OBVESTILO KOMISIJE

Navodila v zvezi z ukrepi, ki jih države članice EU sprejmejo v primeru dvomov glede zakonitosti lesa iz vrst, uvrščenih v seznam CITES, uvoženega v EU

(2018/C 376/01)

UKREPI, KI JIH DRŽAVE ČLANICE EU SPREJMEJO V PRIMERU DVOMOV GLEDE ZAKONITOSTI LESA IZ VRST, UVRŠČENIH V SEZNAM CITES, UVOŽENEGA V EU

Namen tega obvestila je podati navodila pristojnim organom držav članic EU v zvezi z izvajanjem uredb EU o trgovini s prostoživečimi rastlinskimi in živalskimi vrstami (1) v primerih, ko se v EU uvažajo pošiljke lesa iz vrst s seznama Konvencije o mednarodni trgovini z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami (CITES), ki sicer imajo izvozno dovoljenje, izdano s strani organov države izvoznice, kljub temu pa obstajajo dvomi v to, da je bil les pridobljen v skladu z veljavno zakonodajo države pridobivanja.

1. Ozadje

V skladu z uredbami EU o trgovini s prostoživečimi rastlinskimi in živalskimi vrstami lahko upravni organ CITES države članice EU izda uvozno dovoljenje samo, če je država izvoznica izdala izvozno dovoljenje v skladu s Konvencijo CITES (2). To med drugim pomeni, da je bila država izvoznica „prepričana, da osebek ni bil pridobljen v nasprotju z zakoni te države o varstvu živalskih in rastlinskih vrst (3)“.

V skladu s členom 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EU) 2015/870 (4), se „Izvozna dovoljenja in potrdila o ponovnem izvozu, ki jih izdajo tretje države, […] sprejmejo samo, kadar pristojni organ zadevne tretje države na zahtevo predloži zadostne informacije, da so bili osebki pridobljeni v skladu z zakonodajo o varstvu zadevnih osebkov.“.

Člen 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006 velja za vse osebke, za katere je izvozna dovoljenja treba izdati v skladu z Uredbo (ES) št. 338/97, še zlasti pa je relevanten za vrste lesa. Nedavni dogodki pričajo o tem, da se države članice EU soočajo s primeri, ko morajo obravnavati vloge za uvozna dovoljenja za les, uvrščen v seznam CITES, za katerega pa obstajajo resni dvomi glede zakonitosti porekla teh pošiljk. Pošiljke vsebujejo veljavno izvozno dovoljenje, ki ga je izdala država izvoznica in ki naj bi načeloma jamčilo, da je država izvoznica preverila zakonitost porekla lesa. Toda informacije iz različnih virov lahko vzbudijo dvom o zakonitosti porekla pošiljk in o tem, ali je država izvoznica ustrezno preverila, da osebki niso bili pridobljeni v nasprotju z njeno zakonodajo glede zaščite živalskih in rastlinskih vrst.

V takem primeru je pomembno, da so države članice EU med seboj usklajene pri postopanju in da izvajajo enakovredno stopnjo nadzora nad zakonitostjo porekla proizvodov, kar bi jih na koncu lahko privedlo tudi do tega, da ne izdajo uvoznega dovoljenja. Skladnost postopanja med vsemi državami članicami EU naj bi se zagotovila s temi navodili za razlago člena 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006. Države članice EU so pozvane, naj uporabljajo spodaj navedene elemente za vsak primer posebej, kot je ustrezno, in na način, ki bo sorazmeren vsakemu primeru, s katerim bodo soočene.

2. Status tega dokumenta

Ta navodila so pripravile službe Komisije, osnutek pa je potrdil Odbor za trgovino s prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami, ustanovljen v skladu s členom 18 Uredbe (ES) št. 338/97, torej so osnutek potrdili tudi pristojni organi držav članic.

Namen teh navodil je pomagati nacionalnim organom pri uporabi Uredbe (ES) št. 338/97. Niso pravno zavezujoča, njihov edini cilj je zagotoviti informacije o nekaterih vidikih Uredbe (ES) št. 865/2006 in o ukrepih, ki štejejo za najboljše prakse. Navodila ne nadomeščajo, dopolnjujejo ali spreminjajo določb veljavnega prava Unije iz oddelka 1 tega dokumenta, ki ostajajo pravna podlaga, ki se mora uporabljati. Prav tako se tega dokumenta ne bi smelo obravnavati ločeno, temveč ga je treba uporabljati v povezavi z zakonodajo, ne kot „samostojno“ referenco. Sodišče Evropske unije je edino pristojno za uradno razlago prava Unije.

