SL Uradni list Evropske unije CE 298/1

SKUPNO STALIŠČE SVETA (ES) št. 17/2007

z dne 15. oktobra 2007

z namenom sprejetja Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Skupnosti (Modernizirani carinski zakonik)

(2007/C 298 E/01)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 26, 95, 133 in 135 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Ekonomsko-socialnega odbora (1),

v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe (2),

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Skupnost temelji na carinski uniji. V korist gospodarskih subjektov in carinskih organov Skupnosti je priporočljivo zbrati veljavno carinsko zakonodajo v Carinski zakonik Skupnosti (v nadaljnjem besedilu „Zakonik“). Zakonik temelji na načelu notranjega trga in mora vsebovati splošna pravila in postopke, ki zagotavljajo izvajanje tarife in drugih ukrepov skupne politike, uvedenih na ravni Skupnosti v zvezi z blagovno menjavo med Skupnostjo in državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti, ob upoštevanju zahtev teh skupnih politik. Carinska zakonodaja bi morala biti glede določb o pobiranju uvoznih dajatev bolje usklajena, ne da bi to spremenilo področje uporabe veljavnih davčnih določb.

(2) V skladu s sporočilom Komisije o zaščiti finančnih interesov Skupnosti in z akcijskim načrtom 2004-2005 je treba prilagoditi pravni okvir zaradi zaščite finančnih interesov Skupnosti.

(3) Uredba Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (3) je temeljila na združitvi carinskih postopkov, ki so jih zadevne države članice ločeno uporabljale v osemdesetih letih. Odkar je bila navedena uredba uvedena, je bila večkrat in bistveno spremenjena zaradi obravnave posebnih problemov, kot so npr. zaščita dobre vere ali upoštevanje varnostnih zahtev. Zakonik je treba ponovno spremeniti zaradi pomembnih pravnih sprememb v preteklih letih tako na ravni Skupnosti kot na mednarodni ravni, kot so npr. iztek Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo, začetek veljavnosti aktov o pristopu iz let 2003 in 2005 ter sprememba Mednarodne konvencije o poenostavitvi in uskladitvi carinskih postopkov (v nadaljnjem besedilu „revidirana Kjotska konvencija“), h kateri je Skupnost pristopila s Sklepom Sveta 2003/231/ES z dne 17. marca 2003 (4). Prišel je čas za poenostavitev carinskih postopkov in za upoštevanje dejstva, da so elektronske deklaracije in elektronska obdelava pravilo, deklaracije in obdelava podatkov v papirni obliki pa izjema. Zaradi vseh teh razlogov ni dovolj, da se sedanji zakonik dodatno spremeni, temveč bi ga bilo treba popolnoma prenoviti.

(4) Primerno je, da se v Zakoniku uvede pravna podlaga za uporabo nekaterih določb carinske zakonodaje za blagovno menjavo med deli carinskega območja, za katere se uporabljajo določbe Direktive Sveta 2006/112/ES z dne 28. novembra 2006 o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (5), in deli navedenega območja, kjer se te določbe ne uporabljajo, oziroma pri trgovini med deli, kjer se te določbe ne uporabljajo. Glede na to, da je zadevno blago skupnostno blago, in ob upoštevanju fiskalne narave zadevnih ukrepov v trgovini znotraj Skupnosti je primerno, da se z izvedbenimi ukrepi uvedejo ustrezne poenostavitve carinskih formalnosti, ki se uporabljajo za to blago.

(5) Za olajševanje zakonite trgovine in boj proti goljufijam so potrebni enostavni, hitri in standardni carinski postopki in procesi. Zato je ustrezno, da se v skladu s Sporočilom Komisije o poenostavljenem in brezpapirnem okolju za carino in trgovino poenostavi carinska zakonodaja, da se omogoči uporaba sodobnih orodij in tehnologij, ter se še naprej spodbuja enotna uporaba carinske zakonodaje in moderniziranih pristopov k carinski kontroli ter se tako pomagati pri zagotovitvi podlage za učinkovite in enostavne postopke carinjenja. Carinske postopke bi bilo treba združiti ali uskladiti, število postopkov pa zmanjšati na tiste, ki so ekonomsko upravičeni, da se izboljša konkurenčnost podjetij.

(6) Z dokončnim oblikovanjem notranjega trga, zmanjšanjem ovir na področju mednarodne trgovine in naložb ter okrepljeno potrebo po zagotavljanju varnosti in varstva na zunanjih mejah Skupnosti se je vloga carinskih organov spremenila, pri čemer jim je bila dodeljena vodilna vloga znotraj dobavne verige ter so postali pri nadzoru in upravljanju mednarodne trgovine katalizator konkurenčnosti med državami in podjetji. Carinska zakonodaja bi morala tako odsevati novo gospodarsko realnost ter novo vlogo in poslanstvo carinskih organov.

(7) Uporaba informacijske in komunikacijske tehnologije, kot je določena v bodoči Odločbi Evropskega parlamenta in Sveta o brezpapirnem okolju za carino in trgovino, je ključnega pomena pri olajševanju trgovine in hkrati zagotavljanju učinkovitosti carinskih kontrol, s tem pa nižjih stroškov za podjetja in manjšega tveganja za družbo. Zato je treba v Zakoniku oblikovati pravni okvir, znotraj katerega bo mogoče uveljaviti zadevno odločbo, zlasti pa pravno načelo, ki bo določalo, da je treba vse carinske in trgovinske posle opravljati elektronsko ter da naj sistemi informacijske in komunikacijske tehnologije za carinske operacije v vsaki državi članici gospodarskim subjektom omogočiti enake storitve.

(8) Ob takšni uporabi informacijske in komunikacijske tehnologije bi morale države članice usklajeno in poenoteno izvajati carinske kontrole, da bi bile carinske kontrole zagotovljene v enakovrednem obsegu po vsej Skupnosti, s čimer bi se preprečilo protikonkurenčno obnašanje na različnih vstopnih in izstopnih točkah Skupnosti.

(9) Da bi omogočili lažje poslovanje in obenem zagotovili ustrezno stopnjo kontrole blaga, ki se vnese na carinsko območje Skupnosti in iz njega iznese, je zaželeno, da se dajo informacije, ki jih zagotovijo gospodarski subjekti, ob upoštevanju ustreznih določb o varstvu podatkov, na voljo vsem carinskim organom in drugim službam, ki so vključene v kontrolo, kot so policija, mejne patrulje, veterinarski in okoljski organi, ter da so kontrole, ki jih izvajajo razni organi, usklajene, tako da bi moral gospodarski subjekt podatke predložiti samo enkrat in da bi navedeni organi blago pregledali na istem mestu in ob istem času.

(10) Da se omogoči lažje poslovanje določenih podjetij, bi morale imeti vse osebe še naprej pravico imenovati zastopnika za opravljanje carinskih formalnosti. Pravice zastopanja pa si ne bi več smela pridrževati nobena zakonodaja katere koli od držav članic. Poleg tega bi se moralo carinskemu zastopniku, ki izpolnjuje merila za podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta, omogočiti, da opravlja svoje storitve tudi v državi članici, kjer nima sedeža.

(11) Zaupanja vrednim gospodarskim subjektom, ki spoštujejo predpise, bi moralo biti omogočeno, da kot „pooblaščeni gospodarski subjekti“ kar najučinkoviteje uporabljajo poenostavitve ter da imajo ob upoštevanju vidikov varnosti in varstva korist zaradi zmanjšanega obsega carinskih kontrol. Tako lahko uživajo status pooblaščenega gospodarskega subjekta za „carinske poenostavitve“ ali pooblaščenega gospodarskega subjekta za „varnosti in varstva“. Prizna se jim lahko eden izmed statusov ali pa oba skupaj.

(12) Vse odločbe, to so uradni akti carinskih organov v zvezi s carinsko zakonodajo in s pravnim učinkom na eno ali več oseb, vključno z zavezujočimi informacijami, ki jih navedeni organi izdajo, bi morala urejati ista pravila. Vse take odločbe bi morale veljati na celotnem območju Skupnosti in bi jih moralo biti mogoče odpraviti, spremeniti, razen če ni drugače določeno, ali razveljaviti, kadar niso skladne s carinsko zakonodajo ali njeno razlago.

(13) V skladu z Listino o temeljnih pravicah Evropske unije je treba poleg pravice do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov vsaki osebi zagotoviti uveljavljanje pravice biti slišan pred sprejetjem kakršne koli odločbe, ki bi ji lahko škodovala.

(14) Poenostavitev carinskih postopkov v okviru elektronskega okolja zahteva delitev pristojnosti med carinskimi organi različnih držav članic. Zagotoviti je treba ustrezno raven učinkovitih, odvračilnih in sorazmernih kazni po celotnem notranjem trgu.

(15) Zaradi ravnotežja med potrebo, da carinski organi zagotovijo pravilno izvajanje carinske zakonodaje na eni strani, in pravico gospodarskih subjektov do pravične obravnave na drugi strani bi bilo treba carinskim organom podeliti obsežna pooblastila za nadzor, gospodarskim subjektom pa pravico do pritožbe.

(16) Da se tveganje za Skupnost, njene državljane in trgovinske partnerje zmanjša na najnižjo možno raven, bi moralo usklajeno izvajanje carinskih kontrol s strani držav članic temeljiti na skupnem okviru obvladovanja tveganja, izvajanje pa na elektronskem sistemu. Vzpostavitev skupnega okvira obvladovanja tveganja za vse države članice ne bi smela preprečiti naključnih pregledov blaga.

(17) Treba je oblikovati elemente, na podlagi katerih se uporabljajo izvozne in uvozne dajatve ter drugi ukrepi, predpisani za blagovno menjavo. Prav tako je ustrezno opredeliti jasne določbe za izdajo dokazila o poreklu blaga v Skupnosti, kadar to zahtevajo potrebe trgovine.

(18) Zaželeno je, da se združi vse primere, v katerih nastane uvozni carinski dolg, razen tistih po vložitvi carinske deklaracije za sprostitev blaga v prosti promet ali začasni uvoz z delno oprostitvijo, da se preprečijo težave pri določanju pravne podlage nastanka carinskega dolga. Enako bi moralo veljati za nastanek izvoznega carinskega dolga.

(19) Ker nova vloga carinskih organov pomeni delitev pristojnosti in sodelovanje med notranjimi in mejnimi carinskimi uradi, bi moral carinski dolg v večini primerov nastati v kraju, kjer ima dolžnik sedež, saj lahko za ta kraj pristojni carinski organ najbolje nadzira dejavnosti zadevne osebe.

(20) Poleg tega je v skladu z revidirano Kjotsko konvencijo primerno zmanjšati število primerov, za katere je potrebno upravno sodelovanje med državami članicami, da se določi kraj nastanka carinskega dolga in se izterja carina.

(21) Pravila za posebne postopke naj bi omogočala uporabo enega zavarovanja za vse kategorije posebnih postopkov, ki mora biti splošno in mora zajemati več transakcij.

(22) Da se zagotovi boljša zaščita finančnih interesov Skupnosti in držav članic, bi moralo zavarovanje pokrivati neprijavljeno ali nepravilno prijavljeno blago v pošiljki ali deklaraciji, za katero je predloženo. Iz istega razloga bi morala izjava poroka pokrivati tudi zneske uvozne ali izvozne dajatve, ki zapadejo v plačilo po naknadnih kontrolah po prepustitvi blaga.

(23) Da se zaščitijo finančni interesi Skupnosti in držav članic ter preprečijo goljufije, je priporočljiva uporaba režima, ki vključuje postopne ukrepe za uporabo splošnega zavarovanja. Kadar obstaja večje tveganje goljufivih dejanj, bi morala biti možna začasna prepoved uporabe splošnega zavarovanja, pri čemer se upoštevajo posebne razmere zadevnih gospodarskih subjektov.

(24) Kadar carinski dolg nastane zaradi neusklajenosti s carinsko zakonodajo, je treba upoštevati, da je zadevna oseba delovala v dobri veri, ter v največji meri zmanjšati posledice dolžnikove malomarnosti.

(25) Opredeliti je treba načelo o načinu določanja statusa skupnostnega blaga in okoliščin, ki se nanašajo na izgubo takega statusa, ter predvideti podlago za določitev pogojev nespremenjenega statusa v primerih, ko blago začasno zapusti carinsko območje Skupnosti.

(26) Zagotoviti je treba, da hitra prepustitev blaga postane pravilo, kadar gospodarski subjekt predhodno predloži vse potrebne informacije za kontrolo na podlagi ocene tveganja ob uvozu blaga. Davčne kontrole in kontrole v zvezi s trgovinsko politiko bi morali izvajati predvsem carinski uradi, pristojni za prostore gospodarskega subjekta.

(27) Pravila za carinske deklaracije in za dajanje blaga v carinski postopek bi bilo treba posodobiti in poenostaviti; zlasti bi bilo treba zahtevati, da se carinske deklaracije praviloma predložijo v elektronski obliki in da se zagotovi le ena vrsta poenostavljene deklaracije.

(28) Ker revidirana Kjotska konvencija spodbuja vložitev, registracijo in pregled carinske deklaracije pred prihodom blaga ter nadalje predvideva, da kraj vložitve deklaracije ni tudi kraj, kjer se blago fizično nahaja, je primerno zagotoviti centralizirano carinjenje v kraju, kjer ima gospodarski subjekt sedež. Centralizirano carinjenje bi moralo vključevati možnost uporabe poenostavljenih deklaracij, odlog dne predložitve popolne deklaracije in potrebnih dokumentov, periodične deklaracije in odloga plačila.

