Predlog UREDBA SVETA o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 282/2011 glede posebnih ureditev za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci /* COM/2012/02 konč. - 2012/0001 (NLE) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA Razlogi za predlog in njegovi cilji Člen 397 Direktive Sveta 2006/112/ES[1] (v nadaljnjem besedilu: Direktiva o DDV) določa, da „Svet na predlog Komisije soglasno sprejme ukrepe, potrebne za izvajanje te direktive“. Na tej podlagi je Svet sprejel Uredbo Sveta (EU) št. No 282/2011[2], ki določa zavezujoča pravila o uporabi nekaterih določb Direktive o DDV in je med drugim omogočila pravno varnost številnim nezavezujočim smernicam odbora za DDV od leta 1977. Veliki elementi Uredbe št. 282/2011 so sestavljeni iz določb, ki se nanašajo na sprejetje Direktive 2008/8/ES[3]. Člen 5 navedene direktive vsebuje pravne spremembe v zvezi s posebnimi ureditvami za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve, ki jih za osebe, ki niso davčni zavezanci, opravljajo izvajalci, ki nimajo sedeža v državi članici obdavčitve. Uredba št. 282/2011 trenutno ne predvideva nobenega izvedbenega ukrepa v zvezi z navedenimi določbami, ki bodo začele veljati leta 2015. Zato je treba navedeno uredbo prilagoditi, da se določijo zavezujoča pravila o uporabi zadevnih določb Direktive o DDV. Svet bi moral te ukrepe sprejeti čim prej in v vsakem primeru najpozneje do srede leta 2012, da se bodo Komisija in države članice lahko dogovorile o funkcionalnih in tehničnih specifikacijah sistemov IT, ki jih bo treba izdelati za izvajanje teh posebnih ureditev. Predlagani ukrepi se nanašajo samo na vidike (opredelitve, področje uporabe ureditev, obveznosti poročanja, identifikacijo, izključitev, obračune DDV, valuto, plačila, evidence), za katere je pred oblikovanjem sistemov IT potreben skupen dogovor. Druge ukrepe, zlasti tiste, ki se nanašajo na določitev kraja sedeža prejemnika, bo Komisija predlagala pozneje. Spremeniti je treba samo oddelek 2 poglavja XI Uredbe št. 282/2011. Splošno ozadje 1. januarja 2015 bodo zaradi uskladitve s spremembami pravil o kraju opravljanja storitev začele veljati številne bistvene spremembe Direktive o DDV, ki se nanašajo na posebne ureditve za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci (tako imenovani „mini sistem opravljanja storitev na enem samem mestu“). V okviru mini sistema opravljanja storitev na enem samem mestu izvajalec uporablja spletni portal v državi članici, v kateri je identificiran za obračunavanje DDV od opravljanja takih storitev za zasebne potrošnike, dolgovanega v drugih državah članicah. Ureditev že deluje za podjetja iz tretjih držav, ki opravljajo elektronske storitve. Zaradi sprememb bo ta ureditev za podjetja iz tretjih držav, ki se trenutno uporablja samo za opravljanje elektronskih storitev, razširjena na telekomunikacijske storitve in storitve oddajanja. Hkrati bo za podjetja v EU uvedena druga posebna ureditev, ki zajema iste vrste storitev. Te pravne spremembe bodo povzročile znatno povečanje področja uporabe sedanjega mini sistema opravljanja storitev na enem samem mestu in zato bo znatno večje število davčnih zavezancev imelo možnost uporabljati eno od posebnih ureditev. To bo izziv tako za davčne službe kot za podjetja, ker bo treba vzpostaviti upravne prakse in sisteme IT, skladne s prihodnjimi zakonskimi zahtevami. Da se zagotovi pravna varnost, je treba določiti jasna in zavezujoča pravila o uporabi določb Direktive o DDV o posebnih ureditvah za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci, ki bodo začele veljati 1. januarja 2015. Sedanje določbe Uredbe št. 282/2011 o mini sistemu opravljanja storitev na enem samem mestu bodo po 31. decembru 2014 zastarele. Oddelek 2 poglavja XI Uredbe št. 282/2011 je zato treba nadomestiti z novim enotnim svežnjem izvedbenih ukrepov, ki bodo zajemali posebne ureditve za podjetja v EU in za podjetja iz tretjih držav ter ki se bodo začeli uporabljati 1. januarja 2015. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Da bi se opredelila področja, za katera bi bili izvedbeni ukrepi potrebni za zagotovitev skupne uporabe določb Direktive o DDV, so prek seminarja FISCALIS in delovne skupine št. 1 v temeljitih posvetovanjih sodelovale države članice. V poslovni strokovni skupini za DDV so v izmenjavi mnenj sodelovala tudi podjetja. Zbiranje in uporaba izvedenskih mnenj Strokovno mnenje ni bilo potrebno. Ocena učinka Zadevni ukrepi so izključno tehnične narave in samo določajo uporabo določb, ki jih je sprejel Svet. Zato ocena učinka ni potrebna. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA Načelo subsidiarnosti Načelo subsidiarnosti se uporablja, če predlog ni v izključni pristojnosti EU. Države članice ne morejo v zadostni meri doseči ciljev predloga. Čeprav so za prenos prava EU pristojne države članice, pa je bistvenega pomena, da se določbe in prihajajoče spremembe v nacionalno zakonodajo prenesejo na usklajeni način, da ne bi različna pravila o uporabi, ki jih sprejmejo države članice, ovirala dobro delujočega mini sistema opravljanja storitev na enem samem mestu. Iz zgoraj navedenih razlogov lahko samo ukrepanje na ravni EU zagotovi enako obravnavo podjetij in državljanov v Evropski uniji. Predlog je torej skladen z načelom subsidiarnosti. Načelo sorazmernosti Sprememba Uredbe sveta (EU) št. 282/2011 je potrebna zaradi prilagoditve zadevnim določbam Direktive o DDV, ker se bodo začele uporabljati 1. januarja 2015. Nove določbe se nanašajo na Direktivo 2008/8/ES o spremembi Direktive 2006/112/ES glede kraja opravljanja storitev. Navedeni ukrepi so potrebni za izvajanje Direktive o DDV. Predlog je zato v skladu z načelom sorazmernosti. 2012/0001 (NLE) Predlog UREDBA SVETA o spremembi Izvedbene uredbe (EU) št. 282/2011 glede posebnih ureditev za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, ob upoštevanju Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost[4] in zlasti člena 397 Direktive, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, ob upoštevanju naslednjega: (1) Direktiva 2006/112/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8/ES[5] določa, da so od 1. januarja 2015 vse telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve obdavčene v državi članici, v kateri ima prejemnik sedež ali stalno prebivališče oziroma običajno prebivališče (v nadaljnjem besedilu: država članica potrošnje), ne glede na kraj sedeža davčnega zavezanca, ki opravlja te storitve. (2) Da bi v primerih, ko se take storitve opravljajo za osebe, ki niso davčni zavezanci, olajšali izpolnjevanje davčnih obveznosti, je bila vzpostavljena posebna ureditev za davčne zavezance, ki imajo sedež v Skupnosti vendar ne v državi, kjer se storitve opravijo (v nadaljnjem besedilu: ureditev Unije). Podobno bi bilo treba trenutno vzpostavljeno posebno ureditev za davčne zavezance, ki nimajo sedeža v Skupnosti, razširiti, da bo zajemala vse te storitve (v nadaljnjem besedilu: ureditev ne-Unije). To bi moralo davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža, omogočiti, da določijo državo članico identifikacije kot elektronsko ureditev „vse na enem mestu“ za identifikacijo in predložitev obračuna DDV. (3) Davčni zavezanec, ki ima poslovne enote v več kot eni državi članici, bi moral v okviru ureditve Unije imeti možnost, da kot državo članico identifikacije določi katero koli od zadevnih držav članic, razen kadar ima svojo poslovalnico v Skupnosti. V navedenem primeru je treba zagotoviti, da je država članica identifikacije država, v kateri ima davčni zavezanec sedež dejavnosti. (4) Da bi se izognili nesorazmernim obremenitvam davčnih zavezancev, ki uporabljajo ureditev Unije, je treba razjasniti, da kadar je davčni zavezanec navedel določeno državo članico kot svojo državo članico identifikacije, ga ta odločitev ne zavezuje več, ko v navedeni državi članici nima več stalne poslovne enote. (5) Nobena posebna ureditev ne zajema telekomunikacijskih storitev, storitev oddajanja in elektronskih storitev, ki se opravljajo v državah članicah, kjer ima davčni zavezanec sedež svoje dejavnosti ali stalno poslovno