EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 9.7.2021 COM(2021) 385 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ EMPTY o pregledu izvajanja in posodobitvi priporočil za reforme na področju regulacije poklicnih storitev iz leta 2017 {SWD(2021) 185 final}



SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o pregledu izvajanja in posodobitvi priporočil za reforme na področju regulacije poklicnih storitev iz leta 2017 I. Regulacija poklicnih storitev: širše ozadje Komisija je januarja 2017 državam članicam izdala priporočila za nacionalne reforme na področju regulacije poklicnih storitev . Cilj priporočil je bil države članice spodbuditi k oblikovanju regulativnega okolja, ki spodbuja rast, inovacije in ustvarjanje delovnih mest, ter jim pri tem pomagati. Vendar pa napredek na področju reform predpisov za poklice v EU v zadnjih letih ni izpolnil pričakovanj. Kljub morebitnim pozitivnim gospodarskim učinkom, ki bi jih lahko ustvarile reforme, je le peščica držav članic sprejela ukrepe za odpravo nesorazmernih predpisov. Že takrat so bile reforme pogosto izvedene le zaradi postopkov za ugotavljanje kršitev. Nekatere države članice so celo poostrile regulativno okolje za nekatere poklice. To se ujema z analizo enotnega trga za storitve iz letnega poročila o enotnem trgu za leto 2021, ki kaže, da navedeni trg še vedno ovirajo neupravičene in nepotrebne ovire. Zato je štiri leta po sprejetju priporočil in glede na stanje gospodarstva EU, ki ga je močno prizadela pandemija COVID-19, zdaj pravi čas za pregled ukrepov na področju regulacije poklicnih storitev. To je v celoti v skladu z nedavno sprejetim sporočilom z naslovom „Posodobitev nove industrijske strategije iz leta 2020“, ki poudarja nujnost izboljšanja enotnega trga za storitve kot pomembnega vzvoda za konkurenčnost in odpornost gospodarstva EU. To tako dopolnjuje ukrepe, predvidene v navedenem sporočilu, za boljše delovanje enotnega trga na področju storitev. Kot je napovedano v akcijskem načrtu za uveljavljanje pravil iz marca 2020, so s tem sporočilom posodobljena priporočila za regulacijo poklicnih storitev iz leta 2017 . Gospodarsko ozadje Pretres brez primere za gospodarstvo EU, ki ga je povzročila pandemija COVID-19, zahteva odziv na vseh področjih, da bi se dosegla uspešna ponovna okrepitev gospodarstva. Skupaj z drugimi ukrepi bi lahko učinkovite strukturne reforme v storitvenem sektorju z velikim učinkom spodbudile gospodarsko okrevanje in prispevale k njegovi trajnostnosti. Storitve imajo pomembno vlogo v gospodarstvu EU, ne le z vidika njihovega neposrednega prispevka k dodani vrednosti in zaposlovanju, ampak tudi prek povezav v vrednostnih verigah in prek njihove ključne vloge v industrijskih ekosistemih. Regulirane poklicne storitve so prisotne povsod v gospodarstvu ter so del številnih sektorjev, kot so gradbeništvo, mobilnost, zdravstvo, turizem, javne storitve in izobraževanje. Vse bolj so vključene v proizvodnjo blaga v okviru procesa, imenovanega „ostoritvenje“ gospodarstva . Tako lahko dinamični, odporni in dobro delujoči trgi storitev zagotovijo trdno podlago za uspešnost preostalega gospodarstva. Zlasti poslovne storitve , od katerih so številne regulirane poklicne storitve, prispevajo približno 13 % k bruto dodani vrednosti EU in skoraj 14 % k zaposlenosti v EU . Poleg tega neposrednega prispevka pomembno prispevajo k preostalemu gospodarstvu, tako v domači državi kot tudi čezmejno . Ker so te storitve večinoma opredeljene kot znanjsko intenzivne storitve, pomembno prispevajo k inovacijam in raziskavam. Kot je jasno pokazala pandemija, imajo digitalne inovacije bistveno in vse večjo vlogo pri zagotavljanju storitev, zato si zaslužijo posebno pozornost pri delu na področju ustreznosti predpisov. Dokazi kažejo, da čeprav lahko digitalna avtomatizacija v sektorju poslovnih storitev preoblikuje celoten poslovni model od dostopa do trgov do avtomatizacije ponavljajočih se nalog, se to pri večini ponudnikov storitev v EU še ni uresničilo . Za spodbujanje nastajanja novih digitalnih storitev je zato treba ponovno razmisliti o sedanjih regulativnih okvirih, da bi postali ugodnejši za potrebne inovativne storitve. Empirični dokazi potrjujejo, da lahko pretirana regulacija trga močno oslabi gospodarsko uspešnost. Nasprotno lahko odpiranje trgov konkurenci spodbuja produktivnost, inovacije in podjetništvo, kar na koncu prinese boljše gospodarske rezultate. Nedavna študija na primer kaže, da bi bilo mogoče z izvajanjem priporočil Komisije za reforme iz leta 2017 v samo štirih sektorjih poslovnih storitev (pravnih, računovodskih, arhitekturnih in inženirskih) v 12 državah članicah EU v treh letih doseči povečanje BDP za več kot 14 milijard EUR in ustvariti več kot 50 000 več delovnih mest, kar pomeni znatno povečanje glede na skoraj zanemarljive javne stroške teh reform. Pozitivni učinki reform bi se uresničili prek izboljšanja produktivnosti, znižanja ravni cen in povečanja končne potrošnje. Regulativni okvir Regulacija poklicnih storitev je v deljeni pristojnosti držav članic in EU, zato so za zagotovitev, da predpisi ustrezajo svojemu namenu, potrebni skupni ukrepi. Glede na informacije, ki jih države članice zagotovijo v podatkovni zbirki reguliranih poklicev, je v EU trenutno skoraj 6 000 reguliranih poklicev, številke pa se zelo razlikujejo glede na državo . Na podlagi raziskave, izvedene v celotni EU, regulacija poklicev neposredno vpliva na približno 22 % evropske delovne sile ali več kot 47 milijonov državljanov . Dejansko so številni storitveni poklici tradicionalno močno regulirani. V tržnih gospodarstvih je regulacija upravičena, kadar je cilj popraviti nedelovanje trga, ki ga povzročijo na primer pomembni zunanji vplivi ali večja informacijska asimetrija. V idealnem primeru bi bilo treba te popravke trga doseči na najmanj omejevalen način in s čim nižjimi stroški za udeležence na trgu. Vendar so lahko regulativne omejitve pogosto določene na raven nad najnižjo potrebno ravnjo, na primer, če nanje vplivajo interesi poklicnih skupin. Analiza regulativnih omejitev za gospodarsko pomembne poklice, na katere je osredotočeno to sporočilo, kaže znatne ovire za vstop na trg in opravljanje teh poklicev ter številne različne regulativne pristope v državah članicah. Te omejitve zajemajo različne vidike dostopa do poklicnih storitev in njihovega izvajanja, ki segajo od rezerviranih dejavnosti in zaščitenih poklicnih nazivov do zahtev glede pravnih oblik, lastniškega deleža ali zavarovanja. Kumulativni učinki zahtev pri omejevanju trgov za poklicne storitve so lahko veliki. V nedavnem poročilu „Business Journey on the Single Market: Practical Obstacles and Barriers“ (Poslovna pot na enotnem trgu: praktične ovire) sta dostop do reguliranih poklicev in njihovo opravljanje navedena kot veliki in vztrajni oviri za podjetja na enotnem trgu . Poklici v središču Tako kot priporočila za reforme iz leta 2017 je tudi to sporočilo osredotočeno na več gospodarsko pomembnih skupin poklicev: arhitekte, gradbene inženirje, računovodje, odvetnike, patentne zastopnike, nepremičninske posrednike in turistične vodnike. Te skupine poklicev so v središču zaradi njihovega gospodarskega pomena, njihove vloge pri inovacijah in njihovega prispevka h ključnim gospodarskim ekosistemom, pa tudi zaradi morebitnih koristi reforme predpisov v teh sektorjih. Spadajo v štiri ključne širše panoge: poslovne storitve, gradbeništvo, nepremičnine in turizem. Arhitekturni in inženirski sektor na primer neposredno predstavljata 1,4 % vseh zaposlenih in 1 % bruto dodane vrednosti v EU. Še pomembneje posredno prispevata v smislu ključnih vložkov v druge gospodarske sektorje, kot je gradbeništvo. Več kot 50 % evropskih podjetij v arhitekturnem in inženirskem sektorju se šteje za „inovativna podjetja“. Pravni in računovodski sektor skupaj prispevata 3 % k skupnemu številu zaposlenih v EU in enak delež k skupni bruto dodani vrednosti EU, poleg tega pa drugim gospodarskim sektorjem zagotavljata ključne storitve. Kar zadeva turistične vodnike, tj. poklic, ki je še vedno reguliran v dveh tretjinah držav članic, je turizem ena glavnih gospodarskih dejavnosti v EU z obsežnim vplivom na preostalo gospodarstvo ter na družbene in kulturne vidike. Patentni zastopniki so bili izbrani zaradi njihove ključne vloge pri inovacijah in razvoju, saj so pravice intelektualne lastnine, kot so patenti, blagovne znamke in industrijski modeli, nepogrešljive v številnih panogah. Poslovanje z nepremičninami tvori velik del celotnega gospodarstva in ima pomembno vlogo v večini sektorjev, pri čemer vpliva tudi na posamezna podjetja in državljane. Napredek pri regulativnih reformah Komisija je v priporočilih za reforme iz leta 2017 predlagala posebna področja regulacije izbranih poklicnih storitev, ki bi jim koristile regulativne izboljšave . Cilj je bil državam članicam pomagati pri boljšem usmerjanju regulativnih reform in doseganju največjih gospodarskih koristi reform ter zagotoviti dodatno politično podporo, potrebno za izvajanje reform. Reforme na področju poklicnih storitev so bile večkrat vključene tudi v priporočila za posamezne države v okviru evropskega semestra, izdana več državam članicam.

