ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Evropa se sooča z nenehno spreminjajočo se varnostno krajino, v kateri se porajajo vedno nove in vse bolj kompleksne varnostne grožnje. Storilci kaznivih dejanj izkoriščajo prednosti digitalizacije in novih tehnologij, vključno z medsebojno povezljivostjo in zabrisanimi mejami med fizičnim in digitalnim svetom. Te razmere je še poslabšala kriza zaradi COVID-19, ki so jo storilci kaznivih dejanj hitro izkoristili, tako da so prilagodili svoj način delovanja ali razvili nove kriminalne dejavnosti. Te grožnje se širijo prek meja in olajšujejo vrsto kaznivih dejanj. Ker zgolj ukrepanje na nacionalni ravni ne zadostuje za reševanje teh nadnacionalnih varnostnih izzivov, nacionalni organi preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj vse pogosteje uporabljajo podporo in strokovno znanje, ki ga Europol, tj. agencija EU za sodelovanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, daje na voljo za boj proti hudim kaznivim dejanjem in terorizmu. Podpora, ki jo države članice potrebujejo in od Europola pričakujejo, da bodo lahko zagotavljale varnost svojim državljankam in državljanom, se zaradi novega okolja groženj spreminja na način, ki ga ni bilo mogoče predvideti, ko sta se sozakonodajalca pogajala o sedanjem mandatu Europola, ki se je začel uporabljati leta 2016 (uredba o Europolu (EU) 2016/794). Na porajajoče se grožnje in posledične spremembe operativnih potreb držav članic za učinkovito obravnavo teh groženj vplivajo predvsem trije temeljni problemi: 1)pomanjkanje učinkovitega sodelovanja med zasebnimi strankami ter organi preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj, da bi se zoperstavili zlorabi čezmejnih storitev s strani storilcev kaznivih dejanj; 2)izzivi, s katerimi se organi preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj srečujejo pri obravnavi masovnih podatkov; 3)vrzeli na področju inovacij in raziskav, relevantnih za preprečevanje, odkrivanje in preiskovanje kaznivih dejanj. Ti problemi zaradi svojega učinka na varnost pomenijo glavne težave, v zvezi s katerimi sta sozakonodajalca že večkrat glasno pozvala k ukrepanju. Za njihovo reševanje je treba sprejeti pomembne odločitve na ravni politike, ki morajo temeljiti na podrobni oceni vzrokov, povezanih ciljev, možnosti politike, ki so na voljo, in njihovega učinka.
V čem je težava in zakaj je to težava na ravni EU?

Težava, obravnavana v tej pobudi, je v tem, da souporaba podatkov v EU ostaja omejena kljub morebitnim koristim takšne souporabe za gospodarstvo in družbo. Trije glavni razlogi za to so:

Cilj je povečati zaupanje v souporabo podatkov, okrepiti mehanizme za večjo razpoložljivost podatkov in odpraviti tehnične ovire pri ponovni uporabi podatkov. Tako se bo podprla razpoložljivost podatkov za uporabo v gospodarstvu (za razvoj novih izdelkov in storitev, večjo učinkovitost) in družbi (za reševanje družbenih izzivov). Cilj pobude je ustvariti podlago za nov evropski način upravljanja podatkov kot alternativo platformnemu modelu, ki ga trenutno obvladujejo velike tehnološke družbe.

S skupnimi pravili v vseh državah članicah bi s pobudo poskrbeli, da bi imela podjetja koristi od obsega notranjega trga ter da bi lahko svoje izdelke in storitve ponujala po vsej EU. Podjetja in raziskovalne organizacije bi lahko dostopale do podatkov iz različnih držav članic pod podobnimi pogoji.
Opredeljenih je bilo osem možnosti politike. Te ne tvorijo seznama, s katerega bi lahko izbrali eno samo možnost, ampak spadajo v tri širše kategorije, ki bi jih lahko vključili v prihodnjo izbiro politike:

·Kategorija I (možnosti 1–4; kombinacija razpoložljivih možnosti): možnosti meddržavnega sodelovanja, ki bi carinskim in partnerskim pristojnim organom olajšale izmenjavo informacij. Vsaka možnost ima drugačno področje uporabe. V okviru možnosti 1 je EU CSW-CERTEX obvezen, zajete pa so regulativne zahteve EU, ki se upravljajo na ravni EU, kar zagotavlja funkcionalnost avtomatiziranega upravljanja količine. Možnost 2 zajema regulativne zahteve EU, ki se upravljajo v nacionalnih elektronskih sistemih. Možnost 3 zajema nacionalne regulativne zahteve in možnost 4 dokumente tretjih držav.

