SPOROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Zagotavljanje koristi okoljskih politik EU z rednim

pregledom njihovega izvajanja

1.Vrzeli pri izvajanju in njihov učinek

V Poročilu o stanju okolja Evropske agencije za okolje iz leta 2015 je navedeno, da je „[t]emelj za kratkoročno in dolgoročno izboljšanje stanja evropskega okolja, zdravja ljudi in gospodarske uspešnosti [...] dosledno izvajanje politik in boljše vključevanje okolja v sektorske politike, ki najbolj prispevajo k pritiskom in vplivom na okolje“. Komisija je v sporočilih iz leta 2008 in leta 2012 opredelila izzive in rešitve za obravnavanje vrzeli pri izvajanju okoljske zakonodaje.

Vrsta vrzeli pri izvajanju se razlikuje glede na posamezne sektorje in države članice. Vrzeli lahko nastanejo zaradi nacionalnih okoljskih predpisov, prek katerih se izvaja zakonodaja EU; pri doseganju glavnih dogovorjenih ciljev glede kakovosti zraka, kakovosti vode in biotske raznovrstnosti; pri izgradnji zahtevane infrastrukture za odpadke in odpadne vode; pri načinu sodelovanja organov z javnostjo; pri izpolnjevanju obveznosti, kot je pravočasna priprava obveznih okoljskih načrtov, npr. načrtov ravnanja z odpadki, in pri doseganju skladnosti s širšim sklopom predpisov, ki jih je treba izvajati v praksi, kot je prepoved odlaganja odpadkov.

Kot je bilo ugotovljeno v Sporočilu o izvajanju prava Evropske skupnosti o okolju iz leta 2008, so izzivi, ki jih je treba obravnavati, neupoštevanje rokov in popolnosti prenosa, pomanjkljivo poznavanje in premajhna ozaveščenost, nezadostne upravne zmogljivosti, pomanjkljive nacionalne in regionalne politike in prakse uveljavljanja predpisov ter nezadostne in zapoznele naložbe v potrebno infrastrukturo za zmanjšanje onesnaženosti.

Rezultati raziskave nacionalnih okoljskih organov iz leta 2015 kažejo, da obstajajo skupni temeljni dejavniki, ki so razlog za slab napredek pri izvajanju. Glavni temeljni razlog je nezadostna zmogljivost upravnih organov, odgovornih za izvrševanje zakonodaje, vključno z nezadostno zmogljivostjo organizacij, odgovornih za okoljske predpise in njihovo izvrševanje, sledijo pa ji nezadostni podatki, dokazi in informacije ter pomanjkanje znanj na lokalni ravni. Omenjene so bile tudi neustrezne sankcije in višina kazni za kršitelje zakonodaje, ki niso dovolj odvračilne.

Drugi dejavniki, ugotovljeni v raziskavi, ki prispevajo k slabemu izvajanju okoljske zakonodaje in politike, vključujejo: neprisotnost usklajevanja na nacionalni ravni za zagotovitev horizontalne (na ravni vlade) in vertikalne (med ravnmi uprave, tj. lokalno, regionalno in nacionalno) usklajenosti prednostnih nalog, ter nezadostno vključitev okoljskih vprašanj v različne politike, programe in projekte.

Temeljne vzroke za vrzeli pri izvajanju je treba obravnavati celovito, sistematično in medsebojno povezano iz vsaj dveh razlogov.

Prvič, zaradi slabega izvajanja nastajajo okoljski, gospodarski in družbeni stroški. Ocene na primer navajajo, da stroški zaradi škode, ki so jo zdravju in okolju povzročila onesnaževala zraka iz evropskih industrijskih obratov, presegajo 100 milijard EUR letno. Gospodarski stroški, povezani z neizvajanjem okoljskega pravnega reda, so bili ocenjeni na približno 50 milijard EUR v letu 2011, vključno s stroški, povezanimi s pravnimi postopki proti državam članicam (primeri ugotavljanja kršitev). To pomeni, da v EU nastane več kot 4 milijarde EUR nepotrebnih stroškov na mesec, pri čemer so izkušnje pokazale, da je veliko ceneje delovati pravilno in skladno z EU pravom, kot pa pozneje odpravljati gospodarske in okoljske stroške neukrepanja ali zapoznelega ukrepanja. Z neizvajanjem veljavnih okoljskih zahtev nastajajo družbeni in gospodarski stroški. Polno izvajanje politike EU o odpadkih do leta 2020 bi na primer lahko ustvarilo dodatnih 400 000 delovnih mest in dodatni letni prihodek sektorja za ravnanje z odpadki in recikliranje v višini 42 milijard EUR . Podobno bi lahko skupne letne koristi znašale vsaj 2,8 milijarde EUR, če bi se veljavna zakonodaja EU o vodah izvajala v celoti in bi vsa vodna telesa dosegla oceno stanja „dobro“. Dejstvo, da med državami članicami obstajajo velike razlike glede uspešnosti izvajanja, pomeni tudi ovire za delovanje notranjega trga (neenaki konkurenčni pogoji za podjetja).

