EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 8.9.2022 SWD(2022) 273 final DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Pregled izvajanja okoljske politike za leto 2022

































































Poročilo o državi – SLOVENIJA



































































Spremni dokument k Sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij

Pregled izvajanja okoljske politike za leto 2022: Preobrat s pomočjo okoljske skladnosti {COM(2022) 438 final} - {SWD(2022) 252 final} - {SWD(2022) 253 final} - {SWD(2022) 254 final} - {SWD(2022) 255 final} - {SWD(2022) 256 final} - {SWD(2022) 257 final} - {SWD(2022) 258 final} - {SWD(2022) 259 final} - {SWD(2022) 260 final} - {SWD(2022) 261 final} - {SWD(2022) 262 final} - {SWD(2022) 263 final} - {SWD(2022) 264 final} - {SWD(2022) 265 final} - {SWD(2022) 266 final} - {SWD(2022) 267 final} - {SWD(2022) 268 final} - {SWD(2022) 269 final} - {SWD(2022) 270 final} - {SWD(2022) 271 final} - {SWD(2022) 272 final} - {SWD(2022) 274 final} - {SWD(2022) 275 final} - {SWD(2022) 276 final} - {SWD(2022) 277 final} - {SWD(2022) 278 final}



To poročilo je pripravilo osebje Generalnega direktorata Evropske komisije za okolje. Pripombe so dobrodošle. Pošljite jih na naslov: ENV-EIR@ec.europa.eu . Več informacij o Evropski uniji je na voljo na ( http://europa.eu ). Fotografije: Za reprodukcijo ali uporabo teh fotografij je treba pridobiti dovoljenje neposredno od imetnika avtorskih pravic. ©Evropska unija, 2022 Reprodukcija je dovoljena z navedbo vira. Kazalo Povzetek Del I: Tematska področja 1. Krožno gospodarstvo in ravnanje z odpadki

Ukrepi za prehod na krožno gospodarstvo Ravnanje z odpadki 2. Biotska raznovrstnost in naravni kapital Varstvo in obnova narave Morski ekosistemi Ocena ekosistemov in ekosistemsko računovodstvo 3. Ničelno onesnaževanje Čist zrak Industrijske emisije Preprečevanje večjih industrijskih nesreč – SEVESO Hrup Kakovost in upravljanje voda Kemikalije 4. Podnebni ukrepi Ključne nacionalne podnebne politike in strategije Cilj porazdelitve prizadevanj Ključni sektorski razvoj Uporaba prihodkov od prodaje pravic iz sistema EU ETS na dražbi Del II: Omogočitveni okvir: orodja za izvajanje 5. Financiranje

Potrebe po okoljskih naložbah v Evropski uniji Financiranje okoljskih projektov EU, 2014–2020 Financiranje okoljskih projektov EU, 2021–2027 Nacionalni odhodki za varstvo okolja Zelena proračunska orodja Skupno financiranje v primerjavi s potrebami 6. Okoljsko upravljanje Informacije, udeležba javnosti in dostop do pravnega varstva Zagotavljanje skladnosti Učinkovitost uprav za okolje Reforme v okviru instrumenta Komisije za tehnično podporo TAIEX-EIR Peer to Peer



Povzetek V prejšnjih pregledih izvajanja okoljske politike je Komisija opredelila naslednje glavne izzive, ki jih ima Slovenija pri izvajanju okoljske politike in prava EU: ·sprejemanje vseh ohranitvenih ukrepov in uveljavljanje njihovega izvajanja na območjih Natura 2000; ·vključevanje ukrepov za ohranjanje narave v druge sektorje, tako da se pridobi podpora nekaterih sektorskih deležnikov, zlasti v kmetijskem sektorju; ·zmanjšanje emisij delcev z zmanjšanjem prometnih zastojev in zgorevanja fosilnih goriv ter zagotovitev podpore učinkovitemu in čistemu daljinskemu ogrevanju; ·izboljšanje zbiranja in čiščenja komunalne odpadne vode na podlagi ustreznih naložb, da Slovenija izpolni svoje pristopne obveznosti (ki bi morale biti izpolnjene konec leta 2015).

V omrežju Natura 2000 so bila vsa območja, pomembna za Skupnost, določena kot posebna ohranitvena območja. Zato se lahko omrežje Natura 2000 na kopnem šteje za popolno. Še vedno pa obstaja vrzel v klasifikaciji morskih posebej zavarovanih območij, v zvezi s katero poteka postopek EU za ugotavljanje kršitev. Opredeliti je treba tudi še dovolj kakovostne ohranitvene cilje, specifične za območje, za vsa območja Natura 2000. Poleg tega se na številnih območjih nujni ohranitveni ukrepi izvajajo z zamudo. Okrepiti in v celoti izvesti je treba vse ohranitvene ukrepe za vsa območja Natura 2000, pri čemer se uporabi tudi prednostni okvir ukrepanja. Kar zadeva financiranje EU, nacionalni načrt za okrevanje in odpornost ne vključuje praktično nobenih sredstev za biotsko raznovrstnost, s katerimi bi se lahko pokrilo več potreb. Zato je treba primanjkljaj nadomestiti z drugimi sredstvi EU (zlasti sredstvi v okviru skupne kmetijske politike in kohezijske politike) in nacionalnimi viri. Pri vključevanju ukrepov za ohranjanje narave v druge sektorje napredek ni bil dosežen. To je prispevalo k poslabšanju stanja ohranjenosti habitatov in vrst. Komisija je začela postopek za ugotavljanje kršitev o vplivu kmetijskih praks na habitate na traviščih in z njimi povezane vrste (na območjih Natura 2000 in zunaj njih). Prednostna naloga je prilagajanje kmetijskih praks na območjih, na katerih se stanje ohranjenosti habitatov in/ali vrst zaradi kmetijskih dejavnosti slabša. Vključevanje ukrepov za ohranjanje narave v druge sektorje še vedno vzbuja zaskrbljenost. V zvezi s kakovostjo zraka je bil dosežen napredek. Emisije ključnih onesnaževal zraka so se v zadnjih letih v Sloveniji znatno zmanjšale, rast BDP pa se je nadaljevala. Slovenija pričakuje, da bo v obdobju 2020–2029 izpolnila svoje obveznosti glede zmanjšanja emisij za vsa onesnaževala zraka iz direktive o zmanjšanju nacionalnih emisij, za večino onesnaževal pa od leta 2030 naprej. Vendar glede na napovedi ne izpolnjuje obveznosti zmanjšanja emisij za delce PM2,5 od leta 2030 naprej. Kar zadeva financiranje EU, je skoraj četrtina proračuna nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost namenjena trajnostni energiji in prevozu, kar bo predvidoma pozitivno vplivalo na kakovost zraka, vključno z delci PM2,5. Kljub določenemu napredku, ki je bil v zadnjih letih dosežen v sektorju odpadne vode, Slovenija še ni v celoti dosegla skladnosti z direktivo o čiščenju komunalne odpadne vode. Zoper Slovenijo poteka postopek za ugotavljanje kršitev, saj nekatere aglomeracije z več kot 10 000 prebivalci ne izpolnjujejo zahtev iz direktive o čiščenju komunalne odpadne vode. Na podlagi postopka se lahko izrečejo denarne kazni. Prav tako niso zadovoljive razmere v manjših aglomeracijah (nad 2 000 prebivalcev). Še vedno je treba razviti in posodobiti potrebno infrastrukturo za vse aglomeracije, kot je določeno v direktivi o čiščenju komunalne odpadne vode. Financiranje Slovenije za naložbe v okolje je v obdobju 2014–2020 doseglo 1,76 % BDP (povprečje EU: 0,7 %), pri čemer je bilo več kot 80 % teh sredstev zagotovljenih iz domačih virov. Po drugi strani pa se ocenjuje, da bodo potrebe države po okoljskih naložbah v obdobju 2021–2027 znašale vsaj 2,06 % BDP, kar kaže na dodatno potrebo po financiranju (ali vrzel v financiranju) izvajanja okoljske politike v višini 0,3 % BDP v primerjavi z izhodiščnim scenarijem financiranja za obdobje 2014–2020. Kar zadeva okolju škodljive subvencije, je Slovenija več kot povprečno število teh subvencij v EU dodelila fosilnim gorivom, kar znatno presega število subvencij, dodeljenih energiji iz obnovljivih virov. To ne spodbuja bolj zelenih naložb.



Del I: Tematska področja 1. Krožno gospodarstvo in ravnanje z odpadki Ukrepi za prehod na krožno gospodarstvo Nov akcijski načrt za krožno gospodarstvo, sprejet marca 2020, je eden od glavnih gradnikov evropskega zelenega dogovora. S prehodom EU na krožno gospodarstvo se bo zmanjšal pritisk na naravne vire, kar bo zagotovilo trajnostno rast in delovna mesta. Ta prehod je tudi pogoj za uresničitev cilja EU, da se do leta 2050 doseže podnebna nevtralnost, in za zaustavitev izgube biotske raznovrstnosti. V akcijskem načrtu so napovedane pobude vzdolž celotnega življenjskega cikla izdelkov, katerih cilj je zmanjšati odtis potrošnje EU in do leta 2030 podvojiti stopnjo krožne rabe materialov EU. Usmerjen je v zasnovo izdelkov, spodbuja procese krožnega gospodarstva in trajnostno potrošnjo ter je namenjen zagotavljanju preprečevanja nastajanja odpadkov in čim daljšega ohranjanja virov v gospodarstvu EU. Stopnja krožne rabe materialov je dober kazalnik krožnosti gospodarstva, saj vključuje vse materiale, ki se vrnejo v naše gospodarstvo. Stopnje krožnosti se med državami zelo razlikujejo. Za dosego cilja iz akcijskega načrta EU za krožno gospodarstvo v zvezi s podvojitvijo stopnje krožne rabe materialov EU do leta 2030 je treba na ravni držav članic sprejeti ambiciozne ukrepe, usmerjene v celotni življenjski cikel izdelka. Taki ukrepi vključujejo trajnostno zasnovo izdelkov, ki omogoča povečanje trajnosti, popravljivosti, možnosti nadgradnje in recikliranja izdelkov, ter druge ukrepe, kot so: (i) ponovna izdelava; (ii) povečanje krožnosti v postopkih proizvodnje; (iii) recikliranje; (iv) spodbujanje ekoloških inovacij in (v) povečanje uporabe zelenih javnih naročil. Stopnja krožne (sekundarne) rabe materialov se je v Sloveniji povečala z 8,5 % leta 2016 na 12,3 % leta 2020 in se tako približala povprečju EU 12,8 %, kar kaže na močno in pozitivno dinamiko. Slika 1: Stopnja krožne rabe materialov (%), 2010–2020 Produktivnost virov izraža učinkovitost gospodarstva pri uporabi materialnih virov za ustvarjanje bogastva. Izboljšanje produktivnosti virov lahko prispeva k zmanjšanju negativnih vplivov na okolje in zmanjšanju odvisnosti od nestanovitnih trgov surovin. Kot je prikazano na sliki 2, je Slovenija ustvarila 1,54 EUR na kg materialov, porabljenih v letu 2020. Produktivnost virov v Sloveniji je torej precej nižja od povprečja EU, ki znaša 2,09 EUR na kg. Slika 2: Produktivnost virov, 2010–2020

Strategije za krožno gospodarstvo Komisija spodbuja države članice, naj sprejmejo in izvajajo nacionalne/regionalne strategije za krožno gospodarstvo, ki vključujejo celoten življenjski cikel izdelkov. Take strategije so namreč eden od najučinkovitejših načinov napredovanja pri prehodu na bolj krožno gospodarstvo na ravni držav članic. Od vzpostavitve spletne platforme deležnikov za krožno gospodarstvo leta 2017 so nacionalni, regionalni ali lokalni organi prek nje izmenjevali svoje strategije in načrte. Maja 2018 je bil objavljen načrt za prehod na krožno gospodarstvo v Sloveniji. V njem je določena pot, kako bo Slovenija prevzela vodilno vlogo v regiji na področju krožnega gospodarstva. V načrtu so opredeljeni štirje prednostni sektorji, podana priporočila vladi in opredeljena dobra praksa. Slovenska vlada je novembra 2012 sprejela načrt izvajanja projekta pod vodstvom skupnosti Climate-KIC Evropskega inštituta za inovacije in tehnologijo (EIT), imenovanega „A Deep Demonstration of a Circular, Regenerative and Low-Carbon Economy in Slovenia“ (Poglobljen prikaz krožnega, regenerativnega in nizkoogljičnega gospodarstva v Sloveniji). Pobuda je eden od osmih poglobljenih prikazov, ki jih je uvedla skupnost EIT Climate-KIC in ki skupaj zagotavljajo preskusno okolje za ambiciozne sisteme, skladne s ciljem 1,5 °C. Načrt Slovenije je usmerjen v spodbujanje krožnosti na petih glavnih področjih: (i) gozdarstvo; (ii) grajeno okolje; (iii) proizvodnja; (iv) hrana in (v) mobilnost. Osredotočen je na tri stebre: (i) pametne in krožne skupnosti, (ii) krožni zeleni razvoj ter (iv) oblikovanje in znanost krožne politike. Slovenija ni pripravila sektorske strategije za plastiko, tekstil ali gradbeništvo. Vendar predlog poglobljenega prikaza krožnega, regenerativnega in nizkoogljičnega gospodarstva v Sloveniji vključuje pobude, usmerjene v te sektorje. Poleg tega bo Slovenija v okviru nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost vzpostavila strateški in pravni okvir za prehod na krožno gospodarstvo. Prizadevala si bo tudi za razširitev odgovornosti proizvajalcev, spodbujanje vključevanja recikliranih materialov v nove izdelke, vključitev načela krožnega gospodarstva v sistem zelenih javnih naročil in vzpostavitev mehanizma „vse na enem mestu“ za podporo podjetjem. Ekoinovacije Za uspešen prehod na krožno gospodarstvo so potrebne socialne in tehnološke inovacije, saj je celoten potencial krožnega gospodarstva mogoče doseči le, če se izvaja v vseh vrednostih verigah. Ekoinovacije so pomemben dejavnik, ki omogoča krožno gospodarstvo. Novi pristopi k zasnovi izdelkov in novi poslovni modeli lahko prispevajo k inovacijam na področju krožnosti, s čimer se ustvarijo nove poslovne priložnosti. Slovenija se je leta 2021 uvrstila na 13. mesto kazalnika ekoinovacij za leto 2021, pri čemer je dosegla skupno 113 točk, kar pomeni povprečno uspešnost na področju ekoinovacij. Pri eni od petih komponent (ekoinovacijski vložki) je Slovenija presegla povprečje EU. Njena uspešnost pa je podpovprečna pri ekoinovacijskih dejavnostih, rezultatih ekoinovacij, rezultatih učinkovite rabe virov in socialno-ekonomski strukturi. Slika 3: Ekoinovacijska uspešnost, 2010–2019 Zelena javna naročila Javna naročila pomenijo velik delež evropske potrošnje, pri čemer kupna moč javnih organov znaša približno 14 % BDP EU. Čeprav so zelena javna naročila prostovoljni instrument, imajo ključno vlogo v prizadevanjih EU, da bi postala z viri bolj gospodarno in bolj trajnostno gospodarstvo. Evropska komisija zagotavlja pomoč pri povečevanju uporabe zelenih javnih naročil ali zelenih nakupov. Zato so merila EU za zelena javna naročila določena za več sektorjev . Od leta 2012 se uporablja uredba o zelenih javnih naročilih, ki je bila prenovljena leta 2018 in leta 2021. Januarja 2020 so bile uvedene manjše spremembe nekaterih členov. Uredba je obvezna za 22 skupin izdelkov in storitev. Glede na podatke iz letnih statističnih poročil o oddajanju javnih naročil s strani javnih naročnikov se sistem zelenih javnih naročil postopno širi. Skupina za zelena javna naročila pri Ministrstvu za okolje in prostor od leta 2019 zagotavlja znatno spodbudo in podporo. Ta skupina je svoje zmogljivosti in človeške vire razvila predvsem na podlagi celostnega integralnega projekta programa LIFE „Care 4 Climate“.

