[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 8.6.2006

COM(2006) 278 konč.

SPOROČILO KOMISIJE Evropskemu svetu junija 2006

Evropa v svetu – nekaj praktičnih predlogov za večjo usklajenost, učinkovitost in preglednost

1. Novi izzivi

Od konca hladne vojne se svet zelo hitro spreminja. Evropa se spopada z močno gospodarsko konkurenco in novimi grožnjami za svojo varnost. Evropsko zrelo gospodarstvo ima sicer veliko prednosti, žal pa trpi zaradi počasne rasti in staranja prebivalstva. Gospodarsko ravnovesje moči se je premaknilo. Države, kot sta Kitajska in Indija, rastejo hitro in obstaja povečana konkurenca za dostop do surovin, energetskih virov in trgov. Terorizem, širjenje orožja za množično uničevanje, regionalni spori, propadle države in organizirani kriminal ostajajo nujni problemi kot vedno.

Evropa ima sposobnost, da se s temi izzivi spoprime in sodeluje pri novih priložnostih, ki jih nudijo nastajajoči trgi in globalizacija. Ima odprto družbo, ki lahko sprejema ljudi, ideje in nove tehnologije. Zaporedne širitve v zadnjih treh desetletjih in pol so pokazale sposobnost EU za spodbujanje stabilnosti in blaginje ter uspešnost tega modela regionalnega vključevanja. S 470 milijoni prebivalstva in s četrtino svetovnega dohodka EU danes predstavlja več kot petino svetovne trgovine. Zagotavljamo več kot polovico razvojne in človekoljubne pomoči po svetu. Evropske države odločilno prispevajo k vsem pomembnim svetovnim institucijam. Model sodelovanja in vključevanja EU privlači države v našem sosedstvu in drugje.

V zadnjih petdesetih letih je EU razvila vrsto instrumentov zunanje politike, tj. politične, gospodarske, tržne in finančne instrumente, ki nam pomagajo varovati ter spodbujati naše interese in vrednote. Ti instrumenti so bili nedavno spremenjeni na področjih, na katerih so države članice menile, da bi morale sodelovati, in imenovan je bil Visoki predstavnik za skupno zunanjo in varnostno politiko z namenom okrepitve obsega in učinkovitosti zunanjih dejavnosti EU. Vzpostavljeni so bili vojaški instrumenti za okrepitev civilnih instrumentov kriznega upravljanja.

Notranje politike EU – na primer okolje, energetika, konkurenčna politika, kmetijstvo in ribištvo, prevoz, boj proti terorizmu in nezakoniti migraciji, soočanje s svetovnimi pandemijami – vedno bolj vplivajo na mednarodne odnose in igrajo ključno vlogo pri zunanjem vplivu EU. Nasprotno pa je veliko ciljev evropske notranje politike odvisnih od učinkovite uporabe zunanjih politik.

Namen tega dokumenta je ocena, kako lahko v okviru trenutnega besedila Pogodbe obravnavamo zunanje izzive Evrope z bolj usklajeno in učinkovitejšo uporabo razpoložljivih notranjih in zunanjih politik. Namen dokumenta ni začetek ponovne razprave o prihodnosti Ustavne pogodbe ali ponovna opredelitev pristojnosti različnih institucionalnih akterjev. Namesto tega želi pripraviti pragmatične predloge, kako lahko Unija skupne cilje naših zunanjih dejavnosti opredeli in zagotovi, da so podprti s potrebnimi instrumenti politike.

V dokumentu se na tej osnovi predlaga, da države članice in institucije EU sodelujejo pri obravnavi naslednjih vprašanj:

- Kako razviti in izvajati evropsko zunanjo politiko, da bi se prihodnje grožnje in priložnosti lahko predvidele.

- Kako povečati učinkovitost ter vpliv politik in ukrepov EU ob bolj usklajeni uporabi vseh razpoložljivih instrumentov – zunanjih in notranjih politik – in na podlagi posebnih pristojnosti in sredstev držav članic ter institucij.