enoto. Jasno je treba navesti, da je opravljanje takih storitev treba prijaviti neposredno v zadevni državi članici. (6) Ker nobena posebna ureditev ni obvezna, se lahko davčni zavezanec, ki nima sedeža, kadarkoli odloči, da bo prenehal uporabljati ureditev. Treba je določiti, kdaj taka odločitev začne veljati. (7) Jasno je treba navesti, da morajo države članice dovoliti uporabo ureditve Unije vsakemu davčnemu zavezancu, kadar ima prejemnik sedež ali stalno prebivališče oziroma običajno prebiva v državi članici, ki ni država članica, v kateri ima davčni zavezanec sedež dejavnosti ali stalno poslovno enoto. (8) Država članica identifikacije se pri posodabljanju podatkov o registraciji v svoji zbirki podatkov opira na informacije, ki jih prejme od davčnega zavezanca. Da se zagotovi takojšnja posodobitev zbirk podatkov, je treba določiti rok, v katerem mora davčni zavezanec sporočiti vse ustrezne informacije o začetku, prenehanju ali spremembi dejavnosti v okviru posebne ureditve. (9) Davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža, je treba pred uporabo posebnih ureditev dodeliti identifikacijsko številko DDV. Da davčni zavezanci, ki so že identificirani za DDV, posebnih ureditev ne bi uporabljali za nazaj, je treba razjasniti, od kdaj naj se posebne ureditve uporabljajo. (10) Da se prepreči spore med državami članicami glede pristojnosti, je treba podrobno opredeliti, katera država članica lahko davčnega zavezanca izključi iz uporabe posebne ureditve, kdaj navedena država članica sprejme tako odločitev in kdaj taka odločitev začne veljati. (11) Pojasniti je treba, kdaj se lahko šteje, da je davčni zavezanec, ki nima sedeža in uporablja eno od posebnih ureditev, prenehal dejavnosti v okviru navedene ureditve. Pojasniti je treba tudi, kaj bi s strani davčnega zavezanca, ki nima sedeža, pomenilo neprenehno kršitev. (12) Zaradi spodbujanja skladnosti in preprečevanja nepotrebne obremenitve davčnih organov bi bilo treba davčnemu zavezancu, ki je zaradi neprenehne kršitve izključen iz ene od posebnih ureditev, za določeno obdobje zavrniti vključitev v katero od teh ureditev. (13) Kadar je davčni zavezanec izključen iz ene od posebnih ureditev, je treba jasno navesti, da morajo biti vse davčne obveznosti poplačane pri davčnih organih zadevne države članice potrošnje, vključno z vsemi popravki obračunov DDV, ki so bili predhodno predloženi v okviru posebne ureditve ali plačili DDV, ki se nanašajo na navedene obračune. (14) Zaradi lažjega nadzora držav članic potrošnje je treba vsako obračunsko obdobje obravnavati ločeno, spremenijo in dopolnijo pa se samo zadevni obračuni DDV. Treba je tudi jasno navesti, da je možnih več zaporednih sprememb in dopolnitev istega obračuna DDV. (15) Zaradi nadzora je primerno od davčnih zavezancev, ki nimajo sedeža, zahtevati, da obračun DDV predložijo državi članici identifikacije tudi, če v obračunskem obdobju ni bilo opravljenih storitev. Glede vsebine je treba razjasniti, da je treba navesti točen znesek DDV brez zaokrožanja navzgor ali navzdol. (16) Glede sprememb in dopolnitev obračuna DDV je treba določiti rok, v katerem mora država članica identifikacije na zahtevo davčnega zavezanca, ki nima sedeža, obračun spremeniti in dopolniti. Država članica potrošnje bi v vsakem primeru morala imeti možnost, da sprejme ali zahteva ustrezne informacije neposredno od davčnih zavezancev in obdela odmere DDV. (17) Če država članica identifikacije ni uvedla eura kot enotne valute, je davčni zavezanec, ki nima sedeža, vezan na odločitev navedene države članice glede valute, v kateri morajo biti navedeni zneski v vseh obračunih DDV po posebnih ureditvah. (18) Zaradi boljše razporeditve plačil je treba zagotoviti, da so zneski DDV, plačani v okviru posebnih ureditev, specifični za predloženi obračun DDV. Naknadne spremembe in dopolnitve plačanih zneskov se lahko izvedejo le glede na ta obračun in se ne smejo razporediti v drug obračun ali prilagoditi v naslednjem obračunu. (19) V primeru neplačila, nezadostnega plačila ali če davčni zavezanec, ki nima