Komisija bo ta dokument objavila v elektronski obliki, objavijo pa ga lahko tudi države članice EU. Odbor za trgovino s prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstam ga bo pregledal leta 2021.

3. Navodila za razlago člena 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006

Pravne akte Unije je treba razlagati v skladu z njihovimi cilji. Člen 1 Uredbe (ES) št. 338/97 določa, da je cilj Uredbe „varovati prosto živeče živalske in rastlinske vrste ter zagotoviti njihovo ohranitev, tako da se […] zakonsko uredi trgovina z njimi“. Zato je treba določbe Uredbe razlagati v skladu z zgoraj navedenim ciljem.

Poleg tega člen 191(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) določa, da okoljska politika Unije temelji na previdnostnem načelu. To pomeni, da kadar obstaja tveganje, da bo nek ukrep ali politika povzročila resno ali nepopravljivo škodo javnosti ali okolju, nepopolna znanstvena gotovost ne bi smela biti razlog za odlaganje stroškovno učinkovitih ukrepov za preprečevanje degradacije okolja. Namen tega načela je zagotoviti višjo raven varstva okolja s preventivnim odločanjem v primeru takih tveganj.

V skladu s stalno sodno prakso Sodišča Evropske unije se previdnostno načelo uporablja med drugim pri razlagi in uporabi pravnega reda Unije na področju okolja ter s tem tudi pri razlagi in uporabi Uredbe (ES) št. 338/97. Države članice EU bi morale previdnostno načelo uporabljati pri izvajanju diskrecijske pravice v skladu z Uredbo (ES) št. 338/97.

V skladu s členom 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006 se morajo organi držav članic CITES po prejemu vloge za dokumente o uvozu za osebke, vključene v CITES, odločiti, ali je potrebno posvetovanje z državo izvoznico. Člen 7(6) od njih ne zahteva obveznega posvetovanja z državo izvoznico. Priporočljivo je, da države članice EU uporabijo pristop na podlagi tveganj, s pomočjo katerega se bodo odločile, ali se bodo v posameznem primeru posvetovale z državo izvoznico.

(a) Katere elemente bi države članice EU morale upoštevati, ko presojajo, ali bi se bilo treba posvetovati z državo izvoznico?

Države članice EU naj upoštevajo naslednje elemente:

— Ali obstajajo informacije o državi izvoznici v zvezi z izvajanjem Konvencije CITES, po katerih bi se dalo sklepati, da ta država morda ne izvaja dovolj nadzora, da bi lahko jamčila za zakonitosti pošiljke (na primer, če za državo veljajo posebna priporočila stalnega odbora CITES ali pa je ta proti zadevni državi celo sprožil ukrepe za zagotavljanje skladnosti, ali če bi bilo v podobnem primeru potrebno nadaljnje preverjanje v okviru uredbe EU o lesu (5), ob upoštevanju z njo povezanih smernic (6))?

— Ali obstajajo informacije iz zanesljivih virov, po katerih bi bilo mogoče sklepati, da pošiljka lesa morda ne izvira iz zakonitih virov?

— Ali obstajajo znaki, da je bilo katero izmed podjetij v dobavni verigi vključeno v prakse v zvezi z nezakonito sečnjo?

— Kako zapletena je dobavna veriga? Kako težko je izslediti vir lesa?

— Ali v zadevni državi obstaja velika nevarnost korupcije?

Če informacije, zbrane v odgovorih na zgornja vprašanja, vzbujajo resen sum, da je pošiljka bila pridobljena v nasprotju z ustreznimi zakoni v zvezi z ohranitvijo vrste v državi izvoznici, je priporočljivo, da država članica EU stopi v stik z upravnim organom CITES države izvoznice (ob tem pa o zadevi obvesti tudi znanstveni organ CITES te države in, če obstajajo, organ ali organe te države za izdajanje dovoljenj FLEGT (7), kot tudi kontaktne točke gozdne uprave ali FLEGT zadevne države). Uvoznik, ki mu je pošiljka namenjena, mora biti v primeru znatnih zamud obveščen o tem posvetovanju (8).

(b) Katere informacije bi bilo treba zahtevati od držav izvoznic?

Države članice EU pri odločanju o vprašanjih, ki jih bodo zastavile državi izvoznici, domnevno sledijo naslednjemu kontrolnemu seznamu:

— Preden izda izvozno dovoljenje za les iz vrst iz Dodatka II h Konvenciji CITES, mora biti država izvoznica prepričana, da je bil osebek pridobljen v skladu z zakonodajo o varstvu živalskih in rastlinskih vrst. Katera zakonodaja o varstvu živalskih in rastlinskih vrst se uporablja za proizvode, vključene v izvoznem dovoljenju?