Kljub jasnim gospodarskim koristim, povezanim z omilitvijo regulativnih omejitev na trgu za storitve, v zadnjih letih v številnih različnih storitvenih sektorjih na splošno skoraj ni bilo napredka ( Graf 1 ). Graf 1: Tržne ovire v EU27, 2006–2017. Regulativna restriktivnost se meri na lestvici od 0 do 1. Vir: Mapping and Assessment of Legal and Administrative Barriers in the Services Sector (Popis in ocena pravnih in upravnih ovir v storitvenem sektorju), študija, pripravljena za Evropsko komisijo, glej: https://data.europa.eu/doi/10.2873/690757. Tako stanje obstaja tudi v analiziranih sektorjih poklicnih storitev. Od leta 2017 je le peščica držav EU sprejela reforme za liberalizacijo poklicnih storitev (v številnih primerih zaradi postopkov za ugotavljanje kršitev). Na splošno so bila priporočila Komisije z reformami le delno obravnavana, zato je v večini držav članic še vedno veliko možnosti za nadaljnje regulativne izboljšave. Nasprotno je več držav članic pred kratkim poostrilo predpise za nekatere poklice. Dve državi članici sta na primer začeli urejati poklic nepremičninskega posrednika (pri čemer je v še eni državi regulativna pobuda v zakonodajnem postopku), ki v teh državah prej ni bil reguliran. Več držav članic je uvedlo omejitve glede nekaterih vidikov dostopa in izvajanja pravnih, arhitekturnih in inženirskih storitev (podrobnosti so navedene v nadaljevanju). Kazalnik restriktivnosti za regulacijo poklicnih storitev Tako kot leta 2017 tudi ta posodobitev priporočil za reforme temelji na temeljiti oceni nacionalnih regulativnih okvirov, ki se uporabljajo za sedem poklicev, na katere je osredotočeno to sporočilo. Poleg podrobne kvalitativne analize se splošna restriktivnost nacionalnih predpisov ocenjuje s sestavljenim kazalnikom, razvitim leta 2017 za oceno kumulativnega bremena več regulativnih zahtev . Kazalnik zagotavlja kvantitativno podlago za primerjavo regulativnih okvirov držav članic za sedem poklicev z merjenjem njihove restriktivnosti na lestvici od nič (najmanj restriktivno) do šest (najbolj restriktivno). Temelji na večinoma podobni metodologiji kot kazalniki OECD glede regulacije proizvodnih trgov (PMR) iz leta 2018. Vrste regulativnih zahtev, ki jih zajema kazalnik, so od leta 2017 ostale nespremenjene in vključujejo: (1) regulativni pristop: dejavnosti, rezervirane za osebe z določenimi kvalifikacijami, in zaščita naziva; (2) zahteve po kvalifikacijah: število let izobraževanja in usposabljanja, obvezen državni izpit, obveznosti glede stalnega strokovnega izpopolnjevanja itd.; (3) druge zahteve za dostop: obvezno članstvo ali registracija pri strokovnem organu, omejitev števila podeljenih licenc, druge zahteve v zvezi z dovoljenji itd.; (4) zahteve glede opravljanja poklicev: omejitve glede oblike podjetij, zahteve glede lastniškega deleža in glasovalnih pravic, omejitve glede skupnega opravljanja poklicev, nezdružljive dejavnosti itd. Leta 2017 je Skupno raziskovalno središče Evropske komisije opravilo statistično presojo metodologije, uporabljene za oblikovanje kazalnika restriktivnosti, pri čemer je ugotovilo, da je kazalnik statistično skladen in zanesljiv ter zagotavlja koristno in učinkovito orodje za strnitev različnih vidikov nacionalnih predpisov . Kazalnik je bil ocenjen tudi v študiji za Evropski parlament, v kateri je bilo ugotovljeno, da „lahko pomaga pokazati, da restriktivnost regulacije poklicnih storitev običajno zmanjšuje dobro delovanje trgov in s tem zmanjšuje rast v EU“ . V študiji je tudi poudarjeno, da kazalnik, čeprav temelji na metodologiji PMR OECD, še podrobneje predstavlja splošne ravni restriktivnosti v državah članicah EU, tako da v analizo vključuje nekatere dodatne vidike. Rezultati za posamezne države članice glede regulativne restriktivnosti za vsakega od sedmih poklicev so predstavljeni v nadaljevanju. Čeprav so ti rezultati koristen pokazatelj splošne regulativne restriktivnosti in možnosti za regulativne izboljšave, se ne bi smeli uporabljati ločeno od kvalitativne ocene nacionalnih regulativnih ozadij. Poleg tega se ne bi smeli razlagati kot presoja sorazmernosti ali ustreznosti predpisov. Namesto tega bi morali biti izhodišče za nadaljnjo celovito analizo, pri kateri se kvalitativni in kvantitativni pristop dopolnjujeta. II. Analiza po poklicih V naslednjih oddelkih so opisani predpisi za različne analizirane poklicne storitve. Pojmi in (nacionalna) terminologija ter organizacija in obseg dejavnosti pri poklicih se med državami članicami pogosto razlikujejo. Analiza upošteva te razlike ter obravnava storitve, ki jih vključuje določen sektor, in ne nacionalne opredelitve posameznega poklica. Naslednja ocena temelji predvsem na: ·informacijah, ki so jih države članice zagotovile v podatkovni zbirki reguliranih poklicev;

·dodatni raziskavi Komisije v zvezi z nacionalno zakonodajo. Analiza upošteva tudi pritožbe ali druge povratne informacije deležnikov glede omejitev, s katerimi se srečujejo. Te informacije so bile ob več priložnostih preverjene in obravnavane z državami članicami. Vsaka analiza vsebuje graf, ki prikazuje kazalnik restriktivnosti. Te informacije bi bilo treba brati v povezavi z opisno analizo, zagotovljeno za vsak poklic. Namen kazalnika je zajeti relativno intenzivnost predpisov, ki urejajo vsakega od poklicev v posamezni državi članici. Neregulativne ovire niso vključene v kazalnik, so pa omenjene v kvalitativnem opisu, kjer je to mogoče in če so informacije Komisiji na voljo. Priporočila temeljijo predvsem na širši kvalitativni analizi, zato se rezultati kazalnika morda ne ujemajo popolnoma s priporočili za reforme. Na podlagi teh priporočil bi morale države članice znova oceniti in preučiti omejitve, ki veljajo za ponudnike storitev, in predpise, ki urejajo izbrane poklicne sektorje. Zlasti bi morale preučiti kumulativni učinek več ravni regulativnih ukrepov. II.1 Arhitekti Čeprav je poklic arhitekta v večini držav članic EU reguliran tako, da izpolnjuje pogoje za avtomatično priznavanje kvalifikacij v skladu z direktivo o poklicnih kvalifikacijah, se uporabljeni pristopi še vedno zelo razlikujejo. V več državah so arhitekturne dejavnosti dodeljene enemu reguliranemu poklicu (npr. v Avstriji, Belgiji, Bolgariji, Grčiji, Franciji, na Madžarskem, Irskem, v Luksemburgu in na Malti), medtem ko druge države uporabljajo bolj razdrobljen pristop k regulaciji (npr. Poljska, Litva, Latvija), pri čemer so različne dejavnosti rezervirane za tesno povezane poklice (npr. arhitekturni tehnologi, krajinski arhitekti, urbanisti, notranji oblikovalci) ali jih izvaja več specializiranih/pooblaščenih strokovnjakov (npr. arhitekti