(29) Da bi pomagali zagotoviti nevtralne pogoje za konkurenco po vsej Skupnosti, je treba na ravni Skupnosti določiti pravila, ki urejajo uničenje ali drugo prepustitev blaga s strani carinskih organov, ki jih je predhodno urejala nacionalna zakonodaja.

(30) Primerno je določiti skupna in enostavna pravila za posebne postopke (tranzit, hramba, posebna uporaba in oplemenitenje) ter jim dodati omejen nabor pravil za vsako kategorijo posebnega postopka, da bi subjekt lažje izbral pravilen postopek, da bi se izognili napakam in zmanjšali število izterjav in povračil po opravljeni prepustitvi blaga.

(31) Olajšati bi bilo treba podelitev dovoljenja za številne posebne postopke z enim zavarovanjem in enim nadzornim carinskim uradom, pravila o nastanku carinskega dolga v teh primerih pa morajo biti enostavna. Veljati bi moralo temeljno načelo, da je treba blago, dano v posebni postopek, ali izdelke, narejene iz tega blaga, ovrednotiti ob nastanku carinskega dolga. Kadar je to ekonomsko upravičeno, bi moralo biti mogoče ovrednotiti blago, tudi ko je dano v posebni postopek. Enaka načela bi bilo treba uporabiti pri običajnem ravnanju.

(32) Zaradi večjega števila varnostnih ukrepov, ki so bili v Zakonik vključeni z Uredbo (ES) št. 648/2005 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. aprila 2005 o spremembah Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o Carinskem zakoniku Skupnosti (6), bi moralo postati dajanje blaga v proste cone carinski postopek, blago pa je treba carinsko pregledati ob vstopu in ob upoštevanju dokumentacije.

(33) Glede na to da, da namen ponovnega izvoza ni več potreben, bi bilo treba postopek odloga pri aktivnem oplemenitenju združiti z oplemenitenjem pod carinsko kontrolo, postopek povračil pri aktivnem oplemenitenju pa opustiti. Ta edini postopek aktivnega oplemenitenja bi moral vključevati tudi uničenje blaga, razen v primerih, ko uničenje izvede carina ali se izvede pod njenim nadzorom.

(34) Varnostni ukrepi, povezani z iznosom skupnostnega blaga iz carinskega območja Skupnosti, bi morali biti enako zavezujoči za ponovni izvoz neskupnostnega blaga. Enaka temeljna pravila bi se morala uporabljati za vse vrste blaga, po potrebi z možnimi izjemami, npr. za blago, ki je na carinskem območju Skupnosti le v tranzitu.

(35) Ukrepe, potrebne za izvajanje te uredbe, bi bilo treba sprejeti v skladu s Sklepom Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil (7).

(36) Ustrezno je zagotoviti pooblastila za sprejetje ukrepov za izvajanje tega zakonika. Te ukrepe bi bilo treba sprejeti v skladu z upravljalnim in regulativnim postopkom iz členov 4 in 5 Sklepa 1999/468/ES.

(37) Zlasti bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastila za opredelitev pogojev in meril, potrebnih za učinkovito uporabo tega zakonika. Ker so takšni ukrepi splošnega obsega in so namenjeni spreminjanju nebistvenih določb te uredbe ali dopolnjevanju te uredbe z dodajanjem novih nebistvenih določb, bi jih bilo zato treba sprejeti v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 5(a) Sklepa Sveta 1999/468/ES.

(38) Da se zagotovi učinkovit postopek odločanja, je treba preučiti vprašanja v zvezi s pripravo stališča Skupnosti v odborih, delovnih skupinah in komisijah, ustanovljenih na podlagi ali v okviru mednarodnih sporazumov, ki se nanašajo na carinsko zakonodajo.

(39) Z namenom poenostavitve in racionalizacije carinske zakonodaje so bile zaradi preglednosti v Zakonik vključene številne določbe iz predhodnih avtonomnih pravnih aktov Skupnosti. Skupaj z Uredbo (EGS) št. 2913/92 bi bilo treba razveljaviti naslednje uredbe: Uredbo Sveta (EGS) št. 3925/91 z dne 19. decembra 1991 o odpravi nadzora in formalnosti za ročno in oddano prtljago na letih znotraj Skupnosti ter za prtljago, ki potuje po morju znotraj Skupnosti (8), in Uredbo Sveta (ES) št. 1207/2001 z dne 11. junija 2001 o postopkih za olajšanje izdajanja ali izdelave dokazil o poreklu in izdajanju nekaterih dovoljenj za pooblaščenega izvoznika v Skupnosti v skladu z določbami, ki urejajo preferencialno trgovino med Evropsko skupnostjo in nekaterimi državami (9).

(40) Ker ciljev te uredbe, in sicer sprejeti pravila in postopke, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali za iznos blaga s carinskega območja Skupnosti, z namenom omogočiti učinkovito delovanje carinske unije kot nosilnega stebra notranjega trga, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker te cilje lažje doseže Skupnost, Skupnost lahko sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev –

SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:

KAZALO

NASLOV I SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE 1 PODROČJE UPORABE CARINSKE ZAKONODAJE, NALOGA CARINE IN OPREDELITEV POJMOV

POGLAVJE 2 PRAVICE IN OBVEZNOSTI OSEB V ZVEZI S CARINSKO ZAKONODAJO

Oddelek 1 Zagotavljanje informacij

Oddelek 2 Carinsko zastopanje

Oddelek 3 Pooblaščeni gospodarski subjekt

Oddelek 4 Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

Oddelek 5 Kazni

Oddelek 6 Pritožbe

Oddelek 7 Kontrola blaga

Oddelek 8 Hramba dokumentov in drugih informacij; dajatve in stroški

POGLAVJE 3 PRETVORBA VALUTE IN ROKI

NASLOV II ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO

POGLAVJE 1 SKUPNA CARINSKA TARIFA IN TARIFNA UVRSTITEV BLAGA

POGLAVJE 2 POREKLO BLAGA

Oddelek 1 Nepreferencialno poreklo

Oddelek 2 Preferencialno poreklo

POGLAVJE 3 CARINSKA VREDNOST BLAGA

NASLOV III CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE

POGLAVJE 1 NASTANEK CARINSKEGA DOLGA

Oddelek 1 Carinski dolg pri uvozu

Oddelek 2 Carinski dolg pri izvozu

Oddelek 3 Določbe, ki so skupne za carinski dolg, nastal pri uvozu ali izvozu

POGLAVJE 2 ZAVAROVANJE MOREBITNEGA ALI OBSTOJEČEGA CARINSKEGA DOLGA

POGLAVJE 3 IZTERJAVA IN PLAČILO DAJATEV TER POVRAČILO IN ODPUST ZNESKA UVOZNE IN IZVOZNE DAJATVE

Oddelek 1 Določitev zneska uvozne ali izvozne dajatve, obvestilo o carinskem dolgu in vknjižba

Oddelek 2 Plačilo zneska uvozne ali izvozne dajatve

Oddelek 3 Povračilo in odpust zneska uvozne ali izvozne dajatve

POGLAVJE 4 UGASNITEV CARINSKEGA DOLGA

NASLOV IV BLAGO, VNESENO NA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI

POGLAVJE 1 VSTOPNA SKUPNA DEKLARACIJA

POGLAVJE 2 PRIHOD BLAGA

Oddelek 1 Vstop blaga na carinsko območje Skupnosti

Oddelek 2 Predložitev, raztovarjanje in pregled blaga

Oddelek 3 Formalnosti po predložitvi

Oddelek 4 Blago, ki se je gibalo v postopku tranzita

NASLOV V SPLOŠNA PRAVILA O CARINSKEM STATUSU, DAJANJU BLAGA V CARINSKI POSTOPEK, PREVERJANJU, SPROSTITVI IN PREPUSTITVI BLAGA

POGLAVJE 1 CARINSKI STATUS BLAGA

POGLAVJE 2 DAJANJE BLAGA V CARINSKI POSTOPEK

Oddelek 1 Splošne določbe

Oddelek 2 Standardne carinske deklaracije

Oddelek 3 Poenostavljene carinske deklaracije

Oddelek 4 Določbe, ki se uporabljajo za vse carinske deklaracije

Oddelek 5 Druge poenostavitve

POGLAVJE 3 PREVERJANJE IN PREPUSTITEV BLAGA

Oddelek 1 Preverjanje

Oddelek 2 Prepustitev

POGLAVJE 4 RAZPOLAGANJE Z BLAGOM

NASLOV VI SPROSTITEV BLAGA V PROSTI PROMET IN OPROSTITEV UVOZNIH DAJATEV

POGLAVJE 1 SPROSTITEV V PROSTI PROMET

POGLAVJE 2 OPROSTITEV UVOZNIH DAJATEV

Oddelek 1 Vrnjeno blago

Oddelek 2 Morski ribolov in morski proizvodi

Oddelek 3 Izvedbeni ukrepi

NASLOV VII POSEBNI POSTOPKI

POGLAVJE 1 SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE 2 TRANZIT

Oddelek 1 Zunanji in notranji tranzit

Oddelek 2 Skupnostni tranzit

POGLAVJE 3 HRAMBA

Oddelek 1 Skupne določbe

Oddelek 2 Začasna hramba

Oddelek 3 Carinsko skladiščenje

Oddelek 4 Proste cone

POGLAVJE 4 POSEBNA UPORABA

Oddelek 1 Začasni uvoz

Oddelek 2 Posebna raba

POGLAVJE 5 OPLEMENITENJE

Oddelek 1 Splošne določbe

Oddelek 2 Aktivno oplemenitenje

Oddelek 3 Pasivno oplemenitenje

NASLOV VIII BLAGO, KI ZAPUŠČA CARINSKO OBMOČJE SKUPNOSTI

POGLAVJE 1 BLAGO, IZNESENO S CARINSKEGA OBMOČJA SKUPNOSTI

POGLAVJE 2 IZVOZ IN PONOVNI IZVOZ

POGLAVJE 3 OPROSTITEV IZVOZNIH DAJATEV

NASLOV IX ODBOR ZA CARINSKI ZAKONIK IN KONČNE DOLOČBE

POGLAVJE 1 ODBOR ZA CARINSKI ZAKONIK

POGLAVJE 2 KONČNE DOLOČBE

PRILOGA KORELACIJSKI TABELI

NASLOV I

SPLOŠNE DOLOČBE

POGLAVJE 1

Področje uporabe carinske zakonodaje, poslanstvo carine in opredelitev pojmov

Člen 1

Vsebina in področje uporabe

1. Ta uredba vzpostavlja carinski zakonik Skupnosti (v nadaljnjem besedilu „Zakonik“), ki določa splošna pravila in postopke, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje Skupnosti ali iznos blaga s carinskega območja Skupnosti.

Brez poseganja v mednarodno pravo in konvencije ter zakonodajo Skupnosti na drugih področjih se Zakonik uporablja enotno na celotnem carinskem območju Skupnosti.

2. Nekatere določbe carinske zakonodaje se lahko uporabljajo tudi zunaj carinskega območja Skupnosti v okviru zakonodaje, ki ureja posebna področja, ali mednarodnih konvencij.

3. Nekatere določbe carinske zakonodaje, vključno s predvideno poenostavitvijo, se uporabljajo za blagovno menjavo med deli carinskega območja Skupnosti, za katere se uporabljajo določbe Direktive 2006/112/ES, in deli navedenega območja, za katere se te določbe ne uporabljajo, oziroma pri trgovini med deli navedenega območja, za katere se te določbe ne uporabljajo.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določijo določbe iz prvega pododstavka in poenostavljene formalnosti za njihovo izvajanje, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4). Pri teh ukrepih se upoštevajo tudi posebne okoliščine, ki se nanašajo na blagovno menjavo, v katero je vključena samo ena država članica.

Člen 2

Poslanstvo carinskih organov

Carinski organi so prvenstveno odgovorni za nadzor mednarodne trgovine Skupnosti, s čimer prispevajo k pravični in odprti trgovini, izvajanju zunanjih vidikov notranjega trga, skupni trgovinski politiki in drugim skupnim politikam Skupnosti, ki vplivajo na trgovino, ter k splošni varnosti dobavne verige. Carinski organi uvedejo ukrepe, katerih cilj je predvsem naslednje:

(a) zaščita finančnih interesov Skupnosti in njenih držav članic;

(b) zaščita Skupnosti pred nepravično in nezakonito trgovino ob podpori zakoniti poslovni dejavnosti;

(c) zagotovitev varnosti in varstva Skupnosti in njenih prebivalcev ter varstva okolja, po potrebi v tesnem sodelovanju z drugimi organi;

(d) ohranitev ustreznega ravnotežja med carinsko kontrolo in olajševanjem zakonite trgovine.

Člen 3

Carinsko območje

1. Carinsko območje Skupnosti obsega naslednja ozemlja, vključno s teritorialnimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom:

— ozemlje Kraljevine Belgije;

— ozemlje Republike Bolgarije;

— ozemlje Češke republike;

— ozemlje Kraljevine Danske razen Ferskih otokov in Grenlandije;

— ozemlje Zvezne republike Nemčije razen otoka Helgoland in ozemlja Buesingen (Pogodba z dne 23. novembra 1964 med Zvezno republiko Nemčijo in Švicarsko konfederacijo);

— ozemlje Republike Estonije;

— ozemlje Irske;

— ozemlje Helenske republike;

— ozemlje Kraljevine Španije razen Ceute in Melille;

— ozemlje Francoske republike razen Nove Kaledonije, Mayotta, Saint-Pierrea in Miquelona, otočja Wallis in Futuna, Francoske Polinezije ter Francoskih južnih in antarktičnih ozemelj;

— ozemlje Italijanske republike razen občin Livigno in Campione d'Italia ter nacionalnih voda Luganskega jezera, ki leži med obalo in politično mejo območja med Ponte Tresa in Porto Ceresio;

— ozemlje Ciprske republike v skladu s pravili iz Akta o pristopu iz leta 2003;

— ozemlje Republike Latvije;

— ozemlje Republike Litve;

— ozemlje Velikega vojvodstva Luksemburg;

— ozemlje Republike Madžarske;

— ozemlje Malte;

— ozemlje Kraljevine Nizozemske v Evropi;

— ozemlje Republike Avstrije;

— ozemlje Republike Poljske;

— ozemlje Portugalske republike;

— ozemlje Romunije;

— ozemlje Republike Slovenije;

— ozemlje Slovaške republike;

— ozemlje Republike Finske;

— ozemlje Kraljevine Švedske;

— ozemlje Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske ter Kanalskih otokov in otoka Man.

