o uporabi Direktive 2014/62/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o kazenskopravni zaščiti eura in drugih valut pred ponarejanjem ter o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2000/383/PNZ

·določba, ki države članice zavezuje k zagotavljanju, da lahko nacionalni analitski centri in nacionalni analitski centri za kovance analizirajo ponaredke eurov tudi med sodnim postopkom, ki še poteka, in sicer za namene odkrivanja novih ponaredkov (člen 10).

·določbe o kaznih z uvedbo najstrožje sankcije najmanj petih let zapora za distribucijo in najstrožje sankcije najmanj osmih let zapora za proizvodnjo ponarejene valute (člen 5);

·določitev treh oblik ravnanj kot kaznivih dejanj, in sicer „proizvodnja“, „distribucija“ in „pripravljalna dejanja“, kot je oblikovanje zaščitnih elementov (člen 3);

Direktiva dopolnjuje Ženevsko konvencijo in olajšuje njeno uporabo v državah članicah, pri čemer izhaja iz Okvirnega sklepa in ga posodablja z dodatnimi določbami o višini sankcij, preiskovalnih orodjih ter analizi, prepoznavanju in odkrivanju ponarejenih bankovcev in kovancev eura med sodnim postopkom.

Cilj Okvirnega sklepa je bil dopolniti določbe Ženevske konvencije iz leta 1929 na ozemlju Evropske unije. Ženevska konvencija določa pravila, ki zagotavljajo, da je mogoče uveljaviti stroge kazni in druge ukrepe za kazniva dejanja ponarejanja, vsebuje pa tudi pravila glede pristojnosti in sodelovanja. Po ratifikaciji Ženevske konvencije, dogovorjene 20. aprila 1929 so se nacionalne zakonodaje proti ponarejanju valut v določeni meri zbližale.

Direktiva 2014/62/EU (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) o kazenskopravni zaščiti eura in drugih valut pred ponarejanjem je bila sprejeta 15. maja 2014. Države članice so morale nacionalne ukrepe, potrebne za uskladitev z Direktivo, sprejeti do 23. maja 2016.

Oddelek 3 vsebuje oceno v zvezi s težavami pri prenosu, ki se nanaša izključno na elemente posameznih določb. Posredne težave v zvezi s prenosom, ki se pojavljajo pri navzkrižnem sklicevanju na določbe, kot je sklicevanje na člen 3 v členih 4 in 5, se obravnavajo v okviru določb, ki so del navzkrižnih sklicevanj.

·poleg tega velika večina držav članic tudi ni ustrezno prenesla člena 10 Direktive o predaji zasežene ponarejene valute nacionalnemu analitskemu centru/nacionalnemu analitskemu centru za kovance. Pogosto niso bile ustrezno prenesene zlasti določbe v zvezi z zamudami pri predaji, opredelitvijo organa, ki je odgovoren za predajo, in namenom predaje (analiza, prepoznavanje in odkrivanje novih ponarejenih valut);

·prav tako velika večina držav članic, katerih valuta je euro, ni prenesla člena 8(2)(b) Direktive, ki od držav članic, katerih valuta je euro, zahteva, da se izrečejo za pristojne, kadar so ponarejeni bankovci ali kovanci eura odkriti na njihovem ozemlju, vendar so kazniva dejanja, opredeljena v členih 3 in 4, storjena zunaj njihovega ozemlja;

·druga, manj pogosta, vendar pomembna ponavljajoča se težava se pojavlja v zvezi s prenosom člena 5 Direktive o najnižji meji najstrožjih sankcij za kazniva dejanja, opredeljena v členih 3 in 4. Nekatere države članice so v nasprotju z Direktivo opredelile ločene kategorije za prekrške ali kazniva dejanja, ki niso posebno huda, ki so opredeljena v členih 3 in 4 Direktive, v zvezi s katerimi so bile kazni še naprej nižje od kazni, ki jih zahteva Direktiva;

·v zvezi s členom 3(1)(d) Direktive o pripravljalnih dejanjih se pripravljalna dejanja niso prenesla v nacionalno pravo kot samostojna (sui generis) kazniva dejanja. Namesto tega so se pripravljalna dejanja v več državah članicah štela za poskus storitve kaznivega dejanja proizvodnje. To bi pomenilo naklep za storitev kaznivega dejanja proizvodnje kot dodatnega sestavnega elementa pripravljalnega dejanja. Vendar Direktiva tega elementa ne zahteva;

