1.UVOD

1.1.Ozadje

Okvirni sklep Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (v nadaljnjem besedilu: okvirni sklep) je prvi pravni instrument EU o sodelovanju v kazenskih zadevah, ki temelji na načelu vzajemnega priznavanja. Okvirni sklep je zagotovil učinkovitejši mehanizem za zagotavljanje, da tisti, ki se želijo izmakniti pravici, ne izkoriščajo odprtih meja, ter prispeval k cilju EU razviti in vzdrževati območje svobode, varnosti in pravice. Je pogosto uporabljen instrument za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah v EU. Na podlagi statističnih podatkov za leto 2018 se ocenjuje, da se je v povprečju 54,5 % zahtevanih oseb strinjalo s svojo predajo (v primerjavi z 62,96 % v letu 2017), pri čemer postopek predaje v povprečju traja 16,41 dneva po prijetju. Povprečni čas predaje tistih, ki se z njo ne strinjajo, je približno 45,12 dneva. Ti podatki se zelo razlikujejo od dolgotrajnega postopka izročitve, ki se je pred izdajo okvirnega sklepa uporabljal med državami članicami.

Februarja 2009 je bil okvirni sklep spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ o sojenju v odsotnosti, s čimer je bil dodan jasen in splošen razlog za neizvršitev odločb, izdanih na sojenju v odsotnosti zadevne osebe. Nadalje, procesne pravice oseb, prijetih na podlagi evropskega naloga za prijetje, so bile okrepljene s šestimi direktivami o: pravici do tolmačenja in prevajanja; pravici do obveščenosti; pravici do dostopa do odvetnika; krepitvi nekaterih vidikov domneve nedolžnosti in krepitvi pravice biti navzoč na sojenju; procesnih jamstvih za otroke in brezplačni pravni pomoči.

Komisija je izdala tri poročila o izvajanju okvirnega sklepa. Svet je leta 2008 v pomoč osebam, ki delajo v praksi, izdal priročnik o izdaji evropskega naloga za prijetje in ga leta 2010 revidiral. Komisija je leta 2017 priročnik posodobila. Med marcem 2006 in aprilom 2009 je bila uporaba okvirnega sklepa v praksi predmet medsebojnega strokovnega pregleda med državami članicami, pri čemer je Komisija delovala kot opazovalka v okviru četrtega kroga medsebojnih ocenjevanj. Nekateri vidiki okvirnega sklepa so trenutno predmet novega medsebojnega strokovnega pregleda v okviru devetega kroga medsebojnih ocenjevanj, v katerem se vrednotijo izbrani praktični in operativni vidiki evropskega naloga za prijetje.

Evropski parlament je 27. februarja 2014 sprejel resolucijo s priporočili Komisiji o reviziji evropskega naloga za prijetje in predlagal zlasti predhodno preverjanje sorazmernosti, razlog za obvezno neizvršitev v zvezi s temeljnimi pravicami, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in boljšo opredelitev kaznivih dejanj, pri katerih se uporablja evropski nalog za prijetje. Komisija je v odgovoru Evropskemu parlamentu pojasnila, zakaj meni, da ni ustrezno revidirati okvirnega sklepa, niti samega niti skupaj z revizijo drugih instrumentov o vzajemnem priznavanju.

Omejitve sodnega nadzora s strani Sodišča Evropske unije in izvršilnih pooblastil Komisije na področju policijskega sodelovanja in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah so bile 1. decembra 2014 odpravljene po koncu petletnega prehodnega obdobja glede instrumentov iz nekdanjega tretjega stebra v skladu s Protokolom št. 36 k Pogodbi o delovanju Evropske unije. Posledično se je zaradi razlage okvirnega sklepa stalno povečevalo število predlogov Sodišču Evropske unije za sprejetje predhodne odločbe. Število predlogov za sprejetje predhodne odločbe glede okvirnega sklepa se je torej hitro povečevalo, od 12 v letu 2014 do več kot 50 v sredini leta 2020.

1.2.Namen in glavni elementi okvirnega sklepa

Okvirni sklep je nadomestil tradicionalni sistem izročitve s preprostejšim in hitrejšim mehanizmom predaje zahtevanih oseb zaradi izvedbe kazenskega pregona ali izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, vezanega na odvzem prostosti. Temelji na načelu vzajemnega priznavanja. Sodna odločba odreditvene države članice mora biti priznana v izvršitveni državi članici brez nadaljnjih formalnosti, razen če obstajajo razlogi za neizvršitev.

Glavni elementi, v katerih se okvirni sklep razlikuje od režimov izročitve, so:

·evropski nalog za prijetje je sodna odločba, izvršljiva v drugi državi članici na podlagi načela vzajemnega priznavanja;

·razlogi za neizvršitev so omejeni in izčrpno navedeni v okvirnem sklepu;

·ni preverjanja dvojne kaznivosti v zvezi z 32 kategorijami kaznivih dejanj, naštetimi v členu 2(2) okvirnega sklepa, kot jih opredeljuje odreditvena država članica, če je najvišja zanje zagrožena zaporna kazen ali ukrep, vezan na odvzem prostosti, najmanj tri leta;

·predaja lastnega državljana države članice je splošno pravilo, obstaja le nekaj izjem. Te se nanašajo na izvrševanje zapornih kazni v domači državi članici osebe in se enako uporabljajo za prebivalce. Glavni razlog za te izjeme je spodbujati socialno rehabilitacijo zahtevane osebe;

·obstajajo strogi roki za sprejetje odločbe o izvršitvi evropskega naloga za prijetje in za predajo zahtevane osebe;

·zahteve temeljijo na obrazcu evropskega naloga za prijetje, s čimer se zagotovi, da jih je lažje in preprosteje vložiti.

1.3.Cilj in področje uporabe poročila

To poročilo ocenjuje, kako je bil okvirni sklep, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ, prenesen v nacionalne zakonodaje vseh 27 držav članic, ki jih zavezuje. Ocena temelji predvsem na analizi nacionalnih ukrepov, s katerimi je bil prenesen okvirni sklep, kot so bili priglašeni generalnemu sekretariatu Sveta in Komisiji, v skladu s členom 34(2) okvirnega sklepa.

Večina držav članic je od zadnjega poročila Komisije iz leta 2011 spremenila nacionalno zakonodajo o prenosu okvirnega sklepa. Zato so se pri pripravi tega poročila upoštevala priporočila Komisije iz prejšnjih poročil in priporočila iz četrtega kroga medsebojnih ocenjevanj v zvezi s prenosom (npr. o sorazmernosti izdanih evropskih nalogov za prijetje).