[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 12.5.2006

COM(2006) 206 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Pripombe v zvezi s členi predloga Uredbe Sveta o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Pripombe v zvezi s členi predloga Uredbe Sveta o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb ter sodelovanju v preživninskih zadevah

Naslednje pripombe se nanašajo na člene predloga Uredbe Sveta, ki ga je Komisija sprejela dne 15. decembra 2005 (COM (2005) 649 konč.)

Poglavje I

Področje uporabe, predmet in opredelitve

Člen 1 Uredba velja za vse preživninske obveznosti, ki izvirajo iz družinskih razmerij (odstavek 1). Bolj kakor naštevanje tako zajetih vrst razmerij se je zdelo primerno sklicevanje na splošen pojem preživninskih obveznosti družinske narave, ne da bi se pri tem skušalo določiti pogled na pojem družine, ki bi bil širši ali ožji.

Odstavek 2 določa zemljepisno omejeno področje uporabe Uredbe.

Člen 2 Opredelitve so večinoma navedene v drugih aktih (npr.: javnih listinah iz člena 4(3) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 805/2004 z dne 21. aprila 2004 o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov[1]

Poglavje II

Sodna pristojnost

To poglavje prinaša nekaj sprememb Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah[2].

Člen 3 Uporablja se splošno pravilo o pristojnosti ne glede na kraj običajnega prebivališča tožene stranke. Ta rešitev povzema rešitev, ki je bila določena v Uredbi Sveta (ES) št. 2201/2003 z dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo[3].

Ta člen med drugim vsebuje tudi zelo pomembno podrobno določitev v točki d). Za preprečitev vseh nesoglasij v razlagi izrazov: „postopki v zvezi z osebnim statusom“ je navedeno, da ima sodišče, ki ima pristojnosti na področju starševske odgovornosti v smislu Uredbe št. 2201/2003, tudi pristojnosti na področju preživnin, kadar vloga za preživninske obveznosti spremlja postopek v zvezi s starševsko odgovornostjo. To je spodbuda za združitev postopkov.

Na koncu Uredba opusti pojem stalno prebivališče in govori samo še o običajnem prebivališču; ta pojem dejansko bolj ustreza aktom, ki se uporabljajo v družinskem pravu.

Člen 4 Čeprav ta določba v bistvu povzema določbe člena 23 Uredbe 44/2001, pa prinaša dve pomembni novosti na področju dogovora o pristojnosti. Predvsem so poostrene formalne zahteve: sprejeti bodo samo pisno sklenjeni dogovori (odstavek 2).

Poleg tega je področje uporabe klavzul o sodni pristojnosti znatno zoženo, saj jih je prepovedano uporabiti v sporu zaradi preživninske obveznosti za mladoletnega otroka (odstavek 4). Na tem področju se dejansko zdi zaželeno zagotoviti bolj učinkovito varstvo „šibkejše stranke“.

Člen 5 Povzema določbe člena 24 Uredbe 44/2001.

Člen 6 Namesto sklicevanja na nacionalno pravo, kadar nobena sodna oblast nobene države članice ni pristojna po prejšnjih členih, ta določba določa dve dodatni navezni okoliščini: skupno državljanstvo upravičenca in zavezanca ter kraj zadnjega skupnega običajnega prebivališča zakoncev, če je bilo to običajno prebivališče še vedno veljavno manj kot eno leto pred začetkom postopka.

Pravna predvidljivost je okrepljena in skupek primerov, v katerih je treba zakonito vzpostaviti povezavo z Evropsko skupnostjo, je zajet. Ta določba se upošteva samo v primerih, kadar dve stranki v sporu – upravičenec in zavezanec – ne prebivata v Evropski skupnosti in se ne sporazumeta glede izbire pristojnega sodišča ali nista prostovoljno prišla na sodišče države članice.

Členi 7, 8, 9 in 10 Litispendenca, povezanost zadev, začetek postopka in začasni ukrepi so vsebinsko povzeti v členih 27, 28, 30 in 31 Uredbe 44/2001.

Člen 11 Ta določba se deloma zgleduje po členu 17 Uredbe 2201/2003, vendar upošteva dejstvo, da ni več zakonskega napotila na pravo nacionalne države in da tako mednarodna sodna pristojnost države članice lahko temelji le na Uredbi.

