SL Uradni list Evropske unije C 128/127

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Povečevanje mednarodne finančne podpore za zaščito podnebja: evropski načrt za dogovor v Københavnu

(COM(2009) 475 konč.)

(2010/C 128/24)

Glavna poročevalka: Lavinia ANDREI

Evropska komisija je 10. septembra 2009 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Povečevanje mednarodne finančne podpore za zaščito podnebja: evropski načrt za dogovor v Københavnu

COM(2009) 475 konč.

Predsedstvo Odbora je strokovno skupino za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje 29. septembra 2009 zadolžilo za pripravo dela na tem področju.

Zaradi nujnosti postopka je Evropski ekonomsko-socialni odbor na 457. plenarnem zasedanju 4. in 5. novembra 2009 (seja z dne 5. novembra 2009) za glavno poročevalko imenoval go. ANDREI ter mnenje sprejel s 179 glasovi za, 4 glasovi proti in 11 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Odbor pozdravlja te predloge, ki so bili pripravljeni pravočasno, in institucije poziva, naj o njih čim prej razmislijo, da bodo dejansko pripomogli k uspehu konference v Københavnu. Sporočilo je dober začetek, saj industrializirane države glede financiranja zaščite podnebja doslej niso želele navesti konkretnih številk.

1.2 Finančna podpora za zaščito podnebja ni prostovoljna pomoč, temveč obveznost, zapisana v določbah Okvirne konvencije Združenih narodov o podnebnih spremembah, da se za države v razvoju zagotovijo novi, dodatni, ustrezni in predvidljivi finančni viri. Industrializirane države morajo spoštovati načelo „skupne, vendar različne odgovornosti“, določeno v Konvenciji.

1.3 Države v razvoju potrebujejo precejšnjo pomoč za boj proti podnebnim spremembam; EU se je s takšno pomočjo strinjala v okviru konvencije ZN o podnebju. Države v razvoju bodo v prihodnjih desetletjih za blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje verjetno potrebovale več sto milijard EUR letno.

1.4 EESO podpira predlog EU, da industrializirane države v obdobju do leta 2013 zagotovijo sredstva za javno financiranje „hitrega zagona“ ukrepov v višini 5 do 7 milijard EUR letno. Glede na sedanje ozračje in pomanjkanje zaupanja med Severom in Jugom je to dober začetek.

1.5 Odbor pozdravlja pozitivno stališče Komisije glede pridobivanja finančnih sredstev iz mednarodnega letalskega in pomorskega prometa.

1.6 Vendar pa iz držav v razvoju, zlasti Afrike, prihajajo jasni namigi, da je ponudba EU veliko prenizka in da EU od njih dejansko zahteva, naj plačajo za škodo, ki so jo dolga leta povzročali drugi. Mnoge nevladne organizacije in ekonomisti Združenih narodov trdijo, da morajo razvite države državam v razvoju zagotoviti finančno podporo, ki za obdobje 2013–2017 celo po najbolj zadržanih ocenah znaša 150 milijard USD letno (ali približno 110 milijard EUR).

1.7 Glede prihodkov, ki jih ustvari trg ogljika, Komisija predvideva, da se bodo veliki dobički akterjev na tem trgu v celoti stekali v države v razvoju, ki jih bodo porabile za spodbujanje nizkoogljičnih dejavnosti. V praksi pa je verjetneje, da bodo ti dobički končali v žepih zasebnih podjetij, pogosto s sedežem v razvitih državah.

1.8 EESO poleg tega izraža zaskrbljenost zaradi vizije EU glede domačih zasebnih naložb v državah v razvoju, saj Evropska unija ne more zagotoviti niti tega, da bi njene države članice prihodke iz lastnih sistemov za trgovanje z emisijami uporabile za naložbe v čisto energijo.

1.9 Komisija bi morala pripraviti prenovljen in izvedljiv načrt, če želi ohraniti vodilno vlogo v mednarodni podnebni politiki. Poleg tega bi morala EU še naprej pritiskati na Združene države in druge, naj predstavijo svoja stališča o financiranju boja proti podnebnim spremembam.

1.10 Obljube o povečanju finančne podpore, pa naj bo ta mednarodna ali domača, bi morale biti predmet določb, ki jih je mogoče meriti, predstaviti in preveriti.

