POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU v skladu s členom 184(8) Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 o izkušnjah, pridobljenih z izvajanjem reforme vinskega sektorja iz leta 2008 /* COM/2012/0737 final */





POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU v skladu s členom 184(8) Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 o izkušnjah, pridobljenih z izvajanjem reforme vinskega sektorja iz leta 2008 1. Uvod Cilj reforme skupne ureditve trga za vino, ki je bila sprejeta leta 2008[1] in vključena v Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007[2] z dne 22. oktobra 2007 (v nadaljnjem besedilu: Uredba o enotni SUT), je povečati konkurenčnost vinarjev iz EU. Zasnovana je bila kot dvofazni postopek. V prvi fazi je bilo bistveno doseči tržno ravnotežje s postopno odpravo intervencijskih ukrepov na trgu in triletnim programom krčenja nasadov, medtem ko se druga faza, ki se je začela leta 2012, osredotoča na orodja za okrepitev konkurenčnosti vinarjev iz EU, kot so prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov ter naložbe in promocija v tretjih državah. Upravljanje teh ukrepov poteka z nacionalnimi strateškimi načrti. Poleg tega so bili novi regulativni ukrepi v zvezi z enološkimi postopki, kakovostjo in označevanjem usklajeni, posodobljeni in poenostavljeni, da bi postali bolj potrošniško in tržno usmerjeni. V skladu s členom 184(8) Uredbe o enotni SUT „Komisija predloži poročilo pred koncem leta 2012 [...], pri čemer upošteva zlasti izkušnje, pridobljene z izvajanjem reforme“. Zato se to poročilo osredotoča na prva tri leta izvajanja reforme, zlasti kar zadeva program krčenja nasadov in ukrepe iz nacionalnih strateških načrtov. Poročilo vsebuje tudi analizo učinka nove politike kakovosti in novih predpisov za označevanje vina in enološke postopke. Poleg tega so analizirana tudi gibanja na trgu EU za vino od leta 2007, tj. po sprejetju reforme. Poročilo temelji na sporočilih, ki so jih države članice predložile Komisiji v skladu z zakonodajo EU, poročilu o izvajanju ukrepa za promocijo na trgih tretjih držav[3], poročilu Računskega sodišča[4], zunanji oceni reforme vinskega sektorja, ki jo je opravila COGEA, in notranjih analizah na podlagi uradnih statističnih informacij. Ker se to poročilo osredotoča na izvajanje reforme med letoma 2008 in 2012, ne obravnava vprašanja konca prehodne prepovedi dodeljevanja pravic do zasaditve, o čemer je bila odločitev sprejeta leta 1999. Reforma ni povzročila nobenih sprememb, temveč je le preložila konec te prepovedi. Vendar je bila zaradi velikih pomislekov, ki so jih izrazile nekatere države članice in zainteresirane strani, oblikovana skupina na visoki ravni za pravice do zasaditve vinske trte, ki naj bi objavila poročilo do konca leta 2012. 2. Razmere na trgu Razmere na trgu EU za vino so v zadnjih letih zaznamovali naslednji dejavniki: zmanjšanje pridelave vina v EU, zmanjšanje porabe vina v EU in povečanje izvoza vina v tretje države, ki je znatno presegalo povečanje njegovega uvoza. Končna posledica tega je zmanjšanje zalog, kar je prispevalo k zvišanju cen vina, zlasti v zadnjih dveh letih. Tržno ravnotežje je bilo doseženo, medtem ko so bili nekateri tržni ukrepi, kot je podpora za destilacijo pitnega alkohola in uporabo zgoščenega mošta, postopno odpravljeni. 