- Kako okrepiti demokratično odgovornost in preglednost politik in ukrepov EU ter tako povečati njihovo sprejetje v javnosti.

2. Sredstva zunanje politike EU

Evropski državljani pričakujejo, da bo Unija svoj znatni mednarodni vpliv uporabila za varovanje in spodbudo njihovih interesov, naši mednarodni partnerji pa pričakujejo, da Evropa prevzame svoje svetovne odgovornosti. Da bi to dosegla, mora EU povečati učinkovitost uporabe svojih sredstev zunanje politike. Evropska varnostna strategija iz leta 2003 utemeljuje, da bi EU lahko imela večji vpliv, če bi odločala združeno, kajti celota je več od vsote njenih sestavnih delov. To načelo je že uveljavljeno na številnih področjih zunanje politike EU.

Širitev . EU je začela s šestimi državami članicami in danes jih ima petindvajset. EU je z zaporednimi pristopnimi pogajanji po vsej Evropi razširila mir in stabilnost, gospodarsko blaginjo, demokracijo, človekove pravice ter načela pravne države. Stroga merila za pristop skupaj z verodostojnim stališčem EU zagotavljajo močan vpliv na stabilizacijo in reformo v državah kandidatkah.

Evropska sosedska politika je prednostna naloga zunanjih odnosov EU, ki želi izkoristiti privlačnost in vpliv Evrope z močnim poudarkom na vzpostavitvi institucij in na reformi. Njen uspeh je odvisen od dejavne vključenosti številnih zunanjih in notranjih politik, zadevnim državam pa ponuja udeležbo na notranjem trgu EU.

Trgovina in konkurenčnost. EU se je od svojega začetka zavzemala za postopno odpiranje svetovnih trgov in za mednarodni trgovinski sistem, ki temelji na pravilih in ki nudi predvidljivost, potrebno za spodbujanje naložb in večje izbire. Ta pristop je sčasoma pripomogel k razvoju nove dinamike, ki krepi zunanjo konkurenčnost Unije, znižuje cene in izboljšuje izbiro za potrošnike. Istočasno je izboljšan dostop do proizvodov iz držav v razvoju tudi v teh državah prispeval k povečanju števila delovnih mest, večji rasti in naložbam.

Razvoj. Nova razvojna strategija in celovite politike do Afrike, karibskega in pacifiškega prostora kažejo na pomembno vlogo EU pri uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja in učinkovite večstranskosti v smislu globalizacije. Nova finančna perspektiva in 10. Evropski razvojni sklad ponujajo vrsto finančnih instrumentov, vključno s posebnimi določbami na področju vodenja države, človekovih pravic, misij za opazovanje volitev, ohranjanja miru, naložbenega okolja in regionalnega vključevanja. Te določbe so podprte z novimi ureditvami za skupno načrtovanje programov in usklajenimi ukrepi z državami članicami na kraju samem.

Strateški odnosi, politični dialog in skupna zunanja in varnostna politika (SZVP) . EU ima številna pogodbena razmerja in politične dialoge s strateškimi partnerji ter regionalnimi združenji po svetu. Ta vključujejo sodelovanje z ZDA pri vprašanjih notranje varnosti in boju proti terorizmu, dialog z Rusijo o energetskih vprašanjih in partnerstva, vzpostavljena z drugimi pomembnimi proizvajalci in njihovimi organizacijami, dialog o človekovih pravicah z več državami ter razpravo s Kitajsko in Indijo o globalnem trajnostnem razvoju. Smo predani zagovorniki večstranskosti in igramo pomembno vlogo v ključnih mednarodnih institucijah in forumih s tem, ko predstavljamo države članice in Skupnost. Razvoj SZVP je izboljšal zmogljivost EU, da izrazi stališča o pomembnih vprašanjih zunanje politike, polna vključenost Komisije pa je pripomogla k usklajenosti s politikami Skupnosti.

