[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 17.10.2007

COM(2007) 620 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Posodabljanje socialnega varstva za večjo socialno pravičnost in gospodarsko kohezijo: spodbujanje dejavne vključitve oseb, najbolj oddaljenih od trga dela

1. Uvod

Strategija EU za rast in delovna mesta[1] kaže rezultate: po vsej Evropi se je rast dvignila, zaposlenost narašča in nezaposlenost se zmanjšuje. Vendar pa mora Evropa še veliko storiti, da bo izkoristila vse svoje zmožnosti in v celoti dosegla lizbonske cilje za gospodarski in socialni razvoj.

Nezanemarljivi del prebivalstva Unije ostaja socialno izključen, saj je 16 % evropskega prebivalstva na robu finančne revščine, ena oseba od petih živi v podstandardnih stanovanjih, 10 % jih živi v gospodinjstvih, kjer nihče nima zaposlitve, dolgotrajna brezposelnost se bliža 4 % in delež oseb, ki zgodaj zapustijo šolo, je več kot 15-odstoten. Drugi vidik socialne izključenosti, ki je vedno bolj pomemben, je nedostopnost do informacijske tehnologije[2]

Kljub temu, da je Evropska unija s svojimi državami članicami ena najbogatejših regij na svetu, je še vedno daleč od cilja odločilno prispevati k odpravi revščine, ki ga je zastavil Evropski svet na samem začetku lizbonske strategije marca 2000. Čeprav se razmere v državah članicah med seboj precej razlikujejo, se dejstvo, da v EU še vedno srečamo prikrajšanost in pomanjkanje, na splošno dojema kot socialno, moralno in gospodarsko nesprejemljivo.

Pomoč ljudem, odrinjenim na rob družbe in trga dela, je tako gospodarska kot socialna prednostna naloga. Med učinkovitim dinamičnim gospodarstvom in gospodarstvom, ki temelji na socialni pravičnosti, ni protislovij; ravno nasprotno, med sabo sta močno prepleteni. Po eni strani je gospodarski razvoj nujen za nadaljnje zagotavljanje socialne pomoči. Po drugi strani pa so prizadevanja, da se najbolj odrinjene s trga dela ponovno vključi vanj, pod pogojem, da lahko delajo, in podpiranje njihovega socialnega vključevanja sestavni del lizbonske strategije, katere cilj je v polni meri mobilizirati človeške vire.

Da bi pomagala državam članicam pri mobilizaciji tistih, ki so sposobni za delo, in zagotovila ustrezno pomoč tistim, ki niso, je Komisija predlagala celovito strategijo, ki jo lahko opredelimo kot dejavno vključitev [3]. Združuje dohodkovno podporo v višini, ki zadošča za dostojno življenje, in povezavo s trgom dela v obliki zaposlitvenih možnosti ali poklicnega usposabljanja ter z boljšim dostopom do služb socialnega skrbstva, ki prikrajšanim pomagajo do zaposlitve. Dejavna vključenost v tem smislu v celoti dopolnjuje pristop „prožne varnosti“ in obenem zajema ljudi z roba trga dela. Oblikuje „dejavno državo blaginje“ tako, da posameznikom zagotavlja njim prilagojene načine za iskanje zaposlitve in skrbi, da tisti, ki niso sposobni za delo, lahko živijo dostojno in kolikor je mogoče prispevajo k družbi. Zato dejavna vključenost prispeva k lizbonski strategiji in je tudi temelj za socialno razsežnost Strategije EU za trajnostni razvoj.

Komisija je spomladi 2006 začela javno posvetovanje[4], ki je zajelo posvetovanje v skladu s členom 138 Pogodbe ES o potrebi po ukrepanju na ravni EU za spodbuditev dejavne vključitve ljudi, ki so najbolj oddaljeni od trga dela. Na podlagi rezultatov tega posvetovanja in pobud, ki so sledile, vključno s podrobnim pregledom nacionalnih akcijskih načrtov za boj proti revščini in socialni izključenosti, ki ga je opravil odbor za socialno varstvo, šesto konferenco o ljudeh, ki se soočajo z revščino (4.–5. maj 2007), in konferenco zainteresiranih strani o dejavni vključitvi (15. junij 2007), je Komisija oblikovala predloge, ki jih vsebuje to poročilo, ter začela drugi krog posvetovanj v skladu s členom 138(3) Pogodbe ES.

