EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 11.6.2018 SWD(2018) 346 final DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Poročilo o koristih, ki jih razširitev tarifnih preferencialov na proizvode s poreklom iz Zahodne Sahare prinaša za ljudstvo Zahodne Sahare, in o posvetovanju s tem ljudstvom Spremni dokument k predlogu sklepa Sveta o sklenitvi sporazuma v obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro-mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Kraljevino Maroko na drugi {COM(2018) 481 final}



POROČILO O KORISTIH, KI JIH RAZŠIRITEV TARIFNIH PREFERENCIALOV NA PROIZVODE S POREKLOM IZ ZAHODNE SAHARE PRINAŠA ZA LJUDSTVO ZAHODNE SAHARE, IN O POSVETOVANJU S TEM LJUDSTVOM Poročilo so službe Komisije pripravile skupaj z Evropsko službo za zunanje delovanje Povzetek 1. Gospodarstvo Zahodne Sahare. Čeprav je nedavni razvoj Zahodne Sahare spodbuden, vseeno ostaja krhek. Njene gospodarske dejavnosti slonijo na majhnem številu panog, in sicer na ribištvu in predelavi ribiških proizvodov, rudnikih fosfatov, kmetijstvu (zlasti sadje in zelenjava ter pastirsko nomadstvo) ter v manjši meri na trgovini in obrti. Nasprotno pa sta sektorja turizma in energije iz obnovljivih virov še v zametkih, vendar bi bila lahko obetavna. Poleg tega je za saharsko gospodarstvo značilna osamitev in je še vedno močno subvencionirano. 2. Nujna podpora izvozu prek tarifnih preferencialov. Za diverzifikacijo gospodarskega potenciala Zahodne Sahare je treba spodbuditi tuje naložbe. To pomeni, da je treba zadevnim gospodarskim subjektom zagotoviti zadostno pravno varnost, zlasti z razjasnitvijo tarifnih pogojev za sedanji in prihodnji izvoz iz Zahodne Sahare v Evropsko unijo. Čeprav so razpoložljivi podatki pogosto nepopolni, je na podlagi te študije mogoče sklepati, da v Zahodni Sahari obstajajo gospodarske dejavnosti in proizvodnja, ki bi si zaslužile enake tarifne preferenciale, kot so odobreni Kraljevini Maroko in kot so jih bile dejansko deležne do 21. decembra 2016. S tako razširitvijo tarifnih preferencialov Unije na te proizvode bi se lahko zagotovil nadaljnji izvoz. Poleg tega bi morala pomembno vplivati tudi na prihodnji razvoj saharskega gospodarstva, saj bi se spodbudile tekoče in načrtovane naložbe (zlasti v nekatere fosfate, kot so fosforna kislina ali gnojila v kmetijstvu, pa tudi v kmetijstvo in ribištvo), s katerimi se lahko ustvarjajo nova delovna mesta. Nasprotno pa bi neodobritev tarifnih preferencialov obremenila izvoz iz Zahodne Sahare, zlasti izvoz ribiških in kmetijskih proizvodov, tako da bi se – že tako omejen – obseg njenih proizvodnih dejavnosti še bolj skrčil. Brez tarifnih preferencialov bi se namreč za proizvode iz Zahodne Sahare plačevale redne carine (carina, ki se v Uniji uporablja v okviru načela države z največjimi ugodnostmi), brez privilegiranega dostopa do trga Unije. Na industrijske proizvode (fosfate) to tako rekoč ne bi vplivalo, zelo močno pa bi trpeli izvoz ribiških in kmetijskih proizvodov v Unijo ter s tem delovna mesta v teh sektorjih. Dolgoročneje bi moralo spodbujanje zasebne dejavnosti in podjetniške svobode zmanjšati odvisnost od subvencij centralne oblasti, odpiranje zunanjemu svetu ter povečanje trgovinskih in drugih izmenjav pa bi morali logično in postopoma voditi do opaznega družbeno-gospodarskega in kulturnega napredka. 3. Vključevanje zadevnih ljudstev

Po eni strani so maroški organi opravili široko institucionalno posvetovanje z vsemi zainteresiranimi nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi organi, ki je bilo namenjeno njihovemu ozaveščanju ter pridobitvi njihovega soglasja in morebitnih pripomb. To je vodilo do zelo široke podpore načrtovani spremembi in nekaterih upoštevnih priporočil za povečanje njenih učinkov. Po drugi strani so se službe Evropske komisije in Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD) po posvetovanju z izvoljenimi predstavniki zadevnega ozemlja posvetovale še z lokalnimi ljudstvi Zahodne Sahare, na podlagi česar je bilo mogoče ugotoviti, da je velika večina naklonjena razširitvi tarifnih preferencialov na proizvode iz Zahodne Sahare. Večina sogovornikov je namreč navedla pozitivne posledice za ljudstvo kot celoto, pri čemer so posebej poudarili odločilni učinek vzvoda, ki naj bi ga taki trgovinski preferenciali imeli na zasebne naložbe. Navedli so, da bi se s privilegiranim dostopom do evropskih trgov izboljšali poslovno okolje in neposredne evropske naložbe, s čimer bi se utrdil nov model sodelovalnega in trajnostnega razvoja v Zahodni Sahari. Nasprotno pa naj bi nenehna pravna negotovost, ki otežuje trgovinske tokove z Zahodno Saharo, močno obremenila družbeno-gospodarski razvoj, kar se že kaže z rahljanjem trgovinskih odnosov med Zahodno Saharo in nekaterimi državami članicami ali v nekaterih panogah. Z omejevanjem dostopa Zahodne Sahare do tujih trgov in naložb bi se zgolj zavrl razvoj domačih gospodarskih dejavnosti in ogrozile nekatere družbeno-gospodarske ali politične spremembe prav v trenutku, ko se zdi, da bi se morala Zahodna Sahara končno začeti razvijati. Tako je splošno prepričanje, kljub morebitnim različnim mnenjem sogovornikov glede statusa ozemlja, pri čemer se vsi strinjajo, da je to vprašanje mogoče rešiti le v okviru procesa Združenih narodov. Nekateri so izrazili tudi željo, da bi Komisija dejavneje podprla proces Združenih narodov. Tehnične razprave s fronto Polisario, ki je sogovornik Združenih narodov in stranka v mirovnem procesu Združenih narodov za Zahodno Saharo, so pokazale, da fronta Polisario načeloma nasprotuje spremembi sporazuma, razlog za to nasprotovanje pa so predvsem širši politični pomisleki, ki naj ne bi bili povezani s samo vsebino spremembe. 4. Rezultati po sektorjih Nazadnje, na podlagi analize treh glavnih sektorjev dejavnosti, ki bi jih lahko prizadela razširitev tarifnih preferencialov Unije na proizvode s poreklom iz Zahodne Sahare, je mogoče navesti naslednje ugotovitve: a) Kmetijski sektor Študija kaže, da ima Zahodna Sahara kmetijsko proizvodnjo, in sicer pridelujejo predvsem zgodnje sadje in zelenjavo (paradižnik in melone), za katera obstaja pomemben trg v Evropski uniji. Obseg te proizvodnje je bil v letu 2016 ocenjen na 64 000 ton, predstavlja pa približno 14 000 neposrednih delovnih mest. Uvozna vrednost te proizvodne dejavnosti naj bi znašala približno 65 milijonov EUR. Če ne bi bilo tarifnih preferencialov, bi bilo treba za tak izvoz plačati carine v višini 6,6 milijona EUR. Te gospodarske koristi bi se lahko še povečale, če bo Zahodna Sahara v prihodnosti dodatno razvila svojo proizvodnjo in izvoz v Evropsko unijo v okviru projektov, ki se zdaj preučujejo. To bi vplivalo tudi na število delovnih mest, ki bi se lahko po nekaterih napovedih povečalo za petkrat. Čeprav bi razvoj teh dejavnosti vplival na uporabo naravnih virov, med njimi zlasti na vodo, se zdi, da danes ni veliko drugih možnosti, da se omogoči gospodarski razvoj zadevnega ozemlja. Maroške ocene o uporabi podtalnice, v katere nekateri sicer dvomijo, kažejo zmeren vpliv na vodne zaloge.

b) Sektor ribiških proizvodov Iz poročila je razvidno, da ima Zahodna Sahara pomembno industrijo predelave ribiških proizvodov. Glede na različne vire je izvoz ribiških proizvodov z zadevnega ozemlja leta 2015 in 2016 znašal med 100 in 200 milijoni EUR. Od tega izvoza je bilo neposredno ali posredno odvisnih približno 45 000 delovnih mest. Tako kot v kmetijskem sektorju bi razširitev tarifnih preferencialov na ta uvoz pomembno vplivala na gospodarstvo tega ozemlja in s tem na delovna mesta. Nasprotno pa bi neodobritev teh preferencialov ogrozila izvoz in delovna mesta ter spodbudila selitev teh predelovalnih dejavnosti drugam, najverjetneje v Maroko. Tako bi bila ogrožena tudi uspešnost naložb v obrate za predelavo ribiških proizvodov v Zahodni Sahari, ki jih je sofinancirala Evropska unija. c) Sektor fosfatov Proizvodnja fosfatov je za ozemlje Zahodne Sahare zelo pomemben vir dejavnosti. Ker pa se za večino surovih fosfatov, proizvedenih v Zahodni Sahari in uvoženih v Unijo, ne plačujejo carine, bi bile posledice neuporabe tarifnega preferenciala za sedanjo proizvodnjo fosfatov v Zahodni Sahari izredno omejene oziroma jih sploh ne bi bilo. Predlagani sporazum bi lahko dejansko vplival samo na nekatere fosfatne proizvode (fosforno kislino in gnojila), ki se v Zahodni Sahari trenutno ne proizvajajo (carina za te proizvode znaša med 4,8 % in 6,5 %). Skupina OCP (nekdanji Office Chérifien des Phosphates (maroški urad za fosfate)), ki je glavni zaposlovalec na tem ozemlju, načrtuje razvoj industrijskega kompleksa za proizvodnjo gnojil v Laâyounu (fosforna kislina in gnojila) in izgradnjo novega pomola v pristanišču Laâyoune. Ta projekta bi bila brez preferencialne tarifne obravnave zadevnih proizvodov ogrožena, kar bi lahko negativno vplivalo na lokalna delovna mesta. 5. Sklep Čeprav ni mogoče jasno razlikovati porekla različnih skupin, ki sestavljajo ljudstvo Zahodne Sahare, obstaja dovolj dokazov za sklepanje, da gospodarska dejavnost, ki jo ustvarja izvoz v Evropsko unijo, koristi lokalnim delovnim mestom in posledično bolj ali manj tudi lokalnim ljudstvom ne glede na njihovo poreklo. Ta pozitivni vpliv bi bil ogrožen, če izvoz v Evropsko unijo ne bi bil upravičen do enakih tarifnih preferencialov, kot so odobreni Maroku.





Vsebina 1 SPLOŠNI UVOD 1.1 Ozadje 1.2 Obseg ocene in metodološka vprašanja 1.2.1 Obseg študije 1.2.2 Metodološke omejitve 1.3 Posvetovanja z zadevnimi ljudstvi

2 ČLOVEKOVE PRAVICE V ZAHODNI SAHARI 2.1 Položaj človekovih pravic v Zahodni Sahari 2.2 Okvir za sodelovanje med Evropsko unijo in Marokom na področjih človekovih pravic in demokracije. 2.3 Posledice spremembe protokolov št. 1 in št. 4 k pridružitvenemu sporazumu za položaj človekovih pravic v Zahodni Sahari. 3 GOSPODARSTVO ZAHODNE SAHARE – GOSPODARSKE KORISTI ZA ZADEVNA LJUDSTVA 3.1 Splošni pregled gospodarstva Zahodne Sahare in potreba po njegovi diverzifikaciji 3.2 Koristi za glavne izvozne gospodarske sektorje 3.2.1 Kmetijski sektor 3.2.2 Sektor ribiških proizvodov 3.2.3 Sektor fosfatov 4 POSVETOVANJA Z LJUDSTVI, KI JIH ZADEVA SPREMEMBA PROTOKOLOV ŠT. 1 IN ŠT. 4 K PRIDRUŽITVENEMU SPORAZUMU 4.1 Cilj in obseg posvetovanja 4.2 Glavni rezultati 4.3 Sklep 5 SPLOŠNI SKLEP Priloga



