EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 6.2.2017 COM(2017) 55 final POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU Poročilo o naknadnem vrednotenju programa Daphne (2007–2013)



KAZALO 1 UVOD 1.1 CILJ POROČILA 1.2 METODOLOGIJA IN VIR INFORMACIJ 1.3 PREGLED PROGRAMA 2 REZULTATI VREDNOTENJA 2.1 USTREZNOST PROGRAMA DAPHNE III 2.2 SKLADNOST IN DOPOLNJEVANJE 2.3 USPEŠNOST 2.4 TRAJNOST IN PRENOSLJIVOST 2.5 UČINKOVITOST IN MOŽNOSTI ZA POENOSTAVITEV 2.6 EVROPSKA DODANA VREDNOST 3 SKLEPNE UGOTOVITVE

1UVOD

1.1CILJ POROČILA Komisija mora v skladu s sklepom o uvedbi programa Daphne III predložiti poročilo o naknadnem vrednotenju, ki zajema obdobje 2007–2013. Vrednotenje je izvedel neodvisni zunanji ocenjevalec, ki mu je pomagalo osebje Komisije. To poročilo temelji na navedenem vrednotenju. Načrtovani skupni proračun za program za obdobje 2007–2013 je znašal 123,88 milijona EUR. Poročilo je sestavljeno po glavnih merilih vrednotenja (in ustreznih vprašanjih), vključno z ustreznostjo, skladnostjo in dopolnjevanjem; uspešnostjo, vplivom in trajnostjo; učinkovitostjo in možnostmi za poenostavitev ter evropsko dodano vrednostjo. 1.2METODOLOGIJA IN VIR INFORMACIJ To končno poročilo o vrednotenju programa Daphne III temelji na: izčrpnem pregledu dokumentacije o vseh 302 dodelitvah donacij za ukrepe ali poslovanje, financiranih v okviru programa za obdobje 2007–2013; pregledu dokumentacije o programu, na primer sklepa o financiranju, letnih delovnih programov ter razpisov za zbiranje predlogov za obe vrsti donacij in pogodb o javnih naročilih; pregledu drugih spletnih informacij, na primer dokumentov o politiki EU, spletišč in sklepov o financiranju povezanih programov EU; kvantitativni analizi 302 projektov; analizi 145 odgovorov, ki so jih upravičenci do donacij v okviru programa Daphne III navedli v spletni anketi; poročilih o 30 razgovorih za nadaljnje spremljanje s koordinatorji projektov ali organizacijami, ki so med letoma 2007 in 2013 prejeli donacije v okviru programa Daphne III in sodelovali v spletni anketi; razgovorih s šestimi uradniki Komisije. 1.3PREGLED PROGRAMA Program Daphne III je bil leta 2007 vzpostavljen s Sklepom št. 779/2007/ES in je sledil trem instrumentom Komisije z istimi cilji: pobudi Daphne (1997–1999), programu Daphne (2000–2003) in programu Daphne II (2004–2008). Upravlja ga Generalni direktorat (GD) Evropske komisije za pravosodje. V členu 2 Sklepa št. 779/2007/ES so predstavljeni splošni cilji programa, ki so: prispevati k varstvu otrok, mladih in žensk pred vsemi oblikami nasilja ter jim pomagati doseči visoko raven varovanja zdravja, dobrega počutja in socialne kohezije; prispevati k razvoju politik Skupnosti (na področju javnega zdravja, človekovih pravic in enakosti spolov) pa tudi ukrepov za varstvo pravic otrok in boj proti trgovini z ljudmi in spolnemu izkoriščanju. Člen 3 določa, da je posebni cilj programa prispevati k doseganju splošnih ciljev s podpiranjem preventivnih ukrepov ter zagotavljanjem podpore in varstva žrtev ter ogroženih skupin. Navaja tudi nadnacionalne ukrepe in druge vrste ukrepov za doseganje posebnega cilja, in sicer so to:

podpiranje in spodbujanje nevladnih in drugih organizacij, ki delujejo na tem področju; razvijanje ali izvajanje ukrepov za usmerjeno ozaveščanje; razširjanje rezultatov programov Daphne I in II, vključno z njihovo prilagoditvijo, prenosom in uporabo s strani drugih upravičencev ali na drugih geografskih območjih; pripravljanje in izboljšanje obravnavanja oseb, ogroženih zaradi nasilja; vzpostavljanje ali podpiranje večdisciplinarnih mrež, ki vključujejo nevladne in druge organizacije, dejavne na tem področju; širjenje informacij, podprtih z dokazi, in temeljnega znanja ter izmenjava, opredelitev in razširjanje informacij in dobre prakse, med drugim na podlagi raziskav, usposabljanja, študijskih obiskov in izmenjave osebja; pripravljanje, preskušanje, dopolnjevanje in prilagajanje gradiv za ozaveščanje in izobraževanje; preučevanje pojavov, povezanih z nasiljem, ter njegovih posledic za žrtve in družbo na splošno; pripravljanje in izvajanje programov podpore žrtvam in ogroženim osebam pa tudi programov pomoči za storilce. Kot pri drugih programih v okviru splošnega programa GD za pravosodje Temeljne pravice in pravosodje za obdobje 2007–2013 se tudi v okviru programa Daphne III ukrepi financirajo s tremi različnimi mehanizmi: donacijami za ukrepe: sofinanciranje (do 80 % vseh stroškov) posebnih projektov, ki jih razvijejo in izvajajo nepridobitne organizacije in/ali javne institucije ter lahko trajajo največ dve leti; donacijami za poslovanje: finančna podpora (do 80 %) za tekoče stroške letnega proračuna organizacije; naročili, oddanimi na podlagi javnega razpisa, ali javnim naročanjem: finančna sredstva so na voljo tudi za posebne ukrepe, ki jih sproži Komisija (pobude Komisije), na primer študije izvedljivosti, raziskave posebnih tem, organizacija konferenc ali vzpostavitev informacijskih sistemov. V preglednici 1–1 spodaj je navedeno število donacij, financiranih v posameznem letu vrednotenega obdobja. 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 SKUPAJ Donacije za ukrepe 41 42 83 60 0 226 Donacije za poslovanje 9 12 7 5 – 6 5 44 Posebne donacije za ukrepe (telefonska linija 116 000 za pogrešane otroke, mehanizem opozarjanja na ugrabitve otrok) – – – – – – 21 21 Posebne donacije za poslovanje (telefonska linija 116 000 za pogrešane otroke) – – – – – 14 – 14 Opomba: podatki v preglednici se razlikujejo od števila projektov, analiziranih za to vrednotenje (302), ker ni bila na voljo dokumentacija za vse projekte (305).