2. Odgovori na posvetovanja

2.1 Splošna podpora glede ponovnih prizadevanj EU za dejavno vključenost

Odzivi na posvetovanje iz leta 2006 so pokazali, da se Priporočilo Sveta iz leta 1992 o „ skupnih merilih v zvezi z zadostnimi sredstvi in socialno pomočjo v sistemih socialnega varstva “ [5] še vedno obravnava kot referenčni instrument za politiko EU v zvezi z revščino in socialno izključenostjo. Sodelujoči so poudarili, da ni Priporočilo nič manj pomembno, kot je bilo, da pa bi bilo treba storiti več, da bi se izvajalo v celoti, zlasti v zvezi s pojasnitvijo meril in statističnih orodij, ki se lahko uporabljajo kot merilo za določitev primerne ravni sistemov minimalnega dohodka.

Sodelujoči so tudi potrdili, da je treba primernost sistemov minimalnega dohodka oceniti v širšem kontekstu dostopa do zaposlitve. Zato je večina pozdravila celovit pristop, za katerega se je odločila Komisija.[6] Večina sodelujočih je kljub nezaupljivosti do predpisanih pravil na ravni EU, ki se jim zaradi raznovrstnosti razmer v Evropi niso zdela ustrezna, izrazila podporo za ponovna prizadevanja na ravni EU. Zlasti so podprli oblikovanje skupnih načel na ravni EU, skupaj z okrepitvijo odprte metode koordinacije (OMK).

2.2 Potreba po celovitejšem pristopu

Nekateri sodelujoči so poleg tega poudarili, da je uspešno izvajanje dejavne vključenosti odvisno od sinergij med različnimi elementi. Primerno dohodkovno podporo morajo dopolnjevati priložnosti na trgu dela in boljši dostop do kakovostnih storitev.

Socialna vključenost in udeleženost na trgu dela gresta z roko v roki. Da bi bilo vključevanje na trg dela trajnostno, je treba najprej pomagati prikrajšanim ljudem, in sicer z zadostnimi sredstvi ter s posameznikom prilagojenimi zaposlitvenimi in socialnimi storitvami, da bi tako okrepili njihovo socialno udeleženost in zaposljivost. Če jim uspe najti zaposlitev, bi bilo treba spodbujati ohranitev zaposlitve, da bi se izognili učinku „vrtečih vrat“, ko so ljudje prisiljeni zapustiti službo zaradi neustreznih kompetenc ali ker ne morejo premostiti osebnih in socialnih ovir. Poleg tega zaposlitev sama po sebi ni vedno zagotovilo za izhod iz revščine, saj je 8 % delavcev v EU na pragu revščine; to pa je razlog za glasen poziv organizacij civilne družbe in sindikatov k ustvarjanju kakovostnih delovnih mest.

Socialna pomoč in socialne storitve morajo podpirati vključevanje posameznikov na trg dela, povečati njihove zmožnosti za zaslužek ter zmanjšati odvisnost od socialnih prejemkov in nevarnost medgeneracijskega prenosa revščine. Vendar pa so nekateri sodelujoči poudarili, da je treba vpliv pravil o pogojevanju na najbolj socialno šibke ljudi pozorno spremljati, zlasti zato, ker so ravni socialne pomoči v večini držav članic že tako pod stopnjo tveganja revščine.

2.3 Odgovori socialnih partnerjev

Sporočilo, s katerim se je začel prvi krog posvetovanj, je že poudarilo pomen socialnih partnerjev v mnogih državah članicah za oblikovanje in spremljanje dejavnih politik trga dela ter pogajanja o minimalnih plačah. V svojem odgovoru na prvi krog posvetovanj v skladu s členom 138 socialni partnerji niso podprli nobene zakonodajne možnosti na ravni EU za dejavno vključenost, temveč so se bolj nagibali k okrepitvi odprte metode koordinacije pa tudi celovitejšega pristopa. Poudarili so tudi, da je njihov pomen za izboljšanje ponudbe delovnih mest prikrajšanim ljudem in vzpostavitev ustreznih postopkov zaposlovanja ključen, kar dokazujejo tudi nedavno sklenjeni tristranski sporazumi.