1SPLOŠNI UVOD 1.1Ozadje

Zahodna Sahara je ozemlje na severozahodu Afrike, ki meji na Maroko, Alžirijo in Mavretanijo. Do leta 1976 je bila pod špansko upravo. Generalna skupščina Organizacije združenih narodov (v nadaljnjem besedilu: OZN) je 14. decembra 1960 sprejela resolucijo št. 1514 (XV) o podelitvi neodvisnosti kolonialnim državam in ljudstvom. OZN je leta 1963 na zahtevo Kraljevine Maroko in na podlagi informacij, ki jih je na podlagi člena 73(e) Listine Združenih narodov poslala Kraljevina Španija, Zahodno Saharo vpisala na seznam nesamoupravnih ozemelj. Na tem seznamu je še vedno. Njeno ozemlje si lastita Kraljevina Maroko in Ljudska fronta za osvoboditev Saguía-el-Hamre in Ría de Oro (v nadaljnjem besedilu: fronta Polisario), OZN pa si že dolgo prizadeva za mirno rešitev tega spora. Evropska unija in njene države članice se vzdržujejo vsakršnega posredovanja in v tem sporu ne želijo stopiti na nobeno stran, po potrebi pa bodo sprejele vsako rešitev, ki bo v skladu z mednarodnim pravom sprejeta pod okriljem OZN. Čeprav ne priznavajo suverenosti Maroka nad Zahodno Saharo, podpirajo prizadevanja generalnega sekretarja Združenih narodov pri iskanju pravične, trajne in za obe strani sprejemljive politične rešitve, ki bo ljudstvu Zahodne Sahare omogočila samoodločbo. OZN vse od umika Španije leta 1976 ni prejela nobenih statističnih podatkov v zvezi z gospodarskimi, družbenimi in izobraževalnimi razmerami na tem ozemlju. Največji del ozemlja je zdaj pod nadzorom Kraljevine Maroko, medtem ko fronta Polisario nadzoruje manjši, zelo redko poseljen del na vzhodu. Ozemlje pod nadzorom fronte Polisario in ozemlje pod nadzorom Kraljevine Maroko ločuje peščeni zid, ki ga je zgradil Maroko in ga varuje maroška vojska. Veliko beguncev iz Zahodne Sahare živi v taboriščih, ki jih fronta Polisario upravlja na alžirskem ozemlju blizu Zahodne Sahare. Odkar Španija ni več prisotna in potem ko se je umaknila Mavretanija, Kraljevina Maroko dejansko upravlja samo del Zahodne Sahare, ki je pod njenim nadzorom. Kraljevina Maroko šteje Zahodno Saharo za del svojega ozemlja. Evropska unija meni, da Maroko upravlja to nesamoupravno ozemlje. V nadaljevanju tega poročila se izraz „Zahodna Sahara“ nanaša na del ozemlja, ki ga de facto upravljajo maroški organi. Po začetku veljavnosti Evro-mediteranskega sporazuma o pridružitvi med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani in Kraljevino Maroko na drugi (v nadaljnjem besedilu: pridružitveni sporazum med EU in Marokom ali pridružitveni sporazum) so bili proizvodi iz Zahodne Sahare de facto upravičeni do tarifnih preferencialov, določenih z zadevnimi določbami pridružitvenega sporazuma, saj je Maroko potrdil njihovo maroško preferencialno poreklo. Vendar je Sodišče Evropske unije 21. decembra 2016 v sodbi v zadevi C-104/16 P pojasnilo, da področje uporabe tega sporazuma obsega izključno ozemlje Kraljevine Maroko, Zahodna Sahara pa je kot nesamoupravno ozemlje iz njega izključena. Takojšnja posledica tega je bila, da je Unija tako prenehala odobravati zgoraj navedene trgovinske preferenciale, saj se lahko taka odobritev predvidi šele po spremembi zadevnih določb protokolov št. 1 (dostop do trga Unije za maroške kmetijske proizvode, predelane kmetijske proizvode, ribe in ribiške proizvode) in št. 4 (ki se nanaša na pravila o poreklu), s katero se bo jasno določilo načelo, po katerem se lahko proizvodi iz Zahodne Sahare obravnavajo enako kot proizvodi iz Maroka. Svet je zato 29. maja 2017 Evropsko komisijo pooblastil, da v imenu Unije začne pogajanja o mednarodnem sporazumu v obliki izmenjave pisem, s katerim bi se v pridružitveni sporazum vnesle potrebne spremembe. Vendar je Svet temu pooblastilu dodal dva pogoja: prvič, Evropska komisija mora pred podpisom tega novega sporazuma oceniti njegove morebitne posledice za trajnostni razvoj Zahodne Sahare, pri čemer naj bi zlasti preučila koristi za lokalna ljudstva in vpliv izkoriščanja naravnih virov na zadevna ozemlja; drugič, ustrezno naj bi vključila ljudstva, ki jih sporazum zadeva. Čeprav ima ljudstvo Zahodne Sahare pravico do samoodločbe, pa po eni strani ni naloga Evropske unije, da izvede popis tega ljudstva ali da opredeli, kdo sestavlja to ljudstvo , po drugi strani pa je tudi v dokumentih OZN, ki se nanašajo na gospodarske dejavnosti na nesamoupravnih ozemljih, ko gre za družbeno-gospodarske koristi, govora o prebivalcih teh območij . Glede na te razlike in težave pri preučitvi posledic za ljudstvo, katerega značilnosti je še treba opredeliti, je bila ob upoštevanju dejstva, da se preferenciali razširjajo na proizvode z določenega območja in da bodo potemtakem logično tudi prednosti vezane predvsem na to območje, ocena osredotočena na koristi za ljudstvo Zahodne Sahare. Cilj tega poročila je odgovoriti na te zahteve Sveta. Temelji na:

·vseh razpoložljivih statističnih podatkih; ·informacijah, izmenjanih med Evropsko unijo in Marokom; ·posvetovanjih z najrazličnejšimi družbeno-gospodarskimi in političnimi akterji iz ljudstva Zahodne Sahare, zlasti na podlagi pogovorov s civilnodružbenimi organizacijami, poslanci iz Zahodne Sahare, gospodarskimi subjekti in predstavniki fronte Polisario; ·stališčih, ki sta jih izrazili fronta Polisario v okviru tožbe v zadevi T-512/12, in organizacija Western Sahara Campaign v nacionalnem sporu, na katerem je temeljila zadeva C-266/16; ·letnih poročilih generalnega sekretarja Združenih narodov o razmerah v Zahodni Sahari in spletišču misije Združenih narodov za organizacijo referenduma v Zahodni Sahari; ·javno dostopnih informacijah. Poleg tega so bile službe Evropske komisije in Evropske službe za zunanje delovanje (v nadaljnjem besedilu: ESZD) redno v stikih z ekipo osebnega odposlanca generalnega sekretarja Združenih narodov za Zahodno Saharo. Namen teh stikov je bil zagotoviti, da bi se s predlaganim sporazumom dejansko podprla prizadevanja generalnega sekretarja Združenih narodov pri iskanju rešitve, ki bi ljudstvu Zahodne Sahare omogočila samoodločbo v skladu z načeli in cilji Listine Združenih narodov. 1.2Obseg ocene in metodološka vprašanja 1.2.1Obseg študije Cilj te ocene je opredeliti koristi za ljudstva Zahodne Sahare na podlagi upoštevnih parametrov iz člena 73 Listine Združenih narodov. Tako bodo analizirane morebitne posledice sporazuma za trajnostni razvoj Zahodne Sahare, zlasti kar zadeva prednosti za zadevna ljudstva in izkoriščanje naravnih virov na zadevnih ozemljih. Dejanski vpliv na trajnostni razvoj in lokalna ljudstva je mogoče oceniti samo, če odobritev tarifnih preferencialov vpliva na trgovinske tokove med Unijo in Zahodno Saharo. Zato je treba najprej preučiti vpliv tarifnih preferencialov na trgovinske tokove iz Zahodne Sahare v Evropsko unijo. Šele nato je mogoče preučiti dejanski vpliv na trajnostni razvoj in lokalna ljudstva; to vprašanje se namreč postavlja samo, če odobritev tarifnih preferencialov vpliva na trgovinske tokove med Unijo in Zahodno Saharo. S temi preferenciali je pod določenimi pogoji predvidena uporaba preferencialne carine (carinska stopnja nič za večino proizvodov) ob vnosu blaga v Unijo. Carino, ki se uporabi, določajo trije dejavniki: tarifna številka, pod katero je blago uvrščeno v carinsko nomenklaturo, poreklo proizvoda, torej država, iz katere domnevno izhaja, in v nekaterih primerih vrednost blaga. V nadaljevanju tega poročila bo treba te pojme ponekod podrobno opredeliti. 1.2.2Metodološke omejitve

Obstajajo različne vrste metodoloških omejitev, ki so povezane s: ·kakovostjo razpoložljivih informacij; ·prakso, ki se je uporabljala do sodbe Sodišča z dne 21. decembra 2016; ·samo opredelitvijo obsega ocene; ·težavo Unije, da kot tretja stran oceni vpliv sporazuma, zlasti njegove koristi za zadevna ljudstva. Razpoložljive informacije. Na splošno so statistični podatki v zvezi z Zahodno Saharo še vedno nepopolni in neenotni. To je seveda povezano s posebnimi političnimi razmerami na tem ozemlju. Na primer, čeprav je na spletiščih različnih maroških institucij (med katerimi sta ekonomski, socialni in okoljski svet ter visoki komisariat za načrtovanje) na voljo veliko informacij, ozemlje Zahodne Sahare ne sovpada popolnoma z ozemljem „južnih provinc“, na katere se maroški organi sklicujejo v svojih objavah ali v informacijah, izmenjanih s službami Evropske komisije (regije Laâyoune-Sakia el Hamra, Dakhla-Oued ed Dahab in Guelmim-Oued Noun). Vendar je to oviro mogoče preseči, saj se to poročilo nanaša na gospodarsko dejavnost, ki je skoncentrirana v regijah Laâyoune-Sakia el Hamra in Dakhla-Oued ed Dahab. Praksa, ki se je uporabljala do sodbe Sodišča z dne 21. decembra 2016. Kar zadeva podatke, ki so jih imele na voljo institucije Unije, so metodološke omejitve povezane s prevladujočo prakso do 21. decembra 2016, ko je bila izdana sodba Sodišča Evropske unije. Ker je bilo blago iz Zahodne Sahare, uvoženo v Unijo, de facto upravičeno do enakih preferencialov kot blago s poreklom iz Maroka, praviloma ni mogoče razlikovati med uvozom iz Maroka in uvozom iz Zahodne Sahare, zato deleža proizvodov s poreklom iz Zahodne Sahare ni mogoče oceniti na podlagi osnovnih statističnih podatkov Unije o zunanji trgovini (na primer podatkovne zbirke COMEXT, ki jo zagotavlja Eurostat). Samo za ribiške proizvode je mogoče na podlagi podatkov iz sistema TRACES (Trade Control and Expert System), ki ga upravlja Evropska komisija, oceniti delež ribiških proizvodov, predelanih na zadevnem ozemlju in uvoženih v Evropsko unijo. Opredelitev obsega ocene. Razlage izraza »zadevna ljudstva« se lahko razlikujejo ali celo razhajajo. Lahko se nanaša na ljudstva, ki prebivajo na zadevnem ozemlju, kar je maroška razlaga, ki ne razlikuje med prebivalci na podlagi etnične pripadnosti/skupnosti.Lahko se nanaša tudi na točno določene prebivalce, zlasti na podlagi etnične pripadnosti/skupnosti (Zahodnosaharci); v tem primeru lahko zadevna ljudstva vsaj deloma prebivajo zunaj Zahodne Sahare (begunci), medtem ko so lahko nekateri sedanji prebivalci, ki so se naselili pred kratkim, izključeni. To je razlaga, ki jo uporablja predvsem fronta Polisario. Če se upošteva etnična/skupnostna opredelitev zadevnega ljudstva, je treba opozoriti na troje: (1) misija Združenih narodov za organizacijo referenduma v Zahodni Sahari (MINURSO) si je 13 let, od leta 1991 do leta 2004, prizadevala opredeliti, katere osebe lahko uveljavljajo pravico ljudstva Zahodne Sahare do samoodločbe, ne da bi prišla do dokončnega sklepa; (2) ljudstva, ki se opredeljujejo za zahodnosaharska, naseljujejo ozemlje, ki je veliko večje od Zahodne Sahare in med drugim vključuje jug Maroka, Mavretanijo, del Alžirije ter večje skupine v Evropi in Severni Ameriki itd.; (3) ta zahodnosaharska ljudstva, ki so tradicionalno nomadska, imajo družinske vezi, ki segajo onkraj meja regije. To kaže, s kakšnimi težavami se srečujejo službe Evropske komisije, ker nimajo natančnega in zanesljivega načina za opredelitev, kdo spada v „zadevno [zahodnosaharsko] ljudstvo“. Poleg tega je učinke tarifnih ugodnosti na naravne vire, zaposlovanje in človekove pravice zelo težko izmeriti, saj so posredni. Čeprav je bilo to poročilo pripravljeno čim bolj objektivno, ima naravne omejitve: po eni strani si stališča sprtih strani glede Zahodne Sahare in njenega statusa radikalno nasprotujejo, po drugi strani pa ni neodvisne analize, ki bi jo naročili Združeni narodi, glede koristi mednarodnih trgovinskih sporazumov za Zahodno Saharo. Poleg tega Evropska unija nima niti pristojnosti niti neposrednih možnosti za raziskave na ozemlju Zahodne Sahare. Kakor koli že, odločeno je bilo, da je treba najprej preučiti, ali bi sporazum pozitivno vplival na trgovinske tokove med Zahodno Saharo in Evropsko unijo. Če bi se to potrdilo, so službe Evropske komisije poskušale ugotoviti, kakšne bi bile posledice za delovna mesta in izkoriščanje naravnih virov. Kolikor je bilo mogoče, so poskušale tudi opredeliti, ali bi bilo mogoče vpliv razlikovati glede na poreklo zadevnih oseb (avtohtone/neavtohtone).

