Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Obdavčitev v digitaliziranem gospodarstvu

(mnenje na lastno pobudo)

(2019/C 353/04)

Poročevalec: Krister ANDERSSON

Sklep plenarne skupščine 15.2.2018 Pravna podlaga člen 32(2) poslovnika mnenje na lastno pobudo Pristojnost strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo Datum sprejetja mnenja strokovne skupine 2.7.2019 Datum sprejetja mnenja na plenarnem zasedanju 17.7.2019 Plenarno zasedanje št. 545 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 167/7/7

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO meni, da je digitalizacija gospodarstva velika priložnost, digitalna agenda EU pa ena ključnih politik Evropske unije. Ker je digitalizacija še vedno pomembno gonilo svetovne gospodarske rasti, je EESO prepričan, da je treba s politikami obdavčevanja digitaliziranega gospodarstva spodbujati čezmejno trgovino in naložbe, ne pa jih ovirati.

1.2 EESO poudarja, da morajo davčni sistemi ustrezno upoštevati nove poslovne modele. Načela pravičnega davčnega sistema – skladnost, predvidljivost in nevtralnost – so za javne organe, podjetja in potrošnike še vedno zelo pomembna.

1.3 EESO zato podpira ambicije Komisije, da še naprej preprečuje agresivno davčno načrtovanje podjetij in nepregledno ravnanje držav članic ter tako zagotovi enako obravnavo podjetij in spodbudi evropsko konkurenčnost.

1.4 EESO je trdno prepričan, da je treba glede na digitalizacijo gospodarstva morebitne spremembe pravil za razdelitev pravic do obdavčitve dobička med države uskladiti na svetovni ravni z ustreznim globalnim upravljanjem in globalnimi pravili, da bi bolje izkoristili prednosti globalizacije. Zato pozdravlja tesno sodelovanje med Komisijo, državami članicami in OECD/G20, da se podpre iskanje mednarodne rešitve, ki bo omejila tveganje dvojne obdavčitve. Toda če mednarodne rešitve ne bo mogoče doseči, mora EU razmisliti o ukrepanju na lastno pest.

1.5 EESO predlaga, naj države članice, ki vzpostavljajo specifične nacionalne sisteme, skrbno izberejo najučinkovitejše rešitve, da bi se izognile dodatnim zapletom in stroškom za davčne organe in podjetja.

1.6 EESO Komisijo in države članice spodbuja, naj temeljito preučijo vse možnosti za odpravo prenizke obdavčenosti digitalnih storitev, ki se na koncu prodajo v državi članici, ne glede na sedež podjetja. V sistem DDV bi bilo treba v celoti vključiti storitve, zagotovljene prek platform, ki jih uporabljajo evropski potrošniki, kar je ključen element obravnavanja vprašanja obdavčitve. Pri tem je treba opozoriti, da uporabniki navidezno brezplačno dostopajo do storitev digitalne komunikacije, npr. do Facebooka itd., zaradi česar se pojavlja vprašanje, kako v teh primerih razumno uporabljati DDV.

1.7 Če bi bila metoda porazdelitvene formule s tremi faktorji, predlagana za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB), sprejeta v okviru OECD, bi se lahko za začetek uporabila za razdelitev preostalega dobička. EESO podpira ta pristop.

1.8 Vendar EESO meni, da so viri, porabljeni za raziskave in razvoj, pomembni za razvoj neopredmetenih sredstev, zato bi bilo treba državi, v kateri te dejavnosti potekajo, zanje plačati. EESO zato predlaga, da se za razdelitev preostalega dobička namesto treh faktorjev, vključenih v formulo za CCCTB, uporabi formula s štirimi faktorji. EESO se dobro zaveda, da je izračun mednarodnih pravic do obdavčitve zapleten, vendar je nujno, da se te pravice sprejemljivo in pravično razdelijo med države.

1.9 Če v sedanjem okviru za določanje cen ne bo mogoče prerazporediti mednarodnih pravic do obdavčitve, EESO podpira razdelitev preostalega dobička iz tržnih neopredmetenih sredstev z uporabo formule s štirimi faktorji.