·Kategorija II (možnosti 5–7; le ena razpoložljiva možnost): možnosti sodelovanja med podjetji in državo, namenjene izboljšanju interakcij med gospodarskimi subjekti in organi. Možnost 5 vzpostavlja usklajen portal za gospodarske subjekte za upravljanje potrdil EU. Možnost 6 vzpostavlja enotna okenca na nacionalni ravni, da se gospodarskim subjektom zagotovijo usklajene vstopne točke. Možnost 7 vzpostavlja enotno vstopno točko na ravni EU.

·Kategorija III (možnost 8): medsektorska možnost za racionalizacijo načina identifikacije gospodarskih subjektov s strani carinskih in partnerskih pristojnih organov. Ta bi temeljila na razširjeni uporabi obstoječega sistema registracije in identifikacije gospodarskih subjektov (EORI), bodisi za registracijo in potrditev 8(i) bodisi samo za potrditev 8(ii).

Možnosti 1, 2, 6, 7 in 8(ii) so bile na podlagi pregleda izbrane za poglobljeno analizo. V analizi učinka so bili ugotovljeni podobni učinki za vse možnosti. Neposredni gospodarski učinki bi vključevali enkratne stroške izvajanja in ponavljajoče se stroške ter prihranke zaradi zmanjšanega upravnega bremena za carinske organe, partnerske pristojne organe in gospodarske subjekte pri izvrševanju zakonodaje EU in obravnavi carinjenja blaga. Dosežene bi bile tudi nekatere (količinsko neopredeljive) trgovinske koristi. Okrepitev sodelovanja in olajšanje izmenjave informacij med organi, pristojnimi za carinjenje blaga, bi tudi izboljšala postopke obvladovanja tveganja ter zmanjšala število goljufij in človeških napak. To bi posledično izboljšalo skladnost in izvrševanje necarinske zakonodaje ter ustvarilo s tem povezane družbene in okoljske koristi.

Za opredelitev prednostne možnosti so bili primerjani različni svežnji možnosti v smislu uspešnosti (tj. izvrševanja ustreznih regulativnih zahtev in olajševanja trgovine), učinkovitosti, skladnosti z drugimi politikami in sorazmernosti. Izkazalo se je, da so največje koristi možne le s svežnji, ki vključujejo možnosti kategorije I in kategorije II, možnost 8(ii) pa dodatno prispeva h kateremu koli svežnju. Ugotovljeno je bilo, da sta možnosti 1 in 6 stroškovno učinkoviti, skladni in sorazmerni, medtem ko sta bili možnosti 2 in (zlasti) 7 v zvezi s tem zelo problematični. Prednostni sveženj torej vsebuje možnosti 1, 6 in 8(ii).
Finančni sektor se močno zanaša na informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT). Trenutna pandemija COVID-19 bo to verjetno še stopnjevala glede na prednosti zagotavljanja stalnega oddaljenega dostopa do finančnih storitev. Vendar zanašanje na digitalne tehnologije prinaša tudi skrbi; podjetja morajo biti sposobna prenesti morebitne motnje na področju IKT, da se lahko obravnavajo digitalni incidenti in grožnje ter ohranjajo storitve. Čeprav ranljivosti, ki izhajajo iz odvisnosti od IKT, veljajo za vse gospodarske sektorje, so v medsebojno močno povezanem finančnem sektorju, ki uporablja čezmejne ključne storitve, od katerih je odvisno realno gospodarstvo, še posebno izrazite zaradi (1) globoke in široke uporabe IKT ter (2) možnosti, da se učinki operativnega incidenta v enem finančnem podjetju ali finančnem podsektorju hitro razširijo na druga podjetja ali dele finančnega sektorja in nazadnje na preostalo gospodarstvo.

Čeprav je finančni sektor zelo napredoval pri tržnem in regulativnem povezovanju in uspešno deluje na podlagi harmoniziranih pravil – enotna pravila EU –, je bil odziv EU na povečane potrebe po operativni odpornosti na horizontalni in sektorski ravni bodisi:

‒odziv na podlagi minimalne uskladitve, ki dopušča nacionalno razlago in razdrobljenost na enotnem trgu, bodisi

‒preveč splošen in omejen odziv, ki v različni meri obravnava splošno operativno tveganje, pri čemer delno ureja nekatere komponente digitalne operativne odpornosti (npr. upravljanje tveganj na področju IKT, poročanje o incidentih in tveganja tretjih oseb na področju IKT), medtem ko drugih ne vključuje (testiranje).