Službe Evropske komisije so torej pri tej analizi uporabile vse podatke, ki so jih imele na voljo. Čeprav te informacije niso popolne, vseeno omogočajo približno oceno vpliva razširitve trgovinskih preferencialov pridružitvenega sporazuma na izvoz iz Zahodne Sahare oziroma presojo vpliva neodobritve takih preferencialov na gospodarstvo zadevnega ozemlja, trajnostni razvoj in zadevna ljudstva. Preučitev gospodarske dejavnosti Zahodne Sahare kaže, da sta sektorja, v katerih se veliko izvaža v Unijo, ribištvo in kmetijstvo. Morebitne posledice sporazuma za navedena sektorja so analizirane v nadaljevanju tega poročila. Glede na njegov potencial je bil analiziran tudi sektor fosfatov. 1.3Posvetovanja z zadevnimi ljudstvi Eden od ciljev teh pogajanj je bil zagotoviti, da so v pripravo sprememb protokolov št. 1 in 4 k pridružitvenemu sporazumu „ustrezno vključena ljudstva, ki jih ta sporazum zadeva“. Ker ni bilo mogoče najti drugega načina za neposredno posvetovanje z ljudstvom Zahodne Sahare, so se službe Komisije in ESZD posvetovale z najrazličnejšimi organizacijami, ki predstavljajo zahodnosaharsko civilno družbo, poslanci, gospodarskimi subjekti in organizacijami, med drugim s fronto Polisario. Večina teh organizacij in združenj je delila svoja stališča s službami Evropske komisije in ESZD, med njimi tudi fronta Polisario, povabilu pa se niso odzvali samo nekateri med njimi. Glavni cilj teh posvetovanj je bil izmenjati stališča in pripombe glede koristi, ki bi jih lahko za ljudstva Zahodne Sahare in gospodarstvo tega ozemlja imela razširitev preferencialne obravnave, odobrene za maroške proizvode, na proizvode iz Zahodne Sahare ob njihovem uvozu v Evropsko unijo. 2ČLOVEKOVE PRAVICE V ZAHODNI SAHARI 2.1Položaj človekovih pravic v Zahodni Sahari Na splošno je položaj človekovih pravic v Zahodni Sahari podoben položaju človekovih pravic v Maroku. Mehanizmi in zakoni, s katerimi je urejeno varstvo človekovih pravic, so enaki. Kljub temu v Zahodni Sahari obstajajo posebne okoliščine, povezane s političnim sporom, zlasti kar zadeva svobodo izražanja, demonstracij in združevanja. Prepovedan je namreč „vsak napad na ozemeljsko celovitost“, torej tudi separatizem privržencev fronte Polisario, za kar je zagrožena denarna ali celo zaporna kazen. Fronta Polisario je v okviru zadeve T-512/12 med drugim opozorila, da Maroko krši človekove pravice zahodnosaharskih civilistov med protesti. Po navedbah nekaterih civilnodružbenih in nevladnih organizacij so kršitve družbeno-gospodarskih pravic ter državljanskih in političnih pravic v Zahodni Sahari pogostejše kot v Maroku. Ta vidik je bil poudarjen tudi v zadnjem poročilu generalnega sekretarja Združenih narodov o Zahodni Sahari . Glede na naravo spora nekatere zahodnosaharske organizacije poročajo zlasti o poseganju v svobodo izražanja, demonstracij in združevanja. V zvezi s tem so opozorile na težave, ki jih imajo pri svojem delovanju, ker niso pravno priznane. Čeprav je ozračje reform v zadnjih letih spodbudno, nekatere represivne prakse ostajajo in nekateri civilnodružbeni akterji se pri vsakodnevnem delovanju še naprej srečujejo z ovirami. Javni organi so si v zadnjih letih prizadevali odgovoriti na nekatere pomisleke mednarodne skupnosti in civilne družbe, vendar je treba izboljšati načine za oceno teh prizadevanj in za preveritev njihovega učinka na položaj človekovih pravic. Pomemben korak naprej v zadnjih letih je bilo maroško priznanje zahodnosaharskega združenja za žrtve hudih kršitev človekovih pravic (Association Sahraouie des Victimes des violations graves des Droits de l’Homme, ASVDH), ki je prvo registrirano zahodnosaharsko združenje. K izboljšanju spremljanja položaja človekovih pravic na zadevnem ozemlju je prispevala tudi krepitev regionalnih odborov nacionalnega sveta za človekove pravice (Conseil national des droits de l‘homme, CNDH), ki delujeta v Dakhli in Laâyounu. Za Maroko je septembra 2017 potekal tretji splošni redni pregled v Svetu Združenih narodov za človekove pravice, v okviru katerega je Maroko prejel 244 priporočil. Ta so se nanašala predvsem na odpravo smrtne kazni, krepitev boja proti nasilju nad ženskami, spoštovanje enakosti žensk in moških, odpravo diskriminacije otrok, rojenih zunaj zakonske zveze, in dekriminalizacijo istospolnih zvez. V okviru tega zadnjega splošnega rednega pregleda je bilo opozorjeno na nekatere izzive, povezane s spoštovanjem prevlade mednarodnega prava nad nacionalnim pravom na področju človekovih pravic.

2.2Okvir za sodelovanje med Evropsko unijo in Marokom na področjih človekovih pravic in demokracije. Zahodna Sahara je že dolgo predmet dialoga med Evropsko unijo in Marokom na področjih človekovih pravic in demokracije v okviru pridružitvenega sporazuma, katerega člen 2 določa, da „[n]otranja in zunanja politika Skupnosti in Maroka temeljita na spoštovanju demokratičnih načel in temeljnih človekovih pravic, kakor so razglašeni v Splošni deklaraciji Organizacije združenih narodov o človekovih pravicah, njihovo spoštovanje pa je bistveni element tega sporazuma“. Odnose med Evropsko unijo in Marokom na področju človekovih pravic je spremljal reden dialog, povezan s političnimi in tehničnimi vprašanji, ki je na visoki ravni potekal na sestankih Pridružitvenega sveta, med uradnimi obiski visokih uradnikov, na tehnični ravni pa v okviru Pododbora za človekove pravice, demokratizacijo in upravljanje, ki se od ustanovitve sestaja letno. Čeprav so se neformalni stiki glede tega vprašanja nadaljevali tudi v zadnjih letih, pa zaradi težav, ki so se v dvostranskih odnosih pojavljale po sodbi Splošnega sodišča z dne 10. decembra 2015 (zadeva T-512/12), ni bilo mogoče uradno organizirati takih sestankov. Evropska komisija namerava v okviru sedanje normalizacije in obetov za ponovno oživitev dvostranskih odnosov ta dialog ponovno vzpostaviti še pred koncem leta 2018. Med zgoraj navedenimi izmenjavami je bil obravnavan napredek pri izvajanju reform v zvezi z različnimi individualnimi in kolektivnimi pravicami, pa tudi pri programih, ki jih Unija financira na področju človekovih pravic in upravljanja. V okviru tega so se pojavila tudi vprašanja v zvezi z nekaterimi posameznimi primeri domnevnih kršitev človekovih pravic, kar je še posebej pomembno za Zahodno Saharo. Evropska unija v okviru svojega političnega dialoga redno poudarja pomembnost spoštovanja načel pravne države, zlasti na področju pravosodja. Ta dialog spremlja pomembna podpora Evropske unije za reformo maroškega pravosodnega sistema, namenjeno izboljšanju dostopa do pravnega varstva, zagotovitvi boljše pravne zaščite državljanskih pravic in svoboščin ter okrepitvi učinkovitosti pravosodnega sistema. Ta politični in tehnični institucionalni dialog spremlja dialog s civilno družbo. Delegacija Evropske unije v Maroku ima pogoste stike z nacionalnim svetom za človekove pravice (Conseil National des Droits de l'Homme (CNDH)). Ta neodvisna institucija ima pomembno vlogo pri spremljanju položaja človekovih pravic v Maroku, zlasti prek svojih regionalnih odborov v Zahodni Sahari. Evropska unija podpira navedeni svet s programom, namenjenim krepitvi njegove institucionalne zmogljivosti, vključno z zmogljivostjo regionalnih odborov v Dakhli in Laâyounu. Evropska unija ima tudi redne stike z drugimi akterji, zlasti mednarodnimi organizacijami in tretjimi državami, ki redno odhajajo v Zahodno Saharo in zagotavljajo podrobne informacije o tamkajšnjih razmerah. Sama delegacija Evropske unije je v Zahodno Saharo odpotovala leta 2015, pred prekinitvijo dvostranskih odnosov. Nazadnje, Evropska komisija pregleduje poročila agencij OZN za varstvo človekovih pravic, ki obiskujejo Zahodno Saharo, vključno z Visokim komisarjem Združenih narodov za človekove pravice in posebnim poročevalcem Združenih narodov o mučenju. 2.3Posledice spremembe protokolov št. 1 in št. 4 k pridružitvenemu sporazumu za položaj človekovih pravic v Zahodni Sahari.

Gospodarski razvoj, ki ga prinaša sprememba protokolov št. 1 in št. 4 k pridružitvenemu sporazumu med Unijo in Marokom, saj med drugim omogoča boljši dostop do evropskega trga in spodbuja tuje naložbe v Zahodni Sahari, bi moral spodbuditi razvoj družbeno-gospodarskih pravic, kot je dostop do zaposlitve ali socialnih prejemkov. Dolgoročneje bosta odprtje zunanjemu svetu ter povečanje trgovinskih in drugih izmenjav, ki ju bo prinesla sprememba, spodbudila družbeno-gospodarski in kulturni napredek, ki lahko prispevata k širitvi in uveljavitvi srednjega razreda ter k boljšemu kroženju elit. Spodbujanje zasebne dejavnosti in podjetniške svobode bi lahko zmanjšalo odvisnost od centralne oblasti, ki bi lahko dolgoročno upočasnila družbeno-politični napredek tega ozemlja. Čeprav je zastoj v dvostranskih odnosih med Evropsko unijo in Marokom po sodbi Splošnega sodišča z dne 10. decembra 2015 (zadeva T-512/12) otežil redne dialoge v zvezi s človekovimi pravicami, bo duh okrepljenega sodelovanja, ki je omogočil normalizacijo pogodbenih odnosov med Evropsko unijo in Marokom, prispeval k ponovni vzpostavitvi rednega dialoga. V zvezi s tem bi moral referenčni okvir za spremembo protokolov (člen 2 pridružitvenega sporazuma, ki zagotavlja spoštovanje demokratičnih načel in temeljnih pravic) olajšati spremljanje spoštovanja človekovih pravic v Zahodni Sahari, zlasti v družbeno-gospodarskem smislu. Poleg tega bo lahko izvajanje mehanizma za redno izmenjavo informacij v zvezi s trajnostnim izkoriščanjem naravnih virov v okviru spremembe sporazuma spodbudilo družbeno pravičnejšo porazdelitev koristi razvoja. Na tej podlagi bo mogoče lažje opredeliti posebne projekte sodelovanja, namenjene segmentom prebivalstva, ki imajo najmanj koristi od spremembe sporazuma (na primer nomadska ljudstva). Na splošno, kar zadeva pričakovane posledice razširitve tarifnih preferencialov na proizvode iz Zahodne Sahare za položaj človekovih pravic na tem ozemlju, je ustrezno sklepati po analogiji z učinkom pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom na položaj človekovih pravic v Maroku. Ker se s sporazumom spodbuja regulativno približevanje standardom Evropske unije na različnih področjih, se ugotavlja pozitiven posredni učinek, zlasti kar zadeva delovne pogoje (na primer varnostne ukrepe), delovnopravno zakonodajo (na primer zaščito otrok), fitosanitarne ukrepe in tudi varstvo potrošnikov. 3GOSPODARSTVO ZAHODNE SAHARE – GOSPODARSKE KORISTI ZA ZADEVNA LJUDSTVA 3.1Splošni pregled gospodarstva Zahodne Sahare in potreba po njegovi diverzifikaciji Zahodna Sahara, ki jo še vedno zaznamuje pomanjkljiv razvoj v preteklosti in je dolgo ostajala na robu mednarodnih gospodarskih in trgovinskih tokov, je večinoma puščavsko ozemlje s površino 266 000 km² in približno 584 000 prebivalci. Glede na razpoložljive informacije je Zahodna Sahara majhno tržno gospodarstvo, katerega dejavnosti slonijo na ribištvu in predelavi ribiških proizvodov, rudnikih fosfatov, kmetijstvu (zlasti zgodnje sadje in zelenjava ter pastirsko nomadstvo), trgovini in obrti. Drugi sektorji, kot sta turizem in energija iz obnovljivih virov, so še v zametkih. Maroška centralna oblast ima v shemi razvoja, ki temelji na tesni povezavi med središčem in obrobjem, vodilni vpliv v politiki razvoja gospodarstva Zahodne Sahare in pomembno vlogo na področju zaposlovanja, razvoja infrastruktur in porazdelitve družbene blaginje na tem ozemlju. Ta vodilna vloga centralne ravni države se je v zadnjem desetletju še okrepila, kar je Zahodni Sahari omogočilo, da deloma nadoknadi zaostanek za najbolj razvitimi regijami v Maroku. Direkcija za študije in finančne napovedi (Direction des Etudes et des Prévisions Financières, DEPF) maroškega ministrstva za gospodarstvo in finance tako poudarja, da sta regiji Dakhla-Oued ed Dahab in Laâyoune-Sakia el Hamra v obdobju 2007–2014 zabeležili regionalno rast, ki je bila od nacionalne rasti višja za 4,9 točke v obdobju 2011–2014 in za 5,6 točke v obdobju 2007–2010. Poudarja tudi, da je to posledica javnih naložb, dodeljenih v regijah na jugu, da bi te postale konkurenčne na nacionalni ravni. Poleg tega ekonomski, socialni in okoljski svet Maroka v poročilu iz marca 2013 navaja, da je „BDP treh regij na jugu v letu 2010 znašal 21,7 milijarde MAD, kar je 3,5 % letno ustvarjenega nacionalnega bogastva“. Dodaja še, da „medtem ko je tam brezposelnega [po raziskavi visokega komisariata za načrtovanje za obdobje 2007–2011] 15,2 % delovno aktivnega prebivalstva v primerjavi z 8,9 % na nacionalni ravni (s 35,1-odstotno brezposelnostjo med ženskami v primerjavi z 10,2 % na nacionalni ravni), sta regiji Laâyoune in Dakhla med najmanj revnimi regijami v državi (njuni stopnji revščine znašata 2,2 % oziroma 2,6 % v primerjavi z 8,9 % na nacionalni ravni)“. Nazadnje po eni strani poudarja še, da je „zasebni sektor tam skromen“, po drugi strani pa, da „je bila država z izvajanjem svojih suverenih nalog ter z opiranjem na javne naložbe, upravne izdatke in razdeljevanje socialnih pomoči gonilna sila te preobrazbe“. V Zahodni Sahari še niso bili odkriti naftni viri, ki bi bili komercialno pomembni, nekateri programi za iskanje rud pa se še vedno izvajajo, čeprav z manjšo intenzivnostjo. Glede na majhnost notranjega trga Zahodne Sahare in dejstvo, da je proizvodnja osredotočena na zelo omejeno število proizvodov, je glavni izziv za gospodarstvo na tem ozemlju diverzifikacija dejavnosti s širitvijo v sektorje, v katerih se ustvarjajo delovna mesta in prihodek za zadevno ozemlje ter celotno ljudstvo, tako da je gospodarska diverzifikacija ključ do prenehanja njene trgovinske osamitve.

