EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 27.2.2019 SWD(2019) 1023 final DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Poročilo o državi - Slovenija 2019 Spremni dokument K SPOROČILU KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU SVETU, SVETU, EVROPSKI CENTRALNI BANKI IN EUROSKUPINI Evropski semester 2019: ocena napredka pri strukturnih reformah, preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij ter rezultati poglobljenih pregledov v skladu z Uredbo (EU) št. 1176/2011 {COM(2019) 150 final}



Kazalo Povzetek 1.Gospodarske razmere in obeti 2.Napredek pri izvajanju priporočil za posamezne države 3.Prednostna področja reform 3.1Javne finance in obdavčitev 3.2Finančni sektor23 3.3Trg dela, izobraževanje in socialne politike26 3.4Reforme na področju konkurenčnosti in naložbe32 Priloga A: Pregled napredka44 Priloga B: Komisijina analiza vzdržnosti dolga in fiskalna tveganja48 Priloga C: Standardne tabele49 Priloga D: Naložbene smernice za financiranje v okviru kohezijske politike v obdobju 2021–2027 za Slovenijo55 Uporabljeni viri61 SEZNAM tabel Tabela 1.1:Ključni gospodarski in finančni kazalniki Tabela 2.1:Ocena priporočil za Slovenijo za leto 2018 Tabela 3.2.1:Kazalniki finančne trdnosti, vse banke v Sloveniji

Tabela C.1:Kazalniki finančnih trgov Tabela C.2:Pregled glavnih socialnih kazalnikov Tabela C.3:Kazalniki trga dela in izobraževanja Tabela C.4:Kazalniki socialne vključenosti in zdravja Tabela C.5:Kazalniki uspešnosti in politike proizvodnih trgov Tabela C.6:Zelena rast SEZNAM grafov Graf 1.1: Sestava rasti BDP Graf 1.2: Sestava potencialne rasti Graf 1.3: Gibanja na trgu dela v Sloveniji Graf 1.4: Izvozni tržni deleži Graf 1.5: Neto stanje mednarodnih naložb po sektorjih Graf 1.6: Razčlenitev dolga Graf 1.7: Sprememba BDP na prebivalca od leta 2007 do 2016 Graf 2.1: Raven izvajanja priporočil od leta 2011 do 2018 Graf 3.1.1: Bruto javni dolg kot % BDP – Analiza vzdržnosti dolga Graf 1: Distribucijski učinki (levo) in učinki na ponudbo delovne sile (desno) za oba scenarija Graf 3.3.1: Stopnja delovne aktivnosti glede na starost in doseženo izobrazbo leta 2017 Graf 3.3.2: Razlogi za neaktivnost glede na starost in spol leta 2016

Graf 3.3.3: Pomanjkanje delovne sile v Sloveniji v obdobju 2008–2018 Graf 3.3.4: Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti in njeni sestavni deli Graf 3.4.1: Produktivnost dela in skupna faktorska produktivnost v Sloveniji in euroobmočju Graf 3.4.2: Naložbe po vrstah Graf 3.4.3: Financiranje raziskav in razvoja 33 SEZNAM okvirov Okvir 2.1: Skladi in programi EU prispevajo k reševanju strukturnih izzivov ter k spodbujanju rasti in konkurenčnosti v Sloveniji Okvir 3.1.1: Preusmeritev obdavčitve z dela na nepremičnine Okvir 3.3.1: Spremljanje uspešnosti glede na evropski steber socialnih pravic Okvir 3.4.1: Ovire za naložbe v Sloveniji Povzetek Slovensko gospodarstvo trenutno trdno raste, vendar bi bilo z okrepitvijo naložb in obravnavanjem izzivov, povezanih s staranjem prebivalstva, mogoče povečati njegovo odpornost na prihodnje pretrese( ). Gospodarstvo močno raste in ostaja mednarodno konkurenčno. Naložbe se povečujejo, vendar so kot delež BDP še vedno pod povprečjem EU, kar upočasnjuje konvergenco Slovenije pri produktivnosti. Socialni kazalniki na splošno kažejo na napredek, neenakost (tako med državljani kot regijami) pa je pod povprečjema EU in OECD. Bančni sektor se je dodatno izboljšal, med drugim tudi zaradi ugodnih gospodarskih razmer. Strukturne reforme pokojninskega in zdravstvenega sistema ter sistema dolgotrajne oskrbe postajajo vse nujnejše, če želi Slovenija zagotoviti, da bo ostala na poti trajnostne rasti. Slovensko gospodarstvo je v letu 2018 še naprej močno raslo. Po 4,9-odstotni stopnji rasti v letu 2017 naj bi se BDP v letu 2018 znatno povečal, in sicer za 4,4 %. V letu 2019 se bo gospodarska rast predvidoma upočasnila na 3,1 %, v letu 2020 pa na 2,8 %, s čimer se bo približala potencialni rasti Slovenije. Čeprav pričakovana upočasnitev ni kritična, pa kljub temu kaže, da ni verjetno, da bi se nadaljevale ugodne gospodarske razmere, ki so prevladovale v zadnjih letih. Gospodarsko rast poganjajo predvsem naložbe. Pričakuje se, da bodo zasebne naložbe podpirali zlasti naslednji dejavniki: v celoti ali skoraj v celoti izkoriščene proizvodne zmogljivosti, povečanje stroškov dela in boljša razpoložljivost financiranja. Stopnja brezposelnosti se še naprej znižuje proti predkrizni ravni. Ob podpori gospodarske rasti se je stopnja brezposelnosti v letu 2018 znižala na 5,6 %, v letih 2019 in 2020 pa naj bi še dodatno upadla. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti je bila konec leta 2018 pod 3 %, kar je še vedno nad ravnjo pred krizo, vendar pod povprečnimi stopnjami v EU (3,4 % v letu 2017) in euroobmočju (4,4 %). Stopnja inflacije se je leta 2018 ustalila pri 1,9 %. Cene energije in goriva so bile glavni dejavnik povečanja inflacije. Ob predvidenem 3,9-odstotnem povečanju nominalnih sredstev za zaposlene na zaposlenega (tj. brez upoštevanja inflacije) naj bi se plače v letu 2018 povečale za približno 2 %. Fiskalna politika postaja prociklična. Leta 2017 je postal saldo sektorja država pozitiven (tj. prihodki države so presegali porabo), in sicer se je z negativnega salda v višini 1,9 % BDP leta 2016 prevesil v pozitivni saldo v višini 0,1 % BDP v letu 2017. Javnofinančni saldo naj bi se v letu 2018 povečal na 0,8 % BDP. Javni dolg naj bi se po napovedi v letu 2020 še dodatno zmanjšal na 62,5 % BDP, in sicer z najvišje ravni v višini 82,6 % v letu 2015, predvsem po zaslugi okrevanja gospodarstva in aktivnega upravljanja dolga, namenjenega zmanjšanju plačil obresti. Vendar se je strukturni primanjkljaj, tj. primanjkljaj ob upoštevanju položaja Slovenije v gospodarskem ciklu, poslabšal, in sicer z 0,4 % v letu 2017 na 0,5 % v letu 2018, in naj bi se v letu 2019 še poslabšal. Začasni konsolidacijski ukrepi se zdaj iztekajo in v javnem sektorju je bilo dogovorjeno znatno povečanje plač. Fiskalni svet je večkrat poudaril, da bi bila predvidena fiskalna politika prociklična.

Osredotočanje naložb( ) na znanja in spretnosti, okoljsko, prometno in energetsko infrastrukturo ter raziskave in razvoj bi okrepilo konkurenčnost in produktivnost. Naložbe kot delež BDP v Sloveniji ostajajo pod povprečjem EU. Omejitve pri znanjih in spretnostih ter počasna digitalna preobrazba omejujejo rast produktivnosti, hkrati pa nezadostna okoljska infrastruktura, pomanjkljive trajnostne prometne povezave in nizek delež zelene energije ovirajo gospodarski razvoj v manj razvitih regijah. Premalo izkoriščen delovni potencial starejših delavcev je izziv za vključujočo rast. Staranje prebivalstva zahteva znatne naložbe v ukrepe za zmanjšanje pritiska na sistem zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe. Raziskovalni, razvojni in inovacijski ekosistem je še vedno neučinkovit. Vezi med podjetji in raziskovalnimi ustanovami so šibke. V Prilogi D so opredeljene ključne prednostne naloge za podporo iz Evropskega sklada za regionalni razvoj, Evropskega socialnega sklada plus in Kohezijskega sklada v obdobju 2021–2027 v Sloveniji na podlagi analize naložbenih potreb in izzivov, opredeljenih v tem poročilu. Na splošno je Slovenija pri izvajanju priporočil iz leta 2018 dosegla omejen napredek( ). Na naslednjih področjih je bil dosežen določen napredek. ·Alternativni viri financiranja za hitro rastoča podjetja – Slovenija pripravlja dodatne instrumente, ki jih financira EU, za izboljšanje lastniškega financiranja. ·Ovire za vstop na trg in upravno breme – Zakon o spodbujanju investicij prinaša izboljšave, vendar sta upravno breme in regulativna omejevalnost še vedno problem. ·Privatizacija – na tem področju je Slovenija naredila pomemben korak s privatizacijo 65 % delnic svoje največje banke – Nove Ljubljanske banke (NLB), ki je bila do privatizacije v popolni lasti države, in z začetkom postopka prodaje Abanke, tretje največje slovenske banke. Na naslednjih področjih je bil dosežen omejen napredek. ·Starejši in nizko usposobljeni delavci – slovenska vlada je nadaljevala prizadevanja za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev z vseživljenjskim učenjem in aktivacijskimi ukrepi. Vendar je udeležba v izobraževanju odraslih še vedno nizka, zlasti za to ciljno skupino. ·Javno naročanje – Slovenija je sprejela akcijski načrt za nadaljnjo profesionalizacijo javnega naročanja, vendar ostajajo razmere glede konkurence in neodvisnega nadzora nespremenjene. Na naslednjih področjih ni bilo napredka. ·Zdravstvo – Slovenija ni predlagala nobenega jasno opredeljenega ukrepa za izvedbo priporočil, ki jih je prejela. Organi so napovedali, da bo do konca leta 2019 sprejet nov predlog zakona o zdravstvenem varstvu. ·Dolgotrajna oskrba – sprejeti niso bili nobeni konkretni ukrepi in ni dogovorjenega časovnega okvira za konkreten zakonodajni predlog. Leta 2018 je bil uveden dveletni pilotni projekt. ·Pokojnine – sprejeti niso bili nobeni konkretni ukrepi za zagotovitev dolgoročne vzdržnosti in ustreznosti pokojninskega sistema, niti s povišanjem zakonsko določene upokojitvene starosti niti z omejevanjem predčasnega upokojevanja. Kar se tiče napredka pri doseganju nacionalnih ciljev iz strategije Evropa 2020, je Slovenija že dosegla ali pa je na dobri poti, da doseže nacionalne cilje glede stopenj zgodnjega opuščanja šolanja, deleža prebivalstva s terciarno izobrazbo, energijske učinkovitosti in emisij toplogrednih plinov. Vendar se Slovenija odmika od cilja za leto 2020 pri energiji iz obnovljivih virov in izdatkih za raziskave in razvoj (leta 2017 je skupna intenzivnost raziskav in razvoja v Sloveniji znašala 1,86 % BDP, kar je znaten upad glede na raven iz leta 2013, ki je znašala 2,58 % BDP). Stopnja zaposlenosti se približuje cilju. Ključna strukturna vprašanja, analizirana v tem poročilu, ki kažejo na posebne izzive, s katerimi se sooča slovensko gospodarstvo, so naslednja. ·Slovenija dosega razmeroma dobre rezultate pri večini kazalnikov iz pregleda socialnih kazalnikov, ki podpirajo evropski steber socialnih pravic. Dohodkovna neenakost je nizka. Sistem izobraževanja in usposabljanja na splošno dobro deluje, vendar bi se pravičnost sistema lahko izboljšala. Tveganje revščine in socialne izključenosti se je v zadnjih letih zmanjšalo, vendar je udeležba starejših in nizko usposobljenih delavcev na trgu dela nizka, revščina v starosti pa je še vedno izziv. ·Staranje prebivalstva obremenjuje pokojninski in zdravstveni sistem ter sistem dolgotrajne oskrbe. Odhodki, povezani s staranjem prebivalstva, naj bi se med letoma 2016 in 2070 povečali za šest odstotnih točk BDP, kar je eno najvišjih povečanj v EU. Glavni razlog za to so odhodki za pokojnine, pri čemer se pričakuje, da se bo skupni znesek javnih pokojnin povečal z 11 % BDP v letu 2020 na 15,6 % v letu 2050. To povečanje je mogoče delno pojasniti z zgodnjim izstopom iz delovne sile. Vendar zagotavljanje ustreznih pokojnin ostaja izziv, saj so nekateri prejemniki pokojnin še vedno na pragu revščine ali pod njim. Financiranje zdravstvenega sistema je trenutno zelo ciklično in neustrezno za soočanje s pričakovanimi povišanji stroškov zaradi staranja prebivalstva in tehnoloških sprememb. Čakalne dobe in javno naročanje v zdravstvu so kljub nedavnim prizadevanjem za izboljšanje še vedno neučinkoviti. Organi so napovedali, da bo do konca leta 2019 sprejet nov predlog zakona o zdravstvenem varstvu. Slovenija nima krovnega zakona, ki bi zajemal dolgotrajno oskrbo. ·Stopnja neaktivnosti starejših in manj usposobljenih delavcev je visoka, hkrati pa prihaja do pomanjkanja delovne sile. Tako stopnja neaktivnosti kot stopnja brezposelnosti oseb v starosti 55–64 let sta precej višji od povprečja v EU. Dolgotrajno brezposelni, starejši od 50 let, predstavljajo znaten delež vseh brezposelnih. To pomeni, da znaten del delovne sile izgublja stik z delovnim okoljem. K nastajajočemu pomanjkanju delovne sile morda prispeva tudi neskladje med znanji in spretnostmi, ki jih mladi pridobijo v šoli ali v terciarnem izobraževanju, ter znanji in spretnostmi, ki jih iščejo delodajalci. ·Stanje slovenskega bančnega sektorja se je znatno izboljšalo, vendar izzivi ostajajo, pojavljajo pa se tudi nova tveganja. Ob nadaljnjem upadanju nedonosnih posojil so se dobičkonosnost, solventnost in kakovost sredstev bank izboljšale. Vendar morajo banke kljub temu poiskati nove vire dohodka in nadzirati stroške, da bi ohranile dobičkonosnost. Cene stanovanj hitro rastejo, vendar zadolženost gospodinjstev in raven posojil gradbenemu sektorju ostajata nizki. Močna rast potrošniških posojil povečuje kreditno tveganje, zato je Banka Slovenije izdala posebna priporočila. Z delno privatizacijo NLB novembra 2018 in začetkom privatizacije tretje največje banke, Abanke, ki naj bi bila izvedena do sredine leta 2019, Slovenija dobro napreduje s privatizacijo v bančnem sektorju. Vendar ima država v številnih sektorjih še vedno prevladujočo vlogo, kar prinaša tveganje izkrivljanja konkurence in dodeljevanja sredstev. ·Slovenska mala in srednja podjetja (MSP) se pri iskanju zunanjega financiranja v veliki meri zanašajo na bančna posojila. Slovenski trg tveganega kapitala je še vedno manj razvit kot trgi tveganega kapitala v drugih državah Srednje in Vzhodne Evrope. Tržna kapitalizacija nacionalne borze vrednostnih papirjev je nizka in se krči. Javnofinančni instrumenti so v veliki meri odvisni od financiranja EU. MSP v Sloveniji so zaradi pomanjkanja alternativnih virov financiranja v kombinaciji z omejeno finančno in naložbeno pismenostjo številnih med njimi manj odporna na morebitne podražitve ali manjšo dostopnost bančnih posojil v prihodnosti.

