SL Uradni list Evropske unije C 318/155

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Načrt za energetsko učinkovitost 2011

(COM(2011) 109 konč.)

2011/C 318/26

Poročevalka: ga. SIRKEINEN

Evropska komisija je 8. marca 2011 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: Načrt za energetsko učinkovitost 2011

COM(2011) 109 konč.

Strokovna skupina za promet, energijo, infrastrukturo in informacijsko družbo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 22. junija 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija 2011 (seja z dne 14. julija) sprejel soglasno.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO v sklepih

— ponovno izreka jasno podporo ciljem večje energetske učinkovitosti kot osrednjemu delu strategije Evropa 2020,

— poudarja, da so energetska učinkovitost in prihranki v veliki meri odvisni od ukrepov, ki jih sprejmejo državljani, podjetja in delavci, ter njihove spremembe obnašanja,

— želi, da se večja pozornost nameni dolgoročnim trajnostnim učinkom kot zahtevam po kratkoročnih dosežkih,

— poudarja, da bi varčevanje z energijo moralo prispevati h gospodarskemu razvoju, socialnemu blagostanju in kakovosti življenja,

— poudarja odgovornost držav članic in EU, ki naj bi ustvarila skupni okvir,

— poudarja pomen izbire pravega instrumenta in meni, da so prostovoljni sporazumi koristni, vendar pa so v primerih, ko pozitivne spodbude ne učinkujejo, potrebni obvezni ukrepi,

— izraža zaskrbljenost, da se pristop Komisije preveč opira na podrobno zakonodajo in posledična upravna bremena namesto na pozitivne spodbude,

— poudarja pomen soproizvodnje električne energije in toplote kot zelo učinkovite proizvodnje energije,

— ne podpira določitve zavezujočega splošnega cilja za energetsko učinkovitost, marveč priporoča usmeritev vseh prizadevanj v doseganje resničnih rezultatov, ter

— poudarja potrebo po zagotavljanju finančne podpore in naložb za izkoriščanje velikega potenciala v novih državah članicah.

1.2 EESO

— glede načrta za energetsko učinkovitost Komisiji priporoča, da: — razjasni vprašanje merjenja uspešnosti ukrepov za energetsko učinkovitost, — bolje pojasni razloge za ocene o porabi energije leta 2020, — se nacionalnim akcijskim načrtom za energetsko učinkovitost nameni bolj strateški značaj, v procesu njihove priprave in ocene pa se izvedejo javna posvetovanja, — podrobneje opredeli zahtevo, da javni sektor podvoji stopnjo prenavljanja stavb, — glede belih certifikatov izvede in objavi temeljito študijo, — uporabi ciljne ukrepe za obravnavo posamičnih primerov velikih neizkoriščenih potencialov na področju energetske učinkovitosti in v posebnih primerih zagotovi, da bo mogoča državna pomoč, — zahteva zagotovljen dostop do omrežja za električno energijo iz soproizvodnje, da bi bistveno povečali delež soproizvodnje toplote in električne energije;

— glede ukrepov za spodbujanje sprememb obnašanja Komisiji priporoča, da: — postavi v središče uporabnika energije, — kot zgled, ki naj bi mu sledila podjetja in gospodinjstva, v večji meri spodbuja vlogo javnega sektorja pri izboljšanju energetske učinkovitosti, — prouči obnašanje ljudi ter informacije in ukrepe za ozaveščanje prilagodi različnim skupinam uporabnikov, — po potrebi zagotovi, da bodo uporabniki imeli korist od ukrepov, — zagotovi potrebne, skrbno zasnovane učinkovite spodbude, saj že skromne spodbude lahko prinesejo rezultate, — tako gradbeniki kot vlade zagotovijo, da se bodo dodatne naložbe v zgradbe odražale v njihovi ceni, — se okrepita in prilagodita izobraževanje in usposabljanje v gradbeništvu, — spodbuja usposabljanja o energetski učinkovitosti za javno upravo, tudi na področju zelenih javnih naročil, — prouči probleme in po potrebi spremeni določbe glede izkaznic o energetski učinkovitosti zgradb ter novi sistem okoljskih oznak za aparate, — presodi učinke uvedbe pametnih števcev na uporabnike energije in predlaga dodatne ukrepe za doseganje resničnih koristi, — se nadaljujejo dobro delujoči nacionalni dolgoročni prostovoljni sporazumi, se razvijajo in uporabljajo tudi v javnem sektorju, — se zares pritegnejo vse zainteresirane strani – državljani, podjetja, delavci.

2. Uvod

2.1 Energetska učinkovitost je ključni del strategije Evropa 2020. Prispeva k doseganju vseh treh ključnih ciljev energetske politike – k zanesljivosti oskrbe, konkurenčnosti in podnebju/boju proti podnebnim spremembam. EESO ves čas podpira prizadevanja za krepitev energetske učinkovitosti in je v mnogih mnenjih izrazil svoja stališča o ukrepih na tem področju.