2.1. Ponudba Skupna pridelava vina in mošta v EU se je postopno zmanjšala s 186 milijonov hl v obdobju 2006–2007 na 163 milijonov hl v obdobju 2011–2012. To zmanjšanje je mogoče v precejšnji meri pojasniti z zmanjšanjem vinorodnega območja EU (–370 000 ha med letoma 2006 in 2011 (–10 % vseh območij)) in delno tudi s programom izkrčitve (44 %). Če se kot referenčna vrednost upošteva povprečni donos v EU v višini 50 hl/ha, se na sedanjem vinorodnem območju EU (približno 3,3 milijona ha) v povprečju pridela 165 milijonov hl vina, kar je zelo blizu dejanski skupni pridelavi v obdobju 2011–2012. Prestrukturiranje in preusmeritev več kot 150 000 ha v zadnjih letih nista prispevala k splošnemu povečanju donosa na ravni EU, temveč k pridelavi vina višje kakovosti in/ali z nižjimi stroški na enoto. V obdobju 2011–2012 je pridelava vina in mošta v višini 163 milijonov hl razdeljena na naslednji način: 103 milijoni hl (63 %) vin z zaščiteno označbo porekla (v nadaljnjem besedilu: ZOP) oz. z zaščiteno geografsko označbo (v nadaljnjem besedilu: ZGO), 5 milijonov hl (2 %) sortnih vin, 51 milijonov hl (31 %) drugih vin brez geografske označbe in 7 milijonov hl (4 %) grozdnega soka. Francija (51 milijonov hl) in Italija (45 milijonov hl) sta v obdobju 2011–2012 še naprej največji pridelovalki vina med državami članicami EU, sledijo pa jima Španija (37 milijonov hl), Nemčija (9 milijonov hl) in Portugalska (5,6 milijona hl). Pridelava „sortnih vin“, ki pred reformo ni bila dovoljena, zdaj obsega 2 % skupne pridelave, pri čemer so vina z ZGO vse pogosteje označena tudi z označbo sort vinske trte. Vendar se zdi, da razvoj sortnih vin v EU zaostaja za porabo v številnih tretjih državah in državah članicah EU, ki ne pridelujejo vina, pri čemer so te države, kar zadeva vina nizke in srednje kakovosti, bolj usmerjene v porabo sortnih vin in manj v vina z ZOP/ZGO. 2.2. Povpraševanje v EU Poraba vina med ljudmi v EU se je zmanjšala s skoraj 140 milijonov hl v obdobju 2006–2007 na ocenjeno vrednost nekoliko čez 135 milijonov hl v obdobju 2010–2011. Vendar trend ni enoten. Potrošnja vina (na prebivalca in v celoti) se je zmanjšala v glavnih južnih državah članicah, ki pridelujejo vino, medtem ko se je povečala v severnih državah članicah. Kot je bilo že navedeno, so slednje bolj usmerjene v vina z oznako kakovosti ali sortna vina kot vina z ZOP/ZGO. Še en pomemben dejavnik je povečanje povpraševanja po neustekleničenih vinih zaradi nižjih stroškov prevoza. Skupna količina vina za industrijsko uporabo v EU (npr. destilacijo pitnega alkohola, destilacijo stranskih proizvodov, krizno destilacijo itd.) se je prav tako zmanjšala, in sicer s približno 33 milijonov hl v obdobju 2006–2007 na nekoliko čez 26 milijonov hl v obdobju 2009–2010 (–7 milijonov hl (–21 %)), predvsem zaradi zmanjšanja destilacije, subvencionirane s strani EU. Količino vina za industrijsko uporabo v prihodnjih letih je mogoče oceniti na 13 milijonov hl, destiliranih v pitni alkohol za industrijo alkoholnih pijač, 5–6 milijonov hl, destiliranih v alkohol za energijo ali druge nepitne namene (vključno z alkoholom, ki izhaja iz obvezne ali prostovoljne dostave stranskih proizvodov) in 3–4 milijone hl za kis. 2.3. Trgovina 2.3.1. Izvoz/uvoz Skupni izvoz EU v tretje države se je povečal s 17,9 milijona hl v letu 2007 na 22,8 milijona hl v letu 2011 (+27 %). Skupna izvozna vrednost vin EU se je povečala s 5,9 milijarde EUR v letu 2007 na 8,1 milijarde EUR v letu 2011 (+36 %). Izvoz zdaj obsega 15 % pridelave v primerjavi z letom 2007, ko je obsegal manj kot 10 %. Medtem ko je izvoz med letoma 2007 in 2009 ostal nespremenjen, je v letih 2010 in 2011 prišlo do pomembnega povečanja. Glavne namembne države izvoza v letu 2011 so bile ZDA (23 %), Rusija (18 %) in Kitajska (10 %). Med vsemi vini, ki jih EU izvaža v tretje države, je bilo 65 % ustekleničenega vina, 24 % neustekleničenega vina in 10 % penečega vina. Vzporedno s tem se je skupni uvoz EU iz tretjih držav povečal z 12,9 milijona hl v letu 2007 na 13,6 milijona hl v letu 2011 (+5 %). Skupna uvozna vrednost vin iz držav zunaj EU se je zmanjšala z 2,7 milijarde EUR v letu 2007 na 2,4 milijarde EUR v letu 2011 (–12 %). Glavne države porekla uvoza v letu 2011 so bile Avstralija (26 %), Čile in Južna Afrika (vsaka po 20 %) ter ZDA (19 %). Prišlo je do pomembnega znižanja povprečnih uvoznih cen, ki je bilo zlasti posledica prehoda z uvoza ustekleničenega vina na uvoz neustekleničenega vina: slednji je v letu 2011 obsegal več kot 58 % skupnega uvoza v primerjavi s 45 % v letu 2007, zaradi česar so vina nižje in srednje kakovosti veliko bolj konkurenčna. Ta trend je bilo mogoče opaziti tudi v trgovini znotraj EU. V letu 2011 je uvoz v Združeno kraljestvo in Nemčijo obsegal 64 % celotnega uvoza EU. 2.3.2. Znotraj EU Države članice medsebojno trgujejo s skoraj 33 % vin EU. Ob upoštevanju, da se 15 % vin EU izvozi, je mogoče sklepati, da se skoraj 50 % vin porabi v drugih državah, kot so bila ta vina pridelana. To dokazuje, da je tržno ravnotežje v EU odvisno od dobro delujočega notranjega trga. Trgovina znotraj EU se je povečala s 43 milijonov hl v letu 2007 na 49 milijonov hl v letu 2011 (+14 %). Ustekleničena vina počasi izgubljajo prednost (z 52 % v letu 2007 na 49 % v letu 2011), medtem ko neustekleničena vina pridobivajo tržne deleže (z 39 % v letu 2007 na 42 % v letu 2011). To je v skladu z gibanjem uvoza iz tretjih držav. Ustekleničevanje vina v namembni državi znatno znižuje cene ter se vedno bolj uporablja za vina nižje in srednje kakovosti. Vrednost trgovine znotraj EU je stabilna in znaša približno 8,8 milijarde EUR. 2.3.3. Trgovinska bilanca Trgovinska bilanca EU na trgu za vino je pozitivna in se je povečala s 5 milijonov hl v letu 2007 na 9 milijonov hl v letu 2011 (+80 %), vrednost trga pa se je povečala s 3,2 milijarde EUR v letu 2007 na 5,7 milijarde EUR v letu 2011 (+76 %). Zelo se je povečala tudi količina ustekleničenih nepenečih vin (s 4,7 milijona hl na 9,3 milijona hl (+100 %)) in penečih vin (z 1,2 milijona hl na 2 milijona hl (+80 %)), medtem ko se je količina neustekleničenih nepenečih vin občutno zmanjšala (z –0,8 milijona hl na –2,4 milijona hl (–200 %)). To dokazuje, da je EU zelo konkurenčna, kar zadeva peneča in ustekleničena vina. Vendar neustekleničena vina EU izgubljajo prednost pred tujimi neustekleničenimi vini. Delež izvoza neustekleničenih vin se je v zadevnem obdobju zmanjšal. Tržni deleži vin EU se zmanjšujejo v državah, kot so ZDA in Kanada, vendar se povečujejo na Kitajskem in v Rusiji. 2.3.4. Zaloge in cene Skupne začetne zaloge vina so se zmanjšale s 175 milijonov hl v obdobju 2009–2010 na 164 milijonov hl v obdobju 2011–2012 (–6 %). Začetne zaloge v obdobju 2011–2012 predstavljajo približno 100 % skupne pridelave. To nedavno zmanjšanje je zelo pomembno, saj so sedanje zaloge EU najnižje od začetka kampanje 2004–2005. Kar zadeva cene za neustekleničena vina, je od začetka kampanje 2010–2011 mogoče opaziti pomembno zvišanje cen tako rdečih kot belih neustekleničenih vin v treh glavnih državah članicah pridelovalkah. Zadnje informacije kažejo, da se cene rdečih vin gibajo med 4,5 EUR/vol. %/hl (Francija, najvišja cena od leta 2004) in 3,5 EUR/vol. %/hl (Španija, prav tako najvišja cena od konca 90. let 20. stoletja). Tudi za bela vina velja podoben razpon cen. Vendar se je povprečna cena penečega vina v tem obdobju znižala. Zaloge in cene so pomembni kazalniki sedanjega stabilnega položaja trga EU za vino. 3. Program krčenja nasadov Cilj programa krčenja nasadov je bil s trga umakniti nekonkurenčna vina nizke kakovosti, namenjena za subvencionirano destilacijo. Ukrep je bil zelo uspešen, saj je bilo izkrčenih 161 164 ha površin, zaradi česar se je letna pridelava vina v EU zmanjšala za približno 10,5 milijona hl. Program krčenja nasadov je bil usmerjen v vinarje, ki so se odločili izkrčiti vse svoje vinograde (92 % upravičencev), in pridelovalce, starejše od 55 let (75 % upravičencev). Na koncu triletnega obdobja je bilo za ta ukrep porabljenih 1 024,62 milijona EUR. Ta enkratni ukrep velja za uspešnega, saj je nekonkurenčnim kmetom omogočil, da opustijo pridelavo grozdja, ter prispeval k vzpostavitvi ravnotežja na trgu EU za vino in večji konkurenčnosti sektorja. V istem obdobju (2008–2011) je bilo 111 364 ha površin izkrčenih brez podpore. 