SL Uradni list Evropske unije C 393/1

Sklepi Sveta z dne 26. novembra 2012 o pismenosti

2012/C 393/01

SVET EVROPSKE UNIJE –

OB UPOŠTEVANJU:

1. sklepov Sveta z dne 12. maja 2009 o strateškem okviru za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju („ET 2020“) (1), v katerih je določen cilj, da je treba delež posameznikov s slabimi rezultati pri osnovnih znanjih (bralni pismenosti, matematiki in znanosti) do leta 2020 zmanjšati na 15 %;

2. Resolucije Sveta z dne 20. decembra 2011 o prenovljenem evropskem programu za izobraževanje odraslih (2), katere namen je izboljšanje jezikovne in matematične pismenosti odraslih in zagotavljanje izobraževanja nizko kvalificiranih Evropejcev.

IN ZLASTI GLEDE NA:

sklepe Sveta z dne 19. novembra 2012 o zvišanju ravni osnovnih znanj v okviru evropskega sodelovanja za šole 21. stoletja (3), v katerih je potrdil zaveze držav članic v okviru njihovih prizadevanj za reformo oblikovanja učnega načrta in spodbujanje opismenjevanja v celotnem učnem načrtu, na vseh stopnjah izobraževanja, spodbujanje bralne motivacije, zlasti med fanti, preučitev vpliva novih tehnologij na branje otrok, da se izkoristijo možnosti teh tehnologij za nove oblike učenja; zagotavljanje večje podpore osebam, ki imajo težave z branjem, in učencem iz migrantskih družin, izboljšanje izobraževanja učiteljev v zvezi z osvajanjem bralne pismenosti in krepitvijo šolskega etosa.

OB OPREDELITVI:

pismenosti kot bralnih in pisnih kompetenc za razumevanje, uporabo in kritično presojo različnih oblik informacij, vključno s pisanimi, tiskanimi, elektronskimi besedili in podobami, ter zajemajoč osnovno, funkcionalno in večstransko pismenost (4).

POZITIVNO OCENJUJOČ:

Poročilo Strokovne skupine EU na visoki ravni za pismenost (5), v katerem so navedeni glavni dokazi o stanju pismenosti v EU in poziv k ukrepom za izboljšanje ravni pismenosti po vsej Uniji.

GLEDE NA:

konferenco predsedstva „Pismenost za vse“, ki je bila v Nikoziji 5. in 6. septembra 2012 in na kateri so bile prvič predstavljene ugotovitve iz poročila skupine na visoki ravni,

ter neformalno ministrsko srečanje v Nikoziji 4. in 5. oktobra 2012, na kateri so ministri za izobraževanje EU razpravljali o vprašanjih pismenosti.

OB UGOTAVLJANJU, DA:

1. je pismenost ključna življenjska veščina, ki posameznim državljanom zagotavlja, da razvijejo sposobnosti razmišljanja, ustnega izražanja, kritičnega mišljenja in empatije, prispeva k njihovemu osebnemu razvoju, samozavesti, jim daje občutek identitete in zagotavlja možnost polne udeležbe v digitalni in na znanju temelječi družbi in gospodarstvu;

2. nizka stopnja pismenosti ovira gospodarsko rast in zmanjšuje njeno trajnostno naravnanost. Če bi države članice dosegle cilj EU o znižanju stopnje slabe bralne pismenosti petnajstletnikov pod 15 %, bi to predstavljalo bistvene gospodarske koristi;

3. v večini evropskih držav stopnja pismenosti ostaja na isti ravni in da ima kar 1,1 milijona petnajstletnikov (torej 20 %) neustrezno stopnjo pismenosti (6);

4. je pismenost uvod v nadaljnje učenje. Reševanje problema nizke stopnje pismenosti je učinkovit način za odpravo razlogov za zgodnjo opustitev izobraževanja, brezposelnost in omejeno udeležbo nizko kvalificiranih oseb v vseživljenjskem učenju;

5. vse večja digitalizacija zahteva vse višje standarde pismenosti, vključno s sposobnostjo kritične ocene besedila, soočanjem z različnimi vrstami besedila, dekodiranjem podob ter primerjavo in povezovanjem posameznih delov informacij. Pomen pisnih kompetenc so poleg tega izpostavila tudi družabna omrežja;

