SL Uradni list Evropske unije C 188/26

Objava zahtevka v skladu s členom 50(2)(a) Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2017/C 188/18)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek.

ENOTNI DOKUMENT

„CAPÓN DE VILALBA“

EU št. ES-PGI-0005-01355 – 24.7.2015

ZOP ( ) ZGO ( X )

1. Ime

„Capón de Vilalba“

2. Država članica ali tretja država

Španija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1 Vrsta proizvoda

Skupina 1.1 Sveže meso (in klavnični izdelki)

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Zaščitena geografska označba „Capón de Vilalba“ se uporablja za meso samcev vrste Gallus domesticus, ki so bili kirurško kastrirani pred doseženo spolno zrelostjo. Perutnina pripada pasmi Galiña de Mos ali različnim rodovom, ki so tej podobni po trdoživosti, tako da jih je mogoče rediti na prostem v podnebnih razmerah na geografskem območju. Tako kot pasma Galiña de Mos morajo biti tudi ti rodovi srednje težki, počasi rastoči in imeti rjavo do temno rdeče perje.

Živali so ob zakolu stare najmanj 150 dni, pri čemer obdobje vzreje in pitanja po kastraciji traja najmanj 77 dni. Zadnja faza pitanja („cebo“) poteka v zaprtih ogradah in traja najmanj 25 dni. Določena je posebna kategorija, ki se trži v božičnem času z dodatno navedbo „Capón de Nadal“, kar pomeni, da so bile živali ob zakolu stare najmanj 210 dni.

Trup je bisernate barve, ki prehaja v rumeno, ter ima tanko in mehko kožo. Tehta najmanj 2,5 kg, posebni kopuni „de Nadal“ pa imajo lahko tudi 4 kg. Meso se odlikuje po svoji nežnosti, sočnosti in mehkosti. Ima vlaknasto teksturo, obilna maščoba (zlasti pri božičnem kopunu „Capón de Nadal“) pa je bele barve, ki prehaja v rumeno.

„Capón de Vilalba“ se trži v obliki celih trupov. Vendar je dovoljena tudi prodaja v kosih, pri čemer lahko razkosanje med drugim poteka na prodajnih mestih, če je vzpostavljen ustrezen nadzorni sistem, ki zagotavlja sledljivost.

Pri dajanju kopuna „Capón de Vilalba“ na trg je treba upoštevati tradicionalni način predstavitve, tj. z glavo in nogami, pri čemer se v notranjost trupa vstavi brezova paličica, da ostane hrbet čim bolj raven, kar olajša poznejšo obložitev z maščobo; peruti se nato upognejo s konicama navzgor, tako da obmirujejo na hrbtu. Nazadnje se z maščobo ali „ensunllo“ z obeh strani obloži tudi hrbet, na katerega se pritrdi s paličicami.

3.3 Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

Živali se hranijo s krmo, ki spodbuja uravnoteženo in razmeroma počasno rast. Med prvo fazo pitanja prehrana perutnine temelji na rastlinju znotraj ograde, to pa dopolnjujejo koruza, druga žita in različna krma rastlinskega izvora (ohrovt, krompirjevi olupki, kostanj itd.), ki običajno izvirajo s kmetijskega gospodarstva. Ta prehrana se lahko dopolni s krmnimi mešanicami, ki morajo v vsakem primeru vsebovati najmanj 70 % žit.

Faza pitanja poteka v zaprtih ogradah, običajno v kletkah, imenovanih „capoeiras“. Med to fazo se osnovna prehrana iz predhodne faze dopolni s pasto, ki se imenuje „amoado“, sestavljena pa je iz mešanice zdrobljene koruze in kuhanega krompirja, pri čemer se lahko slednji v celoti ali deloma nadomesti s kostanjem.

3.4 Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Perutnina mora biti, vsaj po kastraciji (vključno z njo), vzrejena, pitana, zaklana in označena z identifikacijsko sekundarno etiketo, na kateri je zaščitena geografska označba, na opredeljenem geografskem območju.