z dodatnimi potrdili za posebna področja gradbeništva). Na Danskem, v Estoniji, na Finskem in Švedskem poklic ni reguliran v strogem pomenu, ampak so regulirani posebni načini opravljanja poklica ali pa države uporabljajo druge oblike preverjanja usposobljenosti, značilne za gradbeni sektor. Komisija je leta 2017 izdala več priporočil za poklic arhitektov, zlasti glede širokega obsega rezerviranih dejavnosti, vpliva omejitev v zvezi z lastniškim deležem, obliko podjetja in multidisciplinarnimi dejavnostmi ter učinkov razdrobljenih regulativnih sistemov/vrste zahtev glede izdajanja potrdil. Glede na razpoložljive informacije so države članice od leta 2017 izvedle več reform, vendar s precej omejenimi ravnmi ambicioznosti. V nekaj primerih so bile rezultat reform poostrene regulativne zahteve. Graf 2: Kazalnik restriktivnosti: arhitekti Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 2 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica arhitekta in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti, ki ga je razvila Komisija. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal obseg dejavnosti, rezerviranih za arhitekte, in obstoj dodatnih sistemov izdajanja potrdil/potrjevanja, zaradi katerih za dostop do določenih dejavnosti veljajo dodatne zahteve v zvezi z dovoljenji. Zahteve glede kvalifikacij za arhitekte so bile v nekaj državah članicah pred kratkim spremenjene, da bi upoštevale minimalne zahteve usposobljenosti, nadgrajene z Direktivo 2013/55/EU, na primer na Cipru, v Litvi in Sloveniji. Litva je uvedla tudi zaščito naziva, obveznosti glede stalnega strokovnega izpopolnjevanja in obvezno članstvo v strokovnem organu za potrjene arhitekte . Slovenija je nekoliko zmanjšala zahteve glede usposobljenosti, uvedla pa je zavezujoče obveznosti glede poklicnega razvoja. Latvija je zmanjšala zahteve glede poklicnih izkušenj za arhitekte, za katere veljajo dodatni postopki izdajanja potrdil. Razmere v državah, v katerih poklic ni reguliran v strogem pomenu, regulirani pa so posebni načini opravljanja poklica ali pa se uporabljajo druga preverjanja usposobljenosti, značilna za gradbeništvo (Danska, Estonija, Finska in Švedska), se niso bistveno spremenile. Odkar je Komisija državam članicam, v katerih ta poklic ni reguliran, leta 2017 izdala priporočilo, naj pregledajo ta model, da ne bi postal ovira, ni ugotovila nobene pomembne spremembe zakonodaje in ni seznanjena z nobenim razmislekom o tej temi. Informacije, ki jih ima na voljo Komisija, potrjujejo prvotne ugotovitve, da so razlike med dvema modeloma morda manjše, kot se zdi, kadar države, v katerih ta poklic ni reguliran, uporabljajo potrjevanje kompetenc arhitektov ali ocenjevanje kompetenc ad hoc ali za vsak primer posebej za opravljanje določenih storitev (npr. predložitev načrtov ali gradbenih dovoljenj). Na Finskem se na primer organi v postopku izdaje gradbenih dovoljenj za vsak primer posebej odločijo o kvalifikacijah vodilnih, gradbenih in posebnih projektantov. Švedska poleg preverjanja gradbenih dovoljenj regulira tudi dejavnosti nekaterih pooblaščenih strokovnjakov (za požarno varnost, prezračevanje, dostop za invalide, ohranjanje kulturne dediščine), nadzornikov na gradbišču in tehničnih strokovnjakov. Estonija je začela reformo za poenostavitev podrobnih pravil o izdajanju potrdil za „vodilne strokovnjake“ , vendar se pogoji dostopa z reformami niso bistveno spremenili. Največje razlike med državami članicami je mogoče opaziti na področju rezerviranih dejavnosti. Dejavnosti arhitekturnega projektiranja in načrtovanja ter priprava, predložitev in podpis dokumentacije o tehničnem nadzoru in skladnosti so v vseh državah, v katerih je ta poklic reguliran, običajno rezervirani za usposobljene arhitekte. V številnih državah so za arhitekte rezervirane tudi dejavnosti upravljanja stroškov in spremljanja gradnje v gradbenem sektorju. Druge storitve, kot so krajinska arhitektura, urbanistično in prostorsko načrtovanje ter oblikovanje notranjih prostorov, so v državah članicah EU v različnem obsegu rezervirane za arhitekte. V nekaj državah so rezervirane le določene storitve, na primer v Nemčiji je rezervirana le storitev predložitve dokumentov za vloge za izdajo gradbenega dovoljenja, v Avstriji pa je izključno rezervirana storitev priprave javnih listin. Kadar države rezervirajo nekatere take poklicne dejavnosti, jih lahko pogosto opravljajo tudi drugi povezani poklici, zlasti gradbeni inženirji ali sorodni poklici, kot so krajinski arhitekti, urbanisti, prostorski načrtovalci in notranji oblikovalci. Komisija ugotavlja, da je bilo v odgovor na priporočila iz leta 2017 v zvezi s širokim obsegom dejavnosti, rezerviranih za arhitekte, uvedenih zelo malo sprememb. Portugalska je na primer odprla rezervirano storitev vložitve vloge za odobritev gradbenega projekta, ki je zdaj odprta za inženirje, in napovedala nadaljnje reforme. Podobno je Hrvaška deregulirala dejavnost oblikovanja notranjih prostorov in jo odprla za vse . Druga pomembna razlika med državami članicami, ugotovljena leta 2017, je bila obstoj „enotnih“ in „razdrobljenih“ sistemov. Države članice z enotnim sistemom arhitektom omogočajo izvajanje širokega nabora storitev, medtem ko so v drugih državah članicah kompetence in/ali odgovornosti razporejene med različnimi kategorijami strokovnjakov. V tem sporočilu je Komisija natančneje preučila, ali je poklic razdrobljen, tako da je ocenila morebitne zahteve po dodatnih sistemih izdajanja potrdil ali potrjevanja za arhitekte za opravljanje določenih poklicnih storitev (vključno z dodatnimi zahtevami glede poklicnih izkušenj). Na podlagi razpoložljivih informacij je analiza pokazala različne stopnje razdrobljenosti poklica arhitekta v več državah (npr. v Latviji, Litvi in na Poljskem). V Latviji mora vložnik vloge za pridobitev samostojne pravice do opravljanja poklica poleg splošnih zahtev glede obvezne izobrazbe pridobiti tudi potrdilo za samostojno prakso. Čeprav je Latvija v odziv na priporočila iz leta 2017 nekoliko zmanjšala število specializacij za gradbene strokovnjake, ima še vedno veliko zahtev glede izdajanja potrdil . Komisija je ugotovila, da je Litva od leta 2017 zvišala raven razdrobljenosti s povečanjem števila dejavnosti, za katere arhitekti potrebujejo dodatna potrdila za „strukture, ki niso izjemno pomembne“. Poljska poroča o štirih vrstah arhitektov in omogoča nadaljnje specializacije tehnično-gradbene narave. Glede na razpoložljive informacije na Slovaškem, v Romuniji, na Hrvaškem, v Sloveniji, na Cipru, Nizozemskem in Portugalskem prav tako obstaja razdrobljenost, čeprav v manjšem obsegu.