Odzivanje na nesreče, krizno upravljanje in evropska varnostna in obrambna politika (EVOP). EU s številnimi politikami pomembno prispeva h kriznemu upravljanju. Humanitarna pomoč, civilna zaščita in obnova so bile bistvenega pomena v nedavnih katastrofah v Afganistanu, Iraku in državah, ki jih je prizadel cunami, pri vzpostavitvi države in razmerah po krizi v Acehu, ter v smislu reševanja in preprečevanja sporov v Nekdanji jugoslovanski republiki Makedoniji (FYROM). Ti instrumenti so združeni s čedalje večjo zmogljivostjo EVOP Evropske unije pri splošnem odzivanju EU na nesreče. Vojaške in policijske misije na primer v Bosni in Hercegovini, FYROM in Demokratični republiki Kongo ter odgovor na izzive na Kosovem ponazarjajo izrazit razvoj EVOP ter pomen učinkovitega vzajemnega delovanja med vsemi pomembnimi instrumenti politike. Operacije za krizno upravljanje so zelo vidni elementi zunanjih dejavnosti Unije.

3. Zunanje odražanje notranjih politik EU

Notranje in zunanje politike EU so med seboj neločljivo povezane. V Pogodbi je bilo od samega začetka priznano, da notranji trg ne more obstajati brez skupnega carinskega režima in skupne trgovinske politike. Uvedba eura je zahtevala skupno monetarno politiko z neposrednimi zunanjimi posledicami. Podobna utemeljitev se uporablja v številnih drugih politikah – na primer v kmetijstvu in ribištvu, regionalni politiki, zaposlovanju in socialni politiki, okolju, migraciji in nadzoru meja, boju proti terorizmu in prometu (zlasti v letalstvu) – kjer je razvoj notranjih politik vsekakor vodil do dejavnejše zunanje vloge za EU. Na mnogih od teh področij sta zunanja varnost in odražanje interesov EU bistvo skupne odgovornosti med državami članicami in Skupnostjo, ki predstavlja posamezne izzive pri doseganju usklajenosti. Kljub temu je vse več politik in instrumentov, ki vplivajo na evropske zunanje odnose in jih je zato treba upoštevati pri ciljih zunanje politike EU:

V smislu Lizbonske agende – našega partnerstva za rast in delovna mesta – so notranje in zunanje politike v svetu odprtih trgov, prostega pretoka kapitala in globaliziranih finančnih trgov medsebojno neodvisne. Ekonomska in monetarna unija je pripeljala do tega, da je euro postal druga najpomembnejša mednarodna rezerva in trgovska valuta na svetu, kar je EU dalo znaten svetovni vpliv. Vendar vprašanja glede zastopanja EU v mednarodnih ekonomskih in monetarnih institucijah še nismo rešili. Vzpostavitev notranjega trga je vodila do sprejetja standardov EU v ključnih tehnologijah po svetu. Primeri vključujejo evropske standarde in predpise, ki se uporabljajo v kitajski avtomobilski industriji in pri varnosti hrane, ter standard GSM za mobilne komunikacije, brezžične telefone in tehnologije, ki desetinam milijonom uporabnikov po svetu zagotavljajo širokopasovne povezave. Konkurenčna politika zagotavlja pomemben ureditveni instrument za obravnavanje vprašanj, kot so mednarodni karteli ali zloraba s strani prevladujočih podjetij. Cilj konkurenčne politike EU je zaščititi notranji trg, vendar je v svetovnem gospodarstvu večina podjetij, na katere se nanašajo protimonopolne odločitve in odločitve o združitvah, mednarodno dejavna. Te politike skupaj krepijo zunanjo konkurenčnost EU, s tem ko spodbujajo enake pogoje za prosto mednarodno trgovino.

