SL Uradni list Evropske unije C 255/61

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru: Spodbujanje dobrega upravljanja v davčnih zadevah

(COM(2009) 201 konč.)

(2010/C 255/11)

Poročevalec: g. BURANI

Evropska komisija je 28. aprila 2009 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru: Spodbujanje dobrega upravljanja v davčnih zadevah

COM(2009) 201 konč.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 13. novembra 2009. Poročevalec je bil g. BURANI.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje soglasno sprejel na 458. plenarnem zasedanju 16. in 17. decembra 2009 (seja z dne 17. decembra).

1. Sklepi in priporočila

1.1 Sporočilo je prispevek Komisije k boju proti davčnim utajam in davčnim oazam, ki ga je napovedal G-20, potrdila pa sta ga Ekonomsko-finančni svet (ECOFIN) in Evropski svet. Prizadevanja za dobro upravljanje na davčnem področju se nadaljujejo že dalj časa. Na tem področju so bila sprejeta pravila o sodelovanju med državami EU in tretjimi državami, medsebojni pomoči, obdavčitvi dohodka od prihrankov in izterjavi davčnih terjatev; sprejet je bil kodeks ravnanja za preprečevanje škodljive davčne konkurence. Vse to kaže, da Evropa meni in tudi konkretno dokazuje, da je dobro upravljanje v davčnih zadevah temeljnega pomena.

1.2 Obravnavano sporočilo opisuje glavne ukrepe, ki jih Komisija namerava sprejeti, zlasti v delu, ki se nanaša na spremljanje pobud OECD; skupaj predstavljajo celovit načrt predpisov, pogajanj in inovacij pri merilih, po katerih se ravnajo nekatere politike. EESO se povsem strinja z vsemi predlaganimi ukrepi in s pripombami Komisije. Glede ene točke, in sicer usklajenosti med finančno podporo za številne države v različnih oblikah in ravnjo sodelovanja teh držav v davčnih zadevah, upa, da bo EU zavzela trdno in odgovorno stališče: jasneje povedano, napraviti bi bilo treba konec dajanju brezpogojne pomoči, ne da bi kaj dobili v zameno.

1.3 Ne bi imelo veliko smisla naštevati točke, o katerih obstaja soglasje: to bi le po nepotrebnem podaljšalo besedilo, ne da bi prispevalo kakršnokoli dodano vrednost. Vendar EESO meni, da bi moral omeniti nekaj temeljnih problemov, ki jih je po njegovem treba skrbno preučiti.

Uvodno besedilo Komisije opisuje upravljanje v davčnih zadevah kot sredstvo za zagotavljanje „usklajenega odgovora“ na pranje denarja, korupcijo in terorizem; ponovno se torej potrjuje načelo globalnega boja proti tem pojavom. V resnici pa se ob tej trditvi poraja nekaj dvomov: davčno upravljanje samo ne more izpolniti zahtev boja proti drugim pojavom, ki so lahko za davčne zadeve pomembni ali pa tudi ne, vendar imajo drugačno ozadje: pranje denarja kot produkt organiziranega kriminala, terorizma in korupcije.

1.4.1 Tretja direktiva o pranju denarja (MLD) (1) obravnava davčne goljufije kot „hudo kaznivo dejanje“, za katero naj bi kot takšno veljale določbe te direktive. V praksi to ne drži: davčne utaje (ali goljufije) so predmet več posebnih direktiv, ki to vprašanje odvzemajo pristojnosti in pooblastilom organov za boj proti pranju denarja in ga postavljajo izključno v področje delovanja davčnih organov. Zato se pojavlja vprašanje prekrivanja pravil ali – prej – potreba po jasni razmejitvi pooblastil in pristojnosti: direktivo o pranju denarja bi bilo treba ponovno usmeriti k njenemu razglašenemu cilju, razen v zvezi z davčnimi in finančnimi kaznivimi dejanji, kadar ti nimajo kriminalnega ali terorističnega ozadja; nasprotno pa bi morale davčne direktive iz pristojnosti davčnih organov izključiti kazniva dejanja, ki imajo jasno kriminalno ali teroristično ozadje. Seveda bo na meji med obema pojavoma vedno obstajalo sivo območje, vendar bodo vsaj določena jasna vodilna načela.