·Čeprav se poslovno okolje izboljšuje, so zanj še vedno značilni omejujoči predpisi in upravno breme ter nekatere pomanjkljivosti v javnem naročanju. Regulativne omejitve, tudi pri ključnih poklicih, in upravno breme so še vedno zaznani kot ovire za naložbe in veljajo za enega najbolj problematičnih dejavnikov pri poslovanju v Sloveniji. Pogosto dolgotrajni gospodarski sodni postopki lahko vplivajo na pripravljenost podjetij za vstop na trg ali naložbe. Konkurenco, preglednost in neodvisen nadzor pri javnem naročanju bi bilo mogoče še izboljšati. Delež javnih razpisov, pri katerih je bila prejeta samo ena ponudba, ostaja visok, kot tudi delež javnih naročil, ki se izvedejo brez javnega razpisa. Okrepitev ukrepov za preprečevanje dogovorjenega oddajanja ponudb in korupcije bi prav tako zmanjšala tveganje nepotrebno visokih stroškov javnih naročil. 1. Gospodarske razmere in obeti Rast BDP V letu 2018 naj bi se slovenski BDP povečal za 4,4 %, potem ko je letna rast v letu 2017 znašala 4,9 %. V prvih treh četrtletjih leta 2018 so naložbe v primerjavi z enakim obdobjem v letu 2017 zrasle za 11,0 %. Rast naložb je bila zlasti močna v sektorju nestanovanjske gradnje (19,5 %) ter pri strojih in opremi (8,6 %). Naložbe v stanovanjsko gradnjo so se povečale za 5,0 %. V istem obdobju se je zasebna potrošnja povečala za 1,8 % kljub razmeroma močni rasti razpoložljivega dohodka gospodinjstev. Izvoz se je povečal za 8,3 %, kar je nekoliko manj od uvoza, ki se je povečal za 8,5 %. Graf 1.1:Sestava rasti BDP Vir: Evropska komisija, zimska napoved iz leta 2019. Gospodarska rast naj bi se v letu 2019 predvidoma upočasnila na 3,1 %, v letu 2020 pa na 2,8 %. Struktura rasti naj bi se prevesila bolj na stran domačega povpraševanja, prispevek neto izvoza pa naj bi do leta 2020 postal negativen (graf 1.1). V srednjeročnem obdobju se pričakuje, da bosta rast zaposlenosti in rast plač še naprej podpirali zasebno potrošnjo. Naložbe naj bi poganjali visoke stopnje izkoriščenosti zmogljivosti in razmere na trgu dela, ki jih zaznamuje visoko povpraševanje po delu na eni strani in nizka stopnja brezposelnosti na drugi strani. Ob visoki rasti dohodkov, visokih prihrankih gospodinjstev in hitro rastočih cenah stanovanjskih nepremičnin naj bi rast naložb v stanovanjske nepremičnine v obdobju, ki ga zajema napoved, ostala močna. Tveganja so večinoma povezana z zunanjim okoljem. Graf 1.2:Sestava potencialne rasti Vir: Evropska komisija, jesenska napoved iz leta 2018. Potencialna rast Slovenije se hitro izboljšuje. Po krizi so potencial rasti države zavirale nizke naložbe in nizka rast skupne faktorske produktivnosti. Leta 2018 so naložbe prvič v obdobju več let pozitivno vplivale na potencialno rast, k čemur je pozitivno prispevala tudi skupna faktorska produktivnost (graf 1.2). V prihodnjih letih se bo prispevek dela k rasti zmanjšal, saj se prebivalstvo stara, zato se razpoložljiva delovna sila zmanjšuje. Na splošno se pričakuje, da se bo potencialna rast ustalila pri 3 %. Inflacija Inflacija ostaja zmerna. V letu 2018 je dosegla 1,9 %. V prihodnjih letih naj bi se inflacija nekoliko povečala zaradi cen energije in pričakovane rasti plač. Zaradi zaostrovanja razmer na trgu dela in nadaljevanja rasti plač se pričakuje, da bo osnovna inflacija do leta 2020 dosegla 1,8 % – predvsem zaradi zvišanja cen storitev. Trg dela Močna gospodarska rast v zadnjih letih je spodbudila tudi trg dela. Rast zaposlovanja se je ohranila (leta 2017 je znašala 2,9 %), skupaj z ustvarjanjem delovnih mest v večini sektorjev. Stopnja brezposelnosti je še naprej padala, in sicer z 8,0 % v letu 2016 na 6,6 % v 2017. V istem obdobju se je stopnja delovne aktivnosti povečala s 76,2 % na 78,6 % (glej graf 1.3). Graf 1.3:Gibanja na trgu dela v Sloveniji Vir: Eurostat. Kljub temu pozitivnemu razvoju ostajajo strukturni izzivi. Delovno sposobno prebivalstvo se zaradi demografskih sprememb krči. To bi lahko v prihodnosti oviralo gospodarsko rast. Prav tako predstavlja izziv za vzdržnost in ustreznost pokojninskega sistema, zdravstvenega sistema in sistema dolgotrajne oskrbe. Poleg tega udeležba na trgu dela ostaja nizka pri starejših delavcih, zlasti tistih z nižjimi stopnjami izobrazbe. Razmere na trgu dela, ki jih zaznamujeta visoko povpraševanje po delu na eni strani in nizka stopnja brezposelnosti na drugi strani, povzročajo določen pritisk na plače, čeprav rast plač ostaja nižja od pričakovanj. Nominalna sredstva za zaposlene na zaposlenega so se leta 2017 povečala za 3,2 %, realno (deflacionirana za BDP) pa za 1,5 % (kar je malo manj od rasti produktivnosti). Ta stopnja rasti bo v letu 2018 in 2019 predvidoma dosegla 3,3 %. Nominalna sredstva za zaposlene na zaposlenega so se leta 2017 najbolj povečala v finančnem sektorju in sektorju poslovnih storitev (4,6 %) ter v stavbnem in gradbenem sektorju (4,3 %). Čeprav se tudi v industrijskem sektorju poroča o vedno večjem pomanjkanju delovne sile, so se nominalna sredstva za zaposlene na zaposlenega v tem sektorju povečala najmanj (2,9 %). Socialne razmere Neenakost v Sloveniji je nizka in delež prebivalstva, ki ga ogrožata revščina in socialna izključenost, je upadel, vendar ostaja visok pri starejših. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti za osebe nad 65 leti je leta 2017 znašala 18,3 %, kar je več od stopnje za vse starostne skupine, ki znaša 17,1 %. Neenakost, ki se meri z razmerjem med dohodki najbogatejših 20 % gospodinjstev v primerjavi z dohodki najrevnejših 20 % gospodinjstev, se je še naprej zmanjševala in ostaja med najnižjimi v EU. Konkurenčnost Konkurenčnost Slovenije se je v letu 2017 še naprej izboljševala. Po majhni izgubi deleža na izvoznem trgu leta 2015 se je ta delež Slovenije v letu 2016 povečal za 6,8 odstotne točke, leta 2017 pa za 5,6 odstotne točke (graf 1.4). To povečanje je bilo posledica povečanja izvoza tako blaga kot storitev. V kombinaciji s skromno rastjo produktivnosti je nominalna rast plač v letu 2017 privedla do povečanja nominalnih stroškov dela na enoto za 1,3 %. Vpliv na stroškovno konkurenčnost se zdi omejen, saj nominalna rast plač v letu 2017 ostaja le malo nad referenčnim kazalnikom za stroškovno konkurenčnost v letih 2017 in 2018( ).

Stroški dela na enoto naj bi se med letoma 2019 in 2020 povečevali hitreje. Višji stroški dela na enoto in manjše povpraševanje po izvozu naj bi prispevali k nekoliko počasnejši rasti izvoza. Vendar naj bi se delež Slovenije na izvoznih trgih v letu 2019 še naprej izboljševal in v letu 2020 ostal stabilen. Zaradi krepitve domačega povpraševanja naj bi uvoz predvidoma rasel hitreje kot izvoz. Graf 1.4:Izvozni tržni deleži Vir: Eurostat. Zunanji položaj Slovenija ima od leta 2011 presežek na tekočem računu, ki je leta 2017 dosegel 7,2 %. Čeprav sta v presežku tako blagovna kot storitvena bilanca, pa je presežek storitev še posebej močan. Presežek na tekočem računu je višji, kot bi bilo mogoče pričakovati na podlagi gospodarskih temeljev in tudi ob upoštevanju cikličnega položaja gospodarstva. Srednjeročno naj bi se presežek postopno zmanjšal, ko se bodo povečale naložbe in potrošnja. Graf 1.5:Neto stanje mednarodnih naložb po sektorjih Vir: Eurostat. Visok presežek na tekočem računu je prispeval k izboljšanju neto stanja mednarodnih naložb. Bančni sektor, ki je imel prej veliko negativno stanje, je zdaj okrepil neto tuja sredstva. Tudi nefinančne družbe in vlada so zmanjšale svoje obveznosti (graf 1.5). Obveznosti, povezane z neposrednimi tujimi naložbami, so sorazmerno majhne. Neto stanje mednarodnih naložb naj bi se po pričakovanjih še izboljšalo zaradi presežka na tekočem računu in zmanjšanja javnega dolga. Finančni sektor Slovenski finančni sektor ima razmeroma stabilno financiranje in veliko likvidnost. Vendar ta likvidnost povzroča velik pritisk na donosnost. Vse večja neusklajenost zapadlosti med dolgoročnimi posojili in vlogami na vpogled banke izpostavlja nenadnemu povečanju obrestnih mer. Slovenska država ima kljub nekaterim velikim odsvojitvam v zadnjem četrtletju leta 2018 in prihodnjim privatizacijam, načrtovanim za leto 2019, še vedno pomembno vlogo v finančnem sektorju. Zasebni dolg Zdi se, da se je proces razdolževanja končal, saj je kreditni tok od bank v domače gospodarstvo spet pozitiven. Odkar je delež zadolženosti leta 2010 dosegel najvišjo raven (v višini 125,4 % BDP), se je dolg zasebnega sektorja zmanjšal na 82,5 % BDP v letu 2017 (graf 1.6) in je zdaj nižji od previdnostnega in temeljnega merila( ). Dobički in plače se povečujejo, domače in izvozno povpraševanje naj bi rasla, posojila pa so še vedno razmeroma poceni. Graf 1.6:Razčlenitev dolga Vir: Eurostat. Trg stanovanjskih nepremičnin Povišanje cen nepremičnin odraža okrevanje slovenskega gospodarstva. Močna rast BDP je posledica zaposlovanja, zasebne potrošnje, zaupanja potrošnikov in bančnih posojil gospodinjstvom, ki so vsi soodvisni dejavniki. Zaradi ugodnih gospodarskih razmer se je povečalo povpraševanje po nepremičninah, vendar se ponudba ni odzvala. Cene stanovanj so se od poletja 2016 močno zvišale in v prvi polovici leta 2018 dosegle 13,4 % rast. Medtem ko so se cene obstoječih stanovanj zvišale za 11,7 %, so cene novih stanovanj skokovito narasle za 26,8 %. Slovenija ima zdaj najvišjo rast cen stanovanj v vseh državah članicah EU. Kljub močnemu povišanju cen stanovanjskih nepremičnin ni znakov novega nepremičninskega balona. Rast cen stanovanjskih nepremičnin je videti povezana predvsem s trenutno omejeno ponudbo novih stanovanjskih nepremičnin, ki zvišuje cene. Pričakuje se, da bi se lahko dinamika cen stanovanjskih nepremičnin zaradi povečanja gradbene dejavnosti v bližnji prihodnosti znatno umirila. Nizka zadolženost gospodinjstev, zmerna rast stanovanjskih posojil in nizka raven zalog posojil v gradbeništvu kažejo, da ni znakov povečanega tveganja za bančni sistem. Čeprav skupna vrzel v vrednotenju kaže, da so bile cene v letu 2017 podcenjene, bi bilo treba skrbno spremljati hitrost okrevanja. Tveganja bi se lahko povečala v primeru pretiranega optimizma glede nadaljnje rasti cen nepremičnin. Banka Slovenije je ob koncu leta 2016 že izdala makrobonitetni priporočili za sektor stanovanjskih posojil in ju konec leta 2018 razširila. Zaenkrat se zdi, da sta obe priporočili učinkoviti. Vendar je pomembno, da banke pri svojih stanovanjskih posojilih še naprej ohranjajo visoke kreditne standarde. Regionalne razlike Med slovenskimi regijami obstajajo razlike, čeprav niso tako izrazite kot v drugih državah članicah EU. Slovenija ima dve kohezijski regiji, in sicer manj razvito Vzhodno Slovenijo in bolj razvito Zahodno Slovenijo z BDP na prebivalca v višini 16 000 EUR oziroma 23 400 EUR; slednje je tik pod povprečjem EU (Statistični urad Republike Slovenije). Gospodarska struktura Slovenije se med regijama razlikuje, saj ima vzhodna visoko stopnjo zaposlenosti v kmetijstvu in predelovalnih dejavnostih, glavno mesto in zahodna regija pa primerljivo močnejši storitveni sektor (Evropska komisija, 2017a) (glej oddelka 3.1 in 3.3). Na ravni statističnih regij je od leta 2007 mogoče opaziti trend konvergence navzdol, pri čemer se bolj razvite regije soočajo s precejšnjim zmanjšanjem BDP na prebivalca, manj razvitim regijam pa je uspelo ohraniti približno enake ravni. Slednje je mogoče pripisati tudi ciljnim naložbam v manj razvite regije, vključno s sredstvi EU, ki ostajajo ključna za zagotavljanje konvergence. Razmere na trgu dela in socialno-ekonomske razmere se med regijami razlikujejo. Stopnje brezposelnosti so nižje od povprečja v EU, pri čemer so razlike med Vzhodno in Zahodno Slovenijo majhne. Vendar Zahodna Slovenija v primerjavi z Vzhodno kaže znatno višjo stopnjo zaposlenosti v visokotehnoloških sektorjih in sektorjih storitev z intenzivno uporabo znanja. Delež prebivalstva s terciarno izobrazbo je precej visok (46,4 %) in precej nad povprečjem EU (39,9 %). Kljub temu obstajajo velike razlike med mesti/mestnimi območji na eni strani in manjšimi kraji/podeželjem na drugi. Socialno-ekonomski kazalniki kažejo na velik razkorak med rastočim glavnim mestom, ki samo priteguje usposobljene ljudi v sektorjih z višjo dodano vrednostjo, in preostalim delom države, v katerem je rast zaposlovanja ob odseljevanju osredotočena na sektorje z nižjo dodano vrednostjo. Kljub temu se celo privlačna regija glavnega mesta sooča z izzivi zaradi padajoče produktivnosti dela in omejitvami zmogljivosti, ki so povezane s pomanjkanjem znanj in spretnosti. Take neenakosti je mogoče odpraviti s pobudami od spodaj navzgor, in sicer s pristopom k lokalnemu razvoju, ki ga vodi skupnost in je usmerjen v socialno-ekonomsko prikrajšane osebe in območja.