Čeprav ima lahko odpiranje nekaterih poklicnih dejavnosti enemu ali več reguliranim poklicem z manj strogimi regulativnimi zahtevami tudi pozitivne učinke, kot je bilo sporočeno leta 2017, razdrobljenost pogojev za dostop do različnih dejavnosti ostaja pomemben dejavnik, ki ga je treba upoštevati pri regulaciji poklica, saj lahko povzroči nepotrebno zmedo in potrebo, da se pridobijo dovoljenja na več ravneh. Komisija zlasti obžaluje, da so države članice sprejele le omejene ukrepe za zmanjšanje razdrobljenosti glede razpona dejavnosti, za katere veljajo dodatne zahteve. Komisija navedene države članice tudi poziva, naj znova preučijo sorazmernost regulacije v razdrobljenih sistemih. Oceniti bi morale zlasti učinkovitost sistemov pri razporeditvi odgovornosti med različne kategorije strokovnjakov na istem področju dejavnosti in breme zaradi potrebe po pridobitvi več potrdil za tesno povezane dejavnosti. Komisija je ugotovila, da je bil večji napredek dosežen pri reformah v zvezi z zahtevami glede lastniškega deleža. Vsaj dve državi, in sicer Avstrija in Ciper, sta po sodbah Sodišča zmanjšali svoje omejitve glede lastniškega deleža in oblike podjetja. Sodišče Evropske unije je 29. julija 2019 izdalo sodbo v zadevi C-209/18, Komisija proti Avstriji, ki se je med drugim nanašala na zahteve za inženirje/arhitekte, specializirane kot gradbeni inženirji. Sodišče je ugotovilo, da je (nekdanji) zakon o inženirjih/arhitektih kršil evropsko zakonodajo, med drugim z določitvijo omejevalnih pogojev za lastništvo deležev in omejevanjem multidisciplinarnih dejavnosti inženirjev/arhitektov, ki so gradbeni inženirji. Junija 2019 je v Avstriji začel veljati nov zakon, s katerim so bila spremenjena pravila o zahtevah glede pravne oblike in lastniškega deleža. Medtem ko so lahko prej samo nekatere oblike podjetij ustanavljale poklicne pravne subjekte, novi zakon to dovoljuje vsem pravnim oblikam podjetij. Z novim zakonom so se odprla tudi pravila o lastništvu deležev, ki jih lahko imajo ne le arhitekturna/gradbena podjetja ali fizične osebe, ampak tudi arhitekturna/inženirska podjetja s sedežem v drugi državi članici EU/EGP ali v Švici. Poleg tega je bila Avstrija s priporočili iz leta 2017 pozvana, naj pregleda izključni obseg dejavnosti arhitekturnih podjetij (zagotavljanje arhitekturnih storitev), ki močno omejuje možnost skupnega opravljanja tega poklica z drugimi poklici. Čeprav to priporočilo pri reformah v letu 2019 ni bilo upoštevano, se pričakuje, da bo v prvi polovici leta 2021 sprejet nov zakon, ki bo upošteval sodbo Sodišča o tej zadevi. Komisija ugotavlja tudi, da je Ciper napredoval pri zmanjševanju zahtev glede lastniškega deleža. Čeprav je bilo lastništvo deležev v arhitekturnih podjetjih prej v celoti rezervirano za člane ciprske znanstveno-tehniške zbornice (ETEK), so bile te zahteve s spremembami, sprejetimi leta 2017 v odziv na postopek za ugotavljanje kršitev, zmanjšane na vsaj 51 %. Nasprotno Komisija obžaluje, da je Malta kljub priporočilom iz leta 2017, naj zmanjša zahtevo glede 100-odstotnega lastniškega deleža, to zahtevo ohranila. Nemčija kljub napovedim v svojem nacionalnem akcijskem načrtu iz leta 2016 ni napredovala pri usklajevanju svojih zahtev glede lastniškega deleža/glasovalnih pravic na ravni države. Stanje glede zahtev po obveznem zavarovanju poklicne odgovornosti je od leta 2017 ostalo nespremenjeno. Sedem držav ima pravila o tarifah, večinoma v obliki priporočenih cen za vse ali nekatere storitve (Hrvaška, Nemčija, Italija, Luksemburg, Malta, Poljska in Slovenija). V zvezi s tem Komisija ugotavlja, da je Nemčija napredovala pri izvrševanju sodbe Sodišča v zadevi C-377/17, Komisija proti Nemčiji, saj je spremenila omejitve tarif, ki veljajo za arhitekte in inženirje. Z novimi pravili, ki so začela veljati 1. januarja 2021, je ohranjen seznam razponov tarif, vendar je pojasnjeno, da se lahko ti razponi uporabljajo kot osnova za cene, dogovorjene med pogodbenimi strankami, in da se lahko stranke pisno dogovorijo, da ne bodo upoštevale seznama. V Bolgariji cene storitev projektiranja ne smejo biti nižje od stroškov. Devet držav ohranja mile omejitve glede oglaševanja, omejene na prepoved oglaševanja, ki je primerjalne narave ali ni v skladu s poklicno etiko. Priporočila Države članice s širokim obsegom rezerviranih dejavnosti bi morale ponovno oceniti vpliv teh omejitev. Avstrija, Belgija, Češka, Francija, Nemčija, Italija, Romunija, Slovaška, Španija in Portugalska bi morale poleg drugih zahtev preučiti vpliv omejitev glede lastniškega deleža in/ali oblike podjetij, ki jih uporabljajo. Avstrija bi morala oceniti sorazmernost omejitev, določenih za multidisciplinarne dejavnosti (do sprejetja novega zakona v odziv na sodbo Sodišča). Malta mora preučiti zahtevo, da morajo imeti strokovnjaki 100-odstotni delež v družbi. Države članice z razdrobljenim sistemom, ki ureja poklic, ali vrsto zahtev glede izdajanja potrdil, kot so Latvija, Litva ali Poljska, bi morale znova oceniti vpliv tega sistema na prosto gibanje strokovnjakov in preučiti, ali je mogoče upravičiti morebitne ovire. Države članice, v katerih je izdajanje potrdil o poklicni usposobljenosti obvezno za neregulirane poklice ali ki uporabljajo druge oblike preverjanj in ravnovesij, zlasti za opravljanje posebnih storitev, bi morale pregledati splošno skladnost in praktične učinke te zahteve, da ne bi postala ovira za dostop do poklica. Litva je pozvana, naj pregleda in sporoči posebne razloge za mnenje, da so potrdila za „strukture, ki niso izjemno pomembne“ potrebna in sorazmerna. II.2 Gradbeni inženirji Splošno stanje na področju regulacije poklica gradbenega inženirja je leta 2021 na splošno enako kot leta 2017. Kot je bilo sporočeno leta 2017, je med državami članicami veliko podobnosti, zlasti v načinu, kako pri reguliranju poklica zasledujejo enake splošne interese. Vendar se regulativni pristop med državami članicami še vedno razlikuje.