EU je imela poglavitno vlogo pri mednarodnem odzivanju na ključna vprašanja, ki jih nacionalne meje ne morejo ustaviti, kot so podnebne spremembe, pandemije in odgovorno vodenje države pri upravljanju razvoja in trgovine gensko spremenjenih proizvodov. Strokovno znanje in izkušnje, ki jih je EU pridobila s svojo strategijo trajnostnega razvoja in pri obravnavi podnebnih sprememb, onesnaževanja zraka in vode ter drugih transnacionalnih nevarnosti za okolje, so veliko prispevali k mednarodnim pogajanjem o vzpostavitvi zakonskih standardov na teh področjih in zagotovitvi modela za več držav in regij, ki se spopadajo z istimi težavami. Vpliv EU na mednarodne okoljske standarde je prispeval k oblikovanju enakih pogojev za podjetja v EU in povečal izvozne možnosti naših čistih tehnologij. Podobno tretje države silijo k sodelovanju s programi EU, kot so raziskovalna politika, izobraževanje in promet (GALILEO).

Hiter razvoj politike EU na področju energetike ter pravosodja in notranjih zadev se odraža v zunanjih razsežnostih teh vprašanj. Na razpravi o energetski politiki – kot je bila potrjena s podporo Evropskega sveta za nedavno Zeleno knjigo Komisije – je bil poudarjen ključni cilj EU, da morajo varni viri energije in viri energije z nizko vsebnostjo ogljika predstavljati določen najnižji delež skupne mešanice energetskih virov EU. Za doseganje tega so odločilnega pomena učinkovitost notranjih politik, vključno z razvojem energetsko učinkovitih tehnologij, konkurenčno politiko, diverzifikacijo energetskih virov, vzpostavitvijo notranjega energetskega trga in njegovo razširitvijo na ustrezne države ESP in EGP z razširitvijo Pogodbe o energetski skupnosti, ter naši odnosi z večjimi dobavitelji, tranzitnimi državami in drugimi večjimi porabniki.

Vzpostavitev evropskega območja svobode, varnosti in pravice je skupaj z bojem proti terorizmu ključnega pomena za našo notranjo varnost in upravičeno visoko na političnem dnevnem redu. Obsežno in uravnoteženo upravljanje migracije je čedalje pomembnejše za zagotovitev dobrih in trdnih odnosov z našimi sosedi, za obravnavo zahtev naših trgov dela ter za boljšo zaščito naših zunanjih meja. Ti ukrepi so bistvenega pomena, če želimo obvladovati grožnje organiziranega kriminala, zlasti trgovino z ljudmi in s prepovedanimi drogami. Enako zahteva boj proti svetovnemu terorizmu usklajen odgovor med notranjimi in zunanjimi politikami.

4. Doseganje večjega soglasja in usklajenosti

Vlade držav članic morajo pri obravnavi izzivov in pristojnosti pri oblikovanju usklajenih in učinkovitih zunanjih politik upoštevati, kaj je bodisi nujnejše ali bolj smiselno doseči na ravni EU v skladu z določbami pogodb. Vloga Komisije je prispevati analizo in predloge, ki odražajo skupni interes EU.

Uspeh zunanjih dejavnosti EU je odvisen od treh glavnih dejavnikov:

* predvsem od političnega dogovora med državami članicami glede ciljev, ki jih je treba doseči na ravni EU. To zahteva trdno partnerstvo med institucijami EU in jasno usmeritev k omejenemu številu strateških prednostnih nalog, na katere se Evropa spozna, namesto da prizadevanja razprši na vsa področja. To je osnovni pogoj;

* drugič od tega, ali so razpoložljivi instrumenti politike prilagojeni posamezni nalogi in podprti s potrebnimi viri ter pomenijo nedvomne prednosti;

* tretjič pa od vloge in pristojnosti institucij EU ter od pravnega okolja.

Tudi če politična volja zadostuje, vpliv EU – prav tako kot v državnih upravah – ne zadošča, če obstajajo nerešene napetosti ali če različna politična področja med seboj niso usklajena. Treba si je močno in stalno prizadevati, da se poveča dodatna medsebojna povezanost različnih ukrepov politike in uskladijo različni cilji (na primer v trgovini, kmetijstvu, pri razvoju, okolju ali migraciji). Za EU pomeni dodatni izziv zagotoviti usklajenost med dejavnostmi EU in nacionalnimi dejavnostmi.

