SL Uradni list Evropske unije C 213/62

Sporočilo Komisije: „Infrastruktura za prenos energije in naravovarstvena zakonodaja EU“

(2018/C 213/02)

KAZALO

Stran

O TEM DOKUMENTU 65

Namen 65

Struktura in vsebina 65

Narava dokumenta 65

1. PRENOVLJENA ENERGETSKA INFRASTRUKTURA ZA EVROPO 67

1.1 Potreba po prenovljeni energetski infrastrukturi za Evropo 67

1.2 Infrastrukturni izzivi 68

1.2.1 Omrežja in shranjevanje električne energije 68

1.2.2 Omrežja in shranjevanje zemeljskega plina 69

1.2.3 Infrastruktura za prevoz in rafiniranje nafte in olefinov 69

1.2.4 Zajemanje, prenos in shranjevanje CO 2 69

1.3 Vrste objektov za prenos in distribucijo v uporabi 69

1.3.1 Objekti za prenos in distribucijo plina in nafte 69

1.3.2 Objekti za prenos in distribucijo električne energije 70

1.4 Projekti skupnega interesa 70

2. NARAVOVARSTVENA ZAKONODAJA EU 72

2.1 Uvod 72

2.2 Direktivi o pticah in habitatih 72

2.3 Upravljanje in varstvo območij Natura 2000 73

2.3.1 Sprejemanje pozitivnih ohranitvenih ukrepov in preprečevanje poslabšanja stanja 73

2.3.2 Postopek izdaje dovoljenj za načrte in projekte, ki vplivajo na območja Natura 2000 74

2.4 Določbe o varstvu vrst 75

3. MOREBITNI VPLIVI OBJEKTOV ZA PRENOS ENERGIJE NA OBMOČJA NATURA 2000 IN ZAŠČITENE VRSTE V EU 76

3.1 Uvod 76

3.2 Potreba po obravnavanju vsakega primera posebej 76

3.3 Pregled možnih vplivov na zaščitene vrste in habitate v EU 77

3.3.1 Izginjanje, slabšanje ali razdrobljenost habitatov 77

3.3.2 Vznemirjanje in selitev 77

3.3.3 Tveganje za trk in smrt zaradi električnega toka 77

3.3.4 Vplivi pregrade 77

3.4 Razlikovanje pomembnih in nepomembnih vplivov 78

3.5 Kumulativni učinki 78

4. MOŽNI VPLIVI INFRASTRUKTURE OMREŽJA ELEKTRIČNE ENERGIJE NA PROSTOŽIVEČE PTICE 79

4.1 Uvod 79

4.2 Infrastruktura omrežja električne energije 79

4.3 Možni negativni vplivi infrastrukture za električno energijo na prostoživeče ptice 80

4.3.1 Smrt zaradi električnega toka 80

4.3.2 Trki 83

4.3.3 Izguba habitatov in razdrobljenost 84

4.3.4 Motnje/razselitev 84

4.3.5 Elektromagnetna polja 84

4.4 Možni pozitivni vplivi infrastrukture za električno energijo na prostoživeče ptice 84

5. MOŽNI UKREPI ZA UBLAŽITEV VPLIVOV INFRASTRUKTURE OMREŽJA ELEKTRIČNE ENERGIJE NA PROSTOŽIVEČE PTICE 86

5.1 Kaj so blažilni ukrepi? 86

5.2 Možni ukrepi za blažitev negativnih vplivov elektroenergetskih načrtov ali projektov na vrste prostoživečih ptic 88

5.2.1 Uvajanje proaktivnih ukrepov na ravni načrtovanja 88

5.2.2 preučitev možnih blažilnih in preventivnih ukrepov na ravni projekta 90

5.3 Podrobna tehnična priporočila za popravne in blažilne ukrepe 91

5.3.1 Blažilni ukrepi v zvezi s smrtmi zaradi električnega toka 91

5.3.2 Blažilni ukrepi v zvezi s trki 92

6. POMEMBNOST SPREJETJA STRATEŠKEGA PRISTOPA K NAČRTOVANJU 93

6.1 Koristi celovitega načrtovanja 93

6.2 Določitev primernih lokacij za objekte za prenos električne energije 94

6.3 Iskanje načinov za racionalizacijo postopkov izdaje dovoljenj za objekte za prenos električne energije 96

6.3.1 Zgodnje načrtovanje, oblikovanje časovnega okvira in določanje obsega presoj 96

6.3.2 Zgodnje in učinkovito povezovanje presoj vplivov na okolje in drugih okoljskih zahtev 97

6.3.3 Postopkovno usklajevanje in roki 98

6.3.4 Kakovost poročil 98

6.3.5 Čezmejno sodelovanje 98

6.3.6 Zgodnje in učinkovito sodelovanje javnosti 99

7. POSTOPEK IZDAJE DOVOLJENJ IZ ČLENA 6 DIREKTIVE O HABITATIH 99

7.1 Uvod 99

7.2 Področje uporabe postopka izdaje dovoljenj iz člena 6 100

7.3 Posamezni koraki postopka izvedbe ustrezne presoje 102

7.3.1 Prvi korak: preverjanje 102

7.3.2 Drugi korak: ustrezna presoja 102

7.3.3 Korak 3: odobritev ali zavrnitev načrta ali projekta na podlagi ugotovitev v okviru ustrezne presoje 109

7.4 Postopek za odobritev odstopanja v skladu s členom 6(4) 109

8. INFRASTRUKTURA ZA PRENOS ENERGIJE V MORSKEM OKOLJU 113

8.1 Pregled sedanje energetske infrastrukture v morskih vodah EU 114

8.1.1 Nafta in plin 114

8.1.2 Energija vetra na morju ter energija valovanja in plimovanja 115

8.1.3 Zajemanje in shranjevanje ogljikovega dioksida 117

8.1.4 Prenosna omrežja 117

8.1.5 Napovedi za prihodnost 117

8.2 Natura 2000 v morskem okolju 119

8.2.1 Varstvo morskega okolja, habitatov in vrst 119

8.2.2 Podporni ukrepi in uporabni viri informacij 123

8.3 Možni vplivi in pristopi k njihovemu blaženju 124

8.3.1 Polaganje 126

8.3.2 Delovanje 129

8.3.3 Razgradnja 131

8.3.4 Kumulativni učinki 131

8.3.5 Možni blažilni ukrepi 132

8.4 Pomen strateškega načrtovanja 133

UPORABLJENI VIRI 136

PRILOGA 1 – NACIONALNE IN MEDNARODNE POBUDE 150

PRILOGA 2 – SISTEMATIČNI PREDNOSTNO UREJENI SEZNAM VPLIVOV MEDSEBOJNEGA DELOVANJA PTIC IN ELEKTRIČNIH VODOV (BIRDLIFE, 2013) 157

PRILOGA 3 – POVZETEK DOKAZOV O VPLIVU ELEKTRIČNIH VODOV NA SVETOVNO OGROŽENE (IUCN, 2012) VRSTE PTIC NA RAVNI POPULACIJE 159

PRILOGA 4 – PRIMERI VPLIVOV ELEKTRIČNIH VODOV NA METAPOPULACIJE VRST IZ PRILOGE I K DIREKTIVI O PTICAH 161

PRILOGA 5 – PREDLAGAN SEZNAM PREDNOSTNIH VRST ZA PREPREČEVANJE IN BLAŽITEV VPLIVA ELEKTRIČNIH VODOV V EU 163

PRILOGA 6 – PRIMERJAVA POSTOPKOV V SKLADU Z USTREZNO PRESOJO (AA), PRESOJO VPLIVOV NA OKOLJE (EIA) IN STRATEŠKO PRESOJO VPLIVOV NA OKOLJE (SEA) 168

O TEM DOKUMENTU

Namen

Evropska komisija je novembra 2010 objavila sporočilo z naslovom Prednostne naloge glede energetske infrastrukture za leto 2020 in pozneje – Načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje. V njem poziva k znatnemu povečanju infrastrukture za prenos energije, da bi zagotovili varno, trajnostno in cenovno dostopno oskrbo z energijo v Evropi ter hkrati zmanjšali emisije CO2.

Nova Uredba (EU) št. 347/2013 o vseevropski energetski infrastrukturi vzpostavlja okvir na ravni EU za načrtovanje in izvajanje energetske infrastrukture v EU. Določa devet prednostnih koridorjev strateške infrastrukture na področjih električne energije, plina in nafte ter tri prednostna tematska področja na ravni Unije za elektroenergetske avtoceste, pametna omrežja in omrežja za prenos ogljikovega dioksida. Uvaja tudi pregleden in vključujoč postopek za določitev in izbiro konkretnih projektov skupnega interesa, ki so potrebni za izvajanje prednostnih koridorjev.

Infrastruktura za prenos energije mora biti kot vse razvojne dejavnosti v EU v celoti skladna z okoljsko politiko EU, vključno z direktivama o habitatih in pticah (direktivi EU o naravi). Ta dokument vsebuje smernice, kako to najbolje doseči v praksi. Posebno pozornost namenja pravilni uporabi postopka izdaje dovoljenj iz člena 6 direktive o habitatih, v skladu s katerim je treba pred odobritvijo vseh načrtov in projektov, ki lahko pomembno negativno vplivajo na območje Natura 2000, opraviti ustrezno presojo. Obravnava tudi zahteve za varstvo vrst v širši pokrajini.

Območja Natura 2000 niso bila zasnovana kot „prepovedana območja“, tako da nove gradnje niso izključene. Zahteva pa se, da gradnje potekajo tako, da so redke in ogrožene vrste ter habitatni tipi, za katere so bila območja določena, zaščiteni. To je pogosto mogoče doseči s skrbnim načrtovanjem, dobrim in vključujočim dialogom ter po potrebi uporabo ustreznih blažilnih ukrepov za odpravo ali preprečevanje možnih negativnih vplivov posameznih projektov ter kumulativnih učinkov na cilje ohranjanja območja že na začetku.

Ta dokument je zasnovan zlasti za nosilce projektov, operaterje prenosnih sistemov in organe, odgovorne za izdajo dovoljenj za načrte in projekte prenosa energije, vendar bi moral biti zanimiv tudi za svetovalce za presojo vpliva, upravljavce območij Natura 2000, nevladne organizacije in vse druge izvajalce, ki jih zadeva načrtovanje, zasnova, izvajanje ali odobritev načrtov in projektov energetske infrastrukture ali so vključeni v te dejavnosti. Njegov namen je zagotoviti pregled posledic predlogov za energetsko infrastrukturo na območja Natura 2000 in zaščitene vrste in habitate v EU ter pristopov k blažitvi možnih negativnih vplivov.

Ta dokument bi bil lahko uporaben tudi za postopke presoje, izvedene v skladu z direktivama o presoji vplivov na okolje in o strateški presoji vplivov na okolje za načrte in projekte objektov za prenos energije, za katere se določi, da ustrezna presoja njihovih vplivov na območja Natura 2000 ni potrebna.

Področje uporabe

Dokument vsebuje smernice in dobre prakse za namestitev, delovanje in razgradnjo objektov za prenos ter distribucijo električne energije, plina in nafte v povezavi z območji Natura 2000 in vrstami, zaščitenimi v okviru direktiv EU o habitatih in pticah v širši pokrajini. Osredotoča se na infrastrukturo za prenos energije in ne na objekte za proizvodnjo energije, kot so naftne platforme, jezovi za hidroelektrarne, vetrne turbine, elektrarne itd.

Zajete vrste infrastrukture za prenos energije vključujejo plinovode in naftovode ter visoko- in srednjenapetostne električne daljnovode in distribucijske objekte, pri čemer je pri zadnjenavedenih poudarek na objektih na kopnem. Dokument vsebuje ločeno poglavje o infrastrukturi za prenos energije v morskem okolju.

Struktura in vsebina

Dokument ima osem poglavij:

— Poglavji 1 in 2 : dajeta pregled okvira politike EU v zvezi z energetsko infrastrukturo in potrebo po sodobnem, medsebojno povezanem energetskem omrežju v Evropi v skladu z uredbo o vseevropski energetski infrastrukturi. Izpostavljene so pravne določbe direktiv o habitatih in o pticah, ki bi jih morali nosilci projektov prenosa energije, upravljavci in organi poznati, pri čemer je posebna pozornost namenjena postopku izdaje dovoljenj iz člena 6 za vse načrte ali projekte, ki lahko pomembno vplivajo na območja Natura 2000, in zahtevam glede zaščitenih vrst v EU v širši krajini.

— Poglavje 3: vsebuje splošen pregled različnih vrst možnih vplivov, ki jih lahko ima infrastruktura za prenos energije na habitatne tipe in vrste, zaščitene v skladu z direktivama EU o naravi. Poznavanje teh možnih vplivov ne bo zagotovilo le pravilnega izvajanja ustrezne presoje iz člena 6 direktive o habitatih, ampak bi moralo tudi olajšati določitev ustreznih blažilnih ukrepov, ki jih je mogoče uporabiti za preprečevanje ali blažitev pomembnih negativnih vplivov že na začetku.

— Poglavji 4 in 5: obravnavata zlasti možne vplive infrastrukture omrežja električne energije in določitev ustreznih blažilnih ukrepov med različnimi fazami cikla načrta ali projekta. Kadar je to mogoče, so podana podrobna tehnična priporočila za popravne in blažilne ukrepe na podlagi izkušenj dobre prakse in najnovejših raziskav po vsej Evropi.

— Poglavje 6 : opisuje koristi bolj strateškega in celostnega pristopa k načrtovanju infrastrukture za prenos energije, ki preprečuje ali čim bolj zmanjšuje možnosti kršitev zahtev iz naravovarstvene zakonodaje EU pozneje med postopkom načrtovanja, ko so možnosti veliko bolj omejene. Vsebuje tudi pregled, kako je mogoče različne presoje vplivov, ki se zahtevajo v skladu z okoljsko zakonodajo EU, med drugim z direktivo o habitatih, učinkovito poenostaviti za projekte skupnega interesa, zlasti ob upoštevanju krajših rokov za postopke izdaje dovoljenj za projekte skupnega interesa iz uredbe o vseevropski energetski infrastrukturi.

— Poglavje 7 : opisuje postopek izdaje dovoljenj iz člena 6 direktive o habitatih. Njegov namen je dati praktične nasvete o uporabi tega postopka izdaje dovoljenj zlasti v okviru infrastrukture za prenos energije.