EU pri svojem posredovanju doslej ni obravnavala operativnega tveganja na način, ki ustreza potrebam finančnih podjetij, da se odzovejo na ranljivosti na področju IKT in okrevajo po njih, niti finančnim nadzornikom ne zagotavlja orodij za izpolnjevanje njihovih nalog za zajezitev finančne nestabilnosti, ki izhaja iz teh ranljivosti na področju IKT.

Trenutne vrzeli in nedoslednosti so privedle do vse večjega števila neusklajenih nacionalnih pobud (npr. v zvezi s testiranjem) in nadzornih pristopov (npr. v zvezi z odvisnostmi od tretjih oseb na področju IKT), ki vodijo do prekrivanj, podvajanj zahtev ter visokih upravnih stroškov in stroškov izpolnjevanja obveznosti za čezmejna finančna podjetja ali do neodkrivanja in neobravnavanja tveganj na področju IKT. Stabilnost in celovitost finančnega sektorja nista zagotovljeni, enotni trg finančnih storitev pa ostaja razdrobljen, zaradi česar so potrošniki in vlagatelji slabše zaščiteni.
Gospodinjski pomivalni stroji porabijo znatne količine električne energije in morajo izpolnjevati zahteve za minimalno energijsko učinkovitost in biti označeni z energijskimi nalepkami. Zaradi navedenih zahtev in tehnološkega razvoja je večina gospodinjskih pomivalnih strojev, ki so trenutno na trgu, uvrščena v najvišje tri kategorije energijske učinkovitosti (najmanj A+). Čeprav to dokazuje napredek, pa tudi pomeni, da potrošniki ne morejo več dovolj razlikovati med učinkovitostjo aparatov na trgu in bi se zato lahko odločili za nakup pomivalnega stroja iz kategorije A+, ne da bi se zavedali, da ta stroj ni izredno učinkovit, temveč je dejansko med najmanj učinkovitimi stroji, ki so trenutno na trgu. Ker zato učinkovitejši stroji nimajo tržne prednosti, tudi proizvajalci nimajo več spodbude za razvoj inovativnih in energijsko učinkovitih aparatov.

Kljub obstoječim zahtevam za okoljsko primerno zasnovo in označevanje z energijskimi nalepkami se skupna poraba gospodinjskih pomivalnih strojev v Uniji v zadnjih letih stalno povečuje, ta trend pa se bo po pričakovanjih nadaljeval tudi v prihodnje zaradi povečevanja stopnje njihove uporabe v gospodinjstvih EU. Zato je pomembno, da se posodobijo veljavne zahteve glede porabe energije in vode ter izkoristi tehnološki napredek za zajezitev povečevanja porabe.

V veljavni uredbi o okoljsko primerni zasnovi primanjkuje zahtev glede učinkovite rabe virov, na primer v zvezi s trajnostjo, popravljivostjo in možnostjo recikliranja, ki bi pripomogle k zasuku trenda skrajševanja povprečne življenjske dobe pomivalnih strojev in prispevale k doseganju ciljev krožnega gospodarstva. Vendar bi bilo možno tudi pomivalne stroje kot številne druge izdelke znatno izboljšati z vidika krožnega gospodarstva, na primer razpoložljivosti in cene rezervnih delov in njihove dobave, dostopa do informacij o popravilu in vzdrževanju ter lažje obdelave aparatov ob koncu njihove življenjske dobe, te ukrepe pa bi lahko postopoma uvedli z ukrepi na področju okoljsko primerne zasnove.