Večina držav članic je ustrezno prenesla člena 3 in 4 Direktive o določanju nekaterih oblik dejanj kot kaznivih dejanj, določbe iz člena 5 o kaznih z uvedbo najstrožje sankcije najmanj petih let zapora za distribucijo in najstrožje sankcije najmanj osmih let zapora za proizvodnjo ponarejenih valut, ter določbe iz člena 9, na podlagi katerih so države članice zavezane zagotavljanju možnosti uporabe nekaterih preiskovalnih orodij.

Glavni cilj Komisije je zagotoviti, da vse države članice prenesejo zahteve iz Direktive v svoje nacionalno pravo, s čimer se zagotovi, da učinkoviti in uspešni kazenskopravni ukrepi v vseh državah članicah ustrezno ščitijo euro in vsako drugo valuto, katere obtok je pravno dovoljen.

Poročilo je osredotočeno na ukrepe, ki so jih države članice do zdaj sprejele za izvajanje Direktive z njenim prenosom v nacionalno pravo. V njem je ocenjeno, ali so države članice prenesle Direktivo v določenem roku ter ali njihova nacionalna zakonodaja dosega cilje in izpolnjuje zahteve Direktive.

Opis in analiza v tem poročilu temeljita predvsem na informacijah, ki so jih države članice Komisiji predložile v okviru priglasitve nacionalnih ukrepov, s katerimi je Direktiva prenesena v nacionalno pravo.

V poročilu je ocenjena uporaba Direktive v skladu s členom 12 Direktive, ki določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo, v katerem oceni, v kolikšnem obsegu so države članice sprejele potrebne ukrepe za uskladitev z Direktivo.

Nekatere države članice so k sestavnim elementom kaznivega dejanja po nacionalnem pravu dodale element direktnega naklepa za nadaljnje dejanje. Te države članice poleg samega ponarejanja valut zahtevajo naklep za „dajanje ponarejene valute v obtok kot prave in nespremenjene“, „dajanje (ponarejene valute) v obtok kot pristne ali veljavne“, „dajanje take valute v obtok kot zakonitega plačilnega sredstva“, „dajanje (ponarejene valute) v obtok“, „uporabo navedene valute kot na videz zakonite in avtentične“, „dajanje slednje v obtok“ in „dajanje v obtok“.

To določbo je ustrezno prenesla večina držav članic. Večina držav članic ni izrecno prenesla besedila Direktive: namesto prvega elementa, tj. „izdelovanje“, so bile uporabljene naslednje sopomenke: ponarejanje, oblikovanje lažne valute, proizvajanje, posnemanje in reproduciranje. Element „spreminjanje“ je bil v nekaterih primerih prenesen kot poneverjanje ali ponarejanje. V nekaterih primerih se je uporabil samo en splošen pojem, ki je obsegal obe dejanji, kot sta ponarejanje in izdelava.

2)kazniva dejanja „distribucije“: člen 3(1)(b) – goljufivo dajanje ponarejene valute v obtok – in člen 3(1)(c) – uvoz, izvoz, prevoz, prejem ali pridobitev ponarejene valute z namenom njenega dajanja v obtok, in sicer z vedenjem, da je ponarejena;

V členu 2 sta za namene Direktive opredeljena pojma „valuta“ in „pravna oseba“. Vse države članice upoštevajo opredelitev teh pojmov. Kadar v nacionalnem pravu ne obstaja izrecna opredelitev pojmov, se v nacionalni zakonodaji uporablja pojem „valuta“ ali „denar“. Več držav članic namesto pojma „valuta“ uporablja pojem „denar“. Podobno tudi pojem „pravna oseba“ obstaja v vseh državah članicah in njihovo nacionalno pravo ga večinoma tudi izrecno opredeljuje. Večina držav članic v skladu z Direktivo iz opredelitve pojma „pravna oseba“ izrecno izključuje državne in javne organe, ki izvršujejo državno oblast, in javne mednarodne organizacije.