— Poglavje 8 : analizira posledice infrastrukture za prenos energije za morsko okolje. Najprej podaja pregled obstoječe energetske infrastrukture v morskih vodah EU in predvidenega prihodnjega razvoja. Nato predstavlja posledice za morska območja Natura 2000 in zaščitene vrste s sklicevanjem na določbe direktiv o habitatih in pticah ter ustrezne podporne ukrepe in smernice iz EU in od drugod. Potem obravnava možne vplive infrastrukture za prenos (kabli in cevovodi), povezane z nafto, plinom, vetrno energijo in energijo valovanja in plimovanja, ter zajemanja, prenosa in shranjevanja CO2 na morske vrste in habitate, zaščitene z direktivama EU o habitatih in o pticah. Primeri dobre prakse so vključeni kot del razprave o načinih blažitve takih vplivov. Sledi preučitev koristi strateškega načrtovanja za infrastrukturo za prenos energije v morskem okolju, vključno s pomenom njegove umestitve v okvir druge zakonodaje in politik EU, kot sta okvirna direktiva EU o morski strategiji in pomorsko prostorsko načrtovanje.

V dokumentu so, kadar je mogoče, navedeni primeri dobre prakse za prikaz, kako je mogoče objekte za prenos energije in naravovarstveno zakonodajo EU v praksi učinkovito uskladiti. Ti primeri so koristen vir zamisli o različnih vrstah tehnik in pristopov, ki jih je mogoče uporabiti.

Narava dokumenta

Cilj teh smernic je pojasniti določbe direktiv o habitatih in o pticah ter jih umestiti zlasti v razvoj in upravljanje prenosa energije. Dokument ni zakonodajno besedilo, ampak vsebuje praktične smernice in dobre prakse v zvezi z izvajanjem veljavnih pravil. Kot tak izraža le stališča služb Komisije. Za dokončno razlago direktiv EU je pristojno Sodišče.

Dokument dopolnjuje obstoječe splošne razlagalne in metodološke smernice Komisije v zvezi s členom 6 direktive o habitatih (1), za katere se priporoča, da se berejo v povezavi s tem dokumentom.

Nazadnje, dokument v celoti priznava, da sta direktivi o naravi zajeti v načelo subsidiarnosti in da morajo države članice določiti, kako najbolje izvajati postopkovne zahteve, ki iz njiju izhajajo. Postopki dobre prakse in predlagane metodologije, opisani v tem dokumentu, torej niso predpisujoči; njihov namen je zagotoviti uporabne nasvete, zamisli in predloge, ki temeljijo na povratnih informacijah in prispevkih pristojnih organov, predstavnikov energetskih podjetij, nevladnih organizacij ter drugih strokovnjakov in deležnikov.

Komisija se vsem, ki so sodelovali pri pripravi teh smernic, zahvaljuje za njihove pomembne prispevke in razprave.

1. PRENOVLJENA ENERGETSKA INFRASTRUKTURA ZA EVROPO

1.1 Potreba po prenovljeni energetski infrastrukturi za Evropo

Države EU so se dogovorile o novem okviru podnebne in energetske politike do leta 2030, vključno s splošnimi cilji in cilji politike na ravni EU za emisije toplogrednih plinov, energijo iz obnovljivih virov, energijsko učinkovitost in elektroenergetske povezave. S temi splošnimi cilji in cilji politike naj bi EU lažje dosegla konkurenčnejši, varnejši in bolj trajnosten energetski sistem ter svoje dolgoročne cilje zmanjšanja toplogrednih plinov do leta 2050.

Slika 1

Okvir podnebne in energetske politike do leta 2030 – dogovorjeni krovni cilji

≥ – 40 %emisij toplogrednih plinov

+ 10 %povezav

– 20 %emisij toplogrednih plinov

+ 20 %obnovljivih virov energije

+ 15 %povezav

≥ + 30 %energijske učinkovitosti

≥ + 27 %obnovljivih virov energije

+ 20 %energijske učinkovitosti

Komisija je kot eno svojih ključnih prednostnih nalog predstavila okvirno strategijo za trdno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost (2). Njen cilj je pomagati EU pri doseganju ciljev do leta 2030 in evropskim potrošnikom zagotoviti dostop do varne, trajnostne, konkurenčne in cenovno dostopne energije ter koristi od temeljnega preoblikovanja evropskega energetskega sistema, ki je trenutno v teku.

Da bi dosegli cilje do leta 2030, morajo biti objekti za prenos in shranjevanje energije v Evropi posodobljeni (3). Zastarela in slabo medsebojno povezana infrastruktura zelo omejuje evropsko gospodarstvo. Razvoj proizvodnje vetrne električne energije v regijah Severnega in Baltskega morja na primer ovirajo nezadostne omrežne povezave na morju in kopnem. Tudi tveganje in strošek motenj ter izgubljene energije naj bi se po pričakovanjih povečala, če EU ne bo vlagala v pametna, učinkovita in konkurenčna energetska omrežja in izkoristila možnosti za izboljšave energijske učinkovitosti.

Nova politika EU glede energetske infrastrukture bo prispevala k usklajevanju in optimizaciji razvoja omrežja na celinski ravni, s čimer bo omogočila, da EU izkoristi vse prednosti povezanega evropskega omrežja, ki močno presega vrednost njenih posameznih sestavnih delov.

Z evropsko strategijo za popolnoma povezano energetsko infrastrukturo, ki temelji na pametnih in nizkoogljičnih tehnologijah, se ne bodo le zmanjšali stroški izvedbe prehoda na nizkoogljično gospodarstvo prek ekonomije obsega za posamezne države članice. Izboljšala se bo tudi zanesljivost oskrbe z energijo in prispevalo se bo k stabilizaciji cen za potrošnike z zagotavljanjem, da električna energija in plin prideta tja, kjer sta potrebna. Evropska omrežja bodo tudi spodbudila konkurenco na enotnem energetskem trgu EU, okrepila solidarnost med državami članicami in zagotovila, da bodo imeli evropski državljani in podjetja dostop do cenovno dostopnih virov energije.

Da bi pomagala izvesti to pomembno spremembo pri prenosu energije, je EU leta 2013 sprejela novo Uredbo (EU) št. 347/2013 o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo (4). Ta zagotavlja celovit okvir na ravni EU za načrtovanje in izvajanje energetske infrastrukture.

Določa devet prednostnih koridorjev strateške infrastrukture na področjih električne energije, plina in nafte ter tri prednostna tematska področja na ravni Unije za elektroenergetske avtoceste, pametna omrežja in omrežja za prenos ogljikovega dioksida za optimizacijo razvoja omrežja na evropski ravni do leta 2020 in pozneje.

Slika 2

Prednostni koridorji za električno energijo, plin in nafto

1.2 Infrastrukturni izzivi

Izziv medsebojnega povezovanja in prilagajanja energetske infrastrukture Evrope novim potrebam zadeva vse sektorje in vse vrste objektov za prenos energije.

1.2.1 Omrežja in shranjevanje električne energije

Omrežja električne energije bo treba nadgraditi in posodobiti, da bodo zadostila vedno večjim potrebam po električni energiji zaradi velikega premika v energetski vrednostni verigi in mešanici energijskih virov, pa tudi zaradi vse več različnih aplikacij in tehnologij, ki uporabljajo električno energijo kot vir energije. Prav tako je treba razširiti in nadgraditi omrežja, da se spodbudi povezovanje trgov in ohrani sedanja raven sigurnosti sistema, zlasti pa, da se zagotovita prenos in uravnoteženost električne energije, pridobljene iz obnovljivih virov, ki naj bi se v obdobju 2007–2020 več kot podvojila.

Pomemben delež proizvodnih zmogljivosti bo koncentriran na lokacijah, bolj oddaljenih od večjih središč porabe ali shranjevanja. Znatni deleži bodo proizvedeni v objektih na morju, objektih za proizvodnjo sončne energije in poljih vetrnic na tleh v Južni Evropi ali biomasnih objektov v Srednji in Vzhodni Evropi. Povečal naj bi se tudi delež decentralizirane proizvodnje.

Poleg teh kratkoročnih zahtev se morajo omrežja električne energije koreniteje razviti, da bi omogočila prehod na razogljičen sistem električne energije do leta 2050, ki ga podpirajo nove visokonapetostne tehnologije na dolge razdalje in nove tehnologije za shranjevanje električne energije, ki lahko poskrbijo za vse večje deleže energije iz obnovljivih virov iz EU in od drugod.

Hkrati morajo omrežja postati tudi pametnejša. Ciljev EU do leta 2020 glede energijske učinkovitosti in obnovljivih virov energije ne bo mogoče doseči brez dodatnih inovacij in večje inteligentnosti v omrežjih tako na ravni prenosa kot na ravni distribucije, zlasti z uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij. To bo bistveno za začetek upravljanja povpraševanja in druge pametne omrežne storitve.

1.2.2 Omrežja in shranjevanje zemeljskega plina

Zemeljski plin bo tudi v naslednjih desetletjih predvidoma imel pomembno vlogo v mešanici energijskih virov EU in bo vse pomembnejši kot rezervno gorivo za pokritje nihanj v proizvodnji električne energije. Vendar morajo plinska omrežja zadostiti dodatnim zahtevam glede prilagodljivosti v sistemu in potrebi po dvosmernih cevovodih, povečanju skladiščnih zmogljivosti ter prilagodljivi oskrbi, tudi z utekočinjenim zemeljskim plinom (UZG) in stisnjenim zemeljskim plinom (SZP).

1.2.3 Infrastruktura za prevoz in rafiniranje nafte in olefinov

Če politike s področja podnebja, prometa in energijske učinkovitosti ostanejo take, kakršne so zdaj, bo nafta leta 2030 predvidoma še vedno predstavljala 30 % primarne energije in bo najbrž ostala pomemben del prevoznih goriv. Zanesljivost oskrbe z energijo je odvisna od celovitosti in prilagodljivosti celotne dobavne verige, od surove nafte, ki se dobavlja rafinerijam, do končnega proizvoda, ki se distribuira odjemalcem. Hkrati bo prihodnjo obliko infrastrukture za prevoz surove nafte in naftnih proizvodov določil tudi razvoj evropskega rafinerijskega sektorja, ki se zdaj spopada z več izzivi.

1.2.4 Zajemanje, prenos in shranjevanje CO2

Tehnologije za zajemanje, prenos in shranjevanje CO2 lahko v veliki meri zmanjšajo emisije CO2, vendar so še vedno v zgodnji fazi razvoja. Komercialno postopno uvajanje zajemanja, prenosa in shranjevanja CO2 pri proizvodnji električne energije in v industrijskih uporabah se bo predvidoma začelo po letu 2020. Ker možna skladišča CO2 v Evropi niso enakomerno razporejena in bi bile nekatere države članice znotraj svojih nacionalnih meja sposobne hraniti le omejene količine, bi lahko postala potrebna gradnja evropske cevovodne infrastrukture, ki bi presegala državne meje in bi se nahajala tudi v morskem okolju.

1.3 Vrste objektov za prenos in distribucijo v uporabi

Način prenosa, distribucije in shranjevanja različnih oblik energije se seveda razlikuje glede na vrsto zadevne energije in glede na to, ali gre za kopno ali morsko okolje. Na primer, prenos električne energije običajno poteka po električnih vodih ali kablih, prenos plina in nafte pa poteka po cevovodih.

Ta dokument se osredotoča zlasti na naslednje objekte (5):

— zemeljski objekti za prenos plina in nafte: podzemni cevovodi, nadzemni cevovodi, vključno s cevovodi, ki prečkajo vodotoke, in vsi z njimi povezani sestavni deli (postaje za začetni vnos materiala, črpalne (nafta) in kompresorske (plin) postaje, postaja za delno dobavo, sekcijske zaporne postaje, regulatorske postaje in postaje za končno dobavo),

— zemeljski objekti za prenos električne energije: zakopani/podzemni električni vodi, nadzemni električni vodi in povezani sestavni deli (stolpi, razdelilne postaje in pretvorniške postaje).

1.3.1 Objekti za prenos in distribucijo plina in nafte

Cevovodi se običajno uporabljajo za prenos velikih količin surove nafte, predelanih naftnih proizvodov ali zemeljskega plina po kopnem. Naftni cevovodi so izdelani iz jeklenih ali plastičnih cevi z notranjim premerom, ki običajno meri od 100 do 1 200 mm. Večina cevovodov je zakopanih v globini približno 1 do 2 m. Pretok nafte uravnavajo črpalne postaje. Cevovodi za zemeljski plin so izdelani iz ogljikovega jekla, njihov premer pa znaša od 51 do 1 500 mm. Za ustrezen tlak plina skrbijo kompresorske postaje.

Cevovod poteka vzdolž t. i. pravice do poti. Koraki za izgradnjo cevovoda vključujejo izbiro poti, ki jo je nato treba pregledati, da bi zagotovili, da so fizične ovire predvidene in odpravljene. Po potrebi se izvede izkopavanje jarkov, zlasti za glavno pot in prehode. Cev se pozneje namesti s povezanimi sestavnimi deli (ventili, vozlišča itd.). Po potrebi se cev in jarek prekrijeta.

1.3.2 Objekti za prenos in distribucijo električne energije

Električne energije še vedno ni mogoče skladiščiti v velikih količinah, zato jo je treba proizvajati v realnem času. To pomeni, da bi moral biti stalni prenos električne energije do uporabnikov čim učinkovitejši. V zemeljskih okoljih je prenos električne energije njen prenos od elektrarn, ki jo proizvajajo, do visokonapetostnih električnih razdelilnih postaj, ki se nahajajo blizu odjemalnih središč. Velike količine električne energije se prenašajo pri visoki napetosti (110–750 kV v Evropi, ENTSO, 2012), da bi omejili izgubo energije na dolgih razdaljah do razdelilne postaje.

Daljnovodi uporabljajo zlasti visokonapetostni trifazni izmenični tok za prenos velikih količin energije na dolge razdalje (APLIC, 2006). Tehnologija z visokonapetostnim enosmernim tokom zagotavlja večjo učinkovitost na zelo dolgih razdaljah (običajno daljših od 600 km). Električna energija se lahko prenaša po nadzemnih ali podzemnih vodih. V vseh primerih je napetost visoka, ker je pri sedanjih tehnologijah mogoče velike količine energije učinkovito prenesti le pri visoki napetosti.