3.5 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6 Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

Meso kopuna, ki se trži pod zaščiteno geografsko označbo „Capón de Vilalba“, mora imeti na vsaki prodajni enoti etiketo z geografsko označbo (sekundarna etiketa), ki vsebuje alfanumerično kodo in je oštevilčena, pri čemer njeno uporabo nadzira nadzorni organ, ter naslednji uradni logotip ZGO:

Navedba „Indicación Geográfica Protegida ‚Capón de Vilalba‘“ je obvezna na etiketi, ki jo uporablja posamezni izvajalec dejavnosti, in na sekundarni etiketi ZGO. Na etiketi mora biti tudi evropski logotip zaščitenih geografskih označb. Pri kopunih vrste „Capón de Nadal“ mora biti ta navedba dodana na etiketi.

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Geografsko območje zaščitene geografske označbe „Capón de Vilalba“ zajema celotno regijo, imenovano „Terra Chá“, ki leži v provinci Lugo v avtonomni skupnosti Galiciji in obsega naslednje občine: Muras, Xermade, Vilalba, Abadín, A Pastoriza, Guitiriz, Begonte, Cospeito in Castro de Rei.

5. Povezava z geografskim območjem

Registracija te geografske označbe temelji na nekaterih posebnih značilnostih proizvoda, povezanih z okoljem (naravni in človeški dejavniki), pa tudi na pridobljenem slovesu.

Za opredeljeno geografsko območje so značilne številne majhne družinske kmetije, na katerih je reja kopunov tradicionalna dopolnilna dejavnost in vir dodatnega dohodka za kmetijo. Vlažno podnebje, za katero so značilni mila poletja in majhne temperaturne razlike, je ugodno za razvoj glavnih kultur, s katerimi se krmijo kopuni, zlasti kar zadeva krmo in žita, med katerimi je pomembna zlasti koruza. Hladno obdobje leta traja od novembra do marca, ko povprečne temperature znašajo med 5 in 10 °C in ko ni tradicionalne reje kopunov; ta se začne aprila ali maja in se konča decembra, pri čemer perutnina v zadnjem mesecu nima več izhoda na prosto.

Na majhnih kmetijah še vedno uporabljajo tradicionalne metode vzreje in ravnanja s perutnino, za katere je značilna nizka gostota živali v kokošnjaku in tudi v ogradah, kjer živali preživijo večino dneva, kar jim omogoča veliko gibanja. Te razmere tudi neposredno vplivajo na organoleptične značilnosti mesa.

Na značilnosti proizvoda vpliva tudi uporaba srednje težke in počasi rastoče perutnine, ki je prilagojena okolju in sistemu reje.

Poleg tega tudi prehrana, ki jo sestavljajo večinoma žita, med katerimi ima odločilno vlogo koruza, vpliva na značilnosti mesa in rumenkasto barvo trupa. Zadnja faza pitanja v manjših ogradah z uporabo posebne prehrane, pri kateri se osnovna krma iz predhodne faze dopolni s pasto „amoado“, ki je po lokalni metodi pripravljena iz zdrobljene koruze in kuhanega krompirja in/ali kostanja, priča tudi o posebnih spretnostih in znanju rejcev in rejk z geografskega območja, ki neposredno vplivajo na značilnosti proizvoda. Omeniti je treba, da je pridelava koruze, krompirja in kostanja na zadevnem območju pomembna in da te kulture v povezavi s travami in stročnicami, ki rastejo na travnikih in pašnikih, na katerih se perutnina neposredno giblje, pomenijo osnovno krmo. Tako večji del surovin, ki se uporabljajo za prehrano živali, izvira z območja ali celo s samega kmetijskega gospodarstva.

Skratka, vrsta perutnine, način reje in prehrana živali poleg videza trupa določajo tudi nežnost, sočnost in mehkost mesa. Vpliv tega načina reje in ravnanja s perutnino na kakovost mesa in njegove organoleptične značilnosti so potrdile različne znanstvene študije. Zato je meso živali, vzrejenih v teh razmerah, bolj rdeče in čvrstejše, vsebuje več beljakovin in ima intenzivnejšo aromo.

Še ena posebnost proizvoda, ki je rezultat spretnosti in znanja prebivalcev s tega območja, je posebna predstavitev za trženje kopuna „Capón de Nadal“ v skladu z določbami točke 3.2.

Zaradi dobrega slovesa, ki ga uživajo ti kopuni, so bili deležni priznanja z vpisom v Inventario Español de Productos Tradicionales, ki ga je ministrstvo za kmetijstvo, ribištvo in prehrano objavilo leta 1996.