2. Naslednja ozemlja, vključno z njihovimi teritorialnimi vodami, notranjimi vodami in zračnim prostorom, ki se nahajajo zunaj ozemlja držav članic, se ob upoštevanju konvencij in pogodb, ki se zanje uporabljajo, štejejo za del carinskega območja Skupnosti:

(a) FRANCIJA Ozemlje Monaka, kot je opredeljeno v Carinski konvenciji, podpisani v Parizu 18. maja 1963 (Journal officiel de la République française/Uradni list Francoske republike z dne 27. septembra 1963, str. 8679);

(b) CIPER Ozemlje suverenih con Združenega Kraljestva Akrotiri in Dhekelia, kot je opredeljeno v Pogodbi o ustanovitvi Republike Ciper, podpisani v Nikoziji 16. avgusta 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).

Člen 4

Opredelitev pojmov

V tem zakoniku se uporabljajo naslednje opredelitve:

1. „carinski organi“ pomenijo carinsko upravo države članice, odgovorno za uporabo carinske zakonodaje, in vse druge organe, ki so v skladu z nacionalnim pravom pooblaščeni za uporabo nekaterih pravil carinske zakonodaje;

2. „Carinska zakonodaja“ pomeni skupek zakonodaje, ki jo sestavljajo: (a) Zakonik in njegove izvedbene določbe, sprejete na ravni Skupnosti, ter po potrebi na nacionalni ravni, (b) skupna carinska tarifa, (c) zakonodaja o sistemu oprostitev carin v Skupnosti, (d) mednarodni sporazumi, ki vsebujejo carinske določbe, kolikor se uporabljajo v Skupnosti;

3. „carinske kontrole“ pomenijo določena dejanja, ki jih opravijo carinski organi, da bi zagotovili pravilno izvajanje carinske in druge zakonodaje, ki ureja vstop, izstop, tranzit, prenos, hrambo in posebno rabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, ter prisotnost in gibanje neskupnostnega blaga znotraj carinskega območja in blaga, namenjenega za postopek posebne rabe;

4. „oseba“ pomeni fizično in pravno osebo ter katero koli združenje oseb, ki ni pravna oseba, vendar mu je v okviru prava Skupnosti ali nacionalnega prava priznana sposobnost opravljanja pravnih dejanj;

5. „gospodarski subjekt“ pomeni osebo, ki se poklicno ukvarja z dejavnostmi, ki jih ureja carinska zakonodaja;

6. „carinski zastopnik“ pomeni vsako osebo, ki jo druga oseba za svoje poslovanje s carinskimi organi imenuje za izvrševanje dejanj in formalnosti, določenih s carinsko zakonodajo;

7. „tveganje“ pomeni verjetnost dogodka, ki se lahko zgodi v zvezi z vstopom, izstopom, tranzitom, prenosom in posebno rabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in državami ali ozemlji zunaj tega območja, ter v zvezi s prisotnostjo blaga, ki nima skupnostnega statusa, ki bi imel naslednje posledice: (a) preprečil bi pravilno uporabo ukrepov Skupnosti ali nacionalnih ukrepov; (b) ogrozil bi finančne interese Skupnosti in njenih držav članic; (c) ogrozil bi varnost in varstvo Skupnosti in njenih prebivalcev, zdravje ljudi, živali in rastlin, okolje ali potrošnike;

8. „carinske formalnosti“ so vsi postopki, ki jih morajo zadevne osebe in carinski organi izvesti, da bi se zagotovila skladnost s carinsko zakonodajo;

9. „skupna deklaracija“ (vstopna skupna deklaracija in izstopna skupna deklaracija) pomeni dejanje, s katerim oseba – pred dogodkom ali v času le-tega – v predpisani obliki in na predpisan način carinske organe obvesti, da bo blago vneseno na carinsko območje Skupnosti oziroma bo s tega območja izneseno;

10. „carinska deklaracija“ pomeni dejanje, s katerim oseba na predpisan način in v predpisani obliki navede, da želi dati blago v določen carinski postopek, po potrebi z navedbo uporabe katerih koli posebnih režimov;

11. „deklarant“ pomeni osebo, ki vloži skupno deklaracijo oziroma obvestilo o ponovnem izvozu ali izdela carinsko deklaracijo v svojem imenu, ali osebo, v imenu katere je taka deklaracija izdelana;

12. „carinski postopek“ pomeni kateri koli naslednji postopek, v katerega je dano blago v skladu s tem zakonikom: (a) sprostitev v prosti promet; (b) posebni postopki; (c) izvoz;

13. „carinski dolg“ pomeni obveznost osebe, da plača znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki se v skladu z veljavno carinsko zakonodajo uporablja za določeno blago;

14. „dolžnik“ pomeni vsako osebo, ki je zavezana za carinski dolg;

15. „uvozne dajatve“ pomenijo carine, ki se plačajo ob uvozu blaga;

16. „izvozne dajatve“ pomenijo carine, ki se plačajo ob izvozu blaga;

17. „carinski status“ pomeni status blaga kot skupnostnega ali neskupnostnega blaga;

18. „skupnostno blago“ pomeni blago, ki spada v katero koli od naslednjih kategorij: (a) blago, ki je v celoti pridobljeno na carinskem območju Skupnosti in ne vsebuje blaga, uvoženega iz držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti. Blago, ki je v celoti pridobljeno na carinskem območju Skupnosti, nima carinskega statusa skupnostnega blaga, če je pridobljeno iz blaga, ki je dano v zunanji tranzitni postopek, postopek hrambe, postopek začasnega uvoza ali postopek aktivnega oplemenitenja, za primere, ki so določeni v skladu s členom 101(2)(c); (b) blago, vneseno na carinsko območje Skupnosti iz držav ali ozemelj zunaj tega območja in sproščeno v prosti promet; (c) blago, pridobljeno ali izdelano na carinskem območju Skupnosti, bodisi izključno iz blaga iz točke (b) bodisi iz blaga iz točk (a) in (b);

19. „neskupnostno blago“ pomeni blago, ki ni blago iz točke 18 ali ki je izgubilo status skupnostnega blaga;

20. „obvladovanje tveganja“ pomeni sistematsko prepoznavanje tveganja in izvajanje vseh ukrepov, potrebnih za omejitev izpostavljenosti tveganju. To zajema dejavnosti, kot so zbiranje podatkov in informacij, analiziranje in ocenjevanje tveganja, predpisovanje ukrepov in ukrepanje ter redno spremljanje in preverjanje postopka in njegovih rezultatov, in sicer na podlagi mednarodnih in nacionalnih virov in strategij ter virov in strategij Skupnosti;

21. „prepustitev blaga“ pomeni dejanje, s katerim carinski organi prepustijo blago za namene, določene za carinski postopek, v katerega je blago dano;

22. „carinski nadzor“ pomeni splošne ukrepe carinskih organov za zagotovitev spoštovanja carinske zakonodaje, po potrebi pa tudi drugih pravil, ki se uporabljajo za blago v okviru takšnih ukrepov;

23. „povračilo“ pomeni vračilo kakršne koli plačane uvozne ali izvozne dajatve;

24. „odpust“ pomeni opustitev obveznosti plačila uvoznih ali izvoznih dajatev, ki niso bile plačane;

25. „oplemeniteni proizvodi“ pomeni blago, dano v postopek oplemenitenja, na katerem so bile opravljene operacije oplemenitenja;

26. „oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti“ pomeni: (a) katero koli osebo z običajnim prebivališčem na carinskem območju Skupnosti, če gre za fizično osebo; (b) katero koli osebo, ki ima registrirani sedež, glavno upravo ali stalno poslovno enoto na carinskem območju Skupnosti, če gre za pravno osebo ali združenje oseb;

27. „predložitev blaga carini“ pomeni obvestilo carinskim organom, da je blago prispelo v carinski urad ali na drug kraj, ki so ga carinski organi določili ali odobrili, ter da je blago na razpolago za carinsko kontrolo;

28. „imetnik blaga“ pomeni osebo, ki je lastnik blaga ali ima podobno pravico razpolaganja z blagom ali ima fizično kontrolo nad blagom;

29. „imetnik postopka“ pomeni osebo, ki izdela carinsko deklaracijo, ali osebo, za račun katere je carinska deklaracija izdelana, ali osebo, na katero so bile prenesene pravice in obveznosti navedene osebe v zvezi s carinskim postopkom;

30. „ukrepi trgovinske politike“ pomenijo netarifne ukrepe, uvedene kot del skupne trgovinske politike, v obliki določb Skupnosti, ki urejajo mednarodno blagovno menjavo;

31. „operacije oplemenitenja“ pomenijo: (a) obdelavo blaga vključno z montažo, sestavljanjem ali pritrjevanjem blaga na drugo blago; (b) predelavo blaga; (c) uničenje blaga; (d) popravilo blaga, vključno z obnovitvijo in ureditvijo; (e) uporabo blaga, ki ga ni mogoče najti v oplemenitenih proizvodih, ampak omogoča ali olajša izdelavo navedenih proizvodov, tudi če je popolnoma ali delno porabljeno v procesu (proizvodni pripomočki);

32. „stopnja donosa“ pomeni količino ali odstotek oplemenitenih proizvodov, ki nastanejo pri oplemenitenju določene količine blaga, danega v postopek oplemenitenja;

33. „sporočilo“ pomeni sporočanje v predpisani obliki, ki vsebuje podatke, ki jih neka oseba, urad ali organ posreduje drugemu, in sicer z uporabo informacijske tehnologije in računalniških omrežij.

POGLAVJE 2

Pravice in obveznosti oseb v zvezi s carinsko zakonodajo

Oddelek 1

Zagotavljanje informacij

Člen 5

Izmenjava in hramba podatkov

1. Vsa izmenjava podatkov, spremnih dokumentov, odločb in obvestil med carinskimi organi ter med gospodarskimi subjekti in carinskimi organi, kot to zahteva carinska zakonodaja, in hramba takšnih podatkov v skladu s carinsko zakonodajo se izvaja z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo izjeme od prvega pododstavka, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

S temi ukrepi se opredelijo primeri, v katerih se lahko namesto elektronskih izmenjav podatkov uporabijo transakcije v papirni ali drugi obliki, in pogoji, pod katerimi je to mogoče, pri čemer se upošteva zlasti naslednje:

(a) možnost, da začasno odpovejo računalniški sistemi carinskih organov;

(b) možnost, da začasno odpovejo računalniški sistemi gospodarskega subjekta;

(c) mednarodne konvencije in sporazume, ki predvidevajo uporabo dokumentov v papirni obliki;

(d) potnike, ki nimajo neposrednega dostopa do računalniških sistemov in ne morejo predložiti informacij elektronsko;

(e) praktične zahteve za deklaracije, ki se jih daje ustno ali na kakršen koli drug način.

2. Razen če ni posebej drugače določeno v carinski zakonodaji, Komisija sprejme ukrepe v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2), ki določajo:

(a) izmenjavo sporočil med carinskimi uradi, kakor to zahteva uporaba carinske zakonodaje;

(b) skupni nabor podatkov in obliko sporočil, ki se izmenjujejo v skladu s carinsko zakonodajo.

Podatki iz točke (b) prvega pododstavka vsebujejo podrobnosti, potrebne za izdelavo analize tveganja in ustrezno uporabo carinskih kontrol, po potrebi z uporabo mednarodnih standardov in poslovne prakse.

Člen 6

Varstvo podatkov

1. Vse informacije, ki jih carinski organi pridobijo med opravljanjem svojih nalog in so zaupne narave ali so zaupno posredovani, so poslovna skrivnost. Razen v primeru, kot je predvideno v členu 26(2), pristojni organi takšnih informacij ne smejo razkriti brez izrecnega dovoljenja osebe ali organa, ki jih je posredoval.

Vendar je razkritje takšnih informacij brez privolitve dovoljeno, kadar so carinski organi to dolžni ali pooblaščeni storiti v skladu z veljavnimi pravili, zlasti s področja varovanja podatkov ali v zvezi s sodnimi postopki.

2. Sporočanje zaupnih podatkov carinskim organom in drugim pristojnim organom držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti je dovoljeno samo v okviru mednarodnega sporazuma, ob zagotovitvi ustrezne stopnje varovanja podatkov.

3. Razkritje ali sporočanje informacij poteka v skladu z veljavnimi določbami o varstvu podatkov.

Člen 7

Izmenjava dodatnih informacij med carinskimi organi in gospodarskimi subjekti

1. Carinski organi in gospodarski subjekti lahko, zlasti zaradi vzajemnega sodelovanja pri prepoznavanju tveganja in izogibanja temu, izmenjujejo informacije, ki jih carinska zakonodaja ne zahteva izrecno. Omenjena izmenjava lahko poteka na podlagi pisnega sporazuma in lahko vključuje dostop carinskih organov do računalniških sistemov gospodarskih subjektov.