Električna energija se distribuira pri srednji napetosti od prenosnega sistema do končnih odjemalcev (pogosto manj kot 33 kV). Razlika med visokonapetostnimi električnimi vodi in srednjenapetostnimi distribucijskimi vodi je pomembna z vidika ohranjanja narave, saj tveganje za smrt zaradi električnega toka obstaja le pri srednjenapetostnih distribucijskih vodih, tveganje za trk pa obstaja tako pri prenosnih kot pri distribucijskih vodih (6) (glej poglavje 4).

Električna energija se običajno prenaša po nadzemnih električnih vodih, ki jih podpirajo stolpi ali drogovi, včasih pa se uporabljajo tudi zakopani/podzemni električni vodi, zlasti na mestnih ali občutljivih območjih. Nadzemni električni vodi imajo posebne vplive na biotsko raznovrstnost, zdravje in pokrajino, ki se razlikujejo od vplivov podzemnih električnih vodov. Po drugi strani so lahko prvotni stroški naložb v podzemne kable pogosto bistveno višji od nadzemnih električnih vodov.

1.4 Projekti skupnega interesa (7)

Veljavna uredba o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo, ki je začela veljati 15. maja 2013, določa pravni okvir in okvir politike za optimizacijo omrežnega razvoja na evropski ravni do leta 2020 in pozneje. Določa 12 strateških prednostnih koridorjev in tematskih področij za energetsko infrastrukturo z vseevropsko/čezmejno razsežnostjo. Uredba določa postopek, v okviru katerega se vsaki dve leti določi seznam projektov skupnega interesa (8) na ravni Unije, ki prispevajo k razvoju omrežij energetske infrastrukture v vsakem izmed 12 prednostnih koridorjev in tematskih področij.

Da bi bil projekt vključen na seznam Unije, mora prinašati znatne koristi vsaj dvema državama članicama, prispevati k povezovanju trga in dodatni konkurenci, krepiti zanesljivost oskrbe in zmanjševati emisije CO2. Postopek določitve temelji na regionalnem sodelovanju, ki zajema države članice in različne zainteresirane strani, ki zagotavljajo svoje strokovno znanje in izkušnje v zvezi s tehnično izvedljivostjo in tržnimi pogoji, tako z nacionalnega kot z evropskega vidika.

Tretji seznam Unije s 173 projekti skupnega interesa za energetsko infrastrukturo (9) je bil sprejet novembra 2017. Seznam zajema 106 projektov v zvezi z električno energijo, vključno z električnimi daljnovodi in shranjevanjem električne energije, štiri projekte v zvezi s pametnimi omrežji in 53 projektov v zvezi s plinom. Seznam projektov skupnega interesa prvič zajema tudi štiri projekte v zvezi z ogljikovim dioksidom. Seznam projektov skupnega interesa se posodablja vsaki dve leti, da bi vključili nove potrebne projekte in odstranili končane.

Ti projekti skupnega interesa so zdaj lahko upravičeni do finančne podpore Instrumenta za povezovanje Evrope (IPE). V okviru tega novega instrumenta so bila za obdobje 2014–2020 za vseevropsko energetsko infrastrukturo namenjena proračunska sredstva v višini 5,35 milijarde EUR. Leta 2016 so bila v okviru drugega in tretjega razpisa za zbiranje predlogov 27 projektom skupnega interesa dodeljena nepovratna sredstva v skupni višini 707 milijonov EUR. V 11 primerih je šlo za projekte v sektorju električne energije in v 15 za projekte v sektorju plina; en projekt je bil s področja pametnih omrežij. Nepovratna sredstva so bila osemkrat dodeljena gradbenim delom, 19-krat pa študijam. Za projekte skupnega interesa je bilo leta 2017 namenjenih 800 milijonov EUR v obliki nepovratnih sredstev Instrumenta za povezovanje Evrope.

Zaradi njihovega strateškega pomena za EU se lahko za projekte skupnega interesa uporablja racionaliziran postopek načrtovanja in izdaje dovoljenj. To na primer vključuje imenovanje enotnega pristojnega nacionalnega organa, ki bo deloval kot točka „vse na enem mestu“ za vsa dovoljenja, in zavezujočo časovno omejitev treh let in pol za odobritev projekta. Cilj je pospešiti postopke ter zagotoviti hitro izdajanje dovoljenj in izvajanje projektov, ki so potrebni za doseganje energetske varnosti, prispevajo k izpolnjevanju podnebnih in energetskih ciljev EU ter hkrati zagotavljajo doseganje najvišjih standardov, določenih v okoljski zakonodaji Unije, pa tudi povečati preglednost in izboljšati sodelovanje javnosti. To pa bi moralo povečati privlačnost projektov skupnega interesa za vlagatelje zaradi boljšega regulativnega okvira.

Energetski projekti skupnega interesa: interaktivni zemljevid Evropska komisija je razvila platformo preglednosti (10), ki uporabniku omogoča, da prek spletnega prikazovalnika zemljevida poišče in si ogleda vseh 173 projektov skupnega interesa, sprejetih leta 2017. Projekte je mogoče kartirati glede na vrsto energije (električna energija, plin, nafta itd.), vrsto infrastrukture, državo in/ali prednostni koridor. Za vsak projekt so kmalu po sprejetju na voljo tudi tehnični povzetki.

Vendar je treba opozoriti, da seznam Unije vsebuje projekte skupnega interesa v različnih fazah razvoja. Nekateri so še vedno v zgodnjih fazah razvoja, zato so še potrebne študije za prikaz izvedljivosti projekta.

Vključitev takšnih projektov na seznam projektov skupnega interesa Unije prav tako ne posega v izid ustreznih okoljskih presoj in postopkov izdaje dovoljenj. Če se izkaže, da projekt, vključen na seznam projektov skupnega interesa Unije, ni v skladu s pravnim redom EU, bo izbrisan s seznama.

Komisija je julija 2013 izdala smernice (11), v katerih je državam članicam podala usmeritve za opredelitev ustreznih zakonodajnih in nezakonodajnih ukrepov za racionalizacijo različnih postopkov okoljske presoje in za zagotovitev skladne uporabe postopkov okoljske presoje, ki jih za projekte skupnega interesa zahteva pravo Unije.

Kaj pomeni racionalizacija? Racionalizacija pomeni: izboljšanje in boljše usklajevanje postopkov presoje vplivov na okolje, da bi zmanjšali nepotrebno upravno breme , ustvarili sinergije in tako skrajšali čas , potreben za zaključek postopka presoje, ter hkrati zagotovili visoko raven varstva okolja s celovitimi presojami vplivov na okolje v skladu s pravnim redom EU na področju varstva okolja. Vir: smernice za racionalizacijo postopkov presoje vplivov na okolje za projekte skupnega interesa za energetsko infrastrukturo (Streamlining environmental assessment procedures for energy infrastructure Projects of Common Interest), julij 2013.

Smernice dajejo šest glavnih priporočil za racionalizacijo postopkov. Temeljijo na dosedanjih izkušnjah pri izvajanju in dobrih praksah, ugotovljenih v državah članicah, a jih tudi presegajo (glej poglavje 4 za več podrobnosti).

Priporočila se osredotočajo zlasti na:

— zgodnje načrtovanje, oblikovanje časovnega okvira in določanje obsega presoj,

— zgodnje in učinkovito povezovanje presoj vplivov na okolje in drugih okoljskih zahtev,

— postopkovno usklajevanje in roke,

— zbiranje podatkov, izmenjavo podatkov in nadzor kakovosti,

— čezmejno sodelovanje in

— zgodnje in učinkovito sodelovanje javnosti.

Poznejša poglavja v teh smernicah se osredotočajo zlasti na postopek izdaje dovoljenj v skladu z direktivo o habitatih v okviru načrtov in projektov za prenos energije. Drugi postopki izdaje dovoljenj s področja okolja niso podrobno obravnavani, vendar so po potrebi omenjeni.

Ta dokument torej dopolnjuje zgoraj omenjene smernice za racionalizacijo projektov skupnega interesa, a ima širši obseg, saj zajema vse vrste infrastrukture za prenos nafte, plina in električne energije, ne glede na to, ali gre za projekte skupnega interesa ali ne.

2. NARAVOVARSTVENA ZAKONODAJA EU

2.1 Uvod

Nekateri načrti in projekti infrastrukture za prenos energije bi lahko vplivali na eno ali več območij Natura 2000, vključenih v omrežje EU Natura 2000, ali na nekatere redke in ogrožene vrste, zaščitene v skladu z zakonodajo EU. Direktivi o habitatih in pticah vsebujeta določbe, ki jih je treba v takih primerih spoštovati. Pregled teh določb je v tem poglavju. Poznejša poglavja predstavljajo posebne elemente postopka izdaje dovoljenj iz člena 6 direktive o habitatih, zlasti v zvezi z načrti ali projekti za prenos energije.

2.2 Direktivi o pticah in habitatih

Zaustavitev izgube biotske raznovrstnosti v EU je priznana kot pomemben element strategije Evropa 2020, ki poziva k politiki pametne, vključujoče in trajnostne rasti, v kateri so upoštevane pomembne socialno-ekonomske koristi, ki jih narava zagotavlja družbi.

Marca 2010 so si voditelji držav in vlad EU zastavili ambiciozen cilj, tj. ustaviti izgubo biotske raznovrstnosti v Evropi in obrniti trend do leta 2020. Evropska komisija je maja 2011 sprejela novo strategijo EU za biotsko raznovrstnost do leta 2020 (COM(2011) 244) (12), v kateri je določen okvir politike za doseganje tega cilja.

Direktivi o pticah (13) in habitatih (14) sta temelj politike EU o biotski raznovrstnosti. Direktivi omogočata, da vse države članice EU na podlagi skupnega zakonodajnega okvira sodelujejo v prizadevanjih za ohranitev najbolj ogroženih in najdragocenejših evropskih vrst in habitatov na njihovem celotnem naravnem območju razširjenosti v EU, ne glede na politične ali upravne meje.

Direktivi ne zajemata vseh rastlinskih in živalskih vrst v Evropi (tj. ne zajemata celotne biotske raznovrstnosti Evrope). Namesto tega se osredotočata na podsklop približno 2 000 vrst, ki jih je treba zaščititi, da bi preprečili njihovo zmanjšanje ali slabšanje. Pogosto se jim reče „vrste v interesu Skupnosti ali zaščitene vrste v EU“. Z direktivo o habitatih je zaščitenih še približno 230 redkih ali ogroženih habitatnih tipov.

Splošni cilj teh dveh direktiv je zagotoviti ohranitev in ponovno vzpostavitev ugodnega stanja ohranjenosti (15) vrst in habitatnih tipov, ki jih varujeta, na njihovem celotnem naravnem območju razširjenosti v EU. Ta cilj je opredeljen v pozitivnem smislu in usmerjen v ugodno stanje, ki ga je treba doseči in ohraniti. Pomeni torej več kot zgolj preprečevanje njihovega slabšanja.

Da bi dosegli ta cilj, se v skladu z direktivama EU o naravi od držav članic zahteva, da:

— določijo in ohranjajo osrednja območja za varstvo vrst in habitatnih tipov, naštetih v prilogah I in II k direktivi o habitatih in Prilogi I k direktivi o pticah, vključno s pticami selivkami. Ta območja tvorijo del omrežja Natura 2000 v EU,

— vzpostavijo sistem varstva vrst za vse vrste evropskih prostoživečih ptic in druge ogrožene vrste iz prilog IV in V k direktivi o habitatih. Ta sistem varstva se uporablja na celotnem naravnem območju razširjenosti vrst v EU, tj. v širši pokrajini (na območjih Natura 2000 in zunaj njih).

2.3 Upravljanje in varstvo območij Natura 2000

Doslej je bilo za območja Natura 2000 določenih več kot 27 000 območij. Skupaj pokrivajo približno 18 % kopnega v Evropi in tudi obsežna morska območja.

PREGLEDOVALNIK NATURA 2000: koristno orodje za nosilce projektov Pregledovalnik Natura 2000 je spletni sistem za kartiranje z uporabo geografskega informacijskega sistema (GIS), s katerim lahko nosilci projektov locirajo in si ogledajo vsako območje Natura 2000 v omrežju EU. Omogoča preučitev območij v zelo velikem merilu (1: 500) ter ogled meja območij in glavnih značilnosti pokrajine v zelo visoki ločljivosti. Za vsako območje je na voljo standardni obrazec z navedenimi vrstami in habitatnimi tipi, za katere je bilo določeno, ocenjeno velikostjo populacije in stanjem ohranjenosti na območju ter pomenom tega območja za zadevne vrste ali habitatne tipe v EU. http://natura2000.eea.europa.eu/

Varstvo in ohranjanje območij Natura 2000 urejajo določbe člena 6 direktive o habitatih. Deli se na dve vrsti ukrepov – prva vrsta (ureja jo člen 6(1) in (2) (16)) zajema stalno upravljanje ohranjanja vseh območij Natura 2000, druga vrsta (ureja jo člen 6(3) in (4)) pa določa postopek izdaje dovoljenj za načrte ali projekte, ki bodo verjetno pomembno negativno vplivali na območje Natura 2000.

Na podlagi tega člena je jasno, da območja Natura 2000 niso prepovedana območja za razvoj. Novi načrti in projekti so povsem izvedljivi, če se upoštevajo nekateri postopkovni in vsebinski zaščitni ukrepi. Vzpostavljen je postopek izdaje dovoljenj, ki zagotavlja, da se taki načrti in projekti izvajajo na način, ki je združljiv s cilji ohranjanja območja Natura 2000.

2.3.1 Sprejemanje pozitivnih ohranitvenih ukrepov in preprečevanje poslabšanja stanja

Člen 6 direktive o habitatih: 1. Za posebna ohranitvena območja države članice določijo potrebne ohranitvene ukrepe, ki po potrebi vključujejo ustrezne načrte upravljanja, pripravljene posebej za ta območja ali zajete v drugih razvojnih načrtih, ter ustrezne zakonske, upravne ali pogodbene ukrepe, ki ustrezajo ekološkim zahtevam naravnih habitatnih tipov iz Priloge I in vrst iz Priloge II na teh območjih. 2. Države članice storijo vse potrebno, da na posebnih ohranitvenih območjih preprečijo slabšanje stanja naravnih habitatov in habitatov vrst ter vznemirjanje vrst, za katere so bila območja določena, kolikor bi tako vznemirjanje lahko pomembno vplivalo na cilje te direktive.