Znak EU za okolje ter sistem za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS) Število izdelkov z znakom EU za okolje in organizacij z licenco sistema EMAS v posamezni državi nakazuje, v kolikšni meri se zasebni sektor in nacionalni deležniki v zadevni državi dejavno vključujejo v prehod na krožno gospodarstvo. Kaže tudi zavezanost javnih organov podpori instrumentom, namenjenih spodbujanju krožnega gospodarstva. Septembra 2021 je bilo od 83 590 izdelkov in 2 057 licenc v Sloveniji 110 izdelkov in 35 licenc registriranih v sistemu znaka EU za okolje. To kaže na nizko stopnjo registracij izdelkov in licenc . Poleg tega je v sistemu EMAS trenutno registriranih 16 območij, ki pripadajo desetim organizacijam v Sloveniji . Od zadnjega poročila v letu 2019 je bilo v Sloveniji v sistemu EMAS registriranih 38 novih izdelkov z znakom EU za okolje in pet licenc ter pet novih organizacij. Eden od prednostnih ukrepov, ki je bil leta 2019 priporočen Sloveniji, je bil, naj si še naprej prizadeva za to, da bodo vsi gospodarski sektorji pospešili prehod na krožno gospodarstvo. Ob upoštevanju dobrega napredka Slovenije in njene zavezanosti ta ukrep tokrat ni bil priporočen. Ravnanje z odpadki Pretvarjanje odpadkov v vir je podprto s: (i) celovitim izvajanjem zakonodaje Unije o odpadkih, ki vključuje hierarhijo ravnanja z odpadki, potrebo po zagotovitvi ločenega zbiranja odpadkov, cilje za preusmeritev z odlagališč itd.; (ii) zmanjšanjem nastajanja odpadkov na prebivalca v absolutnem smislu; (iii) omejitvijo energijske predelave na materiale, ki jih ni mogoče reciklirati, in postopnim opuščanjem odlaganja odpadkov, ki jih je mogoče reciklirati ali predelati, na odlagališčih. Ta oddelek se osredotoča na ravnanje s komunalnimi odpadki , v zvezi s katerim so v pravu EU določeni obvezni cilji za recikliranje. Čim daljše preprečevanje, da bi izdelki in materiali postali odpadki, je najučinkovitejši način za izboljšanje učinkovite rabe virov in zmanjšanje vpliva odpadkov na okolje. Preprečevanje in ponovna uporaba odpadkov sta najboljši možnosti ter sta zato na vrhu hierarhije ravnanja z odpadki. Količina nastalih komunalnih odpadkov je dober kazalnik učinkovitosti ukrepov za preprečevanje odpadkov. Po trendu zmanjševanja se je količina komunalnih odpadkov v Sloveniji v zadnjih letih spet začela povečevati. Leta 2020 je znašala 487 kg/leto/prebivalca (v primerjavi s 449 kg/leto/prebivalca leta 2015), čeprav ostaja tik pod povprečjem EU (505 kg/leto/prebivalca) – glej sliko 4. Slika 4: Komunalni odpadki glede na obdelavo v Sloveniji, 2010–2020 Na sliki 4 so prikazani tudi komunalni odpadki glede na vrsto obdelave v kilogramih na prebivalca. Situacija se med regijami razlikuje, vendar je učinkovito ravnanje z odpadki za Slovenijo še vedno izziv. Slovenija je v zadnjem desetletju počasi, vendar vztrajno napredovala pri povečevanju stopnje recikliranja in preusmerjanju komunalnih odpadkov z odlagališč. Stopnja recikliranja komunalnih odpadkov je leta 2020 znašala 59,3 %. Ta delež krepko presega povprečje EU-27, ki znaša 47,8 % (2020). Slovenija se tako uvršča med osem držav članic (Nemčija, Avstrija, Nizozemska, Belgija, Danska, Luksemburg in Italija), ki so dosegle 50-odstotno ali višjo stopnjo recikliranja.

Še vedno obstaja težava nezakonitih odlagališč odpadkov, ki jih je treba zapreti. Dva postopka za ugotavljanje kršitev ostajata odprta, in sicer eden za odlagališče Bukovžlak blizu Cinkarne Celje, drugi pa za odlagališče Suhadole (zadnja dva iz skupine nezakonitih odlagališč). Zaradi navedenih kršitev se lahko Sloveniji izrečejo denarne kazni. Slika 5 prikazuje, da je Slovenija že dosegla cilj EU glede recikliranja do leta 2025 (55 %) in je na poti, da doseže cilj EU glede recikliranja do leta 2030 (60 %). Slika 5: Stopnja recikliranja komunalnih odpadkov, 2010–2020 V poročilu Komisije za zgodnje opozarjanje Slovenija ni bila navedena kot ena od držav, ki tvegajo neizpolnitev cilja EU glede 50-odstotne stopnje recikliranja komunalnih odpadkov do leta 2020 – na tem področju je med najuspešnejšimi državami članicami. Komisija zdaj končuje analizo napredka, doseženega v zvezi s priporočili iz poročil za zgodnje opozarjanje iz leta 2018, in analizo napredka pri doseganju ciljev glede recikliranja odpadkov do leta 2025. To poročilo bo predstavljeno konec leta 2022 in bo vključevalo oceno dosedanjega napredka. Izvajanje zakonodajnega svežnja o odpadkih iz leta 2018 Države članice EU so morale do 5. julija 2020 svoje nacionalne zakonodaje uskladiti s spremembami, vključenimi v revidirano okvirno direktivo o odpadkih, direktivo o embalaži in odpadni embalaži ter direktivo o odlagališčih . Slovenija je Komisiji priglasila prenos direktive o odlagališčih ter direktive o embalaži in odpadni embalaži. Postopek ugotavljanja skladnosti še poteka. Načrti za ravnanje z odpadki in programi za preprečevanje odpadkov so pomembni za celovito izvajanje zakonodaje EU o odpadkih. Vsebujejo ključne določbe in naložbe za zagotovitev skladnosti z obstoječimi in novimi pravnimi zahtevami (npr. o preprečevanju odpadkov, o ločenem zbiranju številnih posebnih tokov odpadkov. o ciljih glede recikliranja in o ciljih glede odlagališč). Slovenija je morala revidirane načrte za ravnanje z odpadki in programe za preprečevanje odpadkov predložiti do 5. julija 2020. Priprava osnutka operativnega programa za ravnanje z odpadki in njihovo preprečevanje je v zadnji fazi. Osnutek bo zagotovil podlago za oblikovanje okoljskega poročila. Program vključuje tudi dejavnosti za preprečevanje odpadne hrane. Izvaja se analiza učinkovitosti ravnanja s komunalnimi in drugimi odpadki v letu 2018 ter možnega razvoja v naslednjih 20 letih. Slovenska vlada naj bi program sprejela v prvem četrtletju leta 2022. Pregled izvajanja okoljske politike za Slovenijo iz leta 2019 je vključeval več prednostnih ukrepov za sektor odpadkov, vključno s potrebo po: I.uvedbi novih instrumentov za spodbujanje preprečevanja odpadkov, zagotovitev večje ekonomske privlačnosti ponovne uporabe in recikliranja ter preusmeritev odpadkov za ponovno uporabo in recikliranje stran od sežiganja; II.izboljšanju in razširitvi ločenega zbiranja odpadkov, vključno z biološkimi odpadki; III.določitvi obveznih ciljev recikliranja za občine z ukrepi v primeru neskladnosti (npr. denarne kazni); IV.izboljšanju delovanja sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca; V.izboljšanju podatkov o ravnanju z odpadki; VI.zaprtju in sanaciji neskladnih odlagališč. Prednostni ukrepi za leto 2022

·Uvajanje novih politik, vključno z ekonomskimi instrumenti, za nadaljnje izvajanje hierarhije ravnanja z odpadki, tj. spodbujanje preprečevanja ter povečanje ekonomske privlačnosti ponovne uporabe in recikliranja; in/ali izvajanje že vzpostavljenih politik. ·Zagotoviti izvajanje načrta za ravnanje z odpadki, ki je v skladu z revidirano okvirno direktivo o odpadkih. ·Čim prej zapreti in sanirati preostala nezakonita odlagališča, da se prepreči izrek kazni v okviru postopkov za ugotavljanje kršitev.



2. Biotska raznovrstnost in naravni kapital Cilj strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030, sprejete maja 2020, je zagotoviti začetek okrevanja biotske raznovrstnosti EU, pri čemer so v njej opredeljeni novi cilji in mehanizmi upravljanja za doseganje zdravih in odpornih ekosistemov. V strategiji so zlasti določeni naslednji ambiciozni cilji: (i) zavarovati vsaj 30 % kopenskih območij EU in 30 % morskih območij EU ter povezati ekološke koridorje kot del resnično vseevropskega omrežja narave; (ii) strogo zavarovati vsaj tretjino zavarovanih območij v EU, vključno z vsemi preostalimi primarnimi in staroraslimi gozdovi v EU; (iii) učinkovito upravljati vsa zavarovana območja, opredeliti jasne ohranitvene cilje in ukrepe ter jih ustrezno spremljati. V strategiji je določen tudi načrt EU za obnovo narave – sklop konkretnih zavez in ukrepov za obnovo degradiranih ekosistemov po vsej EU do leta 2030 ter njihovo trajnostno upravljanje, pri čemer se obravnavajo ključni dejavniki za izgubo biotske raznovrstnosti. Direktiva EU o habitatih in direktiva EU o pticah sta ključni zakonodajni orodji za doseganje ciljev strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 ter temelj evropske zakonodaje, katere cilj je ohraniti prostoživeče živalske in rastlinske vrste v EU. Slovenija trenutno nima nacionalne strategije za biotsko raznovrstnost in naravo, ki bi izražala zaveze in ukrepe iz strategije EU za biotsko raznovrstnost. Varstvo in obnova narave Natura 2000, največje usklajeno omrežje zavarovanih območij na svetu, je ključni instrument za doseganje ciljev direktive o pticah in direktive o habitatih. Namen teh ciljev je dolgoročno varstvo, ohranjanje in preživetje najdragocenejših in najbolj ogroženih vrst in habitatov v Evropi ter ekosistemov, ki jih podpirajo. Ključna mejnika pri doseganju ciljev direktive o pticah in direktive o habitatih sta: (i) vzpostavitev usklajenega omrežja Natura 2000; (ii) imenovanje območij, pomembnih za Skupnost, kot posebnih ohranitvenih območij ter določitev ohranitvenih ciljev in ukrepov za območja Natura 2000. Vzpostavitev usklajenega omrežja območij Natura 2000 V Sloveniji je 60 habitatnih tipov in 202 vrsti, na katere se nanaša direktiva o habitatih. V državi so tudi populacije 76 taksonov ptic, navedenih v Prilogi I k direktivi o pticah. Do leta 2021 je omrežje Natura 2000 obsegalo 37,9 % nacionalnega ozemlja Slovenije (18,5-odstotna pokritost EU), pri čemer so posebej zavarovana območja, klasificirana v skladu z direktivo o pticah, obsegala 25 % (12,8-odstotna pokritost EU), območja, pomembna za Skupnost, določena v skladu z direktivo o habitatih, pa 32,7 % (14,2-odstotna pokritost EU) slovenskega ozemlja. Čeprav se lahko omrežje Natura 2000 na kopnem šteje za popolno, je še vedno vrzel v klasifikaciji morskih posebej zavarovanih območij za sredozemskega vranjka v slovenskih morskih vodah, v zvezi s katerim je Komisija leta 2020 začela postopek za ugotavljanje kršitev. Ob upoštevanju zavarovanih območij Natura 2000 in drugih nacionalno določenih zavarovanih območij je v Sloveniji pravno zavarovanih 40,5 % kopenskih območij (26,4-odstotna pokritost EU-27) in 5,2 % morskih območij (10,7-odstotna pokritost EU-27).