— Kateri sistem se uporablja za preverjanje skladnosti s to zakonodajo? Kako se je ta sistem uporabljal v primeru pošiljke, vključene v zadevnem izvoznem dovoljenju? Natanko kateri dokumenti so bili izdani in kateri pregledi so bili opravljeni, da se je zagotovila skladnost z zahtevami za preverjanje zakonitosti?

— Ali so bili ugotovljeni vsi gospodarski subjekti, vpleteni v dobavno verigo, in sicer od faze sečnje do faze izvoza v EU (sečnja, transport, prva in nadaljnja prodaja, primarna in sekundarna predelava, izvoz)? Kako je bila zagotovljena sledljivost pošiljke po celotni dobavni verigi, od sečnje do izvoza, ki jamči, da gre dejansko za isti les, ki je naveden v izvoznem dovoljenju?

Države članice EU lahko po potrebi tudi pozovejo države izvoznice, naj predložijo naslednje specifične informacije, saj so po izkušnjah ti elementi pogosto ključnega pomena za konkretno oceno zakonitosti pošiljk lesa:

— polno ime in naslov izvoznega podjetja,

— geografsko poreklo lesa (regija, lokacija koncesije in povezane podrobnosti),

— leto, v katerem je bil les za izvoz pridobljen, in potrdilo, da je les izvožen v okviru kvote za ustrezno leto (če obstaja izvozna kvota v okviru CITES ali nacionalna kvota za sečnjo),

— informacije v zvezi z načrtom upravljanja, dovoljenja za posek ter vse dodatne informacije, ki bi bile relevantne glede na obstoječo zakonodajo države izvoznice,

— informacije o mestih sečnje (npr. parcele in številke dreves), s katero je bil zadevni les pridobljen,

— informacije v zvezi s sledljivostjo od mest sečnje do mest predelave ali izvoza.

(c) Pod katerimi pogoji lahko informacije iz držav izvoznic štejejo za „zadovoljive“?

Države članice EU, ki les uvažajo, bi morale preučiti odgovor upravnega organa CITES države izvoznice na zgornja vprašanja, da bi lahko ocenile, ali ta odgovor vsebuje dosledne in zanesljive informacije ter s tem daje zadostno jamstvo, da je bila pošiljka lesa pridobljena v skladu z veljavno zakonodajo o varstvu živalskih in rastlinskih vrst v državi izvoznici. Če so ti pogoji izpolnjeni in obstajajo utemeljeni razlogi za zaupanje, da so predloženi dokumenti veljavni in preverljivi, bi te informacije morale šteti za zadovoljive, da se izda uvozno dovoljenje.

Če se predložene informacije zdijo nezadostne ali v njih manjkajo pomembni elementi, je priporočljivo, da država članica EU vzpostavi stik z državo izvoznico in zahteva predložitev manjkajočih elementov.

Če navkljub prizadevanjem držav članic, da bi pridobile zahtevane informacije, država izvoznica v odgovor na zgornja vprašanja predloži elemente, ki še vedno niso zadostni, da bi se lahko sklepalo, da so bili osebki pridobljeni v skladu z zakonodajo o varstvu zadevnih osebkov, ali če odgovora sploh ne predloži, države članice ne bi smele izdati ustreznega uvoznega dovoljenja, v skladu s členom 7(6) Uredbe (ES) št. 865/2006 (9).

V specifičnem primeru držav izvoznic, ki so z EU sklenile prostovoljni sporazum o partnerstvu FLEGT, v okviru katerega se izdajajo dovoljenja FLEGT za pošiljke lesa, ki jih ta država izvaža, se lahko zgodi, da nacionalna shema izdajanja dovoljenj te države vključuje zahtevo, da je treba pošiljkam lesa iz seznama CITES priložiti še izvozno dovoljenje CITES in dovoljenje FLEGT (10). Dovoljenje FLEGT je dodatno zagotovilo o zakonitem izvoru pošiljke. V takih primerih lahko organ za upravljanje informacije zahteva tudi od zadevnega organa države izvoznice za izdajanje dovoljenj FLEGT. Prav tako se priporoča, da se v primerih, ko je za les iz seznama CITES deklarirano dovoljenje FLEGT, o tem obvesti pristojni organ FLEGT države članice EU, ki les uvaža (11).

(d) Katere dodatne ukrepe je mogoče sprejeti, da se zagotovi enako stopnjo nadzora v vseh državah članicah?

Države članice so pozvane, da delijo informacije z drugimi državami članicami EU in Komisijo v zvezi s primeri, ko niso mogle izdati uvoznega dovoljenja, ker so bili odgovori držav izvoznic na zgornja vprašanja nezadostni ali pa sploh niso bili podani.