To mednarodno gospodarsko odpiranje in diverzifikacija, ki jo prinaša, sta še toliko bolj pomembna, ker se gospodarstvo tega ozemlja razvija v regionalnem magrebskem okviru, ki je večinoma tog, zaznamujejo pa ga zastoj na izredno nizki ravni medregionalne trgovine, neobstoj čezmejnega sodelovanja in stalno zaprtje nekaterih meja. Maroška vlada je novembra 2015 napovedala vrsto naložb, namenjenih diverzifikaciji dejavnosti, splošna zveza maroških podjetij pa je marca 2015 za regijo predvidela naložbeno pobudo v višini 609 milijonov USD. Glede na podatke, ki jih je nacionalni odbor za naložbe napovedal na svojem sestanku januarja 2018 pod vodstvom predsednika vlade, naj bi bil v letu 2018 večji del naložb, ki jih načrtuje Maroko, namenjen Zahodni Sahari, in sicer v znesku približno 1,5 milijarde EUR, v upanju, da bo ustvarjenih skoraj 3 000 delovnih mest. Naložbe Maroka v letu 2018 Vendar so naložbe, ki jih je Maroko že uresničil ali jih načrtuje na zadevnem ozemlju, v občutnem nasprotju z relativnim pomanjkanjem mednarodnih naložb in politiko odlašanja, za katero se zdi, da ovira njegov razcvet. Eden od glavnih argumentov nasprotnikov razširitve pridružitvenega sporazuma na Zahodno Saharo je dejstvo, da je v ozadju povečanja obsega maroških strukturnih naložb na zadevnem ozemlju politični cilj, da se to ozemlje priključi, in sicer s preobrazbo njegove identitete. V ta namen naj bi izvajal celovito upravno in gospodarsko politiko. V tem smislu fronta Polisario označuje izkoriščanje naravnih virov v Zahodni Sahari pod maroškim nadzorom za „gospodarsko plenjenje, katerega glavni cilj je spremeniti strukturo saharske družbe“. Podobno se v zvezi z zadevnim ljudstvom trdi, da je Maroko z različnimi spodbudami izvajal politiko naseljevanja oseb iz Maroka v Zahodni Sahari. Tako naj bi se od leta 1975 na tisoče Maročanov naselilo v Zahodni Sahari, zato da bi zahodnosaharsko ljudstvo postalo manjšina na svojem ozemlju. Vključitev ali nevključitev tega prebivalstva v pojem „ljudstvo Zahodne Sahare“ ali „lokalno ljudstvo“ bi vsekakor imela jasne posledice za prihodnji referendum o statusu Zahodne Sahare. Prvi argument dejansko ne zadeva predmeta tega poročila: nanaša se na splošni politični vidik in ne neposredno na vprašanje razširitve tarifnih preferencialov, določenih s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, na proizvode iz Zahodne Sahare. Res je, da vsaka proizvodna dejavnost vključuje uporabo naravnih virov, vendar to ne more a priori pomeniti, da se prepovejo vse gospodarske dejavnosti, saj bi bila sicer izključena vsaka možnost za gospodarski razvoj. Med posvetovanjem z gospodarskimi subjekti iz Zahodne Sahare februarja 2018 je več sogovornikov navedlo, da ima ljudstvo pravico do razvoja in da ni razumno čakati na rešitev spora v okviru OZN, da bi se omogočil tak razvoj. S takim pristopom bi se namreč ustavile vse dejavnosti na ozemlju, kar bi bilo primerljivo s sankcijo proti lokalnim ljudstvom. Kar zadeva drugi argument, je res, da so se Maročani, ker je spor obstal na mrtvi točki, pomešali z avtohtonim zahodnosaharskim prebivalstvom, zato se je seveda spremenila struktura prebivalstva na ozemlju. Vendar to ne vpliva na to, katero ljudstvo bi dejansko lahko odločalo na referendumu o statusu ozemlja. Poleg tega, čeprav ni sporno, da nezanemarljiv del zahodnosaharskega ljudstva živi zunaj ozemlja Zahodne Sahare, ni sporno niti, da velik del tega ljudstva živi na tem ozemlju. To ljudstvo ima pravico sodelovati v procesu gospodarskega razvoja.

Zaradi majhnega števila prebivalcev ekonomski model razvoja ozemlja temelji predvsem na razvoju majhnega števila izvoznih proizvodov. Da bi ocenili koristi sporazuma za zadevna ljudstva, je treba podrobno preučiti vpliv predlaganega sporazuma na glavne obstoječe in potencialne izvozne sektorje za proizvode s poreklom iz Zahodne Sahare. 3.2Koristi za glavne izvozne gospodarske sektorje 3.2.1Kmetijski sektor 3.2.1.1Uvod Zaradi topografije regije je kmetijska proizvodnja v Zahodni Sahari osredotočena na majhno število proizvodnih panog. Kot puščavska regija je usmerjena v živinorejo (predvsem kamele, koze in ovce); to dejavnost spodbujata razvoj območij za pašo in lokalno povpraševanje po proizvodih živalskega izvora iz živinoreje. Poudariti je treba, da proizvodi živalskega izvora, proizvedeni v Zahodni Sahari, še ne izpolnjujejo zdravstvenih standardov za dostop do evropskega trga, zato se taki proizvodi ne izvažajo v Evropsko unijo . Poleg tega ima območje Dakhle zmerno podnebje (18–25 °C vse leto), stalno osončenost in rahlo žvepleno vodo, vsi ti dejavniki pa so ugodni za breztalno gojenje v rastlinjakih, ki ima visoko dodano vrednost in je nekoliko naprednejše od maroške proizvodnje . Po maroških informacijah je bilo leta 2016 v regiji 6 847 kmetijskih gospodarstev (vse dejavnosti in proizvodi skupaj). Kot kaže, je kmetijska dejavnost pomemben vir delovnih mest, saj zagotavlja ekvivalent 35 000 delovnih mest v regiji, ki ima 584 000 prebivalcev in kjer stopnja brezposelnosti znaša 15 %, kar je precej nad nacionalnim povprečjem (9 %). 3.2.1.2Kmetijska proizvodnja, trgovina z Evropsko unijo in družbeno-gospodarski vpliv Zgodnje sadje in zelenjava sta eden od glavnih sektorjev izvoza iz Zahodne Sahare v Evropsko unijo. Po informacijah, ki so jih prejele službe Evropske komisije, sta se leta 2016 zgodnje sadja in zelenjava pridelovala na približno 900 hektarih (ha) , pridelek pa je bil ocenjen na 64 000 ton (t). Glede na razpoložljive podatke naj bi šlo za proizvode z visoko dodano vrednostjo, od tega je 78 % paradižnika (50 000 t različnih sort in vrst) in 22 % melon (14 000 t). Ta pridelek naj bi bil namenjen izvozu v Evropsko unijo, Rusijo in afriške države ter prodaji na lokalnem trgu. Ker se pobrani pridelek odpelje v sortirnice in pakirnice v regiji Agadir, je končni namembni kraj navedenih proizvodov težko natančno razčleniti po izvoznih trgih, vendar se domneva, da se tudi sadje in zelenjava, pridelana v Zahodni Sahari, izvažata v Evropsko unijo, ki je dobičkonosen trg. V okviru pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom se za maroške kmetijske proizvode uporabljajo preferencialni pogoji dostopa do trga Unije. Ti pogoji vključujejo oprostitev carin za večino proizvodov brez omejitve količine , pri čemer se za nekatere vrste sadja in zelenjave uporabljajo posebne določbe, tako da zanje lahko veljajo količinske omejitve (tarifne kvote). Na podlagi razpoložljivih podatkov za leto 2016 in ob predpostavki, da se vsi proizvodi, pridelani v Zahodni Sahari, izvozijo v Unijo, bi uporaba preferencialov, določena v pridružitvenem sporazumu, za 14 000 t melon pomenila za približno 1,3 milijona EUR prihrankov pri carinah. V tem smislu bi pri paradižniku, če bi bili preferenciali odobreni za celotno proizvodnjo (50 000 t), koristi znašale približno 5,3 milijona EUR prihrankov pri carinah, če ne bi bilo treba uporabiti posebne carine . Poudariti je treba, da bi za izvoženo količino paradižnika veljali tarifni pogoji, določeni s sporazumom, zato bi bila pripisana kvoti, dodeljeni Maroku. Po količini naj bi izvoz paradižnika in melon predstavljal 12,7 % oziroma 31,09 % celotnega izvoza v letu 2016. Na splošno je skupna količina uvoženega sadja in zelenjave iz Maroka leta 2016 znašala 1,2 milijarde ton v vrednosti 1,4 milijarde EUR.

Z družbeno-gospodarskega vidika je pridelava zgodnjega sadja in zelenjave pomemben vir delovnih mest. Ker pridelava zgodnjega sadja in zelenjave z visoko dodano vrednostjo pogosto poteka breztalno v rastlinjakih, je namreč visoko delovno intenzivna. Leta 2016 je to pomenilo približno 14 000 neposrednih delovnih mest (v povprečju 15 delavcev na hektar). To je približno 40 % vseh delovnih mest v kmetijstvu v regiji. Trdilo se je, da ta dejavnost ne koristi lokalnim ljudstvom. Ta argument se je navajal zlasti v nacionalnem sporu, na katerem je temeljila zadeva C-266/16, pri čemer se je trdilo, da je leta 2008 kmetijski sektor v okolici Dakhle zaposloval 4 000 sezonskih delavcev s pogodbami za 10 mesecev in približno 200 stalno zaposlenih, pri čemer so sezonski delavci za čas pobiranja prišli iz Maroka in se nato vrnili nazaj. Po navedbah organizacije Western Sahara Resource Watch Maroko dojema kmetijstvo kot način za poselitev ozemlja in ta dejavnost je v porastu. V zvezi s tem drži, da Maroko ni zagotovil podatkov o porazdelitvi delovnih mest v sektorju zgodnjega sadja in zelenjave med Zahodnosaharci in drugimi zaposlenimi. O tem vprašanju se je razpravljalo z maroškimi organi, ki so navedli, da bi bila priprava statističnih podatkov na „etnični“ podlagi v nasprotju z načeli nediskriminacije, ki veljajo v Maroku. Vendar so ob posvetovanjih februarja 2018 sogovorniki, od katerih se je večina opredelila za Zahodnosaharce, navedli, da razvoj sektorja dejansko koristi lokalnemu (tj. zahodnosaharskemu) ljudstvu. Opozoriti je treba, da so se vsi izvoljeni predstavniki (poslanci, predsedniki regij) in lokalni gospodarski akterji (vključno s predsedniki trgovinske, kmetijske in ribiške zbornice), ki so sodelovali na posvetovanjih, opredelili za Zahodnosaharce, ki izvirajo z zadevnega ozemlja. Kljub temu je treba opozoriti, da Unija v tretji državi nima preiskovalnih pooblastil, da bi ugotovila, ali osebe, zaposlene v določenem sektorju dejavnosti, spadajo v določen segment prebivalstva. 3.2.1.3Uporaba virov Vsaka kmetijska dejavnost vključuje uporabo naravnih virov, zlasti tal in vode. Voda je v Zahodni Sahari glavna omejitev zaradi lastnosti terena in majhne količine padavin. Raziskave kažejo obstoj podtalnice v Sahari, čeprav je težko določiti natančno raven zalog in hitrost njihovega obnavljanja. Po maroških informacijah podtalnica zavzema zelo veliko površino (90 000 km²) in globino (do 1 800 m) ter vključuje trajne zaloge, ki po ocenah znašajo 3 milijarde m³. V splošni monografiji o regiji Dakhla-Oued ed Dahab, ki jo je pripravila generalna direkcija za lokalne skupnosti maroškega ministrstva za notranje zadeve, je naveden obstoj „sedimentnega bazena (imenovanega Laâyoune-Dakhla), ki leži na zahodnem delu bazena vzdolž Atlantskega oceana in na celini zavzema površino približno 110 000 km². Ima precej zbiralnikov podzemne vode, ki so enakomerno razporejeni, vendar še niso dovolj raziskani, prav tako so zelo različno globoki ter imajo različno kamninsko sestavo, zmogljivost in kakovost vode. Prve ugotovitve vendarle kažejo, da s hidrogeološkega vidika ta bazen vključuje več plasti podzemne vode, ki lahko vsebujejo velike količine vode, vendar niso obnovljive“. Kot voda za namakanje pri pridelavi zgodnjega sadja in zelenjave se zdaj uporablja podtalnica (ta se uporablja tudi za oskrbo s pitno vodo). Po maroških informacijah se v kmetijstvu zdaj porabijo manj kot 3 milijoni m³, kar je približno 0,1 % razpoložljive količine. Organizacija Western Sahara Ressource Watch trdi, da kmetijsko-industrijski sektor že zdaj preveč izkorišča zaloge podzemne vode v Zahodni Sahari, zlasti v Dakhli. Maroški organi se zavedajo teh težav in so sprejeli popravne ukrepe. Podobne pripombe so namreč imele tudi različne maroške institucije, ki so poudarile, da „je praksa intenzivne kmetijske pridelave nekaterih proizvodov (melon in paradižnika), namenjenih izvozu, še toliko bolj škodljiva, ker se za namakanje v regiji uporablja fosilna podzemna voda, katere potencial do zdaj še ni bil jasno ocenjen“ . Leta 2013 je maroški visoki komisariat za načrtovanje v zvezi z izkoriščanjem podzemne vode pripomnil, da „je upoštevanje okoljskih omejitev v regijah na jugu vsekakor nezadostno. Sredstva, ki jih ima država na voljo za nadzor in preprečevanje tveganj onesnaženja obale, se sicer izboljšujejo, vendar ostajajo omejena. Pretirano črpanje vodnih virov je resna grožnja“. Na strani 26 tega poročila je dodano: „Praksa intenzivne kmetijske pridelave nekaterih proizvodov (melon in paradižnika), namenjenih izvozu, je še toliko škodljivejša, ker se za namakanje v regiji uporablja fosilna podzemna voda, katere potencial do zdaj še ni bil jasno ocenjen“. Še vedno ni znano, kakšne so natančne količine in značilnosti podzemne vode ter kolikšno tveganje njeno izkoriščanje dejansko predstavlja za njeno izčrpanje, kar bi negativno vplivalo na naravne vire Zahodne Sahare. Da bi že zdaj optimizirali uporabo izčrpane podzemne vode, so bili za pridelek zgodnjega sadja in zelenjave uvedeni (lokalni) sistemi kapljičnega namakanja. Poleg tega maroški organi že več let razvijajo ukrepe za omejitev uporabe vode in ozaveščanje uporabnikov, in sicer v obliki „pogodb za podzemno vodo“ (pogodba za Zahodno Saharo je v pripravi). Objavili so tudi razpis za projekte izgradnje obratov za razsoljevanje morske vode v Dakhli in Boujdouru, predvsem za oskrbo s pitno vodo, pa tudi za namakanje. Glede na predviden časovni načrt naj bi obrat v Dakhli začel obratovati leta 2020. S tako infrastrukturo bi bilo mogoče obdelovano površino povečati na 5 000 ha, in sicer z namakalnim projektom v okviru javno-zasebnega partnerstva. Dejanska uresničitev takih naložb in časovni načrt zanjo še nista bila potrjena.