Skupni proračun, namenjen programu Daphne III (2007–2013), je znašal skoraj 124 milijonov EUR, pri čemer je povprečni letni načrtovani proračun znašal skoraj 18 milijonov EUR. Velik delež proračuna (97,7 milijona EUR ali malo več kot 79 %) je bil namenjen donacijam za ukrepe. Kar zadeva obseg, v katerem so bila prvotno dodeljena sredstva za program dejansko odobrena, je bilo med letoma 2010 in 2013 približno 60 milijonov EUR namenjenih donacijam za ukrepe (v smislu podpisanih sporazumov o dodelitvi donacij), 4,5 milijona EUR donacijam za poslovanje, 1,2 milijona EUR pa pogodbam o javnih naročilih (glej preglednico 1–2: Načrtovana razčlenitev proračuna za program Daphne III (2007–2013 ) ). Leto Razpoložljivi proračun za donacije in pogodbe Donacije za ukrepe Donacije za poslovanje Pobude Komisije Skupaj letni proračun Vrednost (EUR) % Vrednost (EUR) % Vrednost (EUR) % Vrednost (EUR) % 2007 11 000 000 85 % 1 900 000 15 % 1 000 000 8 % 13 000 000 100 % 2008 11 944 160 81 % 2 000 000 14 % 800 000 5 % 14 744 160 100 % 2009 14 417 120 81 % 2 580 000 14 % 800 000 4 % 17 797 120 100 % 2010 15 393 600 83 % 2 500 000 14 % 560 000 3 % 18 453 600 100 % 2011 14 476 000 71 % 2 000 000 10 % 4 000 000 19 % 20 476 000 100 % 2012 14 007 000 70 % 4 000 000 20 % 2 000 000 10 % 20 007 000 100 % 2013 16 504 000 90 % 1 000 000 5 % 1 000 000 5 % 18 504 000 100 % Skupaj 97 741 880 15 980 000 10 160 000 123 881 880 Vir: DAPHNE III – letni delovni programi (2007–2013). Večino projektov v okviru programa Daphne III so vodile nacionalne nevladne organizacije (vključno z nacionalnimi platformami in mrežami) (47 %), sledijo jim univerze (18 %) ter evropske mreže, platforme in forumi (13 %). To je v skladu s posebnimi cilji programa, v katerih je navedeno, da je treba te cilje doseči s podpiranjem nevladnih in drugih organizacij na tem področju. Donacije za ukrepe so bile dodeljene organizacijam, ki sodelujejo v partnerstvu. Vključenost partnerskih organizacij je strukturirana podobno kot pri opazovanih vodilnih organizacijah. Najpogostejši partnerji so nacionalne nevladne organizacije (56 % vseh partnerjev), vključno z nacionalnimi platformami in mrežami, medtem ko univerze predstavljajo 15 % vseh partnerjev. Vendar se porazdelitev partnerskih organizacij razlikuje od porazdelitve vodilnih organizacij, saj so javne službe bolje zastopane med partnerskimi organizacijami (4 %) kot med vodilnimi organizacijami (0,33 %). Tudi to je v skladu z zahtevami posebnih ciljev programa, saj naj bi se s programom vzpostavljale in podpirale večdisciplinarne mreže ter hkrati krepilo sodelovanje med nevladnimi in drugimi organizacijami na tem področju. Kar zadeva javno naročanje, je bilo skoraj 70 % odobrenega proračuna namenjenih študijam ali raziskavam (npr. raziskavi Eurobarometra iz leta 2009 o tem, kako evropski državljani dojemajo nasilje nad ženskami, mladimi in otroki), vključno z vmesnim in končnim vrednotenjem programa. Nadaljnjih 27 % je bilo porabljenih za ozaveščanje, vključno z dogodki, skoraj 4 % pa za vzdrževanje spletišča programa Daphne III. 2REZULTATI VREDNOTENJA 2.1USTREZNOST PROGRAMA DAPHNE III Ustreznost programa je ocenjena glede na to, koliko njegovi ukrepi logično ustrezajo njegovim ciljem, širšim potrebam politike EU in potrebam ciljnih skupin. 2.1.1Ustreznost ukrepov glede na cilje Ugotovljeno je bilo, da so ukrepi, izvedeni v okviru programa, in prednostne naloge programa ustrezali programu in njegovim ciljem. Vendar je analiza tudi pokazala, da je bila usklajenost prednostnih področij s programskimi cilji slab kazalnik „ustreznosti“ (tako prednostnih področij kot tudi projektov, financiranih v okviru navedenih prednostnih nalog). Razlog za to je bil, da so bili zastavljeni cilji in prednostne naloge programa sami po sebi široki in niso bili jasno povezani s posebnimi cilji politike EU. Zaradi tega pomanjkanja ciljne usmerjenosti na ravni programa je bilo morda težje doseči ciljno usmerjene in torej ustrezne rezultate na tem področju politike EU. Strateško načrtovanje letnih prednostnih nalog v prvi polovici programa dejansko ni temeljilo na analizi dolgoročne politike. Namesto tega je temeljilo na analizi tem, ki so bile že zajete s financiranimi ukrepi. Kljub temu so se v okviru programa financirale številne pobude, ki so prispevale k razvoju politike in deloma k razvoju zakonodaje ter ga podprle. Poleg tega se je Komisija po letu 2011 notranje širše posvetovala o prednostnih nalogah politike in dala večji poudarek ustreznosti kot merilu za izbiro. Cilj je bil izboljšati modeliranje rezultatov programa in povečati njegov vpliv. Po poročanju upravičencev do donacij se zdi, da so se končni upravičenci pozitivno odzvali na projekte, saj so navedli, da se jim ukrepi zdijo ustrezni. Vendar tega ni mogoče potrditi, ne da bi neodvisno zbrali njihova mnenja. Kljub temu pregled financiranih ukrepov kaže, da so bili zasnovani za odziv na ugotovljene potrebe upravičencev in da je bila večina razvita na podlagi ocen potreb. 2.1.2Ustreznost financiranih projektov/delovnih programov glede na cilje programa Ustreznost glede na splošne in posebne cilje programa je bila ključno merilo za izbiro pri vseh razpisih za donacije za ukrepe in poslovanje. Pregled operativnih ciljev in področij dejavnosti 302 projektov (od skupno 307 projektov, glej preglednico 1–1: Število donacij, financiranih na leto ) in delovnih programov, financiranih v okviru programa Daphne III, kaže, da so bili vsi zasnovani bodisi za preprečevanje nasilja nad ženskami, otroki in mladimi bodisi za zaščito žrtev in ogroženih oseb. Zato so bili cilji projektov in delovnih programov usklajeni s cilji programa Daphne III. Vrste dejavnosti, zajete z obojim, so opisane v nadaljevanju. Projekti, zasnovani za preprečevanje nasilja, vključno s projekti, osredotočenimi na:

študije o raziskovanju temeljnih vzrokov za posamezne oblike nasilja; ozaveščanje splošne javnosti, oseb, ki bodo verjetno prišle v stik z žrtvami, ali oseb, ki bi lahko postale žrtve ali storilci nasilja; vzpostavitev služb za pozitivno obravnavanje odkritih storilcev; oblikovanje politik za učinkovitejše preprečevanje nasilja. Projekti, zasnovani za zaščito žrtev ali ogroženih oseb, vključno s projekti, osredotočenimi na: usposabljanje strokovnih delavcev, ki prihajajo v stik z žrtvami; zagotavljanje podpornih storitev žrtvam; ocenjevanje podpornih storitev ali ukrepanja za zaščito žensk, mladih in otrok in/ali razširjanje dobrih praks. 2.1.3Ustreznost glede na potrebe ciljne skupine V okviru programa Daphne III je bilo skupaj prejetih 1 921 vlog, tj. 6,36 vloge na dodeljeno donacijo. Program Daphne je imel visoko stopnjo izkoriščenosti v primerjavi s preostalimi štirimi programi GD za pravosodje. Obstaja več možnih razlogov za njegovo priljubljenost: ni drugih programov EU, ki bi bili osredotočeni na nasilje in njegovo preprečevanje (upravičenci do donacij, s katerimi so bili opravljeni razgovori, so poročali, da je bil program Daphne „edinstven“); nacionalno financiranje se je zmanjšalo zaradi gospodarske krize; program je namenjen interesnim skupinam in organizacijam, ki so bolj vajene iskati tokove financiranja in vlagati vloge za donacije kot na primer javni organi, prednostna področja pa so bila dovolj široka, da so ustrezala najrazličnejšim upravičenim projektom. Večina sodelujočih v spletni anketi (96 %) je menila, da so prednostne naloge ustrezne glede na posebne potrebe ciljne skupine in potrebe njihove države. Poleg tega so skoraj vsi od 30 upravičencev do donacij, s katerimi so bili med vrednotenjem opravljeni razgovori, navedli, da so lahko zaradi konceptualnega okvira programa (tj. njegovi cilji in prednostne naloge) svoje projekte razvili, kot je bilo prvotno predvideno. Samo štirje so menili, da so bili nekateri razpisi omejevalni, glavni razlog za to pa je bil trajanje dodelitve donacije in/ali višina donacije in ne konceptualni okvir. 2.2SKLADNOST IN DOPOLNJEVANJE V členu 11 Sklepa Sveta št. 779/2007/ES o uvedbi programa Daphne III so predstavljene možnosti za dopolnjevanje in ustvarjanje sinergij z naslednjimi finančnimi instrumenti EU: programom Varnost in varstvo svoboščin (ki ga sestavljata programa „Preprečevanje kriminala in boj proti njemu (ISEC)“ ter „Preprečevanje, pripravljenost in obvladovanje posledic v zvezi s terorizmom ter drugimi tveganji, povezanimi z varnostjo (CIPS)“); programom Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov (ki ga sestavljajo Sklad za zunanje meje (EBF), Evropski sklad za vračanje (RF), Evropski sklad za begunce (ERF) in Evropski sklad za vključevanje državljanov tretjih držav (EIF)); sedmim okvirnim programom za raziskave in razvoj; programi za varovanje zdravja, programom za zaposlovanje in socialno solidarnost – PROGRESS ter programom Varnejši internet plus.

Sklep tudi določa, da bo dopolnjevanje potrebno tudi z Evropskim inštitutom za enakost spolov (EIGE) in statističnim programom Skupnosti (Eurostat). Razlog za to je, da imajo ti programi morda podobne ali enake cilje, ciljne skupine ali končne upravičence in/ali pristope kot program Daphne III. Med drugimi instrumenti EU, ki bi se lahko dopolnjevali ali prekrivali s programom Daphne III, so: drugi programi GD za pravosodje, vključno s Kazenskim pravosodjem (JPEN), Temeljnimi pravicami in državljanstvom (FRC), Preprečevanjem uporabe drog in obveščanjem (DPIP) in Civilnim pravosodjem (JCIV); Evropski socialni program (ESP) in Program vseživljenjsko učenje (LLP). Dopolnjevanje in skladnost programa Daphne z drugimi programi EU je mogoče zagotoviti na več načinov. Prvič, informacije se s posvetovanji med službami in medsektorskimi skupinami delijo z drugimi generalnimi direktorati. Tako je bilo dogovorjeno, da bo GD za notranje zadeve odgovoren za financiranje projektov, ki se nanašajo na trgovino z ljudmi in mladoletnike brez spremstva. Drugič, osebje različnih generalnih direktoratov organizira tudi ad hoc sestanke z GD za pravosodje o temah, ki ponujajo možnost za obravnavo morebitnih dopolnjevanj in prekrivanj. 2.2.1Cilji in tematska področja Cilji programa Daphne III, kot jih je opredelil zakonodajalec, so dokaj široki. To načeloma pomeni, da se lahko programi EU nekoliko prekrivajo. Kar zadeva cilje in tematski poudarek, ima program Daphne veliko skupnega s programom ISEC, saj sta oba namenjena preprečevanju nasilja in boju proti njemu ter zaščiti žrtev. Vendar se program Daphne bolj osredotoča na žrtve, medtem ko je program ISEC osredotočen predvsem na storilce. V preglednici 2–1 spodaj sta prikazana možno dopolnjevanje in prekrivanje ciljev in tematik iz programa Daphne in izbranih programov financiranja EU. Zgornja analiza in spodnja preglednica kažeta, da je program Daphne III sicer zagotovil veliko možnosti za ustvarjanje sinergij, vendar je bil tudi izpostavljen tveganju prekrivanja ciljev in tematik z različnimi drugimi programi EU, zlasti s programoma JPEN in Varnejši internet plus. Enako je veljalo za programa Daphne III in FRC. Ta težava se je v tekočem programskem obdobju odpravila tako, da so se cilji obeh programov združili v programu za pravice, enakost in državljanstvo za obdobje 2014–2020. Preprečevanje nasilja in zaščita žrtev nasilja Enakost spolov in pravice žensk Varstvo pravic otrok Trgovina z ljudmi in spolno izkoriščanje Varovanje telesnega in duševnega zdravja Daphne III Daphne III Daphne III Daphne III Daphne III FRC FRC DPIP JPEN JPEN JPEN JPEN PROGRESS ESF ESF ESF Ukrepi Skupnosti za javno zdravje ISEC ISEC ISEC ERF ERF ERF Varnejši internet plus Varnejši internet plus Varnejši internet plus Varnejši internet plus Varnejši internet plus LLP LLP V tem vrednotenju se ugotavlja, da bi lahko splošni cilji programa ostali široki in splošni, kar bi Komisiji omogočilo, da se odziva na spreminjajoče se potrebe na terenu ali potrebe po inovativnih raziskavah ali praksah. Vendar bi lahko bili posebni cilji posameznega programa formulirani tako, da bi se jasneje razlikoval od drugih (npr. tematika, poudarek, pristop, vrsta vključenih organizacij). S tem vrednotenjem je bilo ugotovljeno tudi, da je bilo za preprečitev prekrivanja in ustvarjanje sinergij bistvenega pomena, da so se ti cilji prevedli v prednostne naloge za razpise za zbiranje predlogov in projekte, ki bodo izbrani za financiranje. 2.2.2Dopolnjevanje na ravni projektov Na ravni projektov ni bilo veliko tveganja za prekrivanje med projekti, financiranimi v okviru programa Daphne, ki so se nanašali na ista prednostna področja ali vključevali isto vrsto akterjev ali isto vrsto dejavnosti, saj je GD za pravosodje poskušal izbirati projekte, ki so zajemali dokaj širok razpon dejavnosti. Podobni projekti (npr. izobraževalni projekti proti ustrahovanju) so se običajno izvajali v različnih državah, zato ni bilo prekrivanja med upravičenci. Kljub temu bi si lahko izvajalci projektov bolj prizadevali za to, da bi upoštevali spoznanja, pridobljena pri prejšnjih projektih, in tako izboljšali možnosti za ustvarjanje „kritične mase“ učinkov. 2.3USPEŠNOST Uspešnost programa se nanaša na to, kako uspešen je bil program pri doseganju ciljev in kako uspešni so bili projekti v okviru programa Daphne pri doseganju lastnih projektnih ciljev. 2.3.1Dosežki programa