Da se zagotovi skupen pristop na ravni EU, bi se lahko po potrebi o zadevi opozorilo skupino strokovnjakov iz vrst pristojnih upravnih organov CITES. Na podlagi tega bi skupina strokovnjakov lahko priporočila, da:

i. se Komisija obrne na zadevno državo izvoznico in izrazi pomisleke glede zakonitosti izvoza zadevne vrste ter zahteva pojasnila v zvezi z elementi, ki so privedli do zavrnitve izdaje dovoljenj;

ii. se uvede začasna prekinitev uvoza v vse države članice EU za posamezne kombinacije vrst in držav, če informacije, ki jih je država izvoznica predložila na zahtevo Komisije, ne štejejo za zadostne. To je mogoče narediti na podlagi člena 4(6) Uredbe (ES) št. 338/97, ki določa, da „[o]b posvetovanju z zadevnimi državami porekla ter v skladu z regulativnim postopkom iz člena 18(2) in upoštevajoč vsako mnenje Skupine za strokovno presojo lahko Komisija za vnos v Skupnost določi splošne omejitve ali omejitve, ki se nanašajo na nekatere države porekla“;

iii. EU o tej zadevi opozori sekretariat CITES in stalni odbor CITES v okviru mehanizmov za zagotavljanje skladnosti (12).

4. Povezava z uredbo EU o lesu

Zgoraj navedeni ukrepi so še zlasti pomembni od začetka veljavnosti uredbe EU o lesu (13) leta 2013, ki prepoveduje dajanje nezakonito pridobljenega lesa na trg EU. Nadaljnje informacije o preverjanju zakonitosti v skladu z uredbo EU o lesu in zlasti o opredelitvi „veljavna zakonodaja“, iz člena 2(h) navedene uredbe so na voljo v Prilogi k temu dokumentu.

Posebna pravila v zvezi z vrstami lesa s seznama CITES so navedena v členu 3 uredbe EU o lesu: „[z]a les iz vrst, navedenih v Prilogi A, B ali C k Uredbi (ES) št. 338/97, in ki je v skladu z navedeno uredbo in njenimi izvedbenimi določbami, se šteje, da je bil zakonito pridobljen v smislu te uredbe.“. Utemeljitev za to domnevo je, da – kot je navedeno zgoraj – Konvencija CITES od svojih pogodbenic zahteva, da izdajo izvozno dovoljenje samo takrat, ko je bila vrsta med drugim pridobljena v skladu z zadevno nacionalno zakonodajo države izvoznice.

V tem okviru je priporočljivo, da se v vsaki državi članici EU vzpostavi sodelovanje med upravnim organom CITES na eni strani in pristojnimi organi za izvajanje uredbe EU o lesu in uredb FLEGT (14) na drugi strani (to sodelovanje bi bilo zlasti v obliki izmenjave informacij), da se zagotovi, da se navedene uredbe v zadevni državi članici usklajeno izvajajo. V primeru, da upravni organ CITES države članice EU dvomi v zakonitost pošiljke lesa, o tem obvesti svoje partnerske organe, odgovorne za izvajanje uredbe EU o lesu in uredb FLEGT, in po potrebi ustrezne izvršilne organe, pristojne za nadzor lesa, da bodo to upoštevali pri svojih dejavnostih. Podobno bi morali tudi organi, pristojni za izvajanje uredbe EU o lesu in uredb FLEGT, obvestiti organe CITES o primerih, ko prejmejo informacije, ki zadevajo ali bi lahko zadevale vrste s seznama CITES.

Da bi državam članicam pomagala pri izvajanju uredbe EU o lesu, je Komisija vzpostavila varno platformo za organe, pristojne za izvajanje uredbe EU o lesu, kjer si bodo lahko delili informacije o zadevah v zvezi z uredbo EU o lesu (15). Komisija lahko dostop do te platforme dodeli tudi upravnim organom CITES z namenom, da pomaga vsem zadevnim organom pri izmenjavi informacij o zakonitosti uvoženih lesnih proizvodov v EU. Prav tako je Komisija v sodelovanju z državami članicami pripravila navodila za obravnavanje zadev, povezanih z izvajanjem uredbe EU o lesu (16). Navodila so na voljo na spletišču Komisije, skupaj z drugimi viri informacij, kot so informativni zapisi o razvoju v zvezi z izvajanjem in izvrševanjem uredbe EU o lesu.