2.2 To mnenje se nanaša na dve pobudi. EESO je sklenil, da v letu 2011 pripravi mnenje na lastno pobudo o energetski učinkovitosti, v katerem se osredotoča na spremembe obnašanja in na poti za doseganje rezultatov. Ko je Komisija marca 2011 predstavila svoj novi načrt za energetsko učinkovitost, se je Odbor odločil, da v istem mnenju predstavi tudi svoja stališča o tem načrtu.

2.2.1 Zato so sklepne ugotovitve in priporočila ter 2. točka, Uvod, in 4. točka, Splošne ugotovitve o energetski učinkovitosti, skupni obema deloma. 3. točka, Povzetek sporočila Načrt za energetsko učinkovitost 2011, in 5. točka, Posebne ugotovitve, se nanašata na sporočilo o načrtu za energetsko učinkovitost, 6. točka, Primeri učinkovitih ukrepov za spodbujanje sprememb obnašanja, pa na lastno pobudo Odbora. Zadnja točka temelji predvsem na ugotovitvah s posvetovanja, ki je bilo organizirano 18. maja 2011.

2.3 Leta 2007 je bila bruto notranja poraba energije (brez neenergetske rabe) v letu 2020 ocenjena na 1 842 milijonov ton ekvivalenta nafte (Mtoe), kar pomeni, da je ciljni prihranek energije 368 Mtoe. Po zadnjih izračunih bo poraba energije leta 2020 znašala 1 678 Mtoe. Zadnji statistični podatki iz leta 2008 kažejo, da bruto notranja poraba energije v EU znaša 1 685 Mtoe.

2.4 Končna poraba energije je leta 2008 znaša 1 169 Mtoe. 25 % te energije je bilo porabljeno v stanovanjskem sektorju, 12 % pa v storitvenem sektorju. V gospodinjstvih se 67 % energije porabi za ogrevanje prostorov, 15 % za razsvetljavo in naprave, 14 % za pripravo sanitarne tople vode in 4 % za kuhanje. Za prevoz se porabi 32 % energije, v industriji 27 %, za druge namene pa 4 %.

3. Povzetek sporočila Načrt za energetsko učinkovitost 2011

3.1 Prejšnji načrt za energetsko učinkovitost iz leta 2006 ter kasnejši pravni in drugi ukrepi so uspešno spodbujali k večji energetski učinkovitosti. Kljub temu pa niso bili zasnovani tako, da bi z njimi dosegli cilj EU, da do leta 2020 prihrani 20 % primarne energije, ki je bil zastavljen pozneje. V skladu z ocenami bo EU dosegla polovico tega ciljnega prihranka.

3.2 Novi načrt je del vodilne pobude Evropa 2020 za Evropo, gospodarno z viri. Cilj je doseči 20-odstotni prihranek energije do leta 2020. V načrtu so predstavljeni cilji Komisije, ki bodo doseženi s pravnimi in drugimi predlogi v nadaljevanju leta 2011, najprej z revizijo direktiv o energetskih storitvah ter o spodbujanju soproizvodnje toplote in električne energije. (1)

3.3 Če bi v celoti izvajali obstoječe in nove ukrepe, bi lahko po mnenju Komisije vsako gospodinjstvo letno prihranilo do 1 000 EUR, ustvarili bi lahko do 2 milijona novih delovnih mest in zmanjšali izpuste toplogrednih plinov za 740 milijonov ton, hkrati pa bi okrepili konkurenčnost evropske industrije.

3.4 Največje možnosti za prihranek energije so v zgradbah. Poudarek je na spodbujanje prenove javnih in zasebnih zgradb ter na krepitvi energetske učinkovitosti sestavnih delov in naprav:

— uvedbi zavezujočega cilja, v skladu s katerim je treba podvojiti stopnjo prenavljanja javnih zgradb, da bi bile te med 10 % energetsko najučinkovitejših stavb, od leta 2019 pa bi morale vse nove zgradbe doseči visoko stopnjo energetske učinkovitosti s skoraj nično porabo energije;

— spodbujanju pogodbenega zagotavljanja prihranka energije in podpori Konvenciji županov.

3.5 Za zmanjšanje porabe energije v gospodinjstvih je treba:

— spodbujati uporabo daljinskega ogrevanja in hlajenje;

— s pravnimi določbami odpraviti problem „ločenih spodbud“ (lastnik/najemnik);

— podpirati usposabljanje, da bi izpolnili potrebo po podvojitvi števila strokovnjakov za prenove;

— zagotoviti podporo za premagovanje tržnih ovir za podjetja za energetske storitve.

3.6 Za krepitev energetske učinkovitosti v energetiki (30 % porabe primarne energije) je treba:

— uvesti zavezujočo zahtevo, da novi objekti in objekti, katerih dovoljenja je treba obnoviti, dosegajo energetsko učinkovitost na ravni najboljše razpoložljive tehnologije;

— uvesti obvezno vgradnjo sistemov za soproizvodnjo toplote in električne energije v novih obratih za proizvodnjo toplotne energije, kadar je dovolj potencialnega povpraševanja po ogrevanju ali hlajenju, ter prednostni dostop do distribucijskih sistemov za električno energijo iz soproizvodnih obratov;

— omogočiti nacionalnim regulatorjem omrežij, da pri svojih odločitvah in spremljanju bolj upoštevajo energetsko učinkovitost;

— v vseh državah članicah vzpostaviti nacionalne sisteme obveznih prihrankov energije (bele certifikate?).