2. Uvod

2.1 Evropska komisija je 10. septembra 2009 objavila sporočilo Povečevanje mednarodne finančne podpore za zaščito podnebja: evropski načrt za dogovor v Københavnu.

2.2 S sporočilom želi odpraviti sedanji zastoj v pogajanjih, v okviru katerih razvite države pričakujejo, da se bodo gospodarsko razvitejše države v razvoju pridružile splošnim prizadevanjem, države v razvoju pa od razvitih držav pričakujejo jasna stališča glede financiranja ukrepov za blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje.

2.3 Vsekakor pa predlog Komisije ne zadošča za zagotovitev, da bo v Københavnu sprejet učinkovit dogovor. Vse razvite države morajo močno zmanjšati emisije, države v razvoju morajo sprejeti ustrezne ukrepe za omejevanje podnebnih sprememb, potrebna pa je tudi učinkovita svetovna struktura, ki bo spodbudila naložbe v nizkoogljično gospodarstvo.

2.4 Države v razvoju bodo za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov in prilagajanje posledicam podnebnih sprememb v obdobju do leta 2020 verjetno potrebovale približno 100 milijard EUR letno. Večino potrebnih finančnih sredstev bi morali zagotoviti domači viri in razširjeni mednarodni trg ogljika, vendar bo potrebna tudi mednarodna javna podpora v višini 22 do 50 milijard EUR letno.

2.5 Evropska komisija predlaga, naj industrializirane države in gospodarsko razvitejše države v razvoju zagotovijo javna sredstva v skladu z njihovo odgovornostjo za emisije in njihovimi finančnimi zmožnostmi. Prispevek EU v obdobju do leta 2020 bi tako lahko znašal 2 do 15 milijard EUR letno.

3. Dokument Komisije

3.1 Komisija ocenjuje, da bodo države v razvoju za financiranje ukrepov prilagajanja na podnebne spremembe in omejevanja teh sprememb do leta 2020 potrebovale približno 100 milijard EUR na leto. Za pokritje teh potreb bi bilo treba uporabiti domače (javne in zasebne) finančne vire v državah v razvoju, svetovni trg ogljika in dopolnilne mednarodne javnofinančne tokove. Domači zasebni in javni viri bi lahko prispevali 20 do 40 % sredstev, trg ogljika do približno 40 %, preostanek sredstev pa bi pridobili z mednarodnim javnim financiranjem.

3.2 Mednarodni trg ogljika bi lahko leta 2020 prispeval že do 38 milijard EUR letno. Københavenski sporazum mora uvesti nov sektorski mehanizem za dobropise na trgu ogljika in hkrati zagotoviti, da bo mehanizem čistega razvoja (CDM – Clean Development Mechanism) osredotočen na najmanj razvite države.

3.3 Leta 2020 bo potrebno mednarodno javno financiranje v višini 22 do 50 milijard EUR letno. Od leta 2013 dalje bo moralo biti javno financiranje porazdeljeno glede na zmožnost za plačevanje in odgovornost za emisije ter vključevati tudi gospodarsko razvitejše države v razvoju. Na podlagi teh predpostavk bi delež EU znašal od približno 10 % do približno 30 %, odvisno od teže, ki bi jo pripisali vsakemu od teh dveh meril. Če bo v Københavnu sprejet ambiciozen dogovor, bi lahko pravični delež EU leta 2020 znašal 2 do 15 milijard EUR na leto, odvisno od celotnega obsega svetovnega financiranja, o katerem bo sklenjen dogovor, in teže, ki bo pripisana vsakemu od meril za razdelitev financiranja.

3.4 Podpora za prilagajanje podnebnim spremembam bi morala biti namenjena predvsem najbolj ranljivim in revnim državam v razvoju.

3.5 Mednarodni letalski in pomorski promet je lahko pomemben vir inovativnega financiranja.

3.6 Upravljanje prihodnje mednarodne finančne strukture bi moralo biti decentralizirano in se izvajati od spodaj navzgor (bottom-up). Nov forum na visoki ravni o mednarodnem financiranju boja proti podnebnim spremembam bi moral spremljati in redno pregledovati pomanjkljivosti in neravnovesja pri financiranju ukrepov za blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje.

3.7 Vse države, razen najmanj razvitih, bi morale do leta 2011 pripraviti načrte za nizkoogljično rast in vanje vključiti izvedljive srednjeročne in dolgoročne cilje ter pripraviti letne popise toplogrednih plinov.