1.4.2 Zdi se, da so direktive o pranju denarja in davčne direktive danes na dveh ločenih tirih. Vendar za to ne bi smeli kriviti Komisije, temveč prej razdrobljenost pooblastil in pristojnosti: na svetovni ravni je za pranje denarja in boj proti organiziranemu kriminalu pristojen FATF (2), na evropski ravni pa svet za pravosodje in notranje zadeve; davčne utaje obravnava G-20, v Evropi pa ECOFIN. V nobenem dokumentu ni niti omenjena potreba po sodelovanju, izmenjavi informacij in delitvi nalog med različnimi organi. EESO poziva k ureditvi tega položaja, zaradi katerega postaja „globalni boj“ kot končni cilj abstrakten in nedosegljiv.

1.5 Prav pri temi globalnega boja se pojavi vprašanje davčnih oaz. Te so v središču pozornosti le takrat, ko se govori o davčnih utajah; v senci pa ostaja vprašanje denarja, ki pripada organiziranemu kriminalu ali pa je namenjen za financiranje terorizma. Vprašanje ne zadeva samo najbolj znanih središč, s katerimi se zdaj pogajajo davčni organi, ampak tudi in predvsem nekatere nove finančne trge, na območjih, kjer lahko geopolitični premisleki vplivajo na pripravljenost za pogajanja.

1.6 Težavno vprašanje, ki ni omenjeno, je vprašanje zastav ugodnosti (3), ki so vir precejšnjih, povsem legalnih finančnih tokov, čeprav oproščenih davkov. Začasni cilj tega kapitala so ponavadi davčne oaze, nato pa iz njih odteka, da ga ponovno vložijo. Čeprav so zastave ugodnosti lahko iz različnih razlogov dvomljive, obstajajo s tihim soglasjem vseh držav: v boju proti davčnim oazam bo treba preprečiti nezaželene učinke na zakonite dejavnosti in preusmerjanje kapitala k središčem, ki kažejo manj pripravljenosti za sodelovanje.

1.7 Sklep: EESO poudarja, da je Evropa v boju proti davčnim utajam in pri finančnih vidikih boja proti organiziranemu kriminalu in terorizmu storila veliko in da to počne tudi zdaj. Vendar pa EESO želi opozoriti zakonodajalce na nekaj resnih pomanjkljivosti: ni sistematičnega usklajevanja med bojem proti davčnim utajam in bojem proti kriminalu, kot tudi ne jasne razmejitve nalog in pristojnosti organov, odgovornih za boj proti različnim pojavom. Ti pogosto zajemajo tako vidike davčnih utaj kot tudi kriminala ali terorizma, zato jih je težko dodeliti: razlog več za to, da je potrebno strukturirano sodelovanje med različnimi organi. O takšnem sodelovanju v programih Sveta in Komisije ni sledu.

2. Vsebina sporočila

2.1 Sporočilo Komisije vsebuje več zamisli za področje upravljanja v davčnih zadevah. Te zamisli so odraz rezultatov več srečanj: držav G-20 novembra 2008, Sveta ECOFIN decembra 2008, finančnih ministrov in guvernerjev centralnih bank G-20 14. marca 2009, Evropskega sveta 19. in 20. marca 2009 in končno vrha G-20 2. aprila 2009. Sklepi teh srečanj kažejo skupno pripravljenost za ukrepanje proti jurisdikcijam, ki niso pripravljene sodelovati, vključno z davčnimi oazami, s sprejemanjem sankcij za zaščito javnih financ in finančnih sistemov. Zlasti vrh G-20 je ugotovil, da je „obdobja bančne tajnosti konec“.

2.2 Sporočilo poskuša ugotoviti možen prispevek EU k dobremu upravljanju na področju neposrednega obdavčenja. V treh ločenih poglavjih proučuje možne načine izboljšanja tega upravljanja, instrumente za spodbujanje upravljanja v praksi ter vlogo držav članic pri podpori pobudam OECD in ZN z usklajenimi ukrepi v EU in na mednarodni ravni.

2.3 Dobro upravljanje v davčnih zadevah je cilj, za katerega si Komisija prizadeva že dlje časa s sodelovanjem v okviru EU in – v širšem merilu – s sodelovanjem z OECD v boju proti pranju denarja prek davčnih oaz.

Na splošno je mogoče ugotoviti, da je zakonodajni in regulativni okvir EU na področju davčnega sodelovanja zadovoljiv: sprejete so bile ali pa so v obravnavi direktive o medsebojni pomoči, obdavčitvi dohodka od prihrankov in izterjavi davčnih terjatev. V prihodnosti pa se bo pokazalo, kako – in kako zavzeto – države članice pravila Skupnosti prenašajo v prakso.