3.7 Novi ukrepi v predelovalni industriji:

— spodbujanje držav članic, da zagotovijo informacije in ustrezne spodbude (davki, financiranje) za MSP;

— obvezni redni energetski pregledi v velikih podjetjih in spodbude za uvedbo sistemov za energetsko upravljanje;

— zahteve v zvezi z okoljsko primerno zasnovo standardne industrijske opreme, kot so motorji, črpalke, oprema na stisnjen zrak, oprema za sušenje, taljenje, litje in destilacijo ter peči;

— spodbujanje prostovoljnih sporazumov na podlagi jasnih ciljev, metodologij ter programov merjenja in spremljanja.

3.8 Komisija bo še naprej podpirala razvoj, testiranje in razširjanje novih energetsko učinkovitih tehnologij.

3.9 Finančna sredstva za krepitev energetske učinkovitosti, da bi presegli tržne in regulativne ovire, morajo v prvi vrsti zagotoviti države članice. Kot dopolnilo njihovo dopolnilo EU podpira energetsko učinkovitost v okviru programov kohezijske politike, programa Inteligentna energija za Evropo, financiranja s posredniki, evropskega programa za oživitev gospodarstva ter okvirnega programa za raziskave, tehnološki razvoj in predstavitvene dejavnosti. Komisija bo pri pripravi naslednjega finančnega okvira proučila še druge možnosti.

3.10 Glede potrošnikov bo Komisija preučila najboljše rešitve za spremembo obnašanja in se posvetovala o njih. Poleg tega je treba:

— uvesti strožje standarde glede porabe številnih gospodinjskih aparatov;

— olajšati tržno uveljavljanje učinkovitejših sestavnih delov zgradb, na primer z okvirom za okoljsko primerno zasnovo ali energijsko označevanje oken in celotnih sistemov;

— bolje ozaveščati o porabi energije na računih itd., obvezno zagotoviti pametne števce za vsaj 80 % potrošnikov do leta 2020 (če je to podprto s pozitivno analizo stroškov in koristi), razvijati nove inteligentne sisteme za varčevanje z energijo (pri tem je treba varovati osebne podatke);

— uvesti energijske oznake in standarde, ki kažejo, da so naprave in zgradbe pripravljene za priključitev na inteligentna omrežja.

3.11 Promet v tem načrtu ni obravnavan (čeprav v tem sektorju poraba energije narašča najhitreje), saj je v pripravi bela knjiga o prometu (objava aprila 2011).

3.12 Področje uporabe nacionalnih akcijskih načrtov za energetsko učinkovitost je treba razširiti, tako da bodo zajemali celotno energetsko verigo. Poročanje in spremljanje bosta vključena v evropski semester za predhodno usklajevanje politik v okviru strategije Evropa 2020.

3.13 Komisija zaenkrat še ne predlaga zavezujočih nacionalnih ciljev. Leta 2013 bo ocenila napredek in če bo ugotovila, da cilj 20 % verjetno ne bo dosežen, bo predlagala zavezujoče nacionalne cilje. Načrt vključuje nekatere cilje v posameznih sektorjih, ki so opisani zgoraj.

4. Splošne ugotovitve o energetski učinkovitosti

4.1 EESO pozdravlja predlog Komisije o novem načrtu za energetsko učinkovitost, ki ga je ta z veliko zamudo končno predstavila. Odbor podpira cilj sporočila, vendar ima nekaj pripomb in želi nekaj pojasnil, kot je opisano v tem mnenju. EESO bo z veseljem podrobneje predstavil svoja stališča v zvezi z zakonodajnimi in drugimi predlogi za izvajanje tega načrta. Energetska učinkovitost in prihranek energije sta odvisna predvsem od dejanj državljanov, podjetij in delavcev, zaradi česar je posvetovanje s civilno družbo in njeno vključevanje izjemno pomembno.

4.2 V sedanjih gospodarskih razmerah, ko so javne finance omejene, brezposelnost visoka in naložbe zaradi splošnega pomanjkanja zaupanja majhne, to ni lahko, čeprav bi lahko v sorazmerno kratkem času prineslo koristi. Najpomembneje je zagotoviti globok, trajnosten, dolgoročen razvoj v smeri večje energetske učinkovitosti. Pritiski h kratkoročnim dosežkom ne utegnejo vedno voditi v trajnostne dosežke.

4.3 Izbira ukrepov je bistvenega pomena za doseganje resničnih rezultatov. Kot je navedel v mnenju o energetski učinkovitosti leta 2008, (2) EESO meni, da so prostovoljni sporazumi z nacionalnimi operaterji koristni, vendar mora biti v sklenjenih dogovorih natančno določeno, da se bo v primeru neuresničitve ciljev uporabila obvezujoča zakonodaja. Zakonodaja je seveda marsikdaj potrebna, vendar le, ko ne učinkujejo pozitivne spodbude. Treba je uporabiti socialni in civilni dialog, kadar je le mogoče, ter se izogniti dodatnim upravnim bremenom za vse, zlasti MSP.