1.10 Glede na naraščajočo velikost trgov zunaj Evrope, zlasti v državah, kot so Kitajska, Indija in Brazilija, bi razdelitev pravic do obdavčitve za celotno osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb ali celo celotni preostali dobiček pomenila znatno izgubo prihodka v številnih državah članicah ter bi lahko povzročila težave pri izpolnjevanju socialnih ciljev v evropskih državah.

1.11 EESO meni, da je treba pri prerazporeditvi davka od dobička pravnih oseb med države, ki so neto izvoznice, in države, ki so neto uvoznice, doseči razumno ravnotežje, da se ne ogrozijo možnosti držav za izpolnjevanje njihovih socialnih in okoljskih ciljev.

1.12 Dogovorjene spremembe mednarodnih pravil za razdelitev pravic do obdavčitve med države bi morale koristiti vsem državam članicam in enotnemu trgu.

2. Ozadje mnenja

2.1 Sedanji sistemi davka od dohodkov pravnih oseb po svetu ter prizadevanja za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička (Base Erosion Profit Shifting, BEPS) temeljijo na oceni dobička podjetij glede na kraj, kjer se z gospodarsko dejavnostjo ustvarjata dobiček in vrednost. Digitalizacija gospodarstva pa je odprla vprašanje, kje se ta dobiček ustvarja in kako je porazdeljen. Digitalne storitve se, gledano široko, lahko opravljajo na daljavo brez fizične prisotnosti na mestu potrošnje.

2.2 Mednarodni sistem obdavčitve se zaradi projekta BEPS že obsežno preoblikuje, kar prinaša številne spremembe pri obdavčitvi podjetij ( 1 ) . Projekt BEPS je bil uveden, da se odpravijo dejavnosti, ki povzročajo erozijo davčne osnove in preusmerjanje dobička, ne pa da se spremenijo sedanji standardi za razdelitev pravic do obdavčitve čezmejnega prihodka med države ( 2 )

2.3 Izzivi digitalnega gospodarstva so obravnavani v ukrepu 1 akcijskega načrta za BEPS ( 3 ) . Ker soglasje o načinu obdavčitve teh novih poslovnih modelov ni bilo doseženo, je bilo leta 2018 objavljeno vmesno poročilo OECD/G20 o vključujočem okviru za BEPS ( 4 ) , v katerem so opredeljene sprejete smernice vključujočega okvira za ukrepe na področju digitalizacije in mednarodnih davčnih pravil do leta 2020. V poročilu je opisano, kako digitalizacija vpliva tudi na druga področja davčnega sistema, davčnim organom pa daje nova orodja, s katerimi lahko izboljšajo storitve za davkoplačevalce, povečajo učinkovitost pobiranja davkov in odkrivajo davčne utaje.

2.4 Addressing the Tax Challenges of the Digitalisation of the Economy (Obravnavanje davčnih izzivov zaradi digitalizacije gospodarstva) OECD je 13. februarja 2019 objavil dokument za javno posvetovanje z naslovom(Obravnavanje davčnih izzivov zaradi digitalizacije gospodarstva) ( 5 ) . V njem so opisana revidirana pravila za razdelitev dobička in pravila o neksusu, pa tudi globalni predlog za preprečevanje erozije davčne osnove.

2.5 Končno poročilo OECD o vključujočem okviru je predvideno za leto 2020. Finančna ministra ZDA in Francije pa sta dejala, da želita pospešiti pogovore v okviru OECD, da bi našli rešitev že leta 2019 ( 6 ) . ZDA so predstavile predlog, ki jurisdikcijam posameznih trgov omogoča obdavčitev prihodkov od neopredmetenih sredstev za trženje, ki se uporabljajo v tej jurisdikciji, tudi če se naložbe v razvoj teh neopredmetenih sredstev izvajajo v drugi državi. Poleg tega sta Nemčija in Francija predlagali najnižjo stopnjo obdavčitve dohodkov pravnih oseb. To mnenje EESO se lahko šteje za prispevek k razpravi v teku.