6. kar zadeva učne rezultate, v vseh evropskih državah obstaja znaten prepad med socialno in ekonomsko privilegiranimi in prikrajšanimi učenci. V številnih državah EU učenci iz najnižjega kvartila na lestvici družbenega statusa za dve ali celo tri leta zaostajajo za učenci iz najvišjega kvartila, v nekaterih državah pa prikrajšane učence do 15. leta uvrstijo med funkcionalno nepismene;

7. se je pri merjenju bralne pismenosti petnajstletnikov izkazalo, da obstaja znaten in vse večji prepad med uspehom fantov in deklet, pri čemer je razlika med njimi približno eno leto, glavni vzrok za to pa je motivacija;

8. je na področju poklicnega izobraževanja in usposabljanja podpora prizadevanjem za izboljšanje osnovnih znanj in razumevanje pomembnosti pismenosti za delovne veščine včasih pomanjkljiva –

SOGLAŠA, DA:

1. pismenost ni le vprašanje izobraževanja, ampak tudi osebno, ekonomsko, kulturno in socialno vprašanje. Zato – in da bi bili čim bolj zavezani ciljem – je treba k sodelovanju v morebitnih pobudah za izboljšanje stopnje pismenosti pritegniti vrsto različnih družbenih akterjev, vključno s podjetji, mediji, nevladnimi organizacijami, socialnimi partnerji, tistimi, ki zagotavljajo neformalno učenje, kulturnimi ustanovami, pa tudi socialnimi in zdravstvenimi službami ter službami za zaposlovanje na lokalni ravni;

2. je za razvoj bolj pismenega okolja za spodbujanje branja in večjo pismenost treba zagotavljati vse več bralnega gradiva v šolah, knjižnicah in medijskih središčih, pa tudi na neobičajnih lokacijah, ter doma, pa tudi več podpore v družini že v zgodnjih letih. Starše je treba bolje seznaniti s tem vprašanjem in ključno vlogo, ki jo lahko imajo v prizadevanjih za izboljšanje pismenosti svojih otrok ter pri motiviranju in navduševanju za branje, tako v zgodnjem otroštvu kot v času otrokovega šolanja;

3. je treba nujno zagotoviti, da bodo ukrepi za izboljšanje pismenosti otrok in odraslih, zlasti tistih iz socialno in ekonomsko prikrajšanega okolja, sprejeti v državah članicah ali na ravni EU, učinkovitejši. Obstajajo dokazi, da so družinski programi opismenjevanja stroškovno učinkoviti in izredno uspešni;

4. je sodelovanje v visoko kakovostnem izobraževanju in varstvu v zgodnjem otroštvu, ki prek igre zagotavlja jezikovni razvoj in stimulacijo, ki ju zagotavlja usposobljeno osebje, bistvenega pomena za zmanjšanje socialno-ekonomskih razlik in omogočanje, da dobijo otroci trdno podlago za nadaljnje življenje;

5. bi morali osebje za izobraževanje in varstvo v zgodnjem otroštvu ter osnovnošolski učitelji imeti potrebne kompetence za pravočasno odkrivanje in obravnavanje težav z jezikom in učenjem;

6. je treba pedagoške kompetence osnovnošolskih učiteljev za učenje branja in pisanja, na primer s pedagoško uporabo informacijsko-komunikacijske tehnologije, po potrebi okrepiti. Poleg tega bosta pomoč srednješolskim učiteljem pri učenju pismenosti pri vseh predmetih in po potrebi spodbujanje strokovnega svetovanja za vse učitelje utrdila in omogočila nadaljnji napredek;

7. izobraževalni sistemi še niso v celoti izkoristili vpliva novih tehnologij na pismenost. Pregled učnega gradiva in metod glede na vse večjo digitalizacijo ter podpora učiteljem pri uporabi novih pedagoških pristopov lahko povečata motivacijo učencev;

8. bi bilo treba spodbujati preverjanje znanja jezika in pismenosti za novo prispele migrante, tako otroke kot odrasle, v jeziku ali jezikih države, kjer prebivajo, ter jim zagotoviti podporo, ki bi bila bolje prilagojena takim skupinam. Zagotavlja se lahko tudi podpora v njihovem lastnem jeziku, kjer se to šteje za ustrezno in so za to na voljo sredstva;