Čeprav večina držav članic meni, da je regulacija poklica nujna za zagotavljanje kakovosti in varnosti gradbenih storitev, so države članice, kot sta Nizozemska ali Švedska, našle druge načine zagotavljanja kakovosti ali izpolnjevanja ciljev za zaščito splošnega interesa, ki niso regulacija poklica v strogem pomenu. Vendar so razlike med tema dvema pristopoma morda manjše, kot se zdijo, kadar države, v katerih ta poklic ni reguliran v običajnem smislu, na primer Finska in Švedska, uporabljajo potrjevanje kompetenc gradbenih inženirjev ali ad hoc ocenjevanje kompetenc ali izkušenj za vsak primer posebej kot pogoj, da lahko inženirji opravljajo določene storitve (npr. predložitev gradbenih načrtov ali vlog za izdajo dovoljenj). Zato je Komisija leta 2017 državam članicam, v katerih ta poklic ni reguliran, priporočila, naj pregledajo ta model, da ne bi postal ovira za izvajanje teh dejavnosti. Komisija ni ugotovila nobenih sprememb zakonodaje držav, v katerih ta poklic ni reguliran, v odziv na to priporočilo, niti ni seznanjena z nobenim posvetovanjem o tej zadevi. Graf 3: Kazalnik restriktivnosti: gradbeni inženirji Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 3 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu stopnje restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica gradbenega inženirja in njegovim opravljanjem v skladu z novim kazalnikom restriktivnosti. Od leta 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal dodatne sisteme izdajanja potrdil/potrjevanja, zaradi katerih za dostop do določenih dejavnosti veljajo dodatne zahteve v zvezi z dovoljenji. Druga pomembna razlika med državami članicami, ugotovljena leta 2017, je bila obstoj „enotnih“ in „razdrobljenih“ sistemov. Države članice z enotnim sistemom gradbenim inženirjem omogočajo izvajanje širokega nabora storitev, medtem ko so v drugih državah članicah kompetence in/ali odgovornosti razporejene med različnimi kategorijami inženirjev. Zadnjenavedeni „razdrobljeni“ pristop se v različnem obsegu uporablja na Hrvaškem, Češkem, v Grčiji, na Madžarskem, Irskem, v Italiji, Latviji, Litvi, Luksemburgu, na Poljskem, Portugalskem, v Romuniji, Sloveniji, na Slovaškem in v Španiji. V Romuniji so v kategoriji gradbenih inženirjev na primer štirje regulirani poklici, na Poljskem pa jih je šest. Komisija je leta 2017 državam članicam z razdrobljenimi sistemi, ki urejajo ta poklic, ali z več ravnmi zahtev, odvisno od posameznih dejavnosti, kot je Latvija, priporočila, naj ocenijo vplive svojih sistemov na prosto gibanje strokovnjakov in preučijo, ali je mogoče upravičiti morebitne ovire. Latvija je imela posebej razdrobljen sistem z veliko različnimi specializacijami in približno 80 vrstami potrdil, ki so jih gradbeni inženirji potrebovali za opravljanje različnih storitev. Leta 2017 je izvedla reformo, s katero so bile odpravljene številne specializacije gradbenih inženirjev (gradbeni inženir za stavbe, gradbeni inženir za prometno infrastrukturo, gradbeni inženir za toplotno in plinsko tehnologijo, gradbeni inženir za vodno tehnologijo, gradbeni inženir za hidrotehniške strukture); te dejavnosti so zdaj na seznamu storitev, rezerviranih za gradbene inženirje. Latvija je hkrati razveljavila regulativne zahteve za gradbenega tehnika, geometra in hidrografa. Kljub tem reformam pa v Latviji še vedno velja vrsta zahtev glede izdajanja potrdil v tem sektorju (evidentiranih je bilo 76 takih zahtev). Po reformi leta 2017 je Slovenija število specializacij v sektorju gradbenega inženirstva zmanjšala s petih na dve (pooblaščeni inženir in nadzornik na gradbišču), vendar je uvedla še druge zahteve (npr. zaščito naziva za oba poklica in obvezno stalno poklicno usposabljanje za pooblaščene inženirje). Litva je poostrila zakonodajo z uvedbo zahteve po posebnem potrdilu za „strukture, ki niso izjemno pomembne“. Navaja, da je to glede na pretekle izkušnje nujno za zaščito ciljev javnega interesa. Litva se je zavezala, da bo sporočila nadaljnje podrobnosti o posebnih razlogih za mnenje, zakaj so take zahteve potrebne in sorazmerne. Glede na navedeno Komisija obžaluje, da so bili na tem področju sprejeti le omejeni ukrepi. Čeprav ima lahko odpiranje nekaterih poklicnih dejavnosti enemu ali več reguliranim poklicem z manj strogimi regulativnimi zahtevami tudi pozitivne učinke, kot je bilo sporočeno leta 2017, lahko kombinacija enotnih in razdrobljenih sistemov oteži in zaplete dostop do teh dejavnosti ter ustvari ovire za prosti pretok gradbenih inženirjev. Pojavljajo se tudi vprašanja glede sorazmernosti regulacije v razdrobljenih sistemih, zlasti kadar za različne dejavnosti veljajo dodatne zahteve. Države članice bi morale zlasti oceniti učinkovitost sistemov, pri katerih je odgovornost porazdeljena med različnimi kategorijami strokovnjakov na istem področju dejavnosti (npr. tisti, ki so odgovorni za projektiranje, drugi, ki so odgovorni za gradnjo, in tretji, ki so odgovorni za nadzor ali za manjše strukture v primerjavi s pomembnimi strukturami), ter breme, ki ga ustvarja potreba po pridobitvi več potrdil za storitve, ki so tesno povezane. Razlike v organizaciji poklica se izražajo tudi v rezerviranih dejavnostih, ki se med državami razlikujejo. Na splošno so v državah članicah rezervirane predvsem storitve projektiranja in gradbene storitve. Komisija je leta 2017 državam članicam s posebej širokim obsegom rezerviranih dejavnosti, kot so Avstrija, Češka, Italija, Malta, Poljska, Portugalska, Romunija in Španija, priporočila, naj ponovno preučijo njihov obseg. Malta je bila pozvana, naj pojasni, katere dejavnosti so rezervirane za „Periti“. Španija je bila pozvana tudi, naj ponovno oceni zahtevo po pridobitvi dovoljenja od strokovne organizacije za nekatere projekte/gradbena dela. Vendar nobena od teh držav članic svojih predpisov ni revidirala. Portugalska je še bolj omejila dostop do rezerviranih dejavnosti, čeprav je portugalski organ, pristojen za konkurenco, predlagal zmanjšanje obsega rezerviranih dejavnosti ob hkratni ohranitvi standardov kakovosti in varnosti. Skoraj v celoti je odpravila pridobljene pravice inženirjev, katerih diplome so navedene v Prilogi VI k Direktivi 2005/36/ES, za izvajanje arhitekturnih projektov. Zaradi te omejitve je Komisija sprejela izvršilni ukrep, zadeva pa ostaja nerešena. Večji napredek je bil dosežen pri zahtevah glede lastniškega deleža pri inženirskih poklicih. Komisija je leta 2017 Cipru in Malti priporočila, naj preučita zahtevo, da morajo imeti strokovnjaki 100-odstotni delež v družbi. Poleg tega je Avstrijo, Nemčijo in Slovaško pozvala, naj ocenijo sorazmernost svojih zahtev glede lastniškega deleža, Avstrijo pa še, naj oceni omejitve glede multidisciplinarnih dejavnosti. Sodišče je v zadevi C-209/18, ki se je med drugim nanašala na lastniški delež in omejitve glede multidisciplinarnih dejavnosti za gradbene inženirje v Avstriji, ugotovilo, da omejitve glede lastniških deležev, ki presegajo zahtevo, da imajo člani poklica navadno večino deležev v podjetju, kršijo zakonodajo EU. Avstrija je na podlagi te sodbe Sodišča spremenila svojo zakonodajo, s čimer je omogočila uporabo kakršne koli pravne oblike podjetja. Odstotek deležev, ki jih morajo imeti strokovnjaki, je omejen na navadno večino, preostali deleži pa so zdaj lahko v lasti katere koli druge fizične osebe ali gradbenih podjetij s sedežem v Avstriji ali drugi državi članici. Pričakuje se, da bo novi zakon, ki naj bi bil sprejet v prvi polovici leta 2021, nadalje odprl ta pravila in odpravil omejitve glede multidisciplinarnih dejavnosti. Čeprav je bila sodba naslovljena na Avstrijo, je Sodišče določilo splošna načela, ki veljajo tudi za druge države članice. Zato bi morale vse države članice preučiti svojo zakonodajo glede na to zadevo.