3.8 Med letoma 2010 in 2012 bo za financiranje hitrega zagona na področju prilagajanja podnebnim spremembam in njihovega omejevanja ter raziskav in vzpostavljanja zmogljivosti v državah v razvoju potrebnih 5 do 7 milijard EUR letno. V ta namen bi EU morala proučiti možnost takojšnjega prispevka v višini 0,5 do 2,1 milijarde EUR letno od leta 2010 dalje. Ta finančna sredstva bi bilo treba zagotoviti tako iz proračuna EU kot tudi iz nacionalnih proračunov držav članic.

3.9 Za obdobje po letu 2012 in kot del svežnja predlogov za naslednji finančni okvir bi Komisija pripravila predlog ene same svetovne ponudbe EU; pri tem bi tudi predlagala, ali naj se ta ponudba od leta 2013 naprej financira iz proračuna ali se oblikuje ločen podnebni sklad kot del svežnja predlogov za finančni okvir po letu 2013, ali pa bi bila najboljša kombinacija obeh možnosti. Neposredni prispevki posameznih držav članic bi bili prav tako lahko pomemben vir financiranja EU in del skupnih prizadevanj EU.

3.10 Če sredstva ne bodo vzeta iz proračuna EU, bi morali biti prispevki znotraj EU razdeljeni po istih načelih plačevanja kot na mednarodni ravni, pri čemer bi bilo treba upoštevati posebne razmere držav članic.

4. Splošne ugotovitve

4.1 EESO pozdravlja sporočilo Komisije, ki poskuša z načrtom za financiranje zaščite podnebja in opozarjanjem na nujnost visoko zastavljenih ciljev glede zmanjšanja emisij premostiti sedanji zastoj v mednarodnih pogajanjih o novem dogovoru o podnebnih spremembah, ki naj bi bil sprejet v Københavnu.

4.2 Skupina držav v razvoju G77 je jasno povedala, da je zagotovitev zadostne finančne podpore za zaščito podnebja glavno vprašanje pri sprejemanju dogovora o varovanju podnebja v okviru ZN. Dejstvo, da bodo podnebne spremembe najprej in najbolj prizadele države v razvoju (in najrevnejše prebivalce teh držav), je splošno priznano.

4.3 Države v razvoju potrebujejo našo pomoč za boj proti podnebnim spremembam; EU se je s takšno pomočjo strinjala v okviru konvencije ZN o podnebju. Te države se bodo v prihodnjih desetletjih verjetno soočale s stroški v višini več sto milijard EUR letno.

4.4 EESO pozdravlja dejstvo, da je Komisija naredila prvi korak in analizirala različne možne vire financiranja ter da želi spodbuditi proučitev vsakega posameznega vira, tako z namenom opredelitve teh virov kot tudi iskanja možnosti porabe in usmerjanja finančnih sredstev. Mnoge nevladne organizacije in ekonomisti Združenih narodov enoglasno trdijo, da morajo razvite države državam v razvoju zagotoviti finančno podporo, ki celo po zadržanih ocenah znaša 150 milijard USD letno (ali približno 110 milijard EUR).

4.5 Novemu prilagodljivemu sektorskemu mehanizmu za dobropise na trgu ogljika bi bilo treba posvetiti več pozornosti, saj je treba poiskati praktične možnosti za njegovo izvajanje in čim bolj zmanjšati tveganje za neuspeh. Pri mehanizmu čistega razvoja in sektorskemu mehanizmu za dobropise na trgu ogljika bi bilo treba upoštevati načelo dodatnosti, da se izognemo zmedi.

4.6 Financiranje varovanja okolja bi bilo treba zagotoviti iz novih virov in dodatno k obveznostim razvitih držav v okviru uradne razvojne pomoči (Official Development Assistance, ODA), ki znašajo 0,7 % BDP, saj bo obvladovanje podnebnih sprememb povezano s precejšnjimi dodatnimi stroški poleg stroškov, ki so bili predvideni za obveznosti ob določitvi ciljev. Le malo držav je izpolnilo obljubo, da bodo uradno razvojno pomoč povečale na 0,7 % BDP. Glede na težnje v zadnjih desetih letih je malo možnosti, da bodo te obljube izpolnjene.