Člen 6(1) in (2) direktive o habitatih od držav članic zahteva, da:

— sprejmejo pozitivne ohranitvene ukrepe, potrebne za vzdrževanje ali obnovitev habitatnih tipov in vrst, za katere je bilo območje določeno (člen 6(1)),

— sprejmejo ukrepe, da preprečijo kakršno koli slabšanje stanja habitatnih tipov ali kakršno koli pomembno vznemirjanje prisotnih vrst (člen 6(2)).

V zvezi s tem morajo države članice določiti jasne cilje ohranjanja za vsako območje Natura 2000, ki temelji na stanju ohranjenosti in ekoloških zahtevah prisotnih habitatnih tipov in vrst v interesu EU. Cilj ohranjanja bi moral biti namenjen vsaj vzdrževanju stanja ohranjenosti vrst in habitatov, za katere je bil določen, in ne bi smel dopustiti njihovega nadaljnjega slabšanja.

Ker pa je splošni cilj direktiv o naravi, da bi vrste in habitatni tipi dosegli ugodno stanje ohranjenosti na njihovem celotnem območju razširjenosti, so morda potrebni ambicioznejši cilji ohranjanja, da bi izboljšali njihovo stanje ohranjenosti na posameznih območjih. S cilji ohranjanja območja Natura 2000 morajo biti seznanjeni zlasti nosilci projektov prenosa energije, načrtovalci in organi, saj bo treba možne negativne vplive načrta ali projekta oceniti ob upoštevanju teh ciljev ohranjanja (17).

Čeprav to ni obvezno, direktiva o habitatih spodbuja organe s področja narave, naj pripravijo podrobne načrte za upravljanje območij Natura 2000 v tesnem sodelovanju z lokalnimi deležniki (18). Ti načrti so lahko zelo koristen vir informacij, saj običajno zagotavljajo podrobne informacije o vrstah in habitatnih tipih, za katere je bilo območje določeno, pojasnjujejo cilje ohranjanja območja in po potrebi odnos z drugimi rabami zemljišč v bližini. Opisujejo tudi praktične ohranitvene ukrepe, ki so potrebni za doseganje ciljev ohranjanja lokacije.

2.3.2 Postopek izdaje dovoljenj za načrte in projekte, ki vplivajo na območja Natura 2000

Člen 6 direktive o habitatih: 3. Pri vsakem načrtu ali projektu, ki ni neposredno povezan z upravljanjem območja ali zanj potreben, pa bi sam ali v povezavi z drugimi načrti ali projekti lahko pomembno vplival na območje, je treba opraviti ustrezno presojo njegovih posledic glede na cilje ohranjanja tega območja. Glede na ugotovitve presoje posledic za območje in ob upoštevanju določb odstavka 4 pristojni nacionalni organi soglašajo z načrtom ali projektom šele potem, ko se prepričajo, da ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja, in, če je primerno, ko pridobijo mnenje javnosti. 4. Če je treba kljub negativni presoji posledic za območje izvesti načrt ali projekt iz nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa, vključno tistih socialne ali gospodarske narave, in ni drugih ustreznih rešitev, država članica izvede vse izravnalne ukrepe, potrebne za zagotovitev varstva celovite usklajenosti Nature 2000. O sprejetih izravnalnih ukrepih obvesti Komisijo. Če je zadevno območje območje s prednostnim naravnim habitatnim tipom in/ali prednostno vrsto, se lahko upoštevajo le razlogi, povezani z zdravjem ljudi ali javno varnostjo ali koristnimi posledicami bistvenega pomena za okolje ali drugimi, po predhodnem mnenju Komisije nujnimi razlogi prevladujočega javnega interesa.

Člen 6(3) in (4) direktive o habitatih določa postopek izdaje dovoljenj, ki ga je treba upoštevati, ko je predlagan načrt ali projekt, ki bi lahko vplival na enega ali več območij Natura 2000 (19). Ta postopek izdaje dovoljenj ne zadeva le načrtov ali projektov znotraj območja Natura 2000, ampak tudi načrte ali projekte, ki so zunaj njih, vendar bi lahko pomembno vplivali na ohranitev vrst in habitatov na tem območju.

Člen 6(3) direktive o habitatih zahteva, da se za vse načrte in projekte, ki bodo verjetno pomembno negativno vplivali na območje Natura 2000, ob upoštevanju ciljev ohranjanja zadevnega območja izvede ustrezna presoja, da bi podrobno preučili te vplive. Pristojni organ lahko soglaša z načrtom ali projektom le, če se na podlagi ugotovitev ustrezne presoje prepriča, da ta ne bo škodoval celovitosti zadevnega območja. Pomembno je opozoriti, da je treba dokazati odsotnost (in ne prisotnost) negativnih vplivov.

Glede na vrsto in resnost ugotovljenih vplivov je včasih mogoče prilagoditi načrt ali projekt in/ali uvesti nekatere blažilne ukrepe za preprečevanje ali odpravo teh vplivov ali njihovo zmanjšanje na nepomembno raven, da se lahko načrt ali projekt odobri.

V nasprotnem primeru je treba načrt ali projekt zavrniti in namesto tega preučiti druge ustrezne rešitve, ki so manj škodljive. V izjemnih okoliščinah se lahko izvede postopek za odobritev odstopanja iz člena 6(4), da se odobri načrt ali projekt z negativnim vplivom na celovitost enega ali več območij Natura 2000, če je mogoče dokazati, da ni drugih ustreznih rešitev, in če se šteje, da je načrt ali projekt potreben zaradi nujnih razlogov prevladujočega javnega interesa. V takšnih primerih bo treba izvesti ustrezne izravnalne ukrepe za zagotovitev varstva celovite usklajenosti omrežja Natura 2000.

Nazadnje, pomembno je opozoriti, da postopek izdaje dovoljenj iz direktive o habitatih ni enak postopku, predvidenemu v direktivi o presoji vplivov na okolje in direktivi o strateški presoji vplivov na okolje, tudi če sta povezana (glej poglavje 7 za podrobnosti). V nasprotju s presojami vplivov na okolje/strateškimi presojami vplivov na okolje, katerih rezultat je treba upoštevati pri odločanju o odobritvi načrta ali projekta, so sklepi ustrezne presoje dokončni in bodo odločilni za to, ali lahko načrt ali projekt pridobi dovoljenje.

2.4 Določbe o varstvu vrst

Drugi sklop določb obeh direktiv EU o naravi zadeva varstvo nekaterih vrst na njihovem celotnem območju razširjenosti po vsej EU, tj. na območjih Natura 2000 in zunaj njih.

Nekaterim zaščitenim vrstam lahko škodijo nekatere vrste projektov energetske infrastrukture, kot so nadzemni električni kabli. Zato je treba te določbe upoštevati tudi pri obravnavanju takih načrtov in projektov na potencialno občutljivih območjih zunaj območij Natura 2000 v okviru postopkov presoje vplivov na okolje in strateške presoje vplivov na okolje.

Določbe o varstvu vrst zajemajo vse vrste prostoživečih ptic, ki so naravno prisotne v EU, pa tudi druge vrste, naštete v prilogah IV in V k direktivi o habitatih.

V bistvu se v skladu z njimi od držav članic zahteva, da prepovejo:

— namerno vznemirjanje ptic med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo,

— poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč,

— namerno uničevanje gnezd ali jajc ter ruvanje ali uničevanje zaščitenih rastlin.

Natančni pogoji so določeni v členu 5 direktive o pticah ter členu 12 (za živali) in členu 13 (za rastline) direktive o habitatih (20).

Člen 5 direktive o pticah: Brez poseganja v člena 7 in 9 države članice sprejmejo potrebne ukrepe za uvedbo splošnega sistema varstva vseh vrst ptic iz člena 1, ki prepovedujejo zlasti: (a) namerno ubitje ali ujetje na kakršen koli način; (b) namerno uničenje ali poškodovanje gnezd in jajc ali odstranjevanje gnezd; (c) odvzem jajc iz narave in posedovanje teh jajc, čeprav so prazna; (d) namerno vznemirjanje ptic, zlasti v času razmnoževanja in vzreje mladičev, v taki meri, da bi vznemirjanje postalo moteče glede na cilje te direktive; (e) zadrževanje ptic tistih vrst, katerih ujetje in lov je prepovedan. Člen 12 direktive o habitatih: 1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da vzpostavijo sistem strogega varstva živalskih vrst iz Priloge IV(a) na njihovem naravnem območju razširjenosti, ki prepoveduje: (a) vse oblike namernega ujetja ali ubitja osebkov teh vrst v naravi; (b) namerno vznemirjanje teh vrst, zlasti med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo; (c) namerno uničevanje ali odvzem jajc iz narave; (d) poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč. 2. Za te vrste države članice prepovejo posedovanje, prevoz in prodajo ali izmenjavo osebkov, vzetih iz narave, in njihovo ponujanje za prodajo ali izmenjavo, razen za osebke, ki so bili zakonito vzeti iz narave pred začetkom izvajanja te direktive. 3. Prepovedi iz odstavka 1(a) in (b) ter odstavka 2 se uporabljajo za vse razvojne oblike živali, za katere velja ta člen. Člen 13 direktive o habitatih: 1. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da vzpostavijo sistem strogega varstva rastlinskih vrst iz Priloge IV(b), ki prepoveduje naslednje: (a) namerno trganje, zbiranje, rezanje, ruvanje ali uničevanje teh rastlin v naravi na njihovem naravnem območju razširjenosti; (b) posedovanje, prevoz in prodajo ali izmenjavo osebkov teh vrst, vzetih iz narave, in njihovo ponujanje za prodajo ali izmenjavo, razen za osebke, ki so bili zakonito vzeti iz narave pred začetkom izvajanja te direktive. 2. Prepovedi iz odstavka 1(a) in (b) se uporabljajo za vse razvojne oblike rastlin, za katere velja ta člen.

V nekaterih okoliščinah so dovoljena odstopanja od teh določb (npr. za preprečitev resne škode na posevkih, živini, gozdovih, ribištvu in vodi), če ni na voljo druge zadovoljive rešitve in če posledice teh odstopanj niso nezdružljive s splošnimi cilji direktiv.

Pogoji za uporabo odstopanj so določeni v členu 9 direktive o pticah in členu 16 direktive o habitatih. V primeru infrastruktur za prenos energije bi bili ustrezni predvsem razlogi, povezani z „interesi zdravja ljudi in javne varnosti“ ali „drugi razlogi prevladujočega javnega interesa“ (glej člen 16(1)(c)).

3. MOREBITNI VPLIVI OBJEKTOV ZA PRENOS ENERGIJE NA OBMOČJA NATURA 2000 IN ZAŠČITENE VRSTE V EU

3.1 Uvod

Projekti energetske infrastrukture običajno ne pomenijo velike grožnje za biotsko raznovrstnost. V številnih primerih dobro načrtovane gradnje na ustrezni lokaciji ne vplivajo na biotsko raznovrstnost ali pa so vplivi omejeni. Obstajajo tudi primeri, ko so projekti v celoti pomenili koristi za naravo, zlasti na območjih, na katerih je naravno okolje že resno osiromašeno. Vendar to ne pomeni, da v okviru različnih veljavnih postopkov okoljske presoje, kot so presoje vplivov na okolje in strateške presoje vplivov na okolje ter ustrezne presoje (glej poglavje 7 za več podrobnosti), ni treba preučiti možnih vplivov, ki jih imajo lahko posamezni načrti ali projekti na naravno okolje.

To poglavje obravnava vrsto morebitnih vplivov, ki bi jih lahko energetska infrastruktura imela na habitate in ptice, zaščitene v okviru direktiv o pticah in habitatih. Njegov cilj je nosilcem, operaterjem prenosa energije in ustreznim organom zagotoviti pregled vrst možnih vplivov, na katere je treba biti pozoren pri pripravi načrtov ali projektov infrastrukture za prenos energije in izvajanju ustrezne presoje v okviru postopka izdaje dovoljenj iz člena 6 direktive o habitatih ali presoje v skladu z direktivama o presoji vplivov na okolje in strateški presoji vplivov na okolje.

3.2 Potreba po obravnavanju vsakega primera posebej

Poudariti je treba, da so možni vplivi zelo odvisni od zasnove in lokacije zadevne posebne energetske infrastrukture ter od občutljivosti zaščitenih prisotnih habitatov in vrst v EU. Zato je bistveno, da se vsak načrt ali projekt preuči posebej.

Zasnova vsakega projekta za objekt za prenos energije, tudi projektov skupnega interesa, bo seveda odvisna od številnih dejavnikov, vključno z vrsto in količino prenesene energije, sprejemnim okoljem (npr. ali je na kopnem ali morju), razdaljami, potrebnimi za prenos, in zmogljivostjo, potrebno za prejemanje ali shranjevanje. Projekti lahko poleg gradnje zadevajo tudi obnovo in/ali razgradnjo katerega koli posameznega objekta ali infrastrukture ali več objektov ali infrastruktur, potrebnih za prenos, prejemanje ali shranjevanje energije na kopnem.

Pri presojanju možnih vplivov na naravo in prostoživeče živali je pomembno, da se ne obravnava le glavna infrastruktura, ampak tudi vse z njo povezane naprave in objekti, kot so začasne dovozne ceste, objekti izvajalcev del in objekti za hrambo opreme, gradbeni deli, betonski temelji, začasni kabli, izkopan material in območja za odvečno prst itd. Vplivi so lahko začasni ali stalni, na kraju samem ali zunaj njega in kumulativni ter lahko postanejo pomembni med različnimi fazami cikla projekta (npr. med gradnjo, obnovo, vzdrževanjem in/ali razgradnjo). Upoštevati je treba vse te dejavnike.

Določbe direktiv EU o naravi o varstvu vrst je treba upoštevati, kadar obstaja tveganje, da bi lahko načrt ali projekt energetske infrastrukture povzročil smrt ali poškodbo, namerno vznemirjanje med razmnoževanjem, vzrejo mladičev, zimskim spanjem in selitvijo, poškodovanje ali uničenje razmnoževališč ali počivališč vrst, zaščitenih na podlagi obeh direktiv (npr. orlov ali morskih sesalcev). Ta strogi sistem varstva se uporablja na širšem podeželskem območju, tj. na območjih Natura 2000 in zunaj njih.