Graf 1.7:Sprememba BDP na prebivalca od leta 2007 do 2016 Vir: Eurostat. Kazalniki javnih financ Skupni saldo sektorja država naj bi ostal v presežku že tretje leto zapored. Leta 2017 je saldo sektorja država postal pozitiven, in sicer se je z –1,9 % BDP v letu 2016 povečal na 0,1 % BDP. V ad hoc napovedi() je bil za leto 2018 napovedan presežek v višini 0,8 % BDP, predvsem zaradi močne rasti prihodkov, nižjih odhodkov za obresti in nizkega črpanja sredstev EU. Socialni transferji in sredstva za zaposlene v javnem sektorju naj bi se v letu 2019 močno povečali zaradi nadaljnje sprostitve začasnih omejevalnih ukrepov in pogajanj s sindikati. Hkrati naj bi se po napovedih povečale javne naložbe, ki bi jih podpiralo boljše črpanje sredstev EU. Ob upoštevanju vsega navedenega naj bi se presežek sektorja država v letu 2019 rahlo zmanjšal, na 0,7 % BDP. V strukturnem smislu se pričakuje, da se bo fiskalni položaj Slovenije v letu 2019 poslabšal na –0,6 % BDP in ostal nespremenjen v letu 2020, kar kaže na to, da država vodi prociklično fiskalno politiko. Delež javnega dolga v BDP se še naprej zmanjšuje. Zaradi okrevanja gospodarstva in aktivnega upravljanja dolga naj bi se javni dolg v letu 2020 postopno zmanjšal na 62,5 % BDP. Kljub temu dolgoročni obeti kažejo na večje izzive, saj naj bi se javnofinančni odhodki dolgoročno povečali, ko se bodo zaradi staranja prebivalstva povečali odhodki za pokojnine, zdravstvo in dolgotrajno oskrbo. Tabela 1.1:Ključni gospodarski in finančni kazalniki Vir: Eurostat in Evropska centralna banka na dan 31. 1. 2019, če je na voljo; Evropska komisija za napovedi (zimska napoved iz leta 2019 za realni BDP in močno zadolžene revne države, sicer jesenska napoved) 2. Napredek pri izvajanju priporočil za posamezne države Od začetka evropskega semestra leta 2011 je bil pri 88 % priporočil, naslovljenih na Slovenijo, zabeležen vsaj „določen napredek“ (glej graf 2.1). Vendar pa pri enem od devetih priporočil za Slovenijo pri izvajanju ni bilo napredka ali pa je ta le omejen. Graf 2.1:Raven izvajanja priporočil od leta 2011 do 2018 Vir: Evropska komisija. Leta 2018 so politični procesi v Sloveniji zastali zaradi predčasnih volitev, ki so potekale 3. junija 2018, in težavnega oblikovanja nove vlade. Parlament je novo koalicijsko vlado potrdil šele 13. septembra 2018. Od odstopa prejšnjega predsednika vlade 14. marca 2018 niti začasna vlada niti nova vlada nista predložili večjih političnih reform, pomembnih za izvajanje priporočil za Slovenijo za leto 2018( ). Koalicijski sporazum naslavlja številna vprašanja, obravnavana v priporočilih za Slovenijo, vendar ni dovolj natančen v smislu vsebine in časovnice, da bi lahko sklepali o napredku pri izvajanju priporočil, niti ni politično ali pravno zavezujoč. Delež javnega dolga v BDP se je zmanjšal, vendar pritisk na javne finance dolgoročno ostaja. Po skoraj štirikratnem povečanju na 82,6 % leta 2015 se je javni dolg od takrat močno zmanjšal in naj bi po pričakovanjih leta 2018 znašal 69,9 % BDP. Hkrati se je okrepil proračunski okvir. Sprejeti so bili nekateri ukrepi za obravnavo povečanja izdatkov, povezanih s starostjo, vendar pritisk na dolgoročno vzdržnost javnih financ ostaja precejšen. Istočasno se iztekajo začasni ukrepi za zajezitev javnofinančnih odhodkov, kar vodi v prociklično fiskalno politiko. Razmere v slovenskem bančnem sektorju so se znatno izboljšale. Zaradi izboljšanega makroekonomskega okolja in trdnih ukrepov politike si je bančni sektor od leta 2014 izrazito opomogel. Delež nedonosnih posojil se je močno zmanjšal na 7,4 % junija 2018, leto prej pa je znašal 11,4 %. Hkrati se je donosnost povečala in povprečni količnik kapitalske ustreznosti je trden (18,8 % junija 2018) kljub obnovljeni kreditni rasti. Delna privatizacija NLB, izvedena v letu 2018, in načrt za privatizacijo Abanke v prvi polovici 2019 predstavljata pomembna ukrepa za zagotavljanje dolgoročne sposobnosti preživetja bančnega sektorja. Sprejeti so bili ukrepi za izboljšanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Svet od leta 2011 priporoča, naj Slovenija sprejme ukrepe za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Reforma trga dela iz leta 2013 in ciljno usmerjene aktivne politike trga dela so do določene mere izboljšale zaposlitvene možnosti starejših in nizko usposobljenih delavcev, vendar njihova stopnja delovne aktivnosti ostaja nizka. Slovenski organi so sprejeli ukrepe za izboljšanje poslovnega okolja. Zmanjšali so upravno breme, odpravili nekatere omejitve na področju reguliranih poklicev in zagotovili boljše upravljanje podjetij v državni lasti. V zadnjih letih je bil za podjetja v državni lasti uveden celovit sistem korporativnega upravljanja. Med letoma 2010 in 2018 je Slovenija število reguliranih poklicev zmanjšala s 323 na 215; vendar se je začetni hiter napredek na tem področju v zadnjih letih upočasnil. Leta 2017 je bila prenovljena zakonodaja na področju prostorskega načrtovanja in gradbeništva, da bi zmanjšali prej visoko obremenitev, ki izhaja iz prostorskega in urbanističnega načrtovanja. Slovenija za zagotavljanje alternativnega financiranja za MSP in hitro rastoča podjetja uporablja tudi nacionalno financiranje in financiranje EU. Tabela 2.1:Ocena priporočil za Slovenijo za leto 2018 Vir: Evropska unija. Slovenija je pri izvajanju prvega od priporočil iz leta 2018 dosegla omejen napredek. Vlada je nadaljevala s prizadevanji za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev z ukrepi vseživljenjskega učenja in aktivacijskimi ukrepi. Napovedala je, da bo do konca leta 2019 sprejela nov predlog zakona o zdravstvenem varstvu, vendar je še vedno odprto vprašanje, kako naj bi se financiral. Čeprav je bil leta 2018 uveden dveletni pilotni projekt, ni načrtov za pripravo zakonodajnega predloga o dolgotrajni oskrbi v letu 2019. Sprejeti niso bili nobeni konkretni ukrepi za zagotovitev dolgoročne vzdržnosti in ustreznosti pokojninskega sistema. Slovenija je pri izvajanju drugega od priporočil iz leta 2018 dosegla določen napredek. Določen napredek je bil dosežen pri izvajanju ključnih podpornih shem za lastniško financiranje. Tako imenovani „enotni dokument“ in Zakon o spodbujanju investicij sta prinesla določen napredek pri zmanjševanju ovir in upravnih bremen ter spodbujanju domačih in mednarodnih naložb. Akcijski načrt za profesionalizacijo iz leta 2018 je dobra podlaga za nadaljnjo profesionalizacijo v javnem naročanju v Sloveniji, splošni napredek pa je omejen zaradi pomanjkanja ukrepov v zvezi s konkurenco, neodvisnim nadzorom in združevanjem javnega naročanja na področju zdravstva. S prodajo 65-odstotnega deleža v Novi Ljubljanski banki (NLB) in začetkom postopka prodaje Abanke je Slovenija dosegla določen napredek pri izvajanju svojih privatizacijskih načrtov. Osnutek proračunskega načrta Slovenije za leto 2019 ne bi zagotovil, da nominalna stopnja rasti neto primarnih javnofinančnih odhodkov v letu 2019 ne bo presegla 3,1 %. Ta osnutek proračunskega načrta je bil Evropski komisiji predložen 15. oktobra in temelji na predpostavki nespremenjene politike. Vlada načrtuje rebalans proračuna v prvem četrtletju leta 2019.

Okvir 2.1: Skladi in programi EU prispevajo k reševanju strukturnih izzivov ter k spodbujanju rasti in konkurenčnosti v Sloveniji Slovenija je razmeroma velika upravičenka do solidarnosti EU, saj naložbe EU predstavljajo skoraj 40 % vseh nacionalnih javnih naložb. Dodeljena finančna sredstva iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov (skladi ESI), namenjena podpori Sloveniji pri soočanju z razvojnimi izzivi, v sedanjem večletnem finančnem okviru znašajo 3,9 milijarde EUR, kar ustreza približno 1,4 % letnega BDP. Z dodatnim nacionalnim sofinanciranjem v višini približno 1 milijarde EUR proračun za naložbe znaša 5 milijard EUR. Do konca leta 2018 je bilo za posamezne projekte že dodeljenih približno 2,8 milijarde EUR. Poleg tega je bilo 332 milijonov EUR dodeljenih za posebne projekte na področju strateških prometnih omrežij prek posebnega instrumenta EU za financiranje, tj. instrumenta za povezovanje Evrope. Prav tako so številne slovenske raziskovalne ustanove, inovativna podjetja in posamezni raziskovalci izkoristili druge instrumente financiranja EU, zlasti program Obzorje 2020, iz katerega je bilo zagotovljenih približno 210 milijonov EUR. Financiranje EU je pripomoglo k obravnavanju izzivov politike, opredeljenih v priporočilih iz leta 2018. Skladi ESI podpirajo kompetenčne centre za razvoj znanj in spretnosti na nišnih področjih z največjim potencialom za povečanje mednarodne konkurenčnosti gospodarstva. Imajo tudi ključno vlogo pri izboljšanju izvajanja evropskega stebra socialnih pravic s ciljno usmerjenimi naložbami v storitve in infrastrukturo, katerih namen je povečati dostop do cenovno dostopnega, trajnostnega in visokokakovostnega zdravstva, dolgotrajne oskrbe in socialne oskrbe. Poleg tega Evropski socialni sklad podpira programe socialne vključenosti in aktivacije po meri za najranljivejše skupine, zlasti starejše, nizko usposobljene ali dolgotrajno brezposelne delavce. Skladi ESI so podprli tesnejše sodelovanje med podjetji in raziskovalnimi ustanovami ter naložbe v raziskave in razvoj v zasebnem sektorju, in sicer z neposredno podporo skoraj 6 000 podjetjem. Izboljšala se je tudi infrastruktura v Sloveniji, in sicer je bilo zgrajenih 13 km novih avtocest, določeni so bili projekti za zmanjšanje več kot 51 000 ton ekvivalenta CO2, sklenjene so bile že pogodbe za dodatnih 26 megavatov zmogljivosti za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov in več kot 300 000 oseb bo imelo dostop do izboljšanega čiščenja odpadnih voda. Poleg tega lahko Komisija na zahtevo države članice zagotovi prilagojeno tehnično podporo prek programa za podporo strukturnim reformam, da bi državam članicam pomagala pri izvajanju reform za ohranjanje rasti, da obravnavajo izzive, opredeljene v procesu evropskega semestra, ali drugih nacionalnih reform. Slovenija je od Komisije na primer prejela podporo za oceno in izboljšanje uspešnosti svojega zdravstvenega sistema, pripravo dela v zvezi z nedokončano reformo dolgotrajne oskrbe in zagotovitev boljše zaščite otrok v stiski s pripravo študije izvedljivosti o ustanovitvi hiše za otroke. Sloveniji se zagotavlja tudi podpora na področju pritegovanja neposrednih tuji naložb in povečanje uspešnosti podjetij v državni lasti. Poleg tega Komisija pomaga organom pri njihovih prizadevanjih za povečanje ozaveščenosti o možnostih financiranja na kapitalskih trgih, zlasti prvih javnih ponudbah, in razvoju nacionalnih kapitalskih trgov. V letu 2018 se je začelo pripravljalno delo za izboljšanje učinkovitosti sistema za nadzor nad bankami z namenom izboljšanja finančne stabilnosti in oblikovanja makrobonitetne politike. Sredstva EU prispevajo k mobilizaciji javnih in zasebnih naložb prek nepovratnih sredstev in finančnih instrumentov. Približno 306 milijonov EUR (7,8 % vseh sredstev) je namenjenih za zagotavljanje posojil, mikroposojil, portfeljskih jamstev in lastniškega kapitala. Naložbe, ki se izvajajo prek finančnih instrumentov, bodo osredotočene na raziskave in razvoj, MSP, energijsko učinkovitost, razvoj mest, predelavo kmetijskih proizvodov ter razvoj nekmetijskih in gozdarskih dejavnosti na podeželskih območjih. Skupni obseg operacij, podprtih iz Evropskega sklada za strateške naložbe (EFSI) v okviru naložbenega načrta za Evropo do decembra 2018, v Sloveniji znaša 161 milijonov EUR, kar naj bi sprožilo dodatne zasebne in javne naložbe v skupni vrednosti 941 milijonov EUR. Ukrepi EU krepijo nacionalne, regionalne in lokalne organe ter civilno družbo. 