4.7 Bolj kot kdaj koli prej bi morala EU še naprej izvajati svoje ukrepe in v pogajanjih o obsežnem sporazumu o podnebnih spremembah v Københavnu ohraniti vodilno vlogo v mednarodni podnebni politiki. Sedanja finančna kriza, kakršne še ni bilo, bo kratka in bo sčasoma minila, podnebje pa se bo še naprej spreminjalo.

4.8 Oživitev gospodarstva je odvisna od obvladovanja podnebnih sprememb. Če vlade ne bodo sprejele letos potrebnih ukrepov, se bodo stroški zaradi posledic podnebnih sprememb povzpeli na več kot 20 % svetovnega BDP. Po besedah Lorda Sterna, nekdanjega glavnega ekonomista Svetovne banke, ta odstotek presega stroške svetovne gospodarske krize v 30-ih letih prejšnjega stoletja in obeh svetovnih vojn skupaj. Upoštevati je treba še človeške žrtve in izginjanje vrst.

4.9 EU bi morala še naprej pritiskati na Združene države in druge, naj predstavijo svoje stališče o financiranju boja proti podnebnim spremembam. Obljube o povečanju finančne podpore, pa naj bo ta mednarodna ali domača, bi morale biti predmet določb, ki jih je mogoče meriti, predstaviti in preveriti.

5. Posebne ugotovitve

5.1 Ustvarjanje ustreznih finančnih tokov

5.1.1 Mobiliziranje domačega financiranja

5.1.1.1 Velik del potrebnih naložb se bo financiral iz domačih zasebnih virov, ne le v razvitih državah, ampak tudi v državah v razvoju. Večina teh naložb je že donosnih, saj se dodatne naložbe povrnejo zaradi zmanjšanja stroškov za energijo.

5.1.1.2 Vendar najrevnejše države, zlasti najmanj razvite države, in najrevnejši sloji prebivalstva v državah v razvoju ne bodo imeli dovolj sredstev, da bi vlagali v ukrepe za prilagajanje na podnebne spremembe in tako omilili njihove negativne posledice. Zelo bodo odvisni od javne pomoči, domače in tudi mednarodne.

5.1.2 Optimalen izkoristek trga ogljika

5.1.2.1 Po mnenju EESO je mednarodni trg ogljika eden od instrumentov za spodbuditev naložb zasebnega sektorja v državah v razvoju. Čeprav trg še ni dozorel in se glede kakovosti nadomestil za izpuste ogljika porajajo številna vprašanja, lahko ambiciozen dogovor v Københavnu z zmanjšanjem števila emisijskih dovoljenj poveča njegovo učinkovitost.

5.1.2.2 Financiranje na podlagi tržnih mehanizmov, tj. s prodajo odstotka državnih emisijskih dovoljenj na dražbi (Assigned Amount Units – „enote dodeljenje količine“) v okviru mednarodne sheme za trgovanje z emisijami (ne sistema EU za trgovanje z emisijami) ali s kupovanjem pravic po fiksni ceni, bi moralo biti glavni način zbiranja sredstev za okvirno konvencijo ZN o podnebnih spremembah. Dopolnili bi ga lahko npr. z dajatvami za letalski in pomorski promet ali s prodajo emisijskih dovoljenj tema sektorjema v okviru regionalnih in državnih shem (npr. v okviru sistema EU za trgovanje z emisijami) in dajatvami za transakcije na trgu ogljika.

5.1.2.3 Ne smemo pozabiti, da gre pri trgu ogljika za trgovanje z derivati, pri katerem veliki vlagatelji lahko špekulirajo s pričakovano (prihodnjo) ceno zmanjšanja emisij. Trg že kaže slabosti in bi lahko še bolj omajal mednarodni finančni trg. Države v razvoju so v Bangkoku dokazovale, da bi zanašanje na tržne mehanizme povečalo ranljivost teh južnih držav, ki že sedaj trpijo zaradi prehrambene in finančne krize ter krize, ki je posledica podnebnih sprememb.

5.1.2.4 Za pospešitev postopkov v okviru mehanizma čistega razvoja in novega sektorskega mehanizma za dobropise na trgu ogljika so potrebni postopki potrjevanja in preverjanja.

5.1.2.5 Tako v razvitih državah kot v državah v razvoju bi bilo treba več vlagati v krepitev zmogljivosti in izobraževanje strokovnjakov na vseh področjih, povezanih s trgom ogljika.