Blažilni ukrepi Negativne vplive iz tega poglavja je včasih mogoče učinkovito ublažiti. Pri blažitvi se v načrt ali projekt vključijo ukrepi, s katerimi se ti možni negativni vplivi preprečijo ali zmanjšajo, tako da niso več pomembni. To pomeni, da morajo biti ti ukrepi neposredno povezani z verjetnimi vplivi in temeljiti na dobrem poznavanju zadevnih vrst/habitatov. Blažilni ukrepi lahko zajemajo spremembo območja projekta, vendar lahko zajemajo tudi spremembe velikosti, zasnove in konfiguracije različnih vidikov energetske infrastrukture. Ti ukrepi lahko zajemajo tudi začasne prilagoditve v fazah izgradnje in delovanja. Dodatne podrobnosti s primeri možnih blažilnih ukrepov so navedene v naslednjem poglavju.

3.3 Pregled možnih vplivov na zaščitene vrste in habitate v EU

Vrsta in obseg vpliva sta zelo odvisna od zaščitenih vrst ali habitatnih tipov v EU, prisotnih na območju, njihove ekologije, razporeditve in stanja ohranjenosti. Zato je treba vsak načrt ali projekt preučiti posamezno, za vsak primer posebej. V nadaljevanju je pregled najpogostejših vrst vplivov, do katerih lahko pride.

3.3.1 Izginjanje, slabšanje ali razdrobljenost habitatov

Za projekte infrastrukture za prenos energije sta lahko potrebna čiščenje zemljišč in odstranitev površinskega rastlinja (temu se pogosto reče neposredno izkoriščana zemljišča). Ta postopek lahko spremeni, poškoduje, razdrobi ali uniči obstoječe habitate. Obseg izginjanja in slabšanja habitatov je odvisen od velikosti, lokacije in zasnove projekta ter občutljivosti prizadetih habitatov.

Pomembno je opozoriti, da se dejansko izkoriščanje zemljišč morda zdi omejeno, vendar bi bili lahko posredni vplivi veliko bolj razširjeni, zlasti kadar gradnja vpliva na hidrološke režime ali geomorfološke procese ter kakovost vode ali tal. Taki posredni vplivi lahko povzročijo resno slabšanje, razdrobljenost ali izginjanje habitatov, včasih celo razmeroma daleč od dejanske lokacije projekta.

Pomembnost izginjanja habitatov je odvisna od redkosti in občutljivosti prizadetih habitatov in/ali njihovega pomena kot območij hranjenja, razmnoževanja ali prezimovanja za vrste. Prav tako je treba pri presoji pomembnosti vsakršnega izginjanja ali slabšanja habitatov upoštevati morebitno vlogo nekaterih habitatov kot sestavnih delov koridorjev ali prehodov, pomembnih za razširjanje in selitev ter tudi za bolj lokalne premike med npr. mesti hranjenja in gnezdenja.

3.3.2 Vznemirjanje in selitev

Vznemirjanje vrst na njihovih običajnih mestih razmnoževanja, hranjenja ali počivanja ter vzdolž selitvenih poti lahko povzroči selitev in izključenost ter s tem izgubo uporabe habitata. Vrste se lahko izselijo z območij znotraj lokacije projekta ali v njeni bližini, na primer zaradi povečanega obsega prometa, prisotnosti ljudi in hrupa, prahu, onesnaženosti, umetne osvetljave ali vibracij, ki nastanejo med gradbenimi deli ali po njih.

Pomembnost vpliva določajo obseg in stopnja vznemirjanja ter občutljivost prizadetih vrst, pa tudi razpoložljivost in kakovost drugih ustreznih habitatov v bližini, kamor se lahko naselijo preseljene živali. Če gre za redke in ogrožene živali, ima lahko celo majhno ali začasno vznemirjanje resne posledice za njihovo dolgoročno preživetje v regiji.

3.3.3 Tveganje za trk in smrt zaradi električnega toka

Ptice in morda tudi netopirji se lahko zaletijo v različne dele električnih vodov in druge nadzemne električne naprave. Stopnja tveganja za trk je zelo odvisna od lokacije in vrst, ki so tam prisotne, ter tudi od vremenskih dejavnikov, dejavnikov vidljivosti in posebne zasnove samih električnih vodov (zlasti v primeru smrti zaradi električnega toka). Zlasti so lahko ogrožene dolgožive vrste, vrste z nizkimi stopnjami razmnoževanja in/ali vrste, ki so redke ali je njihovo stanje ohranjenosti že slabo (kot so orli, jastrebi in štorklje).

Tveganje ptic za trk in smrt zaradi električnega toka je dodatno preučeno v poglavjih 4 in 5. V zvezi z netopirji žal na splošno ne obstaja dovolj študij o možnih tveganjih in vplivih trka z nadzemnimi električnimi vodi zaradi razlik v spremljanju smrti malih živali ob tako dolgi linearni infrastrukturi.

3.3.4 Vplivi pregrade

V primeru električne energije so lahko ptice zaradi obsežne infrastrukture za prenos, prejemanje in shranjevanje prisiljene v popolno izogibanje območju med selitvijo in, bolj lokalno, med rednimi dejavnostmi prehranjevanja. Ali to predstavlja težavo, je odvisno od več dejavnikov, kot so velikost postaj, razmik in napeljava električnih kablov, obseg selitve vrst in njihova zmožnost, da nadomestijo povečano porabo energije, pa tudi stopnja motenj, ki vplivajo na povezave med mesti hranjenja, počitka in razmnoževanja.

Več znanstvenih ekip je poročalo o novih dokazih, da bi električni vodi lahko odgnali živali, ker oddajajo ultravijolične bliske, ki jih človek ne more zaznati. Mednarodna skupina raziskovalcev je izvedla študijo (21), ki je temeljila na opažanjih, da se severni jeleni izogibajo električnim vodom, ki prečkajo arktično tundro. Čeprav je znanje še vedno zelo omejeno, sta v nekaterih posameznih primerih tovrstno izogibanje in razdrobljenost pomembna pri ugotavljanju pomembnosti vpliva.

3.4 Razlikovanje pomembnih in nepomembnih vplivov

Določitev vrst in habitatov, ki jih bo načrt ali projekt infrastrukture za prenos energije verjetno prizadel, je prvi korak pri vsaki presoji vplivov, ne glede na to, ali se izvaja v okviru člena 6 direktive o habitatih, če projekt vpliva na območje Natura 2000, ali pa v okviru direktive o presoji vplivov na okolje ali direktive o strateški presoji vplivov na okolje, če vpliva na zaščitene vrste zunaj omrežja Natura 2000. Nato je treba določiti, ali je ta vpliv pomemben ali ne. Pravni postopek za določanje „pomembnosti“ vpliva za načrte ali projekte, ki posebej vplivajo na območja Natura 2000, je opisan v poglavju 7. V tem delu so na kratko pojasnjena nekatera splošna načela, ki se upoštevajo pri določanju ravni „pomembnosti“ vpliva na prostoživeče živali (ne glede na to, ali gre za območje Natura 2000 ali ne), da bi bil ta pojem v celoti bolj razumljiv.

Pomembnost vpliva je treba oceniti za vsak primer posebej in glede na to, katere vrste in habitati bi lahko bili prizadeti. Pogin nekaj posameznih živali je lahko pri nekaterih vrstah nepomemben, pri drugih vrstah pa ima resne posledice. Velikost, porazdelitev, območje razširjenosti, način razmnoževanja in življenjska doba populacije vplivajo na pomembnost vpliva. Ti dejavniki se najbrž razlikujejo med območji.

Upoštevati je treba tudi medsebojno povezanost vplivov, na primer: izkoriščanje zemljišč samo po sebi morda ni pomembno za neko vrsto, skupaj z velikimi tveganji za vznemirjanje ali selitev pa lahko pomembno negativno vpliva na fizično stanje in nazadnje tudi na stopnjo preživetja zadevne vrste.

Pri ocenjevanju pomembnosti vpliva je treba upoštevati tudi ustrezno geografsko merilo. Pri selitvenih vrstah, ki prepotujejo velike razdalje, ima lahko vpliv na posamezni lokaciji posledice za vrste na veliko večjem geografskem območju. Podobno je morda treba pri vrstah stalnicah, ki živijo na velikem območju ali na območju habitatov, katerih raba se spreminja, prav tako upoštevati možne vplive na regionalni in ne na lokalni ravni.

Naposled bi morali navedeni premisleki temeljiti na najboljših razpoložljivih podatkih. Za to bi bile lahko potrebne namenske terenske raziskave ali programi za spremljanje, ki bi se izvajali pred projektom.

3.5 Kumulativni učinki

Pri določanju vplivov na območja Natura 2000 bi bilo treba upoštevati tudi presoje kumulativnih učinkov, kot zahteva člen 6(3) direktive o habitatih. Kumulativni učinki načrtov in projektov so pogosto lahko zelo pomembni in jih je treba natančno oceniti. Do njih lahko pride, kadar je znotraj območja ali vzdolž selitvenih poti prisotnih več energetskih infrastruktur ali kadar projekt energetske infrastrukture poteka na istem območju kot druga vrsta načrta ali projekta (npr. druge industrijske gradnje). Kumulativni učinek je kombinirani vpliv vseh teh dejavnosti skupaj. En sam projekt energetske infrastrukture morda ne bo imel pomembnega vpliva, če pa se njegovi vplivi prištejejo vplivom drugih načrtov ali projektov na območju, bi lahko njihovi združeni vplivi postali pomembni.

Na primer, projekt naftovoda, ki prečka del mokrišča, lahko povzroči majhno, a sprejemljivo raven začasnega poslabšanja habitata, ki se ji je habitat docela zmožen prilagoditi. Če se na mokrišču izvaja tudi izsuševanje in/ali projekt gradnje ceste, pa bi lahko skupni hidrološki vplivi vseh teh projektov povzročili njegovo trajno izginotje, razdrobljenost ali izsušenost. Medtem ko vpliv prvega in drugega projekta posebej ni opazen, bi bil lahko skupni vpliv pomemben. To vpliva na odločitev o načrtovanju pri obeh predlogih projektov.

Kumulativne učinke je treba upoštevati tudi v okviru postopkov presoje vplivov na okolje in strateške presoje vplivov na okolje.

Zaradi hitrega izvajanja gradenj energetske infrastrukture v EU je pomembno, da se kumulativni učinki ocenijo že v zgodnjih fazah presoje vplivov na okolje in se ne obravnavajo le postransko na koncu postopka, zaradi česar bi prišlo do zakasnitve odločitev v zvezi s skladnostjo predlogov projektov z določbami zakonodaje EU.

4. MOŽNI VPLIVI INFRASTRUKTURE OMREŽJA ELEKTRIČNE ENERGIJE NA PROSTOŽIVEČE PTICE

4.1 Uvod

Prejšnje poglavje vsebuje splošen pregled vrst možnih vplivov, ki jim je treba nameniti pozornost pri razvoju projektov energetske infrastrukture, zlasti na območjih Natura 2000 in v njihovi bližini ter v bližini drugih občutljivih območij, ki jih uporabljajo vrste, zaščitene na podlagi direktiv EU o naravi.

To poglavje se osredotoča predvsem na analizo možnih vplivov infrastrukture električne energije na prostoživeče ptice v Evropi. Tej problematiki je bilo v zadnjih letih namenjene veliko pozornosti, vplivi v zvezi s tem pa so morda pogostejši in večji kot pri drugih vrstah zemeljske energetske infrastrukture.

4.2 Infrastruktura omrežja električne energije

Električne energije v nasprotju z drugimi primarnimi proizvodi ni mogoče skladiščiti, zato jo je treba proizvajati in uporabnikom dostavljati v realnem času. Prenosni sistem za električno energijo je torej bolj zapleten in dinamičen od drugih komunalnih sistemov, na primer za vodo in zemeljski plin. Ko se v elektrarni proizvede električna energija, se velike količine te energije po visokonapetostnih (110–750 kV v Evropi, ENTSO, 2012) daljnovodih prenesejo do precej oddaljenih razdelilnih postaj. Od razdelilnih postaj se električna energija po distribucijskih vodih srednje napetosti (1–60 kV) in nizke napetosti (1 kV >) dostavi zasebnim in poslovnim odjemalcem.

Slika 3

(USDA, 2009)

Sistem električne energije je zelo zazankan. Omrežje za prenos poleg daljnovodov, ki potekajo od elektrarn do centrov odjema, zajema tudi povezave med posameznimi daljnovodi, ki sestavljajo sistem za zagotavljanje nemotenega pretoka energije. Če se v enem delu električnega omrežja daljnovod preneha uporabljati, se električna energija običajno preusmeri prek drugih električnih vodov, tako da se lahko še naprej dobavlja odjemalcem (PSCW, 2009).

Električna energija se lahko prenaša po nadzemnih ali podzemnih vodih, pri čemer se uporablja izmenični ali enosmerni tok. V vsakem primeru je napetost visoka, saj je tako učinkovitost na dolgih razdaljah (običajno več kot 600 km) večja. Običajno se električna energija prenaša prek nadzemnih vodov z izmeničnim tokom (EASAC, 2009).

Prednosti nadzemnih vodov v primerjavi s podzemnimi vodi sta, da so zaenkrat stroški izgradnje nadzemnih vodov znatno nižji od stroškov napeljave podzemnih vodov in da je njihova zmogljivost večja. Pričakovana življenjska doba nadzemnih vodov je dolga in lahko traja do 70 ali 80 let. Glavne slabosti nadzemnih vodov so njihova raba zemljišč ter njihovi vizualni in drugi vplivi na okolje (EASAC, 2009) (22).

Strukture daljnovodov podpirajo vsaj en trifazni tokokrog. Imajo tri napetostne vodnike (več v primeru združenih vodnikov) in lahko imajo enega ali dva ozemljena vodnika (običajno imenovana ozemljitvena vodnika), nameščena nad faznimi vodniki za zaščito pred strelo. Strukture distribucijskih vodov lahko podpirajo različne konfiguracije vodnikov (APLIC, 2006).

Večina komercialnih nadzemnih električnih vodov z izmeničnim tokom uporablja neko obliko nosilne strukture, na katero so pritrjeni izolatorji in električni vodniki. Nosilne strukture so lahko zgrajene iz lesenih drogov, votlih ali predalčnih jeklenih struktur, armiranobetonskih drogov, ali kompozitnih drogov, narejenih iz steklenih vlaken ali drugih materialov. Izolatorji so narejeni iz porcelana ali polimernih materialov, ki običajno ne prevajajo električne energije. Električni vodniki so običajno izdelani iz bakra ali aluminija (Bayle, 1999, Janss, 2000, APLIC, 2006).