209 milijonov EUR (iz skladov ESI) je bilo dodeljenih za krepitev zmogljivosti javne uprave na različnih ravneh s spodbujanjem tesnega sodelovanja z zainteresiranimi stranmi. Ukrep „regije v industrijskem prehodu“ pomaga pri reševanju posebnih izzivov, kot so nizka usposobljenost delavcev, visoki stroški dela na enoto in deindustrializacija. https://cohesiondata.ec.europa.eu/countries/SI 3. Prednostna področja reform 3.1Javne finance in obdavčitev 3.1.1FISKALNA POLITIKA Nominalni saldo sektorja država je leta 2017 postal pozitiven, vendar se strukturni primanjkljaj od takrat slabša. Leta 2017 je proračun dosegel presežek v višini 0,1 % BDP, in sicer v primerjavi z letom 2016, ko je beležil primanjkljaj v višini –1,9 % BDP. V skladu z ad hoc napovedjo se je presežek v letu 2018 dodatno pospešil na 0,8 % BDP in naj bi se v letu 2019 rahlo zmanjšal na 0,7 % BDP. V strukturnem smislu naj bi javnofinančni saldo po napovedih v letu 2018 dosegel strukturni primanjkljaj v višini 0,5 %. Strukturni primanjkljaj naj bi se v letu 2019 dodatno poslabšal na 0,6 % BDP( ). Ob upoštevanju položaja Slovenije v gospodarskem ciklu to kaže na prociklično fiskalno politiko in zamujeno priložnost za okrepitev vzdržnosti javnih financ. Pritiski na odhodke se še povečujejo. V letih 2018 in 2019 so se v preteklosti uvedeni začasni ukrepi konsolidacije na področju plač v javnem sektorju in socialnih prejemkov postopno sproščali. Poleg tega so slovenski organi in sindikati novembra 2018 dosegli dogovor o znatnem povečanju plač v višini 308 milijonov EUR v obdobju 2019–2020. Zato se predvideva, da se bodo po rekordni rasti v letu 2018 socialni transferji in sredstva za zaposlene v letu 2019 še povečali. Periodična obdavčitev nepremičnin in kapitala je pod povprečjem EU, davčna obremenitev dela pa je razmeroma visoka. Za periodično obdavčitev nepremičnin se šteje, da manj izkrivlja gospodarsko rast kot obdavčitev dela. Vendar je delež periodičnih davčnih prihodkov od nepremičnin v BDP v Sloveniji približno trikrat nižji od povprečja EU (0,5 % BDP v primerjavi s povprečjem EU, ki je leta 2017 znašalo 1,6 %). Podjetja nosijo večji del (približno 70 % po podatkih OECD) bremena davka na nepremičnine. Pri prihodkih od davkov na kapital kot delež BDP je Slovenija med najslabše uvrščenimi državami v EU (4,3 % BDP v primerjavi s povprečjem EU, ki je leta 2017 znašalo 8,6 %). Hkrati se prejemniki drugega dohodka z nizkimi plačami soočajo z visokimi stopnjami obdavčitve dela, kar zmanjšuje njihove spodbude za delo( ). Za leto 2020 se načrtuje nova reforma davka na nepremičnine s ciljem razbremenitve podjetij in vezanja davčne osnove na tržno vrednost nepremičnin na proračunsko nevtralen način, in sicer z uporabo sistema za množično vrednotenje. Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin je bil sprejet in naj bi se začel do sredine leta 2019 uporabljati za vse nepremičnine. V okviru 3.1.1 so obravnavani rezultati simulacije povečanja davka na nepremičnine za gospodinjstva, ki se izravna z dohodkovno nevtralnim zmanjšanjem davčne obremenitve dela in krepitvijo mreže socialne varnosti. 3.1.2FISKALNI OKVIR Fiskalni svet opozarja na neupoštevanje fiskalnih pravil v obdobju 2018–2021. Fiskalni svet je ocenil, da je bila leta 2017 večina fiskalnih pravil spoštovana in da je bila fiskalna politika primerna (Fiskalni svet, 2018a). Vendar je po pregledu programa stabilnosti za leto 2018, ki je temeljil na nespremenjenih politikah, pozval vlado, naj sprejme dodatne ukrepe za preprečevanje neskladnosti s fiskalnimi pravili v letih 2018 do 2021. Fiskalni svet meni, da koalicijski sporazum dolgoročnih tveganj za vzdržnost javnih financ ne obravnava ustrezno. Fiskalni svet je jeseni 2018 in ponovno januarja 2019 opozoril, da bi bila fiskalna politika nove vlade, če se bo izvajala v skladu z dogovorom, prociklična (Fiskalni svet, 2018b; Fiskalni svet, 2019). 3.1.3ANALIZA VZDRŽNOSTI DOLGA in fiskalna tveganja Javni dolg se postopoma zmanjšuje z najvišje vrednosti 82,6 % BDP, dosežene v letu 2015. Slovenija od leta 2016 podaljšuje zapadlost svojega dolžniškega portfelja in izvaja medvalutne transakcije upravljanja dolga, pri čemer ima koristi od okolja nizkih obrestnih mer. Slovenija bi lahko zaradi tega zmanjšala svojo implicitno obrestno mero na manj kot 3 % BDP do konca leta 2018, in sicer s 4,1 % BDP v letu 2015. Zaradi velike gospodarske rasti, manjših odhodkov za obresti in primarnega presežka v letu 2017 se je delež javnega dolga v BDP zmanjšal s 74,1 % BDP leta 2017 na 69,9 % BDP leta 2018. Na podlagi ad hoc napovedi bo delež dolga v letu 2019 znašal 66,2 % BDP. Obeti za vzdržnost javnih financ se kratkoročno zdijo dobri. Kratkoročna tveganja fiskalnega stresa, kot ga kaže kazalnik vrzeli v vzdržnosti S0, so nizka, tako da sta podindeksa za fiskalno in finančno konkurenčnost daleč pod kritičnimi pragovi. Na splošno se zdi, da se bo Slovenija srednjeročno soočila s srednjimi tveganji za vzdržnost javnih financ. Kazalnik vrzeli v vzdržnosti S1 kaže na srednja tveganja, predvsem zaradi napovedanega povečanja javne porabe, povezane s staranjem prebivalstva( ). V skladu s tem kazalnikom bi se za dosego deleža dolga v višini 60 % BDP do leta 2033 v naslednjih petih letih zahtevalo kumulativno postopno izboljšanje primarnega strukturnega salda v višini 0,2 odstotne točke BDP v primerjavi z osnovnim scenarijem( ). Hkrati analiza vzdržnosti dolga kaže na nizka tveganja v srednjeročnem obdobju. V skladu z osnovnim scenarijem nespremenjene politike( ) se pričakuje, da se bo raven javnega dolga do leta 2027 zmanjševala zaradi predvidenega fiskalnega napora in ugodne razlike med implicitno obrestno mero za javni dolg in stopnjo rasti gospodarstva (učinek snežne kepe). Ko se bodo stroški staranja začeli povečevati hitreje od teh dveh pozitivnih učinkov, se bo delež javnega dolga v BDP v letih 2028 in 2029 ponovno povečal, vendar bo ostal precej pod referenčno vrednostjo 60 %. Če bi Slovenija spoštovala fiskalna pravila v okviru Pakta za stabilnost in rast( ), bi bil delež javnega dolga v BDP leta 2029 15 odstotnih točk pod izhodiščno projekcijo. Nasprotno pa bi javni dolg v letu 2029 presegel prag 60 % BDP, če bi se primarni strukturni saldo približal preteklemu povprečju (graf 3.1.1)( ). Graf 3.1.1:Bruto javni dolg kot % BDP – Analiza vzdržnosti dolga Vir: Evropska komisija. Predvideno povečanje odhodkov, povezanih s staranjem prebivalstva, predstavlja izziv za dolgoročno vzdržnost javnih financ Slovenije. Javnofinančni odhodki, povezani s staranjem prebivalstva, naj bi se z 21,9 % BDP v letu 2016 povečali na 28,2 % BDP v letu 2070, kar močno vpliva na kazalnik vrzeli v vzdržnosti S2. Kazalnik S2 kaže, da je potrebna fiskalna prilagoditev v višini 5,5 odstotne točke BDP, da bi zagotovili dolgoročno stabilizacijo deleža javnega dolga v BDP( ). To je predvsem posledica predvidenega povečanja odhodkov za pokojnine (ki k povečanju prispeva 3,3 odstotne točke BDP), zdravstvo (0,8 odstotne točke BDP) in dolgotrajno oskrbo (0,7 odstotne točke BDP). Na podlagi osnovnih dolgoročnih projekcij se smatra, da za Slovenijo obstaja srednje tveganje. Vendar bolj neugodni scenariji (vključno z večjo porabo za zdravstvo in dolgotrajno oskrbo, preteklimi vzorci za primarni strukturni saldo ali daljšo pričakovano življenjsko dobo) kažejo na visoka dolgoročna tveganja za vzdržnost javnih financ, ki jih bodo nosile prihodnje generacije. 3.1.4POKOJNINSKI SISTEM Pokojninska reforma iz leta 2012 je prinesla oprijemljive koristi, vendar staranje prebivalstva predstavlja velik pritisk na vzdržnost in ustreznost pokojninskega sistema. Pokojninska reforma (ZPIZ-2)( ) je začasno upočasnila povečanje( ) števila starostnih upokojencev. Zmanjšalo se je tudi število drugih vrst upokojencev( ). Sedanja pravila naj bi ohranila sorazmerno stabilnost pokojninskega sistema v naslednjih 10 letih, vendar dolgoročna vzdržnost pokojninskega sistema ni zagotovljena. Prejšnja vlada je leta 2017 dosegla soglasje s socialnimi partnerji o ključnih izhodiščih za prenovo sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Dogovorili so se o splošnem okviru pokojninske reforme, ki jo je treba sprejeti do leta 2020. Dokument vključuje ukrepe za vzpostavitev vzdržnega in preglednega pokojninskega sistema, ki bo dolgoročno zagotovil tudi ustrezne pokojnine. Prioritete za delo vlade, objavljene januarja 2019, omenjajo le posodobitev bele knjige in „pripravo temeljnih izhodišč“ za reformo, vendar ne navajajo časovnega načrta. Dolgoročne projekcije kažejo, da se bodo odhodki za pokojnine kmalu spet začeli povečevati in da se bo razmerje med delovno aktivnim prebivalstvom in upokojenci hitreje poslabševalo. Bruto javni odhodki za pokojnine kot delež BDP se bodo povečali z 11 % v letu 2020 na 15,6 % v letu 2050. To kaže, da bo povečevanje odhodkov za pokojnine med najhitrejšimi v vseh državah EU (Evropska komisija, 2018b). To je mogoče večinoma pojasniti s (i) predčasnim izstopom s trga dela, ki je v veliki meri posledica prejšnje pokojninske zakonodaje, in (ii) upokojitvijo najštevilčnejših generacij, ki bodo pokojnino prejemale dlje zaradi daljše življenjske dobe (UMAR in MDDSZ, 2018).