V skladu s členom 3(3) se kot kaznivo dejanje določijo vsa ravnanja, določena v členu 3(1) in (2) Direktive, v zvezi z bankovci in kovanci, ki še niso izdani, vendar so namenjeni za obtok kot zakonito plačilno sredstvo.

Medtem ko je večina držav članic to določbo v glavnem izrecno prenesla, je štiri države članice niso prenesle. Več drugih nacionalnih ukrepov držav članic za prenos ni dovolj jasnih, saj ne vsebujejo sklicevanj na kršenje pravic ali pogojev, v skladu s katerimi lahko pristojni organi izdajo bankovce ali kovance, niti na nobeno ravnanje, določeno v členih 3(1)(a), (b) in (c) Direktive. Nekatere države članice so v nasprotju z Direktivo omejile kazensko odgovornost na ravnanje oseb, ki so pooblaščene za proizvajanje zakonite valute.

V skladu s členom 3(2) se kazenska odgovornost za ravnanje iz člena 3(1)(a), (b) in (c) razširi na primere, v katerih se za izdelavo valut uporabljajo zakonite naprave ali materiali, vendar so pravice ali pogoji, v skladu s katerimi lahko pristojni organi izdajo bankovce ali kovance, kršeni.

V zvezi z dejanjem „goljufivo izdelovanje, sprejem, pridobitev ali posest“ se pojavljajo težave v dveh državah članicah, saj v enem primeru elementa „sprejem in pridobitev“ nista v celoti zajeta z besedno zvezo „ki jih priskrbi zase“, v drugem primeru pa ta elementa v nacionalni zakonodaji sploh nista omenjena in zato o njiju tudi ni bilo mogoče sklepati.

V skladu s členom 3(1)(d) je goljufivo izdelovanje, sprejem, pridobitev ali posest (i) instrumentov, predmetov, računalniških programov in podatkov ter katerih koli drugih sredstev, posebej prirejenih za ponarejanje ali spreminjanje valute, ali (ii) zaščitnih elementov, na primer hologramov, vodnih znakov ali drugih sestavin valut, ki so namenjene za zaščito pred ponarejanjem, določeno kot kaznivo dejanje, če je storjeno naklepno.

Težave pri prenosu se pojavljajo v dveh državah članicah: ena država članica se pri določitvi kaznivega dejanja omeji na primere, v katerih se ponarejena valuta da v obtok, storilec pa že pred tem dejanjem ve, da je pridobil ponarejeno valuto. To je dodaten pogoj, ki omejuje uporabo določbe in ki ga tudi ni mogoče upravičiti kot pogoj, zajet v možnosti iz člena 5(5). V drugi državi članici je določitev kaznivega dejanja odvisna od vrednosti distribuiranih ponaredkov, ki mora znašati najmanj deset minimalnih plač.

To določbo Direktive je prenesla velika večina držav članic. V številnih državah članicah se terminologija, ki se uporablja pri prenosu predpisov, nekoliko razlikuje od terminologije iz Direktive: namesto „dajanje v obtok“ se pogosto uporablja pojem „spravljanje v obtok“. Druge države članice so uporabile pojme „ravna z“, „distribuira“, „prenos“, „distribucija“ ali „uporaba“.

Vse države članice so zagotovile skladnost s temi splošnimi merili vrednotenja. Vendar se za učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije iz Direktive zahteva tudi skladnost z višino sankcij, opredeljeno v členu 5(2) in (4).

V skladu s členom 5(4) se kazniva dejanja iz točk (b) in (c) člena 3(1) (kazniva dejanja distribucije) in člena 3(3) v zvezi z ravnanjem iz točk (b) in (c) člena 3(1) kaznujejo z najvišjo zaporno kaznijo, ki znaša najmanj pet let.

V skladu s členom 5(3) se kazniva dejanja iz točke (a) člena 3(1) (kazniva dejanja proizvodnje) in člena 3(3) v zvezi z ravnanjem iz točke (a) člena 3(1) kaznujejo z najvišjo zaporno kaznijo, ki znaša najmanj osem let.

Člen 5(1) države članice zavezuje k zagotavljanju učinkovitih, ustreznih in odvračilnih kazenskih sankcij za vse oblike kaznivih dejanj iz členov 3 in 4 Direktive.

