrščanje je uporabilo nizozemsko ministrstvo za gospodarstvo v svojem „Memorandumu industrije: Motor industrije“ (oktobra 2004). Uvrščanje je temeljilo na skupnih izzivih industrije in podobnostih v značilnosti, kot so izdelki, postopki itd.

[13] Vključno s predlogom Komisije za Direktivo o „določbah kazenskega prava EU za boj proti kršitvam pravic intelektualne lastnine“, julij 2005.

[14] V Sporočilu o boljših pravnih predpisih za rast in delovna mesta.

[15] „ Delovni program o ciljih sistemov za izobraževanje in usposabljanje“, ki sta ga sprejela Svet in Komisija 14. februarja 2002; glej tudi „Akcijski načrt Komisije o usposobljenosti in mobilnosti“ COM(2002) 72.

[16] „Sporočilo o prestrukturiranju in zaposlovanju“ COM(2005) 120.

[17] „Kohezijska politika v podporo rasti in delovnim mestom: strateške smernice Skupnosti, 2007-2013“, COM(2005) 299, 5. julij 2005.

[18] „Več raziskav in inovacij: naložba v rast in zaposlovanje: skupni pristop“, prihodnja COM(2005).

[19] Poročilo Evropskemu svetu o evropskih tehnoloških platformah in skupnih tehnoloških pobudah: Spodbujanje javno-zasebnih partnerstev na področju RR za povečanje konkurenčnosti evropske industrije, SEC(2005)800 z dne 10 junija 2005.

[20] „i2010 – Evropska informacijska družba za rast in zaposlovanje“, COM(2005) 229, junij 2005.