Na splošno je bilo z vrednotenjem ugotovljeno, da je večina ukrepov, izvedenih v okviru programa Daphne III, prispevala k splošnim ciljem programa, čeprav je bilo pomen posameznih prispevkov težko izmeriti, ker so bili cilji programa zelo široki. Večina ukrepov je prispevala k boljši zaščiti žrtev nasilja ali ogroženih skupin, veliko pa jih je prispevalo k oblikovanju politik in zakonodaje na ravni EU ali nacionalni ravni. K izboljšanju zaščite pred nasiljem sta najbolj prispevali podpora, ki je bila v okviru programa Daphne III zagotovljena mrežam, raziskavam in inovacijam EU, ter neposredna podpora žrtvam in ogroženim skupinam. Upravičencem do donacij pa je uspelo vplivati na oblikovalce politik s ciljno usmerjenimi dejavnostmi razširjanja. 2.3.2Dosežki projektov Raziskave, študije in druge analitične dejavnosti, financirane v okviru programa Daphne, so prispevale k oblikovanju politik in boljšim praksam. Prispevale so tudi k boljšemu razumevanju pojava nasilja. Skupaj so bile pri 217 od 302 projektov, ki so jih evidentirali izvajalci vrednotenja (72 %), izvedene različne vrste analitičnih dejavnosti (glej sliko 2–1: Število dodelitev donacij za ukrepe in poslovanje za različne dejavnosti ). Poleg tega so bile pri 203 od 302 (67 %) projektov izvedene dejavnosti vzajemnega učenja, vključno z mrežami. Mreže, ki povezujejo stališča zadevnih strani, imajo že same po sebi širši geografski vpliv, kar jim lahko zagotovi večjo prepoznavnost in vpliv pri oblikovalcih politik. Mreže, financirane v okviru programa Daphne, so se uporabljale kot zlahka prepoznavna informacijska točka za nove ciljne skupine in so delo svojih članov združevale na enem osrednjem mestu (tj. spletišču), s čimer se je način razširjanja prav tako razširil. Pri več kot četrtini projektov, financiranih v okviru programa Daphne III (81), so se zagotavljale storitve podpore in svetovanja. S storitvami neposredne podpore, tj. telefoni za pomoč in svetovalnimi storitvami, pa tudi usposabljanjem in izobraževanjem žrtev in ogroženih skupin, da bi se lahko bolje zaščitile, se je zaščita teh skupin neposredno izboljšala. Nasprotno pa se zdi, da sta imela razvoj izobraževalnega gradiva in usposabljanje strokovnih delavcev manjši, bolj lokalni vpliv. Z 49 od 302 dodelitev donacij so se podprli ključni akterji – večinoma nevladne organizacije –, ki delujejo na področju zaščite glavnih ciljnih skupin (otrok, mladih in žensk). Vir: evidentiranje podatkov iz dokumentacije 302 projektov in delovnih programov, financiranih z donacijami za ukrepe in donacijami za poslovanje. 2.4TRAJNOST IN PRENOSLJIVOST Analizirano je bilo, ali so rezultati, učinki in vpliv projektov trajnostni tudi po obdobju financiranja projekta. Opredeljene so bile tri ravni trajnosti: 1.kratkoročna trajnost, ki se doseže predvsem z razširjanjem rezultatov projektov; 2.srednjeročna trajnost, ki pomeni nadaljnji obstoj rezultatov projekta in/ali partnerstev, ter 3.dolgoročna trajnost, ki se doseže predvsem s prenosom rezultatov projektov v druga okolja, organizacije in države EU brez dodatnih finančnih sredstev (ali samo z omejenimi finančnimi sredstvi). 2.4.1Nadaljnje izvajanje dejavnosti in rezultatov projektov ter razširjanje Komisijino razširjanje rezultatov projektov je bilo na splošno omejeno, saj se je večinoma zanašala na to, da bodo upravičenci rezultate razširjali neposredno svojim ciljnim skupinam, njeni človeški viri pa so se ukvarjali predvsem s finančnim upravljanjem. Zato je bilo ugotovljeno, da je bila Komisija pri razširjanju rezultatov na splošno manj uspešna, čeprav je imela svoje orodje za razširjanje (spletišče „Daphne toolkit“). Nasprotno pa se zdi, da so upravičenci do donacij načrtovali in učinkovito razširjali rezultate svojih projektov oblikovalcem politik, strokovnim delavcem in drugim organizacijam na zadevnem področju. Kar zadeva izvajanje projektnih dejavnosti, je večina upravičencev do donacij dejala, da so potrebna dodatna finančna sredstva, čeprav je bila v nekaterih primerih dogovorjena nadaljnja uporaba in/ali razpoložljivost rezultatov (npr. spletišče). Dokazi v zvezi s trajnostjo partnerstev, oblikovanih na podlagi financiranja v okviru programa, si nekoliko nasprotujejo; čeprav projektna dokumentacija kaže, da se bo nadaljevalo le malo partnerstev, je večina sodelujočih v anketi navedla, da bodo njihova partnerstva trajala tudi po končanem projektu. 2.4.2Nadaljnji obstoj partnerstev po zaključku projekta Od 216 projektov, za katere so bila na voljo končna poročila, jih je dve tretjini (154) poročalo, da bodo projekti vsaj deloma trajni, saj se bodo projektne dejavnosti in/ali partnerstvo v celoti ali delno nadaljevali. V večini od teh primerov (105 od 154) naj bi se projektne dejavnosti nadaljevale vsaj v določenem obsegu, medtem ko naj bi se partnerstva, oblikovana za projekt, nadaljevala samo v 29 od 154 primerov. Med spletno anketo je večji delež, tj. 68 % (94 od 139 sodelujočih v anketi), navedel, da se bo partnerstvo, oblikovano za namene njihovega projekta, nadaljevalo tudi po zaključku projekta. Ta bistveno drugačna številka je lahko posledica časovnega dejavnika (npr. priložnosti za podaljšanje partnerstva so se morda pokazale po predložitvi končnega poročila) ali vzorčenja (tj. vzorec pri odgovarjanju na spletno anketo bi lahko bil zavajajoč). Med primeri v končnih poročilih so bili opisi dejavnosti, ki so bile že načrtovane s partnerji; pri drugih je bilo navedeno, da so bili rezultati izvedenih ukrepov vključeni v načrte usposabljanja ali učne načrte (14 ukrepov). Pri drugih pa je bilo navedeno, da se bodo rezultati (npr. spletišča, poročila, letaki), zagotovljeni s finančnimi sredstvi programa, še naprej razširjali in/ali bodo na voljo tudi po zaključku projekta.