Ta sloves sega daleč nazaj. Prvi znani podatki o reji in uživanju kopunov v Galiciji segajo v srednji vek, iz katerega je veliko dokumentov v zvezi s „foros“ (dolgoročna poljedelska pogodba), v katerih so se „foreros“ zavezali, da bodo del najemnine plačevali s kopuni. Obstajajo tudi precej novejše omembe, ki pričajo o tem, da je ta navada, da so se kopuni uporabljali kot plačilno sredstvo, postala stalnica, kar daje slutiti, kako veliko vrednost je imel ta proizvod na tem območju v različnih obdobjih.

Od začetka 20. stoletja so bili objavljeni številni dokumenti, v katerih sta omenjena tako kopun kot tudi sejem v Vilalbi, na katerem se je navadno prodajal. Članki so bili objavljeni v časopisih, kot sta El Eco de Vilalba, ki omenja, da je bilo leta 1908 plačevanje davkov s kopuni pogosta praksa, ali El Regional, ki leta 1927 omenja tudi sejme kopunov, organizirane v Vilalbi, in uspeh tega proizvoda.

Šege in navade, povezane s tem proizvodom, so omenjene v številnih delih galicijskih avtorjev in zapisih, v katerih se priznava kakovost kopunov s tega območja.

Manuel María, največji pesnik tega območja, je zapustil nekaj verzov o kopunu v svojem delu z naslovom Terra Chá (1954) in besedilih, ki se nanašajo na sejem v Vilalbi.

Álvaro Cunqueiro, človek številnih talentov ter eden od velikih galicijskih književnikov in ugleden gurman, v svojem znamenitem delu La Cocina Gallega (1973) vneto hvali kopune, ki jih redijo v različnih občinah regije Terra Chá in prodajajo na sejmu v Vilalbi.

Še eno veliko ime galicijske kulture, Ramón Otero Pedrayo, omenja kopune iz Vilalbe v potopisu s potovanja v San Andrés de Teixido (Pelegrinaxes, 1929).

Kot je bilo omenjeno zgoraj, sta proizvod in njegov sloves tesno povezana s sejmom, ki ga organizirajo v Vilalbi. Glede na zgodovinske omembe ta sejem obstaja že skoraj dvesto let, mestne knjige tako vsebujejo zapise, ki segajo v leto 1835. Tistega leta so zabeležene povprečne cene izražene tako: „en la cantidad de 10 reales el par“ („10 realov za par“). Iz uradnega cenika za leto 1840 je razvidno, da sta bila dva kopuna vredna toliko kot „un carnero bueno y limpio“ („dobra in čista ovca“) (12 realov) in da so tržnice kopunov – poleg tistih v božičnem času – v nasprotju z današnjimi praksami potekale tudi januarja in februarja. Od leta 1900 do leta 1947 se je cena dveh kopunov z 10 pezet zvišala na 100 pezet. Leta 1949 sta bila dva kopuna vredna 200 pezet, njuna cena pa se je počasi zviševala do leta 1974, ko naj bi bila po govoricah dva kopuna prodana za 8 000 pezet, kar je presenetljivo, saj je povprečna cena v tistem obdobju znašala med 4 000 in 6 000 pezetami. Povprečna cena kopunov, ki so bili na sejmu v Vilalbi prodani v zadnjih desetih letih, se giblje med 80 in 120 EUR na kos, in ni redko, da se za nekatere kose plačuje tudi po 140 EUR. Za trupe, težke približno 5 kg, cena na kilogram znaša približno 20 EUR, medtem ko lahko standardni kopun z drugih območij doseže ceno od 10 do 14 EUR/kg. Mediji v Galiciji, pa tudi na nacionalni ravni, vsako leto v božičnem času zberejo številne informacije o organizaciji tega sejma in cenah, ki se plačujejo, kar je mogoče preveriti s poizvedbo na spletu. Veliko število rezultatov, ki jih dobimo, če vtipkamo ime tega proizvoda, in visoke cene, ki se plačujejo zanj, dodatno dokazujejo njegov današnji sloves.

Sklic na objavo specifikacije

(drugi pododstavek člena 6(1) te uredbe)

http://mediorural.xunta.gal/fileadmin/arquivos/alimentacion/produtos_calidade/2017/Pliego_de_condiciones_CAPON_de_VILALBA_febrero_2017_C.pdf

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.