2. Če se udeleženci ne dogovorijo drugače, so vse informacije, ki jih udeleženci medsebojno izmenjujejo v okviru sodelovanja na podlagi odstavka 1, zaupne narave.

Člen 8

Informacije, ki jih zagotovijo carinski organi

1. Vsakdo lahko od carinskih organov zahteva informacije o izvajanju carinske zakonodaje. Tak zahtevek se lahko zavrne, če se ne nanaša na dejansko predvideno dejavnost v zvezi z mednarodno blagovno menjavo.

2. Carinski organi vzdržujejo reden dialog z gospodarskimi subjekti in drugimi organi, vključenimi v mednarodno blagovno menjavo. Spodbujajo preglednost, tako da dajo carinsko zakonodajo, splošne upravne odločitve in obrazce za zahtevke prosto na razpolago, in sicer – kadar je to izvedljivo – brezplačno in z objavo na spletnih straneh.

Člen 9

Zagotovitev informacij carinskim organom

1. Vse osebe, ki so neposredno ali posredno udeležene v carinskih formalnostih ali carinskih kontrolah, carinskim organom na njihovo zahtevo in v predpisanem roku v ustrezni obliki predložijo vso potrebno dokumentacijo in informacije ter nudijo vso pomoč, ki je potrebna za dokončanje teh formalnosti oziroma kontrol.

2. Oseba, ki vloži skupno ali carinsko deklaracijo ali obvestilo ali pa predloži zahtevek za dovoljenje ali katero drugo odločbo, je odgovorna za:

(a) pravilnost in popolnost informacij, navedenih v deklaraciji, obvestilu ali zahtevku;

(b) pristnost predloženih ali razpoložljivih dokumentov;

(c) kjer je primerno, spoštovanje vseh obveznosti v zvezi z dajanjem zadevnega blaga v zadevni carinski postopek ali z vodenjem odobrenih dejanj.

Prvi pododstavek se uporablja tudi za predložitev katerih koli informacij v kateri koli obliki, ki jih zahtevajo carinski organi ali so tem dani.

Kadar carinski zastopnik zadevne osebe vloži deklaracijo ali obvestilo, predloži zahtevek ali zagotovi informacije, obveznosti iz prvega pododstavka zavezujejo tudi carinskega zastopnika.

Člen 10

Elektronski sistemi

1. Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijajo, vzdržujejo in uporabljajo elektronske sisteme za izmenjavo informacij med carinskimi uradi ter za skupno registracijo in vzdrževanje evidenc zlasti o:

(a) gospodarskih subjektih, ki so neposredno ali posredno udeleženi pri opravljanju carinskih formalnosti;

(b) zahtevkih in dovoljenjih v zvezi s carinskim postopkom ali statusom pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(c) zahtevkih in posebnih odločbah, odobrenih v skladu s členom 20;

(d) skupnem obvladovanju tveganja iz člena 25.

2. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo:

(a) standardni obrazec in vsebina podatkov, ki jih je treba registrirati;

(b) vzdrževanje teh podatkov s strani carinskih organov držav članic;

(c) pravila za dostop do teh podatkov s strani (i) gospodarskih subjektov, (ii) drugih pristojnih organov,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Oddelek 2

Carinsko zastopanje

Člen 11

Carinski zastopnik

1. Vsaka oseba lahko imenuje carinskega zastopnika.

Takšno zastopanje je lahko neposredno, ko carinski zastopnik nastopa v tujem imenu in za tuj račun, ali posredno, ko carinski zastopnik nastopa v svojem imenu, vendar za tuj račun.

Carinski zastopnik ima sedež na carinskem območju Skupnosti.

2. Države članice lahko v skladu s pravom Skupnosti opredelijo pogoje, pod katerimi lahko carinski zastopnik opravlja storitve v državi članici, kjer ima sedež. Vendar pa je brez poseganja v uporabo manj strožjih meril zadevne države članice carinski zastopnik, ki izpolnjuje merila iz točk (a) do (d) člena 14, upravičen opravljati takšne storitve tudi v državi članici, kjer nima sedeža.

3. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določa zlasti naslednje:

(a) pogoji, pod katerimi se lahko opusti zahteva iz tretjega pododstavka odstavka 1;

(b) pogoji, pod katerimi se lahko dodeli in dokaže upravičenost iz odstavka 2;

(c) morebitni nadaljnji ukrepi za izvajanje tega člena,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Člen 12

Pooblastitev

1. Pri poslovanju s carinskimi organi carinski zastopnik poda izjavo, da nastopa za račun zastopane osebe, ter pojasni, ali gre za neposredno ali posredno zastopanje.

Za osebo, ki ne izjavi, da nastopa kot carinski zastopnik, ali ki izjavi, da nastopa kot carinski zastopnik, pa za to ni pooblaščena, se šteje, da nastopa v svojem imenu in za svoj račun.

2. Carinski organi lahko od osebe, ki izjavi, da nastopa kot carinski zastopnik, zahtevajo predložitev dokazila o pooblastitvi s strani zastopane osebe.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo odstopanja od prvega pododstavka, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Oddelek 3

Pooblaščeni gospodarski subjekt

Člen 13

Zahtevek in dovoljenje

1. Gospodarski subjekt s sedežem na carinskem območju Skupnosti, ki izpolnjuje pogoje iz členov 14 in 15, lahko zaprosi za status pooblaščenega gospodarskega subjekta.

Carinski organi, po potrebi po posvetovanju z drugimi pristojnimi organi, podelijo navedeni status, ki ga nadzorujejo.

2. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta zajema dve vrsti dovoljenj: dovoljenje pooblaščenega gospodarskega subjekta za „carinske poenostavitve“ in dovoljenje pooblaščenega gospodarskega subjekta za „varnost in varstvo“.

Pri prvi vrsti dovoljenja je gospodarski subjekt upravičen do določenih poenostavitev, predvidenih v skladu s carinsko zakonodajo. Z drugo vrsto dovoljenja pa je imetnik upravičen do olajšav v zvezi z varnostjo in varstvom.

Ti dve vrsti dovoljenj se lahko kumulirata.

3. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta ob upoštevanju členov 14 in 15 priznajo carinski organi v vseh državah članicah, ne da bi to vplivalo na carinske kontrole.

4. Carinski organi na osnovi priznanja statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta ter pod pogojem, da so izpolnjene zahteve, povezane s posebno vrsto poenostavitve, predvidene v carinski zakonodaji, dovolijo subjektu koristiti navedeno poenostavitev.

5. Status pooblaščenega gospodarskega subjekta se lahko začasno odvzame ali razveljavi v skladu s pogoji iz člena 15(1)(g).

6. Pooblaščeni gospodarski subjekt obvesti carinske organe o vsem, kar se zgodi po podelitvi statusa in bi utegnilo vplivati na njegovo trajanje ali vsebino.

Člen 14

Podelitev statusa

Merila za podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta so naslednja:

(a) evidenca o izpolnjevanju carinskih in davčnih zahtev;

(b) zadovoljiv sistem vodenja trgovinskih in po potrebi transportnih evidenc, ki omogočajo ustrezne carinske kontrole;

(c) dokazana plačilna sposobnost;

(d) v skladu z določbami člena 13(2), ko želi biti pooblaščeni gospodarski subjekt upravičen do poenostavitev, predvidenih v skladu s carinsko zakonodajo, praktični standardi usposobljenosti ali poklicnih kvalifikacij, neposredno povezanih z opravljanjem dejavnosti;

(e) v skladu z določbami člena 13(2), če želi biti pooblaščeni gospodarski subjekt upravičen do olajšav glede varnosti in varstva pri carinskih kontrolah, ustrezni varnostni in varstveni standardi.

Člen 15

Izvedbeni ukrepi

1. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo naslednja pravila:

(a) podelitev statusa pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(b) primeri, v katerih se preverja status pooblaščenega gospodarskega subjekta;

(c) podelitev dovoljenj za uporabo poenostavitev pooblaščenim gospodarskim subjektom;

(d) določitev carinskega organa, ki je pristojen za podelitev takšnega statusa in dovoljenj;

(e) vrsta in obseg olajšav, ki se lahko dodelijo pooblaščenim gospodarskim subjektom za carinske kontrole v zvezi z varnostjo in varstvom;

(f) posvetovanje z drugimi carinskimi organi in zagotavljanje podatkov le-tem;

(g) pogoji, pod katerimi se status pooblaščenega gospodarskega subjekta lahko začasno odvzame ali razveljavi;

(h) pogoji, pod katerimi se lahko odstopi od zahteve po sedežu na carinskem območju Skupnosti za posebne kategorije pooblaščenih gospodarskih subjektov, upoštevajoč zlasti mednarodne sporazume,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

2. Ti ukrepi upoštevajo naslednje:

(a) pravila, sprejeta na podlagi člena 25(3);

(b) poklicno ukvarjanje z dejavnostmi, zajetimi v carinski zakonodaji;

(c) praktične standarde usposobljenosti ali poklicnih kvalifikacij, neposredno povezane z opravljanjem dejavnosti;

(d) gospodarski subjekt kot imetnika mednarodno priznanega potrdila, ki se ga izda na podlagi mednarodnih konvencij.

Oddelek 4

Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje

Člen 16

Splošne določbe

1. Kadar oseba zahteva, da carinski organ sprejme odločbo v zvezi z izvajanjem carinske zakonodaje, mora oseba predložiti vse podatke, ki jih navedeni organi potrebujejo za sprejetje odločbe.

Odločbo lahko v skladu s pogoji, določenimi v carinski zakonodaji, zahteva več oseb in lahko se jo tudi sprejme za več oseb.

2. Razen kadar je v carinski zakonodaji določeno drugače, carinski organi sprejmejo odločbo iz odstavka 1 ter o tem obvestijo vlagatelja takoj oziroma najkasneje v štirih mesecih po dnevu, ko carinski organi prejmejo vse informacije, ki jih zahtevajo, da bi lahko sprejeli to odločbo.

Kadar carinski organi ne morejo upoštevati navedenega roka, o tem pred iztekom navedenega roka seznanijo vlagatelja ter navedejo razloge in dodaten rok, ki je po njihovem mnenju potreben za odločitev o zahtevku.

3. Če v odločbi ali carinski zakonodaji ni drugače določeno, začne odločba učinkovati na dan, ko vlagatelj prejme odločbo, oziroma se šteje, da je vlagatelj odločbo prejel. Sprejete odločbe lahko carinski organi izvršujejo od navedenega dne dalje, razen v primerih, predvidenih v členu 24(2).

4. Preden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi škodovala osebi ali osebam, na katere je naslovljena, zadevni osebi oziroma osebam sporočijo razloge, na katerih nameravajo utemeljiti svojo odločbo, ta oseba oziroma osebe pa imajo možnost, da izrazijo svoje stališče v predpisanem roku, ki teče od dne posredovanja sporočila.

Po preteku tega roka se zadevno osebo ustrezno obvesti o odločbi, v kateri so navedeni razlogi, na katerih temelji. V odločbi je navedena pravica do pritožbe, predvidena v členu 23.

5. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo:

(a) primeri in pogoji, ko se ne uporablja prvi pododstavek odstavka 4;

(b) rok iz prvega pododstavka odstavka 4,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

6. Brez poseganja v določbe z drugih področij, ki določajo primere in pogoje, ko so odločbe neveljavne ali postanejo nične, lahko carinski organi, ki so izdali odločbo, to odločbo kadar koli odpravijo, spremenijo ali razveljavijo, kadar ni skladna s carinsko zakonodajo.

7. Razen ko carinski organi nastopajo v vlogi sodnih organov, se določbe odstavkov 3, 4 in 6 tega člena ter členov 17, 18 in 19 uporabljajo tudi pri odločbah, ki jih carinski organi sprejmejo brez predhodnega zahtevka zadevne osebe, in zlasti pri obvestilu o carinskem dolgu, kakor je določeno v členu 67(3).

Člen 17

Veljavnost odločb na celotnem območju Skupnosti

Odločbe, ki jih sprejmejo carinski organi in temeljijo na uporabi carinske zakonodaje ali so z njo povezane, so veljavne na celotnem carinskem območju Skupnosti, razen če ni drugače zahtevano ali določeno.

Člen 18

Odprava pozitivnih odločb

1. Carinski organi odločbo, ki je pozitivna za naslovljeno osebo, odpravijo, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:

(a) odločba je bila izdana na podlagi nepravilnih ali nepopolnih informacij;

(b) vlagatelj je vedel ali bi mogel vedeti, da so informacije nepravilne ali nepopolne;

(c) če bi bile informacije pravilne in popolne, bi bila odločba drugačna.

2. Osebo, na katero je odločba naslovljena, je treba o odpravi obvestiti.

3. Odprava začne učinkovati na dan, ko je začela učinkovati prvotna odločba, razen če v skladu s carinsko zakonodajo v odločbi ni drugače določeno.

4. Komisija lahko v skladu z upravljalnim postopkom iz člena 184(3) sprejme ukrepe za izvajanje tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 19

Razveljavitev in sprememba pozitivnih odločb

1. Pozitivna odločba se razveljavi ali spremeni kadar ni bil ali ni več izpolnjen eden ali več pogojev za izdajo odločbe, pa ne gre za primer iz člena 18.

2. Pozitivna odločba, naslovljena na več oseb, se lahko razveljavi zgolj v zvezi z osebo, ki ne izpolnjuje s to odločbo naložene obveznosti, razen če v carinski zakonodaji ni drugače določeno.