Zlasti so socialni partnerji opozorili na to, da njihov delovni program za obdobje 2006–2008 pojasnjuje, kako lahko obravnavajo vprašanje prikrajšanih skupin. Zavezali so se, da bodo opravili skupno analizo o ključnih izzivih za evropske trge dela, pri čemer bodo proučili vprašanja, kot je vključevanje prikrajšanih ljudi na trg dela, da bodo opredelili, katere prednostne naloge bi bilo treba vključiti v okvir ukrepov za zaposlovanje, ter da bodo dosegli dogovor o avtonomnem okvirnem sporazumu o vključitvi prikrajšanih skupin na trg dela ali o vseživljenjskem učenju .

Razprava, ki je sledila predstavitvi rezultatov posvetovanja, je pokazala, da imajo socialni partnerji ključno vlogo pri spodbujanju ohranjanja zaposlitve: potem ko prikrajšani ljudje najdejo zaposlitev, se lahko zgodi, da potrebujejo stalno podporo, npr. v obliki usposabljanja na delovnem mestu in priložnosti za vseživljenjsko učenje ter prožnih delovnih dogovorov, ki pomagajo marginaliziranim ljudem uskladiti delo in prizadevanja za premagovanje socialne prikrajšanosti (kot je neustrezna nastanitev, oskrba in zdravstvene težave). Drugače rečeno, postopek ponovne socialne vključitve se ne neha pri vratih podjetja.

2.4 Udeleženost in vključevanje vseh zadevnih akterjev

Sodelujoči v posvetovanju so poudarili tudi, da je uspešnost politik dejavne vključenosti odvisna od udeleženosti in sodelovanja nekaterih akterjev. Lokalne in nacionalne vlade nosijo temeljno odgovornost za oblikovanje, financiranje in upravljanje politik, ki zagotavljajo vključevanje ljudi tudi zunaj trga dela. Izvajalci storitev – zasebni, javni ali mešani – so ključnega pomena za izvajanje teh politik na lokalni ravni. Organizacije civilne družbe zastopajo upravičence do takšnih ukrepov in jim pomagajo. Prikrajšani ljudje sami morajo biti udeleženi, z njimi se je treba posvetovati in jih usposobiti, da bi se povečala učinkovitost javnih politik.

Ti akterji vse prepogosto delujejo na nepovezanih področjih socialne in zaposlovalne politike. Za dosego rezultatov mora pristop dejavne vključenosti spodbujati celosten postopek izvajanja na lokalni, regionalni, nacionalni ravni in na ravni politik EU ter mora prečiti tri osi: minimalni dohodek, dejavne ukrepe trga dela in socialne storitve.

3. Boljše razumevanje revščine in socialne izključenosti: novejši razvoj politike

Sporočila teh posvetovanj bi ravno tako morali obravnavati v smislu pestrega razvoja tega področja v EU od začetka lizbonske strategije.

Odprta metoda koordinacije na področju socialnega varstva in socialne vključenosti ter evropska strategija zaposlovanja sta prispevali k boljšemu razumevanju zapletenega pojava revščine in socialne izključenosti ter sta močna instrumenta za spodbujanje celovitejšega pristopa, ki združuje tri glavne osi dejavnega vključevanja.

Skupno poročilo o socialnem varstvu in socialni vključenosti iz leta 2007 potrjuje, da je treba več pozornosti usmeriti v minimalna sredstva, tako da nihče „ni odrinjen na rob“. V tem smislu je primernost sistemov minimalnega dohodka bistvena, če želimo obvladovati osnovne socialne probleme in spodbujati popolno socialno vključevanje vseh državljanov EU ter jim pri tem pomagati, da polno razvijejo svoje potenciale. Vendar pa različne pomanjkljivosti zahtevajo različne in celostne rešitve, skupaj z vključujočimi trgi dela ter omogočanjem socialne pomoči.