Kljub temu ni trdnih dokazov o tem, da rezultati projektov niso samo obstajali še naprej, ampak so se dejansko izkazali za trajne tudi po tem, ko financiranje projekta ni bilo več na voljo. Skupaj je 79 % sodelujočih v spletni anketi (113 od 143) navedlo, da je potrebno nadaljnje financiranje za zagotovitev trajnosti rezultatov projekta ali dejavnosti. 2.4.3Potencialna trajnost in prenosljivost rezultatov Podatki iz spletne ankete kažejo, da bi bilo mogoče večino rezultatov prenesti v druge države EU. To so potrdili vsi upravičenci do donacij, s katerimi so bili opravljeni razgovori. Od 139 sodelujočih v anketi jih je 82 % poročalo, da bi bilo mogoče vse ali nekatere rezultate nespremenjene uporabiti v več kot eni državi. Od 135 sodelujočih v anketi jih je 67 % navedlo, da bi se lahko rezultati z nekaterimi manjšimi spremembami prenesli v več kot eno državo, 10 % pa jih je navedlo, da to ni mogoče. Nekaj upravičencev je navedlo, da bi lahko na prenosljivost rezultatov ali pristopov pomembno vplival napredek, ki so ga na danem področju politike dosegle druge države EU. Napredne socialne politike bi lahko olajšale prenos inovativnih metod, medtem ko države, ki na danem področju politike zaostajajo, niso mogle sprejeti novega pristopa. Na podlagi analize končnih poročil in razgovorov z upravičenci do donacij je bilo ugotovljeno, da so nekateri projekti v fazi zasnove projekta vključevali večje možnosti za prenos. Če se je na primer v okviru projekta izvedla ocena potreb ali primerjalna raziskava o tem, kako je bilo dano vprašanje obravnavano v več državah EU, ali o razlikah v zakonodaji ali politiki, je bilo mogoče takoj razviti rezultat, kot je vodnik, in ga prilagoditi različnim znanim okoliščinam. Ta pristop k zagotavljanju prenosljivosti je učinkovitejši in uspešnejši, kot če bi poskušali obstoječi rezultat prilagoditi različnim okoliščinam. Poleg tega članstvo v mreži ali povezava z več partnerji v tujini prispeva k spodbujanju prenosljivosti. 2.5UČINKOVITOST IN MOŽNOSTI ZA POENOSTAVITEV Z oceno učinkovitosti je bilo ugotovljeno, da finančna sredstva, ki so bila na voljo za izvajanje programa, verjetno niso popolnoma zadostovala glede na nekatere visoko zastavljene cilje, zelo veliko povpraševanje po financiranju in splošno visoke stopnje črpanja donacij. Poleg tega so vprašanja, obravnavana v okviru programa Daphne III, zelo „priljubljena“, zlasti med zainteresiranimi stranmi, ki so pogosteje odvisne od zunanjega financiranja. Z donacijami so bili ustvarjeni rezultati, ki so bili sorazmerni z vložki, zaradi tesne povezanosti med dejavnostmi pa so bili tudi stroškovno učinkoviti. 2.5.1Načrtovani proračun Splošni cilji programa Daphne III so bili prispevati k preprečevanju nasilja; zaščititi ženske pred nasiljem; zaščititi otroke pred nasiljem; zaščititi mlade pred nasiljem ter vplivati na razvoj politike Skupnosti. Prvi štirje cilji so zastavljeni zelo visoko in jih ni mogoče učinkovito obravnavati s samo 124 milijoni EUR v sedmih letih. Zato je v besedilu sklepa o financiranju navedeno, da je cilj prispevati k reševanju teh vprašanj. Kljub temu so glede na razsežnost problematike zlorabe in nasilja na splošno potrebna veliko večja finančna sredstva. Zadnji cilj, ki je osredotočen na razvoj politik EU, s katerimi bi se podprli prvi štirje cilji, je realnejši in sorazmernejši z razpoložljivimi finančnimi sredstvi. Dejstvo, da se program izvaja že tretjič in se z vsako finančno perspektivo nenehno povečuje, lahko kaže, da je povpraševanje večje in da so finančna sredstva, namenjena za to vrsto pobud, nezadostna (tj. večinoma nadnacionalna in/ali zagotovljena na ravni EU). Po drugi strani so bile v okviru programov Daphne obravnavane zelo „priljubljene“ teme, za katere je bilo morda na voljo razmeroma malo državnih finančnih sredstev, zainteresiranih strani (npr. nevladnih organizacij), odvisnih od zunanjega financiranja, pa je bilo veliko. V primerjavi s prvotnimi dodelitvami je bilo v okviru donacij za ukrepe prejetih približno 7 milijonov EUR več, kot je bilo prvotno predvideno, medtem ko je bilo v okviru donacij za poslovanje prejetih 7 milijonov EUR manj. Kljub tej očitni prerazporeditvi je bilo na splošno zelo veliko povpraševanja po donacijah in bi lahko bilo črpanih tudi več finančnih sredstev. 2.5.2Kako razumna je bila poraba sredstev glede na vpliv Dokazi, zbrani v okviru vrednotenja, morda ne zadostujejo za sklep, da so bila sredstva, porabljena v okviru programa, razumna glede na dosežene rezultate in vpliv, predvsem ker se izvajanje malo manj kot 30 % financiranih ukrepov še ni končalo in ker se nekateri rezultati in učinki pokažejo šele čez čas. Vendar ugotovljeni rezultati in vpliv kažejo, da je bila poraba glede na dosežke projektov razumna. V okviru programa Daphne III je bilo zagotovljenih približno 109 milijonov EUR za financiranje več kot 300 večinoma nadnacionalnih projektov, pri katerih je bilo zastopanih več kot 1 000 vodilnih in partnerskih organizacij. Analiza do zdaj končanih projektov kaže, da ima približno 81 % končanih projektov, ki so prejeli donacije za ukrepe (142) in donacije za poslovanje (40), dokaze o rezultatih in učinkih. Kot se pričakuje glede na značilnosti orodja financiranja, so bili rezultati in učinki dokazani pri 83 % projektov, ki so prejeli donacije za ukrepe, medtem ko je imelo take dokaze samo 76 % projektov, ki so prejeli donacije za poslovanje. Mogoča je določena pristranskost, saj ti rezultati in učinki temeljijo na samoporočanju upravičencev do donacij. Vendar je treba tudi upoštevati, da se rezultati in učinki na splošno pokažejo šele čez čas; pri številnih projektih jih ob pripravi končnih poročil še ni bilo mogoče opaziti. Odobrena sta bila samo 2 od 10 milijonov EUR, dodeljenih javnemu naročanju. To kaže, da so bile potrebe precenjene. Vendar so bila finančna sredstva, ki so bila dodeljena za javno naročanje, a ne porabljena zanj, prerazporejena med donacije po načelu dobrega finančnega poslovodenja. 2.5.3Možnosti za poenostavitev