sedeža, plača previsok znesek in v zvezi z obrestmi, kaznimi in drugimi dodatnimi stroški, je pomembno določiti obveznosti države članice identifikacije oziroma države članice potrošnje, da se olajša pobiranje DDV in zagotovi, da se za storitve, opravljene v okviru posebnih ureditev, plača pravi znesek. (20) Evidence, ki jih vodijo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža, morajo biti dovolj natančne. Določiti je treba, katere podrobnosti so minimum, ki se zahteva v teh evidencah. (21) Zaradi lažjega izvajanja posebnih ureditev in da se omogoči, da navedene ureditve zajemajo storitve, opravljene od 1. januarja 2015 naprej, je treba davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža, omogočiti, da svoje podatke o registraciji predložijo državi članici, ki so jo določili kot državo članico identifikacije, že od 1. oktobra 2014. (22) Uredbo (EU) št. 282/2011 je zato treba ustrezno spremeniti – SPREJEL NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 V Uredbi (EU) št. 282/2011 se oddelek 2 poglavja XI se nadomesti z naslednjim: „ODDELEK 2 Posebni ureditvi za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci (členi 358 do 369k Direktive 2006/112/ES) Pododdelek 1 Opredelitve Člen 57a V tem oddelku se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (1) „ureditev ne-Unije“ pomeni posebno ureditev za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve, ki jih opravljajo davčni zavezanci, ki nimajo sedeža v Skupnosti, iz oddelka 2 poglavja 6 naslova XII Direktive 2006/112/ES; (2) „ureditev Unije“ pomeni posebno ureditev za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve, ki jih opravljajo davčni zavezanci, ki imajo sedež v Skupnosti, vendar ne v državi članici potrošnje iz oddelka 3 poglavja 6 naslova XII Direktive 2006/112/ES; (3) „posebni ureditvi“ pomeni „ureditev ne-Unije“ in „ureditev Unije“; (4) „davčni zavezanec“ pomeni davčnega zavezanca, ki nima sedeža v Skupnosti, kakor je opredeljen v členu 358a(1) Direktive 2006/112/ES, ali davčnega zavezanca, ki nima sedeža v državi članici potrošnje, kakor je opredeljen v členu 369a(1) navedene direktive. Pododdelek 2 Uporaba posebnih ureditev Člen 57b Davčni zavezanec, ki ima v Skupnosti več kot eno stalno poslovno enoto, lahko kot državo članico identifikacije v skladu z drugim odstavkom člena 369a Direktive 2006/112/ES navede katero koli od držav članic, v kateri ima sedež. Če pa ima davčni zavezanec sedež svoje dejavnosti v Skupnosti, se kot država članica identifikacije določi država članica, v kateri ima kraj dejavnosti. Člen 57c Kadar davčni zavezanec, ki uporablja ureditev Unije, nima več stalne poslovne enote v državi članici, ki jo je v skladu z drugim odstavkom člena 369a Direktive 2006/112/ES navedel kot državo članico identifikacije, ga ta odločitev ne zavezuje več. Pododdelek 3 Področje uporabe posebnih ureditev Člen 57d Ureditev Unije se ne uporablja za telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja in elektronske storitve, ki se opravljajo v državi članici, kjer ima davčni zavezanec sedež svoje dejavnosti ali stalno poslovno enoto. Opravljanje takih storitev se prijavi pristojnim davčnim organom navedene države članice v obračunu DDV, kakor je določen v členu 250 Direktive 2006/112/ES. Člen 57e Brez poseganja v člen 57d države članice dovolijo uporabo ureditve Unije vsakemu davčnemu zavezancu, kadar ima prejemnik sedež ali stalno prebivališče oziroma običajno prebiva v kateri koli državi članici. Pododdelek 4 Obveznosti poročanja Člen 57f Davčni zavezanec državi članici identifikacije sporoči podatke, ki jih zahtevajo členi 360, 361 in 369c Direktive 2006/112/ES in morebitne spremembe v zvezi s posredovanimi podatki v 30 dneh od dneva, ko dobi take podatke. Pododdelek 5 Identifikacija Člen 57g Kadar davčni zavezanec državi članici identifikacije prijavi začetek svojih dejavnosti, ki so zajete v eni od posebnih ureditev, se ta ureditev začne uporabljati od prvega dne naslednjega koledarskega četrtletja. Če pa se dejavnosti opravljajo prvič in se storitve opravijo pred prvim