Predhodni ukrepi fiskalne konsolidacije so močno vplivali na raven sedanjih in prihodnjih pokojnin ter na zagotavljanje minimalnega dohodka za starejše. Izziv zagotavljanja ustreznih pokojnin je zlasti pomemben pri osebah z nepopolnimi ali kratkimi delovnimi dobami, osebah, ki delajo s prekinitvami, in samozaposlenih. Glede na to, da se je v času gospodarske krize povečalo število ljudi, ki delajo s krajšim delovnim časom ali na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas, bi ustreznost pokojnin lahko v prihodnosti postala še bolj kritično vprašanje (Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito, 2018). Stopnja tveganja revščine (AROPE)( ) za osebe, starejše od 65, je še vedno nad povprečjem EU, predvsem zaradi razmeroma nizkih pokojnin (glej oddelek 3.3.3). Nadomestitveno razmerje pokojninskih dohodkov v primerjavi z dohodkom pred upokojitvijo je trenutno pod povprečjem EU. Slovenski pokojninski sistem ustvari nižje skupno nadomestitveno razmerje (0,47 v primerjavi s povprečjem EU, ki znaša 0,58). In čeprav so skupni prihranki gospodinjstev v primerjavi z drugimi državami EU visoki, Slovenci razmeroma malo prihranijo za starost (UMAR in MDDSZ, 2018). Z Zakonom o spremembi in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju leta 2017 (ZPIZ-2C) se je najnižja starostna in invalidska pokojnina zvišala na 500 EUR na mesec za upokojence, ki so v celoti izpolnili pogoje za upokojitev. Ta znesek nekoliko presega dohodkovni prag za upravičenost do dodatka k dohodku, s čimer se tej skupini upokojencev zagotovi osnovna socialna varnost. (Evropska komisija, 2018b) Število upokojencev, ki jih ta reforma zadeva, je bilo ocenjeno na 45 291 (46 % vseh upokojencev, katerih pokojnina znaša med 400 in 500 EUR) (Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito, 2018). Podatki o delovni dobi mlajših generacij razkrivajo bistveno nižje vrednosti pokojninske osnove. Mlajše generacije bodo imele krajše delovne dobe, ko bodo dosegle upokojitveno starost, in zato tudi nižje pokojnine. (Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito, 2018). Nizka dosežena delovna doba je še bolj zaskrbljujoča za nestandardne delavce, pri katerih je dodatna težava manjša strnjenost zaposlitve (v primerjavi s standardno zaposlitvijo). Razmeroma kratke zavarovalne dobe negativno vplivajo na dolgoročno socialno varnost delavcev s pogodbami za določen čas (vključno z občasnimi in sezonskimi delavci, delavci, zaposlenimi prek agencij za zagotavljanje začasnega dela, delavci s pogodbami civilnega prava itn.). Študentsko delo se zdaj šteje v pokojninsko dobo, vendar je zavarovalna osnova nizka. Samozaposleni delavci se soočajo z izzivi glede ustreznosti pokojnin, če plačujejo le minimalne prispevke. Samozaposleni( ) so v Sloveniji zavarovani za vsa tveganja in po enakih prispevnih stopnjah kot zaposleni s pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas s polnim delovnim časom in njihovi delodajalci. Vendar skoraj 70 % samozaposlenih plačuje prispevke za socialno varnost na podlagi minimalne osnove in bodo upravičeni do najnižje starostne pokojnine (Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito, 2018). 3.1.5ZDRAVSTVO IN DOLGOTRAJNA OSKRBA Predvideno povečanje porabe za zdravstvo ogroža dolgoročno fiskalno vzdržnost sistema. Slovenija je leta 2017 za zdravstvo porabila 8,0 % BDP, kar je manj od povprečja EU, ki znaša 9,6 %. Vendar naj bi se javna poraba za zdravstvo zaradi sprememb demografske strukture povečala za 18 % oziroma 1,0 odstotne točke BDP, kar je več od 13-odstotnega povprečnega povečanja v EU (0,9 odstotne točke) glede na referenčne scenarije delovne skupine za problematiko staranja prebivalstva (Evropska komisija, 2017a). Ob upoštevanju vpliva nedemografskih dejavnikov na prihodnjo rast porabe („scenarij tveganja delovne skupine za problematiko staranja prebivalstva“) se pričakuje, da se bodo odhodki za zdravstveno varstvo od zdaj do leta 2070 povečali za 2 odstotni točki BDP (EU: 1,6 odstotne točke). Delež državnega proračuna za zdravstvo je med najnižjimi v EU, vendar je financiranje zdravstvenega varstva še vedno zelo prociklično. Splošna obdavčitev na nacionalni in občinski ravni predstavlja le 6 % tekočih odhodkov za zdravstvo. Prehod na sistem, ki je manj odvisen od prispevkov, bi lahko izboljšal stabilnost financiranja zdravstva v prihodnosti. Slovenski organi trenutno pripravljajo reformo politike, da bi se izognili nadaljnjim obremenitvam pri financiranju sistema, vendar ni bil sprejet še noben akt. Službe nameravajo posodobiti nov predlog Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in predlog Zakona o dolgotrajni oskrbi ter se o njiju javno posvetovati, preden ju leta 2019 predložijo parlamentu. Organi načrtujejo, da se bodo osredotočili na učinkovitost in uspešnost zdravstva. Njihov cilj je skrajšati čakalne dobe in izboljšati učinkovitost ter uspešnost javnega zdravstvenega omrežja (upravljanje zdravstvenih zavodov, kakovost in varnost v zdravstvu ter pri dolgotrajni oskrbi za starejše, dostojno staranje). Financiranje reforme ostaja glavno nerešeno vprašanje. Ravni preprečljive umrljivosti so na splošno nizke, vendar izzivi ostajajo. Pričakovana življenjska doba ob rojstvu je še vedno ena najboljših v EU. Po drugi strani so stopnje preprečljive umrljivosti in debelosti nad povprečjem EU, z očitnimi razlikami med regijami NUTS 3. Umrljivost zaradi ciroze jeter pri moških je med najvišjimi v Evropi. Pri starejši populaciji so pričakovana leta zdravega življenja pri starosti 65 let pod povprečjem v EU. Leta 2016 so bila leta zdravega življenja za ženske 8 odstotnih točk, pri moških pa 6 odstotnih točk pod povprečjem EU (UMAR, 2018). Naložbe v posodobitev zdravstvene infrastrukture, kot so odpravljanje razlik med regijami v smislu števila bolnišničnih postelj glede na prebivalstvo, preventivne storitve, storitve za presejalne teste in zgodnje diagnosticiranje na ravni primarne zdravstvene dejavnosti, specializirani diagnostični in terapevtski programi na ravni ambulantne in paliativne oskrbe, lahko izboljšajo učinkovitost zdravstva. Sredstva EU podpirajo dejavnosti za promocijo zdravja, da bi zmanjšali neenakosti na področju zdravja na ravni skupnosti in spodbujali zdrave načine življenja. Pričakuje se, da bosta staranje prebivalstva in vse večje breme kroničnih bolezni povečala povpraševanje po učinkovitejši kombinaciji modelov oskrbe. Zagotavljanje števila postelj za akutno oskrbo je nad povprečjem EU (422 postelj na 100 000 prebivalcev v letu 2015 v primerjavi s 402 v EU), vendar je stopnja zasedenosti postelj za akutno oskrbo v bolnišnicah pod povprečjem (68,8 % v Sloveniji v primerjavi s 76,8 % v EU). To kaže na presežno zmogljivost, kar kaže na možnosti za izboljšanje učinkovitosti z obstoječo infrastrukturo( ). Delež kirurških posegov, ki se izvajajo kot dnevni primeri, je izjemno nizek v primerjavi s povprečjem EU (9,7 % v primerjavi s 32,3 % leta 2015). Zato bi bilo morda mogoče povečati razpoložljivo medicinsko opremo, če pomanjkanje take opreme prispeva k predolgim čakalnim dobam za diagnosticiranje( ). Privabljanje zdravnikov v primarno zdravstvo je še vedno težavno. Kljub stalnemu povečevanju v zadnjih letih sta število zdravnikov in delež splošnih zdravnikov še vedno pod povprečjem EU (19 % v primerjavi s 23 % v EU). Neenakomerna geografska porazdelitev zdravnikov in težave pri zaposlovanju in pri tem, kako obdržati zdravnike na vseh področjih, so pomembna vprašanja politike. Slovenija nima dovolj zdravstvenega osebja, zaradi česar je prednostna naloga države, da čim bolj učinkovito uporablja razpoložljive vire, na primer z usposabljanjem, raziskovalnimi možnostmi in e-zdravstvenimi rešitvami. Združevanje javnih naročil v zdravstvenem sektorju v Sloveniji je še vedno premalo razvito( ). Leta 2018 ni bilo večjega napredka pri izboljšanju združevanja javnih naročil, razen razširitve podatkovne zbirke o cenah. Razlog za to je bilo pomanjkanje osebja. Slovenija še ni vzpostavila posebnega centralnega nabavnega organa za javna naročila v zdravstvenem sektorju, kar bi pomenilo višjo raven profesionalizacije. To bi omogočilo organizacijo centraliziranih postopkov javnega naročanja in svetovanje posameznim bolnišnicam v zvezi s postopki javnih naročil za zelo tehnično blago. Pomanjkanje ustrezne strategije javnega naročanja za zdravstveni sektor omejuje zmožnost Slovenije, da uskladi javne razpise, izmenjuje strokovno znanje za javne razpise in učinkovito ublaži tveganje dogovorjenega oddajanja ponudb. Službe predvidevajo ustanovitev agencije za ocenjevanje zdravstvene tehnologije. Ocenjevanje zdravstvene tehnologije bi pomenilo prednost pri učinkovitem dodeljevanju sredstev in bi lahko pomagalo določiti, katere stroške bi moral kriti Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Pri rednem ocenjevanju znotraj Agencije za zdravila in medicinske pripomočke Republike Slovenije, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Sveta za zdravje se uporabljajo samo nekateri mehanizmi ocenjevanja zdravstvenih tehnologij. Čakalne dobe za zdravljenje so odvisne od učinkovitih zdravstvenih storitev. Delež neizpolnjenih potreb zaradi čakalnih dob je na splošno skladen s povprečjem EU. Vendar pa so se čakalne dobe v Sloveniji izrazito podaljšale (glej tudi okvir 3.3.1). Delež ljudi, ki so poročali o čakalnih dobah za nekatere specializirane storitve, se je s 6 % leta 2007 povečal na 13 % leta 2015 (OECD/Evropski observatorij za zdravstvene sisteme in politike, 2017). Poleg tega je bilo le približno 67 % bolnikov, starih 65 let in več, operiranih v 2 dneh po sprejemu zaradi zloma kolka, kar je pod povprečjem EU, ki znaša 77 %. Informacijska in komunikacijska tehnologija bi lahko izboljšala dostop do informacij na nacionalni ravni, vključno s spremljanjem čakalnih dob za širok nabor storitev. Leta 2014 je bil delež Slovencev z depresijo nad povprečjem EU. Nacionalna poročila kažejo na naraščanje števila pojavljanja duševnih motenj pri otrocih in mladih v zadnjih letih( ). Iz poročil je mogoče razbrati tudi preobremenjenost v institucijah socialnega varstva. Marca 2018 so se nacionalni organi začeli lotevati teh vprašanj s sprejetjem resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja 2018–2028. Zaradi staranja prebivalstva se število starejših, ki potrebujejo dolgotrajno oskrbo, povečuje in se bo še naprej povečevalo. Leta 2015 je bilo uporabnikov dolgotrajne oskrbe več kot 61 000( ). Zagotavljanje storitev je precej razdrobljeno, saj so samo osebe v institucionalnem okolju deležne celostne dolgotrajne oskrbe. Ostali so v oskrbi na domu (OECD/Evropska komisija, 2018). Ocenjuje se (Majcen in drugi, 2016), da je poleg oskrbe na domu in institucionalne oskrbe v Sloveniji 104 000 oseb, ki so deležne neformalne oskrbe, in da niso bile izpolnjene potrebe po oskrbi 35 500 oseb. Obstaja tudi razkorak med mestnimi in podeželskimi območji. Na podeželskih območjih zadostna institucionalna oskrba ali oskrba na domu pogosto nista zagotovljeni, medtem ko mestna območja ponujajo široko paleto storitev. V koalicijskem sporazumu je samostojen, integriran in vzdržen sistem dolgotrajne oskrbe omenjen kot eden glavnih ciljev nove vlade. Zaenkrat v Sloveniji še vedno ni enotnega krovnega zakonodajnega akta, ki bi zajemal dolgotrajno oskrbo. Sedanji razdrobljen sistem v Sloveniji povzroča finančne izzive, tveganja neučinkovitosti in lahko povzroči težave za uporabnike (Evropska komisija, 2018b). Leta 2020 namerava vlada predlagati poenoten zakonodajni akt o dolgotrajni oskrbi z izčrpnim opisom storitev, ki jih je treba zagotoviti. Vendar se je trenutno na medresorski ravni treba še dogovoriti o financiranju storitev. Določeni bodo tudi spremljevalni ukrepi, kot so usposabljanje osebja, uporaba informacijskih in komunikacijskih tehnologij, spodbujanje socialne vključenosti in programov zaposljivosti starejših, da bi jim omogočili višjo kakovost življenja in jim pomagali, da ostanejo doma čim dlje. Obstaja tudi načrt za vzpostavitev nepremičninske strategije, da bi poskrbeli za posebne potrebe starajočega se prebivalstva. Leta 2018 je bil uveden dveletni pilotni projekt, ki naj bi pomagal pri pripravi konkretnih ukrepov za reformo dolgotrajne oskrbe. Njegov glavni cilj je oceniti rešitve, predlagane v osnutku zakonodajnega akta o dolgotrajni oskrbi, v treh okoljih (mestna, polpodeželska in podeželska), ter prikazati njihove prednosti in pomanjkljivosti v praksi. Cilj projekta je torej vzpostaviti enotno vstopno točko za sistem dolgotrajne oskrbe v Sloveniji, ki bo prebivalcem zagotavljala cenovno dosegljivo, dostopno in pravično storitev. Ponujal bo tudi usposabljanje in podporo pri usklajevanju med ponudniki storitev, nevladnimi organizacijami, prostovoljci in lokalnimi skupnostmi. 3.1.6PODJETJA V DRŽAVNI LASTI Uspešnost podjetij v državni lasti se je v letu 2017 še izboljšala. Uspešnost podjetij v državni lasti, ki jih v celoti upravlja Slovenski državni holding (SDH), je v letu 2017 presegla cilje, zastavljene v aktih upravljanja, saj je bila skupna neto donosnost lastniškega kapitala skoraj 6,5 % (SDH, 2018). Medtem ko se je donosnost lastniškega kapitala za „strateška podjetja“ povečala za 0,6 odstotne točke na 6,3 %( ), se je za preostali del portfelja zmanjšala za 1 odstotno točko, na 8,9 %.