Izvedena je bila analiza dokumentacije, ki se je v fazi prijave na razpise za zbiranje predlogov v okviru programa Daphne v letih 2007, 2009–2010 in 2013 zahtevala od vložnikov vlog za donacije. Obrazec vloge je bil leta 2007 razdeljen na dva dela: (i) del, v katerem je treba navesti informacije o ciljih, ustreznosti, konkretnih rezultatih, trajnosti in evropski dodani vrednosti projekta, ter (ii) del, ki se nanaša na vložnike in partnerje. Poleg obrazca vloge so morali vložniki izpolniti več prilog, vključno z izjavami partnerjev, proračunskimi obrazci, analizo stroškov dela, obrazci za pravno osebo, itd. V obdobju 2009–2010 je bil obrazec vloge spremenjen tako, da je vključeval tudi podroben opis delovnih postopkov v okviru projekta ter dejavnosti, rezultatov in učinkov. Čeprav sta se z zahtevo za podroben opis delovnih postopkov in učinkov povečala zapletenost in trud, ki se zahteva od vložnikov, se je s tem verjetno povečala tudi kakovost zasnove in načrtovanja projektov. Ob razpisu iz leta 2013 so bila zagotovljena enotna navodila za vložnike za več programov (vseh pet programov GD za pravosodje ter programa ISEC in PROGRESS), ki so vključevala tudi navodila po korakih za uporabo sistema PRIAMOS. Navodila so prispevala k poenostavitvi za organizacije, ki so imele koristi od več programov, ter povečala učinkovitost postopka vložitve vlog za vložnike in programske uradnike. Kar zadeva vložitev vloge, je 58 od 143 (40 %) sodelujočih v anketi poročalo, da poznajo organizacije/projekte/izvajalce, ki se niso odzvali na razpis za zbiranje predlogov, ker se jim je zdel prezapleten/pretežek. Poleg tega je več prejemnikov donacij menilo, da so postopki vložitve vlog zapleteni in obremenjujoči, sodelujoči v anketi pa so navedli, da sta bila zlasti zadnja dva razpisa za zbiranje predlogov „preveč tehnična“. To je organizacijam morda preprečilo vložitev vlog za financiranje ali omejilo dostop do subjektov, ki imajo visoko raven strokovnega znanja na področju vodenja/načrtovanja projektov (vendar nimajo nujno znanja na zadevnem področju/področju politike). Pomoč Komisije vložnikom je bila na splošno ocenjena kot pozitivna. Od 137 sodelujočih v anketi se jih je večina popolnoma strinjala (49) ali deloma strinjala (37) s trditvijo „Med postopkom vložitve vloge smo od Komisije dobili ustrezno podporo“. Kljub temu je 24 % sodelujočih v anketi izbralo odgovor „ne vem/nimam mnenja“, morda ker v fazi vložitve vlog niso stopili v stik s Komisijo ali ker niso vedeli, da jim lahko Komisija v tej fazi zagotovi podporo. Na spletišču GD za pravosodje so bile na voljo podrobne smernice za vložnike vlog za donacije v okviru programa Daphne III, podatki, zbrani s tem vrednotenjem, pa kažejo, da so bile informacije, zagotovljene vložnikom, sprejete kot jasne in lahko razumljive. Od 144 sodelujočih v anketi se je večina prejemnikov donacij popolnoma strinjala (50 % oziroma 72 sodelujočih v anketi) ali deloma strinjala (36 % oziroma 52 sodelujočih) s trditvijo „Informacije, vključene v razpise za zbiranje predlogov, so bile jasne in lahko razumljive“. Vendar so odgovori na vprašanja v spletni anketi pokazali, da je morala nekaj več kot polovica sodelujočih v anketi (54 od 104 sodelujočih, ki so odgovorili na to vprašanje) za pomoč prositi osebe s posebnim (strokovnim) znanjem o postopkih, da so se lahko odzvali na razpis. Glede na mnenje splošne večine prejemnikov donacij, s katerimi so bili v okviru te študije opravljeni razgovori, je informacijski sistem PRIAMOS dobro deloval. Vendar so nekateri upravičenci projektov poročali, da so imeli težave s prilogami. Za pridobitev izplačila je bilo treba poročati o finančnih sredstvih projektov. V okviru programa Daphne III so morali upravičenci o tem poročati ob zaključku projekta, da bi pridobili končno izplačilo. Opaziti je mogoče, da se je število dokumentov, potrebnih za pogodbeno poročanje, v obdobju financiranja sčasoma povečalo. Od prvega razpisa za donacije za ukrepe (2007) do razpisa za leti 2009 in 2010 je bilo treba končnemu zahtevku za izplačilo priložiti samo končno finančno poročilo. Od razpisa za leti 2011 in 2012 pa je bilo treba predložiti več podrobnih dokumentov o finančnih izdatkih. Komisija je za podporo pri izpolnjevanju teh novih zahtev izdala dodatne smernice o finančnem upravljanju in računovodskem poročanju. Zdi se, da nekatere nove zahteve, kot je predložitev evidenc opravljenih ur, pomenijo nepotrebno obremenitev organizacij, ki običajno nimajo vzpostavljenega sistema za beleženje časa, in uradnikov Komisije, ki morajo te evidence preveriti. V prvem razpisu za zbiranje predlogov so bile zahteve glede spremljanja in vrednotenja omejene na končno poročilo, medtem ko se je od drugega razpisa zahtevala tudi določena oblika poročanja o napredku, ki je Komisiji omogočala spremljanje projekta med njegovim izvajanjem. Opisna poročila o napredku, uvedena v okviru drugega razpisa, so bila zelo kratka in so morala vsebovati predvsem opis dosedanjega izvajanja projekta, časovni razpored, spremembe obsega projekta, splošno oceno in težave, ki so se pojavile. Od zadnjega razpisa je bilo treba za projekte, ki so trajali 24 mesecev ali več, predložiti podrobnejše informacije, saj so morali upravičenci do donacij za vsak delovni postopek poročati o učinkih, rezultatih in dejavnostih, ki so bile izvedene z zamudo ali niso bile izvedene. Približno 68 % (89 od 131) upravičencev do donacij, ki so sodelovali v spletni anketi, je menilo, da je bila ureditev spremljanja, ki ga je Komisija opravljala med izvajanjem projektov/dejavnosti, deloma dobra in koristna. Samo 14 % (19 od 131) se jih deloma ni strinjalo s tem stališčem. Trije udeleženci razgovorov so navedli, da so bili obiski Komisije za spremljanje projektov redki in da nekaterih izvajalcev projektov sploh ni obiskala. To se je štelo za zamujeno priložnost za obe strani, saj so prejemniki donacij menili, da so obiski koristni in da so učinkovito orodje, ki Komisiji omogoča dobro razumevanje izvedenih dejavnosti in splošnih rezultatov projekta, hkrati pa projektu omogočajo, da na podlagi obiska nadalje spodbuja svoje dejavnosti in program Daphne III na splošno. Lahko bi se trdilo, da se Komisija zato nesorazmerno osredotoča na izdatke projektov namesto na doseženi napredek. Podobno kot pri zahtevah glede poročanja o napredku se je raven podrobnosti, ki se zahteva od upravičencev do donacij, zelo povišala. Medtem ko se je v razpisu za leto 2007 v zvezi s tem zahtevalo preprosto opisno končno poročilo, je ta zahteva v razpisu za leti 2009 in 2010 postala nekoliko podrobnejša, pri razpisu za leti 2011 in 2012 pa je bilo treba predložiti končna poročila za ločene delovne postopke. S tem zadnjim razpisom je bil uveden pomemben dodaten element, tj. priloga za kvantitativno poročanje. Za oceno učinkovitosti ali možnosti za poenostavitev je treba preučiti ravnovesje med viri, ki jih upravičenci do donacij potrebujejo za poročanje, Komisija pa za pregledovanje teh informacij, in uporabnostjo poročil pri ocenjevanju uspešnosti, rezultatov in širših učinkov projektov. Medtem ko ni podatkov o sredstvih, ki jih je Komisija porabila za pregledovanje poročil o projektih, je bila večina upravičencev do sredstev, ki so sodelovali v anketi, zadovoljna z zahtevami glede poročanja, poleg tega pa so v razgovorih za nadaljnje spremljanje večkrat izrazili mnenje, da je Komisijino spremljanje projekta zelo pomembno. S tega vidika se zdi tudi sorazmerno s podrobnimi zahtevami glede računovodskega poročanja. Jasno je, da kakovost teh končnih poročil, ki jih predložijo upravičenci do donacij, določa končno učinkovitost in uporabnost poročanja za Komisijo. 