Slika 6: Pokritost morskih in kopenskih zavarovanih območij, 2021 Slika 7: Pokritost kopenskih zavarovanih območij Natura 2000, 2021 Določitev posebnih ohranitvenih območij ter ohranitvenih ciljev in ukrepov Šestletni rok iz direktive o habitatih za določitev območja, pomembnega za Skupnost, kot posebnega ohranitvenega območja ter opredelitev ustreznih ohranitvenih ciljev in ukrepov se je iztekel za vse, razen za nekatera območja v Sloveniji. Čeprav so bila vsa območja, pomembna za Skupnost, določena kot posebna ohranitvena območja, Slovenija za vsa ta območja še ni opredelila dovolj kakovostnih ohranitvenih ciljev, specifičnih za območje. Poleg tega je bilo za veliko območij odloženo izvajanje potrebnih ohranitvenih ukrepov. Slovenija zdaj odpravlja nekatere od teh pomanjkljivosti v okviru projekta „LIFE Integrated Project for Enhanced Management of Natura 2000 in Slovenia“ (integrirani projekt v okviru programa LIFE za okrepljeno upravljanje območij Natura 2000 v Sloveniji). Slovenija mora torej še zagotoviti potrebne ohranitvene cilje in ukrepe za določena območja. Napredek pri vzdrževanju ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti vrst in habitatov Za merjenje uspešnosti držav članic je treba v skladu s členom 17 direktive o habitatih in členom 12 direktive o pticah poročati o napredku pri vzdrževanju ali obnovitvi ugodnega stanja ohranjenosti vrst in habitatov. Glede na poročilo Slovenije o stanju ohranjenosti habitatov in vrst, vključenih v člen 17 direktive o habitatih, za obdobje 2013–2018 je delež ocen habitatov v dobrem stanju ohranjenosti leta 2018 za 10 % manjši od 42,7-odstotnega deleža, sporočenega v prejšnjem obdobju poročanja (2007–2012). Kar zadeva zaščitene vrste, je delež ocen habitatov v dobrem stanju ohranjenosti leta 2018 znašal 29,22 %, kar je nekoliko več od 28,96 % iz prejšnjega obdobja poročanja (2007–2012). Kar zadeva ptice, so bili za 82 % gnezditvenih vrst ugotovljeni trendi kratkoročnih povečanj populacij ali stabilnih populacij (za ključne prezimovajoče vrste ta delež znaša 40 %). Hkrati se je delež habitatov v slabem stanju ohranjenosti leta 2018 povečal na 61,8 %, prav tako pa se je povečal delež ocen vrst v slabem stanju ohranjenosti, in sicer na 53 %. Skupine habitatov, ki jim gre zlasti slabo, so gozdovi, visoka, prehodna in nizka barja, travišča in sladkovodni habitati. Skupine vrst, ki jim gre zlasti slabo, so sesalci, dvoživke in členonožci, hkrati pa še vedno obstajajo vrzeli v znanju o stanju ohranjenosti vrst. Glavni pritiski izhajajo iz kmetijstva, razvoja mest, sprememb vodnih režimov, gozdarstva in drugih načinov izkoriščanja virov. Komisija je v zvezi z vplivom kmetijstva na habitate na traviščih in z njimi povezane vrste, zlasti ptice in metulje, leta 2019 začela postopek za ugotavljanje kršitev zoper Slovenijo, ker ta ni obravnavala škodljivih kmetijskih praks na območjih Natura 2000 in zunaj njih. Slika 8: Ocene stanja ohranjenosti habitatov za obdobji poročanja 2007–2012 in 2013–2018

Slika 9: Ocene stanja ohranjenosti vrst za obdobji poročanja 2007–2012 in 2013–2018 Da bi Slovenija dosegla večji napredek pri obnovitvi in vzdrževanju ugodnega stanja ohranjenosti zaščitenih habitatov in vrst, bi se morala pri izvajanju ohranitvenih ukrepov in ukrepov za obnovitev osredotočiti na habitate in vrste v slabem stanju ohranjenosti in/ali s trendi slabšanja, kot so (i) travišča in z njimi povezane vrste, tako da bi obravnavala kmetijske pritiske, (ii) gozdove in z njimi povezane vrste, tako da bi obravnavala gozdarske prakse, ter (iii) sladkovodne habitate in z njimi povezane vrste, tako da bi obravnavala spremembe vodnega sistema. Vračanje narave na kmetijska zemljišča in obnova ekosistemov tal Kmetijska zemljišča Strategija za biotsko raznovrstnost skupaj z novo strategijo „od vil do vilic“ in novo skupno kmetijsko politiko (SKP) podpira prehod na popolnoma trajnostno kmetijstvo in prispeva k njegovemu uresničevanju. V strategiji za biotsko raznovrstnost in strategiji „od vil do vilic“ so določeni štirje pomembni cilji do leta 2030: – 50-odstotno zmanjšanje splošne uporabe kemičnih pesticidov in tveganja, ki izhaja iz njih; – 50-odstotno zmanjšanje uporabe nevarnejših pesticidov; – 50-odstotno zmanjšanje izgub hranil iz gnojil, pri čemer se hkrati prepreči poslabšanje rodovitnosti tal (posledica bo 20-odstotno zmanjšanje uporabe gnojil); – obnova najmanj 10 % kmetijskih površin z visokoraznovrstnimi značilnostmi krajine in povečanje površine, namenjene ekološkemu kmetovanju, na najmanj 25 %. Slovenija ocenjuje, da ima 10,76 % površine, namenjene ekološkemu kmetovanju, kar je nekoliko nad povprečjem EU, ki znaša 9,07 % (2020).

Slika 10: Delež skupne kmetijske površine v uporabi, namenjene ekološkemu kmetovanju, na državo članico, 2020 Kmetijska zemljišča predstavljajo 36 % ozemlja Slovenije. Kmetijski sektor zaradi geoloških in drugih naravnih pogojev v državi vključuje velik delež malih, delno samooskrbnih in komercialnih kmetij manjšega obsega. Slovensko kmetijstvo ustvarja enega najnižjih dohodkov iz kmetijstva v EU. Kar zadeva vplive na okolje, je bilo slovensko kmetijstvo opredeljeno kot eno glavnih pritiskov na vodna telesa, kar je med drugim povezano z upravljanjem hranil (dušika, fosforja, kalija itd.) in gnojem. V skladu s prednostnim okvirom ukrepanja za Slovenijo sektor zaradi (i) intenzifikacije kmetijskih sistemov (gnojenje, intenzifikacija sistemov košnje), (ii) pretvorbe v orno zemljišče, (iii) opuščanja tradicionalnih sistemov upravljanja, (iv) neustreznih tehnik ali časa košnje travišč, (v) neustrezne uporabe naravnih ali anorganskih gnojil ter (vi) osuševanja zemljišč vpliva tudi na biotsko raznovrstnost. Ekosistemi tal Tla so omejen in izredno ranljiv vir, za katerega je v EU značilna vse hujša degradacija. Nova strategija EU za tla, sprejeta 17. novembra 2021, poudarja pomembnost varstva tal, trajnostnega upravljanja tal in obnove degradiranih tal za doseganje ciljev zelenega dogovora in nevtralnosti na področju degradacije tal do leta 2030. To pomeni: (i) preprečevanje nadaljnje degradacije tal; (ii) trajnostno upravljanje tal kot nova normalnost; (iii) izvajanje ukrepov za obnovo ekosistemov. Eden od dejavnikov degradacije ekosistemov tal je območje zaprtih ali umetnih površin . Letno neto izkoriščanje zemljišč (izkoriščena zemljišča so pozidane ali umetne površine) v obdobju 2012–2018 se lahko šteje za ukrep z velikim pritiskom na naravo in biotsko raznovrstnost, tj. sprememba rabe zemljišč. Sprememba rabe zemljišča hkrati pomeni okoljski pritisk na ljudi, ki živijo na urbaniziranih območjih. Kljub zmanjšanju v zadnjem desetletju (v obdobju 2000–2006 je bilo v EU-28 izkoriščenih več kot 1 000 km2 zemljišč/leto) je bilo v EU-28 v obdobju 2012–2018 še vedno izkoriščenih 539 km2 zemljišč/leto . Pojem „neto izkoriščanje zemljišč“ združuje izkoriščanje zemljišč in ponovno razvrstitev zemljišč v kategorije neumetnih površin (ponovna obdelava). Čeprav je bilo nekaj zemljišč v EU-28 v obdobju 2000–2018 ponovno obdelanih, je bilo 11-krat več zemljišč izkoriščenih.

Slovenija je pod povprečjem EU, saj izkorišča 49,8 m2 zemljišč/km2 (povprečje EU-27: 83,8 m2/km2). Glede na platformo za poročanje PRAIS3 (sistem za pregled uspešnosti in oceno izvajanja) je Slovenija leta 2018 posodobila svoje poročanje o degradaciji tal z ukrepi za boj proti ugotovljeni degradaciji. Vendar se Slovenija še ni zavezala določitvi ciljev glede nevtralnosti na področju degradacije tal v skladu s Konvencijo ZN o boju proti dezertifikaciji (UNCCD). Slika 11: Izkoriščanje in ponovna obdelava zemljišč v EU-27 (m2/km2), 2012–2018 Kontaminacija lahko močno zmanjša kakovost tal ter ogrozi zdravje ljudi in okolje. Zadnje razpoložljive informacije, ki so jih predložile države članice EU, vključujejo oceno, da so se dejavnosti, ki bi lahko bile vir onesnaževanja, izvajale ali se še izvajajo na približno 2,8 milijona območjih v EU. Na ravni EU je bilo 650 000 teh območij registriranih v nacionalnih ali regionalnih popisih. Saniranih je bilo že 65 500 onesnaženih območij. Slovenija je evidentirala 181 območij, na katerih so se izvajale ali se še vedno izvajajo dejavnosti, ki bi lahko bile vir onesnaževanja, in je na 83 območjih že sprejela sanacijske ukrepe ali ukrepe za nadaljnjo oskrbo. Organske snovi v tleh imajo pomembno vlogo v ogljikovem ciklu in pri podnebnih spremembah. Tla so za oceani drugi največji ponor ogljika na svetu. Gozdovi in les Strategija EU za gozdove do leta 2030, sprejeta julija 2021, je del svežnja „Pripravljeni na 55“. Strategija spodbuja številne storitve, ki jih zagotavljajo gozdovi. Njen ključni cilj je zagotoviti zdrave, raznolike in odporne gozdove EU, ki bistveno prispevajo h krepitvi biotske raznovrstnosti in podnebnih ambicij. Gozdovi so pomembni ponori ogljika in njihovo ohranjanje je ključno, da bi EU lahko dosegla podnebno nevtralnost do leta 2050. Od 27 % gozdnih območij EU, zavarovanih v okviru direktiv EU o naravi, jih ima manj kot 15 % ugodno stanje ohranjenosti. Ocene so pokazale, da se je delež območij v EU s slabim stanjem ohranjenosti povečal s 27 % leta 2015 na 31 % leta 2018. Več kot 75 % ocen v Sloveniji je pokazalo slabo do slabše stanje ohranjenosti. Gozdovi pokrivajo 58,61 % ozemlja Slovenije in več kot 75 % ocen je pokazalo slabo do slabše stanje. Skupaj 34 000 ha v Sloveniji pokrivajo primarni gozdovi. Slika 12: Stanje ohranjenosti gozdov, ki so v državah članicah EU zavarovani v okviru direktive o habitatih, 2013–2018 (delež ocen) Uredba Evropske unije o lesu prepoveduje dajanje nezakonito pridobljenega lesa na trg EU. V skladu z navedeno uredbo morajo pristojni organi držav članic EU redno preverjati gospodarske subjekte in trgovce ter jim v primeru neizpolnjevanja obveznosti naložiti kazni. Člen 20 navedene uredbe je bil spremenjen tako, da je treba namesto vsaki dve leti poročati vsako leto, kar vključuje koledarsko leto 2019. V obdobju od marca 2017 do februarja 2019 je Slovenija izvedla 611 pregledov gospodarskih subjektov, ki trgujejo z domačim lesom. Izvedla je tudi 29 pregledov gospodarskih subjektov, ki les uvažajo. Ocenjuje se, da je v Sloveniji v obdobju poročanja 2 124 gospodarskih subjektov dajalo na notranji trg uvožene vrste lesa.

Nova uredba o krčenju gozdov bo razveljavila in nadomestila uredbo EU o lesu, saj bo dejansko integrirala in izboljšala obstoječ sistem, tako da se bo preverila zakonitost lesa. Invazivne tujerodne vrste Invazivne tujerodne vrste so glavni vzrok za izgubo biotske raznovrstnosti v EU (poleg sprememb rabe tal in morja, čezmernega izkoriščanja, podnebnih sprememb in onesnaženja). Številne invazivne tujerodne vrste poleg velike škode, ki jo povzročijo naravi in gospodarstvu, tudi spodbujajo izbruhe in širjenje nalezljivih bolezni, ki ogrožajo ljudi ter prostoživeče rastlinske in živalske vrste. Pospešiti je treba izvajanje uredbe EU o invazivnih tujerodnih vrstah in druge zadevne zakonodaje. Cilj strategije za biotsko raznovrstnost do leta 2030 je upravljanje pripoznanih invazivnih tujerodnih vrst in zmanjšanje števila zaradi njih ogroženih vrst na rdečem seznamu za 50 %. Jedro Uredbe (EU) št. 1143/2014 o invazivnih tujerodnih vrstah (v nadaljnjem besedilu: uredba o invazivnih tujerodnih vrstah) je seznam invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo. Skupno število invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo Unijo, je trenutno 66, od tega je: 30 živalskih vrst; 36 rastlinskih vrst; 41 predvsem kopenskih vrst; 23 predvsem sladkovodnih vrst; 1 somornična vrsta in 1 morska vrsta. Glede na poročilo za leto 2021 o pregledu uporabe uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah so se z izvajanjem navedene uredbe že začeli dosegati njeni cilji, na primer skladen okvir za obravnavanje invazivnih tujerodnih vrst na ravni EU in večja ozaveščenost o težavah z invazivnimi tujerodnimi vrstami. Hkrati so bili v navedenem poročilu opredeljeni nekateri izzivi in področja, na katerih so potrebne izboljšave. Glede na to, da so se roki za izvajanje različnih obveznosti iz uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah postopoma uporabljali od julija 2016 do julija 2019, o več vidikih izvajanja uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah še ni mogoče oblikovati sklepov. Glede na poročilo za leto 2021 o osnovni porazdelitvi (glej sliko 13) je bilo od 66 vrst s seznama Unije v okolju v Sloveniji opaženih 21 vrst. Slika 13: Število invazivnih tujerodnih vrst, ki zadevajo EU, na podlagi razpoložljivih georeferenčnih informacij za Slovenijo, 2021 Zoper Slovenijo poteka postopek za ugotavljanje kršitev, saj do 13. julija 2019 ni pripravila in izvedla akcijskega načrta ali sklopa akcijskih načrtov za izpolnitev zahtev iz člena 13 uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah in takega načrta/načrtov ni priglasila Komisiji. Prednostni ukrepi za leto 2022 ·Izboljšanje kakovosti ohranitvenih ciljev in ukrepov na vseh območjih. ·Celovito izvajanje vseh ohranitvenih ukrepov na vseh območjih Natura 2000 s posebnim poudarkom na prilagajanju kmetijskih praks na območjih, kjer kmetijske dejavnosti povzročajo slabšanje stanja ohranjenosti habitatov in/ali vrst. ·Vključitev priporočil Komisije, pomembnih za okoljsko in podnebno ukrepanje, vključno s povezanimi cilji EU, v slovenski strateški načrt SKP. ·Zaveza določitvi ciljev glede nevtralnosti na področju degradacije tal v skladu z UNCCD.