Uresničevanje potenciala vključevalnega trga dela v boju proti revščini in izključevanju je še vedno glavna skrb držav članic v okviru evropske strategije zaposlovanja. Strinjale so se, da bodo ponudile možnost za nov začetek vsem mladim nezaposlenim po šestih mesecih nezaposlenosti in vsem odraslim nezaposlenim po dvanajstih mesecih. Do leta 2010 bi moralo biti 25 % dolgotrajno nezaposlenih vključenih v dejavni ukrep trga dela. Smernice za zaposlovanje[7] 2005–2008 potrjujejo, da napori za povečanje stopnje zaposlenosti gredo v korak z izboljšanjem privlačnosti delovnih mest, kakovosti dela in rasti produktivnosti dela ter zmanjšanjem deleža zaposlenih, ki živijo pod pragom revščine. Pomembnost vključujočih trgov dela je bila znova poudarjena v Skupnem poročilu o zaposlovanju 2007[8], ki navaja, da „ (…) države članice namenjajo večjo pozornost reformam trga delovne sile, ki vplivajo na revščino in izključenost ter spodbujajo daljšo delovno dobo. Skupna so jim prizadevanja za dejavno podporo najbolj prikrajšanim (…). “ Iskanje ravnotežja med dvema ciljema odprave revščine in obenem povečanja ponudbe delovne sile je izziv za oblikovalce politike, ki morajo upoštevati tudi proračunske stroške, ki so lahko del vsake davčne reforme in reforme socialnih nadomestil.

Socialne storitve se zdaj obravnavajo kot temelji evropske družbe in evropskega gospodarstva, izboljšanje dostopa do kakovostnih socialnih storitev pa je postalo ena od ključnih prednostnih nalog, ki so si jih zadale države članice pri obvladovanju revščine in socialne izključenosti.[9] V Priporočilu iz leta 1992 so bile države članice že pozvane, da sprejmejo vse potrebne ukrepe, s katerimi bi socialno šibkejšim omogočile prejemanje ustrezne socialne pomoči. Od takrat so se pojavila nova socialna tveganja, povezana s prehodom v postindustrijsko gospodarstvo, ki temelji na znanju in storitvah, demografskimi spremembami in socialnimi težnjami, kot je večja individualizacija. Ta nova tveganja ustvarjajo še večjo potrebo po kakovostnih socialnih storitvah in posameznikom prilagojeni pomoči.

Informacijske tehnologije so ravno tako pomembne v tem kontekstu in Komisija je nedavno dala pobudo za izboljšanje zagotavljanja socialnih storitev in storitev zdravstvene oskrbe z uporabo tehnologij informacijske družbe.[10]

4. Predvideno ukrepanje na ravni EU

Na podlagi rezultatov tega posvetovanja in zgoraj opisanega razvoja Komisija na tem področju predlaga okrepljeno uporabo odprte metode koordinacije s sprejetjem skupnih načel ter spremljanjem in ocenjevanjem le-teh, ob polnem upoštevanju načela subsidiarnosti ter avtonomnosti in različnih razmer in potreb držav članic.

Odprta metoda koordinacije je postala bistveno orodje za spodbujanje najboljših praks ter zagotavljanje stalnega spremljanja ciljev na ravni EU. V nacionalnih poročilih, ki so jih države članice predložile v okviru odprte metode koordinacije (OMK) leta 2006, je bila dejavna vključitev označena in analizirana kot ena od ključnih prednostnih nalog. OMK se bo na podlagi skupnih načel še naprej uporabljala za spremljanje in ocenjevanje vseh vidikov pristopa dejavne vključitve. V Odboru za socialno varstvo se bodo dogovorili o posebnih načinih.

V okviru OMK bodo države članice seveda ohranile odgovornost za določitev ravni dohodkovne podpore ter za oblikovanje ustrezne mešanice socialne pomoči, zagotavljanja socialnih storitev in zadostnega plačila za delo, katere ravnotežje je odvisno od socialnih in političnih teženj, socialnih in kulturnih tradicij ter obravnavanja enakosti in učinkovitosti pri obvladovanju različnih vrst prikrajšanosti.