4.4 Razmere so zlasti protislovne v novejših državah članicah, kjer je možnosti za krepitev energetske učinkovitosti največ, ekonomskih virov pa najmanj. Nujno je treba na primer popraviti puščajoče sisteme daljinskega ogrevanja ter zagotoviti visoko kakovost v sektorju zgradb in gospodinjskih aparatov. Vlade morajo ukrepati v splošnem in dolgoročnem interesu vseh. Treba je bolje uporabljati strukturne sklade.

4.5 V zvezi z energetsko učinkovitostjo in prihrankom energije je koristno upoštevati nekaj osnovnih dejstev.

4.5.1 Boljša energetska učinkovitost pomeni manjši energijski vložek na enoto pridobljene energije. To omogoča zlasti boljša tehnologija. Naložbe v nove tehnološke rešitve prinašajo trajne rezultate v celotni življenjski dobi take tehnologije. Tehnologijo je treba ne le razvijati, temveč jo tudi razširjati.

4.5.2 Kljub večji energetski učinkovitosti lahko poraba energije tudi v slabših ekonomskih razmerah narašča zaradi višjih dohodkov, naraščanja števila gospodinjstev, ki uživajo višjo raven udobja, imajo več gospodinjskih aparatov in več potujejo itd.

4.5.3 Prihranek energije na drugi strani pomeni zmanjšanje porabe energije, zlasti s spremembo obnašanja. To mora biti glavni cilj ukrepov. Da bi dosegli resnične rezultate, morajo biti spremembe trajne, vendar se ti zaradi „povratnih učinkov“ zlahka izničijo. EESO poudarja, da se je treba bolj osredotočiti na motive in vzorce obnašanja ljudi. Kakšne spodbude dejansko spodbudijo ljudi, da se obnašajo drugače? (Glej tudi točko 6.)

4.5.4 Prihranek energije je lahko tudi rezultat zmanjšanja gospodarske dejavnosti, ki smo mu bili priča v času nedavne finančne krize. Spodbujanje varčevanja z energijo bi moralo prispevati h gospodarskemu razvoju, družbeni blaginji in kakovosti življenja. Pomemben cilj je ločitev gospodarske rasti od večanja rabe energije.

4.5.5 Treba je tudi oceniti, kako se stroški ukrepov za energetsko učinkovitost prenašajo na potrošnike, jih ublažiti in tako zagotoviti, da dostop do energije za potrošnike ne bo težji in energetska izključenost še hujša. Bistvenega pomena je doseganje boljšega ravnotežja med stroški in koristmi energetske učinkovitosti, ne da bi pri tem ogrozili dostopnost energije za potrošnike in njen univerzalni značaj.

4.6 Velik problem je merjenje uspešnosti ukrepov za učinkovito rabo energije. Presenetljivo je, da Komisija tega sploh ne omenja niti v oceni učinka načrta. V mnogih primerih so ukrepi sami in njihov teoretični učinek zabeleženi kot rezultati. Dejanski združeni rezultati, kot je sprememba napovedane rabe energije, so vidni šele bistveno pozneje. Poleg tega je tudi priprava statističnih podatkov dolgotrajna – zadnji podatki so iz leta 2008!

4.7 Tudi podlaga za napovedi, da bo EU do leta 2020 dosegla polovico ciljnega prihranka energija, ostaja nekoliko nejasna. Ocena očitno temelji na številnih virih in izračunih, pri čemer upošteva tudi nedavno gospodarsko krizo. Toda ali je ta rezultat povprečje ali najbolj optimističen ali najbolj črn scenarij?

4.8 EESO meni, da sta energetska učinkovitost in varčevanje z energijo predvsem odgovornost držav članic, saj je veliko možnosti na lokalni ravni, v okviru lokalnih razmer in tradicij. Odbor odločno poudarja, da morajo biti nacionalni akcijski načrti za energetsko učinkovitost temeljiti in ambiciozni. Poudarja, da bi načrti bolj kot doslej imeli strateški značaj, v procesu njihove priprave in ocene pa bi upoštevali javna posvetovanja. Odbor pozdravlja predlagani novi pristop k poročanju in spremljanju. Države članice ne smejo odstopiti od te odgovornosti. Komisija pa bi morala prispevati k okrepitvi ključne vloge držav članic in vzpostaviti skupni okvir za te dejavnosti.

4.9 Odbor se strinja s stališčem Komisije o vlogi EU v tem kontekstu, ki temelji na členu 194(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije. Na kratko ta vključuje: preprečevanje izkrivljanja notranjega trga; oblikovanje skupnega okvira za mehanizme, pri čemer pa države članice ob usklajevanju v okviru EU same določijo ravni, ki jih morajo doseči; zagotavljanje platforme za izmenjavo najboljših praks in krepitev zmogljivosti; financiranje v okviru instrumentov EU; mednarodna promocija EU.