Prodaja 65 % delnic NLB na borzi jeseni 2018 je pomemben korak pri zmanjšanju državnega lastništva v bančnem sektorju. Do te prodaje je bila NLB v celoti v državni lasti in država še vedno ostaja največja posamična delničarka. S prodajo, s katero se je dolgo odlašalo, je Slovenija izpolnila prvi sklop zavez (kakor so bile spremenjene leta 2018), danih Evropski komisiji kot odziv na državno pomoč, ki jo je NLB prejela leta 2013. SDH namerava nadaljevati privatizacijo v skladu s strategijo in v skladu z zavezami, ki jih je Slovenija dala Evropski komisiji. To pomeni, da bo preostali delež delnic (do 75 % minus ena delnica) prodan pred koncem leta 2019. V naslednjem koraku bo leta 2019 privatizirana Abanka, tretja največja banka v Sloveniji. Postopek prodaje se je začel že oktobra 2018. Privatizacija te banke, ki je v celoti v državni lasti, bi morala biti končana leta 2019. Okvir 3.1.1: Preusmeritev obdavčitve z dela na nepremičnine Skupno raziskovalno središče Evropske komisije je izvedlo simulacije učinkov preusmeritve davčne obremenitve z dela na nepremičnine v Sloveniji. Simulacije temeljijo na modelu EUROMOD z uporabo podatkov EU-SILC iz leta 2016( I ). Ključna predpostavka je povečanje prihodkov iz periodične obdavčitve nepremičnega premoženja s sedanjih 0,5 % BDP na povprečje EU, ki znaša 1,6 % BDP (Evropska komisija, 2018c). Poleg tega naj bi se delež gospodinjstev v prihodkih iz periodične obdavčitve premoženja povečal s približno 30 % na 50 %, kar je v skladu z namero vlade, da zmanjša obremenitev za podjetja (kot je navedeno v objavljenem načrtu za nov periodični davek na nepremičnine). S simulacijo se ocenijo distribucijski učinki in učinki na ponudbo delovne sile( II ) v primeru dveh hipotetičnih scenarijev, po katerih se dodatni prihodki uporabijo za: (i) vračljive socialne prejemke na podlagi premoženjskega stanja za rezidente z nizkimi dohodki („scenarij 1“)( III ); (ii) vračljivo pavšalno znižanje prispevkov za socialno varnost zaposlenih za aktivne zaposlene, starejše od 55 let ali z nizkimi dohodki („scenarij 2“)( IV ). Posledica obeh scenarijev bi bila dohodkovno nevtralna reforma. Scenarij 1 zmanjšuje davčno obremenitev dela za zaposlene in krepi socialno podporo za ranljive skupine, tj. upokojence (glej oddelek 3.1.4). Rezultati kažejo na močan pozitiven distribucijski učinek, saj povečanje razpoložljivega dohodka, ki je posledica prejemka na podlagi premoženjskega stanja, več kot izravna zmanjšanje, do katerega je prišlo zaradi višje davčne stopnje za nepremičnine za gospodinjstva z nižjimi dohodki. Neenakost, merjena z razmerjem kvintilnih razredov S80/S20, se zmanjša za 1,9 % (graf 1). V smislu ponudbe delovne sile scenarij 1 kaže prehod na delo s krajšim delovnim časom (povečanje za 0,6 %), medtem ko udeležba na trgu dela ostaja na splošno nespremenjena (zmanjšanje za 0,05 %). Ta rezultat bi bilo mogoče pojasniti z odločitvijo zaposlenih, da delovni čas nadomestijo s prostim časom (učinek dohodka), skupaj z izbiro neaktivnih oseb, ki niso upravičene do prejemkov, da se odločijo za zaposlitev (učinek zamenjave). Pri scenariju 2 je vpliv na ponudbo delovne sile pozitiven, zlasti za samske, saj se njihova udeležba na trgu dela in skupno število delovnih ur povečata za 0,4 % (glej oddelek 3.3.3). Hkrati se zmanjša neenakost, čeprav le malo v primerjavi s scenarijem 1. Na splošno oba scenarija kažeta pozitiven učinek dohodkovno nevtralne preusmeritve obdavčitve dela na obdavčitev nepremičnin s pozitivnim distribucijskim učinkom pri scenariju 1 in ugoden rezultat glede ponudbe delovne sile pri scenariju 2. 3.2 Finančni sektor 3.2.1BANČNI SEKTOR Tabela 3.2.1:Kazalniki finančne trdnosti, vse banke v Sloveniji Vir: ECB, konsolidirani bančni podatki (CBD2); lastni izračuni. Razmere v slovenskem bančnem sektorju so se znatno izboljšale zaradi boljše donosnosti, solventnosti in kakovosti sredstev. Donosnost lastniškega kapitala je v letu 2017 dosegla 9,1 %, torej je zrasla v primerjavi s 7,8 % v letu 2016, in sicer predvsem zaradi nižjih oslabitev ter negativnih prevrednotenj osnovnih sredstev, ki jih imajo banke. Vendar se lahko donosnost znajde pod pritiskom, ko se izteče sedanja sprostitev rezervacij. Povprečni količnik kapitalske ustreznosti ostaja stabilen (18,8 % v juniju 2018) kljub obnovljeni kreditni rasti. Posojila gospodinjstvom so se še naprej povečevala po medletni stopnji 6,8 % v septembru 2018, posojila nefinančnim družbam pa so se upočasnila na približno 2,0 %. Z razmerjem med posojili in vlogami v višini 75,5 % junija 2018 imajo banke bistven presežek vlog nad posojili. To zagotavlja razmeroma stabilno financiranje in veliko likvidnost. Vendar so banke zaradi vse večje neusklajenosti zapadlosti med dolgoročnimi posojili in vlogami na vpogled izpostavljene nenadnemu povečanju obrestnih mer. Za ohranitev donosnosti morajo banke nadzorovati stroške in poiskati nove vire prihodkov. Trenutna donosnost je večinoma posledica nižjih oslabitev in sprostitve predhodnih oslabitev. To se bo verjetno spremenilo, saj nova posojila postopoma ustvarjajo nove oslabitve. Pod pritiskom bo verjetno tudi donosnost bank, in sicer zaradi vztrajno nizkih obrestnih mer ter zvišanja stroškov za izpolnjevanje skladnosti, bonitetne zahteve, nadzor in naložbe. Ena od možnih strategij za izravnavo teh negativnih dejavnikov je, da se posebna pozornost nameni prihodkom iz nadomestil ter da se razvijejo novi posojilni produkti in storitve, hkrati pa izvajajo stroke in preudarne prakse upravljanja tveganj. Da bi banke znižale svoje stroške in dosegle ekonomijo obsega, bi se lahko odločile tudi za partnerstva ali prevzeme. Močna rast potrošniških posojil povečuje kreditno tveganje, zato je Banka Slovenije izdala posebna priporočila. Potrošniška posojila so septembra 2018 medletno zrasla za 11,6 %, kar je delno posledica agresivnega obnašanja nekaterih srednje velikih bank, ki so odobrile nenamenska potrošniška posojila z daljšimi zapadlostmi. Da bi preprečila rahljanje kreditnih standardov in izboljšala odpornost bank, se je Banka Slovenije 22. oktobra 2018 odločila, da razširi obstoječe makrobonitetno priporočilo za stanovanjska posojila na vsa potrošniška posojila. Konkretno so banke pozvane, naj omejijo najvišjo vrednost razmerja med posojilom in vrednostjo zastavljenega premoženja na 80 %, najvišjo vrednost razmerja med stroški servisiranja dolga in odhodkom posojilojemalca na med 50 % in 67 % ter najvišjo zapadlost posojila na 120 mesecev. V primeru povečanih tveganj za finančno stabilnost je Banka Slovenije po potrebi pripravljena uvesti zavezujoče makrobonitetne instrumente. Delež nedonosnih posojil se je dodatno izboljšal in junija 2018 dosegel 7,4 %, leto prej pa je znašal 11,4 %. Segment kreditnega portfelja, ki je najbolj obremenjen z nedonosnimi posojili, so nefinančne družbe, čeprav se kreditna kakovost izboljšuje (po mnenju Evropske centralne banke za 33 %, 30 %, 10 % oziroma 10 % manj nedonosnih posojil v letu 2017). Banke so bile leta 2017 tudi bolj dejavne pri zmanjševanju nedonosnih izpostavljenosti do nerezidentov kot v prejšnjih letih. Po več letih zmernih izgub je Družba za upravljanje terjatev bank (DUTB) v državni lasti leta 2017 ustvarila dobiček v višini 67 milijonov EUR, v prvi polovici leta 2018 pa v višini 20 milijonov EUR. To pomeni povprečno letno donosnost lastniškega kapitala v višini 27 %. DUTB, ki je v letih 2013 in 2014 kupovala nedonosna posojila od bank, je od ustanovitve leta 2013 do oktobra 2018 ustvarila kumulativne denarne tokove v višini 1,5 milijarde EUR, kar predstavlja skoraj 72 % vrednosti njenih sredstev ob prenosu. Zadnje izdane obveznice za financiranje prenosov sredstev so bile poplačane decembra 2017 in refinancirane z bančnimi posojili. DUTB je junija 2018 uspela prodati 56 % od začetnih dveh milijard EUR sredstev, ki so se prenesla nanjo. Njen cilj je do konca mandata decembra 2022 zmanjšati sredstva na 100 milijonov EUR. Vendar se DUTB še vedno sooča s številnimi izzivi. Tako bo na primer doseganje razmerja med stroški in učinkovitostjo, ki ga je določila vlada, postajalo vse težje, saj je upravljanje preostalih sredstev dražje. Poleg tega je zahtevno zadržati usposobljeno osebje s poznavanjem primerov v podjetju, ki ima kratko pričakovano življenjsko dobo, saj so lahko njihove kompetence včasih bolje plačane drugje. Delež slovenske države v finančnem sektorju se je nedavno zmanjšal, vendar je še vedno znaten, zlasti v zavarovalništvu. Slovenska država s svojimi deleži v NLB, Abanki Celje in Savi Re obvladuje pomemben delež finančnega sektorja. Nedavno je naredila korake v pravo smer, kot so prodaja delnic NLB leta 2018, zaveza za zmanjšanje državnega lastništva na 25 % plus eno delnico do konca leta 2019 in privatizacija Abanke Celje leta 2019 (glej oddelek 3.1.6). V zavarovalniškem sektorju je delež države 60 %, kar je nenavadno visok delež v takem nestrateškem sektorju, zaradi česar je Slovenija posebnost v EU. Dva poskusa povečanja deleža tuje zavarovalniške skupine v pozavarovalnici Sava Re sta bila zavrnjena. Kot je pokazala kriza v Sloveniji leta 2013, lahko ohranitev visoke ravni vpletenosti države dolgoročno vključuje tveganja za finančno stabilnost, gospodarsko učinkovitost in javne finance. 3.2.2Dostop do financiranja za mala in srednja podjetja Pogoji notranjega financiranja in bančnih kreditov za slovenska podjetja so zadovoljivi. Slovenska podjetja, zlasti MSP, so za kritje svojih potreb po financiranju v veliki meri odvisna od bančnega kreditiranja( ) in notranjega financiranja (EIB, 2018; SAFE, 2018). Medtem ko večja slovenska podjetja financiranja ne dojemajo kot velike ovire, je položaj malih in srednjih podjetij bolj raznolik( ). Slovenske banke so pri posojanju MSP še naprej previdne. Zahteve bank po visokih jamstvih ostajajo težava (Banka Slovenije, raziskava 01/2018). Pomanjkanje možnosti lastniškega financiranja v Sloveniji pomeni tveganje za potencialno financiranje podjetij s finančnim vzvodom in lahko omeji rast inovativnih podjetij. Dostop do alternativnega financiranja v Sloveniji se izboljšuje, čeprav z zelo nizke ravni. Lastniško financiranje predstavlja le majhen delež finančnih virov, ki so na voljo MSP. Zasebni kapital v Sloveniji znaša le 0,05 % BDP v primerjavi z 0,2 % BDP v Srednji in Vzhodni Evropi in povprečno 0,44 % v EU (Invest Europe CEE, 2018). Država se je uvrstila na eno od najnižjih mest med državami članicami EU, kar zadeva delež tveganega kapitala v BDP (Invest Europe, 2017). Mala in srednja podjetja sicer menijo, da je lastniški kapital pomemben, vendar jih ga le malo uporablja (SAFE, 2018)( ). Omejen in premalo razvit kapitalski trg skupaj z neugodnimi okvirnimi pogoji ovira pritok lastniškega in tveganega kapitala v državo. Ta vrsta financiranja je zlasti pomembna za inovativna zagonska podjetja v sektorjih visoke tehnologije in visoke rasti (glej oddelek 3.4.2). Vloga kapitalskih trgov pri financiranju slovenskega gospodarstva je omejena in se zmanjšuje. Tržna kapitalizacija Ljubljanske borze je kljub ugodnim gospodarskim razmeram nizka in število delnic, ki kotirajo na borzi, je dejansko upadlo (UMAR, 2018). Za rešitev tega vprašanja je Ljubljanska borza na pobudo regulatorja vrednostnih papirjev (ATVP) zagotovila prilagojeno tehnično pomoč in svetovalno podporo v zvezi z uvrstitvijo na borzo in izdajo obveznic malim in srednjim podjetjem (Ljubljanska borza, 2018). Razvoj lokalnega kapitalskega trga bi lahko spodbudili skladi za rast, nadaljnje uvrstitve na borzo (tudi podjetij v državni lasti) in pokojninska reforma (vključno z dolgoročnimi dodatnimi prihranki), kar bi imelo za posledico več kapitalskih naložb v pokojninske sklade. Pomanjkanje finančne in naložbene pismenosti v malih in srednjih podjetjih ostaja težava. Dostop malih in srednjih podjetij do financiranja je kljub svetovanju in usposabljanju, ki ga ponujajo javne institucije, še vedno oviran zaradi pomanjkanja finančne in naložbene pismenosti ter podpore v postopku vlaganja vlog za bančna posojila, javne finančne spodbude in alternativne finančne vire (Evropska komisija, 2018i). Slovenija ponuja različne sheme financiranja za podjetja, zlasti za MSP. Te sheme zagotavljajo na primer mikroposojila ali jamstva( ) ter ustvarjajo tudi nove instrumente za podporo financiranju podjetij ali sodelujejo v njih. Posredno ali neposredno jih podpirajo skladi EU, vključno s čezmejnim skladom skladov tveganega kapitala v državah in regijah Srednje Evrope. Večina se jih še izvaja, tako da je prezgodaj za oceno njihovega učinka. Slovenija je močna na področju rešitev finančnih tehnologij, ki temeljijo na blokovnih verigah, in je začela pripravljati ustrezen regulativni okvir. Slovenska podjetja so bila zelo uspešna na več mednarodnih platformah za množično financiranje, zlasti na Kickstarterju. V zadnjih letih je več kot 300 MSP zbralo približno 8,8 milijonov EUR (Evropska komisija, 2018i). Slovenska podjetja so v zadnjih dveh letih zbrala tudi znatna finančna sredstva s prvimi ponudbami kovancev. V letu 2017 je bilo približno 5 % sredstev, zbranih v svetovnih prvih ponudbah kovancev, namenjenih slovenskim projektom. Vlada aktivno spodbuja tehnologije blokovnih verig( ) in je maja 2018 sprejela akcijski načrt. Zdaj pripravlja regulativni okvir za zaščito vlagateljev na tem področju. Širša uporaba finančnih instrumentov za sklade EU predstavlja neizkoriščen potencial za izboljšanje slovenskega sistema financiranja. S širokim portfeljem različnih produktov skladi EU prispevajo k diverzifikaciji finančnih trgov in izboljšanju zmogljivosti poslovnih bank, prek katerih se ti instrumenti zagotavljajo. Širša uporaba finančnih instrumentov za dejavnosti ustvarjanja prihodkov ali zmanjšanja stroškov v prihodnosti bi lahko privedla do boljšega dostopa do finančnih trgov, lahko pa bi tudi olajšala iskanje optimalne kombinacije financiranja za odpravo regionalnih razlik.