3.2.1.4Obeti za prihodnost V maroškem zelenem načrtu (Plan Maroc vert, PMV), ki vključuje regionalni kmetijski načrt (Plan agricole régional, PAR), je predvideno povečanje površin (z 900 ha na približno 5 000 ha), tako da bi se lahko proizvodnja povečala na približno 500 000 t zgodnjega sadja in zelenjave. V takem primeru bi se lahko s povečanjem površin in proizvodnje ustvarilo 60 000 novih delovnih mest (pri čemer je to število odvisno od proizvodnih metod in morebitne diverzifikacije pridelka), ki bi ostala v regiji in bi v njej ustvarjala prihodke. Taka proizvodnja z visoko dodano vrednostjo bi imela velik izvozni potencial. Jasno je, da bo razvoj te dejavnosti vzdržen samo ob odgovorni uporabi naravnih virov, zlasti vode. Število delovnih mest in koristi bi se lahko povečali tudi, ko bodo proizvodi živalskega izvora izpolnjevali zdravstvena merila za dostop do trga Unije. Vendar je zdaj težko natančneje oceniti, kakšne bi bile gospodarske in družbene posledice izvoza takih proizvodov. Na splošno seveda ni mogoče trditi, da bodo gospodarske posledice take rasti dosledno in neposredno koristile avtohtonim ljudstvom. Samo domnevamo lahko, da bodo ta ljudstva od tega imela vsaj posredno korist. Med posvetovanji, ki so potekala februarja 2018, je več sogovornikov poudarilo pomembnost kmetijskega sektorja za razvoj regije, pri čemer so namignili, da bi neobstoj tarifnih preferencialov pomenil konec razvoja kmetijstva na zadevnem ozemlju. 3.2.1.5Sklep Zahodna Sahara ima kmetijsko proizvodnjo, in sicer pridelujejo predvsem zgodnje sadje in zelenjavo (paradižnik in melone), za katera obstaja trg v Evropski uniji. Obseg te proizvodnje je ocenjen na 64 000 ton, predstavlja pa približno 14 000 neposrednih delovnih mest. Njena uvozna vrednost znaša približno 65 milijonov EUR. Če ne bi bilo tarifnih preferencialov, bi bilo treba za tak izvoz plačati carine v višini 6,6 milijona EUR. Te gospodarske koristi bi se lahko še povečale, če bo Zahodna Sahara v prihodnosti nadalje razvila svojo proizvodnjo in izvoz v Evropsko unijo v okviru projektov, ki se zdaj preučujejo. To bi vplivalo tudi na število delovnih mest, ki bi se lahko po nekaterih napovedih povečalo za petkrat. Čeprav kmetijska proizvodnja vpliva na vodne vire, se njen vpliv blaži z različnimi ukrepi. Na splošno se po eni strani zdi, da je za zdaj bolj malo zanesljivih alternativ, ki bi omogočale gospodarski razvoj zadevnega ozemlja, po drugi strani pa slabosti izkoriščanja vodnih virov odtehtajo pozitivne gospodarske posledice za Zahodno Saharo. 3.2.2Sektor ribiških proizvodov 3.2.2.1Uvod

Preden se podrobneje preuči ribiški sektor v Zahodni Sahari, je treba spomniti, da je cilj tega poročila med drugim oceniti vpliv sporazuma na trajnostni razvoj, zlasti prednosti za lokalna ljudstva, in vpliv izkoriščanja naravnih virov na zadevna ozemlja. To pomeni, da je treba določiti morebitne učinke sporazuma na izvoz z zadevnega ozemlja v Unijo. Bistvena pri tem je določitev porekla zadevnih proizvodov. Proizvodi morskega ribolova, ulovljeni zunaj teritorialnih voda (12 morskih milj), pridobijo poreklo plovila, ki jih je ulovilo. Pogoji v zvezi s poreklom ribiških proizvodov, opredeljeni v členu 5 protokola št. 4 k pridružitvenemu sporazumu, določajo, da se za proizvode, ki jih ulovijo plovila ene od pogodbenic pridružitvenega sporazuma, šteje, da imajo preferencialno poreklo. Riba, ulovljena zunaj teritorialnih voda, pridobi preferencialno poreklo na podlagi meril v zvezi z lastništvom, zastavo, posadko in registracijo plovila (merila, opredeljena v protokolu št. 4 k pridružitvenemu sporazumu). Ker ni ribolovnega ladjevja, ki bi plulo pod zastavo Zahodne Sahare, ulovljena riba nikoli ne pridobi preferencialnega porekla Zahodne Sahare (razen v teritorialnih vodah). Šele v fazi predelave lahko predelani proizvod postane proizvod s poreklom iz Zahodne Sahare in je na podlagi kumulacije porekla upravičen do tarifnih preferencialov. Da bi se ocenil vpliv sporazuma, se je treba v študiji tako osredotočiti na dejavnosti predelave ribiških proizvodov na ozemlju Zahodne Sahare in na vpliv, ki bi ga odobritev ali zavrnitev preferencialov imela na to proizvodnjo. Pri tem se torej ne upoštevata niti ribolovna dejavnost niti kraj (vode) opravljanja te dejavnosti: ti vprašanji sta namreč le malo povezani s ciljem te analize. Predelani proizvodi so običajno ribiški proizvodi, ulovljeni vzdolž obal Zahodne Sahare, v teritorialnih vodah (12 milj) ali v sosednji izključni ekonomski coni (200 milj), lahko pa gre tudi za ribe, ulovljene zunaj te cone (teritorialne vode ali izključna ekonomska cona Maroka). 3.2.2.2Ribištvo v Zahodni Sahari Ribištvo je skoncentrirano v Laâyounu, Boujdouru in Dakhli. Po maroških informacijah je v teh mestih 141 podjetij za predelavo ribiških proizvodov, ki neposredno ali posredno zaposlujejo približno 90 000 oseb in predelujejo proizvode, katerih vrednost je ocenjena na 4,9 milijarde MAD (približno 450 milijonov EUR), od česar naj bi jih bilo za 2,6 milijarde MAD (približno 240 milijonov EUR) namenjenih izvozu (60 % tega izvoza je namenjenega v Unijo). Sektor ribištva in predelave ribiških proizvodov je največji zaposlovalec na tem ozemlju, pa tudi največji izvozni sektor. Kljub temu ribiška dejavnost ostaja osredotočena na postopke pred predelavo, saj primanjkuje obratov za predelavo, ki bi omogočili večjo donosnost proizvodov. Tako spada med sektorje z velikim potencialom za rast in nova delovna mesta v Zahodni Sahari. Evropska unija je prispevala k razvoju dejavnosti predelave ribiških proizvodov v Zahodni Sahari. Na podlagi določb protokola k sporazumu o partnerstvu v ribiškem sektorju med Unijo in Marokom v zvezi s sektorsko podporo je financirala tudi številne ukrepe, kot je izgradnja infrastrukture in opreme, da bi se izboljšala konkurenčnost in zaposlovanje v sektorju predelave ribiških proizvodov. 3.2.2.3 Izvoz ribiških proizvodov v Evropsko unijo Po maroških informacijah sta izvoz ribiških proizvodov iz Zahodne Sahare v Unijo in znesek carin, ki se ne plačujejo zaradi uporabe preferencialov, določenih s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, naslednja:

2015 2016 Vrednost uvoza Znesek uvoznih dajatev Vrednost uvoza Znesek uvoznih dajatev 1 000 EUR 1 000 EUR Povprečna dajatev 1 000 EUR 1 000 EUR Povprečna dajatev Maroko in Zahodna Sahara 1 087 952 133 356 12,3 % 1 171 854 136 562 11,7 % Zahodna Sahara

% 121 823

11,2 % 9 093

6,8 % 7,5 % 134 010

11,4 % 9 477

6,9 % 7,1 % Uporabljeni menjalni tečaj EUR/MAD: 10,819 (2015) in 10,836 (2016) Po tonaži je po maroških informacijah izvoz iz Zahodne Sahare znašal 44 891 ton v letu 2015 in 54 637 ton v letu 2016 . Po vrednosti naj bi uvoz iz Zahodne Sahare znašal 121 milijonov EUR v letu 2015 in 134 milijonov EUR v letu 2016, kar znaša dobrih 11 % skupne vrednosti uvoza iz Maroka in Zahodne Sahare. Tako je v podatkih Maroka naveden nižji znesek izvoza ribiških proizvodov iz Zahodne Sahare v Unijo kot v podatkih Unije o njenem uvozu, medtem ko so podatki za celoten izvoz proizvodov iz Maroka in Zahodne Sahare v Unijo (1,01 milijarde EUR za leto 2015 in 1,14 milijarde EUR za leto 2016) podobni podatkom Unije. Glede preferencialnih koncesij je iz preglednice v nadaljevanju razvidno, da znesek nepobranih dajatev zaradi uporabe tarifnih preferencialov, določenih s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, znaša med 9 in 9,5 milijona EUR na leto. Kar zadeva obrate za predelavo ribiških proizvodov v Zahodni Sahari, mora izvoz v Unijo izvirati iz „pooblaščenih“ obratov ali podjetij za predelavo/skladiščenje. Seznam pooblaščenih obratov je javno dostopen na spletišču Generalnega direktorata Evropske komisije za zdravje in varnost hrane (GD SANTE). Iz tega seznama je razvidno, da so pooblaščeni obrati za predelavo ribiških proizvodov in proizvodov iz akvakulture v treh obalnih mestih: Dakhli (na jugu), Laâyounu (na severu) in Boujdouru (v osrednjem delu). Po maroških informacijah je število neposrednih delovnih mest v obratih, ki izvažajo v Unijo, vključno z nekaterimi predelovalnimi plovili, naslednje: Mesto Število obratov Število zaposlenih Stalno Začasno 2015 2016 2015 2016 Dakhla 89 1 908 1 994 5 723 5 983 Laâyoune 48 1 197 1 248 3 591 3 743 Boujdour 4 118 124 354 371 Skupaj 141 3 223 3 366 9 668 10 097 Po maroških informacijah približno je 50 % proizvodnje teh obratov namenjene v Evropsko unijo. Tako je mogoče sklepati, da je polovica teh delovnih mest (več kot 6 500 oseb v letu 2016) neposredno odvisna od izvoza v Unijo. Seznam obratov, ki ga je predložil Maroko, se ujema s seznamom obratov, pooblaščenih v skladu z zakonodajo Unije. 3.2.2.4Vpliv uporabe trgovinskih preferencialov

Z razširitvijo preferencialov, določenih s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, na proizvode iz Zahodne Sahare bi se omogočil dajatev prost uvoz ribiških proizvodov iz Zahodne Sahare v Unijo v vrednosti od 100 do 200 milijonov EUR. Razširitev tarifnih preferencialov na ta izvoz bi za Unijo pomenila od 9 do 9,5 milijona EUR nepobranih dajatev na leto. V spodnji preglednici so z vidika nepobranih dajatev za leti 2015 in 2016 prikazane glavne zadevne vrste ribiških proizvodov, ki so bili izvoženi z zadevnega ozemlja: Vrsta Stopnja dajatve(*) 2015 2016 1 000 EUR 1 000 EUR Hobotnice, zamrznjene 8 % 5 412,73 5 348,19 Sardele, zamrznjene 23 % 1 137,41 1 198,29 Skuše, konzervirane 25 % 417,14 608,01 Sardele, konzervirane 25 % 452,67 378,55 Sipe, zamrznjene 6 % 255,02 370,30 Lignji, zamrznjeni 6 % 188,32 325,16 Skuše, zamrznjene 20 % 128,39 292,70 (*) Carina, ki se v Uniji uporablja v okviru načela države z največjimi ugodnostmi (preferenciali se ne uporabljajo). Nazadnje, kar zadeva delovna mesta, ki so v Zahodni Sahari neposredno ali posredno ustvarjena s proizvodnjo in predelavo ribiških proizvodov, in sicer neposredno na ribiških plovilih, v obratih za predelavo rib ali v panogah, povezanih s proizvodnjo ribiških proizvodov, so podatki naslednji: Mesto Število zaposlenih 2015 2016 Dakhla Na kopnem Začasno 22 915 23 931 Stalno 7 638 7 977 Na morju Začasno – – Stalno 15 082 15 082 Laâyoune Na kopnem Začasno 14 338 14 973 Stalno 4 779 4 991 Na morju Začasno – – Stalno 15 633 15 633 Boujdour Na kopnem Začasno 1 419 1 482 Stalno 473 494 Na morju Začasno – – Stalno 5 528 5 528 SKUPAJ Na kopnem Začasno 38 672 40 386 Stalno 12 891 13 462 Na morju Začasno – – Stalno 36 243 36 243 Po maroških informacijah je približno 50 % proizvodnje teh obratov namenjene v Unijo, tako da je mogoče sklepati, da je približno 45 000 delovnih mest neposredno ali posredno odvisnih od izvoza v Evropsko unijo. Ker so dajatve na ribiške proizvode v nekaterih primerih visoke ali celo zelo visoke (na primer 25 % za konzervirane sardele), lahko tarifni preferenciali (carinska stopnja nič) pomembno vplivajo na nabavne odločitve uvoznikov iz Unije. Za Zahodno Saharo bi lahko bila posledica neodobritve preferencialov ta, da bi se dejavnost predelave, ki zdaj poteka v Zahodni Sahari, preselila drugam – zlasti v Maroko –, da bi bila deležna preferencialov, kar bi škodovalo lokalnim ljudstvom. Pojavljajo se trditve, da ta dejavnost ne koristi lokalnim ljudstvom. Tako se je opozarjalo na demonstracije diplomantov tehničnega inštituta za morski ribolov leta 2012, ki so protestirali proti svoji izključitvi s trga dela v ribiškem sektorju, ker so razgovori za zaposlitev potekali v Maroku, in zahtevali, naj ti razgovori potekajo v Laâyounu. Podobno se je trdilo v letih 2011 in 2013 (glej različna poročila organizacije Western Sahara Resource Watch ). Vendar pa javno dostopne informacije ne kažejo, da so se te prakse nadaljevale tudi pozneje ali da bi do takih demonstracij prihajalo po začetku leta 2013. Kakor koli, te trditve vseeno ne dokazujejo, da so Zahodnosaharci dejansko izključeni s trga dela v ribiškem sektorju. Poleg tega so med razgovori, ki so potekali februarja 2018, sogovorniki dosledno poudarjali koristi razširitve preferencialov za kmetijski sektor in tudi za sektor ribištva. Nekateri so sicer poudarili, da se Zahodnosaharci bolj nagibajo k zaposlitvi v kmetijstvu, ki je tradicionalna dejavnost, kot pa v ribištvu, ki je nomadskim živinorejcem na splošno nepoznano. 3.2.2.5Sklep Zahodna Sahara ima pomembno industrijo predelave ribiških proizvodov, ki obsega 141 obratov, pooblaščenih za izvoz v Evropsko unijo. Izvoz ribiških proizvodov z zadevnega ozemlja je leta 2015 in 2016 znašal med 100 in 200 milijoni EUR. Od tega izvoza v Evropsko unijo je bilo neposredno ali posredno odvisnih približno 45 000 delovnih mest. Razširitev tarifnih preferencialov na ta uvoz bi torej pomembno vplivala na gospodarstvo tega ozemlja in torej na zaposlovanje. Tako bi bila v skladu s prizadevanji Evropske unije, da se s finančno podporo Zahodni Sahari podprejo in razvijejo konkurenčnost sektorja, zaposlovanje in kakovost življenja ribičev ter trajnostno izkoriščanje naravnih virov. Nasprotno pa bi se z neodobritvijo teh preferencialov ogrozili izvoz, pa tudi delovna mesta ter spodbudila selitev teh predelovalnih dejavnosti drugam, najverjetneje v Maroko.To bi bilo tudi v nasprotju s cilji Evropske unije, da podpre razvoj tega sektorja v Zahodni Sahari. Evropski uvozniki ribiških proizvodov iz Zahodne Sahare so navedli, da bi bil glede na visoko skupno zunanjo tarifo (brez preferencialov – nepreferencialne stopnje) nakup teh proizvodov veliko manj ugoden, če ne bi bila odobrena preferencialna obravnava.