Ciper je prav tako napredoval pri zmanjšanju odstotka deležev, ki jih morajo imeti strokovnjaki, ki so člani ciprske zbornice inženirjev, s 100 % na 51 %. Na Malti pa stanje ostaja nespremenjeno. Še vedno velja, da morajo imeti strokovnjaki 100-odstotni delež v podjetju. Tudi v Italiji morata število strokovnih članov in njihova udeležba v osnovnem kapitalu predstavljati dvotretjinsko večino (66,66 %), da lahko lastniki deležev sprejmejo odločitve. Leta 2017 je bilo v približno 14 državah članicah potrebno članstvo v strokovni organizaciji, v 16 državah članicah pa je bilo obvezno imeti zavarovanje poklicne odgovornosti; to ostaja enako tudi leta 2021. Od reform glede fiksnih honorarjev za arhitekte in inženirje („HOAI“), ki jih je Nemčija izvedla po izvršilnem ukrepu in sodbi Sodišča, ni več obveznih tarif. V Bolgariji so prepovedane cene storitev projektiranja, ki so nižje od stroškov. Primerjalno oglaševanje je prepovedano na Cipru, v Grčiji, Italiji in na Portugalskem. Hrvaška je leta 2021 odpravila popolno prepoved oglaševanja za inženirje. Priporočila Države članice s širokim obsegom rezerviranih dejavnosti bi morale ponovno preučiti vpliv teh omejitev. Malta bi morala pojasniti, katere dejavnosti so rezervirane za „Periti“. Španija bi morala ponovno oceniti zahtevo po pridobitvi dovoljenja od strokovne organizacije za nekatere projekte/dela. Malta mora preučiti zahtevo, da morajo imeti strokovnjaki 100-odstotni delež v družbi. Italija mora pregledati zahtevo, da morata število strokovnih članov in njihova udeležba v osnovnem kapitalu predstavljati dvotretjinsko večino. Države članice, v katerih je izdajanje potrdil o poklicni usposobljenosti obvezno za neregulirane poklice ali ki uporabljajo druga preverjanja, zlasti za opravljanje posebnih inženirskih storitev, bi morale pregledati splošno skladnost in praktične učinke teh zahtev, da ne bi postale ovira za dostop do poklica. Države članice z razdrobljenim sistemom za ta poklic ali z več zahtevami, odvisno od posameznih dejavnosti, kot je Latvija, bi morale oceniti vpliv tega sistema na prosto gibanje strokovnjakov in preučiti, ali je mogoče upravičiti morebitne ovire. Oceniti bi morale tudi učinkovitost in sorazmernost pravil, s katerimi je odgovornost porazdeljena med različne kategorije strokovnjakov na istem področju dejavnosti. Litva je pozvana, naj pregleda in sporoči posebne razloge za mnenje, da so potrdila za „strukture, ki niso izjemno pomembne“ potrebna in sorazmerna. II.3 Računovodje in davčni svetovalci Računovodsko/davčno svetovanje izvaja zelo raznolika skupina strokovnjakov, vključno z računovodji, pooblaščenimi računovodji in davčnimi svetovalci, pri čemer se načini organizacije in regulacije teh poklicev med državami članicami zelo razlikujejo. Eden ali več poklicev v tem sektorju je reguliranih v 19 državah članicah, in sicer: ·z rezerviranimi dejavnostmi in zaščitenimi nazivi (Avstrija, Belgija, Hrvaška, Francija, Nemčija, Grčija, Italija, Luksemburg, Malta, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška); ·z rezerviranimi dejavnostmi (Bolgarija, Češka, Madžarska, Irska) ali ·samo z zaščito poklicnega naziva (Nizozemska). V devetih državah članicah (Ciper, Danska, Estonija, Finska, Litva, Latvija, Slovenija, Španija in Švedska) ni neposredno reguliran noben poklic na tem področju. Druge države članice regulacijo sektorja običajno utemeljujejo z vlogo, ki jo imajo davčni svetovalci/računovodje v vseh davčnih sistemih pri zagotavljanju pomoči potrošnikom, družbam in davkoplačevalcem pri izpolnjevanju njihovih davčnih obveznosti. Komisija je leta 2017 izdala več priporočil, ki veljajo za poklice računovodij in davčnih svetovalcev. Osredotočena so bila na pristop, na podlagi katerega so manj zapletene ali rutinske naloge, na primer dejavnosti obračuna plač ali priprava standardnih davčnih napovedi, rezervirane izključno za visoko usposobljene strokovnjake, pa tudi na širok obseg rezerviranih dejavnosti. Komisija je posamezne države članice tudi pozvala, naj odpravijo zahteve glede prebivališča ter ponovno ocenijo sorazmernost določitve zahtev glede lastniškega deleža in pravil o nezdružljivosti. Glede na razpoložljive informacije je bilo od leta 2017 sprejetih le nekaj reform. Komisija obžaluje omejeno upoštevanje priporočil za poklica računovodje in davčnega svetovalca kljub možnosti, da reforme pozitivno vplivajo na konkurenčnost in odprtost za inovacije.

Digitalizacija v storitvenem sektorju je ustvarila priložnosti za nove inovativne poslovne modele. Računovodske storitve in davčno svetovanje imajo velik potencial za izkoriščanje tega razvoja. Orodja in algoritmi informacijske tehnologije za podporo poklicnim dejavnostim ne samo znižajo stroške, ampak tudi zmanjšajo zapletenost številnih nalog. Rezerviranje takih nalog in na splošno manj zapletenih ali rutinskih nalog le za visoko usposobljene strokovnjake si zato zasluži ponovno oceno. Regulativno okolje v EU bi bilo treba prilagoditi tako, da bi omogočalo preprosto uvajanje in razvoj digitalnih rešitev ter ustvarjanje inovativnih in uporabniško naravnanih poslovnih modelov, da bodo lahko potrošniki in podjetja izkoristili sedanji in prihodnji razvoj. Na splošno je bila raven ambicioznosti reform, izvedenih od leta 2017, omejena, reforme pa so bile delno sprožene zaradi obveznosti izvrševanja sodb, ki jih je izdalo Sodišče. Nemčija je spremenila pravila za davčne svetovalce, da bi izvršila sodbo v zadevi C-342/14, vendar ni upoštevala priporočil o rezerviranih dejavnostih in omejitvah glede lastniškega deleža. Drug pozitiven napredek je bil, da je Belgija prejšnje štiri računovodske poklice zamenjala z dvema novima. Občutno je znižala raven restriktivnosti, tako da je odpravila vse preostale zahteve glede pravne oblike in lastniškega deleža za oba poklica. Poleg tega je spremenila pravila o nezdružljivih dejavnostih in skupnem opravljanju računovodskega poklica, da bi izvršila sodbo v zadevi C-384/18. Novi poklici lahko zdaj opravljajo multidisciplinarne storitve, če ne ogrožajo neodvisnosti, nepristranskosti in varovanja poklicne skrivnosti. Reforma leta 2017 v Avstriji je strokovnjakom zagotovila večje možnosti sodelovanja z drugimi samozaposlenimi strokovnjaki pri določenih nalogah in pogodbah, uvedla pa je tudi novo obveznost stalnega strokovnega izpopolnjevanja. Na Hrvaškem je bila sprejeta obsežnejša reforma, s katero so bile odpravljene zahteva glede prebivališča in omejitve pravne oblike, zaradi katerih davčni svetovalci niso mogli ustanoviti družbe z omejeno odgovornostjo. Hrvaška se je odločila, da ne bo razširila obsega rezerviranih dejavnosti, kot je bilo prvotno načrtovano, in še naprej ne bo regulirala računovodskega poklica. Davčni svetovalci lahko zdaj sodelujejo tudi v multidisciplinarnem podjetju, ki poleg davčnega svetovanja opravlja tudi druge storitve, če so izpolnjene zahteve glede lastniškega deleža, glasovalnih pravic in upravnega odbora. Nazadnje, Hrvaška davčnim svetovalcem ne prepoveduje več opravljanja drugih vrst poklicnih dejavnosti. Francija je leta 2019 razširila in pojasnila dejavnosti, ki jih lahko opravljajo računovodje. Strokovnjaki lahko zdaj v imenu svoje stranke upravljajo odplačevanje dolgov in izterjavo dolgov, poleg tega lahko zdaj zastopajo svoje stranke pred davčnimi organi in organi za socialno varnost. Manj zapletene naloge, kot je elektronsko knjiženje, lahko izvajajo druge osebe, ki niso računovodje (npr. zaposleni v podjetju), če jih na koncu potrdi računovodja. Francija je odpravila tudi prepoved poslovnih ravnanj za računovodje, ki so tudi revizorji. Graf 4: Kazalnik restriktivnosti: računovodje/davčni svetovalci Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 4 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica računovodje/davčnega svetovalca in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti. Pri kazalniku ni upoštevana regulacija