Nezadovoljivo usklajevanje med različnimi akterji in politikami pomeni, da EU izgublja morebitni politični in gospodarski vpliv na mednarodni ravni. Čeprav se je usklajevanje izboljšalo, obstaja veliko možnosti za povezovanje različnih instrumentov in sredstev, bodisi v okviru Komisije, med Svetom in Komisijo ali med institucijami EU in državami članicami. Poleg tega vpliv politike EU slabi zaradi pomanjkanja usmeritve in kontinuitete pri njenem zunanjem zastopanju. Postopke Skupnosti in medvladne postopke je treba v okviru obstoječih pogodb uporabljati tako, da se najbolje doseže želeni rezultat, ne pa v skladu z institucionalno teorijo ali dogmo.

Ustavna pogodba predvideva številne pomembne institucionalne spremembe, oblikovane z namenom, da se izboljša usklajenost zunanjih dejavnosti EU. Te spremembe vključujejo imenovanje zunanjega ministra – podpredsednika Komisije, nadalje imenovanje predsednika za dobo dveh let in pol s strani Evropskega sveta, ki bo na svoji ravni predstavljal Unijo pri vprašanjih o skupni zunanji in varnostni politiki, vzpostavitev Evropske službe za zunanje delovanje, enotno pravno osebnost za EU, konec sistema rotacije predsedstva in druge določbe zunanje politike.

Cilji Ustavne pogodbe so še vedno utemeljeni in bi zagotovili nove možnosti za obravnavanje izzivov za zunanjo politiko EU. Vendar obstajajo številni koraki v okviru trenutnih pogodb, ki bi se lahko upoštevali.

5. Pot naprej – praktični koraki

Odziv na izzive, poudarjene v tem dokumentu, je skupna odgovornost. Da bi uveljavila svojo težo, mora Evropa kar najbolje izkoristiti naše skupne vire na evropski in nacionalni ravni. Ob izkoriščanju svojih prednosti morajo vsi akterji tesneje sodelovati, da bi čim bolj povečali skupen vpliv Unije. Več pozornosti zahteva zlasti vloga notranjih politik v zunanjih odnosih, na primer na področju okolja, vprašanj varnosti in pravice, prometa ali energetike, na katerih ima EU neprimerljive izkušnje in vpliv, vključno z upravljanjem politik Skupnosti s strani Komisije.

5.1. Boljše strateško načrtovanje

Glede širšega okvira zunanjih ciljev EU v pogodbah že obstaja visoka raven soglasja. Skupaj z Evropsko varnostno strategijo iz leta 2003 so ta osnovna besedila oblikovana z obširnim sklopom podrobnejših sklepov Sveta, strateškimi dokumenti, programskimi dokumenti za finančno pomoč in podobno. Resolucije in poročila Evropskega parlamenta dopolnjujejo strateško načrtovanje zunanjih odnosov EU. Vendar obstaja veliko možnosti za vzpostavitev bolj sistematičnega pristopa, da se določi strateške cilje in politične prednostne naloge na geografski in tematski ravni, tako da cilji politike vodijo izbiro instrumentov politike (in ne obratno).

- Komisija namerava izboljšati notranjo usklajenost in učinkovitost svojega delovanja za zunanjo politiko EU na vseh področjih, ki so v njeni pristojnosti. Izpeljani bodo ukrepi za izboljšanje strateškega načrtovanja in določanje prednostnih nalog, da se zagotovi primerna mešanica politik glede zunanjih vprašanj, bodisi geografskih ali tematskih. To zajema naslednja glavna področja:

- Komisija bo okrepila vlogo skupine komisarjev, pristojnih za zunanje odnose, pod vodstvom predsednika pri določanju strateških prednostnih nalog. Skupina se bo povečala in vključila druge komisarje s pomembnimi portfelji z namenom oblikovanja začasnih skupin, ki bi razpravljale o posebnih geografskih in tematskih vprašanjih. Te razprave morajo potekati redno, na primer, da se zagotovi pravočasna priprava vprašanj o notranji politiki, ki jih je treba obravnavati na dvostranskih srečanjih na vrhu ali pri mednarodnih pogajanjih. Druge skupine komisarjev bodo tudi prispevale k tematskim vprašanjem, da se zagotovi bolj usklajeno delovanje in jasnejše določanje prednostnih nalog s strani kolegija. Kolegij kot celota bo imel pogostejše orientacijske razprave o ključnih geografskih ali tematskih vprašanjih. Komisija bo povabila Visokega predstavnika, da se vključi v delovanje skupine Relex, zlasti pri strateškem načrtovanju.

- Komisija bo izboljšala zmogljivosti za poročanje in analizo tako v Bruslju kot tudi v svojih delegacijah s tem, da bo za prilagoditev novim potrebam uvedla večjo prilagodljivost pri dodelitvi virov in strokovnega znanja ter okrepila usposabljanje. S tem bi lahko Komisija zagotavljala boljše delovanje za Coreper, Politični in varnostni odbor (PVO) ter ustrezne delovne skupine Sveta in odbore Evropskega parlamenta. Po potrebi bi bili vodje delegacij lahko povabljeni k sodelovanju pri delu skupin Sveta.

- Komisija se zavezuje, da bo redno vzpostavljala dialog z Evropskim parlamentom o vsebini osnutkov državnih, regionalnih in tematskih strateških dokumentov ter da bo pri izvajanju teh strategij ustrezno upoštevala stališče Evropskega parlamenta.

Naslednji ukrepi bi zagotovili boljšo osnovo za sodelovanje med Komisijo, Visokim predstavnikom in Svetom pri njihovem strateškem načrtovanju ter zlasti oblikovanje skupnih ocen, strategij in ukrepov:

- Novi predsednik Evropskega sveta in zunanji minister, predsednik Komisije in komisar za zunanje odnose ter Visoki predstavnik se morajo vsakih šest mesecev neuradno srečati, da pripravijo pregled zunanjih dejavnosti Unije. Na teh srečanjih lahko sodelujejo tudi drugi komisarji.

- Politične razprave v Svetu in njegovih delovnih skupinah morajo potekati na osnovi skupnih dokumentov, ki so rezultat okrepljenega sodelovanja ter stikov med službami Komisije in enoto za politiko Sveta.

- Srečanja na vrhu s ključnimi partnerji morajo biti pripravljena pravočasno, da se ugotovi, katera ključna vprašanja v zvezi z notranjo politiko je treba obravnavati. Sem spada pravočasna razprava v Coreper, da se zagotovi usklajenost med pripravo vprašanj o zunanji in notranji politiki.

- Svet in Komisija morata poiskati boljše načine za izmenjavo poročil in drugih informacij na podlagi vzajemnosti, tudi tistih iz delegacij Komisije in posebnih predstavnikov EU. To bi lahko vključevalo skupno uporabo poročil in analitičnih virov, med drugim med kriznim centrom in sekretariatom Sveta ter kriznim centrom na Komisiji.

- Tesnejše sodelovanje med sekretariatom Sveta in osebjem Komisije na teh področjih bi moralo zagotoviti trdnejšo osnovo za to, da države članice v Svetu in po potrebi na ravni Evropskega sveta opredelijo strategijo.