Trifazni sistemi se uporabljajo tako za distribucijske vode kot za daljnovode. Ena od glavnih prednosti trifaznih sistemov je zmožnost prenosa velikih količin električne energije na dolge razdalje (APLIC, 2006).

4.3 Možni negativni vplivi infrastrukture za električno energijo na prostoživeče ptice

V nadaljevanju je pregled glavnih vplivov na vrste prostoživečih ptic. Jasno je, da so nekatere zaščitene evropske vrste zaradi svoje velikosti, morfologije, vedenja in porazdeljenosti bolj izpostavljene določenim vrstam vplivov, zlasti smrti zaradi električnega toka in trkom.

Preglednica v Prilogi 2 vključuje sistematičen prednostni seznam vplivov medsebojnega delovanja populacij ptic in električnih vodov (Birdlife, 2013). Ta preglednica ne pomeni, da bodo ti vplivi v vseh okoliščinah takšni, kot so opisani. Veliko bo odvisno od posamezne vrste in posebnih okoliščin v posameznem primeru ter od razpoložljivosti popravnih ukrepov za blažitev teh vplivov.

Zakaj so nekatere vrste ptic bolj ranljive zaradi električnih vodov kot druge? Razlogi so pogosto naslednje fiziološke, vedenjske in ekološke značilnosti: — veliko telo, — slab frontalni vid, — aktivnost predvsem ponoči, — „slabi letalci“, slabše manevrske sposobnosti (trk), — neizkušeni letalci, mlade ptice (smrt zaradi električnega toka in trka), — prenočevanje, počivanje ali gnezdenje predvsem na dvignjenih mestih, — naklonjenost odprtim habitatom brez dreves (smrt zaradi električnega toka), — letenje v jatah in zadrževanje v skupinah, — vrste, dovzetne za motnje, — naklonjenost habitatom na nizki nadmorski višini (tj. kjer je večja gostota omrežja za električno energijo), — redke in ogrožene vrste (v kombinaciji z nizko gostoto, slabo plodnostjo itd., glej spodaj); — vrste z nizko gostoto (z manjšo možnostjo nadomestitve), — vrste z majhnim reprodukcijskim potencialom (zaradi zvišanja ravni umrljivosti odraslih ptic je potrebno več časa za obnovo izgub populacije), — vrste s slabo plodnostjo, nizko umrljivostjo, dolgo pričakovano življenjsko dobo (z zmanjšanim potencialom za povečanje števila ptic zaradi stalnih izgub populacije), — medcelinske selivke na velike razdalje (velik prostorski obseg in zelo različne ravni blažitve vplivov električnih vodov).

4.3.1 Smrt zaradi električnega toka

Smrt zaradi električnega toka lahko ima velik vpliv na več vrst ptic in vsako leto povzroči smrt več tisoč ptic (23). Do smrti zaradi električnega toka lahko pride, kadar se ptica dotakne dveh faznih vodnikov ali enega vodnika in ozemljene naprave hkrati, zlasti če je njeno perje mokro (Bevanger, 1998). Vrste, ki so zlasti pogosto izpostavljene smrti zaradi električnega toka, vključujejo Ciconiiformes, Falconiformes, Strigiformes in Passeriformes (Bevanger, 1998) – glej preglednico spodaj.

Obstaja široko soglasje, da je tveganje za ptice odvisno od tehnične konstrukcije in podrobne zasnove elektrarn. Tveganje smrti zaradi električnega toka je zlasti veliko v primeru „slabo zasnovanih“ srednjenapetostnih električnih drogov („ubijalskih drogov“) (BirdLife International, 2007).

Dejavniki, ki vplivajo na verjetnost smrti ptic zaradi električnega toka, vključujejo:

— morfologijo ptic: velike ptice so bolj ranljive, saj je verjetnost, da se bodo z iztegnjenimi krili ali drugimi deli telesa dotaknile električnih komponent, večja kot pri majhnih pticah (Olendorff et al., 1981; APLIC, 2006);

— vedenje ptic: ptice, ki sedijo, počivajo in gnezdijo na električnih drogovih, so bolj ranljive (Bevanger, 1998). Kaže, da vrste, ki gnezdijo na tleh (lunji in nekatere sove), niso pogosto izpostavljene smrti zaradi električnega toka, ker običajno lovijo med letom in počivajo na tleh ali blizu tlom (Benson, 1981);

— vrsto in konfiguracijo droga: — večino primerov smrti povzročijo električni drogovi distribucijskih vodov srednje napetosti (1 kV do 60 kV) zaradi majhnega razmaka med posameznimi deli (Haas & Nipkow, 2006); — drogovi s posebno funkcijo (razbremenilni drogovi, drogovi s prepletom, priključne točke ali transformatorji) povzročijo veliko več smrtnih primerov kot enostavne nosilne strukture (Demeter et al., 2004); — López-López in sodelavci (2011) so dokazali, da bi se lahko število smrti ptic znatno zmanjšalo z naknadnim opremljanjem nevarnih, slabo zasnovanih drogov;

— okoljske dejavnike: — obilica plena: število ptic roparic, ki umrejo zaradi električnega toka, se poveča s povečanjem obsega plena (Benson, 1981; Guil et al., 2011); — struktura in pokritost vegetacije: struktura vegetacije lahko vpliva na razpoložljivost plena in prehranjevanje ptic roparic (Guil et al., 2011); — habitat: ptice pogosteje uporabljajo električne drogove in umirajo na njih zaradi električnega toka na območjih, kjer nimajo veliko možnosti za počivanje, npr. travinje, mokrišča (Haas et al., 2005; Lehman et al., 2007); — topografija: v zvezi s smrtjo zaradi električnega toka topografija vpliva na to, kje ptice sedijo in prenočujejo, višina vegetacije pa na razpoložljivost naravnih počivališč na zadevnem območju. Umrljivost orlov se je povečala na pobočjih, verjetno zato, ker običajno lovijo s počivališč. Študije so pokazale, da je število smrti zaradi električnega toka večje na daljnovodnih stebrih na vzpetinah, ki jih obdajajo strma pobočja (Guil et al., 2011);

— spol: večje samice so znotraj iste vrste bolj izpostavljene tveganju smrti zaradi električnega toka (Ferrer & Hiraldo, 1992).

— starost: verjetnost smrti zaradi električnega toka je večja pri mladih in nedoraslih kot pri odraslih pticah. Razlog za to je verjetno pomanjkanje izkušenj s pristajanjem in vzletanjem (Benson, 1981; Harness, 1997; Bevanger, 1998; Harness & Wilson, 2001; Janss & Ferrer, 2001; González et al., 2007);

— prostorske dejavnike: na nekaterih ključnih območjih za ptice je število smrti zaradi električnega toka večje kot na območjih z nizko gostoto poseljenosti (npr. na območjih gnezditve z visoko gostoto poseljenosti, območjih razpršenosti, območjih zbiranja in območjih ozkih grl) (González et al., 2006; Cadahia et al., 2010);

— sezonske dejavnike: o večini smrtnih žrtev se poroča pozno poleti, od obdobja razvoja ali po tem obdobju. Veliki orli so bolj ogroženi jeseni in pozimi, morda zaradi mokrega perja v slabem vremenu (dežju, snegu), ki zelo povečuje tveganje smrti zaradi električnega toka (Benson, 1981; Bevanger, 1998; Lasch et al., 2010; Manville, 2005; Lehman et al., 2007);

— prevladujoča smer vetra glede na konzolo lahko prav tako prispeva k številu smrti ptic roparic zaradi električnega toka. Domneva se, da so drogovi s konzolami, ki so pravokotne na najpogostejšo smer vetra, povzročili manj smrti orlov kot tisti s konzolami, ki so diagonalne na smer vetra ali vzporedne z njo, zaradi težav pri vzletanju in pristajanju v bočnem vetru (Nelson in Nelson (1976)).

V naslednji preglednici je pregled evropskih družin ptic, za katere je bilo ugotovljeno, da so izpostavljene smrti zaradi električnega toka in/ali trkom (Birdlife, 2013).

Preglednica 1

Resnost vplivov umrljivosti zaradi električnega toka in trkov z električnimi vodi na populacije različnih družin ptic v Evraziji

Družine ptic v Evraziji, za katere je ugotovljeno, da so izpostavljene smrti zaradi električnega toka in trkom na mednarodni ravni Smrtne žrtve zaradi električnega toka Smrtne žrtve zaradi trka Slapniki (Gaviidae) in ponirki (Podicipedidae) 0 II Viharniki (Procellariidae) 0 II Sula, strmoglavci (Sulidae) 0 I Pelikani (Pelicanidae) I II–III Kormorani (Phalacrocoracidae) I I Čaplje, bobnarice (Ardeidae) I II Štorklje (Ciconidae) III II Ibisi (Threskiornithidae) I II Flamingi (Phoenicopteridae) 0 II Race, gosi, labodi, žagarji (Anatidae) 0 II Ptice roparice (Accipitriformes in Falconiformes) II–III I–II Jerebice, prepelice, koconoge kure (Galliformes) 0 II-III Tukalice, liske (Rallidae) 0 II Žerjavi (Gruidae) 0 III Droplje (Otidae) 0 III Deževniki/kljunači (Charadriidae + Scolopacidae) I II–III Govnačke (Sterkorariidae) in galebi (Laridae) I II Čigre (Sternidae) 0–I I–II Njorke (Alcidae) 0 I Stepske kokoške (Pteroclididae) 0 II Golobi, grlice (Columbidae) I–II II Kukavice (Cuculidae) 0 I–II Sove (Strigiformes) II–III II Podhujke (Caprimulgidae) in hudourniki (Apodidae) 0 I–II Smrdokavre (Upudidae) in vodomci (Alcedinidae) I I–II Legati (Meropidae) 0–I I–II Zlatovranke (Coraciidae) I–II I–II Žolne (Picidae) I I–II Krokarji, vrane, šoje (Corvidae) II I–II Srednje velike in majhne prave pevke (Passeriformes) I I–II 0= zabeležen ni bil noben smrtni primer ali pa smrtni primeri niso verjetni; I= smrtni primeri so bili zabeleženi, vendar populacija ptic ni očitno ogrožena; II= število smrtnih primerov je visoko na regionalni in lokalni ravni, vendar nima pomembnega vpliva na splošno populacijo vrste; III= število smrtnih primerov je pomemben dejavnik umrljivosti, zaradi katerega vrsti grozi izumrtje na regionalni ravni ali širše.

4.3.2 Trki

Trki z električnimi vodi so vzrok smrti več milijonov ptic po vsem svetu in lahko povzročijo visoko umrljivost nekaterih vrst ptic (Bevanger 1994, 1998; Janss 2000; APLIC, 2006; Drewitt & Langston, 2008; Jenkins et al., 2010; Martin, 2011; Prinsen et al., 2011). Glede na empirične podatke in teoretične predpostavke so vrste z visoko krilno obremenitvijo in majhno vitkostjo zelo izpostavljene tveganju trka z električnimi vodi. Za te ptice je značilen hiter let, kombinacija težkega telesa in kratkih kril pa omejuje hiter odziv na nepričakovane ovire (Bevanger, 1998). Če se število zabeleženih smrtnih žrtev zaradi trkov obravnava glede na številčnost in velikost populacije zadevnih vrst, se zdi, da je število smrtnih žrtev pri vrstah Galliformes, Gruiformes, Pelecaniformes in Ciconiiformes nesorazmerno veliko (Bevanger, 1998) – glej preglednico 1.

Dejavniki, ki vplivajo na trke, vključujejo:

— morfologijo ptic: nevarnosti trkov so najbolj izpostavljene ptice z veliko telesno težo ter sorazmerno kratkimi krili in repi, ki so opisane kot „slabi letalci“ (Bevanger, 1998; Janss, 2000);

— fiziologijo ptic: nekatere vrste ptic so vsaj začasno slepe v smeri premikanja (Martin, 2011);

— vedenje ptic: — letenje v jatah, pri čemer so zlasti izpostavljene vrste, ki vsak dan v jatah letijo preko električnih vodov na območja hranjenja, gnezdenja in prenočevanja ter s teh območij (Janss, 2000); — vrste ptic, ki redno nizko letijo ponoči ali v mraku, so bolj dovzetne za trke kot vrste, ki večinoma letijo podnevi;

— upoštevati bi bilo treba tudi druge dejavnike, kot so vremenske razmere, konfiguracija vodov, napeljava vodov, uporaba habitata, vegetacija vzdolž vodov, topografija, motnje, izbira selitvenih poti in mest postanka.

Smrti ptic zaradi električnega toka in trkov povzročajo ekonomske izgube Izpadi električne energije, ki jih povzročijo ptice, zmanjšujejo zanesljivost oskrbe z električno energijo in zvišujejo stroške te oskrbe. Čeprav lahko nekateri izpadi le začasno zadevajo manjše število odjemalcev, lahko še vedno vplivajo na zanesljivost javne storitve in jamstva odjemalcem. Večji izpadi lahko imajo resne posledice ter lahko povzročijo velike ekonomske izgube na ravni gospodarskih javnih služb in odjemalcev (APLIC, 2006). Stroški, povezani z izpadi zaradi ptic, zajemajo tudi: — izgubljene prihodke, — ponovno vzpostavitev oskrbe z električno energijo, — popravilo opreme, — odstranjevanje gnezd in druge ukrepe za obvladovanje škode zaradi živali, — upravne in vodstvene delovne ure, — storitve, ki niso bile zagotovljene odjemalcem, in negativno javno mnenje ter — manjšo zanesljivost sistema električne energije (APLIC, 2006).

4.3.3 Izguba habitatov in razdrobljenost

Odprti prehodi za pravico do poti vzdolž električnih vodov lahko povzročijo razdrobljenost gozdov in drugih naravnih habitatov. Izguba habitatov zaradi električnih vodov je lahko povzročena tudi z nenamernimi gozdnimi požari (Rich et al., 1994). Čeprav je morda dejanska izkoriščenost zemljišč za infrastrukturo za električno energijo sorazmerno majhna, je lahko kljub temu znatna, če do te izgube pride v osrednjem habitatu določene vrste ali v primeru kumulativnih učinkov na druge projekte na istem območju, zato je treba preučiti vsak primer posebej.