poklica revizorja, ki je reguliran v vseh državah članicah na podlagi Direktive 2006/43/ES o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal obseg dejavnosti, rezerviranih za računovodje/davčne svetovalce, in restriktivnost drugih vrst zahtev. V nekaterih državah članicah so rezervirane dejavnosti davčnega svetovanja in računovodstva (ki jih pogosto lahko opravljajo tudi drugi poklici, na primer v Avstriji, na Češkem, v Franciji, na Madžarskem in v Romuniji). V Belgiji, Bolgariji, Italiji, na Irskem, v Grčiji, Luksemburgu, na Malti in Portugalskem so za računovodski poklic rezervirane samo računovodske dejavnosti, tj. knjigovodstvo/priprava konsolidiranih računovodskih izkazov. Na Hrvaškem, v Nemčiji, na Poljskem in Slovaškem so za reguliran poklic rezervirane samo storitve davčnega svetovanja. Belgija ima poleg poklica davčnega svetovalca še en računovodski poklic, Romunija pa dva računovodska poklica. Italija, Grčija in Luksemburg imajo dva računovodska poklica, Avstrija pa ima poleg poklica davčnega svetovalca še tri različne računovodske poklice. Pri nekaterih od teh držav članic razlikovanje med rezerviranimi dejavnostmi posameznih poklicev in njihovim skupnim obsegom ni popolnoma jasno ali skladno. V nekaterih državah članicah, na primer v Avstriji, Franciji, Nemčiji, Italiji in na Portugalskem, obstajajo prepovedi skupnega opravljanja dejavnosti, poleg tega je v njih dovoljeno sodelovanje le z omejenim številom poklicev, na primer v pravnem ali računovodskem sektorju. V Avstriji je davčnim svetovalcem na voljo le omejeno število pravnih oblik. V Nemčiji se lahko davčni svetovalci odločijo za ustanovitev podjetja v kateri koli pravni obliki, vendar morajo biti člani upravnega odbora ali generalni direktorji davčni svetovalci, odvetniki, revizorji, zapriseženi revizorji ali davčni zastopniki. Vsaj en davčni svetovalec, ki je član upravnega odbora, generalni direktor ali osebno odgovoren partner, mora imeti svojo poslovno enoto na sedežu podjetja ali v njegovi bližini. Na Hrvaškem in v Luksemburgu mora biti večina direktorjev ali članov upravnega odbora strokovnjakov. V Franciji mora biti vsaj en član poklica, ki ta poklic opravlja kot partner ali zaposleni v podjetju, ki se ukvarja z več poklicnimi dejavnostmi, član upravnega odbora ali nadzornega sveta. Na Poljskem mora biti večina članov upravnega odbora davčnih svetovalcev, če pa upravni odbor ni sestavljen iz več kot dveh oseb, mora biti ena od njiju davčni svetovalec. Avstrija, Belgija, Hrvaška, Francija, Nemčija, Italija, Luksemburg, Malta, Poljska, Portugalska, Romunija in Slovaška zahtevajo, da imajo vsaj 50 % deležev in/ali glasovalnih pravic strokovnjaki. V Avstriji za poklic davčnega svetovalca velja, da strokovnjaki iz drugih držav članic ne smejo imeti več kot 25 % deležev in glasovalnih pravic. Priporočila

Vse države članice, ki regulirajo poklice v tem sektorju, bi morale ponovno razmisliti o rezervaciji manj zapletenih nalog, kot so dejavnosti obračuna plač ali priprava standardnih davčnih napovedi, za visoko usposobljene strokovnjake, zlasti glede na razvoj na področju digitalizacije v tem sektorju. Grčija, Italija in Romunija bi morale pojasniti obseg rezerviranih dejavnosti ter oceniti usklajenost rezerviranih dejavnosti in porazdelitev med več reguliranih poklicev v sektorju. Hrvaška, Nemčija, Francija, Luksemburg in Poljska bi morali pregledati svoje omejitve glede sestave upravnih odborov in/ali generalnih direktorjev. Avstrija, Belgija, Hrvaška, Francija, Nemčija, Italija, Luksemburg, Malta, Poljska, Portugalska, Romunija in Slovaška bi morali oceniti sorazmernost zahtev glede lastniškega deleža in/ali glasovalnih pravic. Avstrija bi morala pregledati omejitve glede lastniškega deleža in glasovalnih pravic za strokovnjake iz drugih držav članic. Avstrija bi morala pregledati omejitve pravnih oblik, ki so na voljo davčnim svetovalcem. Avstrija, Nemčija, Italija, Portugalska in Francija bi morale oceniti sorazmernost svojih omejitev glede skupnega izvajanja dejavnosti. II.4 Odvetniki Nacionalni pristopi k regulaciji poklica odvetnika so v državah članicah precej enotni v smislu, da je ta poklic v vseh državah članicah reguliran z rezerviranimi dejavnostmi in zaščitenimi nazivi . Na ravni EU direktivi 98/5/ES in 77/249/EGS omogočata mobilnost odvetnikov po vsej EU. Graf 5: Kazalnik restriktivnosti: odvetniki Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 5 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica odvetnika in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje pokrival obseg dejavnosti, rezerviranih za odvetnike, in restriktivnost drugih vrst zahtev. Komisija je leta 2017 izdala več priporočil za poklic odvetnika. Države članice je pozvala, naj pregledajo obseg dejavnosti, rezerviranih za odvetnike, ter ocenijo kumulativne učinke zahtev glede pravne oblike, lastniškega deleža in partnerstva za odvetnike. Poleg tega je Komisija države članice pozvala, naj odpravijo preostale zahteve glede državljanstva ali prebivališča. Glede na razpoložljive informacije je bilo od izdaje priporočil za reforme iz leta 2017 sprejetih le nekaj reform. Do zdaj še ni bila sprejeta nobena reforma glede obsega dejavnosti, rezerviranih za odvetnike, v zvezi z razvojem digitalnega gospodarstva in pojavom novih ponudnikov z naraščanjem uporabe pravne tehnologije. Vendar so nekatere države članice razširile obseg obstoječih možnosti v zvezi s pravnimi oblikami, ki so na voljo odvetnikom in odvetniškim družbam. Avstrija je leta 2020 sprejela reformo, s katero je dovolila vse pravne oblike opravljanja dejavnosti odvetnikov in odvetniških družb, razen delniških družb. Od leta 2017 lahko odvetniki v Italiji sklenejo partnerstva več poklicnih dejavnosti, deleže v odvetniških družbah pa lahko imajo tudi osebe, ki niso odvetniki, če je 66 % deležev v lasti odvetnikov. Irska je regulativni pravni organ za odvetnike ločila od predstavniškega organa in dovolila, da partnerstva pravnih svetovalcev delujejo kot partnerstva z omejeno odgovornostjo. Druge države članice so po izvršilnih ukrepih sprejele ali so v postopku sprejemanja reform: ØSlovenija je razveljavila zahtevo glede državljanstva za odvetnike iz EU, ki so kvalifikacije pridobili v Sloveniji; ØCiper je razveljavil zahtevo glede prebivališča za odvetnike iz EU; ØItalija je v postopku odprave obveznosti odvetnikov, da obravnavajo vsaj pet primerov na leto; ØGrčija je spremenila svojo zakonodajo, da bi priznala usposabljanje in izkušnje, pridobljene v drugi državi članici, za dostop do pripravništva na področju prava;

ØFrancija je leta 2021 sprejela odlok, ki odvetnikom pri vrhovnih sodiščih iz drugih držav članic, ki opravljajo dejavnosti pod nazivom iz matične države, omogoča dostop do teh dejavnosti v Franciji; ØHrvaška je v postopku sprejemanja reforme glede pogojev, ki veljajo za tuje odvetnike in odvetniške družbe; ØŠpanija je v postopku sprejetja reforme v zvezi s procuradores, s katero bo razveljavila fiksne tarife, omogočila multidisciplinarna partnerstva med odvetniki in procuradores ter ustvarila enotno izobraževalno pot za odvetnike in procuradores. Pravila o dostopu do poklica odvetnika in njegovem opravljanju so med najstrožjimi v sektorju poslovnih storitev. Kar zadeva kvalifikacije, je v vseh državah članicah potrebna visokošolska izobrazba z diplomo iz prava, sledijo pa ji obvezno pripravništvo ali dodatne poklicne kvalifikacije in pravosodni izpit. Najkrajše skupno trajanje izobraževanja in usposabljanja za dostop do poklica je različno, in sicer od 5,5 leta (npr. Francija, Grčija, Portugalska, Španija) do devet let (npr. Finska, Slovenija). Stalno strokovno izpopolnjevanje je obvezno v večini držav članic razen na Češkem, v Grčiji, na Malti, Slovaškem in v Španiji, kjer je prostovoljno. V vseh državah članicah so za odvetnike rezervirane dejavnosti, povezane z zastopanjem strank pred sodnimi