1.3

Evropska unija med pogajanji v Københavnu ni bila zelo uspešna ali vplivna, deloma zato, ker so bili njeni cilji v tej fazi za številne druge države zastavljeni previsoko, da bi jim sledile, deloma pa zaradi določenega skepticizma drugih o izvedljivosti evropskih ciljev. EU bi se morala zdaj hkrati z oživljanjem (in v okviru oživljanja) svojega gospodarstva osredotočiti na oprijemljive ukrepe za dosego ciljev zmanjšanja emisij CO2, ki si jih je sama zastavila. Očiten uspeh teh dvojnih prizadevanj bi okrepil njeno verodostojnost in vpliv v mednarodnih pogajanjih. Ob spoštovanju sprejetih odločitev, zlasti glede energetsko-podnebnega svežnja, bi Evropska unija morala: — v skladu s predlogom okoljskih ministrov Nemčije, Francije in Velike Britanije namesto zdajšnjega 20-odstotnega cilja zmanjšanja emisij CO2 do leta 2020 zgodaj sprejeti zavezo za 30-odstotno zmanjšanje do istega leta, če to dopuščajo gospodarske in socialne razmere in se s tem ne bi zmanjšala njena konkurenčnost ter bodo sprejeti za to potrebni ukrepi in izvedene naložbe. Dejstvo, da so se zaradi gospodarske krize emisije v EU močno zmanjšale, sam po sebi še ni zadosten razlog za to, da bi si za cilj zastavili večje zmanjšanje, saj se emisije lahko med oživljanjem gospodarstva spet povečajo; — pritegniti in usklajevati raziskovalne zmogljivosti EU in držav članic na področju novih nizkoogljičnih tehnologij in energetske učinkovitosti. Potrebno je ustreznejše dodeljevanje sredstev, da bi tako dosegli večjo učinkovitost in dokazali, da so za političnimi izjavami in pravnimi normami na voljo sredstva, potrebna za konkretne ukrepe. Ključnega pomena je tudi zagotoviti tesno sodelovanje med akterji na področju znanosti in raziskovanja, na primer v industriji in kmetijstvu, tako da bi obetavne tehnologije lahko hitro prišle na trg; — skromnejše nastopati pri komuniciranju, da svojim partnerjem ne bi dajala vtisa, da jim hoče vsiliti evropski model, ki naj bi bil zgled za druge; — v pričakovanju dogovora na svetovni ravni svoja diplomatska prizadevanja bolj osredotočiti na sektorske dogovore na področjih, kot so upravljanje tal in gozdov, prenos tehnologije (pri tem pa paziti na to, da ne izgubi primerjalnih prednosti na tem področju), sistem spremljanja in ocenjevanja obveznosti, finančna pomoč in način njenega dodeljevanja. Mednarodna konferenca o podnebju in gozdu, ki je bila maja letos v Oslu, je dober primer uspešnega pristopa; — ob podpori držav članic razvijati aktivno diplomacijo v odnosu do ZDA, Rusije in skupine BASIC, ker brez ZDA in drugih velikih držav ni mogoč noben svetovni sporazum; — biti gonilna sila v dvostranskih ali večstranskih pogajanjih zunaj okvira OZN ter tako pripravljati mednarodni dogovor. To je treba storiti pregledno, da ne bi pri nekaterih državah vzbujali strahu, da jim želimo vsiliti že gotove rešitve; — glede na to, da so Kitajska, ZDA in Južna Koreja že veliko vložile v „zeleno“ gospodarstvo, je potrebna ambiciozna evropska politika, da bi Evropa postala gonilna sila bodočega gospodarstva, hkrati pa ne izgubila svojih konkurenčnih prednosti in postala odvisna od patentov, znanja, izkušenj in tehnologij drugih držav. Cilji glede zmanjšanja emisij so lahko koristen instrument, vendar sami ne bodo dovolj za zagotovitev tehnološkega preskoka, potrebnega za dosego resnično trajnostnega razvoja.