9. bi morali z jasno določenimi standardi glede na starost in orodji za ocenjevanje ter učinkovitim zagotavljanjem kakovosti podpreti enotnejši izobraževalni program za področje pismenosti, med drugim z vključevanjem pismenosti v šolski načrt in pripravo izobraževalnega načrta za odrasle;

10. bi moralo biti spremljanje ravni usposobljenosti odraslega prebivalstva ter angažiranje podjetij, medijev, nevladnih organizacij, socialnih partnerjev, kulturnih ustanov, pa tudi socialnih in zdravstvenih služb ter služb za zaposlovanje na lokalni ravni, temelj strategij, katerih namen je ozaveščati o problemih pismenosti v celotni družbi;

11. so za bolj raznoliko in kakovostnejše opismenjevanje odraslih potrebni posebej prilagojeno pedagoško usposabljanje učiteljev za opismenjevanje odraslih, učni načrt, ki je tesno povezan z znanjem, prilagojenim delu, in ki ga spremlja ustrezno gradivo, ustrezna dolžina in zahtevnost tečajev, ter podpora IKT in metode ocenjevanja.

V SKLADU S TEM POZIVA DRŽAVE ČLANICE, NAJ:

1. s spremljanjem in zbiranjem podatkov zagotovijo učinkovito bazo podatkov, pri čemer kar najbolj izkoristijo obstoječe vire, kot sta raziskavi PISA in PIAAC;

2. kot del širših strategij za usposabljanje razvijejo pristope k boljšemu opismenjevanju, ki bi združevali posamezne prispevke vseh ustreznih akterjev ter organizacij in organov, izobraževalnih in neizobraževalnih, in po potrebi okrepijo sodelovanje lokalnih, regionalnih in nacionalnih organov, socialnih partnerjev ter predstavnikov učiteljev in staršev ter odraslih učencev pri pobudah za opismenjevanje;

3. spodbujajo sprejetje široko zasnovanih ukrepov za ozaveščanje, da bi javnost nenehno opozarjali na vprašanje pismenosti in odpravili tabu slabe pismenosti v vseh starostnih skupinah. Zlasti bi bilo treba ozaveščati delodajalce o motivacijskih in ekonomskih prednostih boljše pismenosti med njihovimi zaposlenimi ter jih spodbujati, da sprejmejo ustrezne ukrepe;

4. spodbujajo pripravo in izvajanje družinskih programov opismenjevanja, s posebnim poudarkom na socialno in ekonomsko prikrajšanih družinah, da bi staršem in drugim družinskim članom pomagali izboljšati njihovo pismenost in pismenost njihovih otrok;

5. spodbujajo vsesplošen in enakopraven dostop do visoko kakovostnega izobraževanja in varstva v zgodnjem otroštvu kot bistvenega prispevka k zmanjšanju socialno-ekonomskih razlik;

6. redno pregledujejo učno gradivo in metode glede na vse večjo digitalizacijo, da bi tako podprli motivacijo učencev in bolje izkoristili neformalne učne vire. Spodbujajo naj razvoj programske opreme za šole, da bi učiteljem pomagali pri novih pristopih za izboljšanje pismenosti;

7. spodbujajo pripravo jasnih smernic o kompetencah, ki jih potrebujejo učitelji za učenje branja in pisanja tako v šolah kot tudi pri izobraževanju odraslih, pri čemer spodbujajo individualizirane učne pristope glede na posebne potrebe;

8. ozaveščajo in izobražujejo učitelje o teoretičnih osnovah opismenjevanja, da bi ti lahko zaznali in reševali težave, ki jih imajo učenci z branjem in pisanjem, ter spodbujajo razpoložljivost strokovnega svetovanja in po potrebi podporo specializiranih učiteljev.