3.2.3Sektor fosfatov 3.2.3.1Uvod Fosfati so minerali (kamnine), iz katerih se izdelujejo fosfatna gnojila, ki se uporabljajo v kmetijstvu. Več kot 80 % svetovne proizvodnje se uporabi v kmetijstvu; nadomestka zanje ni, povpraševanje pa narašča. Najpomembnejša nahajališča so trenutno v Maroku . Vodilni svetovni izvoznik fosfatov je skupina OCP (nekdanji Office Chérifien des Phosphates) , ki nadzoruje celotno panogo v Maroku in Zahodni Sahari. Glavna rudnika fosfatov sta v Maroku (Khouribga in Gantour), v Zahodni Sahari pa trenutno deluje en sam obrat za pridobivanje, in sicer v kraju Boucraa . V letnih poročilih skupine OCP se navajata maroška proizvodnja in proizvodnja Zahodne Sahare, vendar ni mogoče razlikovati med deležema Maroka oziroma Zahodne Sahare. Obrat Boucraa upravlja podjetje Phosboucraa. Zdaj proizvede 2,6 milijona ton fosfatne rudnine na leto in naj bi obsegal za približno 300 let izrabljivih zalog fosfatov (zaloge, ocenjene na 1,1 milijarde m³). Naložbe, predvidene za obdobje 2014–2020, znašajo 17 milijard MAD (kar je približno 1,6 milijarde EUR). Kar zadeva delovna mesta, je podjetje Phosboucraa s skoraj 2 200 zaposlenimi največji zasebni zaposlovalec na zadevnem ozemlju. Po navedbah skupine OCP delež lokalne delovne sile, ki je v 70. letih prejšnjega stoletja znašal 4 %, leta 2017 znaša 76 %, skoraj vsi novo zaposleni pa so iz lokalnega okolja. Število zaposlenih na vodstvenih položajih („managerial positions“) se je z enega v letu 2003 povečalo na 27 v letu 2017, kar je 55 % od 49 zaposlenih na vodstvenih položajih. Ta gospodarska dejavnost koristi celotni regiji (50 lokalnih podjetij, kar pomeni 450 neposrednih delovnih mest, socialni prejemki za družine in upokojene delavce iz obrata, zdravstvene storitve itd.) Skupina OCP poudarja tudi, da imajo napravo za razsoljevanje morske vode, da je bilo ponovno zasajenih 13 000 dreves in da je plaža v Laâyounu od leta 2008 označena z modro zastavo, k čemur je prispeval projekt „čiste plaže“. V proračunu upravnega odbora obrata Phosboucraa je bilo za obdobje 2013–2022 250 milijonov USD namenjenih za razvoj regije in 140 milijonov USD za nepremičninske projekte, kar skupaj znaša približno 2,2 milijarde USD. Vendar nekateri prikazujejo manj rožnato sliko. Organizacija Western Sahara Resource Watch na primer trdi, da je bilo leta 1968 v industriji fosfatov na današnjem ozemlju Zahodne Sahare zaposlenih 1 600 Zahodnosaharcev. Danes so večino od njih zamenjali Maročani, ki so se naselili na tem ozemlju. V industriji naj bi bilo zdaj od skupno 1 900 zaposlenih le 200 Zahodnosaharcev. Zahodnosaharci naj bi bili diskriminirani v primerjavi z njihovimi maroškimi kolegi. Poleg tega naj bi od leta 1975 napredovalo zelo malo Zahodnosaharcev, večina pa naj bi bila odpuščena. V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da sedanjosti ni mogoče primerjati s preteklim obdobjem, ko je bila Zahodna Sahara še španska kolonija. Prav tako se podatki, ki jih je zagotovila skupina OCP, nanašajo na lokalno zaposleno delovno silo in ne na delovno silo zahodnosaharskega porekla. Po eni strani službe Evropske komisije nimajo na voljo načinov, da bi na kraju samem preverile status zaposlenih oseb (ali so Zahodnosaharci ali ne), po drugi strani pa ni naloga Evropske unije, da določi, kdo se šteje za avtohtono ljudstvo. Poleg tega razgovori, opravljeni februarja 2018, niso pokazali diskriminacije pri zaposlovanju na podlagi etnične pripadnosti. Podobno izhaja iz drugih objavljenih informacij. Kar zadeva trajnostno izkoriščanje naravnih virov, je podjetje Phosboucraa veliko vložilo v povečanje energijske učinkovitosti, tako da se je usmerilo v energijo iz obnovljivih virov. Od julija 2013 99,8 % energije, ki jo porabi obrat Phosboucraa, zagotavlja polje vetrnih elektrarn v Foum El Ouedu.

3.2.3.2Proizvodnja, trgovina z EU in družbeno-gospodarski vpliv Proizvodnja fosfatov je za ozemlje Zahodne Sahare zelo pomemben vir dejavnosti. Zato je pomembno, da se razišče potencial, ki ga imajo fosfati pri razvoju zahodnosaharske industrijske dejavnosti in povečanju koristi za prebivalstvo. Vendar za to statistični podatki o trgovini niso dovolj. Tudi v tem primeru namreč iz razpoložljivih splošnih podatkov (katerih edini vir je Maroko) ni razviden delež Zahodne Sahare. Znano je, da je leta 2015 34 % fosfatov, uvoženih v Unijo, prihajalo iz Maroka, vendar ni mogoče natančno določiti deleža, ki ustreza izvozu iz Zahodne Sahare. Kljub temu je mogoče na podlagi analize posebnih poročil o sektorju oceniti posledice neuporabe tarifnih preferencialov za različne fosfatne izdelke ob njihovem uvozu v Evropsko unijo. Pri mineralnih ali kemičnih fosfatnih gnojilih se v carinski nomenklaturi, ki jo uporablja Unija, razlikuje med „superfosfati“ in drugimi vrstami fosfatnih gnojil. Za večino surovih fosfatov , uvoženih v Unijo, se ne plačujejo carine, med drugim v okviru preferencialnega režima. Razširitev pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom torej na te proizvode ne bi vplivala. Carine se ob uvozu v Unijo plačujejo samo za „superfosfate“ (4,8 %). Vprašanje vpliva sporazuma se torej postavlja samo v zvezi s temi proizvodi. V obdobju 2014–2016 so zadevne carine znašale od 1,13 milijona EUR do 1,83 milijona EUR. Sklepati je mogoče, da je delež tega uvoza v Unijo, ki je izhajal iz Zahodne Sahare, zanemarljiv. Obrat Phosboucraa ima namreč v primerjavi z maroškimi obrati razmeroma majhno proizvodno zmogljivost; poleg tega po maroških informacijah izvoz iz tega obrata ni namenjen v Evropsko unijo . Tako je treba sklepati, da je vpliv neuporabe tarifnih preferencialov za zadevne carine na sedanjo proizvodnjo fosfatov v Zahodni Sahari omejen ali celo ničen oziroma da odobritev tarifnih preferencialov, določenih s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, ne vpliva na trenutni uvoz superfosfatov iz Zahodne Sahare. Obstajajo pa nekateri fosfatni proizvodi , ki se trenutno ne proizvajajo v Zahodni Sahari, ker na njenem ozemlju ni industrijskega obrata za predelavo fosfatov, vendar bi se lahko začeli proizvajati tudi tam in v tem primeru bi bili upravičeni do preferencialov, saj se za njihov uvoz v Unijo zdaj plačujejo carine, ki znašajo med 4,8 % in 6,5 %, če izvirajo iz države, s katero Unija nima sklenjenega preferencialnega sporazuma. Oceniti je torej treba vpliv izključitve zahodnosaharskih proizvodov iz tarifnega preferenciala, določenega s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom; v ta namen je treba preučiti, ali predelava surovin s poreklom iz Zahodne Sahare v drugih obratih, ki so v Maroku, vpliva na določitev preferencialnega porekla. Odločilno pri ugotavljanju morebitnega vpliva je pravilo o poreklu, ki se za te proizvode uporablja v okviru pridružitvenega sporazuma. To zadeva fosforno kislino in nekatera gnojila: Fosforna kislina (HS 29.19) 29.19 – Estri fosforne kisline in njihove soli, vključno z laktofosfati; njihovi halogenski, sulfo-, nitro- ali nitrozo- derivati.

Redna carina (klavzula o priznavanju največjih ugodnosti) znaša 6,5 %. Preferencialna dajatev v okviru pridružitvenega sporazuma je nična. Pravilo o poreklu, ki se uporablja za preferencialno obravnavo, je: sprememba tarifne razvrstitve ali pravilo dodane vrednosti (največ 40 % surovin brez porekla). Pravilo o poreklu za ta proizvod je sprememba tarifne številke. Ker so fosfati (potencialno iz Zahodne Sahare) uvrščeni v poglavje 31 harmoniziranega sistema, se zaradi proizvodnje fosforne kisline, katere končni proizvod spada v poglavje 29 harmoniziranega sistema, poglavje in s tem tarifna številka spremenita. Posledično je pretvorba zadostna in preferencialno poreklo fosforne kisline ni odvisno od porekla uporabljenega fosfata. Poreklo, ki je odločilno merilo za opredelitev upoštevne carinske stopnje, je odvisno od države, v kateri je bil fosfat pretvorjen v fosforno kislino. Zato je ne glede na poreklo uporabljenega fosfata fosforna kislina, proizvedena v Maroku, ob uvozu v Unijo lahko deležna preferencialne obravnave. Gnojila (HS 31.05) 31.05 – Mineralna ali kemična gnojila, ki vsebujejo dva ali tri gnojilne elemente – dušik, fosfor in kalij; druga gnojila; izdelki iz tega poglavja v tabletah ali podobnih oblikah ali pakiranjih do vključno 10 kg. Redna carina (klavzula o priznavanju največjih ugodnosti) znaša 6,5 %. Preferencialna dajatev v okviru pridružitvenega sporazuma je nična. Pravilo o poreklu, ki se uporablja za preferencialno obravnavo, je: sprememba tarifne razvrstitve z največ 50 % surovin brez porekla ali pravilo dodane vrednosti (največ 40 % surovin brez porekla). Če bi se tarifni preferenciali uporabljali za proizvode iz Zahodne Sahare, bi bila fosforna kislina, proizvedena v Laâyounu, upravičena do preferencialov; enako bi veljalo za gnojila, in sicer dvakratno, saj bi se za priznanje preferencialnega porekla zahtevalo, da je najmanj 50 % surovin s poreklom, kar bi koristilo obratu Phosboucraa. Če zadevni proizvodi ne bi bili deležni preferencialne tarifne obravnave, bi to lahko vplivalo na načrte skupine OCP za razvoj industrijskega kompleksa za proizvodnjo gnojil v Laâyounu (fosforna kislina in gnojila) in izgradnjo novega pomola v pristanišču Laâyoune. Napovedane so bile namreč prihodnje naložbe v proizvodnjo razširjenega nabora gnojil kot sestavni del razvojnega načrta. Ta načrt temelji na izgradnji integriranega kemičnega kompleksa v kraju Phosboucraa, kar bi zagotovilo tudi večjo prožnost ob spremembah tržnih cen surove fosfatne rudnine (znesek te naložbe je ocenjen na 1,2 milijarde USD). Iz podrobnih podatkov, ki jih je glede tega naložbenega načrta predložila skupina OCP, je razviden skupni znesek (kar vključuje tudi druge dolgoročnejše naložbe) v višini več kot 2 milijard USD . Ti načrti bi bili ogroženi, če za proizvode iz Zahodne Sahare ne bi bilo mogoče odobriti preferencialov, skupaj s posledicami, ki bi jih to imelo za lokalno zaposlovanje. 3.2.3.3Sklep