Poglavje III

Pravo, ki se uporablja

Člen 12 Predmet tega poglavja je uskladitev kolizijskih pravil na področju preživninskih obveznosti, in ne določitev prava, ki se uporablja, za opredelitev družinskih razmerij, na katerih temeljijo preživninske obveznosti. Predpogoji za obstoj preživninske obveznosti niso zajeti. Tako pravo, ki je določeno z Uredbo, omogoča, da se določi, ali ima sin preživninsko obveznost do očeta, vendar ne ureja ugotovitve starševstva.

Člen 13 Prevlada pravo države običajnega prebivališča upravičenca (odstavek 1), kakor je določeno v Haaški konvenciji z dne 2.oktobra 1973 o pravu, ki se uporablja za preživninske obveznosti (v nadaljnjem besedilu: „Konvencija“).

Na drugo mesto se v dveh primerih uvršča pravo sodišča „lex fori“ (odstavek 2). V prvem primeru pravo države običajnega prebivališča upravičenca ne omogoča, da bi se mu preživnina priznala. Pravo sodišča se uporabi kot nadomestna rešitev za varstvo upravičenca (odstavek 2 a).

Drugi primer (odstavek 2 b) zajema predpostavke, po katerih bi upravičenec lahko bil upravičen do preživnine na podlagi prava države njegovega običajnega prebivališča, vendar se raje odloči za uporabo prava sodišča. Ta možnost mu je omogočena samo, kadar pravo sodišča sovpada s pravom države običajnega prebivališča zavezanca. Tako torej ne pride do neenake obravnave strank: upravičenec vloži tožbo v državi običajnega prebivališča zavezanca in zaprosi za uporabo prava te države. Upravičenec se bo verjetno zaradi jezika ali zaradi stroškov raje odločil, da organ, ki je začel postopek, uporabi svoje notranje pravo.

Namesto, da se avtomatično zagotovi „kaskadna“ uporaba prava skupnega državljanstva strank v primeru „odpovedi“ drugega prava, odstavek 3 predvidi odstopanje od osnovnih pravil samo, kadar sta izpolnjena dva kumulativna pogoja: kadar nobeno pravo, navedeno v odstavkih 1 in 2, upravičencu ne omogoča, da od zavezanca pridobi preživnino, in kadar gre še za drugo državo, s katero je preživninska obveznost tesno povezana. To je lahko država skupnega državljanstva, lahko pa so predvidene še druge možnosti.

Člen 14 Ne glede na naravo zadevnega preživninskega razmerja, se stranki lahko odločita za pravo sodišča ob začetku postopka in pod pogojem, da je ta izbira izrecno izražena ali da je vsaj nedvoumna. Ni bistveno, da se že vnaprej izbere pravo, ki se uporablja za prihodnje spore, temveč, da se stranki sporazumeta, da organ, ki je postopek začel, uporabi svoje pravo.

Nasprotno pa se pri ostrejših osnovnih vsebinskih in oblikovnih pogojih upravičenec ter zavezanec vnaprej dogovorita glede prava, ki se uporablja. Taki dogovori pred vsakim sporom niso dovoljeni, kadar gre za preživninske obveznosti v zvezi z otroki ali odraslimi osebami iz ogroženih skupin. Poleg tega se stranke lahko dogovorijo o določitvi samo tistega prava, ki je povezano z njihovim primerom. Dogovore je treba skleniti pisno.

Člen 15 Ta določba zavezancu zagotovi varstvo pred pravom, ki je bilo določeno, kadar zadevno preživninsko razmerje ni soglasno priznano kot prednostno. Tak je primer zlasti preživninskih razmerij med sorodniki v stranski črti ali po svaštvu, ali preživninskih obveznosti potomcev do njihovih prednikov. Kakor je določeno v členu 7 Konvencije, zavezanec lahko nasprotuje zahtevi upravičenca z utemeljitvijo, da pravo njunega skupnega državljanstva, ali če nimata skupnega državljanstva, pravo države njegovega običajnega prebivališča, zanj ne določa preživninske obveznosti.

Kadar gre za preživninske obveznosti med zakoncema ali bivšima zakoncema nastanejo resnične težave v državah članicah, ki se želijo izogniti umetni ohranitvi obveznosti zagotavljanja podpore po razvezi zakonske zveze. Odstavek 2 zavaruje zavezanca z možnostjo, da se lahko sklicuje na dejstvo, da pravo države, s katero je zakonska zveza najtesneje povezana, to je država, s katero so bili interesi zakoncev najtesneje povezani, ko sta še živela skupaj, zanj ne določa preživninske obveznosti.