Na voljo so še drugi viri za pridobitev informacij o obstoječih pravnih okvirih v nekaterih državah izvoznicah (17). Toda ti pravni okviri imajo lahko širši obseg kot je opredelitev zakonitosti v okviru CITES, tj. „zakoni te države o varstvu rastlinskih in živalskih vrst“, v skladu s členom IV Konvencije CITES.

(1) Uredba Sveta (ES) št. 338/97 z dne 9. decembra 1996 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi (UL L 61, 3.3.1997, str. 1) ter njenimi izvedbenimi uredbami, zlasti: Uredbo Komisije (ES) št. 865/2006 z dne 4. maja 2006 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi (UL L 166, 19.6.2006, str. 1); Izvedbeno uredbo Komisije (EU) št. 792/2012 z dne 23. avgusta 2012 o določitvi pravil za obliko dovoljenj, potrdil in drugih dokumentov iz Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 o varstvu prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst z zakonsko ureditvijo trgovine z njimi ter o spremembi Uredbe Komisije (ES) št. 865/2006 (UL L 242, 7.9.2012, str. 13); in Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2017/1915 z dne 19. oktobra 2017 o prepovedi vnosa osebkov nekaterih prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst v Unijo (UL L 271, 20.10.2017, str. 7).

(2) Glej člen 4(2)(c) Uredbe (ES) št. 338/97, ki se uporablja za vrste iz Priloge B k Uredbi.

(3) Glej člen IV(2)(b) Konvencije o mednarodni trgovini z ogroženimi prostoživečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami (CITES), ki se uporablja za vrste iz Dodatka II h Konvenciji.

(4) Uredba Komisije (EU) 2015/870 z dne 5. junija 2015 o spremembi Uredbe (ES) št. 865/2006 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 338/97 glede trgovine s prosto živečimi živalskimi in rastlinskimi vrstami (UL L 142, 6.6.2015, str. 3).

(5) Uredba (EU) št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o določitvi obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode (UL L 295, 12.11.2010, str. 23).

(6) Sporočilo Komisije z dne 12. februarja 2016 – Smernice za uredbo EU o lesu, C(2016) 755 final – http://ec.europa.eu/environment/forests/timber_regulation.htm.

(7) Izvrševanje zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov na podlagi Sporočila Komisije Forest Law Enforcement, Governance and Trade (FLEGT) — Proposal for an EU Action Plan, COM(2003) 251 in Uredba Sveta (ES) št. 2173/2005 z dne 20. decembra 2005 o vzpostavitvi sheme izdajanja dovoljenj FLEGT za uvoz lesa v Evropsko skupnost (UL L 347, 30.12.2005, str. 1).

(8) Glej člen 8(3) Uredbe (ES) št. 865/2006.

(9) Državam članicam EU se priznava pravica, da zavrnejo izdajo uvoznega dovoljenja na podlagi členov 4(1)(e), 4(2)(c) in 4(2)(a) Uredbe (ES) št. 338/97.

(10) To trenutno velja za Indonezijo, kjer mora les iz vrst s seznama CITES pregledati tudi indonezijski sistem za zagotavljanje zakonitosti lesa in kjer je za izvoz takega lesa potreben veljaven dokument V-Legal ali dovoljenje FLEGT.

(11) V skladu z Obvestilom Komisije – Izvedbene smernice za Carine in FLEGT – Javni povzetek (UL C 389, 4.11.2014, str. 2).

(12) Glej Resolucijo konference pogodbenic 14.3. o postopkih CITES za zagotavljanje skladnosti.

(13) Uredba (EU) št. 995/2010.

(14) Uredba (ES) št. 2173/2005.

(15) http://capacity4dev.ec.europa.eu/eutr-competent-authorities/dashboard

(16) Glej opombo 7.

(17) Glej na primer http://gftn.panda.org/?202483/Framework-for-Assessing-Legality-of-Forestry-Operations-Timber-Processing-and-Trade Na tem spletišču so na voljo informacije o Skupnem okviru za ocenjevanje zakonitosti gozdarskih dejavnosti, predelave lesa in trgovine z njim (poznanem tudi kot Skupni okvir za zakonitost), tj. kontrolnem seznamu, ki je delo organizacij WWF/GFTN in TRAFFIC ter s pomočjo katerega lahko vlade in podjetja ocenijo in razumejo relevantne vidike zakonov, uredb, upravnih okrožnic in pogodbenih obveznosti, ki zadevajo gozdarske dejavnosti, predelavo lesa in trgovino v številnih državah (Brazilija, Demokratična republika Kongo, Gabon, Indija, Indonezija, Kamerun, Kitajska, Kolumbija, Laos, Malezija, Mjanmar, Peru, Republika Kongo, Rusija Srednjeafriška republika in Vietnam).