3.3 Trg dela, izobraževanje in socialne politike 3.3.1Zaposlovanje Uspešnost trga dela se še naprej izboljšuje, čeprav nekateri izzivi ostajajo. Stopnji delovne aktivnosti in zaposlenosti sta se v letu 2018 še naprej zviševali in trenutno znašata 79,7 % oziroma 75,5 % (tretje četrtletje leta 2018). Stopnja brezposelnosti znaša 5,2 % (tretje četrtletje leta 2018) in je blizu ravni pred krizo. Vendar sta stopnja delovne aktivnosti in zaposlenosti starejših delavcev (starih od 55 do 64 let) kljub zvišanju v zadnjih letih še vedno precej pod povprečjem EU. To velja zlasti za nizko usposobljene starejše delavce, za katere je leta 2017 stopnja delovne aktivnosti znašala 29,4 % (EU: 47,4 %), stopnja zaposlenosti pa 26,6 % (EU: 42,3 %). Dolgotrajna brezposelnost je še vedno višja od ravni pred krizo, skoraj polovice brezposelnih, starejših od 50 let, pa ni na trgu dela že vsaj dve leti. Čeprav se je dolgotrajna brezposelnost v preteklih letih zmanjševala, je leta 2017 ostala na stopnji 3,1 %( ) in še vedno predstavlja skoraj polovico celotne brezposelnosti. Več kot 40 % dolgotrajno brezposelnih je starejših od 50 let. Nadaljnje ciljno usmerjene naložbe v usposabljanje bi lahko pomagale izboljšati slabo zaposlenost nizko usposobljenih in starejših delavcev. Graf 3.3.1:Stopnja delovne aktivnosti glede na starost in doseženo izobrazbo leta 2017 Vir: Eurostat. Glavni razlog za neaktivnost starejših se zdi predčasna upokojitev. Glede na razloge za neiskanje dela, ki so jih navedli anketiranci v anketi o delovni sili (graf 3.3.2), je bila predčasna upokojitev leta 2016 glavni razlog za neaktivnost starejših (starih od 55 do 64 let). Neaktivnost v tej starostni kategoriji torej neposredno negativno vpliva na vzdržnost pokojninskega sistema (Evropska komisija, 2018a). V starostni kategoriji od 45 do 54 let je veliko neaktivnih anketirancev kot razlog navedlo invalidnost ali bolezen. Za mlajše (stare od 25 do 34 let) je bil pri moških glavni razlog za neaktivnost izobrazba, medtem ko so ženske omenile tudi osebne ali družinske obveznosti ali obveznosti v zvezi z oskrbo. Slednji so še vedno tudi pomembni razlogi za neaktivnost žensk v starejših starostnih kategorijah (od 35 do 54 let). Graf 3.3.2:Razlogi za neaktivnost glede na starost in spol leta 2016 Vir: Evropska komisija. Vlada namerava osredotočiti svoja prizadevanja na zvišanje nizke stopnje zaposlenosti delavcev v starostnih kategorijah od 45 do 54 let in od 55 do 64 let. Neaktivnost ljudi v teh starostnih kategorijah neposredno negativno vpliva na vzdržnost pokojninskega sistema. Vlada si prizadeva zvišati stopnjo zaposlenosti z dodatnimi aktivacijskimi ukrepi, s katerimi bi spodbudila starejše delavce, da bi delali dlje. Poleg tega namerava tudi opredeliti in odpraviti morebitne preostale „mostove“, ki ljudi spodbujajo, da preidejo iz dolgotrajne odsotnosti z dela zaradi bolezni ali dolgotrajne brezposelnosti neposredno v pokoj (Evropska komisija, 2017b). Eden od izzivov v Sloveniji so različne strukture in potrebe po financiranju v uradih Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje. Z dobrim usklajevanjem med lokalnimi uradi in manj centraliziranim pristopom k določanju ukrepov bi se lahko izboljšala učinkovitost. Projektno financiranje ostaja izziv, saj povzroča proračunske omejitve in spremenljivo število svetovalcev za številne urade. Zaradi spreminjajočih se razmer na trgu dela je potreben bogat in stabilen nabor svetovalcev v lokalnih uradih za zagotavljanje storitev brezposelnim. Celosten pristop, ki bi vključeval tudi podporo socialnih služb in bi bil razvit s pomočjo Evropskega socialnega sklada, bi moral imeti pozitiven učinek, ko se bo začel izvajati. Graf 3.3.3:Pomanjkanje delovne sile v Sloveniji v obdobju 2008–2018 Vir: Eurostat. Za zmanjšanje dolgotrajne brezposelnosti je bila lani razširjena fokusna skupina v okviru programa aktivne politike zaposlovanja „Zaposli.me 2017/2019“( ). Osebe, starejše od 50 let, in osebe, starejše od 30 let( ), so lahko zdaj vključene v subvencionirano zaposlovanje takoj, ko se registrirajo kot brezposelne, in ne po tem, ko so bile registrirane vsaj šest mesecev, kot je bilo prej (Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, 2018). Državni zbor Republike Slovenije je decembra 2018 sprejel zakon, s katerim naj bi se minimalna plača do leta 2020 postopoma zvišala na 700 EUR neto. Minimalna plača se bo s sedanjih 638 EUR zvišala na 667 EUR leta 2019 in na 700 EUR leta 2020. Poleg tega bi bili dodatki, ki so trenutno vključeni v minimalno plačo, s 1. januarjem 2020 izključeni. Določbe bodo zagotovile, da bo minimalna plača vsaj za 20 % višja od minimalnih življenjskih stroškov in da ne bo presegala teh stroškov za več kot 40 %. Ta ukrep bi sicer pomagal osebam na slabo plačanih delovnih mestih in povečal njihovo kupno moč, vendar obstaja tveganje, da bo ustvaril neprožnost na trgu dela in bi lahko zmanjšal število (novih) delovnih mest, zlasti če bo poslovno okolje manj ugodno. Udeležba nizko usposobljenih oseb, starejših delavcev in neaktivnih oseb v izobraževanju odraslih je pod povprečjem EU. Leta 2017 je v izobraževanju sodelovalo 12 % odraslih, kar je za 1,1 odstotne točke nad povprečjem EU. Vendar je delež nizko kvalificiranih odraslih, ki so sodelovali v izobraževanju (kot delež vseh nizko kvalificiranih odraslih), leta 2017 znašal 2,9 %, kar je pod povprečjem EU, ki znaša 4,3 %. Anketa o izobraževanju odraslih iz leta 2016 je pokazala, da 97,5 % starejših delavcev in 95,9 % nizko usposobljenih delavcev ni bilo pripravljenih sodelovati v dejavnostih izobraževanja in usposabljanja odraslih. Da bi se povečala udeležba v izobraževanju odraslih je vlada leta 2018 sprejela nov Zakon o izobraževanju odraslih. Zakon določa izobraževalno svetovanje za odrasle kot javno službo, ki podpira udeležbo v vseživljenjskem učenju, samostojno učenje ter potrjevanje in priznavanje predhodno pridobljenega znanja. Poklicni svetovalci lahko odraslim pomagajo opredeliti učne potrebe, razviti poklicni načrt, najti ustrezne programe in finančno podporo ter zaključiti izobraževanje (OECD, 2018). Spodbujanje udeležbe zlasti nizko usposobljenih, starejših in neaktivnih delavcev v izobraževanju odraslih je tudi obetaven način za odpravo pomanjkanja v nekaterih poklicih, kar omogoča dolgotrajno brezposelnim, da se vrnejo na trg dela. Delež zaposlenih s pogodbami za določen čas in prekarnimi pogodbami ostaja nad povprečjem EU. Delež pogodb za določen čas je leta 2017 znašal 14,6 %, medtem ko je povprečje EU znašalo 11,3 %. Hkrati se je stopnja prehoda s pogodbe za določen čas na pogodbo za nedoločen čas od leta 2007 zvišala za 2,5 odstotne točke, pri čemer je bila leta 2017 razmeroma visoka, in sicer 38,4 %. Vendar je delež neprostovoljno zaposlenih za določen čas znašal 9,4 %, kar je nad povprečjem EU, ki znaša 7,8 % (2017). Poleg tega je delež zaposlenih s prekarno pogodbo( ) leta 2017 znašal 5,1 %, kar je več kot dvakrat več od povprečja EU, ki znaša 2,3 %. 3.3.2IZOBRAŽEVANJE, ZNANJA IN SPRETNOSTI Slovenija ima na splošno dobro delujoč izobraževalni sistem, ki pa bi ga bilo mogoče na nekaterih področjih izboljšati in vzdrževati za prihodnost. Slovenski učenci v splošnem izobraževanju dosegajo dobre rezultate na mednarodni ravni. Socialno-ekonomski položaj je razmeroma manj pomemben za rezultate izobraževanja (Evropska komisija 2018b). Vendar njegov pomen narašča s stopnjo izobrazbe (Cankar et al., 2017), pri čemer obstajajo vidne razlike pri stopnjah neuspeha učencev, zlasti med najvišjimi in najnižjimi socialno-ekonomskimi kvartili (Evropska komisija, 2018d). Pismenost med mladimi se je znatno izboljšala in je visoka glede na mednarodne standarde, vendar je bralna pismenost fantov še vedno zaskrbljujoča. Delež mladih, ki zgodaj opustijo šolanje, znaša 4,3 % in je drugi najmanjši v EU. Delež otrok, starejših od štirih let, ki sodelujejo v predšolski vzgoji in varstvu, se počasi in stalno povečuje (Evropska komisija, 2018e). Leta 2017 je ta delež znašal 90,9 %, kar je še vedno za 4,4 odstotne točke pod povprečjem EU. Pregledati je treba tudi splošne šolske učne načrte in izboljšati položaj učiteljev, da bi privabili dovolj usposobljenih študentov, da izberejo pedagoške študije (OECD, 2018). Učitelji v Sloveniji so razmeroma stari, saj je 38 % učiteljev starejših od 50 let. Odhodki za izobraževanje kot delež BDP so se med krizo zmanjšali, vendar ostajajo nad povprečjem EU. Med letoma 2010 in 2015 so se odhodki na učenca v osnovno- in srednješolskem izobraževanju zmanjšali za 13 %, kar je eno od največjih zmanjšanj med državami OECD. Odhodki na študenta v terciarnem izobraževanju so se povečali le za 1 % v primerjavi s povprečnim povečanjem za 11 % v državah OECD (OECD, 2018). Cilj vlade je, da bi delež financiranja izobraževanja v prihodnosti ostal pri stabilnih 6 % BDP, kar je za 0,5 odstotne točke manj kot leta 2013. Reforme financiranja visokošolskega izobraževanja se nadaljujejo, vendar je bila obsežnejša prenova zakonodaje odložena. Čeprav je udeležba v terciarnem izobraževanju zelo razširjena, so še vedno prisotne neenakosti pri dostopu. Leta 2017 je terciarno izobrazbo pridobilo 46,4 % oseb, starih od 30 in 34 let, kar je nad nacionalnim ciljem 40 % in povprečjem EU (39,9 %). Vendar je razlika med spoloma v Sloveniji leta 2017 znašala 24,1 odstotne točke, kar je največ v EU. Dostop do visokošolskega izobraževanja je otežen zlasti za osebe s šibkim socialno-ekonomskim ozadjem, pri čemer le 2,9 % novih študentov v terciarnem izobraževanju prihaja iz družin, v katerih imajo starši nizko stopnjo izobrazbe. Evropski center za razvoj poklicnega usposabljanja (Cedefop) napoveduje znaten nadaljnji premik k visokim kvalifikacijam do leta 2025. Zakon o vajeništvu, ki velja od decembra 2017, poskuša povezati izobraževanje in praktične izkušnje. Do oktobra 2018 je bilo le 186 od približno 12 000 študentov v poklicnem izobraževanju in usposabljanju vpisanih v enega od osmih različnih programov, ki povezujejo delovne izkušnje z izobraževanjem v učilnici. 20 % učnega načrta je prožnega, tako da je vajeništvo mogoče prilagoditi povpraševanju na trgu dela. Po navedbah Ministrstva za izobraževanje so glavni dejavnik, ki odvrača od večje udeležbe v poklicnem izobraževanju in usposabljanju ali vajeništvu, nizke plače.