·Izvajanje ukrepov za obravnavanje slabega in slabšega stanja ohranjenosti gozdnih habitatov, da se zagotovi večje število habitatov v ugodnem stanju. ·Priprava in izvajanje akcijskega načrta ali sklopa akcijskih načrtov v skladu s členom 13 uredbe o invazivnih tujerodnih vrstah. Morski ekosistemi Cilj strategije EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 je znatno zmanjšati negativne vplive na občutljive vrste in habitate v morskih ekosistemih ter doseči dobro okoljsko stanje, pa tudi odpraviti ali zmanjšati naključni ulov zaščitenih, prizadetih, ogroženih in občutljivih vrst na raven, ki omogoča okrevanje in ohranjanje vrst [1]. V skladu z okvirno direktivo o morski strategiji morajo države članice doseči dobro okoljsko stanje svojih morskih voda. V ta namen morajo države članice pripraviti morske strategije za svoje morske vode ter sodelovati z državami članicami v isti morski regiji ali podregiji. Te morske strategije vključujejo različne korake, ki jih je treba razviti in izvesti v šestletnih obdobjih. V skladu z okvirno direktivo o morski strategiji morajo države članice do 15. oktobra 2018 tudi določiti vrsto značilnosti za dobro okoljsko stanje za vsak deskriptor (člen 9) in opraviti začetno presojo svojih morskih voda (člen 8). Komisija nato presodi, ali je to ustrezen okvir za izpolnjevanje zahtev direktive. Komisija je za vsakega od 11 deskriptorjev iz okvirne direktive o morski strategiji ocenila določitve dobrega okoljskega stanja, ki jih je Slovenija predložila leta 2018, in določila njihovo raven ustreznosti glede na sklep Komisije o dobrem okoljskem stanju . Ocena Komisije dobro ali zelo dobro pomeni, da so nacionalne določitve dobrega okoljskega stanja dobro usklajene z zahtevami iz sklepa Komisije o dobrem okoljskem stanju ter zagotavljajo kvalitativne in kvantitativne nacionalne okoljske cilje, ki jih morajo države doseči za svoje morske vode. Slika 14: Raven ustreznosti določitve dobrega okoljskega stanja, ki jo je oblikovala Slovenija (podobmočje MAD), na podlagi meril v okviru sklepa Komisije o dobrem okoljskem stanju – člen 9 (poročanje za leto 2018) V Sloveniji je eno morsko podobmočje, tj. Sredozemsko: Jadransko morje (MAD). Na tem morskem podobmočju je bilo šest od 11 določitev dobrega okoljskega stanja ocenjenih kot dobrih ali zelo dobrih. Nacionalna določitev dobrega okoljskega stanja, ki jo je oblikovala Slovenija, je skladna za 6 od 11 deskriptorjev. V skladu z okvirno direktivo o morski strategiji morajo države članice tudi oceniti trenutno okoljsko stanje svojih morskih voda glede na določitev dobrega okoljskega stanja. Ocena dobro ali zelo dobro kaže, da ima država članica dobre zmogljivosti za oceno svojega morskega okolja v skladu z zahtevami iz sklepa Komisije o dobrem okoljskem stanju. Slika 15: Raven ustreznosti nacionalne ocene slovenskega morskega okolja (podobmočje MAD) na podlagi meril v okviru sklepa Komisije o dobrem okoljskem stanju – člen 8 (poročanje za leto 2018) Sedem od 11 deskriptorjev je bilo ocenjenih z dobro ali zelo dobro. Ocena Slovenije v zvezi z njenim morskim okoljem je v primeru sedmih od 11 deskriptorjev usklajena z zahtevami iz sklepa Komisije o dobrem okoljskem stanju. V pregledu izvajanja okoljske politike iz leta 2019 je Komisija Sloveniji priporočila, naj takoj poroča o posodobitvi različnih korakov za izpolnjevanje obveznosti iz okvirne direktive o morski strategiji. Poleg tega je Evropska komisija marca 2022 objavila sporočilo s priporočili za države članice. V oceni Komisije je bilo poudarjeno, da morajo države članice okrepiti prizadevanja za določitev dobrega okoljskega stanja ter uporabo meril in metodoloških standardov v skladu s sklepom Komisije o dobrem okoljskem stanju. Navedeni premisleki zagotavljajo podlago za prednostne ukrepe za leto 2022.

Prednostni ukrepi za leto 2022 ·Zagotavljanje regionalnega sodelovanja z državami članicami na istem morskem (pod)območju za odpravo glavnih obremenitev. ·Izvajanje priporočil, ki jih je Komisija navedla v delovnem dokumentu služb Komisije, priloženem Sporočilu o priporočilih po državah članicah in regijah glede posodobljenih poročil iz leta 2018 za člene 8, 9 in 10 okvirne direktive o morski strategiji. Izboljšati bi morala nacionalne določitve dobrega okoljskega stanja za pet deskriptorjev z oceno zelo slabo/slabo in izvesti ocene morskega okolja za pet deskriptorjev z oceno zelo slabo/slabo. ·Izvajanje priporočil Komisije o pripravi morskih strategij, pri čemer ta priporočila vključujejo: (i) oceno strategij, (ii) določitev dobrega okoljskega stanja in (iii) opredelitev okoljskih ciljev. Ocena ekosistemov in ekosistemsko računovodstvo Strategija EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 države članice poziva k razvoju računovodenja naravnega kapitala ter k boljšemu vključevanju vidikov biotske raznovrstnosti v javno in poslovno odločanje na vseh ravneh. EU potrebuje učinkovitejše omrežje za opazovanje biotske raznovrstnosti in doslednejše poročanje o stanju ekosistemov. V okviru projekta AlpES (ekosistemske storitve v Alpah, 2018) je bilo za celotno Slovenijo kartiranih osem ekosistemskih storitev: (i) površinska pitna voda; (ii) proizvodnja travniške biomase; (iii) les kot kurivo; (iv) filtracija površinske vode po vrstah ekosistemov; (v) varstvo pred snežnimi plazovi, blatnimi tokovi in skalnimi podori; (vi) sekvestracija CO2 v gozdovih in visokih barjih; (vii) rekreacija na prostem in (viii) simbolne alpske rastline, živali in pokrajine. Kartiranje je javno dostopno na spletišču projekta AlpES . Da bi se ocenil napredek pri kartiranju in ocenjevanju ekosistemov, Komisija dvakrat letno pošlje vprašalnik s 27 vprašanji o izvajanju. Slovenija je predložila posodobljene informacije in od januarja 2016 je zabeležen napredek (slika 16). Ta ocena se posodobi vsakih šest mesecev. Slika 16: Barometer ESMERALDA MAES, januar 2016–marec 2021 Napredek pri izvajanju ekosistemskega računovodstva se oceni na nacionalni ravni na podlagi 13 vprašanj (glej sliko 17). Slika 17: Barometer ekosistemskega računovodstva, september 2021 Prednostni ukrep za leto 2022 ·Slovenija bi morala še naprej podpirati kartiranje in ocenjevanje ekosistemov in njihovih storitev ter razvoj ekosistemskega računovodstva. Pri tem bi morala uporabiti ustrezne kazalnike za vključitev obsega ekosistemov, stanja ekosistemov in ekosistemskih storitev (vključno z nekaterimi denarnimi vrednostmi) v nacionalne račune. Slovenija bi morala še naprej podpirati tudi razvoj nacionalnih platform za podjetja in biotsko raznovrstnost, vključno s sistemi računovodenja naravnega kapitala za spremljanje in vrednotenje vpliva podjetij na biotsko raznovrstnost.



3. Ničelno onesnaževanje Čist zrak S politikami in zakonodajo EU za čist zrak je treba precej izboljšati kakovost zraka v EU ter EU približati kakovosti, ki jo priporoča SZO, in omejiti emisije ključnih onesnaževal zraka.

Onesnaževanje zraka in njegove vplive na ekosisteme in biotsko raznovrstnost bi bilo treba dodatno zmanjšati, da se doseže dolgoročni cilj nepreseganja kritičnih obremenitev in ravni. V ta namen je treba okrepiti prizadevanja za dosego popolne skladnosti z zakonodajo EU o čistem zraku ter opredeliti strateške cilje in ukrepe do leta 2030 in po njem. Cilji akcijskega načrta za ničelno onesnaževanje do leta 2030 so zmanjšati vplive onesnaženosti zraka na zdravje za 55 % in zmanjšati obseg ekosistemov EU, ogroženih zaradi onesnaženosti zraka, za 25 %. EU je pripravila celovit nabor zakonodaje o kakovosti zraka, s katerim je določila na zdravju temelječe standarde kakovosti zraka in obveznosti držav članic za zmanjšanje emisij za več onesnaževal zraka. Kakovost zraka je v Sloveniji še naprej zaskrbljujoča. Vendar se zdi, da je trend v primerjavi s prejšnjimi podatki bolj pozitiven. Najnovejše razpoložljive letne ocene (za leto 2019) Evropske agencije za okolje kažejo, da je v Sloveniji vsako leto približno 1 400 prezgodnjih smrti (ali 15 500 izgubljenih let življenja), ki jih je mogoče pripisati koncentracijam drobnih delcev ; vsako leto 90 prezgodnjih smrti (1 000 izgubljenih let življenja), ki jih je mogoče pripisati čezmernim koncentracijam ozona ; in 40 prezgodnjih smrti (400 izgubljenih let življenja), ki jih je mogoče pripisati čezmernim koncentracijam dušikovega dioksida . V primerjavi s povprečjem EU-27 je v Sloveniji stanje drobnih delcev in ozona slabše, stanje koncentracij dušikovega dioksida pa boljše. Število izgubljenih let življenja zaradi onesnaženosti zraka z delci PM2,5 se je s 1 016 leta 2018 zmanjšalo na 744 leta 2019, kar je pod povprečjem EU, ki znaša 762 na 100 000 prebivalcev. Podobno se je število izgubljenih let življenja zaradi onesnaženosti zraka z NO2 zmanjšalo z 29 na 100 000 prebivalcev leta 2018 na 19 leta 2019 (povprečje EU-27 je 99). Emisije ključnih onesnaževal zraka so se v zadnjih letih v Sloveniji znatno zmanjšale, rast BDP pa se je nadaljevala (glej sliko 18). Glede na najnovejše napovedi, predložene v skladu s členom 10(2) direktive o obveznostih zmanjšanja nacionalnih emisij , Slovenija napoveduje, da bo v obdobju 2020–2029 izpolnila svoje obveznosti zmanjšanja emisij za vsa onesnaževala zraka iz direktive, za večino onesnaževal pa po letu 2030. Vendar v napovedih ni prikazano, kako bo izpolnila obveznosti zmanjšanja emisij delcev PM2,5 po letu 2030. Najnovejši podatki iz evidenc, ki jih je Slovenija predložila pred pregledom Komisije, kažejo, da je Slovenija leta 2020 izpolnila obveznosti zmanjšanja emisij za vsa onesnaževala. Slovenija je nacionalni program nadzora nad onesnaževanjem zraka predložila 10. oktobra 2019. Slika 18: Trendi emisij glavnih onesnaževal/BDP v Sloveniji, 2005–2019 Slika 19: Emisije delcev PM2,5 in dušikovih oksidov po sektorjih v Sloveniji, 2019 Leta 2020 niso bila zabeležena nobena preseganja mejnih vrednosti EU, določenih z direktivo o kakovosti zunanjega zraka. Vendar za več območij kakovosti zraka niso bile izpolnjene ciljne vrednosti glede koncentracije ozona . Evropska komisija spremlja vztrajne kršitve zahtev glede kakovosti zraka, ki imajo resne negativne učinke na zdravje in okolje, na podlagi postopkov za ugotavljanje kršitev (zlasti za preseganja vrednosti delcev PM10 in NO2), ki vključujejo vse zadevne države članice, tudi Slovenijo, v zvezi s preseganji mejnih vrednosti delcev PM10. Cilj je sprejeti ustrezne ukrepe za hitro uskladitev vseh območij kakovosti zraka z zahtevami EU. Postopek za ugotavljanje kršitev zoper Slovenijo v zvezi z dnevnimi preseganji vrednosti delcev PM10 poteka od leta 2012. Komisija je Sloveniji v okviru pregleda izvajanja okoljske politike leta 2019 predložila več prednostnih ukrepov v zvezi s čistim zrakom. Natančneje je Komisija Sloveniji priporočila, naj: (i) v okviru nacionalnega programa nadzora nad onesnaževanjem zraka sprejme ukrepe za zmanjšanje glavnih virov emisij; (ii) pospeši zmanjševanje emisij in koncentracij delcev; (iii) posodobi in izboljša omrežje za spremljanje kakovosti zraka ter (iv) zagotovi pravočasno sporočanje ustreznih podatkov. Slovenija je v zvezi s tem sprejela nekaj ukrepov, kot sta načrtovanje naložb v čisto energijo in promet v okviru nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost ter posodobitev omrežja za spremljanje, na primer s sredstvi v višini približno 39 milijonov EUR v okviru kohezijske politike za obdobje 2014–2020 (ta sredstva so se porabila za projekt spremljanja: Sinica – Nadgradnja sistema za spremljanje onesnaženosti zraka, ugotavljanje vzrokov čezmernih obremenitev in analizo učinkov ukrepov za izboljšanje). Prednostni ukrepi za leto 2022 ·V okviru nacionalnega programa nadzora nad onesnaževanjem zraka sprejeti ukrepe za zmanjšanje emisij iz zgoraj navedenih glavnih virov.