Cilj revizije zahtev za okoljsko primerno zasnovo gospodinjskih pomivalnih strojev je spodbuditi spremembo tržnih pogojev in optimizacijo aparatov, ki ne bi zavrla povečevanja njihovega prodora na trg EU, ki je bil zabeležen v zadnjih letih.
Transmaščobne kisline so pomemben dejavnik tveganja za razvoj koronarne srčne bolezni, ki je najpogostejši vzrok smrti v EU. Industrijsko proizvedene transmaščobne kisline se v nekaterih živilih, kot so piškoti ali čokoladni proizvodi, uporabljajo v velikih količinah iz tehnoloških razlogov in zaradi konkurenčne cene. Transmaščobne kisline so sicer tudi naravno prisotne v proizvodih iz prežvekovalcev, vendar je na splošno prispevek takšnih proizvodov k visokemu vnosu transmaščobnih kislin omejen. Pri nekaterih skupinah prebivalstva obstaja tveganje visokega vnosa industrijsko proizvedenih transmaščobnih kislin. Obenem so potrošniki slabo seznanjeni s tveganji, povezanimi z njihovim uživanjem. Brez ukrepanja na ravni EU bi bilo zaradi stalne ponudbe in neprestanega dajanja na trg novih proizvodov, ki vsebujejo industrijsko proizvedene transmaščobne kisline, lahko ogroženo zdravje potrošnikov. Hkrati so nekatere države članice sprejele ukrepe za omejitev prisotnosti industrijsko proizvedenih transmaščobnih kislin, kar ovira prosti pretok blaga. Ukrepanje na ravni EU bi vplivalo na potrošnike in proizvajalce živil (ki so večinoma MSP) ter tudi nacionalne organe, ki nadzirajo proizvajalce živil.
Danes nekoliko več kot 50 % porabe električne energije v podatkovnih središčih izvira iz neposredne porabe energije opreme IT, kot so strežniki in izdelki za shranjevanje podatkov. Običajno kupci strežnikov in izdelkov za shranjevanje podatkov pri odločitvi o nakupu ne dajejo prednosti porabi energije in energijski učinkovitosti, ampak se raje osredotočajo na vidike, kot sta zanesljivost in cenovna dostopnost. To izvira iz pomanjkanja informacij o funkcijskih vidikih izdelkov (kot so zmogljivost, energijska učinkovitost, zanesljivost pri visokih delovnih temperaturah), pomanjkanja orodij za oceno celotnih stroškov lastništva, uporabniških navad, vključno z npr. tradicionalnimi izbirami določenih blagovnih znamk in posebnih rešitev, organizacijskih vidikov (razdelitev med nakupnimi proračuni, običajno posebnim proračunom za IT, in stroški obratovanja, ki so običajno del upravnega proračuna). To je imelo za posledico omejen tržni prodor stroškovno učinkovitih tehnologij, varčnih z energijo, to stanje pa se ohranja kljub razpoložljivosti energijsko učinkovitih in zanesljivih tehnologij. V smislu učinkovitosti rabe materialov se nedelovanje trga kaže v različnih vidikih, kar ovira visoko stopnjo ponovne uporabe in recikliranja: težavnost razgradnje in ločevanja izdelkov, pomanjkanje informacij o vsebovanih kritičnih surovinah, pomanjkanje standardiziranih metod brisanja podatkov in nerazpoložljivost posodobitev strojne programske opreme.
Težava so goljufije na področju DDV pri e-trgovanju. Ocenjuje se, da znaša izguba DDV pri čezmejnih dobavah blaga med podjetji in potrošniki v celotni EU približno pet milijard EUR letno. Glede goljufij na področju DDV, povezanih s čezmejnim opravljanjem storitev med podjetji in potrošniki, sicer na ravni celotne EU ni nobenih ocen, obstajajo pa dokumentirani dokazi za sektorja radiodifuzije in spletnih iger. Brez posredovanja EU se bodo take izgube z rastjo e-trgovanja verjetno povečevale. Goljufije na področju DDV pri e-trgovanju predstavljajo resničen izziv za davčne uprave držav članic, saj imajo te le malo informacij, na podlagi katerih bi lahko identificirale spletna podjetja, zlasti kadar imajo ta sedež v drugi državi; informacije, ki so potrebne za oceno obveznosti v zvezi z DDV, imajo tretje osebe (kot so ponudniki plačilnih storitev), ki imajo pogosto sedež v drugi jurisdikciji; davčne uprave nimajo upravnih zmogljivosti za obvladovanje in medsebojno izmenjavo velikega obsega informacij, ki so potrebne za nadzor in boj proti goljufijam na področju DDV pri e-trgovanju. Goljufije na področju DDV pri e-trgovanju vplivajo na proračune držav članic in EU, na zakonita podjetja v EU, ki se soočajo z nepošteno konkurenco, ter na državljane EU v smislu zmanjšanja sredstev za naložbe v javne storitve.
Dokazi v podporo okrepljeni tehnični podpori se kažejo pri zagotavljanju tehnične podpore prek programa za podporo strukturnim reformam, ki je bil sprejet leta 2017 in pred katerim se je podpora zagotovila prek delovne skupine za Grčijo (TFGR) in podporne skupine za Ciper (SGCY), pri čemer sta bili obe (ad hoc) strukturi, vključeni v podporno službo za strukturne reforme. Od začetka veljavnosti programa za podporo strukturnim reformam so države članice program zelo dobro sprejele, zahtevki za podporo pa so znatno presegali znesek financiranja, ki je na voljo za njegove letne cikle. Poleg prevelikega števila zahtevkov za zneske, ki so na voljo v okviru programa za podporo strukturnim reformam, se na podlagi povratnih informacij držav članic in predhodnih ugotovitev na podlagi izvajanja začetnih projektov programa za podporo strukturnim reformam na terenu zdi, da program zapolnjuje vrzel pri izvajanju strukturnih reform, saj podpira države članice v različnih fazah reformnega procesa. Države članice cenijo prostovoljni značaj programa, dejstvo, da se podpora zagotavlja hitro, brez sofinanciranja iz nacionalnih proračunov in z razmeroma majhnim upravnim bremenom, ter izmenjavo strokovnega znanja in izkušenj z drugimi državami članicami ali strokovnjaki. Program za podporo strukturnim reformam močno prispeva k doslednemu izvajanju strateških prednostnih nalog Unije, k razvoju in izvajanju rešitev za reševanje čezmejnih vprašanj in izzivov na ravni celotne Unije. V nekaterih primerih je podpora omogočila tudi pridobitev financiranja iz drugih programov Unije, na primer z boljšo pripravo projektov v okviru skladov ESI ali vključevanjem vidikov, ki niso zajeti v skladih ESI, preko teh projektov.

