1.Uvod

V skladu s členom 25 Uredbe (EU) št. 1025/2012 o evropski standardizaciji (v nadaljnjem besedilu: uredba o standardizaciji):

Komisija do 2. januarja 2015 oceni vpliv postopka, določenega s členom 10 te uredbe, na časovni okvir za izdajo zahtev za standardizacijo. Komisija predstavi svoje sklepe v obliki poročila Evropskemu parlamentu in Svetu. Kadar je ustrezno, se poročilu priloži zakonodajni predlog za spremembo te uredbe.

S tem poročilom se izpolnjuje zahteva iz člena 25.

2.Evropski standardi in evropski standardizacijski dokumenti v podporo zakonodaji in politikam Unije

2.1.Evropske organizacije za standardizacijo

Od osemdesetih let prejšnjega stoletja so imele evropske organizacije za standardizacijo (ESO) pomembno splošno priznano vlogo pri usklajevanju nacionalnih standardov v državah EU/Efte in podpiranju oblikovanja enotnega trga. To priznanje je bila najprej potrjeno z Direktivo 83/189/EGS, nato pa s splošnimi smernicami za sodelovanje med Komisijo in evropskimi organizacijami za standardizacijo, podpisanimi leta 1984 in revidiranimi leta 2003.

Evropski odbor za standardizacijo (CEN), Evropski odbor za elektrotehnično standardizacijo (CENELEC) in Evropski inštitut za telekomunikacijske standarde (ETSI), evropske organizacije za standardizacijo (ESO), ki jih priznava uredba o standardizaciji. Prostovoljno sprejemajo evropske standarde in evropske standardizacijske dokumente za opredelitev prostovoljnih tehničnih specifikacij ali specifikacij kakovosti, ki jih lahko izpolnjujejo sedanji ali prihodnji proizvodi, proizvodni procesi ali storitve.

Glavna značilnost evropskega sistema za standardizacijo je, da lahko Komisija od ESO zahteva pripravo evropskega standarda ali evropskega standardizacijskega dokumenta za proizvode ali storitve v podporo zakonodaji in politikam Unije. Pravna podlaga sta bila Direktiva 98/34/ES in sporazum o sodelovanju z ESO, danes pa je to uredba o standardizaciji. Približno 20 % vseh evropskih standardov in evropskih standardizacijskih dokumentov je rezultat takih zahtev Komisije, ostalih 80 % pa jih izhaja neposredno iz predlogov industrije ali drugih deležnikov na področju standardizacije.

2.2.Zahteva za standardizacijo pred uredbo o standardizaciji

Člen 6 Direktive 83/189/EGS (pozneje nadomeščene z Direktivo 98/34/ES) je Komisiji omogočal, da predstavi „predloge za odpravo obstoječih ali pričakovanih ovir v trgovini“ in v tem okviru „od evropskih standardizacijskih organov zahteva, da v danem roku pripravijo evropski standard“. Pred izdajo takšnih zahtev za standardizacijo se je Komisija morala posvetovati s stalnim odborom iz člena 5 (odbor 98/34), sestavljenim iz predstavnikov, ki jih imenujejo države članice. To je bila edina predpisana zahteva.

Ureditev glede zahtev za standardizacijo, kot je bila določena z Direktivo 83/189/EGS in pozneje z Direktivo 98/34/ES, je bila omejena le na standardizacijo proizvodov. Prav tako ni izrecno določila vsebine take zahteve ali njegove pravne oblike in ni pojasnila, kako naj bi se pri njeni pripravi posvetovalo z ESO ali drugimi deležniki.

Osnutek zahteve za standardizacijo je bil predložen v treh jezikih (DE/EN/FR) stalnemu odboru za mnenje, običajno po tem, ko je bila obravnavana v ustreznem sektorskem odboru ali delovni skupini, ustanovljeni na podlagi ustrezne sektorske zakonodaje, ter po posvetovanju z ESO in drugimi ustreznimi deležniki.

Stalni odbor je imel le svetovalni status in njegovo mnenje za Komisijo ni bilo zavezujoče. Posvetovanje je bilo opravljeno na sestanku ali s pisnim postopkom v štirih do šestih tednih, da se je omogočila vložitev pripomb članov odbora. Komisija je nato na podlagi prejetih pripomb samostojno dokončno oblikovala zahtevo in končno zahtevo poslala ESO dva do pet mesecev po posvetovanju. Običajno za ESO ni bil določen rok, v katerem naj bi odgovorile na zahtevo za standarde.

Zahteve za standardizacijo se niso uporabljale le za zahtevo za pripravo standardov, temveč tudi za začetek študije izvedljivosti ali druga prednormativna dela, ki niso neposredno privedla do sprejetja evropskih standardov.

2.3.Zahteva za standardizacijo kot izvedbeni akt

Uredba o standardizaciji določa revidirana pravila v zvezi z zahtevo za evropske standarde in evropske standardizacijske dokumente za proizvode in storitve v podporo zakonodaji in politikam Unije. Glavna sprememba je ta, da se v skladu z njenim členom 10(2) z odborom iz člena 22 (odbor za standarde) posvetuje z uporabo postopka pregleda iz člena 5 Uredbe (EU) št. 182/2011. Zato je mnenje odbora zavezujoče, Komisija pa nato zahtevo za standardizacijo sprejme kot izvedbeni akt (izvedbeni sklep Komisije).

V svojem predlogu uredbe o evropski standardizaciji COM(2011) 315 je Komisija predlagala ohranitev neformalnega statusa zahtev za standardizacijo in posvetovanje iz Direktive 98/34/ES. Sozakonodajalec pa je odločil drugače: pri izdajanju zahtev za standardizacijo morajo države članice ohraniti nadzor nad izvedbenimi pooblastili Komisije na podlagi postopka pregleda iz Uredbe (EU) št. 182/2011.

Da bi upoštevali kakršno koli zaskrbljenost glede učinka novega postopka pregleda na čas, potreben za izdajo zahteve za standardizacijo, člen 25 zahteva, da ga Komisija oceni do 2. januarja 2015.