2.6 Evropska komisija je že leta 2014 objavila poročilo o obdavčitvi digitalnega gospodarstva ( 7 ) . Strokovna skupina na visoki ravni za obdavčenje v digitalnem gospodarstvu je ugotovila, da je digitalna tehnologija Evropi prinesla izjemne priložnosti. Če bi Evropa vzpostavila enotni digitalni trg in izkoristila digitalni potencial enotnega evropskega trga, bi lahko okrepila možnosti za razvoj in delovna mesta. Strokovna skupina je obsežno razpravljala o načelih, ki bi morala usmerjati mednarodno obdavčitev.

2.7 Ta načela so pomembna tudi za to mnenje. Strokovna skupina je sklenila, da se za digitalna podjetja ne bi smel uporabljati poseben davčni režim, temveč bi bilo treba uporabiti ali prilagoditi splošna pravila, da bi se digitalna podjetja obravnavala enako kot vsa druga.

2.8 Komisija je v sporočilu z naslovom Čas za vzpostavitev modernega, pravičnega in učinkovitega standarda obdavčenja za digitalno gospodarstvo , ki ga je objavila 21. marca 2018, predstavila zakonodajni sveženj za usklajeno reformo pravil EU o davku od dohodkov pravnih oseb za digitalne dejavnosti. Sveženj vsebuje dve direktivi Sveta, ki ju spremlja nezavezujoče priporočilo glede obdavčitve pravnih oseb v zvezi s pomembno digitalno prisotnostjo.

2.9 EESO je julija 2018 pripravil mnenje o predlogih Komisije – o obdavčitvi dobička multinacionalnih družb v digitalnem gospodarstvu ( 8 ) . V njem je opozoril na negativne učinke prometnega davka ter na potrebo po mednarodnem soglasju.

3. Splošne ugotovitve

3.1 EESO meni, da je digitalizacija gospodarstva velika priložnost, digitalna agenda EU pa ena ključnih politik Evropske unije. Ker je digitalizacija še vedno pomembno gonilo svetovne gospodarske rasti, je EESO prepričan, da je treba s politikami obdavčevanja digitaliziranega gospodarstva spodbujati čezmejno trgovino in naložbe, ne pa jih ovirati.

3.2 Internet podjetjem omogoča širitev na svetovnih trgih brez znatne fizične prisotnosti, kar zlasti malim podjetjem pomaga, da dosegajo doslej najvišjo stopnjo izvoza. Hkrati z digitalizacijo se pogosto krepi tudi pomen neopredmetenih sredstev, kot so intelektualna lastnina in podatki.

3.3 EESO poudarja, da morajo davčni sistemi ustrezno upoštevati nove poslovne modele. Načela pravičnega davčnega sistema – skladnost, predvidljivost in nevtralnost – so za javne organe, podjetja in potrošnike še vedno zelo pomembna.

3.4 EESO meni, da so enaki konkurenčni pogoji na področju obdavčitve dobička pravnih oseb zelo pomembni. V zadnjih letih je bilo mogoče opaziti, da so posamezna podjetja izkoristila posebna davčna pravila v nekaterih državah članicah, zaradi česar se je njihova dejanska davčna stopnja zmanjšala na skoraj nič. To je bilo mogoče storiti tudi zaradi premajhne preglednosti. V nekaterih primerih so bile vključene multinacionalke, dejavne na področju digitalnih storitev.

3.5 Odbor zato podpira ambicije Komisije, da še naprej preprečuje agresivno davčno načrtovanje podjetij, ne glede na to, ali so digitalizirana ali „fizična“, in nepregledno ravnanje nekaterih držav članic ter tako zagotovi enako obravnavo podjetij in spodbudi evropsko konkurenčnost.

3.6 EESO je trdno prepričan, da je treba morebitne spremembe pravil za razdelitev pravic do obdavčitve dobička med države izvesti na svetovni ravni z ustreznim globalnim upravljanjem in globalnimi pravili, da bi bolje izkoristili prednosti globalizacije. Zato pozdravlja tesno sodelovanje med Komisijo, državami članicami in OECD/G20, da se podpre iskanje mednarodne rešitve. Toda če mednarodne rešitve ne bo mogoče doseči, mora EU razmisliti o ukrepanju na lastno pest.

3.7 EESO priporoča, naj države članice, ki vzpostavljajo specifične nacionalne sisteme, skrbno izberejo najučinkovitejše rešitve, da se izognejo dodatnim zapletom in stroškom za davčne organe in podjetja.