2.4.1 Na področju škodljive davčne konkurence je bil sprejet kodeks ravnanja pri obdavčevanju podjetij (4), ki je že dosegel obetavne rezultate, čeprav so še možnosti za nadaljnje izboljšave. Kodeks so sprejele države članice in njihova odvisna ozemlja; njegova razširitev na tretje države je del delovnega programa 2009–2010. Tema, ki se ponavlja na vseh področjih, je preglednost; jasno je tudi stališče Komisije v zvezi z uporabo pravil o državni pomoči za ukrepe v zvezi z neposredno obdavčitvijo podjetij.

Komisija namerava predlagati usklajeno delovanje držav članic, da se zagotovi ustrezno spremljanje pobud OECD na mednarodni ravni. Za zdaj „pozdravlja pomembne obveze, ki so bile nedavno sprejete, in […] pričakuje njihovo izvajanje“. Te zaveze so dvojne: po eni strani OECD predlaga odpravo prednostnih davčnih ureditev v svojih 30 državah članicah, po drugi pa je uporabila – in namerava tudi v prihodnosti uporabljati – pritisk na države, ki niso članice, da bi pridobila njihovo politično zavezo za sodelovanje z državami OECD.

2.5.1 OECD je vzpostavila stik s številnimi državami skoraj po vsem svetu in že dosegla prve uspehe: 35 držav, ki niso članice, vključno s številnimi davčnimi oazami, se je politično zavezalo, da bodo vzpostavite sodelovanje za preglednost in izmenjavo podatkov v davčnih zadevah. Več drugih držav (5) se je pred kratkim zavezalo, da bodo spoštovale standarde OECD na področju izmenjave podatkov na zahtevo, ne glede na nacionalne zahteve ali bančno tajnost.

Na področju mednarodne politike si Komisija prizadeva z različnimi državami (6) doseči sporazume o praksah dobrega upravljanja v davčnih zadevah; bolj formalno je ECOFIN maja 2008 zahteval, da se standard za dobro upravljanje na davčnem področju vključi v sporazume med EU in tretjimi državami. Decembra istega leta je uvedba standarda dobila še strožjo obliko z zahtevo, da se je treba odločneje boriti proti davčnim oazam in jurisdikcijam, ki niso pripravljene sodelovati.

2.6.1 Na področju obdavčevanja prihrankov je Komisiji uspelo pridobiti nekatere tretje države (7) skupaj z odvisnimi ali pridruženimi ozemlji držav članic (med katerimi so se nekatera prej uvrščala med davčne oaze), da izvajajo ukrepe, ki so enaki ali enakovredni ukrepom, določenim v direktivah EU. Začetni pogovori potekajo tudi z drugimi državami (8), vendar se uradna pogajanja še niso začela.

2.6.2 Več pogajanj poteka z državami Evropskega gospodarskega prostora (EGP) (9) in s Švico. Države EGP neposredno uporabljajo načela enotnega trga, medtem ko za državno pomoč veljajo „podobna pravila“. Odnose s Švico ureja sporazum o prosti trgovini iz leta 1972, vendar so se nekateri vidiki pred kratkim znova znašli pod vprašajem. V teku so pogajanja z Lihtenštajnom o novem sporazumu za boj proti goljufijam. Celotno področje je še v razvojni fazi.

2.6.3 Načela preglednosti, sodelovanja in izmenjave podatkov so bila vključena v akcijske načrte in sporazume, sklenjene s številnimi državami v okviru evropske sosedske in širitvene politike. Komisija si prizadeva za razširitev teh načel na številne tretje države: prvi pogovori z nekaterimi državami se zdijo obetavni, vendar bi bilo primerno določiti, kakšna stališča bi bilo treba zavzeti do teh držav, ki so doslej zamisel zavračale.

2.6.4 Posebna pozornost je namenjena pogajanjem z državami v razvoju: ob nekaterih odprtih stališčih obstajajo pri drugih odpori, ki jih bo treba premagati, morda tako, da bo financiranje v okviru ENPI (European Neighbourhood and Partnership Instrument, evropski sosedski in partnerski instrument) in 10. evropskega razvojnega sklada (European Development Fund) pogojeno s sprejetjem pravil o upravljanju v davčnih zadevah.