·Zagotoviti popolno skladnost s standardi kakovosti zraka EU in ohraniti trende zmanjševanja emisij onesnaževal zraka. Tako bo lahko država zmanjšala negativne vplive onesnaženosti zraka na zdravje in gospodarstvo ter v prihodnje upoštevala priporočene vrednosti SZO. Industrijske emisije Glavni cilji politike EU na področju industrijskih emisij so: (i) varovanje zraka, vode in tal; (ii) preprečevanje nastajanja odpadkov in ravnanje z njimi; (iii) izboljšanje energijske učinkovitosti in učinkovite rabe virov; (iv) čiščenje onesnaženih območij. Da bi EU to dosegla, sprejema celosten pristop k preprečevanju in nadzoru rednih in nenamernih industrijskih emisij. Temelj politike je direktiva o industrijskih emisijah . Komisija je predlog predložila aprila 2022 . Namen revizije je povečati prispevek direktive k cilju ničelnega onesnaževanja ter njeno skladnost s podnebno politiko, energetsko politiko in politiko krožnega gospodarstva. Pregled industrijskih dejavnosti, ki jih ureja direktiva o industrijskih emisijah, prikazan v nadaljevanju, temelji na podatkih, vnesenih v register EU (2018) . Približno 260 industrijskih obratov v Sloveniji mora imeti dovoljenje v skladu z direktivo o industrijskih emisijah. Porazdelitev obratov je prikazana na sliki 20 spodaj. V Sloveniji je bilo leta 2018 največ obratov iz direktive o industrijskih emisijah v naslednjih industrijskih sektorjih: (i) proizvodnja kovin (24 %), (ii) ravnanje z odpadki (17 %), (iii) proizvodnja kemikalij (15 %) in (iv) intenzivna reja perutnine in prašičev (14 %). Slika 20: Število industrijskih obratov v skladu z direktivo o industrijskih emisijah po sektorjih v Sloveniji, 2018 Industrijski sektorji, za katere je bilo ugotovljeno, da z emisijami v zrak najbolj obremenjujejo okolje, so bili: ·proizvodnja železa in jekla za emisije kadmija (Cd), živega srebra (Hg), niklja (Ni), svinca (Pb), cinka (Zn) in dioksinov; ·proizvodnja električne energije za emisije arzena (As), kroma (Cr), bakra (Cu), dušikovih oksidov (NOx) in žveplovih oksidov (SOx); ·ravnanje z gnojem za emisije amoniaka (NH3); ·nanašanje premazov za emisije nemetanskih hlapnih organskih spojin (NMVOC), in

·dejavnosti mineralne industrije za emisije delcev (PM2,5). Slika 21: Emisije v zrak iz sektorjev iz direktive o industrijskih emisijah in ostale skupne nacionalne emisije v zrak v Sloveniji, 2018 Okoljske obremenitve, povezane z industrijskimi emisijami v vodo, izhajajo zlasti iz: (i) proizvodnje celuloze, papirja in lesa za težke kovine ter (ii) skupnega organskega ogljika. Razdelitev na podlagi podatkov Evropskega RIPO je predstavljena na sliki 22. Slika 22: Relativni industrijski izpusti v vodo v Sloveniji, 2018 S pristopom EU k izvrševanju, sprejetim v skladu z direktivo o industrijskih emisijah, ima javnost močne pravice dostopa do ustreznih informacij in sodelovanja v postopku izdaje dovoljenj za obrate, ki bi lahko bili vir onesnaževanja. To javnosti in nevladnim organizacijam omogoča, da zagotovijo ustrezno dodeljevanje dovoljenj in izpolnjevanje pogojev teh dovoljenj. Pristojni organi v okviru okoljskih inšpekcijskih pregledov obiščejo obrate iz direktive o industrijskih emisijah, da odvzamejo vzorce in zberejo potrebne informacije. V skladu s členom 23(4) direktive o industrijskih emisijah je treba obiske na kraju samem izvesti od enkrat na leto do enkrat vsaka tri leta, odvisno od okoljskih tveganj, ki jih ti obrati predstavljajo. V Sloveniji je bilo leta 2018 izvedenih 130 obiskov na kraju samem. Največje število obiskov je bilo opravljenih v obratih za proizvodnjo kovin (31 % obiskov), proizvodnjo kemikalij (15 % obiskov) in ravnanje z odpadki (15 % obiskov). Slika 23: Število inšpekcijskih pregledov v obratih iz direktive o industrijskih emisijah v Slovenji leta 2018 Razvoj referenčnih dokumentov o najboljši razpoložljivi tehnologiji (BREF) in sklepov o najboljši razpoložljivi tehnologiji zagotavlja dobro sodelovanje med deležniki in omogoča boljše izvajanje direktive o industrijskih emisijah . Komisija je od zadnjega poročila o pregledu izvajanja okoljske politike sprejela sklepe o najboljši razpoložljivi tehnologiji za Slovenijo v zvezi s: (i) sežiganjem odpadkov; (ii) industrijo hrane, pijače in mleka ter (iii) površinsko obdelavo z organskimi topili, vključno z zaščito lesa in izdelkov iz lesa s kemikalijami. Komisija se pri izvajanju pravno zavezujočih sklepov o najboljši razpoložljivi tehnologiji in z njimi povezanih ravni emisij najboljše razpoložljive tehnologije v okoljskih dovoljenjih zanaša na prizadevanja nacionalnih pristojnih organov. To bi moralo zagotoviti znatno in stalno zmanjševanje onesnaževanja. Sloveniji sta bila leta 2019 predložena prednostna ukrepa, in sicer naj (i) preveri, ali so dovoljenja skladna z na novo sprejetimi sklepi o najboljši razpoložljivi tehnologiji, in (ii) okrepi nadzor in izvrševanje, da se zagotovi skladnost s sklepi o najboljši razpoložljivi tehnologiji. Komisija spremlja ta ukrepa na podlagi poročil Slovenije, vnesenih v register EU. Zdaj pri Sloveniji preverja sporočene informacije o dovoljenjih, dodeljenih posameznim obratom s področja uporabe direktive o industrijskih emisijah. Zoper Slovenijo poteka postopek za ugotavljanje kršitev v zvezi s prenosom zahtev iz direktive o industrijskih emisijah v njeno zakonodajo.

Preprečevanje večjih industrijskih nesreč – SEVESO Glavni cilji politike EU na področju preprečevanja večjih industrijskih nesreč so: (i) obvladovanje nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, zlasti kemikalije; (ii) omejevanje posledic takih nesreč za zdravje ljudi in okolje; (iii) stalno izboljševanje preprečevanja večjih nesreč ter pripravljenosti in odzivanja nanje. Temelj politike je Direktiva 2012/18/EU (v nadaljnjem besedilu: direktiva Seveso III) . Pregled industrijskih obratov, ki jih ureja direktiva Seveso III (v nadaljnjem besedilu: organizacije Seveso), prikazan v nadaljevanju, temelji na podatkih, vnesenih v podatkovno zbirko eSPIRS (2018) , in poročilu Slovenije o izvajanju direktive Seveso III v obdobju 2015–2018 . Od 60 organizacij Seveso v Sloveniji jih je glede na količino nevarnih snovi, ki so verjetno prisotne v njih, 36 razvrščenih kot organizacije nižje stopnje in 24 kot organizacije višje stopnje. Za organizacije višje stopnje se uporabljajo strožje zahteve. Sprememba števila organizacij Seveso je prikazana na sliki 24. Slika 24: Število organizacij Seveso v Sloveniji (2011, 2014 in 2018) Veliko organizacij Seveso mora pripraviti načrte ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah. Ti načrti so ključni, da se omogočijo ustrezne priprave in učinkovito izvajanje potrebnih ukrepov za zaščito okolja in prebivalcev v primeru večje industrijske nesreče. Po podatkih Slovenije mora načrt ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah pripraviti 24 organizacij višje stopnje. Leta 2018 je tak načrt imelo 24 organizacij višje stopnje, 23 od teh načrtov pa je bilo preskušenih v zadnjih treh letih. Povzetek teh načrtov v Sloveniji je prikazan na sliki 25. Priprava načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah je ključna, da se organizacijam omogočijo ustrezne priprave in učinkovito izvajanje potrebnih ukrepov za zaščito okolja in prebivalcev v primeru večje industrijske nesreče. Slika 25: Situacija v zvezi z načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah v Sloveniji (2018) Naslednje vrste informacij so vedno na voljo za 80 % organizacij Seveso v Sloveniji: (i) informacije za javnost iz Priloge V k direktivi Seveso III, zlasti o načinu opozarjanja zadevne javnosti ob večji nesreči; (ii) informacije o pravilnem ravnanju ob večji nesreči in (iii) informacije o datumu zadnjega obiska na kraju samem. Ta določba o znanju je pomembna določba direktive Seveso III, saj lahko seznanjenost javnosti s temi informacijami zmanjša posledice večje industrijske nesreče. Deleži organizacij višje stopnje, za katere so bile v zadnjih letih dejansko objavljene informacije o varnostnih ukrepih in pravilnem ravnanju, so prikazani na sliki 26. Slika 26: Deleži organizacij višje stopnje, za katere so bile v Sloveniji dejansko objavljene informacije o varnostnih ukrepih in pravilnem ravnanju (2011, 2014 in 2018) Slovenija je imela nekaj težav s prenosom direktive Seveso III.

Prednostni ukrep za leto 2022 ·Slovenija bi morala okrepiti nadzor in izvrševanje, da bi zagotovila skladnost z določbami direktive Seveso III, zlasti o obveščanju javnosti. Hrup V direktivi o okoljskem hrupu je določen skupni pristop k izogibanju škodljivim učinkom izpostavljenosti okoljskemu hrupu ter njihovemu preprečevanju in zmanjševanju, niso pa določene dejanske mejne vrednosti hrupa. Njena glavna instrumenta v zvezi s tem sta kartiranje in načrtovanje hrupa. Ključni cilj akcijskega načrta za ničelno onesnaževanje do leta 2030 je za 30 % zmanjšati delež ljudi, ki so izpostavljeni prometnemu hrupu. Čezmeren hrup letal, železnic in cest je v EU eden od glavnih razlogov za zdravstvene težave, povezane z okoljem. Povzroči lahko ishemično bolezen srca, možgansko kap, prekinjen spanec, kognitivno motnjo in stres . Glede na omejen sklop podatkov se ocenjuje, da je okoljski hrup v Sloveniji letno odgovoren za najmanj 30 prezgodnjih smrti in 130 primerov ishemične bolezni srca . Poleg tega ima približno 15 000 ljudi v Sloveniji težave z motnjami spanca. Delež ljudi, izpostavljenih hrupu, se je v Sloveniji med letoma 2012 in 2017 zmanjšal za 9 %. Glede na najnovejši popoln nabor analiziranih informacij je kartiranje hrupa za aglomeracije, ceste in železnice končano. Kakovost in upravljanje voda V skladu z zakonodajo in politiko EU je treba učinek obremenitev na somornice, obalne vode in sladke vode (vključno s površinskimi in podzemnimi vodami) precej zmanjšati. Z doseganjem, ohranjanjem ali izboljšanjem dobrega stanja vodnih teles, kot je opredeljeno v okvirni direktivi o vodah, bodo imeli državljani EU dostop do kakovostne in varne pitne ter kopalne vode. Zagotovilo se bo tudi, da se cikel hranil (dušika in fosforja) upravlja na bolj trajnosten in z viri gospodaren način. Okvirna direktiva o vodah Okvirna direktiva o vodah je temelj vodne politike EU v 21. stoletju . Okvirna direktiva o vodah in druga zakonodaja, povezana z vodo , vzpostavljata okvir za trajnostno in celovito upravljanje voda, katerega cilj je visoka raven varstva vodnih virov, preprečevanje nadaljnjega slabšanja stanja in ponovna vzpostavitev dobrega stanja. Države članice naj bi do marca 2022 poročale o tretjem krogu načrtov upravljanja povodij. V skladu z okvirno direktivo o vodah morajo pripraviti načrte upravljanja za vsa povodja na svojem ozemlju. Komisija bo ocenila sporočeno stanje povodij in napredek, dosežen v zvezi s temi povodji. Preverila bo, kako so bile obravnavane ugotovitve iz njene ocene drugega kroga načrtov upravljanja povodij . Slovenija še ni predložila poročila o tretjem načrtu upravljanja povodij. Komisija je decembra 2021 objavila 6. poročilo o izvajanju, v katerem je ocenila izvajanje okvirne direktive o vodah in direktive o poplavah . To poročilo vključuje vmesno oceno: (i) izvajanja programa ukrepov in (ii) novih prednostnih snovi. Glede na poročilo o oceni za Slovenijo , ki je del 6. poročila o izvajanju, je bilo v okviru programa ukrepov za drug cikel upravljanja sprejetih 78 ukrepov (71 osnovnih in 7 dopolnilnih). Ukrepi v okviru navedenega programa niso povezani s ključnimi vrstami ukrepov in ne zagotavljajo nobenih strukturiranih informacij o pomembnih obremenitvah ali kemičnih snoveh, ki bi lahko preprečile doseganje okoljskih ciljev. Ciljne obremenitve so opisane le na splošno. Ugotovljeno je bilo tudi, da v letih 2018 in 2021 ni bil dosežen okoljski cilj obravnavanja kakršnih koli obremenitev, ki izhajajo iz kemičnih snovi, in da ni specifičnih ukrepov za: (i) sanacijo onesnaženih območij; (ii) nadzor nad onesnaževanjem, ki izhaja iz gozdarstva; (iii) izvajanje naravnega zadrževanja vode in (iv) prilagajanje podnebnim spremembam. Ti vidiki so le implicitno vključeni v različne ukrepe. Glede na poročila v drugem krogu načrtov upravljanja povodij in podatke, objavljene v letu 2020 , je 58,4 % vseh teles površinske vode v Sloveniji doseglo dobro ekološko stanje (pri čemer je stanje neznano le za 3,2 % teles površinske vode), le 0,6 % pa je doseglo dobro kemijsko stanje (pri čemer je stanje neznano le za 0,6 %). Kar zadeva podzemno vodo, 14,3 % teles podzemne vode ni doseglo dobrega kemijskega stanja, 100 % pa je v dobrem količinskem stanju. Na sliki 27 je prikazan delež teles površinske vode v Sloveniji in drugih evropskih državah, ki niso dosegla dobrega ekološkega stanja. Slika 27: Delež teles površinske vode (reke, jezera, somornice in obalno morje) v manj kot dobrem ekološkem stanju po vodnih območjih Na sliki 28 je prikazan delež teles površinske vode v Sloveniji in drugih evropskih državah, ki niso dosegla dobrega kemijskega stanja. V Sloveniji je ta delež znašal 98,7 %, če se upoštevajo tudi telesa, ki takega stanja niso dosegla zaradi snovi, ki se obnašajo kot splošno prisotne obstojne, bioakumulativne in strupene snovi (uPBT). Brez teh snovi 99 % teles površinske vode dosega dobro kemijsko stanje. Slika 28: Delež teles površinske vode, ki niso dosegla dobrega kemijskega stanja