4.10 Jasno je, da je treba izkoristiti vse možnosti za krepitev energetske učinkovitosti. Da bi v razumnem času brez visokih stroškov dosegli oprijemljive rezultate in tako motivirali akterje, morajo ukrepi najprej zadevati tista področja, kjer so možnosti največje in stroškovno najučinkovitejše.

4.11 Kar zadeva predlagane ukrepe, Odbor podpira zahteve za okoljsko primerno zasnovo in označevanje, toda najprej je treba proučiti delovanje novega sistema označevanja (glej 6.8). Podpira tudi ukrepe za preseganje ovir za prenovo zgradb, ki so povezane s potrebo po vnaprejšnjem zagotavljanju finančnih sredstev. Odbor tudi priporoča, da se preučijo tisti sektorji, v katerih bi bilo mogoče dolgoročne prostovoljne sporazume učinkovito uporabiti.

4.11.1 Pri izvajanju vseh ukrepov je treba upoštevati njihovo stroškovno učinkovitost in različne okoliščine. Izogniti se je treba prekomernemu obremenjevanju gospodinjstev, podjetij in javnega sektorja. Višje cene energije in višji povezani stroški teoretično res vodijo v manjšo porabo energije, vendar lahko v praksi povzročijo pomanjkanja na področju energije, saj je znano, da je cenovna prožnost gospodinjstev majhna. Prav tako so ogroženi konkurenčnost podjetij in delovna mesta. Kar se sicer zdi samoumevno, je treba glede na nekatere predloge Komisije očitno znova poudariti. Pripombe glede teh predlogov so predstavljene v naslednjem poglavju.

4.11.2 Odbor ponovno izraža zaskrbljenost glede vpliva nekaterih ukrepov na stroške in možne posledice za stranke. Poglavitno je, da se politika osredotoči na najbolj dolgoročno in trajnostno rešitev za energetsko revščino, in sicer na bistveno izboljšanje standardov energetske učinkovitosti za stanovanja, zlasti tista, v katerih bivajo ogrožena gospodinjstva z nizkimi dohodki.

4.11.3 Komisija poudarja, da v mnogih državah članicah obstajajo učinkoviti programi – nekateri se uspešno izvajajo že več let ali celo desetletij. Odbor meni, da je treba take programe še naprej izvajati in jih, kadar je to ustrezno, tudi okrepiti, namesto da bi jih obravnavali kot zastarele in podpirali le nove ukrepe.

5. Posebne ugotovitve

5.1 Odbor soglaša, da mora imeti javni sektor vodilno vlogo in biti zgled, ki naj bi mu sledila podjetja in gospodinjstva. Kljub temu utegne zahteva, da javni organi podvojijo trenutno stopnjo prenavljanja zgradb, kljub pozitivnim učinkom preveč obremeniti javni sektor. Poleg tega je treba tudi jasneje opredeliti, kaj je zgradba javnega sektorja.

5.2 Podpreti je treba ukrepe za krepitev energetske učinkovitosti in povečanje prihranka v gospodinjstvih. EESO je leta 2008 (3) predstavil podrobna priporočila o ukrepih, zlasti davčnih spodbudah, za energetsko učinkovitost zgradb. V zvezi s tem Odbor znova ponavlja, da je treba bolje razumeti obnašanje ljudi, da bi oblikovali najboljše spodbude, ki niso nujno ekonomske (glej točki 6.5 in 6.5.1).

5.3 Odbor se strinja, da je treba okrepiti učinkovitost proizvodnje toplote in električne energije, vendar bi bili nekateri ukrepi lahko prezahtevni in neučinkoviti.

5.3.1 Energetika kot taka bi morala vključevati zadostne ekonomske spodbude za komunalna podjetja, da bi vlagala v energetsko najučinkovitejše tehnologije, ki so na voljo, da bi se izognili večjim javnim posegom. Najnovejši tehnološki dosežki, ki še niso docela razviti, so zelo dragi in še niso zares na voljo na trgu, bi morali prejeti podporo za nadaljnji razvoj, da jih bodo sprejeli uporabniki.

5.3.2 Odbor poudarja pomen soproizvodnje kot zelo učinkovite proizvodnje toplote in električne energije. Soproizvodnja toplote in električne energije se uporablja in prinaša velike koristi v Evropi, vendar je nekaj stroškovno učinkovitih možnosti še neizkoriščenih. Daljinsko ogrevanje in hlajenje še vedno ponujata veliko možnosti v Evropi, vendar je treba obveznosti določiti previdno, saj so naložbe v sisteme daljinskega ogrevanja in hlajenja velike, zato ne smejo v le nekaj letih zastarati. Zagotovljen dostop do distribucijskih omrežij za električno energijo iz soproizvodnje je lahko koristen ukrep v podporo stroškovno učinkovite širitve centralnih in decentraliziranih sistemov soproizvodnje.