Industrija fosfatov v Zahodni Sahari – in torej gospodarska dejavnost v tem sektorju, kot tudi zaposlovanje in drugi družbeno-gospodarski vidiki – glede na svoje sedanje stanje ne bi čutila takojšnjih in neposrednih posledic izključitve Zahodne Sahare iz pridružitvenega sporazuma. Opredeliti je mogoče tri glavne razloge za to: (1) za nekatere proizvode (surovi fosfati) se uporablja dajatev po stopnji nič (klavzula o priznavanju največjih ugodnosti), (2) ni proizvodnje fosfatov, za katero bi obstajal trg v Uniji, (3) če bi se nekateri fosfati, proizvedeni v Zahodni Sahari, predelovali v Maroku (ali v kateri koli drugi tretji državi, s katero je Evropska unija sklenila preferencialni sporazum), bi to zadostovalo za to, da bi ti proizvodi dobili maroško preferencialno poreklo, torej upravičenost teh predelanih proizvodov do preferencialov ni odvisna od porekla rude. Hkrati se zdi, da bi odobritev preferencialov za proizvode s poreklom iz Zahodne Sahare vplivala na prihodnji razvoj proizvodnje nekaterih fosfatov. Dejansko bi bile napovedane večje naložbe (več kot 2 milijardi USD) v proizvodnjo fosfatnih proizvodov v Zahodni Sahari (zlasti fosforjeve kisline in gnojil) ogrožene, če izvoz teh fosfatnih proizvodov v Unijo ne bi bil deležen preferencialne obravnave. Če ne bi bili odobreni preferenciali, bi bile naložbe tam, kjer bi bila proizvodnja deležna preferencialov (na primer v Maroku), privlačnejše od naložb v Zahodni Sahari. Ustavitev naložb v Zahodni Sahari bi vplivala na proizvodno zmogljivost, raznolikost proizvodov in torej na delovna mesta v sektorju fosfatov v regiji. 4POSVETOVANJA Z LJUDSTVI, KI JIH ZADEVA SPREMEMBA PROTOKOLOV ŠT. 1 IN ŠT. 4 K PRIDRUŽITVENEMU SPORAZUMU 4.1Cilj in obseg posvetovanja Eden od ciljev pogajanj je bil zagotoviti, da so v pripravo sprememb protokolov št. 1 in 4 k pridružitvenemu sporazumu med EU in Marokom „ustrezno vključena ljudstva, ki jih ta sporazum zadeva“. Službe Komisije in ESZD so si v ta namen prizadevale, da bi s svojim pristopom, tako pri zasnovi spremembe kot tudi pri načinu posvetovanja z zadevnimi ljudstvi, upoštevale sodbo Sodišča Evropske unije z dne 21. decembra 2016, ne da bi kakor koli posegle v izid procesa Združenih narodov ali ovirale njegov nemoten potek. V okviru tega je bila še nerešena narava procesa samoodločbe Zahodne Sahare pomemben vidik, ki so ga morale službe Komisije in ESZD upoštevati. Poleg tega in ob tem, da so posvetovanja potekala v zelo zapletenem in občutljivem političnem kontekstu, se vprašanje ni nanašalo toliko na končni status ozemlja kot na to, ali bi morala Evropska unija tarifne preferenciale v okviru pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom uporabljati za proizvode iz Zahodne Sahare. Ta posebni vidik, ki so ga uporabile službe Komisije in ESZD, je temeljil na pretežno ekonomski naravi sporazuma in na prizadevanju Evropske unije, da ne oslabi tradicionalnih trgovinskih tokov. 4.2Glavni rezultati V zgoraj navedenem okviru je imelo posvetovanje, ki so ga opravile službe Evropske komisije in ESZD, trojno razsežnost. Maroška vlada je kot pogajalski partner opravila obsežno posvetovanje z regionalnimi izvoljenimi predstavniki na podlagi in ob upoštevanju svojih institucionalnih pravil ter sklepe posvetovanja delila s službami Evropske komisije in ESZD. Poleg tega so se slednje želele posvetovati tudi s čim več različnimi političnimi, družbeno-gospodarskimi ali civilnodružbenimi organizacijami, ki bi lahko zastopale lokalne ali regionalne interese Zahodne Sahare.Nazadnje, potekale so tudi razprave s fronto Polisario, ki je ena od strani mirovnega procesa, ki ga vodijo Združeni narodi. Rezultati posvetovanj maroških organov z izvoljenimi predstavniki Zahodne Sahare v nacionalnih, regionalnih in lokalnih ustavnih organih. Maroški organi so se 5. in 6. marca 2018 posvetovali z izvoljenimi predstavniki nacionalnih, regionalnih in lokalnih ustavnih organov. Na teh posvetovanjih so sodelovali štirje regionalni sveti, ki jih to najbolj zadeva, njihove regionalne poklicne kmetijske zbornice in odbor za zunanje zadeve zgornjega doma maroškega parlamenta (v nadaljnjem besedilu: dom svetnikov). Predstavniki regionalnih svetov so bili izvoljeni leta 2015 v okviru prvih regionalnih splošnih neposrednih volitev v Maroku. Kar zadeva poreklo izvoljenih predstavnikov, je v poročilu maroških organov navedeno, da so vsi regionalni svetniki iz regij Laâyoune Sakia el Hamra in Dakhla-Oued ed Dahab, regij, ki pokrivata skoraj celotno ozemlje Zahodne Sahare, člani njunih regionalnih kmetijskih zbornic pa so tudi pripadniki zahodnosaharskih lokalnih plemen. Prav tako je zahodnosaharskega porekla polovica članov odbora za zunanje zadeve, med drugim njegov predsednik. V uradnem poročilu maroških organov o rezultatih posvetovanja z maroškimi pravnimi institucijami sta poudarjeni soglasna naklonjenost lokalnih, regionalnih in nacionalnih predstavnikov partnerstvu med Evropsko unijo in Marokom glede kmetijstva in ribištva ter njegova popolna skladnost z nacionalnimi politikami družbeno-gospodarskega razvoja, ki se izvajajo na teh področjih. Izvoljeni predstavniki so zadovoljni z uspehom pogajanj in poudarjajo pomembne družbeno-gospodarske koristi, ki iz njega izhajajo, zlasti v smislu spodbujanja izvoza. Eden od regionalnih svetnikov na primer omenja agrume in rastlinska olja kot obetavne izvozne proizvode, ki jih je treba spodbujati, medtem ko ena od regionalnih kmetijskih zbornic opozarja na potencialni trg, ki bi se lahko odprl na področju kameljih proizvodov, in nujnost sodelovanja z Evropsko unijo, da se lahko proizvodi iz Maroka uskladijo z evropskimi zdravstvenimi in fitosanitarnimi standardi. Izvoljeni predstavniki so izrazili tudi interes za razvoj ustreznih spremljevalnih mehanizmov, da se zagotovita izmenjava informacij in spremljanje, ki sta nujna, da se omogočijo čim večje koristi pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom.

Rezultati posvetovanj služb Evropske komisije in ESZD s političnimi, družbeno-gospodarskimi ali civilnodružbenimi organizacijami. Na drugi ravni pogajanj, ki so jih neposredno izvedle službe Evropske komisije in ESZD, so bile vključene kar najrazličnejše zainteresirane strani iz Zahodne Sahare. Cilj je bil, da se poleg podpore pridružitvenemu sporazumu med EU in Marokom med institucionalnimi organi oceni tudi podpora med izvajalci na terenu. V ta namen je bil povabljen širok regionalni vzorec lokalnih političnih akterjev, ključnih gospodarskih sil in civilnodružbenih organizacij, zlasti na področju človekovih pravic. Sestanki so potekali od sredine februarja do sredine marca 2018. Popoln seznam organizacij, s katerimi je potekalo tovrstno posvetovanje, je priložen. Povabilo je zavrnilo pet civilnodružbenih organizacij, s katerimi so se posvetovale službe Evropske komisije in ESZD. Te organizacije se razlikujejo v tem, kako blizu ali naklonjene so fronti Polisario, in v bistvu trdijo, da bi se bilo treba namesto z njimi najprej posvetovati s fronto, da posvetovanje ni v skladu z mednarodnim pravom ali sodbo Sodišča Evropske unije z dne 21. decembra 2016 in da nobeno posvetovanje na področju trgovinskega sporazuma ne more potekati v razmerah „oborožene zasedbe“. Službe Evropske komisije in ESZD so v odgovor ponovile svoje povabilo in pripravljenost za dialog na podlagi odprte agende. Druge civilnodružbene organizacije in nekateri lokalni politični predstavniki so sprejeli povabilo, naj izrazijo svoja stališča o predlagani spremembi (glej Prilogo). Poleg tega, da so pogajanja odražala polarizacijo politične razprave o Zahodni Sahari, so pokazala tudi splošno priznavanje družbeno-gospodarskega napredka, ki je bil v Zahodni Sahari dosežen v zadnjih letih. S tega vidika se sporazumi z Evropsko unijo dojemajo kot močan vzvod za spodbujanje nadaljnjega razvoja k doseganju trajne rasti. Politični predstavniki, ki so se udeležili posvetovanja, pri čemer so bili vsi zahodnosaharskega porekla, so se večinsko zavzeli za nadaljevanje trgovinskih odnosov med Evropsko unijo in regijo v okviru odnosov med Evropsko unijo in Marokom. Čeprav izražajo globoko pripadnost svoji zahodnosaharski identiteti in kulturi, so tudi priznali, da sta blaginja in družbeno-gospodarski regije razvoj še naprej tesno povezana z razvojnimi prizadevanji Maroka in dostopom do tujih trgov, ki ga to prinaša. Lokalni in regionalni predstavniki Zahodne Sahare so v dokaz, da so predstavniki ljudstva, poudarili, da so bili izvoljeni na sploh prvih regionalnih in lokalnih neposrednih volitvah, na katerih so sodelovali mednarodni opazovalci in na katerih je udeležba v njihovih regijah presegla nacionalno povprečje. Izvoljeni predstavniki menijo, da je spodbujanje trgovinskih odnosov z Evropsko unijo nepogrešljiva dopolnitev novega razvojnega modela, ki ga Maroko in Zahodna Sahara uporabljata od leta 2015. Cilj tega modela je preiti s centralističnega gospodarstva, ki se preveč zanaša na subvencije države, na model, ki je bolj odprt navzven in ekonomsko izvedljivejši, da se prek javno-zasebnih partnerstev spodbudijo zasebne naložbe. S tega vidika se možnost vzdrževanja trgovinskih odnosov z Evropsko unijo, ki je glavna trgovinska partnerica Maroka, dojema kot „rešilna vrv“. Brez tega bi prizadevanja za gospodarsko diverzifikacijo onkraj tradicionalnega izkoriščanja surovin (torej onkraj fosfatov) v kmetijstvo in ribištvo hitro zbledela. Čeprav zahodnosaharski politični voditelji priznavajo, da je maroška država ogromno vložila v razvoj lokalne infrastrukture, kar ima pozitivne posledice za celotno prebivalstvo, pa ne pozabijo poudariti, da so tarifni preferenciali enako nujni za optimizacijo in zagotovitev donosnosti takih naložb. Pričakujejo, da se bo s takimi preferenciali izboljšalo gospodarsko ozračje in se bodo spodbujale neposredne evropske naložbe, s čimer se bo potrdil novi regionalni model trajnega in sodelovalnega razvoja. Nasprotno pa bi imela nadaljnja pravna negotovost, ki obdaja trgovinske tokove med Evropsko unijo in Zahodno Saharo, visoko družbeno-gospodarsko ceno, o čemer že priča pojemanje trgovine z nekaterimi evropskimi državami oziroma v nekaterih sektorjih. Z ukinitvijo dostopa Zahodne Sahare do nekaterih trgov ali naložb bi se zgolj okrepila njena gospodarska odvisnost od zastarelega sistema odnosov na črti središče-obrobje. S tem bi se družbeno-gospodarski in politični napredek zavrl ravno v trenutku, ko je gospodarski razvoj Zahodne Sahare končno v vzponu. Službe Evropske komisije in ESZD so se posvetovale tudi z več kot petnajstimi ključnimi družbeno-gospodarskim silami, izvozniki, podjetniki in civilnodružbenimi organizacijami na področju varstva okolja ali človekovih pravic. Skoraj vse so izrazile naklonjenost ohranitvi preferencialnih trgovinskih odnosov z Evropsko unijo. Taki odnosi naj bi bili ključni za ohranitev trdnih trgovinskih odnosov in za naložbe, ki so jamstvo za boljša lokalna delovna mesta. Nekateri so kljub temu opozorili, da bi morale biti ugodnosti, ki jih Evropska unija dodeljuje Zahodni Sahari, pravičneje porazdeljene med lokalna ljudstva, zlasti ker regionalno gospodarstvo ni dovolj raznoliko. V skladu s tem bi bilo treba spremljati vpliv tarifnih preferencialov na različne segmente prebivalstva in razmisliti o spremljevalnih ukrepih, da bi se čim bolj povečali ugodni učinki na najbolj prikrajšane družbene skupine, kot so nomadska ljudstva. Skupne vrednote Evropske unije in Maroka bi olajšale usklajeno vzpostavitev takih mehanizmov spremljanja in usmerjanja. Kar zadeva spoštovanje družbeno-gospodarskih in političnih pravic v Zahodni Sahari, so nekateri pomisleki civilnodružbenih akterjev podobni pomislekom glede splošnega položaja človekovih pravic v Maroku. Med drugim je bilo opozorjeno na omejevanje svobode izražanja, primere korupcije in pomanjkanje odgovornosti javnih organov („accountability“). Vendar so med vprašanji, ki so v Zahodni Sahari še bolj pereča kot drugje, zlasti vprašanja državljanskih in političnih pravic. Med njimi je treba navesti težave, s katerimi se nekatere organizacije srečujejo pri pridobivanju registracije, omejitve, ki ovirajo delovanje nekaterih zagovornikov človekovih pravic, ali morebitne omejitve pri vstopu na ozemlje Zahodne Sahare za nekatere tujce, kot so novinarji, odvetniki ali zagovorniki človekovih pravic. Čeprav se glede dostopa do zaposlovanja ali socialnih pravic ni poročalo o politiki sistematične diskriminacije na podlagi etničnih meril, pa so bili omejeni posamezni primeri upravnih zlorab ali kratenja pravic. Medtem ko se večina sogovornikov strinja, da morajo Združeni narod ohraniti vodilno vlogo pri vodenju političnega procesa v Zahodni Sahari, pa so številni tudi poudarili, da ima ljudstvo „pravico do razvoja“ še pred končanjem političnega procesa. Kot je povzel eden od sogovornikov, so zahodnosaharska ljudstva že tako oškodovana, ker jim je odvzeta ta pravica do razvoja, če bi jim zaradi nestrinjanja glede sporazuma med Evropsko unijo in Marokom odrekli še dostop do evropskih trgov, pa bi bila oškodovana dvojno. Številni sogovorniki so poudarili tudi, da je za polno uživanje človekovih pravic potreben tudi gospodarski razvoj in da dostopa do dostojnega zdravstvenega ali izobraževalnega sistema ni mogoče zagotoviti brez gospodarskih virov. Po njihovem mnenju so viri, ki izhajajo iz ribiških in kmetijskih dejavnosti, bistveni za zadevno ozemlje, zato je treba nujno najti rešitev za vprašanje statusa Zahodne Sahare. Medtem je v pričakovanju politične rešitve vendarle pomembno čim prej odgovoriti na sedanje družbeno-gospodarske potrebe in izkoriščanje virov je pogoj za dostojno življenje. Ključno vprašanje naj bi bile tudi medsebojne povezave in solidarnost med regijami. V zvezi s tem so se omenjali mesto Smara in katastrofalne posledice njegove morebitne osamitve v primeru pretrganja trgovinskih vezi s Tan-Tanom.