3.8 EESO opozarja, da lahko digitalne tehnologije tudi korenito spremenijo izpolnjevanje davčnih obveznosti in poizvedbe. OECD je v poročilu za leto 2018 ( 9 ) navedel, da je digitalizacija že imela trojen pozitiven vpliv na davčno upravo, saj je povečala učinkovitost izpolnjevanja davčnih obveznosti, izboljšala storitve za davkoplačevalce in zmanjšala breme zaradi izpolnjevanja davčnih obveznosti.

3.9 Večje količine podatkov tretjih oseb, ki so na voljo davčnim organom, omogočajo več avtomatiziranega poročanja, zaradi česar obe strani prihranita čas in denar, uporabijo pa se lahko tudi za preprečevanje nezadostnega poročanja, utaj ali goljufij. Programska oprema za zapisovanje podatkov, ki jo je začelo uporabljati več davčnih uprav in beleži podatke o prodaji v času transakcije, pri čemer se lahko podatki neposredno pošljejo davčnim organom, je v nekaterih državah že znatno prispevala k povečanju prihodkov od davka na dodano vrednost (DDV).

3.10 EESO pri ocenjevanju dejanske stopnje obdavčitve digitalnega sektorja poudarja, da je treba upoštevati spremembe davčnih zakonikov, do katerih prihaja zaradi sedanjega izvajanja pravil za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička, saj to lahko dejansko privede do tega, da bo v EU obdavčenega več dobička.

4. Možna pot naprej

4.1 Davka na dodano vrednot ne poznajo vse države na svetu, uporabljajo pa ga vse države v EU. Načeloma bi se moral DDV uporabljati za vso potrošnjo blaga in storitev, razen če je izrecno izključena iz davčne osnove. Prihodki od DDV predstavljajo lastna sredstva v proračunu EU, zato EESO meni, da je pomembno v davčno osnovo vključiti digitalne storitve.

4.2 EESO Komisijo in države članice spodbuja, naj temeljito preučijo vse možnosti za odpravo prenizke obdavčenosti digitalnih storitev, ki se na koncu prodajo v državi članici, ne glede na sedež podjetja. V sistem DDV bi bilo treba v celoti vključiti storitve, zagotovljene prek platform, ki jih uporabljajo evropski potrošniki. Pri tem je treba opozoriti, da uporabniki navidezno brezplačno dostopajo do storitev digitalne komunikacije, npr. do Facebooka itd., zaradi česar se pojavlja vprašanje, kako v teh primerih razumno uporabljati DDV.

4.3 EESO opozarja, da sedanji sistemi davka od dohodkov pravnih oseb po svetu temeljijo na oceni dobička pravnih oseb, ki ga je mogoče pripisati ustrezni jurisdikciji. Obdavčitev bi morala temeljiti na tem, kje nastaja vrednost. Ker je težko določiti, kje v vrednostni verigi se ustvari dobiček, je treba najti splošna načela za ocenjevanje, kje se ustvari vrednost. Taka pravila so bila razvita na podlagi obsežnega dela OECD, pri čemer so bila oblikovana davčna načela in opredelitve za določanje cen blaga in storitev (pravila za določanje transfernih cen) za podjetja v poslovni skupini.

4.4 EESO meni, da je treba občasno revidirati mednarodna davčna pravila, saj se poslovni modeli spreminjajo. Veljavna pravila so bila pred kratkim revidirana v povezavi z dogovorom o preprečevanju erozije davčne osnove in preusmerjanja dobička ( 10 ) . Zdaj se uvajajo nova pravila in opredelitve. Po pričakovanjih naj bi znatno zmanjšali možnosti za agresivno davčno načrtovanje in erozijo davčnih osnov.

4.5 Preostali dobiček (ali izguba) se lahko ustvari zlasti, če neopredmetena sredstva za trženje ali proizvode prinašajo izredne dobičke. Preostali dobiček se lahko na primer ustvari z uporabo seznamov potrošnikov ali zbranih podatkov. Pojem nikakor ni nov, uporabil pa bi se lahko za delitev dobička med povezane strani in tudi za razdelitev pravic do obdavčitve med države. Vendar bi bilo za to potrebnih nekaj inovativnih zamisli, poleg tega pa bi bilo treba preučiti možnost razdelitve pravic do obdavčitve v skladu z ustvarjanjem vrednosti, četudi v zadevni državi ni stalne fizične poslovne enote. To je del razprav v okviru OECD.