Skupna načela v zvezi z vsako od treh osi dejavne vključitve bodo poudarila potrebo po celovitem pristopu ter zagotovila konkreten in celosten okvir za njihovo uveljavitev. Ta strukturirani postopek se bo uporabil za iskanje najboljših odgovorov na tem področju glede socialnega izziva zagotavljanja temeljne pravice vseh državljanov EU do socialne pomoči in pomoči pri nastanitvi, da se vsem zagotovi dostojno življenje.[11]

Da bi spodbudila določitev in sprejetje skupnih načel ter podrobno opredelila elemente strategije dejavnega pristopa, Komisija namerava izdati Priporočilo , ki bo osnova za sklepe Sveta in resolucijo Evropskega parlamenta.

Skupna načela za tri osi bodo oblikovana v skladu s spodnjimi smernicami.

4.1 Dovolj visoka dohodkovna podpora, s katero bi preprečili socialno izključenost

Glavni elementi Priporočila iz leta 1992 v zvezi z dohodkovno podporo iz oddelkov A do C(3) še naprej v celoti zadevajo predvideno strategijo. Zadevajo zlasti:

(1) potrditev osnovne pravice osebe do zadostnih sredstev in socialne pomoči, da lahko živi človeka dostojno življenje;

(2) priznanje te pravice kot del splošnih načel, vključno z dejavno razpoložljivostjo za delo ali poklicno usposabljanje za ljudi tiste starosti in s takšnim zdravstvenim in družinskim stanjem, ki dovoljuje takšno dejavno razpoložljivost, ali, kjer je to ustrezno, kot del ukrepov za gospodarsko in socialno vključenost za druge osebe;

(3) uveljavljanje te pravice v skladu s praktičnimi smernicami, zlasti s tem, da je treba pri opredelitvi zneskov sredstev, ki se štejejo za zadostne za pokritje osnovnih potreb, ki omogočajo človeka dostojno življenje, upoštevati ustrezne kazalnike, kot so na primer statistični podatki o povprečnem razpoložljivem dohodku, potrošnji gospodinjstev in zakoniti minimalni plači, ali raven cen. Oblikovati je treba sporazume za redne preglede teh zneskov na podlagi teh kazalnikov, da bodo lahko potrebe še naprej pokrite.

4.2 Povezava s trgom dela

V skladu s smernicami zaposlovanja bodo skupna načela poudarila pomembnost odpravljanja ovir na trgu dela z dejavnimi in preprečevalnimi ukrepi trga dela, vključno z zgodnjim ugotavljanjem potreb, pomočjo pri iskanju zaposlitve, usmerjanjem in usposabljanjem kot sestavnim delom posameznikom prilagojenih akcijskih načrtov.

Da bi se iskalcem zaposlitve delo obrestovalo, je nujno tudi, da se še naprej preverjajo spodbujevalni in zaviralni dejavniki iz davčnih sistemov in sistemov prejemkov, vključno z upravljanjem prejemkov in pogoji zanje, in se obenem zagotavljanju zadostne ravni socialnega varstva.

Zadevne politike, uvedene na strani povpraševanja po delovni sili, podpirajo vključevanje prikrajšanih ljudi tako, da vključujejo širitev socialnega gospodarstva, razvoj novih virov delovnih mest za potrebe skupnosti, finančne spodbude za zaposlovanje za delodajalce, protidiskriminacijsko pravo in delovno pravo.[12]

4.3 Povezava do boljšega dostopa do kakovostnih storitev

Skupna načela bodo osredotočena na dva koncepta, ki sta bistvena v OMK in tekočem dialogu z organizacijami civilne družbe[13], tj. na

- dostopnost storitev, kar zajema razpoložljivost (vključno z geografsko in fizično dostopnostjo) in cenovno dostopnost;

- kakovost storitev, kar zajema vključevanje uporabnikov, spremljanje, ocenjevanje izvajanja in izmenjavo najboljših praks, naložbe v človeški kapital, delovne pogoje, okvir za enakost v politikah zaposlovanja in zagotavljanja storitev, usklajevanje in združevanje storitev ter ustrezno fizično infrastrukturo, zlasti v zvezi s socialnimi stanovanji.[14]

Vse storitve splošnega pomena, vključno z industrijski sistemi, kot so prevoz in gospodarske javne službe pa tudi finančne storitve, so pomembne za zagotavljanje socialne in ozemeljske kohezije. Univerzalen dostop do temeljnih storitev bi moral biti zagotovljen, Komisija pa je v vseh svojih politikah zavezana k spodbujanju tega.[15] Vendar pa bodo z vidika dejavne vključitve skupna načela usmerjena v socialne storitve splošnega pomena.