Kar zadeva program za izvajanje reform, ki je nov instrument, je Komisija zbrala zamisli o oblikovanju prihodnjega instrumenta s strani številnih tehničnih delavnic, ki so bile organizirane v vsaki državi članici EU. Večina držav članic je priznala potrebo po obravnavanju strukturnih reform in pozdravila novo orodje za spodbujanje reform. Hkrati so poudarile potrebo po dajanju večje odgovornosti za izvajanje reform državam članicam. Prispevki držav članic, zbrani med delavnicami, so bili upoštevani pri oblikovanju orodja za izvedbo reforme, in sicer glede razpoložljivosti programa vsem državam članicam EU, usklajevanja s skladi ESI, dodelitvijo sredstev vsem državam članicam, zaščitnih ukrepov proti moralnemu tveganju in povezave z evropskim semestrom.
Predlog Komisije temelji na oceni učinka, ki je bila Odboru za regulativni nadzor predložena 21. marca 2018 in za katero je ta odbor izdal pozitivno mnenje (sklic „večletni finančni okvir – IPE“) s pridržki. Odbor je zlasti priporočil jasnejši opis ureditev za spremljanje in ocenjevanje programa z boljšo razlago skladnosti z drugimi programi EU in podrobnejšim pojasnilom, kako razširitev področja uporabe programa krepi čezmejno naravo IPE. Priporočila, ki jih je odbor podal v svojem mnenju, so bila upoštevana v končni različici poročila o oceni učinka.

V skladu s splošnim pristopom, ki se uporablja za vse ocene učinka, povezane z večletnim finančnim okvirom, je bila ocena učinka IPE osredotočena na spremembe in izbire politike, predvidene v zakonodajnem predlogu. Poročilo zlasti pojasnjuje strukturo in prednostne naloge predlaganega nadaljevanja programa IPE ter preučuje možnosti najbolj optimalne izvedbe.

Poročilo o oceni učinka se opira na spoznanja in izkušnje iz sedanjega IPE, pri čemer se nedavna vmesna ocena IPE uporablja kot glavni vir podatkov (poleg rezultatov odprtega javnega posvetovanja, ki je bilo organizirano v okviru niza javnih posvetovanj o celotnem spektru financiranja EU v prihodnosti, in bolj ciljno usmerjenih izmenjav z zainteresiranimi stranmi v primeru sinergij in energije iz obnovljivih virov).

Na podlagi pridobljenih spoznanj ter ob upoštevanju novih izzivov in dogodkov (zlasti v digitalnem sektorju) je bilo ocenjeno, ali je treba cilje prilagoditi za nadaljnji program. Določeni so bili izzivi za novi program IPE in ocenjeno je bilo, kako bi IPE lahko izpolnil skupne cilje večletnega finančnega okvira, kot so poenostavitev, večja prilagodljivost in večja uspešnost.