Drugič, neizpolnjevanje okoljskih ciljev EU vpliva na verodostojnost nacionalnih organov in EU v očeh državljanov. Znatno število kršitev, peticij in pritožb na področju okolja ter izzivi pri njihovem obravnavanju kažejo nezadostno raven izvajanja okoljskega pravnega reda. Čeprav bi bilo treba priznati, da si nacionalna sodišča in nacionalni okoljski organi, ki so zlasti odgovorni za izvajanje prava EU, prizadevajo za izvajanje in izvrševanje okoljskih predpisov, to ni bilo dovolj za odpravo vrzeli pri izvajanju. V zvezi s tem je treba opozoriti tudi, da čeprav nekatere države članice in regije beležijo odlične dosedanje dosežke pri izvajanju okoljskega pravnega reda, druge, občasno bistveno, zaostajajo.

2.Potreba po strateškem in celovitem pristopu

Čeprav je izvajanje najprej naloga samih držav članic, ima Komisija kot varuhinja pogodb svojo vlogo, in sicer kot del pristojnosti za nadzor uporabe zakonodaje, ki jo je sprejela Evropska unija. Postopki za ugotavljanje kršitev so na koncu še vedno pomembno orodje za zagotavljanje pravilnega izvajanja pravnih določb, že nekaj let pa se izvajajo usmerjeni ukrepi za spodbujanje skladnosti, namenjeni državam članicam, zlasti na področjih z najslabšimi rezultati izvajanja, kot sta na primer sektorja ravnanja z odpadki in vodami. Taki osredotočeni ukrepi ostajajo ključni in se bodo nadaljevali, vendar bi jih bilo treba vključiti v sistemski pristop, ki bi obravnaval tudi medsektorske vidike, zagotavljal celovit pregled nad dosežki in izzivi ter opredelil raven in obseg prednostnih nalog, ki jim je treba nameniti tako tehnično kot politično pozornost.

Tak strateški in celovit pristop, ki ga trenutno ni, bi moral omogočati opredelitev in obravnavanje temeljnih vzrokov za vrzeli pri izvajanju v zgodnejši fazi in v sodelovanju med državami članicami in Komisijo. Na podlagi teh ugotovitev bi bila Komisija pripravljena prizadevanjem držav članic dodati tehnično strokovno znanje in izkušnje ter bolj usmerjeno finančno podporo prek obstoječih skladov EU.

To je usklajeno s 7. okoljskim akcijskim programom, ki daje prednost boljšemu izvajanju kot sredstvu za omogočanje uresničevanja ciljev ter se odziva na potrebo po zagotavljanju prilagojene analize in podpore državam članicam ter izboljšanju razumevanja vrzeli pri izvajanju in ozaveščenosti o njih .

3.Načela in cilji pregleda izvajanja okoljske politike

Glavni cilj pobude pregleda izvajanja okoljske politike („Environmental Implementation Review, EIR“) je podpora uresničevanju ciljev veljavnih okoljskih politik in zakonodaje ob sočasnem doslednem zagotavljanju enakega obravnavanja držav članic. Cilji, opredeljeni v veljavnih dogovorjenih politikah in predpisih, pomenijo sklop referenčnih meril, na podlagi katerih se spremlja napredek pri izvajanju.

Proces pregleda izvajanja okoljske politike bi moral biti vključujoč in participativen. Države članice se bo spodbujalo, naj v razprave o ključnih vrzelih pri izvajanju in možnih rešitvah vključijo zadevne deležnike, kot so organizacije iz zasebnega sektorja in civilne družbe ter upravne ravni upravljanja.

Proces bo prožen, prvič, ker bo Komisija v svoji oceni upoštevala specifične nacionalne izzive, in drugič, ker se bo v celoti priznalo, da lahko države članice izberejo načine in sredstva za izvajanje, če njihovo ukrepanje pomeni doseganje skupnih ciljev okoljskega pravnega reda in politik.