- Svet bi lahko izboljšal začetno usklajevanje, da spodbudi soglasje glede vprašanj, ki se navezujejo na EU in so predmet razprav v večstranskih organizacijah (ZN, IFI), neuradnih organih (G7/G8, G20) in drugih forumih politike svetovnega reda ter v regionalnih organizacijah. Tam, kjer je Skupnost že članica organov ZN, večstranskih in regionalnih organizacij, se je usklajevanje stališča EU v Svetu med državami članicami, predsedstvom in Komisijo že dobro utrdilo. Ta izkušnja bi se morala v obliki zastopanja Skupnosti, kjer je to mogoče, prenesti na druge forume in bi morala vključevati skupno opredelitev prihodnjih točk dnevnega reda, distribucijo analiz in političnih dokumentov vnaprej vsem predstavnikom držav članic, skupno predstavitev stališča EU glede držav partneric s strani Komisije in predsedstva v glavnih mestih ključnih tretjih držav ter okrepljeno prisotnost strokovnjakov Komisije, da se predsedstvu olajša usklajevanje. Države članice bi si lahko dejavno prizadevale za sklenitev sporazuma z nečlanicami EU za zagotovitev popolne udeležbe Komisije, npr. pri zunanjem zastopanju euroobmočja v smislu G7, G20 ali foruma za finančno stabilnost.

5.2. Povečanje učinkovitosti in vpliva z boljšo izvedbo

Tudi če ima EU jasne cilje in dogovorjen potek ukrepanja, neenotna sporočila ter počasni in zapleteni izvedbeni postopki pogosto ovirajo vpliv in učinkovitost našega ukrepanja. EU mora zato razmisliti o ukrepih na naslednjih področjih:

- Zagotavljati, da, ko EU sprejme politično odločitev, vsi akterji to odločitev vključijo v svoja diplomatska in javna sporočila ter v lasten razvoj politike. To zahteva okrepljeno usklajevanje v Bruslju ter boljšo uporabo mreže delegacij Komisije, posebnih predstavnikov EU in veleposlaništev držav člavic, da partnerji prejmejo jasna in enotna sporočila.

- Razvoj novih delovnih metod in postopkov v okviru Komisije, da se omogočijo politične odločitve v realnem času za prilagoditev novemu razvoju, pri čemer se mora ohraniti načelo kolektivne odgovornosti (kolegialnost).

- V kriznih razmerah bi to lahko vključevalo uporabo obstoječih notranjih mehanizmov usklajevanja in jih naredilo učinkovitejše navzven.

- Izvajanje hitrejših in prilagodljivejših finančnih postopkov ter sistemov javnega naročanja ob polnem spoštovanju načel preglednosti, odgovornosti in dobrega finančnega poslovodenja (vključno s poslovodenjem proračuna za SZVP in instrumentov kriznega upravljanja). Komisija s podporo Sveta in Evropskega parlamenta racionalizira strukturo svojih instrumentov zunanjega financiranja, da bi povečala in poenostavila izvajanje pomoči v okviru nove finančne perspektive. Poleg tega je Komisija v zvezi s tem nedavno pripravila nadaljnje predloge za poenostavitev finančne uredbe.

- Komisija bo pripravila predloge za okrepitev sodelovanja z državami članicami in Evropskim parlamentom v povezavi s politično občutljivimi dejavnostmi in projekti, ki se financirajo iz proračuna Skupnosti (zlasti v zvezi z zagotovitvijo nacionalnega osebja in virov).

5.3. Boljše sodelovanje med institucijami EU in državami članicami

V podporo tem političnim ukrepom obstaja veliko možnosti za spodbujanje medsebojnega razumevanja z izboljšanim sodelovanjem in skupno diplomatsko kulturo med različnimi akterji v zunanji politiki EU.

- Komisija pripravlja intenzivni program za izmenjavo osebja z diplomatskimi predstavništvi držav članic in osebjem sekretariata Sveta, ki bo potekal v delegacijah in na sedežu.

- Države članice bi lahko začele z nacionalnimi programi za usposabljanje diplomatov za osebje v institucijah EU, ki je dejavno na področju zunanjih odnosov. Komisija in Svet bi lahko nacionalne diplomate vključila v usposabljanje na ravni EU. Države članice bi lahko okrepile usposabljanje nacionalnega osebja o vprašanjih EU.