dnem naslednjega koledarskega četrtletja, se ureditev uporablja od dneva, ko so storitve opravljene prvič, pod pogojem, da so opravljene v koledarskem četrtletju obvestila. Člen 57h Države članice na zahtevo davčnemu zavezancu, ki uporablja eno od posebnih ureditev, dovolijo, da to ureditev preneha uporabljati. Davčni zavezanec obvesti državo članico identifikacije najpozneje deset dni pred koncem koledarskega četrtletja, od katerega namerava prenehati uporabljati ureditev. Prenehanje začne veljati prvi dan naslednjega koledarskega četrtletja. Kadar se davčni zavezanec odloči, da bo prenehal uporabljati eno od posebnih ureditev, se za najmanj eno koledarsko leto od datuma prenehanja izključi iz uporabe navedene ureditve v kateri koli državi članici. Pododdelek 6 Izključitev Člen 58 Kadar davčni zavezanec, ki uporablja eno od posebnih ureditev, izpolni vsaj eno od meril za izključitev, določeno v členu 363 ali 369e Direktive 2006/112/ES, država članica identifikacije izključi tega davčnega zavezanca iz navedene ureditve. Samo država članica identifikacije ima pravico, da davčnega zavezanca izključi iz uporabe ene od posebnih ureditev. Država članica identifikacije pri odločitvi o izključitvi upošteva vse informacije, ki jih ima na voljo, vključno z informacijami, ki jih posredujejo druge države članice. Izključitev začne veljati prvi dan naslednjega koledarskega četrtletja. Člen 58a Kadar davčni zavezanec, ki uporablja eno od posebnih ureditev, v obdobju osmih zaporednih koledarskih četrtletij v nobeni državi članici potrošnje ne opravi storitev, zajetih v navedeni ureditvi, se šteje, da so se njegove obdavčljive dejavnosti končale v smislu točke (b) člena 363 ali točke (b) člena 369e Direktive 2006/112/ES. Člen 58b Kadar je davčni zavezanec izključen iz ene od posebnih ureditev zaradi neprenehne kršitve pravil te posebne ureditve, ostane izključen iz uporabe obeh ureditev v kateri koli državi članici do konca drugega koledarskega leta po koledarskem letu, v katerem je bil izključen. Šteje se, da davčni zavezanec neprenehoma krši pravila ene od posebnih ureditev v smislu točke (d) člena 363 ali točke (d) člena 369e Direktive 2006/112/ES najmanj v naslednjih primerih: (a) obračunov DDV ni predložil za obdobje treh zaporednih koledarskih četrtletij; (b) ni plačal katerega koli zneska dolgovanega DDV za obdobje treh zaporednih koledarskih četrtletij. Člen 58c Če je davčni zavezanec izključen iz ene od posebnih ureditev, mora vse obveznosti DDV, ki se nanašajo na opravljene telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve, poplačati neposredno pri davčnih organih zadevne države članice potrošnje, vključno z vsemi popravki obračunov DDV, ki so bili predloženi pred izključitvijo, ali plačil DDV. Pododdelek 7 Obračun DDV Člen 59 Vsako obračunsko obdobje v smislu člena 364 ali člena 369f Direktive 2006/112/ES je ločeno obračunsko obdobje. Kadar je davčni zavezanec v skladu z drugim pododstavkom člena 57g te uredbe registriran na podlagi ene od posebnih ureditev v obračunskem obdobju, predloži obračun DDV, ki zajema celo obračunsko obdobje. Člen 59a Kadar davčni zavezanec v obračunskem obdobju ne opravi nobenih storitev po posebni ureditvi, predloži obračun DDV, v katerem navede, da v obdobju ni bilo opravljenih nobenih storitev (nični obračun DDV). Člen 60 Zneski v obračunih DDV, vneseni po posebnih ureditvah, se ne zaokrožujejo navzgor ali navzdol k najbližji celi denarni enoti. Prijavi in nakaže se točen znesek DDV. Člen 61 Po predložitvi obračuna DDV, kakor je določeno v členu 364 ali členu 369f Direktive 2006/112/ES, se nadaljnje spremembe v njem vsebovanih zneskov lahko izvedejo le kot spremembe in dopolnitve obračuna in ne s prilagoditvijo glede na naslednji obračun. Dovoljenih je več zaporednih sprememb in dopolnitev istega obračuna. Take spremembe in dopolnitve obračuna so dovoljene prek posebnih ureditev za obdobje do pet let po dnevu predložitve prvotnega obračuna. To ne posega v pravico države članice potrošnje, da od davčnega zavezanca sprejme ali zahteva predložitev