5.4 Odbor se strinja s Komisijo, da je področje energetske učinkovitosti obetaven gospodarski sektor. Toda razvoj tega sektorja mora temeljiti na spodbujanju povpraševanja in ne predvsem na krepitvi ponudbe. Komunalna podjetja bi morala nedvomno zagotavljati več informacij, tudi na računih, kot jih zagotavljajo zdaj. Odbor je bil že v svojem mnenju o direktivi o energetskih storitvah (4) v dvomih glede obveznosti glede prihranka energije za komunalna podjetja, saj bi bile take obveznosti v nasprotju s poslovno logiko.

5.4.1 V zvezi z belimi certifikati Odbor predlaga, naj Komisija temeljito preuči obstoječe sisteme ter pri tem upošteva pozitivne rezultate certifikatov, kjer so bili uporabljeni, in analizira njihove skupne učinke in izvedljivost v okviru notranjega trga in druge obstoječe zakonodaje.

5.5 Komisija ugotavlja, da se je energetska učinkovitost najbolj okrepila v predelovalni industriji – za 30 % v 20 letih. Poleg tega so ukrepi na ravni EU, kot je sistem za trgovanje z emisijami, že usmerjeni v energetsko intenzivne panoge. Ni jasno, kaj Komisija vključuje v koncept velike industrije – velike porabnike energije, npr. energetsko intenzivne industrijske panoge, ali vsa velika podjetja? V vsakem primeru Odbor odločno podpira ukrepe, ki jih Komisija predlaga, da bi povečali energetsko učinkovitost MSP.

5.5.1 Vedno so možne nadaljnje izboljšave, in da bi jih dosegli, Odbor poleg tega priporoča uporabo dolgoročnih prostovoljnih sporazumov. Ponekod nedvomno ostaja veliko neizkoriščenih možnosti za krepitev energetske učinkovitosti. Če majhen del sektorja denimo ni učinkovito izkoriščal lastnega potenciala za energetsko učinkovitost, pa to ne opravičuje nujno novih obveznih ukrepov za vse sektorje. Primere, ko je na voljo še veliko neizkoriščenih možnosti za krepitev energetske učinkovitosti, bi morali obravnavati bolj neposredno in selektivno. Energetski pregledi in sistemi energetskega upravljanja se vse pogosteje uporabljajo in so običajno del obveznosti v okviru prostovoljnih sporazumov. Pri tem je pomembno, da prevlada možnost za dodeljevanje državne pomoči, čeprav evropska pravila prepovedujejo dodeljevanje pomoči za obvezne ukrepe.

5.5.2 O razširitvi zahtev za okoljsko primerno zasnovo na standardno industrijsko opremo bi bilo vredno razmisliti, vendar to ne sme ovirati ne razširjene uporabe rešitev po meri ne nadaljnjih inovacij.

5.6 Odbor se strinja s Komisijo, da informacijske in komunikacijske tehnologije, npr. pametni števci in številne povezane aplikacije, ponujajo še veliko neizkoriščenih možnosti z vidika prihranka energije. Na tem področju je veliko prostora za evropske inovacije, pri čemer morajo sodelovati različne zainteresirane strani.

5.7 Odbor je že izrazil pomisleke glede zavezujočih splošnih ciljev na področju energetske učinkovitosti in predlagal, da se razišče izvedljivost sektorskih ciljev v vsakem posameznem primeru. Odbor izraža priznanje, da je Komisija zaenkrat ubrala to pot. Vsa prizadevanja morajo biti osredotočena na doseganje dejanskih rezultatov.

5.8 Odbor izraža obžalovanje, da sporočilo ne obravnava energetske učinkovitosti storitev, kot so maloprodaja, storitve na področju prostega časa in športa, razen kadar gre za storitve v zgradbah. Prav tako le omenja vprašanje zunanje razsežnosti energetske učinkovitosti, medtem ko ga podrobneje ne obravnava. Odbor je priporočila o zunanji energetski politiki EU, vključno z energetsko učinkovitostjo, v zadnjih letih predstavil v dveh mnenjih (mnenje EESO o zunanji razsežnosti energetske politike EU, UL C 182, 4.8.2009, str. 8, in mnenje EESO o oskrbi z energijo: kakšno sosedsko politiko potrebujemo, da bi EU zagotovili zanesljivost oskrbe?, CESE 541/2011).

6. Ukrepi za spodbujanje sprememb obnašanja

6.1 Mnogi politični ukrepi so usmerjeni v ponudbo energije, njihov cilj pa je povečati energetsko učinkovitost. Z novim načrtom Komisije, ki se nanaša na celotno energetsko verigo, pa se ta težnja le še krepi. Na ravni EU in nacionalni ravni se izvajajo podpora tehničnemu razvoju, minimalni standardi učinkovitosti in zahteve glede označevanja in certifikatov, druge rešitve pa so še v načrtu. Vendar ti ukrepi sami ne zadoščajo za doseganje resničnih rezultatov, saj je veliko odvisno od ravnanja državljanov in podjetij. Zato Odbor na lastno pobudo želi usmeriti pozornost v povpraševanje in praktične izkušnje z ukrepi za spremembo obnašanja.