3.4.3.Najnižja meja najstrožje sankcije osmih let zapora – člen 5(3)

Ob upoštevanju člena 5(3) (kazniva dejanja proizvodnje) je trinajst držav članic pravilno preneslo določbe Direktive, tj. za nekatere primere, ki so na podlagi Direktive določeni v nacionalnem pravu, so predvidele najvišjo zaporno kazen, ki znaša najmanj osem let.

Težave v zvezi s prenosom se pojavljajo v več državah članicah, ki so najstrožjo sankcijo najmanj osmih let zapora predvidele za „hude“ oblike kaznivega dejanja proizvodnje in/ali najstrožjo sankcijo do osem let zapora za „manj hude“ primere in/ali primere, v katerih se uporabljajo olajševalne okoliščine. Opredelitev pojmov „hud“ oziroma „manj hud“ primer, v katerem se uporabljajo olajševalne okoliščine, je v nekaterih državah določena, v drugih pa ne. Direktiva nikakor ne omejuje najstrožje sankcije osmih let zapora zgolj na nekatere (hude ali ne manj hude) kategorije kaznivih dejanj iz člena 5(3).

3.4.4.Najnižja meja najstrožje sankcije petih let zapora – člen 5(4)

Ob upoštevanju člena 5(4) (kazniva dejanja distribucije) je določbo upoštevalo enajst držav članic, tj. za zadevna kazniva dejanja distribucije so predvidele najvišjo zaporno kazen, ki znaša pet let.

V več državah članicah se pojavljajo podobne težave pri prenosu, kot so opisane zgoraj v členu 5(3): nekatere države članice predvidevajo najvišjo zaporno kazen, ki znaša manj kot pet let, ali pa predvidevajo zaporno kazen, ki znaša manj kot pet let v „manj hudih“ primerih ali primerih „manjših“ kaznivih dejanj ali na podlagi „olajševalnih“ okoliščin. Ena država članica uporablja zaporno kazen do pet let kot najstrožjo sankcijo za kazniva dejanja, povezana z distribucijo ponarejenih kovancev, pri čemer je najnižja kazen največ šest mesecev zaporne kazni ali denarna kazen in največ eno leto zaporne kazni. Ena država članica ne predvideva zaporne kazni za prejem ponarejene valute.

3.4.5.Neobvezna določba (prejeto brez vednosti/posredovano naprej ob zavedanju) – člen 5(5)

V skladu s členom 5(5) lahko države članice v zvezi s kaznivimi dejanji iz točke (b) člena 3(1) (kazniva dejanja distribucije) poleg kazenskih sankcij iz člena 5(4) Direktive določijo tudi druge učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazenske sankcije, kot sta denarna in zaporna kazen, če je bila ponarejena valuta prejeta brez vednosti, da gre za ponaredek, vendar se je posredovala naprej ob zavedanju, da gre za ponaredek. To možnost je izkoristilo osemnajst držav članic.

V navedenih državah članicah, ki so se odločile za to možnost, se lahko namesto sankcij, določenih v odstavku 4, uporabljajo najrazličnejše sankcije, kot so različne (nižje) zaporne kazni, denarne kazni ali druge oblike omejitev.

3.5.Odgovornost pravnih oseb (člen 6)

Člen 6(1) določa obveznost, v skladu s katero morajo države članice zagotoviti, da lahko pravne osebe odgovarjajo za kazniva dejanja iz členov 3 in 4, če so jih v njihovo korist storile fizične osebe z določenimi odgovornostmi v pravni osebi, in sicer na podlagi:

a)pooblastila za zastopanje pravne osebe;

b)pooblastila za sprejemanje odločitev v imenu pravne osebe;

c)pristojnosti za opravljanje nadzora znotraj pravne osebe.

Člen 6(2) določa odgovornost pravne osebe tudi, kadar je bilo kaznivo dejanje iz členov 3 in 4 dopuščeno zaradi neopravljene kontrole ali nadzora fizične osebe iz člena 6(1).

Člen 6(3) določa, da kazenska odgovornost pravne osebe ne izključuje kazenske odgovornosti fizične osebe, ki je storila kaznivo dejanje iz členov 3 in 4.