Struktura in prednostne naloge, umerjanje s sedanjim IPE in predvideni mehanizem izvajanja novega programa so se dodatno obravnavali z vidika učinkovitega doseganja zastavljenih ciljev programa. Ocenjene so bile alternativne možnosti izvajanja, zlasti za razširitev področja posredovanja programa, tako v digitalnem stebru kot tudi za projekte v evropskem interesu na področju energije iz obnovljivih virov. Z oceno učinka so bile preučene tudi možnosti in zmogljivosti za okrepitev sinergij med sektorji v okviru programa.
Ocena učinka vključuje preskus za MSP, pri katerem se je proučil morebitni učinek prednostne možnosti na različne kategorije MSP, vključene v raziskave in razvoj ali proizvodnjo t. i. izvirnih izdelkov ali generičnih in podobnih bioloških izdelkov. Ugotovljeno je bilo, da bi prednostna možnost zlasti koristila MSP s sedežem v EU, ki proizvajajo generična in podobna biološka zdravila, saj ta težje kot večja podjetja vzpostavijo proizvodne zmogljivosti zunaj EU, da bi se izognila vse večjim nenačrtovanim učinkom ureditve EU z dodatnim varstvenim certifikatom. Predlog bo MSP in zagonskim podjetjem zagotovil tudi nove priložnosti na področju raziskav in razvoja ter proizvodnje v zelo donosnih in hitro rastočih sektorjih, zlasti kar zadeva podobna biološka zdravila (kjer se intenzivno vlaga v raziskave in razvoj). Pobuda bi koristila dinamiki celotnega farmacevtskega okolja v EU (ustanavljanje zagonskih podjetij itd.).

Kot je bilo pojasnjeno, bi lahko prednostna možnost privedla do izgube morebitne prodaje imetnikov dodatnega varstvenega certifikata, saj se bodo ti na izvoznih trgih soočili s povečano konkurenco proizvajalcev generičnih in podobnih bioloških zdravil iz EU. Ker pa bi se lahko to zgodilo v vsakem primeru in glede na to, da prednostna možnost ne vpliva na bistvo varstva intelektualne lastnine z dodatnim varstvenim certifikatom v Evropi, bo omejeno tveganje za izgubo prodaje neznatno vplivalo na možnost, da se MSP vključijo v raziskave in razvoj ter dosežejo donosnost naložb. Ta učinek večinoma izravnajo koristni učinki predloga na EU kot središče za farmacevtske raziskave in razvoj na splošno.
S sprejetjem Pariškega sporazuma o podnebnih spremembah in Agende Združenih narodov za trajnostni razvoj do leta 2030 so vlade z vsega sveta izbrale bolj trajnostno pot za naš planet in gospodarstvo. Evropska unija ima na tem področju vodilno vlogo, zato je marca 2018 sprejela Akcijski načrt za trajnostno rast z namenom (i) preusmeritve kapitalskih tokov v trajnostne naložbe, (ii) obvladovanja finančnih tveganj, ki so posledica okoljskih izzivov, ter (iii) spodbujanja preglednosti in dolgoročne naravnanosti finančnih in gospodarskih dejavnosti. Ukrepi, ki so ocenjeni v tej oceni učinka in ki so bili objavljeni v omenjenem akcijskem načrtu, so del širše in daljnosežne strategije za resnično trajnostno evropsko gospodarstvo. K uresničitvi ciljev akcijskega načrta bodo prispevali z obravnavo naslednjih vprašanj:

1.institucionalni vlagatelji, upravitelji premoženja, naložbeni svetovalci in distributerji zavarovalnih produktov („zadevni subjekti“) nimajo na voljo spodbud, da bi pri svojih naložbenih in svetovalnih procesih upoštevali okoljske, socialne in upravljavske dejavnike, zlasti zaradi pomanjkanja jasnosti in skladnosti zakonodaje EU v zvezi s tem;

2.končni vlagatelji se soočajo z visokimi stroški iskanja, da a) ugotovijo, kaj predstavlja trajnostne naložbe, in b) ocenijo, v kolikšni meri so okoljski, socialni in upravljavski dejavniki vključeni v finančne produkte na trgu.
Katere zakonodajne in nezakonodajne možnosti politike so se upoštevale? Ali ima katera od njih prednost? Zakaj?

Možnost 1, možnost 4(a) in možnost 4(b2) so bile opuščene v zgodnji fazi, ker niso omogočale doseganja ciljev politike.

Velika večina vprašanih zainteresiranih strani, ki so sodelovale v posvetovanjih, se strinja s prednostno možnostjo, saj podpira poenostavitev pravnega okvira z rahlo sprostitvijo sedanjih meril za upravičenost. Mnenja o modelu upravljanja so bila bolj raznolika.