4.6 EESO ugotavlja, da se razprava glede obdavčitve tako imenovanih digitalnih podjetij v prvi vrsti ne nanaša na erozijo davčne osnove in preusmerjanje dobička, ki ju izvajajo podjetja, ampak na razdelitev pravic do obdavčitve med države.

4.7 Preostali dobiček (ali izgubo) je mogoče opisati kot dobiček (ali izgubo), ki se evidentira, ko vsaka stran prejme plačilo za svoje rutinske prispevke v skladu z neodvisnim tržnim načelom ( 11 ) . V prvi vrsti bi vključeval primerno tržno vrednotenje ugotovljenih tveganj, vrednost, ki jo ustvarijo proizvodni dejavniki, in opravljene funkcije.

4.8 Prodaja običajno ne bi bila odločilen dejavnik za razdelitev dobička med podjetji, vključenimi v transakcijo. Če pa se uporabijo veljavna mednarodna pravila – razdelitev dobička med posamezna podjetja na podlagi smernic OECD za določanje transfernih cen –, bi se lahko preostali dobiček razdelil med države, v katerih so bile funkcije opravljene. Ena od takih funkcij bi lahko bila prodaja.

4.9 Za porazdelitev preostalega dobička bi se lahko uporabila porazdelitvena formula s tremi faktorji ( 12 ) , predlagana za skupno konsolidirano osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb ( 13 )

4.10 Vendar pa so viri, porabljeni za raziskave in razvoj, pomembni za razvoj neopredmetenih sredstev, zato bi bilo treba državi, v kateri te dejavnosti potekajo, zanje plačati ( 14 ) . V ta namen bi bila potrebna formula s štirimi faktorji namesto treh, ki so vključeni v formulo skupne konsolidirane osnove za davek od dohodkov pravnih oseb.

4.11 Če v okviru sedanjega okvira za določanje cen ni mogoče doseči prerazporeditve mednarodnih pravic do obdavčitve, EESO podpira razdelitev preostalega dobička iz tržnih neopredmetenih sredstev z uporabo formule s štirimi faktorji.

4.12 Če je preostali dobiček 30 (od skupnega dobička skupine, ki je 100) in se proizvodnja v smislu ustvarjanja vrednosti enako razdeli med državi A in B, bi vsaka od teh držav lahko obdavčila 35 ( 15 ) . Ker se proizvod v enaki količini proda tudi v državo C, bi se preostali dobiček razdelil med države A, B in C. Državi A in B bi imeli dodatno davčno osnovo v višini 13 3/4, država C pa bi bila upravičena obdavčiti 2 1/2 ( 16 )

4.13 EESO se dobro zaveda, da je izračun mednarodnih pravic do obdavčitve za posamezne države zapleten. V ta namen bi bilo treba izračunati velikost preostalega dobička, glede česar bi države morale doseči dogovor. Poleg tega bi bilo treba poznati velikost vsakega od štirih faktorjev v porazdelitveni formuli. Uporaba spremenjene formule CCCTB bi bila lahko korak naprej v prizadevanjih za sprejetje te osnove.

4.14 S formulo CCCTB bi se državam, v katerih ni inovacij, proizvodnje ali tveganj in funkcij, dodelile pravice do obdavčitve dohodkov pravnih oseb. Davčna osnova bi bila torej zagotovljena že na podlagi dejstva, da v neki državi poteka prodaja, čeprav se v njej ne izvaja nobena druga dejavnost. To pomeni bistveno spremembo veljavnih pravil. Ker pa se formula CCCTB uporablja le za preostali in ne celotni dobiček, bi se priznala zakonita pravica držav izvoznic, da ohranijo del pravic do obdavčitve. Z vrednostjo, ustvarjeno s podjetništvom in inovacijami, bi se morda lahko zagotovile davčne ugodnosti zaradi stroškov za raziskave in razvoj, država pa bi, ko bi podjetje postalo dobičkonosno, dobila prihodke od davkov.