4. Nacionalni podporni programi Ključni element reforme iz leta 2008 je bila priprava nacionalnih strateških načrtov s posebnimi proračunskimi sredstvi za povečanje konkurenčnosti vinskega sektorja EU. 18 držav članic je imelo možnost, da dodeljena proračunska sredstva glede na svoje posebne potrebe uporabi za financiranje ukrepov, povezanih s sektorjem vina, pri čemer so lahko izbirale med skupno 11 ukrepi. Nacionalni strateški načrti trajajo 5 let, dvakrat na leto pa jih je mogoče spremeniti s prenosom finančnih sredstev med ukrepi ali s spremembo ukrepov. Nacionalni strateški načrti so se v teh prvih treh letih (2009–2011) izvajali brez večjih težav. Izvajanje je potekalo nemoteno, saj so bile države članice že seznanjene z osnovnimi načeli. Splošna stopnja izvrševanja proračuna je v navedenem obdobju ostala visoka, saj so države članice porabile 97 % skupnega razpoložljivega proračuna v višini 2,8 milijarde EUR. 42 % sredstev je bilo uporabljenih za prestrukturiranje in preusmeritev vinogradov, 12 % za destilacijo pitnega alkohola, 10 % za destilacijo stranskih proizvodov iz vina, 8,5 % za promocijo vin EU v tretjih državah in 8,2 % za uporabo zgoščenega grozdnega mošta s strani vinskih kleti. Države članice so 7 % sredstev prenesle z enotne SUT na shemo enotnega plačila, medtem ko je bilo približno 6 % uporabljenih za naložbe. V preostalih dveh letih (2012–2013) bi morala postopna odprava nekaterih tržnih ukrepov, kot je pomoč za destilacijo in zgoščen grozdni mošt, prispevati k večji pomembnosti nekaterih drugih ukrepov, kot so promocija (z 8,5 % na 17 % skupne porabe), naložbe (s 6 % na 15 %), shema enotnega plačila (s 7 % na 13 %) ter prestrukturiranje in preusmeritev, pri čemer je slednji ukrep še naprej najpomembnejši (približno 40 %). Medtem ko je splošna ocena nacionalnih strateških načrtov zelo pozitivna, je treba pri nekaterih ukrepih uvesti določena pojasnila in izboljšave. Poleg tega je treba oblikovati posebne določbe za nacionalni strateški načrt Hrvaške. 4.1. Ukrep prestrukturiranja in preusmeritve Ukrep prestrukturiranja in preusmeritve ni bil le najpomembnejši ukrep, temveč se je njegova vloga v prvih treh letih še povečala: 1,153 milijarde EUR je bilo letno porabljenih za približno 50 000 ha površin, prestrukturiranih v prvih treh letih, večinoma v Franciji, Španiji in Italiji. Ocenjuje se, da bo v prvih petih letih reforme prestrukturiranih približno 305 000 ha (10 %) vinorodnih območij v EU. Ta ukrep ni imel večjega učinka na pridelovalni potencial na ravni EU v smislu povečanega donosa, omogoča pa zlasti izboljšanje kakovosti, prilagoditev pridelave povpraševanju na trgu ter zmanjšanje stroškov pridelave z razvojem strojev in posodobitvijo kmetijskih praks. Bistveno je, da se poveča konkurenčnost vinarjev iz EU in vinskega sektorja EU. Komisija proučuje možnost boljše opredelitve nekaterih postopkov, zlasti kar zadeva izboljšanje metod upravljanja vinogradov in „zelene“ postopke, kot je varčevanje z energijo, ter uvajanja določb za zagotovitev ustreznih meril za izračun premij. To bi bilo mogoče doseči z določitvijo smernic. 