3. Osebo, na katero je bila odločba naslovljena, se o razveljavitvi ali spremembi obvesti.

4. Člen 16(3) se uporablja za razveljavitev ali spremembo odločbe.

Vendar lahko v izjemnih primerih carinski organi zaradi pravno utemeljenih interesov osebe, na katero je odločba naslovljena, odložijo začetek učinkovanja razveljavitve ali spremembe.

5. Komisija lahko v skladu z upravljalnim postopkom iz člena 184(3) sprejme ukrepe za izvajanje tega člena, zlasti v zvezi z odločbami, naslovljenimi na več oseb.

Člen 20

Odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami

1. Carinski organi na uradno zahtevo izdajo odločbe v zvezi z zavezujočimi tarifnimi informacijami (v nadaljnjem besedilu „odločbe ZTI“), ali odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami o poreklu blaga (v nadaljnjem besedilu „odločbe ZIPB“).

Takšna zahteva se zavrne v katerem koli od naslednjih primerov:

(a) kadar zahtevek vloži ali ga je vložil pri istem ali drugem carinskem uradu imetnik odločbe, ki se nanaša na isto blago, ali je zahtevek vložen v njegovem imenu, in – kar zadeva odločbe ZIPB – v enakih okoliščinah, ki opredeljujejo pridobitev porekla;

(b) kadar se zahtevek ne nanaša na katero koli predvideno uporabo odločbe ZTI oziroma ZIPB ali katero koli predvideno uporabo carinskega postopka.

2. Odločbe ZTI ali ZIPB so zavezujoče samo v zvezi s tarifno uvrstitvijo ali opredelitvijo porekla blaga.

S temi odločbami so carinski organi zavezani do imetnika odločbe samo v zvezi z blagom, za katerega so carinske formalnosti opravljene po dnevu, ko začne odločba učinkovati.

Z odločbami je imetnik odločbe zavezan do carinskih organov šele z dnem, ko prejme odločbo, ali se šteje, da je odločbo prejel.

3. Odločbe ZTI ali ZIPB veljajo za obdobje treh let od dne, ko začne odločba učinkovati.

4. Za uporabo odločb ZTI ali ZIPB v okviru določenega carinskega postopka mora biti imetnik odločbe sposoben dokazati:

(a) v primeru odločbe ZTI, da prijavljeno blago v vsakem pogledu ustreza v odločbi opisanemu blagu;

(b) v primeru odločbe ZIPB, da zadevno blago in okoliščine, ki opredeljujejo pridobitev porekla, v vsakem pogledu ustrezajo v odločbi opisanemu blagu in okoliščinam.

5. Z odstopanjem od člena 16(6) in člena 18 se odločbe ZTI ali ZIPB odpravijo, če temeljijo na nepravilnih ali nepopolnih podatkih vlagateljev.

6. Odločbe ZTI ali ZIPB se razveljavijo v skladu s členom 16(6) in členom 19.

Odločb ni mogoče spremeniti.

7. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 do 5 tega člena.

8. Brez poseganja v člen 19 se ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo:

(a) pogoji in trenutek prenehanja veljavnosti odločb ZTI ali ZIPB;

(b) pogoji in čas, ko se odločba iz točke (a) še lahko uporablja v zvezi z zavezujočimi pogodbami, ki temeljijo na odločbi in so bile sklenjene pred iztekom njene veljavnosti;

(c) pogoji, pod katerimi lahko Komisija izda odločbe, s katerimi od držav članic zahteva, da razveljavijo ali spremenijo odločbo v zvezi z zavezujočimi informacijami, ki daje drugačne zavezujoče informacije kot druge odločbe o enaki zadevi,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

9. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo pogoji, pod katerimi se izdajajo druge odločbe v zvezi z zavezujočimi informacijami, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Oddelek 5

Kazni

Člen 21

Uporaba kazni

1. Vsaka država članica določi kazni za neupoštevanje carinske zakonodaje Skupnosti. Takšne kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.

2. Če se uporabijo upravne kazni, so lahko te med drugim v eni izmed naslednjih oblik ali so kombinacija obeh:

(a) denarna kazen, ki jo naložijo carinski organi, po potrebi vključno s poravnavo, ki se uporabi namesto kazenske sankcije;

(b) razveljavitev, začasen odvzem ali sprememba kakršnega koli dovoljenja, ki ga ima zadevna oseba.

3. Države članice najkasneje v šestih mesecih od dneva začetka uporabe tega člena, kot je določen v skladu s členom 188(2), Komisijo obvestijo o veljavnih nacionalnih določbah, kot so predvidene v odstavku 1, in ji nemudoma sporočijo kakršne koli naknadne spremembe teh določb.

Oddelek 6

Pritožbe

Člen 22

Odločbe sodnih organov

Člena 23 in 24 se ne uporabljata za pritožbe, vložene zaradi odprave, razveljavitve ali spremembe odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, ki jo je sprejel sodni organ ali carinski organi v vlogi sodnih organov.

Člen 23

Pravica do pritožbe

1. Vsaka oseba ima pravico do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, ki jo neposredno in osebno zadeva.

Pravico do pritožbe ima tudi vsaka oseba, ki je pri carinskih organih vložila zahtevek za odločbo in odločbe na ta zahtevek ni prejela v roku iz člena 16(2).

2. Pravica do pritožbe se lahko uveljavlja najmanj na dveh stopnjah:

(a) najprej pred carinskimi organi ali sodnim organom ali drugim organom, ki ga države članice določijo za ta namen;

(b) nato pred višjim neodvisnim organom, ki je lahko sodni organ ali enakovredni specializirani organ v skladu z veljavnimi predpisi držav članic.

3. Pritožbo je treba vložiti v državi članici, v kateri je bila odločba sprejeta ali je bil vložen zahtevek zanjo.

4. Države članice zagotovijo, da pritožbeni postopki omogočajo hitro potrditev ali popravek odločb, ki jih sprejmejo carinski organi.

Člen 24

Zadržanje izvršitve

1. Vložitev pritožbe ne zadrži izvršitve izpodbijane odločbe.

2. Carinski organi pa v celoti ali delno zadržijo izvršitev take odločbe, če utemeljeno dvomijo o skladnosti izpodbijane odločbe s carinsko zakonodajo ali menijo, da bi zadevni osebi lahko povzročila nepopravljivo škodo.

3. V primerih iz odstavka 2, v katerih nastanejo z izpodbijano odločbo uvozne ali izvozne dajatve, ki jih je treba poravnati, je zadržanje navedene odločbe pogojeno s predložitvijo zavarovanja, razen če se na podlagi dokumentirane ocene ugotovi, da bi lahko tako zavarovanje dolžniku povzročilo hujše gospodarske ali socialne težave.

Komisija lahko v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje prvega pododstavka tega odstavka.

Oddelek 7

Kontrola blaga

Člen 25

Carinske kontrole

1. Carinski organi lahko opravljajo vse carinske kontrole, ki jih štejejo za potrebne.

Carinske kontrole lahko vključujejo zlasti pregledovanje blaga, jemanje vzorcev, preverjanje podatkov iz deklaracije in obstoja ter pristnosti dokumentov, pregledovanje računov gospodarskih subjektov in drugih evidenc, pregledovanje prevoznih sredstev, pregledovanje prtljage ter drugega blaga, ki ga potniki nosijo s seboj ali na sebi, ter opravljanje uradnih poizvedb in podobna dejanja.

2. Carinske kontrole, ki niso naključni pregledi, temeljijo predvsem na analizi tveganja z uporabo tehnik elektronske obdelave podatkov, z namenom prepoznavanja in ocenjevanja tveganja ter oblikovanja potrebnih protiukrepov na podlagi meril, oblikovanih na nacionalni ravni in ravni Skupnosti in, kadar so na razpolago, na mednarodni ravni.

Države članice v sodelovanju s Komisijo razvijejo, vzdržujejo in uporabljajo skupni okvir za obvladovanje tveganja, ki temelji na izmenjavi podatkov o tveganju in analizi tveganja med carinskimi upravami ter med drugim določa skupna merila za oceno tveganja, kontrolne ukrepe in prednostna kontrolna področja.

Kontrole, ki temeljijo na takih informacijah in merilih, se izvajajo brez poseganja v druge kontrole, ki se izvajajo v skladu z odstavkoma 1 in 2 ali drugimi veljavnimi določbami.

3. Brez poseganja v odstavek 2 tega člena Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) skupni okvir za obvladovanje tveganja,

(b) skupna merila in prednostna kontrolna področja,

(c) izmenjavo informacij o tveganju in analiz tveganja med carinskimi upravami.

Člen 26

Sodelovanje med organi

1. Kadar kontrolo, ki se nanaša na isto blago in ki ni carinska kontrola, izvajajo pristojni organi, ki niso carinski organi, si carinski organi v tesnem sodelovanju s temi drugimi organi prizadevajo za izvajanje takšnih kontrol, istočasno in na istem mestu kot carinske kontrole, kadar koli je to mogoče (vse na enem mestu), pri čemer imajo carinski organi usklajevalno vlogo.

2. V okviru kontrol iz tega oddelka lahko carinski in drugi pristojni organi podatke, prejete v zvezi z vstopom, izstopom, tranzitom, prenosom, hrambo in posebno rabo blaga, vključno s poštnim prometom, ki se giblje med carinskim območjem Skupnosti in drugimi ozemlji, prisotnost in gibanje neskupnostnega blaga znotraj carinskega območja in blaga danega v postopek posebne rabe znotraj carinskega območja ter rezultate kakršnih koli kontrol izmenjujejo med seboj in s Komisijo, kadar je to potrebno zaradi zmanjševanja tveganja in boja proti goljufijam. Carinski organi in Komisija si lahko tudi izmenjajo te podatke, da bi zagotovili enotno uporabo carinske zakonodaje Skupnosti.

Člen 27

Kontrola po prepustitvi blaga

Carinski organi lahko po prepustitvi blaga preverijo vsakršne dokumente in podatke, ki se nanašajo na operacije v zvezi z zadevnim blagom ali na predhodne oziroma kasnejše trgovinske posle z navedenim blagom, da se prepričajo o pravilnosti navedb v skupni ali carinski deklaraciji. Navedeni organi lahko tudi pregledajo takšno blago in/ali vzamejo vzorce, če je to še mogoče storiti.

Takšna preverjanja se lahko izvajajo v poslovnih prostorih imetnika blaga ali njegovega zastopnika, katerih koli drugih oseb, ki so poslovno neposredno ali posredno udeležene v navedenih operacijah, ter katerih koli drugih oseb, ki imajo zaradi poslovnih razlogov navedene dokumente in podatke.

Člen 28

Poleti in potovanje po morju znotraj Skupnosti

1. Carinske kontrole ali formalnosti se za ročno in oddano prtljago oseb, ki so na letu znotraj Skupnosti ali potujejo po morju znotraj Skupnosti, opravljajo samo, kadar so take kontrole ali formalnosti predvidene v carinski zakonodaji.

2. Odstavek 1 se uporablja brez poseganja v:

(a) varnostne in varstvene kontrole,

(b) preglede, povezane s prepovedmi ali omejitvami.

3. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje tega člena, ki določa primere in pogoje, v katerih se lahko carinske kontrole in formalnosti uporabljajo za naslednje:

(a) ročno in oddano prtljago: (i) oseb na letalu, ki leti z letališča izven Skupnosti in po postanku na letališču Skupnosti nadaljuje pot na drugo letališče Skupnosti; (ii) oseb na letalu, ki ima pred nadaljevanjem poti na letališče izven Skupnosti postanek na letališču Skupnosti; (iii) oseb, ki uporabljajo pomorske storitve, ki jih ponuja isto plovilo in vključujejo zaporedne etape, pri čemer to plovilo izpluje ali ima postanek ali pristane v pristanišču izven Skupnosti; (iv) oseb na krovu plovil za prosti čas in turističnih ali poslovnih zračnih plovil;

(b) ročno in oddano prtljago: (i) ki prispe na letališče Skupnosti z letalom, ki prileti z letališča izven Skupnosti, in se na tem letališču Skupnosti prenese na drugo letalo, ki nadaljuje let znotraj Skupnosti; (ii) naloženo na letališču Skupnosti na letalo, ki nadaljuje let znotraj Skupnosti, da se na drugem letališču Skupnosti prenese na letalo, ki nadaljuje pot na letališče izven Skupnosti.

Oddelek 8

Hramba dokumentov in drugih informacij; dajatve in stroški

Člen 29

Hramba dokumentov in drugih podatkov

1. Zadevna oseba zaradi kontrole s strani carinskih organov na kakršen koli način, ki je dostopen carinskim organom ali zanje sprejemljiv, hrani dokumente in informacije iz člena 9(1) najmanj tri koledarska leta.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet v drugih okoliščinah, kot so navedene v tretjem pododstavku, ali blaga, prijavljenega za izvoz, teče navedeno obdobje od konca leta, v katerem se prejmejo carinske deklaracije za sprostitev v prosti promet ali izvoz.

V primeru blaga, sproščenega v prosti promet brez plačila dajatve ali po znižani stopnji uvozne dajatve zaradi njegove posebne rabe, teče navedeno obdobje od konca leta, v katerem je zanj prenehal veljati carinski nadzor.

V primeru blaga, danega v drug carinski postopek, teče navedeno obdobje od konca leta, v katerem se je končal zadevni carinski postopek.

2. Kadar se s carinsko kontrolo v zvezi s carinskim dolgom ugotovi, da je treba ustrezno vknjižbo popraviti in je bila zadevna oseba o tem obveščena, se dokumenti in informacije hranijo še tri leta po roku iz odstavka 1 tega člena, kar pa ne posega v določbe člena 68(4).