6.1.1 Odbor je v ta namen 18. maja 2011 organiziral posvetovanje. Program in predstavitve so na voljo na spletni strani. (5) To poglavje temelji na predstavitvah in razpravi na tem posvetovanju.

6.2 Za varčevanje energije obstaja velik potencial, ne da bi bile za to potrebne kakršne koli naložbe. V gospodinjstvih lahko k varčevanju prispevamo že s tem, da ugašamo luči v sobah, v katerih ni nikogar, znižamo temperaturo, ne puščamo aparatov v stanju pripravljenosti, manj uporabljamo avtomobil ali se z njim vozimo gospodarneje itd. Pregledi v okviru prostovoljnih sporazumov v podjetjih so pokazali, da bi se tam lahko izvajali podobni ukrepi.

6.2.1 Dober primer uspešnih prostovoljnih ukrepov je EESO sam. Nedavni pregled EMAS, ki je zajemal stavbe EESO in OR, je pokazal, da se je od leta 2008 do decembra 2010 poraba električne energije zmanjšala za 10,6 %, plina pa za 30,3 %.

6.3 Obveščanje in ozaveščenost sta prva koraka pri uresničevanju teh preprostih ukrepov, pa tudi drugih ukrepov, za katere je potrebna določena mera naložb. Izkušnje, ki jih ima med drugimi dansko podjetje SEAS-NVE, kažejo, da k učinkovitosti prispeva usmerjenost informacij v različne vrednote, preference in potrebe. Za to je potrebno globlje razumevanje obnašanja ljudi, pri tem pa je v veliko pomoč vedenjska psihologija.

6.3.1 Da bi se uporabniki energije bolje znašli v obilici informacij, potrebujejo pomoč pri primerjavi lastnosti različnih aparatov in ukrepov. Dober primer takšnih prizadevanj so lestvica „najboljših deset“ na spletni strani WWF in druge tovrstne spletne strani v vsej Evropi.

6.3.2 Po izkušnjah gibanja za preoblikovanje mest si koraki državljanov pri varčevanju z energijo sledijo v naslednjem vrstnem redu: nezanimanje – premišljanje – preudarjanje – priprave – ukrepanje – vzdrževanje. Ukrepanje zahteva ozaveščenost, vendar ta ne zadostuje.

6.3.3 Po nedavni študiji OECD so poceni naprave največja spodbuda za zmanjševanje porabe energije doma, v veliko manjši meri pa obsežne praktične informacije in prepričanje o okoljskih koristih.

6.4 Oblikovalci politike ne smejo računati, da bodo samo informacije in ukrepi za ozaveščanje ter sporočila okoljske politike prinesli dosežke glede energetske učinkovitosti in varčevanja. Potrošniki, pa tudi drugi uporabniki energije morajo imeti koristi od ukrepov. Nižji račun za elektriko je ena izmed takšnih koristi, če je takojšnja. Potrebne so še druge spodbude.

6.5 Znižanje DDV, jamstva in neposredne subvencije so možne ekonomske spodbude. Te so potrebne, toda treba jih je uporabljati zelo preudarno, zlasti ob sedanjih omejitvah javnih financ. Tako je na primer treba podpreti razvoj najnovejših zelo dragih tehnologij, da bodo cenejše, namesto da se podpirajo spodbude uporabnikom, naj vlagajo vanje.

6.5.1 Strukturni skladi bi lahko v večji meri in bolj učinkovito dali svoj prispevek, zlasti v novih državah članicah, kjer je potencial velik in je podpora zelo potrebna. Komisija bi morala proučiti razloge za skromno uporabo virov, ki so na voljo, in primerno spremeniti predpise glede financiranja. Zdi se, da je v mnogih primerih delež sredstev EU prenizek, da bi lahko učinkovala kot spodbuda.

6.6 Učinkovita je lahko že zelo majhna spodbuda. Pozitiven odziv v obliki pisnega priznanja ali uspeh na lokalnem natečaju utegne že zadoščati. Socialni pritisk v soseščini je prinesel dobre rezultate. Večkrat je odločilno priporočilo prijateljev. Za krepitev tovrstnih spodbud bi bilo mogoče uporabiti družbene medije. Takšne pojave, tako imenovane „dregljaje“, je treba še naprej proučevati in razvijati.

6.7 V gradbeništvu energetsko učinkovitost novih zgradb ureja zakonodaja. V tem okviru je treba tudi razrešiti vprašanje deljenih spodbud (lastnik/najemnik).

6.7.1 Pojavljajo se dvomi glede finančnih učinkov naložb za večjo energetsko učinkovitost starega stavbnega fonda: na dosežke še vedno vpliva obnašanje, vrednost naložbe na trgu pa ni jasna. Gradbeniki bi se na to morali odzvati z zagotavljanjem visoke učinkovitosti. Vlade bi poleg tega, da spodbujajo ozaveščanje, morale slediti trdni politični usmeritvi in zagotavljati finančne spodbude.