2.7 Eno od poglavij sporočila je namenjeno seznamu pobud v teku: notranjih – v obliki direktiv, navedenih v točki 2.4 – in zunanjih, da se zagotovi praktično spremljanje pobud iz točke 2.5. Treba je omeniti, da Komisija od Sveta upravičeno zahteva, naj ji zagotovi zadostno prožnost pri njenih pogajanjih, kar je nujen predpogoj za to, da bo splošno politiko sposobna prilagoditi posebnim zahtevam posameznih držav. Posebna pozornost je namenjena spodbudam za razvojno sodelovanje, ki naj bi jih do držav, ki so doslej zamisel zavračale, uporabljali kot spodbudo za večjo odprtost (glej 2.6.4 zgoraj).

2.8 Komisija na koncu opozarja Svet na pomen predlaganih ukrepov in potrebo, da se zagotovi hiter prenos že sprejetih direktiv na nacionalno raven, pospeši postopek za tiste, ki so v obravnavi, na ravni EU sprejme bolj koherentne in bolj usklajene politike, in končno, da se zagotovi večja usklajenost med stališči posameznih držav članic in dogovorjenimi načeli upravljanja.

3. Ugotovitve in pripombe

3.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) zelo pozdravlja sporočilo Komisije: bil je skrajni čas, da se začrta ukrepe delovanja in vedenja na kompleksnem področju boja proti davčnim utajam, v okviru dobrega davčnega upravljanja. Odbor lahko samo podpre in v celoti soglaša z vsemi vidiki, ki jih navaja Komisija, in z ukrepi, ki jih predlaga. Vendar meni, da je dolžan opozoriti na nekaj temeljnih problemov, in na nekatere druge, bolj podrobne, za katere meni, da jih je treba skrbno upoštevati.

Komisija načenja vprašanje usklajenosti med finančno podporo EU za nekatere države in stopnjo njihovega sodelovanja z načeli davčnega upravljanja (glej točko 2.7 zgoraj). Navedena je možnost, da se „sprejmejo ustrezni ukrepi“ pri prihodnjem vmesnem pregledu evropskega razvojnega sklada (ERS) in da se vključijo posebni ukrepi v sporazum iz Cotonouja (10). Takšni ukrepi bi lahko vključevali zmanjšanje dodelitev sredstev za države, ki ne sodelujejo, in da se namesto tega zagotavljajo spodbude v obliki tehnične pomoči in dodatnih sredstev za tiste, ki pokažejo pripravljenost za izpolnjevanje svojih obveznosti.

3.2.1 Zato se predlaga, da se v politiko podpore EU drugim državam uvede koncept, da mora biti pomoč zaslužena z oprijemljivim dokazom pripravljenosti za sodelovanje, tudi – ne pa izključno – na davčnem področju. EESO meni, da bi morali dokumenti, ki določajo ureditve za pomoč, vsebovati izrecno določbo v tem smislu. Potrebne so jasne in nedvoumne spremembe v politiki dajanja finančne pomoči, ki mora postati sredstvo za pospeševanje konkretnega in preverljivega procesa etičnega, družbenega in gospodarskega napredka. Korumpirane vlade niso dovzetne za prošnje za sodelovanje: prepričati jih je mogoče samo tako, da se postavijo pod vprašaj njihovi interesi. Treba bo še počakati, v kolikšni meri bo mogoče politiko, ki jo predlaga Komisija, uresničiti: politično in družbeno oklevanje bi namreč lahko imelo pomembno vlogo pri njenem izvajanju.

Še nekaj drugih pripomb izhaja iz uvodne izjave Komisije, v kateri je navedeno, da je dobro upravljanje v davčnih zadevah sredstvo za „usklajen odgovor“ na probleme pranja denarja, korupcije in terorizma. To vnovič potrjuje večkrat ponovljeni koncept, s katerim EESO soglaša, in sicer, da bo le s celovitim pristopom mogoče vzpostaviti strategijo za zaščito družbe pred vsako vrsto finančnih kaznivih dejanj, naj bodo kriminalne, teroristične ali davčne narave.