Člen 16 Povzame člen 9 Konvencije, vendar točno določa, da ta določba predvideva samo pravico javne institucije, da zahteva povračilo, to je njeno sposobnost ukrepanja. Povračilo v pravem pomenu besede se bo ravnalo po pravu, določenem v skladu z drugimi kolizijskimi pravili Uredbe (glej člen 17(1)(e).

Člen 17 Ozka opredelitev področja, ki ga zajema pravo, ki se uporablja za preživninsko obveznost, v odstavku 1, se zgleduje po opredelitvi iz Konvencije. Izrecno navaja zastaralni rok, da bi se preprečile nekatere težave pri uporabi v fazi izvrševanja sodnih odločb.

Odstavek 2 prevzame določbo stvarnega prava iz člena 11 Konvencije, ki vsakemu pristojnemu organu držav članic naloži obveznost, da določi preživnino ob upoštevanju zmožnosti zavezanca in potreb upravičenca ne glede na to, kakšna je vsebina prava, določenega s kolizijskim pravilom.

Člen 18 Načelo univerzalnosti kolizijskih pravil je trdno določeno.

Člen 19 Zakonsko napotilo na pravo druge države je prepovedano (odstavek 1), razen kadar je pravo, ki je določeno, pravo države nečlanice, katere pravila mednarodnega zasebnega prava bi, če bi bila v uporabi, določila pravo druge države (odstavek 2). V sporu zaradi preživnine pred sodiščem države članice se dejansko ne zdi ustrezno uporabiti pravo tretje države, ki ga v enakem primeru ne bi uporabila. Vendar se za poenostavitev tehnike tega „delnega zakonskega napotila na pravo druge države“ v takem primeru neposredno uporabi pravo sodišča.

Člen 20 Izjema javnega reda se ohrani zaradi izključitve prava, ki je bilo določeno, vendar je predlagano, da se to v zvezi s pravom držav članic ne uporablja. Mehanizmi, ki varujejo zavezance pred zahtevami nekaterih preživninskih upravičencev (glej člen 15), se zdijo zadostni za preprečitev „nezaželenih“ učinkov zakonov nekaterih držav članic, kadar se ti uporabijo v drugih državah članicah.

Člen 21 Rešitev glede prava, ki se uporablja, v pogodbenih obligacijskih razmerjih, ki je potrjena v odstavku 1 člena 19 Rimske konvencije z dne 19. junija 1980, se prevzame za države z neenotnim pravnim sistemom[4].

Poglavje IV

Skupna postopkovna pravila

V tem poglavju so sprejeta skupna postopkovna pravila, ki zagotavljajo strogo upoštevanje zahtev kontradiktornega postopka. Ta pravila sestavljajo nujni pripomoček za odpravo priznanja izvršljivosti tuje sodne odločbe ( exequatur) in bodo veljala za vse postopke na področju preživninskih obveznosti katere koli narave, zato da bo vsaka odločba, izdana v državi članici lahko upravičena do avtomatičnega priznanja.

Člen 22 Načini vročanja listine o začetku postopka se uskladijo tako, da se povzamejo načini iz člena 13 Uredbe 805/2004, ki omogočajo pridobitev dokazila o toženčevem prejemu listine (odstavek 1). Nacionalno pravo držav članic mora predvideti vsaj enega od teh načinov. Države članice so pozvane, da Komisijo obvestijo kateri načini so na voljo (odstavek 3).

Odstavek 2 ureja pravice do obrambe z določitvijo najkrajšega roka, ki velja za vsakega toženca, od dneva prejema listine o začetku postopka.

Člen 23 Uskladitev iz člena 22 olajša nalogo sodnika, ki preverja dopustnost zadeve. Prekinitev postopka, kakor je predvidena v Uredbi 2201/2003 (odstavek 1 člena 18), bi zato morala biti bolj redka, kadar toženec, ki ne pride na obravnavo, prebiva v državi članici, ker bi morala biti po definiciji tožencu neposredno vročena listina o začetku postopka v skladu z enotnimi pravili iz člena 22. Delovanje sodišča je torej omejeno, kadar toženec, ki ne pride na obravnavo, prebiva v državi članici: lahko samo preveri, ali je bila vročitev dejansko opravljena v skladu z usklajenimi pravili.

Nasprotno pa je treba, kadar toženec, ki prebiva v državi nečlanici (odstavka 2 in 3) in ne pride na obravnavo, prevzeti določbe odstavkov 1 in 3 člena 18 Uredbe 2201/2003.