DRŽAVE ČLANICE IN KOMISIJO POZIVA, NAJ:

1. v naslednjem skupnem poročilu Sveta in Komisije o izvajanju strateškega okvira za evropsko sodelovanje v izobraževanju in usposabljanju („ET 2020“) leta 2015 poročajo o svojih ukrepih za izboljšanje stopnje pismenosti v vseh starostnih skupinah in, kadar je to mogoče, o učinkih teh ukrepov;

2. izkoristijo vse ustrezne ukrepe iz sedanjega programa vseživljenjskega učenja ter prihodnjega programa EU za izobraževanje in usposabljanje, pa tudi sredstva iz Evropskega socialnega sklada, za podporo in razširjanje inovativnih pristopov k izboljšanju stopnje pismenosti po vsej EU, ter okrepijo bazo podatkov za prihodnje oblikovanje politik. Ne glede na izid pogajanj o naslednjem večletnem finančnem okviru naj v sklopu prihodnjega programa EU za izobraževanje in usposabljanje podprejo več strateških in medsektorskih ukrepov za opismenjevanje, da bi se spodbudile inovacije in povečala učinkovitost političnih ukrepov;

3. po potrebi zagotovijo, da bodo vprašanja pismenosti ustrezno zajeta v okviru strategije Evropa 2020.

KOMISIJO POZIVA, NAJ:

1. podpre evropsko sodelovanje pri vprašanjih pismenosti, zlasti z oblikovanjem evropske mreže organizacij, ki delujejo na tem področju v državah članicah, da bi spodbudili mednarodno sodelovanje in podprli pripravo nacionalnih politik za opismenjevanje, ter skupaj z zainteresiranimi državami članicami organizira teden „Evropa rada bere“, namenjen ozaveščanju javnosti o vprašanjih pismenosti po vsej EU;

2. v letu 2013 pripravi poročilo o sodelovanju pri politiki o osnovnih znanjih, v katerem izpostavlja učinkovite ukrepe za zmanjšanje deleža oseb, ki imajo težave s pismenostjo, matematiko in znanstvenimi vedami na vseh področjih vseživljenjskega izobraževanja, pri čemer naj poudari znanja, spretnosti in kompetence pri branju in pisanju;

3. zagotovi, da bodo pobude Komisije za uporabo IKT v izobraževanju in na področju mladine celovito obravnavale izzive in priložnosti, ki jih na področju pismenosti prinašajo digitalizacija in nove tehnologije;

4. omogoči ugotavljanje, analizo in izmenjavo dobrih praks glede političnih pobud za večji uspeh na področju pismenosti z vsemi razpoložljivimi sredstvi, vključno z instrumenti v okviru odprte metode koordinacije in novo stranjo o pismenosti na spletišču Europa;

5. v reviji Education and Training Monitor objavi primerjalne podatke in analize o napredku pri uresničevanju cilja „ET 2020“ glede osnovnih znanj in spretnosti ter okrepi bazo podatkov za politične ukrepe v zvezi z opismenjevanjem;

6. uporabi novi okvir sodelovanja z OECD (7) na področju izobraževanja in tako zagotovi spremljanje in zbiranje podatkov na nacionalni ravni.

(1) UL C 119, 28.5.2009, str. 2.

(2) UL C 372, 20.12.2011, str. 1.

(3) UL C 323, 30.11.2010, str. 11.

(4) Osnovna pismenost: Zadostno poznavanje črk, besed in besedil, da lahko posameznik bere in piše na stopnji, ki mu daje samozavest in motivacijo za nadaljnji razvoj.

Funkcionalna pismenost: Zmožnost branja in pisanja na ravni, ki posamezniku omogoča razvoj in delovanje v družbi, doma, v šoli in na delu.

Večstranska pismenost: Zmožnost uporabe bralnih in pisnih spretnosti za oblikovanje, razumevanje, razlago in kritično oceno informacij. Večstranska pismenost je osnova za digitalno udeležbo in premišljene odločitve glede denarja, zdravja itd.

(5) http://ec.europa.eu/education/literacy/what-eu/high-level-group/documents/literacy-final-report_en.pdf

(6) Za namene tega besedila nezadostna stopnja pismenosti pomeni bralne spretnosti na stopnji 1 ali niže glede na merila PISA, kar je enako sposobnosti uporabe najosnovnejših bralnih spretnosti, kot je dekodiranje besed in pisanje enostavnih besednih zvez. Učenci na tej stopnji nimajo sposobnosti primerjave, kontrastiranja, uvrščanja, vključevanja ali presoje informacij, soočanja z dolgimi, kompleksnimi, zahtevnimi ali neznanimi besedili, sklepanja, postavljanja hipotez ali kritičnega pristopa do besedila.

(7) Vsem državam članicam bi bilo treba zagotoviti pravico do sodelovanja pri delu te organizacije.