3.3.1 Vsi ukrepi, ki jih navaja Komisija v svojem sporočilu, so uporabni na področju upravljanja v davčnih zadevah; vendar pa EESO ugotavlja, da ni jasnega sklicevanja na globalno strategijo. Dejavnosti, ki potekajo ali so načrtovane na davčnem področju, bi morale potekati vzporedno in biti skladne z dejavnostmi na področju pranja denarja ter boja proti korupciji, organiziranemu kriminalu in terorizmu. Prvi korak bi bil, da bi odpravili nekatere sive lise in neskladnosti med direktivami o obdavčevanju in direktivami o pranju denarja.

Direktive o preprečevanju davčnih goljufij se ne nanašajo na določbe tretje direktive o pranju denarja (MLD) (11), kljub dejstvu, da slednja med „huda kazniva dejanja“ vključuje tudi davčne goljufije (ali vsaj nekatere njihove vidike) (12). Lahko bi se torej vprašali, ali je določbe MLD mogoče uporabljati na področju obdavčevanja, zlasti glede zahtev za poročanje, nalog FIU (13), in udeležbe tretjih strank, vključno z zaposlenimi v svobodnih poklicih (14). Vendar je odgovor na to vprašanje nikalen: v „davčnih“ direktivah je boj proti goljufijam zaupan izključno davčnim oblastem in niso omenjene pristojnosti FIU ali povezave z njimi, še manj določbe MLD.

3.4.1 V direktivah EU torej obstaja razlika med zakonodajnimi in operativnimi področji. V praksi so meje med davčnimi goljufijami in pranjem denarja, pridobljenega s kaznivimi dejanji, lahko nejasne ali pa jih sploh ni, četudi jih je v teoriji mogoče določiti: tako je npr. utaje DDV možno obravnavati kot tihotapljenje (pranje denarja) ali pa kot davčno goljufijo, in te utaje lahko pokažejo na povezave med navidez „normalnimi“ podjetji in razpečevanjem drog, orožja itd.; korupcija vedno vključuje davčno utajo, vendar pogosto skriva drugačna, veliko hujša kazniva dejanja; prenosi davčno vprašljivega denarja lahko skrivajo teroristične dejavnosti. Obstaja veliko prostora za dvome glede razlage in možnih konfliktov pristojnosti.

3.5 Celoten predmet terja zato ponoven razmislek in pregled od zgoraj navzdol: MLD bi bilo treba preusmeriti k njenemu razglašenemu cilju, tj. k boju proti organiziranemu kriminalu in terorizmu, ob tem pa izrecno izključiti davčna in finančna kazniva dejanja, kadar ta niso kriminalnega ali terorističnega izvora. Po drugi strani bi morale davčne direktive iz pristojnosti davčnih organov izključevati vsakršna kazniva dejanja, ki so jasne kriminalne ali teroristične narave. Ne da bi želeli ustvarjati hierarhijo vrednot, ima boj proti kriminalu in terorizmu še večji politični in družbeni pomen, kot je boj proti davčnim utajam. Vendar sta obe področji tesno povezani, ne le zaradi že omenjene zabrisane ločnice med njima, temveč tudi zaradi uresničevanja koncepta „celostnega pristopa“ v praksi, kar vključuje obveznost sodelovanja in izmenjave podatkov med različnimi organi. Potreba po sodelovanju med različnimi organi je resda omenjena v sporočilu iz leta 2004 (15), vendar se ne pojavlja v nobeni direktivi.

3.6 Delitve ali prekrivanja pristojnosti odražajo porazdelitev pristojnosti na ravni Sveta: probleme davčnih utaj in davčnih oaz obravnava Ekonomsko-finančni svet, boj proti kriminalu in terorizmu pa Svet za pravosodje in notranje zadeve. Enako delitev je mogoče najti na svetovni ravni: zdi se, da G-20 in FATF (16) pripadata različnim svetovom. Obstaja povezava v OECD, vendar samo v središču: stiki na nacionalni ravni se spreminjajo v odvisnosti od ministrskih pristojnosti.

Uradne izjave navajajo k misli, da obstaja politična volja za uresničevanje učinkovitega celovitega boja; vendar ni pričakovati takojšnjih praktičnih rešitev, če na najvišjih političnih in finančnih položajih ne obstaja jasna zavest o problemu. Vsekakor je nujna in neodložljiva predhodna preučitev nekaterih temeljnih vprašanj. To mora nedvomno vključevati oceno pojava davčnih oaz kot celote (17). Po zaslugi ukrepanja OECD in Komisije je veliko davčnih oaz pred kratkim privolilo v sodelovanje v boju proti davčnim utajam (18), z odpravo ali omejevanjem bančne tajnosti, tako da nobena država ni več na „črnem seznamu“ (19). Bližnja prihodnost bo pokazala, ali so bile te obljube uresničene, in v kolikšni meri.