6.7.2 Za gospodinjstva z nizkimi dohodki bi moralo biti prenavljanje zastonj in ne financirano s posojili, saj mnoga gospodinjstva z nizkimi dohodki ne želijo najemati posojil ali si jih ne morejo privoščiti. Pogosto je stroškovno učinkoviteje, če se stanovanja prenavljajo po posameznih ulicah ali po četrtih.

6.7.3 Certificiranje energetske učinkovitosti zgradb je – v teoriji – pozitiven ukrep. V praksi so se pojavili mnogi problemi, od neusposobljenih inšpektorjev do oznak na trgu brez prave vrednosti. Testi, ki so jih za isto zgradbo opravili različni inšpektorji, so prinesli zelo različne rezultate. Direktiva o energetski učinkovitosti stavb prepušča državam članicam, da kot merilo določijo ali energetske potrebe ali rabo energije. Isto velja za standard EN 15217. Treba bi bilo uvesti evropsko izkaznico o energetski učinkovitosti stavb na podlagi izračunanih energetskih potreb in revidirati standard EN 15217. Komisija bi morala natanko preveriti zahteve za pridobitev certifikata in sistem oznak ter uvesti vsaj skupna merila za inšpektorje. Dobra rešitev bi bil usklajen način izračuna porabe energije v stavbah na podlagi referenčnih stavb za različna podnebna območja.

6.7.4 Tako za nove zgradbe kot za prenovo starih je poglavitna usposobljenost na področju načrtovanja, projektiranja in delovne sile, vendar je to šibka točka. Nujni so učinkoviti ukrepi za večji obseg izobraževanja in usposabljanja vseh udeleženih, od arhitektov in načrtovalcev prostora do delavcev, in za prilagoditev učnih programov za potrebe energetske učinkovitosti.

6.8 Pri gospodinjskih aparatih je poglavitna okoljska oznaka, saj je pomemben ukrep za obveščenost potrošnika. Označevanje je prineslo dobre rezultate in bi se lahko nadaljevalo v prihodnosti, čeprav je največji potencial verjetno že izkoriščen. Vendar pa je novi sistem naletel na kritike. Ni namreč dovolj jasen in lahko vodi v napačne razlage (A+, ki je energetska oznaka, je mogoče uporabiti tudi kot oznako najvišje zmogljivosti). Tudi njegove zasnove potrošniki še niso temeljito preizkusili. Komisija bi morala proučiti položaj in izvesti potrebne prilagoditve.

6.9 Pametni števci porabe energije/ števci na daljavo se v skladu z zahtevami EU hitro širijo. To močno prispeva k produktivnosti energetskih podjetij. Ni pa jasna njihova korist za gospodinjstva, ki zanje večinoma plačujejo posredno ali neposredno. Števec sam ne prinese veliko. Porabo energije bi bilo tudi treba razumljivo in vidno označiti, sektor informacijskih tehnologij pa prav za to zagotavlja in razvija mnoge inovativne rešitve. Poleg tega je treba ponuditi preprost način za prilagoditev porabe energije (na primer odobritev, da energetsko podjetje prekine oskrbo z energijo v določenih urah itd.). Komisija bi zdaj morala proučiti uporabo pametnih števcev v državah članicah in njihov učinek na obnašanje gospodinjstev ter po potrebi spremeniti sedanje določbe ali predlagati nadaljnje ukrepe, pri tem pa je treba varovati osebne podatke.

6.10 V industriji je v več državah članicah, na primer na Finskem, uporaba dolgoročnih prostovoljnih sporazumov prinesla prepričljive pozitivne rezultate. Spodbude so običajno povezane s temi sistemi. Na Finskem so podpore zelo skromne, velika spodbuda pa je razumevanje udeleženih, da so v primeru neuspeha alternativna rešitev zakonski predpisi. Kot še kaže zadnje dogajanje na Finskem, bi bili prostovoljni sporazumi lahko učinkovit ukrep tudi v javnem sektorju. Sektorski sporazumi na ravni EU so prinesli nekaj rezultatov, vendar ne vedno v skladu s pričakovanji. Vendar to še ni razlog za negativno oceno obstoječih in dobro delujočih nacionalnih dolgoročnih sporazumov.

6.11 Vsekakor pa potrošniki energije morajo temeljito in za vedno spremeniti svoje obnašanje. Državljani – potrošniki, delavci in volivci – imajo ključno vlogo. Projekti so lahko uspešni le, če so vanje polno vključene vse zainteresirane strani, ne le oblasti in podjetja, marveč tudi sindikati in uporabniki.

V Bruslju, 14. julija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) UL L 114, 27.4.2006, str. 64, in UL L 52, 21.2.2004, str. 50.

(2) UL C 77, 31.03.2009, str. 54

(3) Mnenje EESO o energetski učinkovitosti stavb – prispevku končnih uporabnikov, UL C 162, 25.6.2008, str. 62.

(4) Mnenje EESO o učinkovitosti končne rabe energije in energetskih storitvah (energetski sveženj), UL C 120, 20.5.2005, str. 115.

(5) http://www.eesc.europa.eu/?i=portal.en.events-and-activities-energy-efficiency-changing-behaviour.