4.2. Promocija vina na trgih tretjih držav Promocija na trgih tretjih držav je postala zelo pogosta v vinskem sektorju, kar je v zadnjih letih prispevalo k povečanju izvoza vin z ZOP/ZGO. Vendar je treba omeniti, da ukrep z izjemo sortnih vin ne podpira dejavnosti za vina brez geografske označbe. V prvih treh letih je bilo porabljenih 236 milijonov EUR, pri čemer se s postopno odpravo nekaterih tržnih ukrepov (destilacija pitnega alkohola, krizna destilacija itd.) pričakuje, da se bodo proračunska sredstva za ukrep v obdobju 2012–2013 še povečala. Ukrep se uporablja za promocijo vin z ZOP/ZGO. Ciljni trgi tretjih držav so ZDA, Kanada, Japonska in Švica. Ta ukrep je usmerjen tudi na novo razvijajoče se trge, kot so Kitajska, Brazilija in Indija. Ukrep zadeva številne dejavnosti, kot so „odnosi z javnostmi, promocijski ali oglaševalski ukrepi“, „obveščevalne kampanje“ in „udeležba na prireditvah, sejmih ali razstavah“. Ena glavnih značilnosti tega ukrepa je, da za subvencijo lahko zaprosijo zasebne družbe in da se lahko v promocijskih kampanjah uporabljajo blagovne znamke. Opozoriti je treba, da je Komisija septembra 2010 na zahtevo držav članic dovolila, da je trajanje promocijskih dejavnosti za določenega upravičenca v posamezni tretji države mogoče podaljšati s treh na pet let. Poleg tega je Komisija novembra 2011 objavila poročilo o izvajanju tega ukrepa v prvih dveh letih, tj. 2009 in 2010. Komisija proučuje možnost izboljšanja delovanja in učinkovitosti tega ukrepa, zlasti kar zadeva nadzor, pri čemer je poudarek na malih in srednje velikih podjetjih, kolektivnih blagovnih znamkah in upravičenosti nekaterih izdatkov. Poleg tega se je pojavila tudi potreba po zagotovitvi, da se ta ukrep v praksi uporablja za „sortna vina“ in vina brez geografske označbe, ter po proučitvi skladnosti tega ukrepa z novimi horizontalnimi pravili o promociji. 4.3. Naložbe Glavni cilj naložbenega ukrepa je izboljšati gospodarsko uspešnost mikro, malih in srednje velikih podjetij. V prvih treh letih je bil skupno porabljen razmeroma nizek znesek, in sicer 167 milijonov EUR (Francija (108,4 milijona EUR), Nemčija (30,6 milijona EUR) in Avstrija (14 milijonov EUR)). Upravičeni ukrepi vključujejo gradnjo, nakup, vključno z zakupom, ali izboljšanje nepremičnin, nakup ali zakup novih strojev in opreme, vključno z računalniško programsko opremo, do tržne vrednosti sredstva ter druge stroške, povezane z zakupno pogodbo. Preproste nadomestne naložbe niso upravičen strošek. Kljub uspehu tega novega ukrepa, uvedenega z Uredbo o enotni SUT za vino, je še vedno treba dodatno pojasniti upravičene dejavnosti v okviru ukrepa. Zlasti v Italiji in Španiji je zaradi težav pri razmejitvi podobnih dejavnosti iz programov za razvoj podeželja prišlo do zamud pri izvajanju tega ukrepa. Navedene težave bi bilo mogoče odpraviti z določitvijo smernic. 4.4. Prenos sredstev na shemo enotnega plačila Leta 2011 je bilo 16 % skupnih sredstev prenesenih na shemo enotnega plačila, zlasti zaradi odločitve Španije, da povrne škodo zaradi odprave ukrepa za destilacijo pitnega alkohola. Ko države članice sredstva enkrat prenesejo na shemo enotnega plačila, ta sredstva niso več na voljo za vinski sektor, kar pomeni, da se proračun, ki je na voljo za nacionalne podporne programe, v naslednjih letih ustrezno zmanjša. Med letoma 2009 in 2011 je bilo z enotne SUT na shemo enotnega plačila skupno nepreklicno prenesenih 190 milijonov EUR. Španija je na shemo enotnega plačila prenesla 32,6 % svojega proračuna. Luksemburg, Malta in Združeno kraljestvo so prenesli vsa svoja sredstva. Ta ukrep bo odstranjen iz nacionalnih strateških načrtov. V predlogu spremembe enotne SUT v zvezi s tem je predvidena možnost, da se države članice leta 2013 (za proračunsko leto 2015) dokončno odločijo o delnem ali popolnem prenosu sredstev na shemo enotnega plačila. 