Člen 24 Lahko se zgodi, da so pravila iz člena 22 neučinkovita bodisi, ker niso dosegla pričakovanega rezultata (toženca ni mogoče najti), bodisi, ker jih ni mogoče uporabiti (toženec v državi nečlanici) ali zaradi višje sile. V teh primerih se lahko izda odločba, vendar ima potem toženec v kateri koli državi članici pravico vložiti zahtevo za revizijo odločbe.

Rok za vložitev zahtevka za revizijo te odločbe začne teči od dneva, ko je toženec obveščen o sodni odločbi in je sposoben ukrepati. Vložen zahtevek zadrži izvršbo (glej člen 33(b)).

Poglavje V

Izvršljivost

Člen 25 Vmesni ukrepi za preživninske obveznosti so odpravljeni. Ob upoštevanju postopkovnih jamstev, določenih v začetni fazi v vseh državah članicah, preden se izda odločba, pa v končni fazi kontrole ni več treba izvajati, kadar se odločba uveljavlja znotraj evropskega sodnega prostora.

Člen 26 Popolna izvršljivost odločbe – že večkrat predvidena na tem področju v nacionalni zakonodaji držav članic – je splošno pravilo. To bi omogočilo, da se izvršilni postopki pričnejo še preden je odločba dokončna. Podoben ukrep je bil že sprejet v zakonodaji Skupnosti na področju pravice do obiska (glej pododstavek 2 odstavka 1 člena 41 Uredbe 2201/2003).

Poglavje VI

Izvršba

Člen 27 To poglavje odstopa od načela po katerem postopek izvršbe ureja pravica države članice do izvršbe. Zajema ukrepe izvršbe, ki so namenjeni za uporabo v čezmejnih primerih; gre vedno za okoliščine, v katerih je odločba izdana v eni državi članici in izvršena v drugi.

Člen 28 Stranka, ki zahteva izvršbo, ni dolžna zagotoviti prevoda celotne odločbe. Prevod se nadomesti z izpiskom odločbe na standardnem obrazcu, ki je na voljo v vseh uradnih jezikih Skupnosti.

Členi 29, 30 in 31 Uradni postopki, ki jih zahteva država članica izvršbe, so poenostavljeni z uporabo veljavnih pravil (členi 50, 51 in 56 Uredbe 44/2001) v fazi dejanske izvršbe in ne v fazi razglasitve izvršljivosti, ki je odpravljena s členom 25.

Člen 32 Prepoved vsake vsebinske revizije v državi članici izvršbe je že določena (npr.: v odstavku 2 člena 45 Uredbe 44/2001). Vendar je v odstavku 2 določeno, da organi države članice izvršbe kljub temu lahko omejijo izvršbo samo na del zavezančevega premoženja, ki ga je mogoče zarubiti, ne da bi pri tem vplivali na znesek same preživnine.

Člen 33 Čeprav izvršilni organ, ki odloži izvršbo prvotne odločbe, ne izvede nobene bistvene spremembe, prepreči izplačilo preživnine in s tem odločbi odvzame dejanski učinek. Zato je treba omejiti posebne pridržane pravice izvršilnih organov z izčrpnim seznamom razlogov, zaradi katerih se lahko izvršitev odločbe zavrne ali odloži, da se zagotovi varstvo zavezanca, čigar položaj se je spremenil ali pa je zahteval revizijo prvotne odločbe.

Člen 34 Uveden je samodejni mesečni plačilni nalog. Nekatere države članice že poznajo ukrepe, katerih učinki so primerljivi (rubež denarnih sredstev na bančnih računih, rubež plače), vendar je ta določba zelo pomembna zaradi dveh razlogov: zagotavlja, da bo ta vrsta ukrepa izvršbe na voljo povsod v Evropski uniji in omogoča preživninskemu upravičencu, da pri prvotnih sodnih organih pridobi dokument, ki bo izvršljiv v kateri koli državi članici.

Preživninski upravičenec ima tako dostop do lokalnega sodstva: torej do sodišča v kraju svojega običajnega prebivališča, pri istem sodišču lahko zahteva izdajo samodejnega plačilnega naloga, ki bo nato uporabljen v drugi državi članici. Tako je prvotno sodišče pristojno za izdajo naloga za neposredno izvršbo, čeprav bo izvršba dejansko opravljena v drugi državi članici.