2.6EVROPSKA DODANA VREDNOST Dodana vrednost EU pomeni, koliko dejstvo, da je program na ravni EU, koristi zainteresiranim stranem ter kolikšno prednost ima EU v primerjavi z nacionalnimi in mednarodnimi akterji, ki delujejo na tem področju. Najprej sta obravnavana evropska narava programa in njegova geografska pokritost. Dodana vrednost EU je nato analizirana v smislu vrednosti, ki jo prinaša EU in upravičencem. Vendar dodane vrednosti EU v smislu učinkov še ni bilo mogoče opredeliti in izmeriti. Na splošno so bila finančna sredstva v okviru programov financiranja, ki jih upravlja GD za pravosodje in so zajeti s tem vrednotenjem, na voljo samo za dejavnosti z jasno evropsko razsežnostjo. To pomeni, da morajo dejavnosti presegati nacionalne ali lokalne interese, da lahko postanejo resnično „evropske“ ter pridobijo pomen, pokritost in vpliv na ravni EU. Tri glavne značilnosti programa Daphne III, ki mu dajejo „evropsko razsežnost“, so: programski cilji: v členu 2 sklepa o financiranju je navedeno, da je eden od splošnih ciljev programa prispevati k razvoju „politik Skupnosti [zdaj EU]“. V primerjavi s prejšnjima programoma Daphne je program Daphne III zdaj osredotočen na vse oblike nasilja nad ženskami, otroki in mladimi (pri čemer se GD za notranje zadeve bolj osredotoča na boj proti pedofiliji in trgovini z ljudmi). Njegova pravna podlaga sta spodbujanje in varstvo temeljnih pravic, kot so priznane z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah; tema projektov: sklep o financiranju v členu 4(b) določa, da se bodo z donacijami za ukrepe financirali projekti „v interesu Skupnosti [EU]“. V letnih delovnih programih in razpisih za zbiranje predlogov se je pozneje zahtevalo, naj se projekti nanašajo na temo, ki je pomembna za EU. V teh delovnih programih so bile določene letne prednostne naloge – ki so vključevale prizadevanja EU za boj proti nasilju nad otroki, mladimi in ženskami –, hkrati pa se je zahtevalo, da projekti dopolnjujejo ta prizadevanja. V razpisu za zbiranje predlogov je bilo določeno, da morajo predlogi izkazovati „dodano vrednost na ravni EU in ne na nacionalni ali regionalni ravni“;

nadnacionalnost: v letnih delovnih programih in razpisih za zbiranje predlogov je bila določena zahteva, da morajo upravičenci do donacij za ukrepe oblikovati nadnacionalna partnerstva med vsaj dvema partnerskima organizacijama iz vsaj dveh držav EU. Prejemniki donacij za poslovanje so morali pokrivati vsaj 12 držav EU/Efte/EGP. V členu 9(6) sklepa o financiranju je tudi navedeno, da je eno od ocenjevalnih meril za izbiro vlog za donacije za poslovanje „geografski vpliv dejavnosti, ki se izvajajo“. Ena od ključnih značilnosti programa Daphne III je bila njegova nadnacionalnost, po kateri se je razlikoval od drugih programov financiranja EU na področju pravosodja, ki so se izvajali sočasno (glej oddelek 3). Za EU je bil namen takih partnerstev spodbuditi izmenjavo informacij na ravni EU, razširjanje dobrih praks v vsej EU, usklajen in večdisciplinarni pristop ter večjo razsežnost ali vpliv programa. Zaradi zahteve po nadnacionalnih partnerstvih se s programom tudi upošteva načelo subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji, ki zahteva, da Unija ukrepa le, če in kolikor države članice ciljev predlaganih ukrepov ne morejo zadovoljivo doseči same ali če se ti cilji lažje dosežejo na ravni Unije. 2.6.1Geografska pokritost projektov Število vodilnih organizacij in torej število izvedenih projektov se med državami EU bistveno razlikujeta. Večina sodelujočih organizacij je imela sedež v Italiji, sledila sta ji Združeno kraljestvo in Španija, pri čemer je bila večina teh organizacij partnerskih organizacij. Malta, Irska in Estonija so imele najnižje stopnje udeležbe. Organizacije z Malte niso vodile nobenega projekta, so pa sodelovale kot partnerji. Vodilne organizacije so bile skoncentrirane v treh državah EU: Italiji, Belgiji in Združenem kraljestvu. Skupaj so te tri države vodile 43 % (131) vseh projektov. Vendar projekti, registrirani v Belgiji, vključujejo mreže in platforme EU, ki jih sicer ne vodijo nacionalni organi, vendar je zaradi njih delež vodilnih organizacij s sedežem v Belgiji večji. Kar zadeva partnerske organizacije, je sodelovanje med državami EU enakomerneje porazdeljeno; več kot 25 partnerskih organizacij je imelo sedež v 17 državah EU. V programu so sodelovale tudi države, ki niso članice EU, vključno z Norveško (z vodilnimi in partnerskimi organizacijami), Turčijo, Ukrajino, Islandijo, Švico in nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo (samo kot pridruženi partnerji, ki niso prejeli financiranja). Analiza kaže, da s programom Daphne III niso bile vse države članice enako pokrite. Pokritost se večinoma kaže v številu vlog, ki so jih prejele različne države. Tako je Italija – ena od držav članic, ki so prejele največ donacij – med programom vložila 537 vlog za donacije (glej sliko 2–2: Število vlog na državo EU ). To pomeni, da je vložila 28 % vseh vlog (skupaj jih je bilo vloženih 1 921). Na splošno vodilni partnerji s sedežem v Italiji niso bili zelo uspešni. Italija je imela 9-odstotno uspešnost v primerjavi z 19-odstotno povprečno uspešnostjo. Uspešnost Združenega kraljestva je bila 21-odstotna (44 sprejetih vlog), torej je bila nekoliko nad povprečjem. Italija in Združeno kraljestvo sta imela dokaj velika deleža univerz, katerih vloge so bile uspešne: med vsemi univerzami, ki so prejele finančna sredstva v okviru programa Daphne III, jih je bilo 39 % iz Združenega kraljestva (21 od 54), 20 % pa iz Italije (11 od 54). Univerze so morda imele pri vlaganju vlog za donacije prednost pred drugimi organi, saj so akademiki vajeni vlagati take vloge. Države z največjim deležem uspešnih vlog so bile Danska (43 %), Belgija (34 %), Norveška (33 %) ter Madžarska in Avstrija (po 31 %). Nemčija je imela 24-odstotni delež uspešnih vlog. Kar zadeva partnersko strukturo treh držav z največ vodilnimi organizacijami (Italija, Združeno kraljestvo in Belgija), podatki kažejo, da vodilne organizacije vedno veliko pogosteje sklepajo partnerstva z organizacijami iz svoje države kot z organizacijami