take spremembe ali dopolnitve. Pododdelek 8 Valuta Člen 61a Kadar država članica identifikacije, ki ni uvedla eura kot enotne valute, določi da je obračun DDV treba izpolniti v njeni nacionalni valuti, se to uporablja za vse davčne zavezance. Pododdelek 9 Plačila Člen 62 Zneski DDV, plačani v skladu s členom 367 ali členom 369i Direktive 2006/112/ES, so specifični za obračun DDV, predložen v skladu s členom 364 ali členom 369f navedene direktive. Naknadne spremembe in dopolnitve plačanih zneskov se lahko izvedejo le glede na ta obračun in se ne smejo razporediti v drug obračun ali prilagoditi v naslednjem obračunu. Vsako plačilo se nanaša na sklicno številko navedenega specifičnega obračuna. Člen 63 Država članica identifikacije, ki prejme višji znesek od zneska iz obračuna DDV, vloženega v skladu s členom 364 ali členom 369f Direktive 2006/112/ES, preplačani znesek povrne neposredno zadevnemu davčnemu zavezancu. Če je država članica identifikacije prejela znesek za obračun DDV, ki se kasneje izkaže za netočnega, in je ta država članica znesek že porazdelila med države članice končne potrošnje, te države članice neposredno povrnejo preplačan znesek davčnemu zavezancu. V takem primeru države članice obvestijo državo članico identifikacije o zneskih takih povračil. Člen 63a Davčni zavezanec plačila izvršuje neposredno državi članici identifikacije. Kadar izvršeno plačilo ne ustreza znesku iz obračuna DDV, vloženega v skladu s členom 364 ali členom 369f Direktive 2006/112/ES, država članica identifikacije davčnega zavezanca v desetih dneh po preteku obdobja iz člena 367 ali člena 369i Direktive 2006/112/ES z elektronskimi sredstvi opomni o zapadlem DDV. Za vse naknadne opomnike in ukrepe, sprejete za izterjavo DDV, je odgovorna zadevna država članica potrošnje. Člen 63b Če je obračun DDV nepopoln ali nepravilen, predložen prepozno ali plačilo DDV zamuja, se obresti, kazni in morebitne druge dajatve plačajo neposredno državi članici potrošnje. Pododdelek 10 Evidence Člen 63c 1. Evidence, ki jih vodijo davčni zavezanci, se štejejo za dovolj natančne v smislu členov 369 in 369k Direktive 2006/112/ES, če vsebujejo naslednje podatke: (a) državo članico potrošnje, za katero se opravlja storitev; (b) vrsto opravljene storitve; (c) datum opravljanja storitve; (d) davčno osnovo; (e) morebitno poznejše povečanje ali zmanjšanje davčne osnove; (f) uporabljeno stopnjo DDV; (g) znesek DDV, ki ga je treba plačati; (h) datum in znesek prejetih plačil; (i) morebitna predplačila, prejeta preden je storitev opravljena; (j) če je izdan račun, podatki, ki jih račun vsebuje; (k) ime prejemnika, če je davčnemu zavezancu znano; (l) kraj, kjer ima prejemnik sedež ali stalno prebivališče oziroma običajno prebiva, če je davčnemu zavezancu znan. 2. Davčni zavezanec podatke iz odstavka 1 beleži tako, da so lahko na voljo nemudoma in za vsako posamezno storitev.“ Člen 2 Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. Uporablja se od 1. januarja 2015. Vendar države članice dovolijo davčnim zavezancem, ki nimajo sedeža, da podatke za registracijo v okviru posebnih ureditev za davčne zavezance, ki nimajo sedeža in opravljajo telekomunikacijske storitve, storitve oddajanja ali elektronske storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci, ki jih zahteva člen 360 ali 369c Direktive 2006/112/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2008/8/ES, predložijo od 1. oktobra 2014. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah. V Bruslju, Za Svet Predsednik [1] Direktiva Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (UL L 347, 11.12.2006, str. 1). [2] Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 282/2011 z dne 15. marca 2011 o določitvi izvedbenih ukrepov za Direktivo 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (prenovitev) (UL L 77, 23.3.2011, str. 1). [3] Direktiva Sveta 2008/8/ES z dne 12. februarja 2008 o spremembi Direktive 2006/112/ES glede kraja opravljanja storitev (UL L 44, 20.2.2008, str. 11). [4] UL L 347, 11.12.2006, str. 1 [5] UL L 44, 20.2.2008, str. 11