Pri izdaji samodejnega mesečnega plačilnega naloga se predvideva, da se zavezancu vroči prvotna odločba na enega od načinov iz člena 22(2). Predvideva se tudi, da je znana istovetnost delodajalca in/ali bančnega računa zavezanca, na katerega se naslovi plačilni nalog (odstavka 4 in 5).

Zavezanec ni vedno neaktiven; lahko zahteva revizijo odločbe prvotnega sodnega organa, če je bil z njo seznanjen prvič ali nasprotuje plačilom z zahtevo za odlog ukrepa izvršbe v okoliščinah, predvidenih v členu 33. Za lažje obveščanje zavezanca je predvideno, da se mu vroči nalog za plačilo, prvotna odločba in obvestilo (odstavek 4(b)).

Člen 35 Začasna zamrznitev bančnega računa se lahko doseže za zagotovitev učinkovitosti izvršilnih ukrepov. Ta hitri postopek – brez udeležbe zavezanca v prvi fazi – omogoča pristojnemu sodišču, ki je začelo postopek, da prepreči utajo premoženja. To je začasni zaščitni ukrep, ki je v vsakem trenutku lahko umaknjen, bodisi na zahtevo zavezanca (odstavek 5) bodisi samodejno, kadar se izda odločba glede vsebine (odstavek 6).

Člen 36 Prednostna razporeditev, ki se prizna preživninskim upravičencem, omogoča, da so preživninski dolgovi, ki krijejo osnovne potrebe, znotraj Evropske unije vedno obravnavani prednostno v primerjavi z drugimi dolgovi zavezanca.

Poglavje VII

Javne listine in dogovori

Člena 37 in 38 Za javne listine in dogovore med strankami, kadar so izvršljivi na ozemlju države članice, mora veljati, da lahko smiselno uživajo isti pravni status kakor odločbe, kakor to že velja za druga področja (npr.: člen 46 Uredbe 2201/2003). Torej morajo biti izvršljivi v kateri koli državi članici, kakor so v državi članici izvora, brez vseh uradnih postopkov, in ne da bi bilo mogoče izpodbijati njihovo priznanje. Poleg tega se zanje lahko uporabijo isti izvršilni ukrepi kakor za odločbe.

Poglavje VIII

Sodelovanje

Člena 39 in 40 To poglavje se deloma zgleduje po Uredbi 2001/2003 (členi 53 do 58). Določitev osrednjih organov in njihovih splošnih nalog se ravna po primerljivih pravilih.

Člena 41 in 42 Posebne naloge osrednjih organov in njihove delovne metode so prilagojene posebnim zahtevam izterjave preživninskih obveznosti. Tako je preživninskim upravičencem omogočeno, da jih v postopku pred odločbo ali za dosego dejanske izterjave dolgovanih zneskov zastopa osrednji organ (odstavek 2 člena 41). Ta pomoč je brezplačna, kadar preživninski upravičenec izpolnjuje nacionalne zahteve za pridobitev pravne pomoči (odstavek 4 člena 42).

Za poenostavitev življenja preživninskih upravičencev jim je omogočeno, da se lahko obrnejo na sodišče v kraju njihovega običajnega prebivališča, ki jim bo pomagalo ukrepati v zvezi z njihovimi zahtevami za sodelovanje (odstavek1 člena 42).

Člen 43 Sestanki osrednjih organov bodo organizirani v okviru evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah.

Člen 44 Pogosto je zelo težko najti – ali ponovno najti – preživninskega zavezanca. Nujno je določiti kraj njegovega bivanja zaradi kontradiktorne sodbe in ugotovitve njegovega premoženjskega stanja. Za dosego teh ciljev si morajo države članice izmenjavati podatke.

Ta pozitivna obveznost pomeni, da je treba za izterjavo preživninskih obveznosti dati na razpolago vsa obstoječa sredstva. V tem smislu je treba razumeti odstavek 2: države članice ne smejo oblikovati novih zbirk podatkov, temveč morajo dati na voljo že obstoječe. Oblikovanje novih zbirk podatkov je med drugim izrecno prepovedano (odstavek 3). Seznam odstavka 2 je kratek in neizčrpen; mogoče bi bilo dodati še druge organe in druge vrste podatkov.

Člen 45 Dostop do informacij je urejen prek osrednjih organov. Preživninski upravičenec prevzame pobudo s tem, ko predloži zadevo „svojemu“ organu prosilcu prek „svojega“ sodišča (sodišča, pristojnega v kraju njegovega običajnega prebivališča). Vendar je samo sodišče pristojno, da zahteva in prejema informacije; upravičenec nima dostopa do osebnih podatkov zavezanca, ki se lahko sporočijo samo organom, ki so za to izrecno pooblaščeni.