4.3.4 Motnje/razselitev

Pri gradnji in vzdrževanju električnih vodov je določena raven uničenja in spremembe habitatov neizogibna (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Nadzemni električni vodi lahko povzročijo izgubo uporabnih površin za hranjenje na razmnoževališčih, počivališčih in v habitatih za prezimovanje. Najnovejše študije so na primer pokazale, da prisotnost električnih vodov vpliva na smer leta velikih dropelj in omejuje uporabo ustreznih habitatov (Raab et al., 2010) ter da se male droplje izogibajo električnim daljnovodom, kar je najpomembnejši dejavnik, ki vpliva na pogostost razmnoževanja na območjih z ustreznim habitatom za zadevno vrsto (Silva, 2010; Silva et al., 2010).

4.3.5 Elektromagnetna polja

Vsi električni tokovi, vključno s tokovi po električnih vodih, ustvarjajo elektromagnetna polja. Zato so številne vrste ptic tako kot ljudje vse življenje izpostavljene elektromagnetnim poljem (Fernie in Reynolds, 2005). Veliko je raziskav in nesoglasij v zvezi s tem, ali izpostavljenost elektromagnetnim poljem vpliva na celični, endokrini, imunski in razmnoževalni sistem vretenčarjev. Raziskave učinkov elektromagnetnih polj na ptice so pokazale, da izpostavljenost ptic tem poljem spremeni, čeprav ne vedno dosledno, njihovo vedenje, uspešnost razmnoževanja, rast in razvoj, fiziologijo in endokrinologijo ter oksidativni stres (Fernie, 2000; Fernie in Reynolds, 2005).

4.4 Možni pozitivni vplivi infrastrukture za električno energijo na prostoživeče ptice

Električni vodi, stolpi in distribucijski vodi lahko imajo tudi veliko dobrodejnih vplivov na vrste prostoživečih ptic. Zagotovijo lahko na primer:

— Substrat za razmnoževanje, gnezdišče: razlogi, zakaj ptice včasih gnezdijo na strukturah za električno energijo, so različni in vključujejo: pomanjkanje drugih možnih gnezdišč, kot so drevesa in pečine; strukture za električno energijo zagotavljajo trdno platformo, na katerih lahko ptice zgradijo svoja gnezda in so varne pred plenilci sesalci (van Rooyen, 2004; McCann, 2005). Strukture javnih služb lahko zagotovijo substrate za gnezdenje v habitatih, kjer ni veliko naravnih elementov, in pticam zagotavljajo varnost, s čimer omogočajo širjenje območja nekaterih vrst ali povečujejo njihovo lokalno gostoto (APLIC, 2006).

— Mesto za počivanje, prenočevanje in lov: jastrebi in štorklje za prenočevanje pogosto izberejo električne vode, saj jim zagotavljajo večjo zaščito pred slabim vremenom in plenilci na tleh. Obstoj električnih drogov v habitatih na deželi je koristen za nekatere ptice roparice, saj jim zagotavljajo počivališča z dobrim pregledom nad območji za lov. S strukturami električnih vodov je bilo na sorazmerno neporaščenih območjih zagotovljenih več milijonov kilometrov ustreznega habitata za ptice roparice, ki lovijo s preže (Olendoff et al., 1980).

— Upravljanje habitata: električni vodi lahko stalen habitat nudijo tudi vrstam, ki potrebujejo nizko vegetacijo. Raziskave v Združenih državah Amerike so pokazale, da odprte služnostne poti vzdolž električnih vodov zagotavljajo habitat ogroženim vrstam ptic (Confer & Pascoe, 2003; Askins, 2012).

Projekt LIFE+ družb ELIA/RTE: zagotavljanje koristi naravi (24) Družba ELIA (belgijski operater visokonapetostnega sistema za prenos električne energije) in družba RTE (francoski operater sistema za prenos električne energije) sta izvedli petletni projekt (2011–2017) za upravljanje in obnovitev več kot 300 hektarov zemljišča pod nadzemnimi električnimi vodi srednje in visoke napetosti v Valoniji in Franciji. Ta projekt prikazuje ukrepe za ohranjanje narave in je primer, kako lahko deležniki na področju električne energije izkoristijo razvoj infrastrukture kot priložnost za spodbujanje biotske raznovrstnosti. Ribniki (cilj: 100 ribnikov na 130 km območja projekta) Povsod, kjer je prst primerna (obstoj neprepustne plasti: šota, bela glina in oglejena glinena prst), in zlasti na območjih z dobrimi možnostmi za nekatere redke vrste ptic so bili izkopani ribniki ali zgrajeni jezovi na odvodnih kanalih, da bi se poplavilo območje velikosti vsaj 25 m2 (minimalna velikost za omejitev procesa zamuljenja, tj. naravno polnjenje ribnikov z listjem). Mreža ribnikov v gozdovih bo omogočila naselitev dvoživk, kačjih pastirjev, enakokrilih kačjih pastirjev, kozakov in vodnih ptic ter preprečila izolacijo teh populacij. Nasadi (cilj: 20 ha z 8 000 drevesi) Pod nadzemnimi električnimi vodi je bilo zasajenih veliko zelo redkih in lokalnih vrst sadnih dreves majhne rasti, predvsem evropska divja hruška (Pyrus pyraster), evropska divja jablana (Malus sylvestris) in navadna nešplja (Mespilus germanica). Ta drevesa povečujejo raznovrstnost gozdnih sestojev ter zagotavljajo zavetišče in hrano širokemu razponu lokalnih živalskih vrst (velikim živalim, pticam in žuželkam). Preprosti cvetlični travniki (cilj: 20 ha) Na pristopnih poteh do visokonapetostnih električnih vodov so bili ustvarjeni preprosti cvetlični travniki, ki nudijo zatočišče redkim rastlinskim vrstam, žuželkam, pticam in majhnim sesalcem. Z redno košnjo in odstranjevanjem pokošene vegetacije se bo izčrpala zemlja in omogočila ponovna rast redkih ali izgubljenih rastlinskih vrst. V skrajnih primerih so bili cvetlični travniki na novo ustvarjeni s sajenjem semen lokalnih rastlinskih sort. Šotišča in barja (cilj: obnova ali ustrezno upravljanje dodatnih 20 hektarov) Obnova mokrišč in barij pod električnimi vodi je mogoča z odstranitvijo vrhnje plasti zemlje, s čimer se spodbudi razvoj pionirskih vrst iz globlje mirujoče semenske banke. Poleg tega je bila na nekaterih območjih raven vode lokalno obnovljena z zamašitvijo odtokov, s čimer so bila oživljena močvirja in šotišča. Cilj je ohranjati in izboljšati izmenjavo rastlin in živali med obstoječimi šotišči in barji, vključno z nedavno obnovljenimi. Pašništvo (cilj: upravljanje 20 ha s pašništvom in 20 ha s košnjo) Pašništvo je prispevalo k obnovi poškodovanih šotišč, barij, redkih travnikov in spodnjih delov dolin in tako pomagalo pri reševanju težave v zvezi s prevladujočimi vrstami, kot je barjanska trava. V drugih primerih (travniki za seno, izsušena barja, redki travniki) je košnja (na podlagi pogodb z lokalnimi kmeti), prilagojena z vidika obdobij in presledkov, prispevala k ohranjanju prave ravni vegetacije za številne rastline, žuželke in plazilce. Invazivne vrste (cilj: obravnavanje 20 do 30 ha) V okviru projekta je bila odpravljena ali omejena rast rastlinskih vrst na valonskem seznamu invazivnih vrst, zlasti pozne čremse (Prunus serotina), davidovega metuljnika (Buddleja davidii), orjaškega dežena (Heracleum mantegazzianum), žlezave nedotike (Impatiens glandulifera), japonskega dresnika (Fallopia japonica), raznozobega grinta (Senecio inaequidens) in v določenem obsegu navadne robinije (Robinia pseudoacacia). Razdrobljenost (cilj: oblikovanje robov na 30 km (90 ha) in obnova 40 km (120 ha)) Na delovnih območjih projekta so koridorji električnih vodov v gozdovih trenutno predvsem v obliki črke U: v sredini je redno košena kratka trava, ki na obeh straneh nenadno preide v gozd z visokimi drevesi. V okviru projekta so bili med koridorjem in gozdom oblikovani robovi v obliki črke V. Ti robovi s precej visokimi drevesi različnih vrst lahko kot ekotoni zagotovijo hrano in zavetišče številnim vrstam žuželk, sesalcev in ptic, ki niso prisotne v koridorjih, katerih okolica je „čista“ in redno vzdrževana. Gozd je obogaten s sekundarnimi vrstami dreves, ki marsikdaj niso prisotne. Poleg tega ti robovi v obliki naklona zmanjšujejo škodo, ki jo lahko veter povzroči gozdnemu sestoju. Na teh robovih je lahko tudi zelo veliko odmrlega lesa, ki številnim žuželkam zagotavlja zavetišče, pticam in netopirjem pa ustrezne habitate. S povečanjem gostote teh robov se upočasni rast visokih dreves (breze, smreke, bukve), ki so nevarna za električne vode. Prvotno stanje in stanje po izvedbi projekta

5. MOŽNI UKREPI ZA UBLAŽITEV VPLIVOV INFRASTRUKTURE OMREŽJA ELEKTRIČNE ENERGIJE NA PROSTOŽIVEČE PTICE

5.1 Kaj so blažilni ukrepi?

Kadar so pri presoji načrta ali projekta v zvezi z infrastrukturo električne energije, izvedeni na podlagi člena 6 direktive o habitatih, ugotovljeni številni negativni vplivi na območje Natura 2000, se načrt ali projekt ne zavrne samodejno. Glede na resnost možnih vplivov se lahko uvedejo blažilni ukrepi, s katerimi se bodo možni negativni vplivi načrta ali projekta odpravili, preprečili ali zmanjšali na zanemarljivo raven.

Čeprav so v tem poglavju obravnavana predvsem območja Natura 2000, bi bilo treba ukrepe za zmanjšanje negativnih vplivov predvideti tudi v okviru presoje vplivov na okolje/strateške presoje vplivov na okolje za načrte in projekte, v zvezi s katerimi ustrezne presoje niso potrebne, vendar bi negativno vplivali na zaščitene vrste.

Za določitev, kateri blažilni ukrepi so potrebni, je treba najprej presoditi vplive načrta ali projekta na zaščitene vrste ali habitatne tipe EU na območju Natura 2000 (na ravni posameznega projekta ali načrta ali v kombinaciji z drugimi). Tako bo mogoče ugotoviti naravo in obseg negativnih vplivov in zagotovilo izhodišče, na podlagi katerega se določi vrsta potrebnih blažilnih ukrepov.

Na kratko, učinkovita blažitev škodljivih vplivov na območja Natura 2000 je mogoča šele, ko se možni negativni vplivi v celoti ugotovijo in presodijo ter se o njih poroča. Tako kot sama presoja vplivov mora tudi določitev blažilnih ukrepov temeljiti na dobrem poznavanju zadevnih vrst/habitatov.

Blažilni ukrepi lahko vključujejo spremembe obsega, lokacije, zasnove in konfiguracije različnih vidikov načrta ali projekta v zvezi z infrastrukturo za električno energijo (npr. izolacija vodnikov, da bi se preprečile smrti zaradi električnega toka). Ti ukrepi lahko zajemajo tudi začasne prilagoditve v fazah izgradnje in delovanja (npr. izogibanje gradbenim delom v sezoni razmnoževanja).

Po opredelitvi in podrobni določitvi ustreznih blažilnih ukrepov se lahko načrt ali projekt odobri na podlagi postopka iz člena 6 direktive o habitatih, če se ti blažilni ukrepi izvedejo v skladu z navodili pristojnega organa.

Slika 4

Hierarhični pristop k sprejetju blažilnih ukrepov. Blažilni ukrepi bi morali biti vedno usmerjeni v vrh blažitvene hierarhije (tj. preprečevanje vplivov pri viru)

Pristop k blažitvi Prednost Preprečevanje vplivov pri viru najvišja Zmanjševanje vplivov pri viru Zmanjševanje vplivov na območju Zmanjševanje vplivov pri prejemnikih najnižja

Če so na območju tudi po uvedbi blažilnih ukrepov še vedno prisotni znatni vplivi, je treba preučiti druge ustrezne rešitve (npr. drugo lokacijo projekta, drugačen obseg ali zasnovo razvoja ali alternativne procese). Če te rešitve ne obstajajo, je lahko načrt ali projekt v izjemnih primerih še vedno odobren, če se spoštujejo pogoji iz člena 6(4) in odobrijo ustrezni izravnalni ukrepi, ki bodo izravnali preostale negativne vplive (za več informacij glej poglavje 7), da se ne bi ogrozilo omrežje Natura 2000.

Pri vsakem predlaganem blažilnem ukrepu je treba:

— pojasniti, kako se bodo z ukrepi preprečili ugotovljeni škodljivi vplivi na območje ali zmanjšali na zanemarljivo raven;

— predložiti dokaze o tem, kdo jih bo zagotovil in izvajal ter na kakšen način;

— predložiti dokaze o verjetnosti njihovega uspeha;

— določiti časovni okvir glede na projekt ali načrt, v katerem bodo ukrepi izvedeni;

— predložiti dokaze o spremljanju ukrepov in uvedbi dodatnih ukrepov, če se blažitev izkaže za nezadostno.