3.7.1 Vendar različni seznami niso izčrpni, ali pa vsaj puščajo prostor za negotovost. Zdi se, da je za hitro rastoče nove finančne trge značilno nekaj pomanjkanja preglednosti; nekateri imajo – ali bodo v prihodnosti lahko imeli – značilnosti davčnih ali kakšnih drugačnih „oaz“, če ne že „paradižev“. To velja za nekatere države jugovzhodne Azije, zalivske države, do neke mere pa tudi za Indijo, Singapur, Kitajsko (Hongkong je zgolj vrh kitajskih financ). Čeprav je vprašanje financiranja terorizma vključeno v standardne klavzule, ga pogajanja pogosto obidejo, saj poteka prek kanalov, ki se zagotovo ne želijo pokazati v javnosti, še manj pa pogajati. Ta in drugi problemi so tako občutljivi, da je molk, ki jih obdaja, razumljiv. Vendar to ne pomeni, da jih je mogoče prezreti.

3.7.2 Obstajajo še tudi druga vprašanja, ki niso omenjena: trgovina z orožjem, ki se pogosto prodaja legalno in z ustreznimi uradnimi dovoljenji, pozneje pa po skrivnih kanalih napaja vojne in terorizem v številnih državah. To pogosto financirajo z iztržki od drog: vse se steka v velikanski tok denarja, za katerega se zdi, da izginja v nedoumljivo črno luknjo. Pojav je dobro znan, vendar se ga zagotovo ni mogoče lotiti z direktivami, sporazumi ali preiskavami: je povsem drugačne narave in vključuje svetovno politiko.

3.7.3 Pojav davčnih oaz kot celota je torej problem, ki se ga je treba lotiti, pri čemer je seveda treba upoštevati geopolitične vidike, ki vplivajo na vsako rešitev. Kar zadeva praktične možnosti, mora biti boj proti davčnim utajam in pranju denarja (predvsem pa proti terorizmu) kolikor mogoče globalen, pri čemer pa je zmaga na globalni ravni še zelo oddaljen cilj. Predvsem pa je treba še naprej skrbeti za preprečevanje preusmerjanja dejavnosti iz znanih k manj znanim, morda sovražno nastrojenim ali na pogajanja manj pripravljenim središčem. Sedanja kriza pospešuje postopno spreminjanje razmerij moči med svetovnimi finančnimi središči: Azija in islamski svet sta novo nastajajoči sili, katerih načini razmišljanja in vedenja se ne ujemajo nujno s tradicionalnimi vzorci zahodnega sveta.

Drug problem, ki je nekako povezan z davčnimi oazami, je problem zastav ugodnosti (FOC – flags of convenience), pod katerimi pluje 63 % svetovnega trgovskega ladjevja in dobršen del velikih turističnih ladij: sedež zastav ugodnosti je večidel v davčnih oazah, kamor usmerjajo precejšnje denarne tokove povsem zakonitega izvora, čeprav so oproščeni ali skoraj oproščeni davka. Med državami, ki gostijo take registre, so tudi nekatere države članice EU. Ladjevja pod zastavami ugodnosti so v primerjavi z ladjevji pod nacionalnimi zastavami deležna konkurenčnih prednosti, in zaračunane prevoznine pomenijo izogibanje „uradni“ obdavčitvi, zagotovo pa ne utaje. Poleg tega za ta ladjevja ne veljajo obveznosti, določene v kolektivnih pogodbah za pomorščake.

3.8.1 Davčni ukrepi proti zastavam ugodnosti niso predvideni, ne le zato, ker ni nobene pravne podlage za kakršnekoli ukrepe, temveč tudi zato, ker bi ukrepi, ki bi temeljili izključno na davčni podlagi, med drugim lahko škodovali gospodarski dejavnosti, ki je življenjskega pomena za ves svet, in zaustavili pomemben tok naložb v svetovno gospodarstvo. Poleg resnih moralnih premislekov zastave ugodnosti izkrivljajo konkurenco in se izogibajo sindikalnim kolektivnim pogodbam: vse to s tihim soglasjem ali tihim sprejemanjem vlad po vsem svetu. Na ravni EU za plovila pod temi zastavami veljajo samo pravila o varnosti na morju in trgovinske določbe.