Socialne storitve splošnega pomena poleg zakonsko določenih in dodatnih sistemov socialne varnosti ter zdravstvenih storitev vključujejo druge temeljne storitve, ki se osebi zagotovijo neposredno ter imajo preventivno vlogo in vlogo socialne kohezije, olajšujejo vključitev oseb v družbo in uveljavitev njihovih temeljnih pravic.[16] Socialne storitve splošnega pomena vključujejo:

(1) pomoč osebam pri obvladovanju neposrednih življenjskih izzivov ali kriz (kot so brezposelnost, zadolženost, zasvojenost z drogami, razpad družine);

(2) dejavnosti, ki zadevnim osebam omogočijo, da se popolnoma vključijo v družbo in na trg dela (kot so rehabilitacija, jezikovno usposabljanje za priseljence ter usposabljanje in pomoč pri iskanju nove zaposlitve), in zagotavljajo dostop do cenovno dostopnega otroškega varstva;

(3) dejavnosti, katerih cilj je vključiti osebe z dolgoročnimi potrebami zaradi invalidnosti ali določenimi zdravstvenimi težavami;

(4) socialna stanovanja.

5. Okvir EU, ki nudi podporo

Uveljavljanje skupnih načel se bo na ravni EU podpiralo s sistematičnim spremljanjem in ocenjevanjem ter z drugimi pobudami ali instrumenti, ki dopolnjujejo prizadevanja držav članic.

Komisija opominja na pomembno vlogo evropskih socialnih partnerjev pri izvajanju pristopa dejavne vključitve in pozdravlja njihove zaveze v delovnem programu 2006–2008. Komisija bo s socialnimi partnerji proučila, kako lahko še dodatno razvijejo avtonomne pobude za okrepitev sinergij z drugimi področji politike in akterji, vključenimi v pristop dejavne vključitve, kot so javni organi – vključno z najdejavnejšimi na tem področju, tj. pogosto regionalnimi in lokalnimi organi –, izvajalci storitev in NVO.

Finančni instrumenti EU že imajo pomembno vlogo pri spodbujanju razvoja politik vključevanja, ki temeljijo na dostopu do trga dela. Evropski socialni sklad zagotavlja dolgoročni finančni okvir, ki dopolnjuje nacionalne in druge vire sredstev . Komisija bo spodbujala uporabo določb nove uredbe ESS za podporo ukrepov dejavne vključitve, in sicer a) razvoj in preskušanje integriranih poti k aktivni socialni in gospodarski vključenosti, b) usmerjanje inovativnih vključevalnih postopkov, ki imajo jasno prednost pred obstoječimi praksami, in c) razširjanje in prenos dobrih praks pri spodbujanju socialne vključenosti v vseh državah članicah.

Uspeh predvidenega pristopa je odvisen od prizadevanj in polne udeleženosti nacionalnih, regionalnih in lokalnih akterjev. Imeti morajo osrednjo vlogo v razvoju in izvajanju politik dejavne vključenosti na ravni EU. Najboljše prakse trenutno niso tako prepoznavne, kot bi morale biti. Komisija bo zato tudi z razpoložljivimi sredstvi iz programa PROGRESS in v partnerstvu z mrežami lokalnih organov na ravni EU, izvajalci storitev in NVO podprla vzpostavitev mreže lokalnih opazovalcev , ki bo spremljala in spodbujala najboljše prakse, zlasti glede dostopa do kakovostnih storitev.