Kadar je bila vložena pritožba ali je bil sprožen sodni postopek, je treba dokumente in informacije hraniti toliko časa, kot je določeno v odstavku 1 tega člena, ali dokler pritožbeni postopek oziroma sodni postopek ni končan, in sicer se upošteva poznejši datum.

Člen 30

Dajatve in stroški

1. Carinski organi ne predpišejo dajatev za izvajanje carinskih kontrol ali katero koli drugo uporabo carinskih pravil v času uradnih ur svojih pristojnih carinskih uradov.

Vendar lahko carinski organi predpišejo dajatve ali zahtevajo povrnitev stroškov, kadar opravljajo posebne storitve, predvsem za naslednje:

(a) prisotnost carinskega osebja, kadar je to zahtevano, izven uradnih ur ali drugje kot v prostorih carine;

(b) analize ali izvedenska poročila o blagu ter poštne pristojbine za vračilo blaga vlagatelju, zlasti v zvezi z odločbami, izdanimi v skladu s členom 20, ali predložitvijo informacij v skladu s členom 8(1);

(c) pregled ali vzorčenje blaga za namene preverjanja ali uničenje blaga, kadar so vključeni stroški, ki niso stroški za storitve carinskega osebja;

(d) izjemni kontrolni ukrepi, kadar so ti potrebni zaradi narave blaga ali morebitnega tveganja.

2. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo ukrepi za izvajanje drugega pododstavka odstavka 1, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

POGLAVJE 3

Pretvorba valute in roki

Člen 31

Pretvorba valute

1. Pristojni organi objavijo veljavni menjalni tečaj in/ali je ta objavljen na spletnih straneh, kadar je potrebna pretvorba valute zaradi enega od naslednjih razlogov:

(a) ker so elementi, ki se uporabljajo za določitev carinske vrednosti blaga, izraženi v valuti, ki ni valuta države članice, v kateri se določa carinska vrednost;

(b) ker je v nacionalnih valutah vrednost eura potrebna za določitev tarifne uvrstitve blaga in zneska uvozne in izvozne dajatve, vključno z mejnimi vrednostmi v carinski tarifi Skupnosti.

2. Kadar je pretvorba valute potrebna zaradi drugih razlogov razen tistih iz odstavka 1, se vrednost eura v nacionalnih valutah, ki se uporabi v okviru carinske zakonodaje, določi vsaj enkrat letno.

3. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje tega člena.

Člen 32

Roki

1. Kadar carinska zakonodaja določa obdobje, datum ali rok, se takšno obdobje podaljša ali skrajša in takšen datum ali rok odloži ali premakne samo, če je v zadevnih predpisih za to izrecna določba.

2. Pravila, ki se uporabljajo za obdobja, datume in roke, določena v Uredbi Sveta (EGS, Euratom) št. 1182/71 z dne 3. junija 1971 o določitvi pravil glede rokov, datumov in iztekov rokov (10), se uporabljajo, razen kadar carinska zakonodaja Skupnosti izrecno predvideva drugače.

NASLOV II

ELEMENTI, NA PODLAGI KATERIH SE UPORABLJAJO UVOZNE ALI IZVOZNE DAJATVE, TER DRUGI UKREPI V ZVEZI Z BLAGOVNO MENJAVO

POGLAVJE 1

Skupna carinska tarifa in tarifna uvrstitev blaga

Člen 33

Skupna carinska tarifa

1. Uvozne in izvozne dajatve temeljijo na skupni carinski tarifi.

Ostali ukrepi, predpisani v določbah Skupnosti za posebna področja v zvezi z blagovno menjavo, se uporabljajo v skladu s tarifno uvrstitvijo navedenega blaga, kadar je primerno.

2. Skupna carinska tarifa obsega:

(a) kombinirano nomenklaturo blaga, kakor je določena v Uredbi Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (11);

(b) druge nomenklature, ki v celoti ali delno temeljijo na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjujejo in so uvedene z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja zaradi izvajanja tarifnih ukrepov v zvezi z blagovno menjavo;

(c) konvencionalne ali običajne avtonomne carine, ki se uporabljajo za blago, zajeto s kombinirano nomenklaturo;

(d) preferencialne tarifne ukrepe iz sporazumov, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj;

(e) preferencialne tarifne ukrepe, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali glede skupin takšnih držav ali ozemelj;

(f) avtonomne ukrepe, ki predvidevajo zmanjšanje ali izvzetje od carin za določeno blago;

(g) ugodnejšo tarifno obravnavo, določeno za nekatero blago zaradi njegove narave ali posebne rabe, v okviru ukrepov iz točk (c) do (f) ali (h);

(h) druge tarifne ukrepe, ki jih predvideva kmetijska ali trgovinska ali druga zakonodaja Skupnosti.

3. Kadar zadevno blago izpolnjuje pogoje iz ukrepov, določenih v točkah (d) do (g) odstavka 2, se na zahtevo deklaranta uporabljajo ukrepi iz navedenih določb namesto ukrepov iz točke (c) navedenega odstavka. Takšna uporaba je možna za nazaj, pod pogojem, da so upoštevani roki in pogoji, določeni z ustreznim ukrepom ali v tem zakoniku.

4. Kadar je uporaba ukrepov iz točk (d) do (g) odstavka 2 ali izjema od ukrepov iz točke (h) navedenega odstavka omejena na določeno količino uvoza ali izvoza, takšna uporaba ali izvzetje v primeru tarifnih kvot preneha veljati, takoj ko je dosežena predpisana uvozna ali izvozna količina.

V primeru tarifnih plafonov takšna uporaba neha veljati zaradi pravnega akta Skupnosti.

5. Komisija v skladu z upravljalnim postopkom iz člena 184(3) sprejme ukrepe za izvajanje odstavkov 1 in 4 tega člena.

Člen 34

Tarifna uvrstitev blaga

1. Za uporabo skupne carinske tarife se „tarifna uvrstitev“ blaga opravi z določitvijo ene od podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature, v katero se navedeno blago uvrsti.

2. Za uporabo netarifnih ukrepov se „tarifna uvrstitev“ blaga opravi z določitvijo ene od podštevilk ali dodatne razčlenitve kombinirane nomenklature ali katere koli druge nomenklature, uvedene z določbami Skupnosti in ki v celoti ali delno temelji na kombinirani nomenklaturi ali jo dodatno razčlenjuje, v katero se navedeno blago uvrsti.

3. Podštevilka ali dodatna razčlenitev, določena v skladu z odstavkoma 1 in 2, se uporablja za namene uporabe ukrepov, ki so vezani na navedeno podštevilko.

POGLAVJE 2

Poreklo blaga

Oddelek 1

Nepreferencialno poreklo

Člen 35

Področje uporabe

Členi 36, 37 in 38 določajo pravila za opredelitev nepreferencialnega porekla blaga za namene uporabe:

(a) skupne carinske tarife, razen ukrepov iz točk (d) in (e) člena 33(2);

(b) ukrepov, ki niso tarifni ukrepi, določenih z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja blagovne menjave;

(c) drugih ukrepov Skupnosti, ki so povezani s poreklom blaga.

Člen 36

Pridobitev porekla

1. Blago, v celoti pridobljeno v posamezni državi ali na ozemlju, se šteje, da ima poreklo v navedeni državi ali ozemlju.

2. Blago, katerega proizvodnja je vključevala več kot eno državo ali ozemlje, se šteje, da ima poreklo v državi ali na ozemlju, v kateri je bilo nazadnje bistveno obdelano ali predelano.

Člen 37

Dokazilo o poreklu

1. Kadar je v carinski deklaraciji v skladu s carinsko zakonodajo navedeno poreklo, lahko carinski organi zahtevajo, da deklarant dokaže poreklo blaga.

2. Kadar je treba predložiti dokazilo o poreklu blaga na podlagi carinske zakonodaje ali druge zakonodaje Skupnosti, ki ureja posebna področja, lahko carinski organi v primeru utemeljenega dvoma zahtevajo predložitev kakršnih koli potrebnih dodatnih dokazil za zagotovitev, da navedeno poreklo resnično ustreza pravilom, določenim v ustrezni zakonodaji Skupnosti.

3. Dokument, ki dokazuje poreklo, se lahko izda v Skupnosti, kadar tako zahtevajo potrebe trgovine.

Člen 38

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje členov 36 in 37.

Oddelek 2

Preferencialno poreklo

Člen 39

Preferencialno poreklo blaga

1. Da je blago upravičeno do ukrepov iz točk (d) ali (e) člena 33(2) ali do netarifnih preferencialnih ukrepov, mora blago izpolnjevati pravila o preferencialnem poreklu iz odstavkov 2 do 5 tega člena.

2. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v sporazumih, ki jih je Skupnost sklenila z nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali s skupinami takšnih držav ali ozemelj, se pravila o preferencialnem poreklu določijo z navedenimi sporazumi.

3. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki jih je Skupnost enostransko sprejela glede nekaterih držav ali ozemelj zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupin takšnih držav ali ozemelj, razen tistih iz odstavka 5, Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za določitev pravil o preferencialnem poreklu.

4. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, ki se uporabljajo v trgovini med carinskim območjem Skupnosti ter Ceuto in Melillo in so zajeti v Protokolu št. 2 k Aktu o pristopu iz leta 1985, se pravila o preferencialnem poreklu sprejmejo v skladu s členom 9 tega protokola.

5. V primeru blaga, upravičenega do preferencialnih ukrepov, zajetih v preferencialnih dogovorih v korist čezmorskih držav in ozemelj, povezanih s Skupnostjo, se pravila o preferencialnem poreklu sprejmejo v skladu s členom 187 Pogodbe.

6. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe, potrebne za izvajanje pravil iz odstavkov 2 do 5 tega člena.

POGLAVJE 3

Carinska vrednost blaga

Člen 40

Področje uporabe

Carinska vrednost blaga za namene uporabe skupne carinske tarife in netarifnih ukrepov, določenih z določbami Skupnosti, ki urejajo posebna področja, povezana z blagovno menjavo, se določi v skladu s členi 41 do 43.

Člen 41

Metoda carinskega vrednotenja na podlagi transakcijske vrednosti

1. Primarna osnova za carinsko vrednost blaga je transakcijska vrednost, tj. cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Skupnosti dejansko plačana ali jo je treba plačati in je po potrebi usklajena z ukrepi, sprejetimi v skladu s členom 43.

2. Dejansko plačana ali plačljiva cena je celoten znesek, ki ga kupec plača ali mora plačati prodajalcu ali tretji osebi v prodajalčevo korist za uvoženo blago in vključuje vsa plačila, ki se jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga plača ali se jih mora plačati.

3. Transakcijska vrednost se uporabi, če so izpolnjeni naslednji pogoji:

(a) pri prepustitvi ali uporabi blaga za kupca ni omejitev, razen katere od naslednjih: (i) omejitev, ki jih nalaga ali zahteva zakon ali organi oblasti v Skupnosti; (ii) omejitev geografskega območja, na katerem se blago lahko proda naprej; (iii) omejitev, ki bistveno ne vplivajo na carinsko vrednost blaga;

(b) za prodajo ali ceno ne velja neki pogoj ali storitev, katere vrednost se ne more določiti v zvezi z blagom, ki se vrednoti;

(c) noben del izkupička od vsake poznejše ponovne prodaje, prepustitve ali uporabe blaga s strani kupca ne pripada neposredno ali posredno prodajalcu, razen če se lahko v skladu s sprejetimi ukrepi iz člena 43 opravi ustrezna uskladitev;

(d) kupec in prodajalec nista povezana ali odnos ni vplival na ceno.

Člen 42

Sekundarne metode carinskega vrednotenja

1. Kadar carinske vrednosti blaga ni mogoče določiti z uporabo člena 41, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a) do (d) odstavka 2 tega člena vse do prve točke, po kateri se lahko določi carinsko vrednost blaga.

Vrstni red uporabe točk (c) in (d) se na zahtevo deklaranta zamenja.

2. Carinska vrednost v skladu z odstavkom 1 je:

(a) transakcijska vrednost enakega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno istem času kot vrednoteno blago;

(b) transakcijska vrednost podobnega blaga, ki je bilo prodano za izvoz na carinsko območje Skupnosti in izvoženo ob istem ali približno istem času kot vrednoteno blago;

(c) vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Skupnosti osebam, ki niso povezane s prodajalci;

(d) izračunana vrednost.

3. Kadar carinske vrednosti ni mogoče določiti z uporabo odstavka 1, se ta določi na podlagi podatkov, razpoložljivih na carinskem območju v Skupnosti, in z uporabo ustreznih metod, ki so skladne z načeli in splošnimi določbami:

(a) sporazuma o izvajanju člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini;

(b) člena VII Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini;

(c) tega poglavja.

Člen 43

Izvedbeni ukrepi

Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe, ki določajo:

(a) elemente, ki jih je za namene določanja carinske vrednosti treba dodati dejansko plačani ali plačljivi ceni ali jih je mogoče izvzeti;

(b) elemente, ki se jih uporabi za določitev izračunane vrednosti;

(c) metodo izračuna carinske vrednosti v posebnih primerih in v zvezi z blagom, za katerega po uporabi posebnega postopka nastane carinski dolg;

(d) kakršne koli dodatne pogoje, določbe in pravila, potrebna za uporabo členov 41 in 42.