V okviru direktive o industrijskih emisijah je treba poudariti, da so se v Sloveniji v zadnjem desetletju močno povečali (61,1 %) izpusti težkih kovin, kot so Cd, Hg, Ni in Pb, ter zmanjšali izpusti skupnega organskega ogljika (5,8 %) v vodo . Skupna količina vode, ki je vsako leto odvzeta (v skladu z izhodiščno vrednostjo za leto 2019) iz površinskih in podzemnih virov v Sloveniji, znaša 943,22 hm3 (EEA, 2022). Deleži odvzema vode po sektorjih so: (i) 0,37 % za kmetijstvo, (ii) 18,02 % za javno oskrbo z vodo, (iii) 77,08 % za hlajenje za proizvodnjo električne energije, (iv) 4,42 % za proizvodnjo ter (v) 0,11 % za rudarstvo (slika 29). Slovenija spremlja odvzeme vode na podlagi registra. Dovoljenja za majhne odvzeme v Sloveniji niso potrebna, vendar se vsi taki odvzemi vpišejo v register. Slika 29: Odvzem vode po sektorjih v Sloveniji V Sloveniji je indeks izkoriščanja vode plus (WEI+) leta 2017 znašal 0,7 %, kar je manj od 20-odstotne vrednosti, ki se po navadi šteje za kazalnik pomanjkanja vode . Slovenija se je glede na indeks WEI+ uvrstila na 20. mesto (pri čemer je na 1. mestu država z visokim indeksom WEI+, torej država, ki ima težave s pomanjkanjem vode) v EU. Slika 30: Indeks izkoriščanja vode plus (WEI+) znotraj EU, 2017 Omeniti je treba pozitiven ukrep Slovenije, ki je v okviru načrta za okrevanje in odpornost več kot 50 milijonov EUR vložila v podporo izboljšani oskrbi s pitno vodo in projektom za varčevanje z vodo. Poleg tega je Slovenija vzpostavila satelitsko opazovanje vodotokov, kar se lahko šteje za primer dobre prakse. Direktiva o poplavah Kot je že bilo navedeno, je Komisija decembra 2021 objavila 6. poročilo o izvajanju, v katerem je ocenila izvajanje okvirne direktive o vodah in direktive o poplavah. Poročilo vključuje pregled in posodobitev predhodnih ocen poplavne ogroženosti, ki so jih v drugem ciklu (2016–2021) pripravile vse države članice. Glede na poročilo o oceni , vključeno v 6. poročilo o izvajanju, je pristop, ki ga je Slovenija uporabila pri določitvi novih območij, na katerih obstaja možnost pomembne poplavne ogroženosti, in pri spremembah na takih obstoječih območjih (iz prvega cikla), neposreden in je vključeval javno posvetovanje. Končno odločitev sprejmejo strokovnjak in lokalni uslužbenci organov za upravljanje voda. Poleg tega je bil kot dobra praksa opredeljen naslednji primer: na območjih, kjer se ocenjuje, da se bo predviden obseg visokega vodostaja zaradi vpliva podnebnih sprememb v prihodnje zmanjšal, Slovenija ni zmanjšala možnosti nevarnosti in je zato sprejela previdnostni ukrep. Slovenija bi morala razmisliti o tem, da bi v ocene poplavne ogroženosti poleg podnebnih sprememb vključila tudi druge dolgoročne trende. Slovenija še ni sprejela drugega kroga načrtov za obvladovanje poplavne ogroženosti v skladu z direktivo o poplavah ali poročala o njem. Evropska komisija bo ocenila napredek, dosežen od sprejetja prvih načrtov za obvladovanje poplavne ogroženosti, in v zvezi s tem objavila poročilo, tako kot leta 2019. Direktiva o pitni vodi Kar zadeva direktivo o pitni vodi , od pregleda izvajanja okoljske politike za leto 2019 ni bila na voljo nobena nova ocena kakovosti pitne vode. Kakovost pitne vode v Sloveniji ni bila navedena kot področje ki vzbuja zaskrbljenost. Prenovljena direktiva je začela veljati 12. januarja 2021, države članice pa jo morajo v svoje nacionalne pravne sisteme prenesti do 12. januarja 2023. Slovenija bo morala izpolnjevati te revidirane standarde kakovosti. Direktiva o kopalnih vodah

Kar zadeva direktivo o kopalnih vodah, je na sliki 32 prikazano, da je bilo leta 2020 od 361 slovenskih kopalnih voda 85,1 % odlične kakovosti . Podrobne informacije o slovenskih kopalnih vodah so na voljo na nacionalnem portalu in prek interaktivnega zemljevida Evropske agencije za okolje. Slika 31: Kakovost kopalnih voda v Evropi v sezoni 2020 Slika 32: Kakovost kopalnih voda v obdobju 2017–2020 Direktiva o nitratih Glede na najnovejše poročilo o izvajanju direktive o nitratih za obdobje 2016–2019 so razmere v zvezi s kakovostjo podzemne vode v Sloveniji in s tem povezanimi trendi neenotne. Na eni strani se je delež postaj za spremljanje z več kot 50 mg nitratov na liter (l) zmanjšal z 11,6 % (2012–2015) na 9 %, kar pomeni izboljšanje stanja. Na drugi strani se je delež postaj za spremljanje v razponu med 40–50 mg/l povečal s 4,5 % (2012–2015) na 6,2 % (2016–2019), kar pomeni poslabšanje stanja. Če pa se obravnavata oba navedena razpona skupaj (tj. razpon nad 40 mg nitratov na liter), se je stanje v obdobju 2016–2019 nekoliko izboljšalo, saj je delež postaj za spremljanje z več kot 40 mg/l v obdobju 2016–2019 znašal 15,2 %, v obdobju 2012–2015 pa 16,1 %. Izboljšalo se je tudi stanje v zvezi z deležem postaj za spremljanje z manj kot 25 mg/l, in sicer se je delež povečal z 72 % (2012–2015) na 73,9 % (2016–2019). Stanje v zvezi s koncentracijami nitratov v površinski vodi se je poslabšalo, pri čemer se je evtrofikacija s 4,2 % (2012–2015) povečala na 19,4 % (2016–2019). V Sloveniji je gostota živine povprečna, presežek dušika in fosforja pa je nekoliko manjši od povprečja EU. Omrežje postaj za spremljanje je dobro razvito. Veliko je kritičnih točk, kjer je koncentracija dušika nad 50 mg/l, in veliko površinskih voda je evtrofnih. Revidiran akcijski program je bil objavljen leta 2017 . Komisija Sloveniji priporoča, naj še naprej spremlja te kritične točke. Direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode Slovenija je v zadnjih letih imela težave pri izpolnjevanju obveznosti v okviru direktive o čiščenju komunalne odpadne vode. Stopnja skladnosti v Sloveniji na splošno znaša 61 %, kar je nižje od povprečja EU leta 2018. Delež komunalne odpadne vode, ki se ne zbira in/ali ne izpolnjuje zahtev za biološko čiščenje, je 0,7 % . Slika 33: Delež komunalne odpadne vode, ki izpolnjuje vse zahteve v okviru direktive o čiščenju komunalne odpadne vode (zbiranje, biološko čiščenje, biološko čiščenje z odstranjevanjem dušika in/ali fosforja) na skladnih urbanih območjih navedene direktive (stopnja skladnosti), 2018 V zadnjih letih se je izboljšala skladnost z direktivo o čiščenju komunalne odpadne vode, pri čemer je bila ključna uporaba sredstev EU. Kljub tem izboljšavam pa je Sodišče Evropske unije zaradi nepopolnega izvajanja navedene direktive izdalo več sodb zoper Slovenijo. Komisija je leta 2020 pri Sodišču začela postopek zoper Slovenijo zaradi nepravilne uporabe navedene direktive. Prednostni ukrepi za leto 2022 ·Oceniti nove fizične spremembe vodnih teles v skladu s členom 4(7) okvirne direktive o vodah. Slovenija mora pri teh ocenah proučiti druge možnosti in ustrezne omilitvene ukrepe. ·Še naprej spremljati kritične točke v zvezi z nitrati v podzemni vodi in obravnavati vse večjo evtrofikacijo površinskih voda. ·Prizadevati si za izboljšanje usklajenega izvajanja vodne, morske in naravovarstvene politike.

·V celoti izvajati direktivo o čiščenju komunalne odpadne vode za vse aglomeracije v okviru direktive z izgradnjo potrebne infrastrukture. Kemikalije EU si prizadeva zagotoviti, da se kemikalije proizvajajo in uporabljajo na način, s katerim se bodo čim bolj zmanjšali vsi pomembni škodljivi učinki na zdravje ljudi in okolje. Komisija je oktobra 2020 objavila Strategijo na področju kemikalij za trajnostnost – Okolju brez strupov naproti , na podlagi katere so bile v zakonodaji EU o kemikalijah izvedene nekatere sistemske spremembe. Strategija je sestavni del cilja ničelnega onesnaževanja, ki ga je določila EU, in je ključna zaveza evropskega zelenega dogovora. Zakonodaja EU o kemikalijah zagotavlja osnovno varstvo človekovega zdravja in okolja. Zagotavlja tudi stabilnost in predvidljivost za podjetja, ki delujejo na notranjem trgu. Komisija od leta 2007 zbira informacije o izvrševanju uredbe o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (v nadaljnjem besedilu: uredba REACH) ter uredbe o razvrščanju, označevanju in pakiranju (v nadaljnjem besedilu: uredba CLP). Decembra 2020 je ocenila poročila držav članic o izvajanju in izvrševanju teh uredb v skladu s členom 117(1) uredbe REACH in členom 46(2) uredbe CLP. Glede na najnovejše razpoložljive podatke se nacionalne strukture izvrševanja v zadnjih letih niso veliko spremenile. Vendar je iz tega poročila očitno, da je pri izvajanju uredb REACH in CLP ter zlasti na področju kazenskega pregona še vedno veliko razlik. Zabeležene stopnje skladnosti v državah članicah se zdijo na splošno precej stabilne, razen trenda rahlega poslabšanja, ki je verjetno posledica: (i) večje učinkovitosti organov kazenskega pregona pri odkrivanju neskladnih izdelkov/podjetij in (ii) večjega obsega neskladnih izdelkov, ki so dani na trg EU. Komisija je avgusta 2021 objavila merljivo oceno izvrševanja dveh glavnih uredb EU o kemikalijah (uredbe REACH in uredbe CLP), pri kateri je uporabila sklop kazalnikov o različnih vidikih izvrševanja. Za preverjanje skladnosti z uredbo REACH so v Sloveniji odgovorni naslednji organi : ·Inšpekcija za kemikalije (del Urada za kemikalije Republike Slovenije); ·Zdravstveni inšpektorat; ·Inšpektorat za delo. Slovenija je razvila in v celoti izvedla strategiji za izvrševanje uredb REACH in CLP . Strategiji vključujeta letno načrtovanje dejavnosti za izvrševanje. Poleg tega se vsako leto ovrednotita in pregledata. Praviloma se vse kršitve uredbe REACH štejejo za hude ali zelo hude okoljske prekrške. Če je kršitev dovolj huda, se lahko pristojni organ odloči, da bo poleg denarne kazni naložil druge kazni. Po potrebi lahko organ tudi odredi začasni zaseg premoženja in dokumentov. V Sloveniji so izvrševanju uredb REACH in CLP dodeljeni le štirje delavci s polnim delovnim časom . Vendar pa je bilo v obdobju poročanja (2019) izvedenih več kot 3 500 inšpekcijskih pregledov v zvezi z uredbama. Večina inšpekcijskih pregledov je bila reaktivnih/izrednih (tj. inšpekcijski pregledi v odziv na pritožbe, nesreče in napotitve) in ne proaktivnih. Poudariti je treba velik delež primerov neskladnosti glede na skupno število inšpekcijskih pregledov (slika 34). Slika 34: Delež primerov neskladnosti glede na skupno število inšpekcijskih pregledov v zvezi z uredbama REACH in CLP v letu 2019 po državah članicah in v primerjavi s povprečjem EU Prednostni ukrep za leto 2022 ·Slovenija bi morala posodobiti svoje upravne zmogljivosti izvajanja in izvrševanja, tako da bi jih približala politiki ničelne tolerance za primere neskladnosti. 4. Podnebni ukrepi V skladu s Pariškim sporazumom in v okviru evropskega zelenega dogovora evropska podnebna zakonodaja kot cilj EU določa zagotovitev podnebne nevtralnosti do leta 2050 in zmanjšanje emisij toplogrednih plinov za 55 % do leta 2030 v primerjavi z letom 1990. Omejuje tudi prispevek, ki ga ima lahko odstranjevanje ogljika pri zmanjšanju emisij do leta 2030, da se zagotovi zadostno prizadevanje za ublažitev. EU in njene države članice so decembra 2020 Okvirni konvenciji Združenih narodov o spremembi podnebja predložile posodobljen nacionalno določen prispevek. EU si v vseh sektorjih in politikah prizadeva zmanjšati emisije toplogrednih plinov ter zagotoviti prehod na podnebno nevtralno in trajnostno gospodarstvo, obravnava pa tudi neizogibne posledice podnebnih sprememb. Za spodbujanje zmanjšanja emisij iz proizvodnje električne energije, industrije, prometa, pomorskega sektorja in fluoriranih toplogrednih plinov (F-plini), ki se uporabljajo v izdelkih, je bila sprejeta podnebna zakonodaja. Veljavna zakonodaja EU na področju cestnega prometa določa, da je treba intenzivnost toplogrednih plinov goriv za vozila zmanjšati za 6 % do leta 2020 v primerjavi z letom 2010 , in določa standarde emisij toplogrednih plinov za različne kategorije vozil, ki jih je treba spoštovati . Zaradi veljavne uredbe o F-plinih se bodo emisije F-plinov​ v EU do leta 2030 v primerjavi z letom 2014 zmanjšale za dve tretjini. Emisije in odvzemi toplogrednih plinov iz sektorja rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva so od leta 2021 vključeni v prizadevanja EU za zmanjšanje emisij. Politika EU za prilagajanje je sestavni del evropskega zelenega dogovora.