iz drugih držav EU. Tako so italijanske vodilne organizacije sklenile partnerstva z 38 italijanskimi, 24 španskimi in 15 bolgarskimi partnerji. Belgijske vodilne organizacije so sklenile partnerstva s 15 belgijskimi, 8 grškimi in 6 francoskimi partnerji. Vodilne organizacije iz Združenega kraljestva so sklenile partnerstva s 27 partnerji iz Združenega kraljestva ter po 11 partnerji iz Bolgarije, Francije in Italije. Zaradi močne povezave med državo vodilne organizacije in državo partnerske organizacije so prve tri države vodilnih organizacij tudi med prvimi državami partnerskih organizacij. Vendar sta imeli najvišje razmerje med partnerskimi in vodilnimi organizacijami Portugalska in Slovenija. Povedano drugače, kljub malo vodilnim organizacijam (1) sta imeli veliko partnerskih organizacij (Portugalska 35 in Slovenija 31). Kot je bilo pričakovano, sta obe državi sodelovali v projektih, ki so jih vodile organizacije iz glavnih vodilnih držav: Združenega kraljestva, Italije, Belgije in Nemčije. 2.6.2Dodana vrednost za EU in upravičence do donacij Posvetovanja z upravičenci do donacij v okviru programa so pokazala, da je imel program več značilnosti, ki so prinesle dodano vrednost. Med njimi so obravnavane teme in „konceptualni okvir“ programa, razpoložljivost finančnih sredstev (ko ni bilo na voljo drugih finančnih sredstev) in priložnost za sklepanje partnerstev z organizacijami v drugih državah. Več partnerjev je tudi ugotovilo, da se je zaradi prejetih finančnih sredstev EU povečala kredibilnost njihove organizacije/projekta, zato so lažje pridobili večjo podporo za svoje cilje. Nekateri upravičenci do donacij so navedli, da lahko ugled organizacije poveča tudi „blagovna znamka EU“. Za nekatere financirane ukrepe je bila evropska narava programa ključna pri njihovih prizadevanjih – to je zlasti veljalo za projekte, s katerimi so se poskušale vzpostaviti in/ali ohraniti mreže EU (npr. EuroNet-FGM, mreža organizacij 116, Verein Autonome Österreichische Frauenhäuser), in tiste, katerih namen je bil vplivati na vprašanja EU (npr. pravice žrtev in pogrešani otroci). Rezultati spletne ankete kažejo, da so projekti prinesli dodano vrednost, saj so prispevali k doseganju ciljev EU. Tako je večina sodelujočih v anketi poročala, da so izvedeni projekti in/ali dejavnosti bistveno ali veliko prispevali k oblikovanju in razširjanju dobrih praks (86 % od 144 sodelujočih); oblikovanju praktičnih orodij in rešitev, namenjenih reševanju čezmejnih in vseevropskih izzivov (75 % od 140 sodelujočih); izboljšanju čezmejnega sodelovanja (75 % od 143 sodelujočih) in poglobitvi medsebojnega zaupanja med državami (67 % od 141 sodelujočih). 3SKLEPNE UGOTOVITVE Ustreznost programa

Pobude, izvedene v okviru programa Daphne III, so ustrezale programu ter njegovim ciljem in prednostnim nalogam. Stopnja usklajenosti prednostnih področij s cilji programa se je izkazala za slab kazalnik „ustreznosti“, ker so bili cilji in prednostne naloge sami po sebi široki in niso bili jasno povezani s posebnimi cilji politike EU. Določanje prednostnih nalog ni bilo standardiziran postopek. V prvi polovici programa je bilo le malo vloženega v določanje prednostnih nalog kot strategijo za vplivanje na rezultate programa, vendar se je v poznejših fazah programa to nekoliko spremenilo. Kljub temu so se v okviru programa financirale številne pobude, ki so prispevale k razvoju politike in zakonodaje ter ga podprle. Na splošno se zdi, da so bile pobude zasnovane za odziv na ugotovljene potrebe upravičencev in da so bile razvite na podlagi ocen potreb. Po poročanju upravičencev do donacij se zdi tudi, da so se končni upravičenci pozitivno odzvali na projekte, saj so navedli, da se jim ukrepi zdijo ustrezni; vendar tega ni mogoče potrditi, ne da bi se zbrala njihova neodvisna mnenja. Skladnost in dopolnjevanje Možnosti za dopolnjevanje so bile precejšnje, tako kot tudi tveganje prekrivanja med programom Daphne III ter programoma GD za pravosodje Kazensko pravosodje (JPEN) ter Temeljne pravice in državljanstvo (FRC), nekoliko manj pa tudi programom Varnejši internet plus (GD za informatiko). Cilji programov so se nekoliko prekrivali, zato je bilo odločeno, da se programa Daphne III in FRC za tekoče programsko obdobje (2014–2020) združita. Čeprav se programi Daphne III, FRC in JPEN nekoliko prekrivajo, je faza, ki vključuje razpise za zbiranje predlogov, delno prispevala k razlikovanju med njimi. Med projekti v okviru programa Daphne III ter med projekti v okviru programa Daphne III in drugimi organizacijami na istem področju, za katere je veljalo, da krepijo prednosti drug drugega, je bilo ustvarjenih več vrst sinergij. Uspešnost Glede na dosedanje dokaze je program Daphne III na splošno uspešno dosegal programske cilje. Večina ukrepov je neposredno ali posredno prispevala k boljši zaščiti žrtev nasilja ali ogroženih skupin. Zdi se tudi, da jih je precej prispevalo k oblikovanju politik in zakonodaje na nacionalni ravni – in v določenem obsegu na ravni EU. K zaščiti pred nasiljem sta najbolj prispevali podpora, ki je bila v okviru programa Daphne III zagotovljena mrežam, raziskavam in inovacijam EU, ter neposredna podpora žrtvam ali ogroženim skupinam; upravičencem do donacij pa je uspelo vplivati na oblikovalce politik s ciljno usmerjenimi dejavnostmi razširjanja. Večina projektov je dosegla svoje cilje, poleg tega se že kažejo pozitivni rezultati, pa tudi nepričakovani pozitivni rezultati. Trajnost Ugotovljeno je bilo, da je bila Komisija pri razširjanju rezultatov projektov manj uspešna, čeprav ima svoje orodje za razširjanje. Razloga za to sta bila predvsem pomanjkanje človeških virov ter poudarek na računovodskem poročanju in pripravi rezultatov projektov. Nasprotno pa se zdi, da so upravičenci do donacij načrtovali in učinkovito razširjali rezultate svojih projektov oblikovalcem politik, strokovnim delavcem in drugim organizacijam na zadevnem področju. Dejstvo, da je številnim upravičencem do donacij uspelo vzpostaviti stik z oblikovalci politik in strokovnimi delavci in/ali prenesti svoje rezultate in metode drugim državam EU, kaže, da so upravičenci do donacij dokaj uspešno razširjali rezultate svojih pobud. Čeprav sta bila v nekaterih primerih dogovorjena nadaljnja uporaba rezultatov in njihovo dajanje na voljo (npr. spletišče), upravičenci do donacij pravijo, da so za nadaljevanje projektnih dejavnosti potrebna dodatna finančna sredstva. Po drugi strani pa velik delež dejavnosti, razvitih v okviru programa, brez programa sploh ne bi bil razvit, saj je program ustvaril povpraševanje po novih dejavnostih. Učinkovitost