NASLOV III

CARINSKI DOLG IN ZAVAROVANJE

POGLAVJE 1

Nastanek carinskega dolga

Oddelek 1

Carinski dolg pri uvozu

Člen 44

Sprostitev v prosti promet in začasni uvoz

1. Carinski dolg pri uvozu nastane, ko se neskupnostno blago, zavezano uvoznim dajatvam, da v enega od naslednjih carinskih postopkov:

(a) sprostitev v prosti promet, tudi v okviru določb o posebni rabi;

(b) začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev.

2. Carinski dolg nastane ob sprejemu carinske deklaracije.

3. Deklarant je dolžnik. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, za računa katere je carinska deklaracija izdelana.

Kadar je carinska deklaracija v zvezi z enim od postopkov iz odstavka 1 izpolnjena na podlagi informacij, zaradi katerih se ne poberejo vse uvozne dajatve ali del njih, je dolžnik tudi oseba, ki je predložila informacije, potrebne za izpolnjevanje deklaracije, in je vedela ali bi mogla vedeti, da so takšni podatki lažni.

Člen 45

Posebne določbe v zvezi z blagom brez porekla

1. Kadar se prepoved povračila ali izvzetja od uvoznih dajatev uporablja za blago brez porekla, ki se uporablja za proizvodnjo izdelkov, za katere je dokazilo o poreklu izdano ali sestavljeno v okviru preferencialne ureditve med Skupnostjo in nekaterimi državami ali ozemlji zunaj carinskega območja Skupnosti ali skupinami takšnih držav ali ozemelj, nastane uvozni carinski dolg v zvezi s tem blagom brez porekla s prejemom obvestila o ponovnem izvozu zadevnih proizvodov.

2. Kadar carinski dolg nastane na podlagi odstavka 1, se znesek uvozne dajatve, ki ustreza temu dolgu, določi po enakih pogojih kot pri carinskem dolgu, ki nastane istega dne s sprejemom carinske deklaracije za sprostitev v prosti promet blaga brez porekla, ki se uporablja za proizvodnjo zadevnih izdelkov, zaradi končanja postopka aktivnega oplemenitenja.

3. Člen 44(2) in (3) se smiselno uporablja. Vendar je pri neskupnostnem blagu iz člena 179 dolžnik oseba, ki vloži obvestilo o ponovnem izvozu. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, za račun katere se obvestilo vloži.

Člen 46

Carinski dolg, ki nastane zaradi neizpolnjevanja

1. Za blago, zavezano uvoznim dajatvam, nastane uvozni carinski dolg zaradi neizpolnjevanja:

(a) ene od obveznosti, ki so določene s carinsko zakonodajo za vnos neskupnostnega blaga na carinsko območje Skupnosti, njegovo odstranitev izpod carinskega nadzora ali gibanje, predelavo, hrambo, začasni uvoz ali prepustitev takega blaga na navedenem območju;

(b) ene od obveznosti, ki so določene v carinski zakonodaji glede posebne rabe blaga na carinskem območju Skupnosti;

(c) pogoja, ki ureja dajanje neskupnostnega blaga v carinski postopek ali odobritev izvzetja od dajatev ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi posebne rabe blaga.

2. Čas nastanka carinskega dolga je:

(a) trenutek, ko ni izpolnjena ali se ne izpolnjuje več obveznost, katere neizpolnjevanje povzroči carinski dolg;

(b) trenutek, ko se sprejme carinska deklaracija za dajanje blaga v carinski postopek, kadar se pozneje izkaže, da dejansko ni bil izpolnjen pogoj, ki ureja dajanje blaga v navedeni postopek ali odobritev izvzetja od dajatev ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi posebne rabe blaga.

3. V primerih iz točk (a) in (b) odstavka 1 je dolžnik:

(a) vsaka oseba, od katere se je zahtevala izpolnitev zadevne obveznosti;

(b) vsaka oseba, ki se je zavedala ali bi se morala zavedati neizpolnitve obveznosti po carinski zakonodaji in ki je delovala za račun osebe, zavezane za izpolnitev obveznosti, ali ki je sodelovala pri dejanju, zaradi katerega obveznost ni bila izpolnjena;

(c) vsaka oseba, ki je pridobila ali je imela zadevno blago in ki se je v času pridobitve ali prejema blaga zavedala ali je razumno pričakovati, da se zaveda, da obveznost po carinski zakonodaji ni bila izpolnjena.

4. V primerih iz točke (c) odstavka 1 je dolžnik oseba, od katere se zahteva izpolnjevanje pogojev, ki urejajo dajanje blaga v carinski postopek ali prijavo zadevnega blaga za navedeni postopek ali odobritev izvzetja od dajatev ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi posebne rabe blaga.

Kadar se izpolni carinska deklaracija v zvezi z enim od postopkov iz odstavka 1 ali kadar se carinskim organom dajo kakršne koli informacije, ki jih carinska zakonodaja zahteva v zvezi s pogoji, ki urejajo dajanje blaga v carinski postopek, zaradi katerih se ne poberejo vse uvozne dajatve ali del njih, je oseba, ki je dala informacije, potrebne za izpolnjevanje deklaracije, in ki je vedela ali bi mogla vedeti, da so te informacije lažne, tudi dolžnik.

Člen 47

Odbitek že plačanega zneska uvozne dajatve

1. Kadar v skladu s členom 46(1) carinski dolg nastane v zvezi z blagom, ki se sprosti v prosti promet po znižani stopnji uvozne dajatve zaradi njegove posebne rabe, se znesek uvozne dajatve, ki je bil plačan ob sprostitvi blaga v prosti promet, odšteje od zneska uvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu.

Prvi pododstavek se smiselno uporablja, kadar carinski dolg nastane v zvezi z ostanki in odpadki, nastalimi pri uničenju takšnega blaga.

2. Kadar v skladu s členom 46(1) carinski dolg nastane v zvezi z blagom, ki je dano v začasni uvoz z delno oprostitvijo uvoznih dajatev, se znesek uvozne dajatve, plačan v okviru delne oprostitve, odšteje od zneska uvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu.

Oddelek 2

Carinski dolg pri izvozu

Člen 48

Izvoz in pasivno oplemenitenje

1. Carinski dolg pri izvozu nastane, ko se blago, zavezano izvoznim dajatvam, da v izvozni postopek ali postopek pasivnega oplemenitenja.

2. Carinski dolg nastane ob sprejemu carinske deklaracije.

3. Deklarant je dolžnik. Pri posrednem zastopanju je dolžnik tudi oseba, za račun katere je carinska deklaracija izdelana.

Kadar je carinska deklaracija izpolnjena na podlagi informacij, zaradi katerih se ne poberejo vse izvozne dajatve ali del njih, je dolžnik tudi oseba, ki je dala informacije, potrebne za izpolnjevanje deklaracije, in ki je vedela ali bi morala vedeti, da so takšne informacije lažne.

Člen 49

Carinski dolg, ki nastane zaradi neizpolnjevanja

1. Za blago, zavezano izvoznim dajatvam, carinski dolg pri izvozu nastane zaradi neizpolnjevanja:

(a) ene od obveznosti, določenih s carinsko zakonodajo za izstop blaga;

(b) pogojev, pod katerimi je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev.

2. Čas nastanka carinskega dolga je:

(a) trenutek, ko blago dejansko zapusti carinsko območje Skupnosti brez carinske deklaracije;

(b) trenutek, ko blago prispe na namembni kraj, ki ni tisti, zaradi katerega je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev;

(c) če carinski organi ne morejo določiti trenutka iz točke (b), trenutek, ko se izteče rok, določen za predložitev dokazila o izpolnjevanju pogojev, pod katerimi je blago upravičeno do takšne oprostitve.

3. V primerih iz točke (a) odstavka 1 je dolžnik:

(a) vsaka oseba, od katere se je zahtevala izpolnitev zadevne obveznosti;

(b) vsaka oseba, ki se je zavedala ali bi se morala zavedati, da zadevna obveznost ni bila izpolnjena, in ki je delovala za račun osebe, zavezane za izpolnitev obveznosti;

(c) vsaka oseba, ki je sodelovala pri dejanju, zaradi katerega obveznost ni bila izpolnjena, in ki se je zavedala ali bi se morala zavedati, da carinska deklaracija ni bila vložena, čeprav bi morala biti.

4. V primerih iz točke (b) odstavka 1 je dolžnik vsaka oseba, od katere se zahteva, da izpolnjuje pogoje, pod katerimi je blago smelo zapustiti carinsko območje Skupnosti s popolno ali delno oprostitvijo izvoznih dajatev.

Oddelek 3

Določbe, ki so skupne za carinski dolg, nastal pri uvozu ali izvozu

Člen 50

Prepovedi in omejitve

1. Carinski dolg pri uvozu ali izvozu nastane, tudi če zadeva blago, za katerega veljajo ukrepi prepovedi ali omejitve vsakega uvoza ali izvoza.

2. Carinski dolg pa ne nastane:

(a) kadar se na carinsko območje Skupnosti vnese ponarejen denar;

(b) kadar se na carinsko območje Skupnosti vnesejo mamila in psihotropne snovi, ki zaradi njihove rabe v medicinske ali znanstvene namene niso pod strogim nadzorom pristojnih organov.

3. Vendar se za namene kazni, ki se uporabljajo za carinske prekrške, šteje, da je carinski dolg nastal, kadar so po zakonodaji države članice carine ali obstoj carinskega dolga podlaga za določitev kazni.

Člen 51

Več dolžnikov

Kadar je več oseb zavezanih plačilu zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza enemu carinskemu dolgu, so te solidarno odgovorne za plačilo celotnega zneska dolga.

Člen 52

Splošna pravila za izračun zneska uvozne ali izvozne dajatve

1. Znesek uvozne ali izvozne dajatve se določi na podlagi tistih pravil za izračun dajatve, ki so se za zadevno blago uporabila v trenutku, ko je v zvezi z njim nastal carinski dolg.

2. Kadar ni mogoče natančno določiti čas nastanka carinskega dolga, se za navedeni čas šteje trenutek, ko carinski organi ugotovijo, da je blago v položaju, v katerem je nastal carinski dolg.

Kadar pa lahko carinski organi na podlagi razpoložljivih informacij določijo, da je carinski dolg nastal pred navedeno ugotovitvijo, se šteje, da je carinski dolg nastal v trenutku, ko se lahko takšen položaj najprej določi.

Člen 53

Posebna pravila za izračun zneska uvozne dajatve

1. Kadar stroški za hrambo ali običajno ravnanje v zvezi z blagom, danim v carinski postopek, nastanejo znotraj carinskega območja Skupnosti, se takšni stroški ali povečanje vrednosti ne upošteva pri izračunu zneska uvozne dajatve, kadar deklarant predloži zadovoljivo dokazilo za te stroške.

Vendar se pri izračunu zneska uvozne dajatve upoštevajo carinska vrednost, količina, narava in poreklo neskupnostnega blaga, uporabljenega v operacijah.

2. Kadar se tarifna uvrstitev blaga, ki je dano v carinski postopek, spremeni zaradi običajnega ravnanja znotraj carinskega območja Skupnosti, se za blago, dano v postopek, na zahtevo deklaranta uporabi prvotna tarifna uvrstitev.

3. Kadar carinski dolg nastane za oplemenitene proizvode iz postopka aktivnega oplemenitenja, se na zahtevo deklaranta znesek uvozne dajatve, ki ustreza takemu dolgu, določi na podlagi tarifne uvrstitve, carinske vrednosti, količine, narave in porekla blaga, danega v postopek aktivnega oplemenitenja, v trenutku sprejema carinske deklaracije, ki se nanaša na to blago.

4. Kadar carinska zakonodaja predvidi ugodnejšo tarifno obravnavo za blago, oprostitev ali popolno ali delno izvzetje od uvoznih ali izvoznih dajatev, v skladu s točkami (d) do (g) člena 33(2), členi 130 do 133 ali členi 171 do 174 ali v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 918/83 z dne 28. marca 1983 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti (12), se takšna ugodnejša tarifna obravnava, oprostitev ali izvzetje uporablja tudi, kadar carinski dolg nastane v skladu s členom 46 ali 49 te uredbe, pod pogojem, da napaka, zaradi katere je carinski dolg nastal, ni bila storjena kot poskus goljufivega dejanja.

Člen 54

Izvedbeni ukrepi

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo:

(a) pravila za izračun zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki se uporabljajo za blago;

(b) nadaljnja posebna pravila za posebne postopke;

(c) odstopanja od členov 52 in 53, zlasti zaradi preprečevanja neupoštevanja tarifnih ukrepov iz člena 33(2)(h),

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Člen 55

Kraj nastanka carinskega dolga

1. Carinski dolg nastane na kraju, kjer se vloži carinska deklaracija ali obvestilo o ponovnem izvozu iz členov 44, 45 in 48 ali kjer se vloži dopolnilna deklaracija iz člena 110(3).

V vseh drugih primerih je kraj nastanka carinskega dolga kraj, kjer nastanejo dogodki, ki povzročijo nastanek carinskega dolga.

Če navedenega kraja ni mogoče določiti, nastane carinski dolg na kraju, kjer carinski organi ugotovijo, da je blago v položaju, v katerem nastane carinski dolg.

2. Če je bilo blago dano v carinski postopek, ki ni zaključen, in kraja na podlagi drugega ali tretjega pododstavka odstavka 1 ni mogoče določiti v določenem roku, nastane carinski dolg na kraju, kjer je bilo blago bodisi dano v zadevni postopek bodisi je bilo v okviru navedenega postopka vneseno na carinsko območje Skupnosti.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določi rok iz prvega pododstavka tega odstavka, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

3. Kadar lahko carinski organi na podlagi razpoložljivih informacij določijo, da je lahko carinski dolg nastal na več krajih, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, kjer je najprej nastal.