Od leta 2021 morajo države članice poročati o svojih nacionalnih politikah za prilagajanje . Evropska podnebna zakonodaja priznava prilagajanje kot ključno sestavino dolgoročnega svetovnega odziva na podnebne spremembe. Države članice in Unija morajo okrepiti svoje ukrepe za prilagajanje, tako da uvedejo zahtevo za izvajanje nacionalnih strategij in redne ocene napredka kot del splošnega upravljanja EU na področju podnebnih ukrepov. V posodobljeni strategiji EU za prilagajanje iz februarja 2021 je določeno, kako se EU lahko prilagodi neizogibnim vplivom podnebnih sprememb in postane odporna proti podnebnim spremembam do leta 2050. Ključne nacionalne podnebne politike in strategije Slovenija ima celovit nacionalni energetski in podnebni načrt za obdobje 2021–2030, ki je v skladu z nacionalno dolgoročno strategijo. V skladu s splošnim ciljem EU mora Slovenija doseči podnebno nevtralnost. Nacionalni cilj je zmanjšati emisije toplogrednih plinov za 36 % v primerjavi z ravnmi iz leta 2005. Slovenija je v okviru nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost 42 % sredstev namenila podnebnim ciljem ter določila ključne reforme in naložbe za spodbuditev prehoda na bolj trajnostno, nizkoogljično in proti podnebnim spremembam odporno gospodarstvo. Naložbe so namenjene čisti energiji, prenovi stavb in trajnostnemu prometu (več podrobnosti v poglavju 5). V strateškem okviru za prilagajanje podnebnim spremembam, ki ga je vlada sprejela decembra 2016, so bile določene prednostne naloge za prilagajanje. Okvir zagotavlja dolgoročno vizijo, namen in strateške smernice za okrepitev dejavnosti, povezanih s prilagajanjem. Med letoma 1990 in 2020 so se emisije toplogrednih plinov v celotnem gospodarstvu zmanjšale za 15 %, tj. manj od povprečja EU (24 %). Slika 35: Emisije toplogrednih plinov skupaj (vključno z mednarodnim letalstvom) v Sloveniji, 1990–2020 Cilj porazdelitve prizadevanj Za emisije, ki niso vključene v sistem EU za trgovanje z emisijami (EU ETS), morajo države članice na podlagi zakonodaje o porazdelitvi prizadevanj izpolniti zavezujoče nacionalne cilje . V okviru zakonodaje EU je cilj Slovenije omejiti povečanje emisij toplogrednih plinov v sektorjih, ki niso vključeni v sistem ETS (stavbni sektor, cestni in nacionalni pomorski promet, sektor kmetijstva, sektor odpadkov in mala industrija), na +4 % do leta 2020 in zmanjšati emisije za 15 % do leta 2030 v primerjavi z ravnmi iz leta 2005. Ocenjuje se, da Slovenija precej presega trenutne nacionalne cilje za leti 2020 in 2030. Slika 36 Emisije in cilji v okviru odločbe o porazdelitvi tveganj/uredbe o porazdelitvi tveganj v Sloveniji za leti 2020 in 2030 kot sprememba v odstotkih v primerjavi z letom 2005 Slika 37: Emisije, dodeljene letne emisije (DLE) in skupni presežek/primanjkljaj dodeljenih letnih emisij v okviru odločbe o porazdelitvi tveganj v Sloveniji, 2013–2020 Ključni sektorski razvoj Kar zadeva cestni promet, se je intenzivnost toplogrednih plinov iz goriv za vozila v Sloveniji od leta 2010 do leta 2019 zmanjšala za 2,9 %. Država mora hitro ukrepati, da bi dosegla trenutni cilj 6-odstotnega zmanjšanja intenzivnosti toplogrednih plinov do leta 2020. Države članice lahko v zvezi s tem sprejmejo več vrst ukrepov, na primer: (i) nadaljnja razširitev uporabe električne energije v cestnem prometu; (ii) podpora uporabi biogoriv, zlasti naprednih biogoriv; (iii) spodbujanje razvoja in uporabe goriv iz obnovljivih virov nebiološkega izvora in (iv) zmanjšanje emisij višje v verigi pred postopki rafiniranja. Leta 2019 je v Sloveniji 32 % vseh emisij toplogrednih plinov izhajalo iz cestnega prometa. Emisije v cestnem prometu so se v primerjavi z letom 2005 povečale za 29 %. Raven emisij iz kmetijstva je ostala enaka kot leta 2005. Slika 38: Emisije toplogrednih plinov po sektorjih v Sloveniji – pretekle emisije v obdobju 1990–2020, napovedi za obdobje 2021–2030

Trend emisij iz stavb se zmanjšuje. Nacionalni energetski in podnebni načrt vključuje celovite informacije o stavbah, vključno s ciljem 20-odstotnega zmanjšanja porabe končne energije do leta 2030 v primerjavi z letom 2005. Slovenija v sektorju rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva napoveduje neto odvzeme ekvivalenta CO2 iz rabe zemljišč in gozdarstva do leta 2030. Glede na sporočene količine v okviru Kjotskega protokola za navedeni sektor v Sloveniji so neto emisije v obdobju 2013–2019 znašale povprečno 0,8 Mt ekvivalenta CO2. Slovenija je torej proizvedla –0,2 % povprečnega letnega ponora EU-27 v višini 344,9 Mt ekvivalenta CO2. Izračunavanje emisij ogljika za isto obdobje na podlagi ločenega merilnega sistema je pokazalo neto „presežke“ v višini povprečno 3,9 Mt ekvivalenta CO2, kar ustreza –3,4 % ponora, obračunanega za EU-27, v višini 115,0 Mt ekvivalenta CO2. Sporočeni neto odvzemi za leto 2013 so se leta 2014 izrazito zmanjšali na neto emisije, ki so ostale na isti ravni do leta 2018 in se nekoliko zmanjšale leta 2019. Obračunane količine kažejo enak vzorec neto „dobropisov“ (enakovredni odvzemom ogljika) za leto 2013 in neto presežkov po tem letu. Slovenija je ena od treh držav članic EU s povprečnimi neto emisijami in ena od šestih držav članic EU, ki poročajo o neto emisijah za najmanj eno leto. Poleg tega je Slovenija ena od šestih držav članic EU s povprečnimi neto presežki in ena od 14 držav članic EU, ki v okviru tega predhodnega obračunavanja poročajo o neto presežkih za najmanj eno leto. Slika 39: Sporočene in obračunane emisije in odvzemi v sektorju rabe zemljišč, spremembe rabe zemljišč in gozdarstva v Sloveniji Uporaba prihodkov od prodaje pravic iz sistema EU ETS na dražbi Skupni prihodki od prodaje pravic iz EU ETS na dražbi v okviru sistema EU ETS v Sloveniji v obdobju 2011–2021 so znašali skoraj 412 milijonov EUR. V Sloveniji je 100 % prihodkov od prodaje na dražbi namenjenih podnebnim in energetskim projektom. Prednostni ukrepi za leto 2022 ·Zagotoviti podporo energijski učinkovitosti, zlasti s prenovo stavb. ·Zagotoviti podporo trajnostnemu prometu. ·Povečati uporabo energije iz obnovljivih virov. ·Zagotoviti trajnostnost biomase.



Del II: Omogočitveni okvir: orodja za izvajanje 5. Financiranje Potrebe po okoljskih naložbah v Evropski uniji

Financiranje okoljskih ukrepov je ključno za njihov uspeh. Čeprav se ukrepi večinoma financirajo iz nacionalnih virov, različna sredstva EU pomembno prispevajo in pomagajo pri odpravljanju vrzeli v financiranju med državami. Po letu 2020 se bodo okoljski ukrepi podpirali tudi v okviru sklada EU za okrevanje po pandemiji COVID-19 (prek mehanizma za okrevanje in odpornost) in načela, da se ne škoduje bistveno, ki se uporablja v celotnem proračunu EU. V proračunu EU bodo izražene tudi obnovljene zaveze, opredeljene na podnebni konferenci COP26 (ki je potekala v Glasgowu oktobra in novembra2021) in konvenciji o biotski raznovrstnosti (ki je potekala aprila in maja 2022) . Splošne vrzeli v okoljskih naložbah (EU-27) Naložbene potrebe EU za zeleni prehod se nanašajo na več medsebojno povezanih področij. Potrebe po naložbah, ki presegajo izhodiščne vrednosti (tj. razlika med potrebnimi naložbami in napovedanimi naložbami, če ne bodo sprejeti dodatni ukrepi) za podnebje, energijo in promet so bile leta 2021 ocenjene na 390 milijard EUR na leto (EU-27) , pri čemer naj bi bilo potrebnih še 130 milijard EUR na leto za uresničitev temeljnih okoljskih ciljev EU . Visoki so lahko tudi stroški prilagajanja podnebnim spremembam, in sicer se ocenjuje, da bodo dosegli skupaj 35–62 milijard EUR (ožje področje uporabe) ali 158–518 milijard EUR (širše področje uporabe) na leto . Te potrebe po naložbah odražajo cilje glede izvajanja do leta 2020 in do leta 2030 (razen za prilagajanje podnebnim spremembam, za kar naj bi se stroški nanašali na daljše časovno obdobje). Predhodna posodobitev temeljne vrzeli v okoljskih naložbah EU je prikazana v preglednici 1 . Skoraj 40 % potreb po okoljskih naložbah je povezanih z obravnavanjem onesnaževanja, ki skupaj z upravljanjem voda znaša skoraj dve tretjini skupne vrzeli. Naložbena vrzel na področju krožnega gospodarstva in odpadkov je ocenjena na 13–28 milijard EUR na leto, odvisno od ravni izvedene krožnosti. Letna vrzel v financiranju biotske raznovrstnosti je ocenjena na približno 20 milijard EUR. Preglednica 1: Predvidena razčlenitev potreb EU po okoljskih naložbah glede na okoljski cilj, 2021–2030 (na leto) Okoljski cilj Predvidena naložbena vrzel (EU-27, na leto) v milijardah EUR v % Preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja 42,8 39 % Upravljanje voda in vodni sektor 26,6 24 % Krožno gospodarstvo in odpadki 13,0 12 % Biotska raznovrstnost in ekosistemi 21,5 20 % Raziskave, razvoj in inovacije ter drugo 6,2 6 % Skupaj 110,1 100 % Potrebe po okoljskih naložbah v Sloveniji V Sloveniji je opaziti jasno preusmeritev prednostnih naložb k podpori podnebni, energetski in prometni politiki, kot je razvidno iz nacionalnega načrta za okrevanje in odpornost. Iz sklada za okrevanje in odpornost bo več kot 750 milijonov EUR namenjenih naložbam v širok spekter gospodarskih sektorjev, kot so energijska učinkovitost in energijska prenova stanovanj, čisti prevoz, upravljanje voda, zaščita pred poplavami in krožno gospodarstvo. Preprečevanje in nadzorovanje onesnaževanja V prvih obetih EU za čist zrak v okviru programa za čist zrak je bilo ocenjeno, da skupni stroški v zvezi z nadzorovanjem onesnaževanja zraka, ki bi jih Slovenija imela pri izpolnjevanju zahtev glede zmanjšanja emisij iz direktive o obveznostih zmanjšanja nacionalnih emisij do leta 2030, znašajo 384 milijonov EUR na leto. Ta znesek vključuje 239 milijonov EUR za naložbe v osnovna sredstva (ob predpostavki, da so podnebni in energijski cilji do leta 2030 doseženi). Glede na druge obete EU za čist zrak bi EU večinoma dosegla zmanjšanja emisij onesnaževal zraka, ki ustrezajo obveznostim iz direktive o nacionalnih emisijah za nekatera onesnaževala zraka do leta 2030, če: (i) bi izvedla vso zadevno zakonodajo, sprejeto do leta 2018 (vključno z vso zakonodajo na področju onesnaževanja zraka ter podnebnimi in energijskimi cilji do leta 2030, določenimi leta 2018), in (ii) bi države članice izvedle tudi ukrepe, ki so jih napovedale v nacionalnih programih nadzora nad onesnaževanjem zraka. Edina izjema je amoniak (NH3) za 15 držav članic, med katerimi ni Slovenije. Upravljanje voda Glede na študijo OECD z naslovom Financing Water Supply Sanitation and Flood Protection (Financiranje oskrbe z vodo, sanitarnih storitev in zaščite pred poplavami, 2020), so vodni viri v Sloveniji razmeroma bogati in stopnje odvzema vode nizke. Slovenija je uspešna pri zagotavljanju pitne vode, vendar so potrebne velike naložbe v sanitarno infrastrukturo. Obravnavati je treba izzive v zvezi s starajočimi se omrežji in povezavami. Slovenija se spoprijema tudi z veliko prihodnjo poplavno ogroženostjo. S sredstvi EU se je v zadnjem desetletju zagotovil velik delež javnega financiranja . Ocenjuje se tudi, da bo morala Slovenija v pitno vodo in sanitarne ukrepe do leta 2030 vložiti še skupaj 894 milijonov EUR. To pomeni potrebe po naložbah v znesku približno 89 milijonov EUR (naložba v osnovna sredstva) na leto, pri čemer je skoraj 90 % tega zneska povezanega z odpadno vodo . Poleg tega so pomemben vir informacij na tem področju tudi najnovejša 6. okvirna direktiva o vodah ter poročilo o izvajanju direktive o poplavah in priložena finančno-ekonomska študija . Odpadki in krožno gospodarstvo Glede na študijo Komisije mora Slovenija, da bi uresničila cilje recikliranja komunalnih odpadkov in odpadne embalaže, v obdobju 2021–2027 vložiti še 109 milijonov EUR (približno 16 milijonov EUR na leto) v: zbiranje, obdelavo bioloških odpadkov, predelovalnice recikliranega materiala, obrate za razvrščanje odpadkov in digitalizacijo registra odpadkov. To ne vključuje naložb, potrebnih za druge ključne tokove odpadkov (plastiko, tekstil, pohištvo) ali za omogočanje večje uporabe krožnosti in preprečevanja odpadkov v celotnem gospodarstvu.