6. Sklepne ugotovitve in naslednji koraki

6.1 Posvetovanje socialnih partnerjev

Socialni partnerji so v skladu s členom 138(3) Pogodbe ES pozvani, da izrazijo svoja mnenja o pristopu, očrtanem v tem sporočilu, in zlasti o:

- predlaganem instrumentu , namreč okrepljeni uporabi OMK na tem področju s sprejetjem skupnih načel ter spremljanjem in ocenjevanjem le-teh;

- vsebini skupnih načel o zadostnih sredstvih, vključujočih trgih dela in dostopu do kakovostnih storitev, kakor je opisano v oddelkih 4.1 do 4.3 Sporočila;

- okviru EU, ki nudi podporo , kakor je opisano v oddelku 5 tega sporočila.

Socialni partnerji so pozvani tudi, da izrazijo dodatne pripombe in proučijo možnost nadaljnjih pobud v zvezi s temami, s katerimi so se ukvarjali v prvem krogu posvetovanj, glede njihove posebne vloge pri spodbujanju ohranjanja zaposlitve (glej oddelek 2.3 zgoraj) in možnih sinergij njihovih ukrepov z drugimi področji pristopa dejavne vključitve.

6.2 Posvetovanje vseh zainteresiranih strani

Glede na vsebino te pobude in potrebo po udeležbi vseh zadevnih akterjev (glej oddelek 2.4) Komisija poziva tudi vse zainteresirane strani, vključno z javnimi organi na vseh ravneh, organizacijami civilne družbe in izvajalci storitev, da izrazijo svoja stališča o vsebini tega sporočila. Komisija zlasti zahteva mnenja o učinkovitosti in razumljivosti svojih predlogov za spodbujanje dejavne vključenosti.

To sporočilo je naslovljeno tudi na Evropski parlament, Svet, Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij.

6.3 Naslednji koraki

Da bi k sodelovanju pritegnili vse zainteresirane ustanove in organizacije na ravni EU in nacionalni ravni, bo Sporočilo na voljo na spletišču Generalnega direktorata za zaposlovanje, socialne zadeve in enake možnosti:

http://ec.europa.eu/employment_social/consultation_en.html.

Vse zainteresirane strani naj pošljejo pripombe ali predloge po elektronski pošti zgolj na naslednji naslov:

empl-active-inclusion@ec.europa.eu.

Pripombe je treba poslati najkasneje do 28. februarja 2008. Komisija bo prispele prispevke natančno pregledala in javnost obvestila o svojih sklepih ter zagotovila dosledno nadaljnje ukrepanje.

[1] Sklepi predsedstva, Evropski svet v Lizboni 23. in 24. marca 2000, in COM(2005) 24.

[2] 44 % Evropejcev ne zna uporabljati spleta in računalnika.

[3] COM(2006) 44, 8.2.2006.

[4] COM(2006) 44.

[5] Priporočilo Sveta z dne 24. junija 1992 (92/441/EGS). Glej tudi Priporočilo Sveta z dne 27. julija 1992 (92/442/EGS).

[6] Rezultati posvetovanja: http://ec.europa.eu/employment_social/social_inclusion/active_inclusion_en.htm.

[7] Glej „Smernice za politike zaposlovanja držav članic (2005–2008)“, UL L 205, 6.8.2005, str. 21.

[8] Svet Evropske unije (6706/07).

[9] Svet Evropske unije (7341/05).

[10] COM(2007) 332, 14.6.2007.

[11] Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 34(3).

[12] SEC(2007) 329, 6.3.2007, str. 51–58.

[13] Glej http://www.peer-review-social-inclusion.net/key-issues/quality-and-accessibility-of-social-services/, zlasti Halloran J. in K. Calderon-Vera (2007): „Access to quality social services – A strategy paper“.

[14] Prihodnje sporočilo o socialnih storitvah splošnega pomena se bo ukvarjalo z negotovostjo v zvezi z uporabo pravil Skupnosti. Med drugim bo proučilo, kako bi se lahko pravila javnih naročil bolje uporabljala na področju socialnih storitev splošnega pomena. Poleg tega bo dopolnilo ta poskus pojasnitve z nadaljnjimi pobudami za opredelitev in oceno kakovosti.

[15] COM(2004) 374, 12.5.2004.

[16] COM(2006) 177, 26.4.2006.