4.15 Če sporazum v okviru OECD ne bo dosežen, EESO priporoča novi Evropski komisiji, naj predstavi nov predlog za obdavčitev teh podjetij v EU, na podlagi že razpoložljivih podatkov, tj. celotnega časa oglaševanja med trajanjem spletne povezave potrošnika ipd.

4.16 Glede na naraščajočo velikost trgov zunaj Evrope, zlasti v državah, kot so Kitajska, Indija in Brazilija, bi razdelitev pravic do obdavčitve za celotno osnovo za davek od dohodkov pravnih oseb ali celo za celotni preostali dobiček ( 17 ) pomenila znatno izgubo prihodka v številnih državah članicah ter bi lahko povzročila težave pri izpolnjevanju socialnih ciljev v evropskih državah.

4.17 Po raziskavi podjetja Copenhagen Economics bi lahko države, ki so neto izvoznice, izgubile precej prihodkov od davka od dohodkov pravnih oseb, če bi se del dobička obdavčil v državi, v kateri se blago in storitve prodajajo ( 18 ) . Po konservativni oceni je leta 2017 v nordijskih državah 18–21 % aktualne osnove za davek od dohodkov pravnih oseb izhajalo iz tujega preostalega dobička. V Nemčiji je ta delež ocenjen na 17 %. V primeru uvedbe pristopa neopredmetenih sredstev, povezanih s trženjem, bi se velika večina teh prihodkov od davka od dohodka pravnih oseb razdelila med druge države.

4.18 EESO meni, da je treba pri prerazporeditvi davka od dohodkov pravnih oseb med države, ki so neto izvoznice, in države, ki so neto uvoznice, doseči razumno ravnotežje.

4.19 Če bi se evropska podjetja primarno obdavčila glede na kraj prodaje proizvodov, bi lahko svoje poslovne dejavnosti organizirala tako, da bi stroški nastali v isti državi kot prodaja. Zaradi tega procesa bi lahko prišlo do selitve naložb in delovnih mest v velike potrošniške države, kot sta Kitajska in Indija, kar bi povzročilo dodatno izgubo prihodka v državah članicah. Tak razvoj dogodkov je treba preprečiti in zagotoviti evropsko konkurenčnost.

4.20 EESO poudarja, da se je treba o morebitni novi ureditvi ali pravilih glede razdelitve pravic do obdavčitve med države dogovoriti in jih izvajati na svetovni ravni. Brez tega bo prihajalo do dvojne obdavčitve in posledično manjših naložb ter manj delovnih mest.

V Bruslju, 17. julija 2019 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Luca JAHIER

(1) OECD, končna poročila o BEPS za leto 2015.

(2) Po podatkih Komisije naj bi EU zaradi preusmerjanja dobička pravnih oseb in erozije davčne osnove izgubila 50–70 milijard EUR, kar je manj kot 0,4 % BDP EU. SWD(2018) 81 final.

(3) OECD, Akcijski načrt za preprečevanje erozije davčne osnove in preusmerjanje dobička: Addressing the Tax Challenges of the Digital Economy (Obravnavanje davčnih izzivov digitalnega gospodarstva), ukrep 1: rezultati za leto 2014.

(4) OECD, Tax Challenges Arising from Digitalisation: Interim Report 2018 – Inclusive Framework on BEPS (Davčni izzivi, ki jih prinaša digitalizacija – Vmesno poročilo 2018: Vključujoči okvir za BEPS), projekt OECD/G20 za BEPS (OECD Publishing, 16. marec 2018), OECD.

(5) Dokument za javno posvetovanje z naslovom Addressing the Tax Challenges of the Digitalisation of the Economy (Obravnavanje davčnih izzivov zaradi digitalizacije gospodarstva), OECD.

(6) US and France accelerate plans to make global tech groups pay tax. Finance ministers agree on need for international minimum corporation tax level (ZDA in Francija pospešujeta načrte za obdavčitev globalnih tehnoloških podjetij. Finančna ministra se strinjata, da je potrebna minimalna stopnja obdavčitve dohodkov pravnih oseb na mednarodni ravni), Financial Times, 28. februar 2019.