Biotska raznovrstnost in ekosistemi Glede na nedavno predložen prednostni okvir ukrepanja za Slovenijo stroški za varstvo narave (vključno z Naturo 2000) v obdobju 2021–2027 znašajo približno 600 milijonov EUR ali približno 57 do 86 milijonov EUR na leto. V okviru skupnih letnih stroškov letni enkratni stroški znašajo 29 milijonov EUR. Glavne prednostne naloge za ohranjanje se nanašajo na upravljanje omrežja Natura 2000 ter obnovo in/ali vzdrževanje travišč, gozdov in sladkovodnih habitatov . To ne vključuje dodatnih stroškov izvajanja strategije za biotsko raznovrstnost do leta 2030, vključno z večjim varstvom in obnovo. Financiranje okoljskih projektov EU, 2014–2020 V večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020 je bilo EU dodeljenih skoraj 960 milijard EUR (v odobritvah, po cenah iz leta 2011) za porabo v tem obdobju. Odobritev v skladu s tem večletnim finančnim okvirom za obdobje 2014–2020 v zvezi z zelenim prehodom je vključevala 20-odstotni cilj porabe za podnebje. Vključevala je tudi priložnosti za financiranje okoljskih projektov, zlasti v okviru evropskih strukturnih in investicijskih skladov (skladi ESI) . Proračun večletnega finančnega okvira za obdobje 2014–2020 se je naknadno dopolnil z več kot 50 milijardami EUR (po trenutnih cenah) iz programa REACT-EU za ukrepe kohezijske politike proti COVID-19 . Slovenija je v obdobju 2014–2020 iz skladov ESI prejela 4,5 milijarde EUR za naložbe v ustvarjanje delovnih mest ter trajnostno in zdravo evropsko gospodarstvo in okolje. Od tega zneska so načrtovane neposredne okoljske naložbe znašale 514,4 milijona EUR, pri čemer je bilo še 258,8 milijona EUR dodeljenih kot posredne okoljske naložbe, kar je skupaj 773,2 milijona EUR. Na sliki 40 je pregled (načrtovanih) sredstev iz posameznih skladov ESI, namenjenih Sloveniji (zneski EU brez nacionalnih zneskov). Slika 40: Sredstva iz skladov ESI, dodeljena Sloveniji, vključno z okoljskimi naložbami, 2014–2020 Preglednica 2: Neposredne in posredne okoljske naložbe v okviru skladov ESI v Sloveniji, 2014–2020 Instrument Dodelitve za okolje (v milijonih EUR) V okviru kohezijske politike (ESRR in Kohezijski sklad) Neposredne okoljske naložbe voda kakovost zraka biotska raznovrstnost in narava sanacija zemljišč podnebje in obvladovanje tveganja Posredne okoljske naložbe energija iz obnovljivih virov energijska učinkovitost energija iz drugih virov trajnostni promet razvoj podjetij, raziskave in inovacije 767,4 508,5 303,3 38,9 41,0 32,4 92,8 258,8 16,5 86,8 13,6 115,3 26,6 V okviru EKSRP/razvoja podeželja 0 V okviru ESPR Neposredne okoljske naložbe varstvo okolja in učinkovita raba virov 5,8 5,8 5,8 V okviru skladov ESI, skupaj Neposredne okoljske naložbe Posredne okoljske naložbe 773,2 514,4 258,8 Financiranje okoljskih projektov iz skladov ESI je bilo dopolnjeno tudi s sredstvi iz drugih programov financiranja EU, ki so na voljo vsem državam članicam, kot je program LIFE ali program Obzorje 2020, in na podlagi tega se ocenjuje, da so sredstva EU za okoljske projekte Slovenije v obdobju 2014–2020 znašala skupaj 832 milijonov EUR. Program LIFE je v celoti namenjen okoljskim in podnebnim ciljem. Iz njega se financirajo predstavitveni ukrepi in ukrepi dobre prakse za zelene rešitve, ki se bodo uporabile. Slovenija je v obdobju 2014–2020 iz programa LIFE za naravovarstvene in okoljske projekte prejela podporo EU za 11 projektov LIFE v vrednosti 36,4 milijona EUR (od 1 028 projektov LIFE v EU-27, financiranih s prispevkom EU, ki je znašal skupaj 1,74 milijarde EUR) . V okviru programa Obzorje 2020 je bilo v obdobju 2014–2020 Sloveniji za okoljske projekte dodeljenih približno 22,3 milijona EUR, kar je približno 5,9 % vseh sredstev, ki so bila Sloveniji dodeljena v okviru navedenega programa . Ta sredstva programa Obzorje 2020 so namenjena slovenskim okoljskim projektom, osredotočenim zlasti na krožno gospodarstvo, raziskave in inovacije na področju biotske raznovrstnosti, podnebne ukrepe in biotsko raznovrstnost. Med vsemi dodeljenimi sredstvi (153 milijonov EUR) ni Slovenija iz Evropskega sklada za strateške naložbe (EFSI) prejela nobenih sredstev za okoljske projekte . Poleg tega med vsemi posojili EIB za Slovenijo (1,6 milijarde EUR) ni od EIB prejela nobene podpore za okolje . Glede na skupni znesek vseh posojil EIB, prejetih v tem obdobju, je država na 23. mestu. EIB je leta 2020 na področju celotne Evrope za boj proti podnebnim spremembam zagotovila 24,2 milijarde EUR sredstev, kar je 37 % njenega celotnega financiranja. Poleg tega je za širša okoljska posojila zagotovila 1,8 milijarde EUR (3 % njenega financiranja) . Financiranje okoljskih projektov EU, 2021–2027 Naložbeni načrt za evropski zeleni dogovor iz leta 2020 vsebuje poziv, naj se v celotni EU do leta 2030 zagotovijo (javne in zasebne) zelene naložbe v višini 1 bilijona EUR. V okviru večletnega finančnega okvira za obdobje 2021–2027 in programa za porabo sredstev instrumenta NextGenerationEU bo 2,018 bilijona EUR (po trenutnih cenah) namenjenih podpori okrevanju po pandemiji COVID-19 in dolgoročnim prednostnim nalogam EU, vključno z varstvom okolja . Na podlagi zaveze v okviru zelenega dogovora EU glede neškodovanja in medinstitucionalnega sporazuma o večletnem finančnem okviru za obdobje 2021–2027 bo 30 % proračuna EU v obdobju 2021–2027 namenjenih podpori podnebnim prizadevanjem, za biotsko raznovrstnost pa bo od leta 2024 namenjenih 7,5 % proračuna EU in od leta 2026 10 %. Da bi se dosegle te ravni porabe sredstev za biotsko raznovrstnost, je potrebno okrepljeno načrtovanje finančnih virov, zlasti v okviru kohezijske politike za obdobje 2021–2027 in SKP za obdobje 2023–2027.

S trajnostnim financiranjem se znatno poveča preglednost okoljske trajnostnosti (cilj, ki se spodbuja v okviru taksonomije EU) . Povečajo se tudi zahteve glede nefinančnega poročanja in olajša izdajanje zelenih obveznic (z razvojem standarda EU za zelene obveznice ). S trajnostnim financiranjem, okrepljenim na podlagi prenovljene strategije za trajnostno financiranje (2020) , se bodo povečali naložbeni tokovi na področju podnebja in okolja. Nova strategija za prilagajanje podnebnim spremembam lahko prispeva k odpravi vrzeli v zavarovalnih kritjih, zaradi katere je trenutno nezavarovanih veliko tveganj, ki izhajajo iz dogodkov, povezanih s podnebjem . EIB bo 50 % posojil za podnebne in okoljske projekte do leta 2025 uskladila s prispevkom k naložbenemu načrtu za evropski zeleni dogovor do leta 2027 v višini 250 milijard EUR. V preglednici 3 je pregled sredstev EU, izrecno namenjenih Sloveniji za obdobje 2021–2027. Ta sredstva so dopolnjena tudi s sredstvi drugih programov financiranja EU, ki so na voljo vsem državam članicam. Preglednica 3: Ključna sredstva EU, dodeljena Sloveniji (po trenutnih cenah), za obdobje 2021–2027 Instrument Sredstva, dodeljena državi (v milijonih EUR) Kohezijska politika ESRR Kohezijski sklad ESS+ Evropsko teritorialno sodelovanje (ESRR) Skupaj: 3 058,4 1 537,9 718,2 727,3 75 Sklad za pravični prehod 258,7 EKSRP/razvoj podeželja v okviru strateških načrtov SKP za obdobje 2023–2027 550,9 Evropski sklad za pomorstvo, ribištvo in akvakulturo (ESPRA) 23,9 Mehanizem za okrevanje in odpornost (RRF) 2021–2026 1 776,9 (nepovratna sredstva) 705,4 (posojila) Načrtovanje večine sredstev EU (sredstva kohezijske politike, EKSRP in ESPRA) v Sloveniji še poteka. Pogajanja v okviru RRF pa so zaključena. Slovenski nacionalni načrt za okrevanje in odpornost se odziva na nujno potrebo po spodbujanju močnega okrevanja in zagotovitvi večje odpornosti Slovenije v prihodnje. Reforme in naložbe v okviru načrta bodo Sloveniji pomagale povečati trajnostnost in odpornost ter izboljšati pripravljenost na izzive in priložnosti zelenega in digitalnega prehoda. V ta namen načrt vključuje 55 naložb in 33 reform. Slovenija je zaprosila za skoraj 1,8 milijarde EUR nepovratnih sredstev in več kot 700 milijonov v posojilih. Podpori podnebnih ciljev bo namenjenih 42,5 % načrta. To presega 37-odstotni podnebni cilj RRF. Kar zadeva zeleni prehod, načrt vključuje reforme za energijo iz obnovljivih virov, trajnostno mobilnost in krožno gospodarstvo, da bi se podprlo razogljičenje gospodarstva države. Naložbe bodo osredotočene na: (i) energijsko učinkovitost in protipotresno prenovo stavb (230 milijonov EUR); (ii) razogljičenje, digitalizacijo in varnost infrastrukture za železniški promet (292 milijonov EUR); (iii) oskrbo s pitno vodo ter projekte za varčevanje z vodo in za odpadno vodo (54 milijonov EUR) in (iv) ukrepe za olajšanje prehoda na krožno gospodarstvo (48 milijonov EUR) . Slika 41: Odhodki za podnebje v okviru načrta za okrevanje in odpornost (2021–2026) Komisija bo do leta 2026 v okviru instrumenta NextGenerationEU izdala zelene obveznice EU v znesku do 250 milijard EUR (tretjina vseh obveznic, izdanih v okviru instrumenta NextGeneration EU) v skladu s splošnim duhom načela, da se ne škoduje bistveno. Vendar se za teh 250 milijard EUR v obliki zelenih obveznic ne bodo uporabljali delegirani akti v zvezi s taksonomijo EU, ki se trenutno razvijajo, in obveznice ne bodo v celoti usklajene s predlaganim standardom EU za zelene obveznice. Poleg sredstev EU, izrecno namenjenih Sloveniji za obdobje 2021–2027, so na voljo tudi programi financiranja, ki so dostopni na ravni EU in odprti vsem državam članicam. Ti vključujejo program LIFE (5,4 milijarde EUR), program Obzorje Evropa (95,5 milijarde EUR) , Instrument za povezovanje Evrope (33,7 milijarde EUR) ali sredstva, ki se bodo sprostila prek programa InvestEU . Iz teh drugih virov financiranja se bo prav tako zagotovila podpora zelenemu prehodu, tudi prek raziskovalnih in inovacijskih dejavnosti za varstvo okolja (Obzorje Evropa) , čisti prevoz in energijo (Instrument za povezovanje Evrope) ali trajnostno infrastrukturo (InvestEU) . Nacionalni odhodki za varstvo okolja Skupni odhodki za varstvo okolja (vključno z vsemi zadevnimi tekočimi odhodki in naložbami v osnovna sredstva) v EU-27 so leta 2020 znašali 272,6 milijarde EUR, kar je 2 % BDP EU-27. Ta odstotek je z leti ostal precej stabilen. Čeprav največje absolutne zneske odhodkov zagotavlja le nekaj držav, večina držav varstvu okolja nameni 1–2 % svojega BDP. Slovenija za varstvo okolja porabi 2 % BDP. V okviru te porabe so naložbe EU-27 v osnovna sredstva za varstvo okolja leta 2018 znašale 56,3 milijarde EUR in se leta 2020 zmanjšale na 54,5 milijarde EUR, kar je približno 0,4 % BDP EU-27. Večina držav članic je v varstvo okolja vložila 0,2–0,5 % BDP, Slovenija pa nekoliko več, in sicer 0,6 % BDP. V obdobju 2014–2020 so torej okoljske naložbe v EU-27 znašale približno 376 milijard EUR, v Sloveniji pa 2,6 milijarde EUR. Slika 42: Neposredne in posredne naložbe v varstvo okolja v EU-27 (v milijonih EUR in % BDP), 2018

Glede na institucionalni sektor je približno 32 % naložb Slovenije v varstvo okolja (naložbe v osnovna sredstva) zagotovila država, le 5 % so zagotovili specializirani proizvajalci (na področju storitev varstva okolja, npr. podjetja za odpadke in vodo), največji delež, tj. 64 % (največji v primerjavi z drugimi državami članicami EU), pa industrija (podjetja), ki ni specializirana za storitve varstva okolja. Na ravni EU 37 % naložb v varstvo okolja zagotovijo vlade, 33 % specializirani proizvajalci in 30 % industrija (podjetja), ki ni specializirana za storitve varstva okolja. Slika 43: Naložbe držav članic EU-27 v varstvo okolja (naložbe v osnovna sredstva) po institucionalnih sektorjih (celotno gospodarstvo = 100 %, 2018) Razčlenitev naložb po okoljskih temah je delno na voljo, vendar zaradi različnih vzorcev poročanja med sektorji le na ravni institucionalnih sektorjev (in ne na ravni gospodarstva). Leta 2018 je bilo v Sloveniji na ravni države 70 % naložb za varstvo okolja namenjenih odpadnim vodam, 11 % okoljskim raziskavam in razvoju, 7 % ravnanju z odpadki in 7 % biotski raznovrstnosti. Ključna prednostna naloga specializiranih proizvajalcev v državi je bilo ravnanje z odpadki, ki so mu namenili 92 % ustreznih naložb. Na ravni industrije (podjetja), ki ni specializirana za storitve varstva okolja, je bilo ravnanju z odpadki namenjenih 29 % naložb v okolje, varstvu zraka 25 %, odpadnim vodam 15 % in varstvu biotske raznovrstnosti 7 %, pri čemer so to le najpomembnejša področja. Leta 2020 je vrednost vseh izdanih zelenih obveznic po svetu znašala 279,8 milijarde USD. Od tega je vrednost vseh izdanih evropskih zelenih obveznic (vključno z nekaterimi državami, ki niso članice EU) v navedenem letu znašala 156 milijard USD (137 milijard EUR ), pri čemer je leta 2019 znašala 117 milijard USD (105 milijard EUR). Vrednost zelenih obveznic, ki so bile leta 2020 izdane le v državah članicah EU-27, je bila 124 milijard EUR. V obdobju 2014–2020 je bilo 83 % zelenih obveznic, ki so jih izdale evropske države, usmerjenih v cilje na področju energije, stavb in prometa, 8 % v podporo vodi in odpadkom, 6 % pa v podporo rabi zemljišč v povezavi z ohranjanjem in obnovo ekosistemov. Ti podatki temeljijo na taksonomiji obveznic, povezanih s podnebjem, ki je precej podobna taksonomiji EU . Med temi zelenimi obveznicami, ki so bile v EU izdane leta 2020, Slovenija ni izdala nobene. Slika 44: Zelene obveznice, ki jih je EU izdala leta 2020 (v milijardah EUR) Zelena proračunska orodja Zelena obdavčitev in davčna reforma Prihodek Slovenije iz okoljskih davkov je leta 2020 presegal povprečje EU, kot je prikazano na sliki 45 (2,95 % v primerjavi s povprečjem EU-27, tj. 2,24 %). Znotraj tega prihodka sta deleža obdavčitve energije in prometa največja, in sicer 2,38 % oziroma 0,45 % BDP, davek za onesnaževanje/vire pa znaša 0,12 % BDP . Slika 45: Okoljski davki v EU-27 (2020)

Evro