4. Če carinski organ določi, da je carinski dolg nastal na podlagi člena 46 ali člena 49 v drugi državi članici, in je znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza navedenemu dolgu, manjši od 10 000 EUR, se šteje, da je carinski dolg nastal v državi članici, kjer je bilo to ugotovljeno.

POGLAVJE 2

Zavarovanje morebitnega ali obstoječega carinskega dolga

Člen 56

Splošne določbe

1. To poglavje se uporablja za zavarovanja carinskih dolgov, ki so že nastali, in tistih, ki lahko nastanejo, razen če ni drugače določeno.

2. Carinski organi lahko zahtevajo predložitev zavarovanja, da se zagotovi plačilo zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu. Kadar tako predvidevajo ustrezne določbe, lahko zavarovanje krije tudi druge dajatve, ki jih predvidevajo druge veljavne določbe.

3. Kadar carinski organi zahtevajo predložitev zavarovanja, ga zahtevajo od dolžnika ali osebe, ki lahko postane dolžnik. Lahko tudi dovolijo, da zavarovanje predloži oseba, ki ni oseba, od katere se zavarovanje zahteva.

4. Brez poseganja v člen 64 carinski organi v zvezi z določenim blagom ali določeno deklaracijo zahtevajo predložitev samo enega zavarovanja.

Zavarovanje, predloženo za določeno deklaracijo, velja za znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in za druge dajatve v zvezi z vsem blagom, ki je zajeto ali se prepusti z navedeno deklaracijo, ne glede na to, ali je navedena deklaracija pravilna ali ne.

Če zavarovanje ni bilo sproščeno, se lahko v okviru zavarovanega zneska uporabi tudi za izterjavo zneskov uvozne ali izvozne dajatve in drugih dajatev, plačljivih po kontroli, ki sledi prepustitvi navedenega blaga.

5. Na zahtevo osebe iz odstavka 3 tega člena lahko carinski organi v skladu s členom 62(1) in (2) dovolijo predložitev splošnega zavarovanja za kritje zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, v zvezi z dvema ali več operacijami, deklaracijami ali carinskimi postopki.

6. Od držav, regionalnih in lokalnih oblasti ali drugih teles v pristojnosti javnega prava se ne zahteva zavarovanje v zvezi z dejavnostmi, ki jih opravljajo kot javni organi.

7. Carinski organi lahko opustijo zahtevo po predložitvi zavarovanja, kadar znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ga je treba zavarovati, ne presega statističnega praga za deklaracije, določenega v skladu s členom 12 Uredbe Sveta (ES) št. 1172/95 z dne 22. maja 1995 o statističnih podatkih v zvezi z blagovno menjavo Skupnosti in njenih držav članic z državami nečlanicami (13).

8. Zavarovanje, ki ga carinski organi sprejmejo ali odobrijo, je po vsem carinskem območju Skupnosti veljavno za namene, za katere je izdano.

9. Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določajo:

— pogoji za izvajanje tega člena,

— primeri, ki niso tisti iz odstavka 6 tega člena, v katerih se ne zahteva zavarovanje,

— izjeme od odstavka 8 tega člena,

se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Člen 57

Obvezno zavarovanje

1. Kadar je predložitev zavarovanja obvezna in ob upoštevanju pravil, sprejetih na podlagi odstavka 3, carinski organi določijo znesek takšnega zavarovanja v višini, ki je enaka natančnemu znesku uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in drugih dajatev, kadar se navedeni znesek lahko z gotovostjo določi v trenutku zahteve po zavarovanju.

Kadar natančnega zneska ni mogoče določiti, se zavarovanje določi v višini, ki je po oceni carinskih organov enaka najvišjemu znesku uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, ali drugih dajatev, ki so nastale ali bodo lahko nastale.

2. Kadar se predloži splošno zavarovanje za znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in drugih dajatev, katerih znesek se časovno spreminja, se znesek takšnega zavarovanja brez poseganja v člen 62 določi v višini, ki v vsakem trenutku omogoči pokritje zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in drugih dajatev.

3. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje odstavka 1 tega člena.

Člen 58

Neobvezno zavarovanje

Kadar je predložitev zavarovanja neobvezna, carinski organi vseeno zahtevajo takšno zavarovanje, če menijo, da znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in druge dajatve v predpisanem roku ne bodo plačani. Navedeni organi določijo znesek zavarovanja tako, da ne presega višine, navedene v členu 57.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določa, kdaj je zavarovanje neobvezno, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

Člen 59

Predložitev zavarovanja

1. Zavarovanje se lahko predloži v eni izmed naslednjih oblik:

(a) z gotovinskim depozitom ali kakim drugim plačilnim sredstvom, ki ga carinski organi priznajo za enakovrednega gotovinskemu depozitu, opravljenim v eurih ali v valuti države članice, v kateri se zavarovanje zahteva;

(b) z izjavo poroka;

(c) z drugo obliko zavarovanja, ki daje enakovredno zagotovilo, da bodo znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in druge dajatve plačani.

Ukrepi za dopolnitev te uredbe s spreminjanjem njenih nebistvenih določb, s katerimi se določijo oblike zavarovanja iz točke (c) prvega pododstavka tega odstavka, se sprejmejo v skladu z regulativnim postopkom s pregledom iz člena 184(4).

2. Zavarovanje v obliki gotovinskega depozita ali plačila, ki se šteje za enakovredno gotovinskemu depozitu, se predloži v skladu z veljavnimi določbami v državi članici, v kateri se zavarovanje zahteva.

Člen 60

Izbira zavarovanja

Oseba, od katere se zahteva predložitev zavarovanja, lahko izbira med oblikami zavarovanja, določenimi s členom 59(1).

Vendar lahko carinski organi zavrnejo izbrano obliko zavarovanja, kadar je nezdružljiva s pravilnim potekom zadevnega carinskega postopka.

Carinski organi lahko zahtevajo, da se izbrana oblika zavarovanja ohrani določeno obdobje.

Člen 61

Porok

1. Porok iz točke (b) člena 59(1) mora biti tretja oseba s sedežem na carinskem območju Skupnosti. Poroka morajo odobriti carinski organi, ki zahtevajo zavarovanje, razen kadar je porok kreditna ali finančna ustanova oziroma zavarovalna družba, akreditirana v Skupnosti v skladu z veljavnimi določbami Skupnosti.

2. Porok pisno izjavi, da bo plačal zavarovani znesek uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in drugih dajatev.

3. Carinski organi lahko zavrnejo odobritev poroka ali predlagane vrste zavarovanja, kadar menijo, da ne zagotavlja plačila zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, in drugih dajatev v predpisanem roku.

Člen 62

Splošno zavarovanje

1. Dovoljenje iz člena 56(5) se odobri samo osebam, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:

(a) imajo sedež na carinskem območju Skupnosti;

(b) imajo evidenco o izpolnjevanju carinskih in davčnih zahtev;

(c) so redni uporabniki zadevnih carinskih postopkov ali pa carinski organi vedo, da so sposobni izpolniti svoje obveznosti v zvezi s temi postopki.

2. Kadar je treba za carinski dolg in druge dajatve, ki lahko nastanejo, predložiti splošno zavarovanje, se lahko gospodarski subjekt pooblasti, da uporabi splošno zavarovanje z znižanim zneskom ali pridobi opustitev zavarovanja, pod pogojem, da izpolnjuje naslednja merila:

(a) zadovoljiv sistem vodenja trgovinskih in po potrebi transportnih evidenc, ki omogočajo ustrezne carinske kontrole;

(b) dokazana plačilna sposobnost.

3. Komisija v skladu s postopkom iz člena 184(4) sprejme ukrepe, ki urejajo podelitev dovoljenj v skladu z odstavkoma 1 in 2 tega člena.

Člen 63

Dodatne določbe v zvezi z uporabo zavarovanja

1. Kadar lahko carinski dolg nastane v okviru posebnih postopkov, se uporabita odstavka 2 in 3.

2. Opustitev zavarovanja, odobrena v skladu s členom 62(2), se ne uporabi za blago, ki se šteje za blago z večjim tveganjem za goljufije.

3. Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe:

(a) za izvajanje odstavka 2 tega člena;

(b) za začasno prepoved uporabe splošnega zavarovanja z znižanim zneskom, navedenega v členu 62(2);

(c) kot izjemne ukrepe v posebnih okoliščinah začasno prepoved uporabe splošnega zavarovanja pri blagu, za katerega se ugotovi, da je bilo v okviru splošnega zavarovanja predmet večje goljufije.

Člen 64

Dodatno ali nadomestno zavarovanje

Kadar carinski organi ugotovijo, da predloženo zavarovanje ne zagotavlja, ni več zanesljivo ali ne zadošča več za zagotovitev plačila zneska uvozne ali izvozne dajatve, ki ustreza carinskemu dolgu, ali drugih dajatev v predpisanem roku, zahtevajo od katere koli osebe iz člena 56(3), da se odloči bodisi za predložitev dodatnega zavarovanja bodisi za nadomestitev prvotnega zavarovanja z novim zavarovanjem.

Člen 65

Sprostitev zavarovanja

1. Carinski organi sprostijo zavarovanje, takoj ko carinski dolg ali zavezanost za plačilo drugih dajatev ugasne ali ne more več nastati.

2. Kadar carinski dolg ali zavezanost za plačilo drugih dajatev ugasne deloma ali lahko nastane samo v zvezi z delom zavarovanega zneska, se na zahtevo zadevne osebe v skladu s tem sprosti ustrezen del zavarovanja, razen če zadevni znesek ne upravičuje takega dejanja.

3. Komisija lahko v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje tega člena.

POGLAVJE 3

Izterjava in plačilo dajatev ter povračilo in odpust zneska uvozne in izvozne dajatve

Oddelek 1

Določitev zneska uvozne ali izvozne dajatve, obvestilo o carinskem dolgu in vknjižba

Člen 66

Določitev zneska uvozne ali izvozne dajatve

1. Znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve določijo carinski organi, pristojni za kraj, v katerem carinski dolg nastane ali se šteje, da je nastal v skladu s členom 55, takoj ko dobijo potrebne podatke.

2. Brez poseganja v člen 27 lahko carinski organi sprejmejo znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve, ki ga določi deklarant.

Člen 67

Obvestilo o carinskem dolgu

1. Dolžnika se obvesti o carinskem dolgu v obliki, predpisani na kraju, kjer je nastal carinski dolg ali se šteje, da je nastal, v skladu s členom 55.

Obvestilo iz prvega pododstavka ni potrebno v naslednjih primerih:

(a) kadar se pred končno določitvijo zneska uvozne ali izvozne dajatve uvede začasen ukrep trgovinske politike v obliki dajatve;

(b) kadar znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve presega znesek, določen na podlagi odločbe, sprejete v skladu s členom 20;

(c) kadar je bila prvotna odločitev, da se ne obvesti o carinskem dolgu ali da se o njem obvesti, pri čemer je znesek uvozne ali uvozne dajatve nižji od plačljivega zneska uvozne ali uvozne dajatve, sprejeta na podlagi splošnih določb, ki so bili pozneje s sodno odločbo razglašene za neveljavne;

(d) kadar so carinski organi v skladu s carinsko zakonodajo oproščeni obveščati o carinskem dolgu.

Komisija v skladu z regulativnim postopkom iz člena 184(2) sprejme ukrepe za izvajanje točke (d) drugega pododstavka tega odstavka.

2. Kadar je znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve enak znesku, vpisanemu na carinski deklaraciji, je prepustitev blaga s strani carinskih organov enakovredna obvestilu dolžniku o carinskem dolgu.

3. Kadar se odstavek 2 tega člena ne uporablja, se dolžnika o carinskem dolgu obvesti v štirinajstih dneh od dne, ko lahko carinski organi določijo znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve.

Člen 68

Zastaranje carinskega dolga

1. Po poteku treh let od dne, ko je carinski dolg nastal, se dolžnika o njem ne obvesti.

2. Kadar nastane carinski dolg kot posledica dejanja, zaradi katerega bi bil v trenutku, ko je bilo storjeno, mogoč kazenski pregon, se obdobje treh let, določeno v odstavku 1, podaljša na deset let.

3. Kadar se v skladu s členom 23 vloži pritožba, se od dneva vložitve pritožbe tek rokov, določenih z odstavkoma 1 in 2 tega člena, zadrži za čas trajanja pritožbenega postopka.

4. Kadar se na podlagi člena 79(5) ponovno vzpostavi zavezanost za carinski dolg, se šteje, da se tek rokov, določenih z odstavkoma 1 in 2 tega člena, zadrži od dne, ko je bil v skladu s členom 84 vložen zahtevek za povračilo ali odpust dajatev, do sprejetja odločitve o povračilu ali odpustu.

Člen 69

Vknjižba

1. Carinski organi iz člena 66 vknjižijo v skladu z nacionalno zakonodajo znesek plačljive uvozne ali izvozne dajatve, kot je določeno v skladu z navedenim členom.

Prvi pododstavek se ne uporablja v primerih, navedenih v drugem pododstavku člena 67(1).

Carinskim organom ni treba vknjižiti zneskov uvozne ali izvozne dajatve, ki na podlagi člena 68 ustrezajo carinskemu dolgu, o katerem ni več mogoče obvestiti dolžnika.

2. Države članice določijo praktičen postopek vknjižbe zneskov uvozne ali izvozne dajatve. Navedeni postopki se lahko razlikujejo glede na to, ali carinski organi so ali niso prepričani, da bodo navedeni zneski glede na okoliščine, v katerih je carinski dolg nastal, plačani.

Člen 70

Ča