4.5. Destilacija stranskih proizvodov Podpora je odobrena destilarnam za destilacijo stranskih proizvodov pri pridelavi vina (npr. tropin in droži). Namenjena je zagotavljanju kakovosti vina s preprečevanjem čezmernega stiskanja grozdja, kar je prepovedano z zakonodajo EU, in ohranjanju okolja. Alkohol, ki izhaja iz tega ukrepa, se lahko uporablja izključno za industrijo ali energijo, da bi se preprečilo izkrivljanje konkurence. V treh letih je bilo za destilacijo stranskih proizvodov skupno porabljenih 267 milijonov EUR, in sicer v Španiji (95,3 milijona EUR), Franciji (92,8 milijona EUR) in Italiji (66 milijonov EUR). – Ta ukrep se uporablja le v petih državah članicah, medtem ko druge države, ki pridelujejo vino, nimajo nobene take politike. Ukrep se pogosto predstavlja kot bistven za vinske destilarne. Zato se zdi primerno oceniti, ali bi bilo treba ukrep še naprej izvajati v sedanji obliki ali pa bi ga bilo mogoče preusmeriti v podporo vinskim kletem ali samim vinogradnikom, tudi ob upoštevanju vedno manjšega števila možnosti prodaje alkohola. Opozoriti je treba, da v nekaterih regijah, zlasti v Franciji, proučujejo možnosti nadomestne uporabe stranskih proizvodov (npr. za kompostiranje ali proizvodnjo bioplina). 4.6. Drugi ukrepi V obdobju 2009–2011 je bilo skupno 71,5 milijona EUR porabljenih za zavarovanje letine. Kar zadeva zeleno trgatev, je bilo v tem obdobju plačanih 41,5 milijona EUR za 24 000 ha v Italiji, Sloveniji in na Cipru. Omejen uspeh zelene trgatve je posledica dejstva, da se grozdi popolnoma uničijo ali odstranijo v nezrelem stanju, kar je lahko tvegano za vinogradnike. Kar zadeva zavarovanje letine, podobna nacionalna orodja že obstajajo. 4.7. Postopno odpravljeni ukrepi Vloga treh ukrepov, ki se bodo nehali izvajati leta 2012 (uporaba zgoščenega grozdnega mošta, destilacija pitnega alkohola in krizna destilacija), se je znatno zmanjšala. Postopno odpravo teh subvencioniranih ukrepov je mogoče obravnavati kot zelo uspešno, saj ni imela nobenega negativnega vpliva na ravnotežje v vinskem sektorju. Krizna destilacija se je v letu 2009 še naprej intenzivno uporabljala, zlasti v Franciji in Italiji, v letih 2010 in 2011 se je njena uporaba zmanjšala, v letu 2012 pa se je nehala uporabljati. 5. Politika kakovosti Nova politika kakovosti velja od 1. avgusta 2009 ter zadeva ZOP, ZGO in tradicionalne izraze. Kar zadeva označbo ZOP/ZGO, so novi predpisi popolnoma v skladu s sporazumom STO-TRIPS ter ureditvijo ZOP/ZGO za kmetijske proizvode in živila. Posodobitev te politike je veljala za bistveno pri uskladitvi predpisov EU in prilagoditvi vinskih proizvodov povpraševanju na trgu. Vinski sektor je zelo poseben v tem, da ima visok delež pridelanega vina označbo ZOP ali ZGO ter da sta ugled in kakovost vina zelo pogosto povezana z regijo pridelave, zlasti v državah članicah, ki pridelujejo vino. Nova politika bi morala izboljšati utrditev kakovostnih vin z ZOP in ZGO ter njihovo zaščito pred napačnim prikazovanjem v Evropi in tretjih državah. Ena od ključnih nalog EU v okviru reforme je bilo prečiščenje seznama zaščitenih vin z ZOP in ZGO v EU. Politika kakovosti ne bi smela biti omejena na navedeno razdelitev proizvodov, temveč bi morala zajemati tudi vina z oznako kakovosti in sortna vina, saj potrošniki tudi ta vina priznavajo kot kakovostne proizvode. 5.1. Zaščitena označba porekla in zaščitena geografska označba Države članice so do 31. decembra 2011 Komisiji sporočile 1 561 specifikacij proizvodov z ZOP/ZGO (1 122 proizvodov z ZOP in 439 z ZGO), da bi jih službe Komisije pregledale do konca leta 2014. Te ustrezajo obstoječim imenom vin, ki jih je Skupnost zaščitila na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1493/1999[5]. Opozoriti je treba, da je 143 imen vin, za katera specifikacije proizvodov niso bile pravočasno predložene, izgubilo zaščito v Uniji. Prvi pregled prejetih specifikacij proizvodov je pokazal, da je treba spremeniti večino dokumentacij, da bi bile v skladu s predpisi EU. Za poenostavitev in okrepitev zakonodaje EU o ZOP/ZGO ter zmanjšanje upravnih obremenitev: – bi bilo register ZOP/ZGO EU mogoče odpreti tudi za geografske označbe tretjih držav, ki so zaščitene v EU na podlagi mednarodnega sporazuma, katerega pogodbenica je tudi EU, – bi bilo treba pravila o razmerjih med ZOP/ZGO in predhodnimi blagovnimi znamkami uskladiti s horizontalnimi pravili s sklicevanjem na rok iz sporazuma TRIPS, ki se je iztekel 1. januarja 1996. 