5.1.2.6 Za izvajanje sektorskega mehanizma za dobropise na trgu ogljika je potrebno jasno opredeliti, katere države sodijo med „gospodarsko razvitejše države v razvoju“. EESO podpira uporabo tega mehanizma v močno konkurenčnih gospodarskih sektorjih, vendar hkrati opozarja, da je tveganje za neuspeh zelo veliko, če mehanizem ne bo čim bolj trden.

5.1.3 Določitev obsega mednarodnega javnega financiranja

5.1.3.1 EESO se strinja z naslednjo trditvijo: „Čim manj prihodka bo nastalo na trgu ogljika, tem večja bo potreba po javnem financiranju za blažitvene ukrepe“.

5.1.3.2 Oblikovati je treba mehanizme za redno preverjanje potreb po javnem financiranju, toda Komisija se mora zavedati, da lahko javno financiranje, če ni namenjeno neposredno sektorjem, ki nimajo dostopa do trga ogljika, se zanj ne zanimajo ali v katerih ni pobud na tem področju (npr. krepitev zmogljivosti, izobraževanje), povzroči izkrivljanje konkurence na trgu ogljika.

5.1.4 Mednarodno javno financiranje hitrega zagona za obdobje 2010–2012

5.1.4.1 EESO se strinja, da je mednarodno javno financiranje hitrega zagona ukrepov pomembno za sklenitev obsežnega, uravnoteženega in ambicioznega sporazuma v Københavnu. Ta finančna podpora bi morala biti usmerjena predvsem v krepitev zmogljivosti, vključno s pripravo načrtov za nizkoogljično rast, povečevanje pripravljenosti za ukrepe za omejevanje podnebnih sprememb, pilotne projekte in nujne ukrepe za prilagajanje podnebnim spremembam. Cilj podpore hitremu zagonu bi moral biti srednjeročna in dolgoročna priprava na učinkovite in uspešne ukrepe ter preprečitev zamud pri izvajanju velikopoteznih načrtov.

5.1.5 Inovativno financiranje iz mednarodnega letalskega in pomorskega prometa

5.1.5.1 Mednarodni letalski in pomorski promet povzroča veliko emisij, ki hitro naraščajo. Za stabilizacijo koncentracije toplogrednih plinov v ozračju bo potrebno zakonsko urediti te izpuste, kar lahko ustvari precejšnje finančne vire za sporazum o podnebju. Stroške bi predvsem nosili potniki v letalskem prometu in potrošniki v razvitih državah. Vendar bo treba v ta namen sodelovati z Mednarodno organizacijo civilnega letalstva in Mednarodno pomorsko organizacijo, ki sta v preteklem desetletju poskušali zavirati prizadevanja za omejitev teh emisij.

5.1.6 Določitev prispevkov k mednarodnemu javnemu financiranju

5.1.6.1 EESO se strinja, da bi „pripisovanje večje pomembnosti emisijam v primerjavi z BDP […] zagotovilo dodatno pobudo za zmanjšanje emisij in pomenilo priznanje uspešnemu izvajanju zgodnjih ukrepov“. Vendar si je treba prizadevati za pravšen mehanizem za ugotavljanje pomembnosti, da bo lahko sklenjen sporazum v Københavnu.

5.2 Prispevek EU k javnemu financiranju za zaščito podnebja

5.2.1 EESO podpira odločitev Komisije, da EU v pogajanjih nastopa enotno z eno samo globalno ponudbo.

5.2.2 EESO priporoča, da se pri usmerjanju finančnih sredstev uporabijo sedanje strukture, hkrati pa se uvedejo jasni postopki spremljanja in poročanja, da se čim bolj zmanjšajo stroški in zagotovi pravilna poraba denarja.

5.3 Evropski načrt za decentralizirano upravljanje finančne podpore za zaščito podnebja, ki se izvaja od spodaj navzgor

5.3.1 Struktura upravljanja EU se lahko uporabi kot model, kar lahko EU pri ukrepih, ki bodo sprejeti v prihodnje, prinese precejšnjo prednost.

5.3.2 Če EU pričakuje trdne in izvedljive načrte za nizkoogljično rast, je po mnenju Odbora rok za njihovo pripravo – glede na pomanjkanje strokovnega znanja celo v nekaterih državah članicah EU – za vse države nerealen (leto 2011).