Mladim primanjkuje digitalnih spretnosti in znanj. Rezultati mednarodne raziskave računalniške in informacijske pismenosti iz leta 2013 kažejo, da le 16 % osnovnošolcev pridobi potrebne digitalne spretnosti in znanja, da lahko uporabljajo informacijske in komunikacijske tehnologije za zbiranje in obdelavo podatkov ter neodvisno reševanje težav (Ministrstvo za izobraževanje, 2018). Poleg tega je le približno 5,5 % srednješolcev izpolnjevalo vse cilje glede digitalnih spretnosti in znanj (Državni izpitni center (RIC), 2016; Ministrstvo za izobraževanje, 2018). Znanja in spretnosti niso dovolj prilagojeni sedanjim in prihodnjim potrebam gospodarstva. Struktura študentov, vpisanih v izobraževalne programe, ter znanja in spretnosti delavcev se le počasi prilagajajo spremembam na trgu dela. Bralne, matematične in digitalne spretnosti in znanja starejših in oseb z nizko stopnjo izobrazbe so razmeroma slabi (Vlada Republike Slovenije, 2017). Glede na anketo med podjetji iz leta 2017 ima 64 % slovenskih podjetij težave pri iskanju ustrezno usposobljenega osebja (SPIRIT, 2017). Razlike v stopnjah brezposelnosti med sektorji so razmeroma velike v primerjavi z drugimi državami članicami EU, kar bi lahko kazalo na sektorsko neusklajenost med ponudbo delovne sile in povpraševanjem po njej. Močnejše povezave med delodajalci in sektorjem izobraževanja ter naložbe v boljšo usklajenost učnih načrtov s potrebami na trgu dela bi lahko prispevale k povečanju ustreznosti znanj in spretnosti delovno sposobnega prebivalstva na trgu dela ter boljšemu ujemanju med povpraševanjem po delovni sili in njeno ponudbo. 3.3.3SOCIALNA POLITIKA Delež prebivalstva, ki ga ogroža revščina ali socialna izključenost, se je zmanjšal. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti se je leta 2017 znižala za 1,3 odstotne točke na 17,1 % (graf 3.3.4). Ta stopnja je pri osebah, starejših od 65 let, znašala 18,3 % in se je približala povprečju EU (18,1 %). Vendar je bila višja pri starejših ženskah (22,9 %; povprečje EU: 20,5 %). Dohodkovna revščina starejših se je po dveh letih povečevanja zmanjšala za 1,2 odstotne točke na 16,4 %, vendar ostaja nad povprečjem EU (14,6 %), pri čemer enako velja za vrzel revščine v tej starostni skupini (17,9 %; povprečje EU: 16,7 %). Neenakost, ki se meri z razmerjem med dohodki najbogatejših 20 % gospodinjstev in dohodki najrevnejših 20 % gospodinjstev, se je še naprej zmanjševala in ostaja med najmanjšimi v EU. Kljub temu je stopnja tveganja revščine zaposlenih, starih od 18 do 64 let, leta 2017 znašala 6,6 %, kar je razmeroma nizko. Graf 3.3.4:Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti in njeni sestavni deli Vir: Evropska komisija. 3.3.4Naložbe Večje naložbe v znanja in spretnosti, izobraževanje, usposabljanje in politike socialnega vključevanja so pomembne za izboljšanje slovenske produktivnosti in dolgoročne vključujoče rasti. Zaposlenost nizko usposobljenih in starejših delavcev je še vedno slaba, poleg tega pa obstaja pomanjkanje v vse več segmentih trga dela. Za reševanje teh izzivov so potrebne boljša usklajenost učnih načrtov s potrebami na trgu dela, naložbe v usposabljanje in socialne aktivacijske ukrepe za trenutno neizkoriščen ali ne v celoti izkoriščen potencial delovne sile ter naložbe v boljšo infrastrukturo za usposabljanje in izobraževanje. Za zagotovitev dolgoročne vključujoče rasti je treba uskladiti naložbe v socialno vključenost, zmogljivost javnih služb ter razpoložljivost storitev otroškega varstva, zdravstvenih storitev in storitev dolgotrajne oskrbe( ). Z zmanjšanjem socialnih ugodnosti ob začetku zaposlitve bi se lahko zmanjšale spodbude za delo. Glede na primerjalno analizo shem minimalnega dohodka, ki je bila opravljena v okviru Odbora za socialno zaščito, je Slovenija blizu povprečja EU, kar zadeva kazalnike za ustreznost socialne pomoči za osebe pod pragom minimalnega dohodka (glej osnutek skupnega poročila o zaposlovanju za leto 2018), ki se je v prejšnjem letu povečala za 95,22 EUR. Vendar so pasti neaktivnosti v Sloveniji razmeroma velike, zlasti za starše samohranilce ter poročene pare z enim dohodkom in otroki. Večji del pasti neaktivnosti je posledica odvzema ali zmanjšanja socialne pomoči ter družinskih in stanovanjskih ugodnosti ob začetku zaposlitve, medtem ko je le manjši del posledica višjih dohodnin in prispevkov za socialno varnost. Zmanjšanje pasti neaktivnosti je še posebej pomembno zaradi staranja prebivalstva v Sloveniji (OECD, 2018). Okvir 3.3.1: Spremljanje uspešnosti glede na evropski steber socialnih pravic Evropski steber socialnih pravic je zasnovan kot vodilo za obnovljeno pozitivno konvergenco k boljšim delovnim in življenjskim razmeram v Evropski uniji( V ). Določa dvajset bistvenih načel in pravic na področju enakih možnosti in dostopa do trga dela, poštenih delovnih pogojev ter socialne zaščite in vključenosti. Slovenija dosega razmeroma dobre rezultate pri kazalnikih iz pregleda socialnih kazalnikov, ki podpirajo evropski steber socialnih pravic. Trg dela se še naprej izboljšuje, kar se kaže z vse višjo stopnjo zaposlenosti in vse nižjo stopnjo brezposelnosti. Vendar je udeležba starejših delavcev na trgu dela še vedno nizka, kar odraža možnosti za zgodnjo upokojitev. Sistem izobraževanja je na splošno uspešen. Čeprav se je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti v zadnjih letih znižala, je revščina v starosti še vedno pogosta, zlasti pri starejših ženskah, kar odraža izzive glede ustreznosti pokojninskega sistema. Kot je razvidno iz pregleda socialnih kazalnikov, je treba pozornost nameniti tudi ravni neto plač delavcev in sporočenim neizpolnjenim potrebam po zdravstveni oskrbi. Zvišanje nizkih stopenj zaposlenosti in delovne aktivnosti starejših delavcev, zlasti nižje usposobljenih, ostaja izziv. Udeležba v izobraževanju od raslih se je po osmih letih upadanja stabilizirala, vendar je še vedno zelo kritična med starejšimi in nizko usposobljenimi delavci. Ocenjene aktivne politike zaposlovanja so bile glede na učinek na trg dela in stroškovno učinkovitost razmeroma uspešne. Ve ndar je udeležba brezposelnih v aktivnih politikah zaposlovanja še vedno zelo nizka. Slovenija napreduje pri izboljšanju otroškega varstva in podpore za otroke. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti in dohodkovna revščina otrok, mlajših od 18 let, sta precej pod povprečjem EU. Udeležba otrok, mlajših od treh let, v formalnem otroškem varstvu je prav tako nad povprečjem v primerjavi z drugimi državami članicami in se je v zadnjem letu še povečala. S sprejetjem novega družinskega zakonika in nove resolucije o družinski politiki so bili storjeni tudi novi pozitivni koraki k spodbujanju dobrobiti otrok. Vendar Slovenija še ni sprejela novega nacionalnega programa za otroke, saj se je stari iztekel leta 2016. 3.4 Reforme na področju konkurenčnosti in naložbe 3.4.1Rast produktivnosti Naložbe v raziskave in razvoj, digitalizacijo in infrastrukturo, zlasti v zvezi s prometom in železnico, bi prispevale k procesu konvergence. Potencial rasti Slovenije bi bil večji, če bi se obrnil trend upadanja naložb v raziskave, razvoj in inovacije. Naložbe v digitalizacijo slovenskih podjetij, ki so aktivna v bolj tradicionalnih sektorjih, ter uporaba rešitev e-uprave so prav tako pomembne za zagotovitev, da Slovenija ostane konkurenčna. Ozka grla v infrastrukturi, zlasti železniški, še naprej negativno vplivajo na gospodarstvo in družbo kot celoto. Graf 3.4.1:Produktivnost dela in skupna faktorska produktivnost v Sloveniji in euroobmočju Vir: Eurostat. Produktivnost dela se počasi približuje ravni euroobmočja, kar je posledica skupne faktorske produktivnosti in nedavnih reform. Produktivnost dela v Sloveniji glede na standard kupne moči v primerjavi z EU se je med letoma 2000 in 2017 povečala s 76,1 % na 80,5 % povprečja EU. Medtem ko se je med krizo zmanjšala bolj kot v euroobmočju, se od leta 2015 povečuje hitreje kot v euroobmočju, vendar je približevanje euroobmočju še vedno počasno. Produktivnost dela je odvisna predvsem od hitre rasti skupne faktorske produktivnosti, kar je znak, da gospodarstvo postaja učinkovitejše, čeprav nizka rast skupne faktorske produktivnosti srednjih in velikih podjetij v državni lasti še vedno negativno vpliva na skupno produktivnost (Evropska komisija, 2018b). Naložbe so se med krizo hitro zmanjšale in ostajajo pod povprečjem euroobmočja kot delež BDP, čeprav zdaj nekoliko okrevajo. Naložbe so v obdobju 2000–2005 v povprečju znašale več kot 26 % BDP, kar je precej nad povprečjem euroobmočja, ki znaša 22 %. Po hitrem povečanju pred krizo so nato hitro upadle. Leta 2017 je bila raven naložb kljub nadaljnji rasti še vedno precej pod povprečjem euroobmočja (18,5 % v primerjavi z 20,5 % BDP). Pod povprečjem euroobmočja so bile zlasti zasebne naložbe, medtem ko so bile javne naložbe nekoliko nad njim. Med krizo so se najbolj zmanjšale gradbene naložbe, in sicer v stanovanja, še bolj pa v druge zgradbe in objekte. Upadle so tudi naložbe v stroje in opremo. Naložbe v informacijsko in komunikacijsko tehnologijo so se zmanjšale s povprečnih 2 % BDP v obdobju 2000–2005 (0,9 % BDP v euroobmočju) na 0,8 % BDP leta 2017 (0,7 % BDP v euroobmočju). Naložbe v proizvode intelektualne lastnine so bile razmeroma stabilne, vendar so zdaj precej nižje kot v euroobmočju (3,0 % v primerjavi s 3,9 % BDP). Zakon o spodbujanju investicij iz leta 2018 usklajuje podporo za domače in tuje naložbe ter spodbuja naložbe, ki se štejejo za strateške. Graf 3.4.2:Naložbe po vrstah Vir: Eurostat. Vhodne neposredne tuje naložbe ostajajo razmeroma nizke. Za tako majhno odprto gospodarstvo, kot je slovensko, so vhodne neposredne tuje naložbe ključni dejavnik rasti produktivnosti. Stanje vhodnih neposrednih tujih naložb kot delež BDP v Sloveniji je ob koncu leta 2016 znašalo 31,8 %. V večini podobnih držav članic EU je ta stopnja precej višja, in sicer 80 % BDP in več. Poleg tega porazdelitev vhodnih neposrednih tujih naložb (v smislu vrednosti) v Sloveniji povzroča regionalne razlike, saj je skoraj 61 % vseh teh naložb skoncentriranih v osrednjeslovenski regiji, medtem ko vsaj osem regij prejema manj kot 5 % teh naložb (Banka Slovenije, 2016). Tako ima večina regij le zelo majhne koristi od učinkov prelivanja vhodnih neposrednih tujih naložb na produktivnost. Raziskave in razvoj Slovenija je močna inovatorka, vendar je bil nedavni napredek omejen in šibkosti še niso bile odpravljene. Glede na povzetek indeksa inovacijske uspešnosti za leto 2017 se Slovenija uvršča v kategorijo močnih inovatork, pri čemer so njeni rezultati tik pod povprečjem EU. Še pomembneje pa je to, da je bila sprememba njene uspešnosti med letoma 2010 in 2017 dokaj zmerna, saj se je povečala le za približno 1,4 % (Evropska komisija, 2018f). Ena od glavnih šibkosti so zmanjšani in neučinkoviti odhodki za raziskave in razvoj v javnem sektorju. Slovenija je tudi razmeroma šibka v smislu učinkov inovacijske dejavnosti na konkurenčnost. Ta šibkost se odraža zlasti v nizkih deležih izvoza znanjsko intenzivnih storitev in zaposlenih v hitro rastočih podjetjih. Inovacijska uspešnost slovenskih regij je neenakomerna. Vzhodna regija je zmerna inovatorka, čeprav je sčasoma izboljšala svojo inovacijsko uspešnost. Nasprotno pa je zahodna regija močna inovatorka, čeprav z upadajočo inovacijsko uspešnostjo.

Slovenija še ni dosegla cilja glede intenzivnosti raziskav in razvoja v višini 3,0 % BDP. Naložbe Slovenije v raziskave in razvoj so nekoliko pod povprečjem EU in so še vedno odvisne od skladov EU, pri čemer Evropski sklad za regionalni razvoj (ESRR) zagotavlja 33,9 % javnih odhodkov za raziskave in razvoj. Leta 2017 je skupna intenzivnost raziskav in razvoja v Sloveniji znašala 1,86 % BDP, kar je znaten upad glede na leto 2013, ko je znašala 2,58 % BDP. Ta upad je bil predvsem posledica zmanjšanja odhodkov podjetij za raziskave in razvoj z najvišje vrednosti 1,98 % BDP leta 2013 na 1,39 % BDP leta 2017. Poleg nepovratnih sredstev slovenska vlada za spodbujanje raziskav in razvoja v podjetij zelo pogosto uporablja tudi davčne spodbude. Davčne olajšave za raziskave in razvoj so leta 2015 predstavljale 63 % celotne vladne podpore za odhodke podjetij za raziskave in razvoj (OECD, 2017a). Javni odhodki za raziskave in razvoj so z najvišje vrednosti 0,66 % BDP leta 2010 padli na zgodovinsko najnižjo vrednost 0,47 % BDP leta 2017. Ta upad je predvsem posledica konsolidacije javnih financ in ciklične narave skladov EU. Učinkovitost javnih odhodkov za raziskave in razvoj v Sloveniji ter kakovost njenega raziskovalnega sistema ostajata razmeroma nizki. Za dodelitev sredstev na podlagi meril odličnosti raziskav je odgovorna Javna agencija za raziskovalno dejavnost Republike Slovenije. Kar zadeva znanstveno odličnost (merjeno z deležem objav med 10 % najpogosteje navajanimi objavami po svetu), Slovenija zaostaja za povprečjem EU in je med državami članicami EU šele na 17. mestu. Vendar je delež mednarodnih soobjav glede na skupno število objav leta 2017 znašal 58,8 % in presegal povprečje EU (49,4 %). Delež mednarodnih soobjav slovenskih avtorjev se je med letoma 2010 in 2016 povečal za skupno 4,5 %. Graf 3.4.3:Financiranje raziskav in razvoja Vir: Eurostat. Podpora mladim raziskovalcem se je zmanjšala in Slovenija ima težave pri privabljanju tujih raziskovalcev. Slovenski izobraževalni sistem je uspešen v smislu števila diplomantov in doktorandov znanstvenih in tehničnih ved. Vendar se upad javnih naložb v raziskave in razvoj kaže tudi v zmanjšanju sredstev za mlade raziskovalce. Leta 2017 je Javna agencija za raziskovalno dejavnost Republike Slovenije zagotovila sredstva za 840 mladih v doktorskih študijah (Evropska komisija, 2017b). Število raziskovalcev (v ekvivalentu polnega delovnega časa), zaposlenih v javnem sektorju (vlada ali visokošolsko izobraževanje), na tisoč aktivnih prebivalcev se je zmanjšalo s 4,3 leta 2011 na 3,7 leta 2016. Prihodov tujih raziskovalcev in akademikov je malo. To je deloma posledica sistema zaposlovanja v javnem sektorju in zastarelega sistema habilitacije na univerzah. Slovenija privablja manjši delež mednarodnih študentov na vseh ravneh terciarnega izobraževanja, zlasti na doktorski ravni: v Sloveniji je manj kot 9 % študentov doktorskih študijev mednarodnih v primerjavi s povprečjem OECD, ki znaša 25,7 % (OECD, 2017b). Mednarodna mobilnost ali mobilnost med akademskim svetom in industrijo se ne spodbuja. To so ključne ovire za privabljanje in ponovno vključevanje strokovnjakov ter za nujno potrebno odprtost slovenskega raziskovalnega in inovacijskega sistema (Evropska komisija, 2018b). Delež inovativnih podjetij v Sloveniji se zmanjšuje in zaostaja za povprečjem EU. V obdobju 2014–2016 je 40 % vseh podjetij v Sloveniji opravljalo inovacijske dejavnosti, pri čemer je bil ta delež v obdobju 2012–2014 za 6 odstotnih točk višji. Glede na deleže na segment podjetij je samo približno 34 % malih podjetij opravljalo inovacijske dejavnosti, medtem ko se je ta delež pri velikih podjetjih povečal na 80 % (Statistični urad Republike Slovenije). Delež zaposlenih v hitro rastočih podjetjih v inovativnih sektorjih je precej pod povprečjem EU. V Sloveniji je bilo v hitro rastočih podjetjih v inovativnih sektorjih zaposlenih samo 3,2 % delovne sile, medtem ko je povprečje EU znašalo 4,8 %. To kaže na pomanjkanje dinamike, ki je še posebej izrazito v inovativnih delih gospodarstva (Evropska komisija, 2018i). MSP v Sloveniji imajo večinoma nizko inovacijsko zmogljivost. Običajno so slabo vključena v domače, regionalne ali mednarodne grozde ter imajo nizek potencial za privabljanje kritične mase naložb in razvoj obsežnih inovacij