5.2. Zaščiteni tradicionalni izrazi Tradicionalni izrazi so posebnost vinskega sektorja, s čimer se zaščitijo nekatera imena, ki so tradicionalno povezana z nekaterimi vini z ZOP. V EU je zaščitenih 359 tradicionalnih izrazov: 100 kot nacionalnih sinonimov za ZOP/ZGO (npr. „appellation d'origine contrôlée“ v Franciji, „Prädikatswein“ v Nemčiji, „Vino de la Tierra“ v Španiji itd.) in 259 kot opisov kakovosti (npr. „reserva“, „château“, „tawny“ itd.). Komisija je od 1. avgusta 2009 prejela 22 novih zahtev, in sicer 7 od držav članic in 15 od tretjih držav (2 od Argentine in 13 od ZDA). Ker pa tradicionalni izrazi za razliko od ZOP/ZGO niso pravice industrijske lastnine in se nanašajo bolj na podatke na oznakah, bi bilo treba pregledati predpise o tradicionalnih izrazih, zlasti kar zadeva obseg zaščite in pravila o nadzoru. 6. Označevanje in predstavitev Določbe o označevanju in predstavitvi so bile zelo poenostavljene in usklajene med različnimi vinskimi proizvodi. Zdaj omogočajo večjo fleksibilnost vinskega sektorja v EU, zlasti kar zadeva pridelavo vin brez ZOP/ZGO, ki so označena z letnikom in imenom sorte („sortna vina“). Leta 2011 je bilo v EU pridelanih 4,6 milijona hl sortnih vin (68 % v Španiji in 20 % v Franciji), kar dokazuje pomembnost te možnosti za vinogradnike in potrošnike. Vendar nekaj držav članic nasprotuje razvijanju svojih sortnih vin, tako da izključujejo svoje najpomembnejše sorte in jih ohranjajo za vina z ZOP. Komisija prav tako ugotavlja, da omejitev v zvezi z označevanjem letnika trgatve, ki so jo uvedle ZDA, vpliva tudi na izvoz sortnih vin EU na ta pomembni trg. Za okrepitev te nove možnosti bi bilo mogoče v Prilogi XIb k Uredbi (ES) št. 1234/2007 dodati „sortno vino“ kot novo kategorijo vinskih proizvodov. Kar zadeva označbo sorte vinske trte na vinskih etiketah, zakonodaja EU še vedno ni dovolj usklajena, zlasti v zvezi z imeni sort vinske trte, ki se ujemajo z ZOP/ZGO EU. Poleg tega ni nobenih znanstvenih podatkov o razlikah med sortama vinskih trt Vitis in Vitis vinifera (nekatere sorte vina je na primer mogoče uvrstiti pod sorto Vitis ali Vitis vinifera, odvisno od posamezne države članice). Za obravnavanje teh vprašanj je treba proučiti možnost spremembe predpisov, ki se uporabljajo za sorte vinske trte. 7. Enološki postopki Sprememba predpisov o enoloških postopkih je bila eden največjih dosežkov reforme vinskega sektorja, saj je omogočila fleksibilnost pri odobritvi novih enoloških postopkov, da bi se sektor EU prilagodil znanstvenemu in tehničnemu razvoju ter da se omogoči, da so vina iz EU konkurenčna vinom iz tretjih držav na svetovnem trgu. Da bi se izpolnjevali mednarodni standardi za enološke postopke, kot jih priporoča Mednarodni urad za vinsko trto in vino, ter da se tudi proizvajalcem iz EU zagotovijo nove možnosti, ki so na voljo proizvajalcem iz tretjih držav, je bilo treba tudi odobriti nove enološke postopke v EU pod pogoji uporabe, kot jih je opredelil Mednarodni urad za vinsko trto in vino (uporaba encimskih pripravkov, dokisanje z elektromembransko obdelavo, uporaba glivičnega hitosana in glivičnega hitin-glukana, najvišja vsebnost žveplovega dioksida v nekaterih posebnih vinih, spremembe zahtev