Predlog zadeva pravila EU o koordinaciji socialne varnosti glede dajatev za dolgotrajno oskrbo; dajatev za brezposelnost; družinskih dajatev in dostopa ekonomsko neaktivnih državljanov do nekaterih dajatev iz socialne varnosti.

Pri dajatvah za dolgotrajno oskrbo so bile ugotovljene tri težave: (i) nejasnost za državljane in nosilce; (ii) nejasnost v pravnem okviru; (iii) nevarnost izgube dajatev ali dvojnih izplačil. Zato čezmejna koordinacija dajatev za dolgotrajno oskrbo ne deluje učinkovito. 1,8 milijona zavarovanih oseb ne živi v državi članici, v kateri so zdravstveno zavarovane. Izmed teh oseb jih 45 000 prejema storitve, 35 000 pa dajatve v denarju. Število čezmejnih prejemnikov dajatev za dolgotrajno oskrbo se bo leta 2020 v primerjavi z letom 2013 povečalo za 11 %, do leta 2030 pa za 28 %.

Težave v zvezi z dajatvami za brezposelnost zadevajo: (i) različno uporabo pravil za seštevanje s strani držav članic, (ii) majhno število oseb, ki izvažajo svojo dajatev za brezposelnost, (iii) nedosledno obravnavo brezposelnih oseb, ki prebivajo v državi, ki ni njihova država dela (obmejni delavci in drugi čezmejni delavci); (iv) nezadovoljiva pravila o povračilu. Vse to povzroča neučinkovito obdelavo dajatev za brezposelnost, neenakomerno porazdelitev finančnega bremena in morebitne ovire za brezposelne osebe pri njihovem ponovnem vključevanju na trg dela. Leta 2014 je bilo po ocenah 91 700 brezposelnih čezmejnih delavcev, med katerimi je 53 800 obmejnih delavcev ter po poročilih okrog 25 000 primerov seštevanja in 27 300 primerov izvoza.

Glede dajatev iz socialne varnosti je bilo v nedavnih sodbah v zadevah C-140/12, Brey, C-133/13, Dano in C-308/14, Komisija proti Združenemu kraljestvu pojasnjeno, da se lahko države članice odločijo omejiti enako obravnavanje pri posebnih denarnih dajatvah, za katere se ne plačujejo prispevki, in drugih dajatvah iz socialne varnosti, ki jih zahtevajo ekonomsko neaktivni državljani, in sicer v obsegu, v katerem je to dovoljeno v direktivi o prostem gibanju. Uredba ne odraža te sodne prakse, kar povzroča slabšo preglednost. Leta 2014 je bilo po ocenah 3,7 milijona ekonomsko neaktivnih mobilnih državljanov EU. Pri skoraj 80 % teh državljanov pravice (pravice do prebivanja in/ali pravice do dajatev) izvirajo od ekonomsko aktivnih družinskih članov, zato so upravičeni do enakega obravnavanja kot družinski člani delavcev iz države. Preostalih 20 % ima težave zaradi sedanje nejasnosti in nepreglednosti glede njihovih pravic do uveljavljanja pravic do dajatev v državi gostiteljici.

Pri izvozu družinskih dajatev so bile ugotovljene tri težave: i) opažena nepravičnost pri primerjavi kupne moči izvoženih družinskih dajatev, ii) nevarnost, da bi pravila manj spodbujala starše k delu in delitvi odgovornosti za vzgojo otrok; (iii) upravne težave, zlasti pri dodeljevanju nekaterih vrst dajatev na podlagi izvedenih pravic. Vse to pomeni izzive za javne organe in bi lahko imelo negativne posledice za družine, v katerih eden od staršev ali oba starša delata v državi članici, ki ni država članica prebivališča njunega otroka. Leta 2013 je bil za 506 000 otrok, ki živijo v drugi državi članici, v povprečju izvožen 1 % dajatev za otroka.