3.8.2 Ti vidiki so navedeni zato, da se poudari, da se vsa sredstva, ki tečejo v davčne oaze in se odtod vlagajo v svetovnih finančnih središčih (20), ne uvrščajo v kategorijo davčnih utaj, pranja denarja ali financiranja terorizma. Iz tega zornega kota je mogoče pozdraviti ukrepe na področju obdavčitve, ki jih predlaga G-20 in jih je pospešila Komisija: zajeti morajo tudi vidike pranja denarja in terorizem, ob čemer je treba paziti, da se prepreči nezaželene učinke na dejavnosti in finančne tokove, ki so zakoniti ali vsaj ne nezakoniti.

3.8.3 To, da bi davčne oaze zagotovile preglednost in sodelovanje, bi bil zgodovinski dosežek. Sive lise, ki bodo verjetno vedno ostale, kažejo, da si je ob velikih načelih treba prizadevati za razumne cilje, tudi če niso najboljši. V končni posledici pa postane jasno, da morajo pobude na področju finančnih in davčnih zadev usmerjati in nadzirati nosilci političnega odločanja v okviru svojih strategij mednarodnih odnosov. Tu EU potrebuje skupno politiko. Ta cilj bi moral biti za vlade prednosten, vendar se glede na sedanji položaj zdi, da je še daleč.

V Bruslju, 17. decembra 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Direktiva 2005/60/ES o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, UL L 309, 25.11.2005.

(2) Financial Action Task Force (Projektna skupina za finančno ukrepanje), organ OECD.

(3) Ladja pluje pod „zastavo ugodnosti“ (oziroma po običajnem angleškem poimenovanju flag of convenience, FOC), če je registrirana v državi, v kateri je v veljavi malo predpisov, z namenom, da bi zmanjšali stroške poslovanja ali da bi se izognili neugodnim predpisom. Mednarodna federacija delavcev v prometu je sestavila seznam 32 „registracij“, ki so po njenem mnenju „FOC“.

(4) Dogovor na Svetu ECOFIN 1. decembra 1997.

(5) Med drugim Švica, Avstrija, Belgija, Luksemburg, Hongkong, Macao, Singapur, Čile, Andora, Lihtenštajn in Monako.

(6) Karibske države in pacifiški otoki.

(7) Švica, Lihtenštajn, San Marino, Monako in Andora.

(8) Hongkong, Macao in Singapur.

(9) Islandija, Lihtenštajn in Norveška.

(10) Sporazum o partnerstvu med člani skupine afriških, karibskih in pacifiških držav ter EU in njenimi državami članicami, podpisan v Cotonouju 23. 6. 2000.

(11) Direktiva 2005/60/ES o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma, UL L 309, 25.11.2005, str. 15, znana kot „3. direktiva o pranju denarja“ (MLD).

(12) Glej člen 3(5)(d) MLD: „hudo kaznivo dejanje pomeni […] goljufijo, […] kakor je opredeljena v členih 1(1)in 2 Konvencije o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti“: davčna utaja je torej vsaj na področju DDV izrecno vključena med kazniva dejanja, ki jih obravnava MLD.

(13) Enota za finančno obveščanje (Financial Information Unit), glej člen 21 MLD.

(14) Glej člen 2(3) MLD.

(15) Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o preprečevanju in boju proti korporacijski in finančni zlorabi, COM(2004) 611 konč.

(16) Financial Action Task Force (Projektna skupina za finančno ukrepanje), organ OECD.

(17) Zanimivo je, da so angleški izraz „tax haven“ v večino drugih jezikov prevedli kot „davčni paradiž“. Zdi se, da razlike med „haven“ (zavetišče) in „heaven“ (nebesa) ni mogoče pripisati preprosto napaki pri prevodu, temveč da odraža drugačno miselnost.

(18) V resnici je v sporazume z davčnimi oazami vključena „standardna klavzula“ o organiziranemu kriminalu in terorizmu, vendar vedno prevladuje „davčni“ vidik.

(19) Obstajata še dva seznama, „sivi“ in „temnosivi“, odvisno od stopnje sodelovanja.

(20) Izračunali so, da 35 % svetovnih finančnih tokov poteka prek davčnih oaz; vendar ni znano, na kakšnih računskih podlagah temelji ta podatek.