Projekt EcoMOL (ekološko upravljanje nadzemnih vodov) (25) Kot del nemškega projekta „jugozahodni povezovalni vod/turinška elektroenergetska povezava“ je bila izvedena študija (Univerza za uporabne vede v Erfurtu et al., 2010), v kateri je predstavljen interdisciplinarni koncept ekološkega upravljanja koridorjev nadzemnih električnih vodov (EcoMOL). Ta koncept bi se lahko prilagodil in uporabil v različnih evropskih regijah. Študija upošteva, da morajo operaterji izpolnjevati tehnične zahteve, na primer varnostne razdalje in gradbena dela, da bi zagotovili zanesljivost prenosa koridorja visokonapetostnih nadzemnih električnih vodov. Določa metode za blažitev vplivov, kot sta izguba in degradacija habitatov med izgradnjo, in za izvajanje izravnalnih ukrepov. Vključuje razvrstitev vrst biotopov v koridorjih v razrede višine rasti, določene glede na značilnosti naravne rasti vrst in po možnosti spremenjene glede na upravljanje. Zato študija med določitvijo poteka vodov različno razvršča koridorje na območja, ki v prihodnosti ne bodo pogozdena, območja, ki so trenutno pogozdena, in območja brez zahtev v zvezi s sečnjo. Kombinacija prednostne sečnje ter obstoječih in možnih območij višine rasti opredeljuje možnosti za možne ukrepe oblikovanja ali sanacije. Podrobno načrtovanje bi bilo treba izvesti ločeno za vsako od treh komponent roba gozda (obrobno območje, zaščitni pas in protivetrni pas z nizko gostoto), ki se razlikujejo glede na višino rasti. Slika 5 Idealno razporejena kompozicija na zunanjem robu gozda vzdolž koridorja nadzemnih vodov (FVA, spremenjeno 1996) s shematskim prikazom

5.2 Možni ukrepi za blažitev negativnih vplivov elektroenergetskih načrtov ali projektov na vrste prostoživečih ptic

V preostalem delu tega poglavja so obravnavani različni možni blažilni ukrepi, ki se lahko uporabijo pri načrtih in projektih infrastrukture za električno energijo, zlasti v zvezi z vrstami prostoživečih ptic. Blažilni ukrepi se lahko uvedejo na ravni načrta ali v različnih fazah cikla projekta.

5.2.1 Uvajanje proaktivnih ukrepov na ravni načrtovanja

V zgodnji fazi postopka sprejemanja odločitev, zlasti v začetni fazi načrtovanja, se lahko uvedejo različni ukrepi za preprečevanje ali zmanjševanje tveganja možnih vplivov na območja Natura 2000 in vrste prostoživečih ptic ali za izogibanje temu tveganju. Ti ukrepi lahko vključujejo:

Zakonodaja

Oblikovanje in potrditev posebnih nacionalnih zakonodajnih orodij ali sprememba obstoječih za zagotovitev, da:

— so ptice zaščitene pred negativnimi vplivi električnih vodov (npr. z obveznostjo uporabe podzemnih vodov na občutljivih območjih),

— je zasnova novih in v celoti obnovljenih električnih vodov varna za ptice in niso potrebne nadaljnje spremembe ali naknadno opremljanje,

— bo naknadno opremljanje obstoječih električnih vodov in zlasti „ubijalskih“ električnih drogov izvedeno v bližnji prihodnosti.

Načrtovanje

— Uporaba ustrezne presoje/strateške presoje vplivov na okolje za nacionalne razvojne načrte infrastrukture električnih vodov za zagotovitev, da se premisleki in prednostne naloge v zvezi z ohranjanjem območij Natura 2000 in prostoživečih ptic v celoti upoštevajo v zgodnji fazi postopka sprejemanja odločitev, in

— prilagoditev načrtov, kjer je to mogoče, tako da se izognejo občutljivim območjem Natura 2000 in drugim območjem, ki so pomembna za vrste ptic, naštete v poglavju 4.

— Ugotovitev zlasti občutljivih vrst ptic glede na njihovo izpostavljenost električnim vodom, stanje ohranjenosti, velikost populacije in porazdelitev v državi.

— Določitev prednostnih območij glede na porazdelitev, gostoto in številčnost prednostnih vrst ptic in obstoječo in načrtovano infrastrukturo ter oblikovanje nacionalne karte občutljivosti, da bi se določila žarišča in druga prednostna območja (z visokim tveganjem), na katerih je treba uvesti preventivne in blažilne ukrepe.

— Določitev električnih vodov kot prednostne naloge za blažilne ukrepe glede na podatke o umrljivosti in porazdelitvi ptic.

— Izogibanje prednostnim območjem (razmnoževališčem, območjem za prezimovanje, ozkim grlom selitvenih poti, razmnoževalnim kolonijam, območjem zbiranja, obalnim območjem, mokriščem), če je to mogoče, pri načrtovanju/napeljevanju infrastrukture.

— Oblikovanje smernic za tehnične rešitve, da bi se zmanjšala nevarnost trčenja s pticami in smrti zaradi električnega toka (na primer Haas et al., 2005, Haas & Nikow, 2006, Prinsen et al., 2011).

— Izvedba predhodnih vrednotenj možne učinkovitosti načrtovanih preventivnih in reaktivnih strategij za zagotovitev, da posegi v upravljanje temeljijo na dokazih.

— Priprava izvedbenega načrta za blažilne ukrepe.

— Vzpostavitev nacionalne baze podatkov in sistema GIS za upravljanje podatkov o medsebojnem delovanju ptic/električnih vodov in za ustrezno prostorsko načrtovanje, vključno z optimalnim določanjem poteka električnih vodov na podlagi ekoloških, tehničnih in gospodarskih meril.

Spremljanje, raziskovanje in vrednotenje napredka pri izvajanju ter poročanje o njem

— Ocena napredka glede na cilje, mejnike in časovni okvir strateških načrtov.

— Ovrednotenje pridobljenih izkušenj, da bi se izboljšalo prihodnje delovanje.

— Priprava poročil o izvajanju za ključne deležnike.

— Zagotavljanje podpore mednarodni izmenjavi izkušenj.

— Skupna prizadevanja za zaščito ogroženih ptic selivk na velike razdalje pred negativnimi vplivi električnih vodov.

— Uvedba ustreznih raziskovalnih projektov v zvezi s preventivnimi in blažilnimi ukrepi ter razvojem in proizvodnjo proizvodov za varnost ptic in zagotavljanje podpore tem projektom.

— Razvoj sklopa protokolov za spremljanje, standardiziranih za različne razmere.

Predlagan splošni koncept prednostnega razvrščanja območij Nacionalni organi lahko na podlagi številnih korakov prednostno razvrstijo območja, na katerih je treba prednostno obravnavati ukrepe za varnost električnih vodov. Ta pristop temelji na splošnem načelu, da bi bilo treba območjem, ki jih tako ali drugače uporablja veliko število prednostno razvrščenih vrst in velik del populacij teh vrst, dati prednost pri izboru kot nacionalnih prednostnih območij za preprečevanje in blažitev. Določena in nedoločena območja je treba prednostno razvrstiti glede na njihov pomen (začasna ali stalna gostota in številčnost) za prednostno razvrščene vrste kot območja visoke, srednje in nizke prednosti.

Prednostna raven območja Vrsta območja OBMOČJA VISOKE PREDNOSTI Pomen: mednarodna raven (Na primer: — posebna območja varstva (s posebno funkcijo zagotavljanja počivališč mednarodno pomembnemu številu občutljivih vrst); — območja, razvrščena v kategorije pomembnih območij za ptice (IBA) – globalna raven: A1, A4i-iv; evropska raven: B1i-iv, B2; raven EU: C1, C2, C3, C4, C5, C6.) Žarišča negativnih vplivov za več prednostno razvrščenih vrst, na katerih je gostota vrst visoka, na primer: — ključna razmnoževališča za „izvorne“ populacije več prednostno razvrščenih vrst, — območja zbiranja, — ključna območja postanka, — ključna območja prenočevanja, — ključna območja prezimovanja, — območja ozkih grl, — ključne selitvene poti, — ključne poti letenja med območji prenočevanja in območji prehranjevanja. OBMOČJA SREDNJE PREDNOSTI Pomen: nacionalna raven — Nacionalno pomembna območja za eno ali več prednostno razvrščenih vrst, — ključna razmnoževališča in izvorne populacije več prednostno razvrščenih vrst, — najpomembnejša območja začasne naselitve, — nacionalno pomembna območja zbiranja. OBMOČJA NIZKE PREDNOSTI Pomen: regionalna ali lokalna raven — Regionalno ali lokalno pomembna območja za prednostno razvrščene vrste in vrste, ki niso prednostno razvrščene.

Smernice iz Sporazuma o ohranjanju afriško-evrazijskih selitvenih vodnih ptic (AEWA) v zvezi s tem, kako preprečiti ali ublažiti vplive omrežij električne energije „Smernice o tem, kako preprečiti ali ublažiti vplive omrežij električne energije na ptice selivke v afriško-evrazijski regiji“, ki so bile leta 2012 sprejete v okviru AEWA, priporočajo sedem ključnih korakov (Prinsen et al., 2012): Korak 1: razvoj strateškega dolgoročnega načrtovanja omrežij električne energije po vsej državi in zagotavljanje podpore temu načrtovanju, vključno z napeljavo električnih vodov nizke in srednje napetosti pod zemljo. Uporaba ustreznih postopkov strateške presoje vplivov na okolje pri odločitvah o potrebi po električnih vodih na nacionalni ravni in uporaba podobnih ustreznih postopkov presoje vplivov na okolje v zvezi z gradnjo električnega voda po odločitvi, da je tak vod potreben. V postopke presoje vplivov na okolje je treba vključiti vidike tveganja za trčenje ptic in smrt zaradi električnega toka. Korak 2: razvoj sodelovanja med vsemi deležniki (gospodarskimi javnimi službami, naravovarstveniki, vladnimi organizacijami) in podpora temu sodelovanju, na primer s prostovoljno podporo memorandumov o soglasju ali z naložitvijo sodelovanja gospodarskim javnim službam pri strateškem načrtovanju in blažitvi negativnih vplivov na ptice v zakonodaji, če je to potrebno. Korak 3: razvoj zbirk podatkov na znanstveni podlagi in zbirk prostorskih podatkov o prisotnosti zaščitenih območij in drugih ključnih območij za ptice ter prisotnosti občutljivih vrst ptic, vključno s potmi letenja teh vrst med območji razmnoževanja, hranjenja in počivanja ter pomembnimi selitvenimi koridorji. Te zbirke podatkov krepijo strateško načrtovanje v korakih 1 in 2 ter opredeljujejo prednostne naloge v koraku 4. Če niso na voljo nobeni podatki, na primer podatki, pridobljeni v okviru projektov rednega spremljanja ptic na nacionalni ravni, je treba najmanj eno leto zbirati podatke na terenu. Korak 4: določanje poteka novih nadzemnih električnih vodov stran od ključnih območij za ptice ob upoštevanju prisotnosti zaščitenih območij (z nacionalnim ali mednarodnim statusom), abiotskih dejavnikov, ki vplivajo na medsebojno delovanje ptic in električnih vodov, in izpostavljenosti zadevnih vrst ptic. Korak 5: oblikovanje prednostnih seznamov ključnih ohranitvenih območij in vrst, da bi se določile prednostne naloge za omejitev delov novih električnih vodov in naknadno opremljanje obstoječih električnih vodov. Korak 6: omejitev problematičnih delov obstoječih in načrtovanih električnih vodov, da bi se ublažili vplivi smrti zaradi električnega toka in trkov na ptice, na podlagi najsodobnejših tehnologij. Korak 7: razvoj in spodbujanje programov vrednotenja, ki uporabljajo standardizirane protokole za spremljanje učinkovitosti blažilnih ukrepov in izboljšanje tehnik blaženja, vključno s spremljanjem nesreč (smrti zaradi električnega toka in trkov) ter prisotnosti in premikov ptic, da bi se ocenil obseg vpliva (na posamezne vrste).

5.2.2 preučitev možnih blažilnih in preventivnih ukrepov na ravni projekta

Na ravni projekta se priporoča, da se med ustrezno presojo ali pri izvajanju presoje vplivov v okviru presoje vplivov na okolje za projekte, ki bi lahko vplivali na zaščitene vrste zunaj območij Natura 2000 (glej člen 5 direktive o pticah in člen 12 direktive o habitatih), upoštevajo vidiki, navedeni v nadaljevanju.

Faza I. Pred gradnjo

— Preučitev različnih možnosti za blažitev medsebojnega delovanja med pticami in električnimi vodi v okviru presoje vplivov na okolje/ustrezne presoje novih električnih vodov in vodov, ki se obnavljajo.

— Načrtovanje rešitev, ki so varne za ptice (podzemni vodi, „vodi PAS“ s plastificiranimi vodniki), v zvezi z daljnovodi in distribucijskimi vodi, če je to tehnično in finančno izvedljivo, zlasti pa na območjih, ki so zelo pomembna za ptice.

— Zagotovitev, da je zasnova novih nadzemnih električnih vodov varna za ptice.

— Združevanje vodov v snop.

— Napeljevanje vodov stran od očitnih poti letenja, območij prenočevanja ali drugih območij koncentracije ptic, če je to mogoče.

— Načrtovanje vegetacije, topografije ali umetnih struktur za zaščito vodov.

— Načrtovanje ocene po načelu BACI (stanje pred delovanjem vpliva in po njem ob upoštevanju kontrolnega območja) ter podpore spremljanju.

— Nadomestitev reaktivnih odzivov v zvezi s posameznimi drogovi, pri katerih se drogovi naknadno opremijo ali nadzemni kabli spremenijo po ugotovljenih smrtih ptic, s strukturiranim proaktivnim programom za preprečevanje večine smrtnih primerov, preden se zgodijo.

Faza II. Gradnja novih vodov

— Zagotovitev, da je zasnova v celoti obnovljenih vodov varna za ptice (npr. podzemni vodi, plastificirani obloženi vodi (vodi PAS), varno zasnovane glave drogov).

— Izogibanje zasnovi s podpornimi izolatorji na novih nadzemnih vodih.

— Uporaba drogov z visečimi izolatorji.

— Izogibanje uporabi nevtralnih (zemeljskih) vodov nad vodniki, kadar je to mogoče.

Faza III. Obratovanje – vzdrževanje, posodabljanje, obnova, naknadno opremljanje obstoječih vodov

— Zagotovitev, da je zasnova v celoti obnovljenih vodov varna za ptice (npr. podzemni vodi, plastificirani vodi PAS, varno zasnovane glave drogov).

— Zagotovitev, da se prednostni električni vodi z vidika ohranjanja/porazdelitve ptic in najbolj nevarne vrste drogov pri vseh vodih naknadno opremijo/spremenijo v vode in vrste drogov, ki so varni za ptice, pri čemer se upoštevajo najnovejši tehnični standardi za varnost ptic.

— Izvajanje standardiziranega spremljanja vplivov električnih vodov na ptice in spremljanja za oceno učinkovitosti blažilnih ukrepov.

— Okrepitev habitatov, da bi se ublažili vplivi električnih vodov na biotsko raznovrstnost.

— Vzpostavitev habitatov na isti strani električnega voda, da bi se čim bolj zmanjšala pogostost pr