- Svet in Komisija morata po potrebi predlagati dvojno zastopstvo vodij delegacij in posebnih predstavnikov EU, na primer na zahodnem Balkanu, ob spoštovanju dolžnosti, ki izhajajo iz pogodbe, in institucionalnega ravnovesja. Takšni dogovori se morajo opirati na pozitivno izkušnjo dvojnega zastopstva v Skopju, katerega cilj je bil združiti prisotnost EU v Sarajevu in Prištini v čim večji možni meri. Drugje bo Komisija še naprej sodelovala s posebnimi predstavniki EU in podpirala njihove naloge.

- Predstavniki držav članic v vodilnih organih večstranskih institucij se morajo usklajevati z institucijami EU na ustrezni ravni, da tako spodbujajo skupna stališča v zadevah skupnega interesa.

- Delegacije Komisije bodo popolnoma podprle Visokega predstavnika. Podobno bi se lahko posebni predstavniki EU bolj vključevali v dejavnosti in obiske Komisije. Delegacije bodo tudi zagotovile podporo za obiskovanje odborov in delegacij Evropskega parlamenta. EU mora nadalje razmisliti o skupni uporabi prostorov in podpornih storitev za zunanja predstavništva držav članic in EU v tretjih državah.

- Razvoj sodelovanja med državami članicami na področju konzularne pomoči, zlasti v kriznih razmerah. Proučiti je treba, v kolikšni meri lahko delegacije Komisije na tem področju igrajo podporno/dodatno vlogo.

5.4. Izboljšana odgovornost in preglednost

Okrepiti je treba odgovornost zunanje politike EU. Evropski parlament in nacionalni parlamenti igrajo pri tem bistveno vlogo. Takšni ukrepi morajo obsegati:

- Rednejše izmenjave med pristojnimi organi Evropskega parlamenta z GS/VP, člani Komisije. Nadalje je treba sprejeti ustrezne dogovore za posebne predstavnike EU in vodje delegacij, da se zagotovi prispevek k delovanju Evropskega parlamenta.

Poleg tega je treba javnost bolje obveščati in pridobiti njeno podporo:

- Krepitev „javne diplomacije“ v tretjih državah za spodbujanje politik in modelov EU, da se povečajo preglednost zunanjih dejavnosti EU, razvojne pomoči in pomoči v primeru nesreč (s konkretnimi primeri, ne le v številkah).

- Povečanje ozaveščenosti o EU, npr. s pomočjo programa za obiskovalce EU in štipendijskega programa s tretjimi državami.

- Znotraj EU, spodbujanje vključevanja državljanov v javne razprave o zunanji politiki EU s strani držav članic in institucij.

- Dajanje skupnih javnih izjav in izjav za javnost glede vprašanj, ki so skupna odgovornost Komisije in Sveta. Krepitev sodelovanja med državami članicami in institucijami EU pri politiki obveščanja glede vprašanj o zunanjih odnosih v EU in tretjih državah.

6. Sklepna ugotovitev

Ta dokument utemeljuje, da tesnejši in medsebojno podprti odnosi med vsemi akterji, ki so vključeni na ravni EU in na nacionalni ravni, prinašajo koristi za zunanje dejavnosti EU. Kratkoročno lahko posamezni akterji in institucije vidijo prednosti v manevrskem prostoru, ki izvira iz izvajanja njihovih pristojnosti na samostojen način. Srednje- in dolgoročno pa je EU pokazala svojo sposobnost pomagati državam članicam pri doseganju njihovih ciljev zunanje politike. Splošna učinkovitost in zato svetovni vpliv EU sta odvisna od optimalne uporabe vseh razpoložljivih instrumentov za doseganje zunanjih ciljev. Praktični koraki, predlagani v tem dokumentu, temeljijo na prepričanju, da morajo biti prilagodljivost, doseganje dodane vrednosti v zunanji politiki in razvoj skupnega pristopa med državami članicami in institucijami na vrhu našega dnevnega reda.