(7) Strokovna skupina Komisije za obdavčitev digitalnega gospodarstva, 28. maj 2014. Skupino, ki jo je sestavljalo šest evropskih strokovnjakov z različnimi izkušnjami in ustreznim strokovnim znanjem, je vodil Vítor Gaspar, nekdanji portugalski finančni minister.

(8) Mnenje EESO o obdavčitvi dobička multinacionalnih družb v digitalnem gospodarstvu, UL C 367, 10.10.2018, str. 73.

(9) Tax Challenges Arising from Digitalisation – Interim Report 2018 (Davčni izzivi digitalizacije – Vmesno poročilo 2018).

(10) OECD, 2015.

(11) Za opredelitev glej Transfer pricing in the EU context (Določanje transfernih cen v EU).

(12) Direktiva Sveta o skupni osnovi za davek od dohodkov pravnih oseb (COM(2016) 685 final – C8-0472/2016 – 2016/0337(CNS)). Kot navaja Komisija, so bili izbrani trije faktorji, ker je treba za ustrezen opis gospodarske dejavnosti upoštevati tako stanje proizvodnje (stran ponudbe, merjeno s sredstvi in/ali plačami zaposlenih) kot stanje povpraševanja (prodajo v namembni kraj). Prodaja se ponderira z eno tretjino, plače z eno šestino, število zaposlenih z eno šestino in sredstva z eno tretjino. Vsota ponderjev je ena, tako da je po državah članicah porazdeljena celotna skupna konsolidirana osnova za davek od dohodkov pravnih oseb. Države članice lahko nato za svoj delež davčnih osnov uporabijo nacionalne stopnje davka od dobička pravnih oseb. SWD(2016) 341 final.

(13) Poudariti je treba, da podjetja s socialnimi cilji, kot so nekatere zadruge, povezane z lokalno skupnostjo, ustvarjeno vrednost porazdeljujejo bolj neposredno, zato zanje morda ni mogoče neposredno uporabiti porazdelitvene formule.

(14) Če države, ki zagotavljajo dobro infrastrukturo in obsežne spodbude za raziskave in razvoj, ne dobijo poštenega deleža prihodkov od davka od dohodka pravnih oseb, se bo njihova motivacija za ustvarjanje spodbudnega naložbenega okolja zmanjšala ali pa bo celo popolnoma zamrla.

(15) „Običajen“ dobiček bi znašal 70.

(16) Po plačilu v skladu z neodvisnim tržnim načelom je preostali dobiček 30. Če se k predlogu o faktorju za CCCTB doda faktor raziskav in razvoja (R), bi porazdelitvena formula zajemala faktorje kapital – K, delo – L („labour“), prodaja – S („sales“) ter raziskave in razvoj (R). Vsi so enako ponderirani (vsak faktor pomeni 1/4). Pri treh državah je treba upoštevati 12 komponent, vendar ima država C samo eno, tj. prodajo. Preostalih 11 komponent se enakomerno razdeli med državi A in B, torej za vsako 5 1/2 (5,5/12 * 30) = 13 3/4. Davčna osnova za državo C je (1/12*30) = 2 1/2. Za državi A in B je dodatna davčna osnova v višini 13 3/4 sestavljena iz: 3 3/4 za K, 3 3/4 za L in 3 3/4 za R (skupaj 7 1/2 za K, 7 1/2 za L in 7 1/2 za R) ter 2 1/2 za vsako državo za S. Skupaj je S dodeljeno 7 1/2.

(17) Če bi celotna davčna osnova temeljila le na prodaji, bi se državi C iz zgornjega primera dodelila davčna osnova 25. Če bi se na podlagi komponente S (prodaje) razdelil le preostali dobiček, bi enakovredna davčna osnova za državo C znašala 7,5.

(18) Sigurd Næss-Schmidt, Palle Sørensen, Benjamin Barner Christiansen, Vincenzo Zurzolo, Charlotta Zienau, Jonas Juul Henriksen in Joshua Brown: Future Taxation of Company profits – What to do with Intangibles? (Obdavčitev dobička podjetij v prihodnosti – kako obravnavati neopredmetena sredstva?), Copenhagen Economics, 19. februar 2019.