za dimetilkarbonat ali pojasnilo za nekatera likerska vina)[6]. Povpraševanje po vinskih proizvodih z manjšim deležem alkohola je vse večje in proizvajalci vina iz EU se zelo zanimajo za to novo morebitno razdelitev ponudbe. Do zdaj je bila z zakonodajami nekaterih držav članic (npr. Avstrije, Nemčije itd.) urejena uporaba označb vin za navedene proizvode. Da bi EU preprečila drobitev trga, bi morala v zvezi s tem oblikovati enotno in usklajeno politiko z uvedbo in spodbujanjem novih kategorij proizvodov vinske trte („dezalkoholizirano vino“ in „delno dezalkoholizirano vino“) v skladu z nedavno sprejetimi resolucijami Mednarodnega urada za vinsko trto in vino o dezalkoholiziranih vinih. Izvajanje reforme je pokazalo tudi, da bi bilo treba predpise EU o enoloških postopkih bolj uskladiti in poenostaviti, da se zagotovita poštena konkurenca med proizvajalci vina v EU in preglednost za potrošnike. Zlasti ker: – obstaja več najmanjših dejanskih deležev alkohola glede na kategorijo proizvodov vinske trte (npr. 4,5 vol. % za vina z ZOP/ZGO, 6 vol. % za kakovostna aromatična peneča vina, 7 vol. % za biser vina itd.), medtem ko Mednarodni urad za vinsko trto in vino določa le enoten najmanjši dejanski delež alkohola v višini 8,5 vol. %, ki ga je mogoče zmanjšati na 7 vol. %, – enaka neskladnost velja tudi za največje skupne deleže alkohola glede na območja (15 vol. % v območjih A, 20 vol. % v območjih C in za nekatera vina z ZGO v območju B, skupni delež alkohola v vinih z ZOP, pridobljenih brez obogatitve, pa nima zgornje meje). Nazadnje bi bilo mogoče poenostaviti tudi predpise o čezmernem stiskanju grozdja, vključno z njegovim nadzorom, najmanjši količini alkohola v stranskih proizvodih (Priloga XVb Uredbe o enotni SUT) in destilaciji stranskih proizvodov. 8. Sklepne ugotovitve Cilj reforme vinskega sektorja iz leta 2008 je bil predvsem „povečati konkurenčnost proizvajalcev vina iz EU“. Komisija meni, da se je reforma vinskega sektorja iz leta 2008 uspešno izvajala. Intervencijski ukrepi na trgu so bili odpravljeni brez večjih motenj. Vinogradniške površine in pridelava vina v EU so se v zadnjih letih še naprej prilagajale povpraševanju. Po najnovejših podatkih je trg zelo stabilen, cene so se izboljšale in kljub stalnemu zmanjševanju notranje potrošnje ni nobenih dokazov o obstoju strukturnega presežka v vinskem sektorju. Program krčenja nasadov in nacionalni strateški načrti so bili izvedeni v celoti. Izkrčenih je bilo 161 164 ha površin, približno 305 000 ha površin pa je bilo prestrukturiranih s pomočjo sredstev EU. Zelo se uporabljajo tudi drugi pomembni ukrepi, kot so promocija in naložbe. Najnovejše razpoložljive informacije o trgovini kažejo, da se je uvoz v tretje države od leta 2007 občutno povečal in zdaj znaša več kot 22 milijonov hl (8,1 milijarde EUR – ob izboljšanju povprečne izvozne vrednosti na hektoliter). V prvih mesecih leta 2012 je bilo celo mogoče opaziti rahlo povečanje v primerjavi z istim obdobjem v letu 2011. Medtem ko je prodiranje na nove trge zelo izrazito, se tržni deleži na drugih tujih trgih in celo v nekaterih državah članicah zmanjšujejo zaradi konkurence vin iz tretjih držav. Komisija za konec meni, da bo nadaljevanje reforme vinskega sektorja prispevalo k večji konkurenčnosti vinskega sektorja. Komisija bo dodatno proučila možnosti izboljšav zakonodaje, da bi pojasnila in natančneje opredelila bolj specifična vprašanja, zlasti kar zadeva nacionalne strateške načrte, politiko kakovosti ter prakse na področju označevanja in pridelave vin. [1] UL L 148, 6.6.2008, str. 1. [2] UL L 299, 16.11.2007, str. 1. [3] COM(2011) 774 final. [4] UL C 167, 13.6.2012, str. 17. [5] UL L 179, 14.7.1999, str. 1. [6] UL L 19, 21.1.2011, str. 1. UL L 103, 13.4.2012, str. 38.