Kar zadeva pravično porazdelitev virov, se je pogosto omenjala vloga številnih Zahodnosaharcev v gospodarski strukturi, čeprav ni bilo mogoče uvesti nobenega preglednega sistema spremljanja, s katerim bi se zagotovilo, da ima koristi od virov celotno prebivalstvo. Vloga civilne družbe in združenj je torej bistvena za zagotovitev ustreznega upravljanja virov in upravne odgovornosti javnih organov. Opozorjeno je bilo tudi na vprašanje diaspore in pravic tistih, ki so se odločili vrniti v Zahodno Saharo. Za vrnitev Zahodnosaharcev iz Tindoufa (Alžirija) v Zahodno Saharo naj ne bi bilo nikakršnih ovir. Nasprotno, Maroko naj bi uvedel politiko pozitivne diskriminacije, v okviru katere „povratnikom“ ponuja zaposlitev (včasih na visokih položajih) in stanovanje. Vendar po navedbah nekaterih sogovornikov prebivalci taborišč živijo pod strogim nadzorom, zato so tisti, ki so lahko odšli, to že storili. Rezultat posvetovanj s fronto Polisario ESZD se je posvetovala tudi s fronto Polisario, ki je ena od strank v procesu Združenih narodov. Opozorila je, da so bila taka posvetovanja tehnične narave, in pojasnila, da niso posegala v politiko Evropske unije glede diplomatskega nepriznanja fronte Polisario s strani držav članic Evropske unije. Fronta Polisario, ki ni želela neposredno obravnavati vidikov, povezanih s spremembo protokolov k pridružitvenemu sporazumu, je obžalovala, da ni bila vključena v pogajanja, čeprav naj bi imela v skladu z mednarodnim pravom pravico biti zastopana. Tako se je po mnenju fronte Polisario z evropskim pristopom zaobšla sodba z dne 21. decembra 2016, ker se je sprejela maroška politika „dovršenega dejstva“, s čimer se je spodkopaval mirovni proces. Fronta Polisario zato zavrača spremembo, tako po vsebini (vse koristi bi imel Maroko) kot tudi glede postopka posvetovanja, ki sledi, in jo bo tako izpodbijala na sodišču, če bo sprejeta. Vsekakor naj bi kakršno koli posvetovanje postalo brezpredmetno, saj je bil osnutek sporazuma že parafiran. Po mnenju fronte Polisario Evropska komisija z vztrajnim popuščanjem Maroku ogroža proces Združenih narodov. V takih okoliščinah naj bi vprašanje, ali sprememba protokolov k pridružitvenemu sporazumu koristi zahodnosaharskim ljudstvom ali ne, postalo drugotnega pomena. Te trditve so bile v bistvu povzete v sporočilu za javnost, ki ga je fronta Polisario objavila kmalu zatem (9. februarja 2018). 4.3Sklep Postopek posvetovanja, ki so ga vodile službe Evropske komisije in ESZD, je pokazal, da je večina ljudstev, ki zdaj živijo v Zahodni Sahari, močno naklonjena razširitvi tarifnih preferencialov na proizvode iz Zahodne Sahare v okviru pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom. Pozitivno mnenje so izrazili tudi izvoljeni predstavniki Zahodne Sahare v nacionalnih, regionalnih in lokalnih organih, in sicer na podlagi ozaveščanja in posvetovanja, ki so ju organi izvedli znotraj maroškega institucionalnega okvira. Enako meni tudi velika večina tamkajšnjih družbeno-gospodarskih civilnodružbenih organizacij. Šteje se, da so tarifni preferenciali Evropske unije in, splošneje, obstoj trdnega pravnega okvira za trgovino z Evropsko unijo bistveni za trajnostni razvoj zadevnega ozemlja in izboljšanje družbeno-gospodarskih razmer za tamkajšnje prebivalce. Čeprav obstajajo nekateri pomisleki glede človekovih pravic, se razširitev pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom ali drugih sporazumov na proizvode iz Zahodne Sahare pojmuje kot vzvod za izboljšanje družbeno-gospodarskih standardov in standardov na področju človekovih pravic v zadevni regiji. Tako je splošno prepričanje, kljub morebitnim različnim mnenjem sogovornikov glede statusa ozemlja, pri čemer se vsi strinjajo, da je to vprašanje mogoče rešiti edino v okviru procesa Združenih narodov. Fronta Polisario zavrača spremembo, s katero bi se tarifni preferenciali v okviru pridružitvenega sporazuma med EU in Marokom razširili na proizvode iz Zahodne Sahare, ne zato, ker bi razširitev tarifnih preferencialov škodila razvojnim interesom ljudstev, ki živijo na zadevnem ozemlju, ampak predvsem ker se vključitev Zahodne Sahare v pridružitveni sporazum med EU in Marokom pojmuje kot potrditev suverenosti Maroka nad Zahodno Saharo. Skratka, postopek posvetovanja, ki so ga vodile službe Evropske komisije in ESZD, je pokazal večinsko pozitivno mnenje v podporo spremembi, s katero se tarifni preferenciali, določeni s pridružitvenim sporazumom med EU in Marokom, razširjajo na proizvode iz Zahodne Sahare. Pokazala se je naklonjenost tako zasnovani spremembi, da ni ogrožen proces Združenih narodov in da ne pomeni implicitnega priznanja zahteve po maroški suverenosti nad ozemljem Zahodne Sahare. Prav tako je bilo priporočeno, naj spremembo spremlja večja podpora Evropske unije procesu Združenih narodov, saj bo samo s trajnim in za obe strani sprejemljivim mirovnim sporazumom mogoče utrditi politično in pravno stabilnost pridružitvenega sporazuma. Nazadnje, pokazala se je naklonjenost oblikovanju mehanizmov, ki zagotavljajo enakomernejšo porazdelitev koristi tarifnih preferencialov, zlasti med segmenti prebivalstva, ki se preživljajo s tradicionalnimi dejavnostmi. 5SPLOŠNI SKLEP

Zahodna Sahara je tržno gospodarstvo, ki se nenehno razvija in katerega dejavnosti slonijo na omejenem številu dejavnosti: ribištvu in predelavi ribiških proizvodov, rudnikih fosfatov, kmetijstvu (zlasti sadje in zelenjava ter pastirsko nomadstvo), trgovini in obrti. Drugi sektorji, kot sta turizem in energija iz obnovljivih virov, so še v zametkih. Nujna diverzifikacija gospodarskega potenciala Zahodne Sahare torej vključuje spodbujanje zunanjih naložb, za kar sta potrebni boljša pravna varnost in s tem razjasnitev tarifnih pogojev, ki veljajo za sedanji ali prihodnji izvoz iz Zahodne Sahare v Unijo. Z razširitvijo tarifnih preferencialov na proizvode iz Zahodne Sahare se lahko ohranijo pogoji za naložbe, glede na neizkoriščen gospodarski potencial ozemlja in nizko stopnjo neposrednih tujih naložb pa se lahko tudi spodbudi njegov hiter in pomemben razcvet, ki godno vpliva na lokalno zaposlovanje. Čeprav je težko vedno dobiti natančne podatke, je mogoče na podlagi te študije sklepati, da v Zahodni Sahari obstajajo gospodarske dejavnosti in proizvodnja, ki bi imele največje koristi od enakih tarifnih preferencialov, kot so odobreni Kraljevini Maroko. Dejansko so se za nekatere od teh dejavnosti do 21. decembra 2016 uporabljali taki preferenciali, kar je omogočilo razvoj gospodarske dejavnosti in ustvarjanje novih delovnih mest v Zahodni Sahari: to velja zlasti za sektorje ribiških proizvodov in nekaterih kmetijskih proizvodov. Z razširitvijo tarifnih preferencialov Unije na te proizvode bi se lahko zagotovil njihov nadaljnji izvoz. Nasprotno pa bi neodobritev tarifnih preferencialov pomembno škodovala izvozu iz Zahodne Sahare, zlasti izvozu ribiških in kmetijskih proizvodov. Tako je verjetno, da bi se število njenih proizvodnih dejavnosti – ki je že tako omejeno – še bolj zmanjšalo, kar bi ustvarilo dodatno oviro. Nerazširitev preferencialov na proizvode iz Zahodne Sahare bi namreč pomenila, da bi se za te proizvode plačevale redne carine (carina, ki se v Uniji uporablja v okviru načela države z največjimi ugodnostmi), tako da ne bi imeli privilegiranega dostopa do trga Unije. Z neodobritvijo tarifnih preferencialov bi ti proizvodi na evropskem trgu postali nekonkurenčni. To bi imelo le omejene posledice za izvoz industrijskih proizvodov (fosfatov), zelo negativno pa bi vplivalo na izvoz ribiških in kmetijskih proizvodov v Unijo. Splošneje, odobritev tarifnih preferencialov bi morala pomembno vplivati na razvoj zahodnosaharskega gospodarstva, saj bi spodbudila naložbe v te sektorje. To velja na primer za nekatere fosfate (zlasti fosforjevo kislino in gnojila), za katere so že predvidene naložbe, kmetijstvo, v katerem se prav tako načrtujejo razvojni projekti, in za ribištvo. Nasprotno pa bi lahko neodobritev takih preferencialov ovirala naložbe, razvoj in diverzifikacijo gospodarskih dejavnosti ter zaposlovanje. Maroški organi so opravili široko institucionalno posvetovanje z vsemi zainteresiranimi nacionalnimi, regionalnimi in lokalnimi organi, ki je bilo namenjeno njihovemu ozaveščanju ter pridobitvi njihovega soglasja in morebitnih pripomb. To je vodilo do zelo široke podpore načrtovani spremembi in nekaterih upoštevnih priporočil za povečanje njenih učinkov. Po vključitvi izvoljenih predstavnikov ozemlja je postopek posvetovanja z ljudstvi Zahodne Sahare, ki so ga vodile službe Evropske komisije in Evropska služba za zunanje delovanje (ESZD), pokazal, da je večina naklonjena spremembi protokolov k pridružitvenemu sporazumu med EU in Marokom, tako da se tarifni preferenciali razširijo na proizvode iz Zahodne Sahare. Večina sogovornikov je navedla pozitivne posledice za ljudstvo kot celoto, pri čemer so posebej poudarili odločilni učinek vzvoda, ki naj bi ga taki trgovinski preferenciali imeli na zasebne naložbe. Po tej logiki se lahko s privilegiranim dostopom do evropskih trgov izboljšaj poslovno okolje in tudi neposredne evropske naložbe, s čimer bi se potrdil novi model sodelovalnega in trajnostnega razvoja Zahodne Sahare. Nasprotno pa naj bi nenehna pravna negotovost, ki vpliva na trgovinske tokove z Zahodno Saharo, močno obremenila družbeno-gospodarski razvoj, kar se že kaže z upočasnitvijo trgovinskih odnosov med Zahodno Saharo in nekaterimi državami članicami oziroma v nekaterih panogah. Z omejevanjem dostopa Zahodne Sahare do tujih trgov in naložb bi se zgolj zavrl razvoj domačih gospodarskih dejavnosti in ogrozile nekatere družbeno-gospodarske ali politične spremembe prav v trenutku, ko se zdi, da bi se morala Zahodna Sahara končno začeti razvijati. Poleg tega so tehnične razprave s fronto Polisario pokazale, da ta načeloma nasprotuje spremembi sporazuma, razlog za to nasprotovanje pa so predvsem širši politični pomisleki, ki naj ne bi bili povezani s samo vsebino spremembe. Namen spremembe protokolov št. 1 in št. 4 k pridružitvenemu sporazumu, kot jo predlaga Evropska komisija, je torej utrditi in olajšati izvoz iz Zahodne Sahare v Evropsko unijo ter spodbujati gospodarski razvoj in diverzifikacijo v regiji. * * *



Priloga

Seznam zainteresiranih stani, s katerimi je bilo opravljeno posvetovanje v okviru spremembe protokolov št. 1 in št. 4 k pridružitvenemu sporazumu 1. Politični akterji Predsednika dveh regionalnih svetov: ·Predsednik regionalnega sveta Dakhla-Oued ed Dahab: Yanja El Khattat ·Predsednik regionalnega sveta Laâyoune-Sakia el Hamra: Sidi Hamdi Ould Errachid Poslanci iz Zahodne Sahare: ·Stranka za pravičnost in razvoj (PJD): Brahim Daaif ·Stranka avtentičnosti in modernosti (PAM): Moulay Zoubeir Habbadi Predstavnik fronte Polisario: ·Mohamed Sidati 2. Gospodarski subjekti 2.1 Kmetijski sektor ·Zahodnosaharsko razvojno in naložbeno združenje ·Kmetijska zbornica regije Dakhla-Oued ed Dahab ·Gospodarska interesna skupina Agida Dakhla ·Zadruga Ajban Dakhla