Samo ugotovitev kraja prebivanja je lahko v vsakem trenutku predmet izmenjave podatkov. O drugih podatkih – o premoženju – se poizveduje šele naknadno, ko odločba, javna listina ali dogovor med strankama omogočijo vzpostavitev statusa preživninskega upravičenca (odstavek 3).

Člen 46 Podatki so poslani sodišču, ki je poslalo prvotno zahtevo. Osrednji organ ima nalogo posrednika in podatkov sam ne sme uporabiti; takoj nato, ko organ podatke sporoči, jih mora uničiti (odstavek 1).

Samo sodišče, ki jih prejme, jih lahko uporabi, da omogoči izterjavo preživnine (odstavek 2). Vsaka druga uporaba je prepovedana. Vendar sodišče lahko podatke, ne da bi jih razkrilo preživninskemu upravičencu, sporoči organom, pristojnim za postopke, ki jih je razkritje teh podatkov omogočilo.

Edino sodišče lahko podatke shrani pod pogojem, da bo to koristilo izterjavi preživninske terjatve, in sicer ne dalj kot eno leto (odstavek 3).

Člen 47 Zavezanec ima pravico vedeti, ali so bili podatki o njem poslani in na kakšen način so bili uporabljeni. Vendar pa upoštevanje te obveznosti obveščanja, ki jo ima zaprošeni organ, ne sme vplivati na učinkovitost izterjave preživnin. Obvestilo zavezancu je lahko odloženo na zahtevo organa prosilca, ki želi uporabiti prejete podatke, ne da bi pri tem tvegalo, da zavezanec prepreči predvidene ukrepe.

Poglavje IX

Splošne in končne določbe

Člen 48 Uredba, avtonomni akt Skupnosti za preživninske obveznosti, nadomesti uredbi 44/2001 in 805/2004, ki se ne bosta več uporabljali na tem področju (odstavek 1).

Poleg tega pa ob upoštevanju uskladitve pravil o vročanju (člen 22) ni treba več upoštevati člena 19 Uredbe Sveta (ES) št. 1348/2000 z dne 29. maja 2000 o vročanju sodnih in zunajsodnih pisanj v civilnih ali gospodarskih zadevah v državah članicah[5] (odstavek 2).

Nasprotno pa na druge določbe Uredbe (ES) št. 1348/2000 prav tako kakor na tiste iz Uredbe Sveta (ES) št. 1206/2001 z dne 28. maja 2001 o sodelovanju med sodišči držav članic pri pridobivanju dokazov v civilnih ali gospodarskih zadevah ta uredba ne vpliva[6] (odstavek 3).

Člen 49 Nova uredba ima prednost pred drugimi akti, ki se uporabljajo na tem področju v odnosih med državami članicami. Veljavnih konvencij ne nadomesti v celoti, ker njeno področje uporabe in njena vsebina nista popolnoma enaki, vendar ima prednost pred njimi in jih po potrebi dopolnjuje zlasti na področju sodelovanja.

Člena 50 in 51 Te določbe se nanašajo na spremembo prilog in komitologije.

Člen 52 Uredba velja za postopke, ki so bili sproženi od datuma začetka veljavnosti (odstavek 1), vendar se nekatere od teh določb lahko izvajajo pred tem datumom (odstavek 2). Tak je primer pravil glede kolizije zakonov, za uporabo katerih se lahko stranki v sproženem postopku sporazumno dogovorita. Prav tako se lahko izvršilni ukrepi nanašajo na vse odločbe in javne listine, ki imajo v povezavi z veljavnimi akti potrjeno izvršljivost tuje sodne odločbe ( exequatur) ali pa so že bile oproščene tega uradnega postopka. Nazadnje se bodo za že sprožene postopke uporabile določbe o sodnem sodelovanju s pomembnimi pravili o dostopu do informacij.

Člen 53 Določi datum začetka veljavnosti Uredbe in tudi datum začetka uporabe.

[1] UL L 143, 30.4.2004, str. 15–39.

[2] UL L 12, 16.1.2001, str. 1–23.

[3] UL L 338, 23.12.2003, str. 1–29.

[4] UL C 27, 26.1.1998, str. 34–53.

[5] UL L 160, 30.6.2000, str. 37.

[6] UL L 174, 27.6.2001, str. 1.