organi, čeprav lahko v nekaterih državah članicah dejavnost opravljajo tudi drugi pravni poklici. Na Malti lahko stranke pred nižjimi sodišči zastopajo „odvetniki“ in „pravni zastopniki“. V Španiji lahko stranke pred sodišči zastopajo abogados (obramba stranke) in procuradores (tehnično zastopanje strank in vročanje dokumentov sodiščem). Na Poljskem lahko stranke pred sodišči zastopajo pravni svetovalci in odvetniki . Na Irskem pravni svetovalci (solicitors) zastopajo stranke pred nižjimi sodišči, odvetniki (barristers) pa svetujejo pravnim svetovalcem in lahko argumentirajo zadeve pred vsemi sodišči . Nekatere države članice so uvedle dodatne zahteve glede poklicnih kvalifikacij za zastopanje strank pred najvišjimi sodišči (Belgija, Bolgarija, Francija, Nemčija, Grčija, Italija in Nizozemska). Poleg tega so nekatere od teh držav (npr. Belgija, Francija in Nemčija) določile količinske omejitve glede števila pisarn, ki so na voljo za zastopanje na vrhovnih sodiščih. Od leta 2017 je Francija postopoma povečala število razpoložljivih pisarn in leta 2021 sprejela odlok, ki pod določenimi pogoji dovoljuje dostop do teh dejavnosti za odvetnike iz drugih držav članic, ki poklic opravljajo pod nazivom iz matične države. V številnih državah članicah so se uveljavili novi ponudniki, ki pri zagotavljanju pravnih storitev uporabljajo algoritme in rešitve strojnega učenja. Ta razvoj dogodkov je predmet intenzivnih razprav ter je povzročil uvedbo sodnih postopkov v zvezi s težavami pri določanju, kaj je pravno svetovanje na področjih, kot so zagotavljanje spletnih pravnih posvetovanj, izterjava dolgov in avtomatizirana priprava pravnih dokumentov. Hkrati je ta razvoj dogodkov spodbudil zahteve pravne stroke po prilagoditvi regulativnega okvira za lažje sprejemanje takih pravnotehnoloških rešitev. Nemčija namerava z vladnimi predlogi zakonov spodbuditi potrošnikom prijazne pravne storitve na trgu z odprtjem nekaterih pravnih storitev za subjekte, ki uporabljajo pravno tehnologijo, in hkrati zagotoviti enake konkurenčne pogoje za odvetnike in ponudnike storitev izterjave dolgov. Večina držav članic je uvedla stroga pravila glede nezdružljivosti in omejitve v zvezi z multidisciplinarnostjo . Vse države članice imajo bodisi splošno pravilo, da se je treba izogibati navzkrižju interesov, bodisi podrobna pravila glede nezdružljivosti, ki prepovedujejo opravljanje nekaterih dejavnosti, kot sta trgovina ali plačana zaposlitev, razen tistih, ki so izrecno dovoljene (npr. poučevanje ali raziskave). Multidisciplinarne omejitve vključujejo vse od popolne prepovedi (npr. na Češkem, v Latviji in Litvi) do omogočanja nekaterih multidisciplinarnih dejavnosti pri omejenem številu poklicev (Francija, Nemčija, Nizozemska). V Estoniji so lahko odvetniki udeleženi pri upravljanju podjetja, če je taka udeležba združljiva s strokovnimi dejavnostmi, ki jih opravlja advokaat, in ne ogroža neodvisnosti odvetnika. V Franciji lahko strokovnjaki ustanovijo société pluriprofessionnelle d’exercice, ki združuje različne pravne in računovodske poklice. V Belgiji lahko odvetniki organizirajo določene oblike sodelovanja z omejenim naborom drugih poklicev, vendar to sodelovanje ne sme biti v obliki družbe z omejeno odgovornostjo. Kar zadeva dovoljene pravne oblike opravljanja dejavnosti odvetnikov, številne države članice dovoljujejo veliko različnih pravnih oblik, vendar so nekatere oblike izključene (npr. delniška družba v Avstriji, oblike gospodarskih družb v Franciji, v Belgiji pa velja omejitev, da z deleži ni mogoče trgovati na borzi). Navadno so dovoljena običajna partnerstva in v številnih državah članicah je mogoče poklicne storitve opravljati tudi v okviru podjetja za poklicne storitve. Številne države članice dovoljujejo, da odvetniki delujejo v okviru družbe z omejeno odgovornostjo, na primer Avstrija, Belgija, Ciper, Finska, Francija in Nemčija. Irska je novembra 2019 uvedla predpise, ki dovoljujejo, da se partnerstva pravnih svetovalcev ustanovijo kot partnerstva z omejeno odgovornostjo. Avstrija je po reformi leta 2020 razširila nabor pravnih oblik, ki so na voljo odvetniškim družbam, med njimi pa ni delniških družb. Vendar odvetniki v večini držav članic ne morejo ustanoviti družb z omejeno odgovornostjo. Možnost ustanovitve odvetniške družbe v posebni pravni obliki je tesno povezana z zahtevami glede lastniškega deleža in glasovalnih pravic. Velika večina držav članic zahteva, da so vsi deleži v lasti odvetnikov. V nekaterih državah članicah obstajajo tudi omejitve glede števila odvetniških družb, v katerih ima lahko odvetnik lastniški delež, tj. v Estoniji ali na Madžarskem je lahko odvetnik lastnik deležev samo ene odvetniške družbe. Omejeno število držav članic dovoljuje udeležbo oseb, ki niso odvetniki, v odvetniških družbah. V Španiji lahko imajo lastniški delež (do 49 % ) v družbah osebe, ki niso odvetniki, kar velja tudi v Franciji, vendar le za pravne in računovodske poklice, pa tudi v Italiji (do 34 %), na Poljskem (vendar le za pravne poklice) in Nizozemskem (vendar le za notarje/patentne zastopnike in davčne svetovalce). V Nemčiji morajo imeti odvetniki več kot 50-odstotni delež v družbi, lastniki deležev pa so lahko samo drugi pravni ali računovodski strokovnjaki. Na Danskem in Švedskem lahko imajo osebe, ki niso odvetniki, največ 10-odstotni delež. Nobena država članica ne dovoljuje zgolj finančne udeležbe. V Nemčiji je v okviru predloga reforme iz januarja 2021 predlagano, naj se odpravijo zahteve glede večine za upravni odbor odvetniških družb , naj se dovolijo družbe z omejeno odgovornostjo z enim zaposlenim in naj se vsem svobodnim poklicem omogoči, da ustanovijo družbo skupaj z odvetniki in postanejo lastniki deležev. V veliki večini držav članic lahko odvetniki oglašujejo svoje storitve, če so oglasna sporočila v skladu s poklicno etiko. Vendar v Bolgariji, na Hrvaškem, Malti, Poljskem in v Sloveniji za odvetnike še vedno velja popolna prepoved, ki krši člen 24 Direktive 2006/123/ES. Zdi se, da je prosti dogovor o višini honorarja med odvetnikom in stranko običajno pravilo v veliki večini držav članic. Vendar morajo odvetniki v Bolgariji, na Hrvaškem, Cipru, v Grčiji in na Poljskem upoštevati fiksne ali minimalne tarife. Hrvaška je v postopku uvajanja možnosti odstopanja od navedenih fiksnih minimalnih tarif, o katerem se bosta lahko stranka in odvetnik dogovorila s pisnim dogovorom. V Španiji bodo z zakonodajno spremembo, ki je v obravnavi, odpravljene minimalne tarife za procuradores. Priporočila Vse države članice, v katerih je pravno svetovanje rezervirano izključno za odvetnike, bi morale zagotoviti, da je mogoče pravne storitve razvijati in uvajati inovacije z razvojem digitalnih rešitev, ne da bi jih oviral pretirano širok obseg rezerviranih dejavnosti. Bolgarija bi morala ohraniti odprt režim za vse pravne storitve. Vse države članice bi morale oceniti zahteve glede pravne oblike in lastniških deležev, pravila o nezdružljivosti in multidisciplinarne omejitve, pri tem pa upoštevati zlasti potrebo po inovacijah ter uvajanju digitalnih rešitev in nastajajočih poslovnih modelov. Irska bi morala sprejeti vse izvedbene ukrepe iz zakona o regulaciji pravnih storitev iz leta 2015, da bi odvetnikom omogočila opravljanje multidisciplinarnih storitev. Belgija in Nemčija bi morali zagotoviti večjo preglednost in preučiti sorazmernost pravil v zvezi z dostopom za odvetnike, ki želijo zastopati stranke pred zadevnimi vrhovnimi sodišči, ter zlasti pojasniti pravila, ki se uporabljajo za odvetnike iz EU. Nemčija bi morala preučiti potrebo po ohranitvi omejitev v zvezi z minimalno starostjo za zastopanje strank pred zveznim sodiščem (Bundesgerichtshof) v primerjavi z ukrepi, ki se zdijo primernejši za doseganje zastavljenih ciljev, kot so poklicne izkušnje. Bolgarija, Hrvaška, Malta, Poljska in Slovenija morajo odpraviti vse popolne prepovedi oglaševanja za odvetnike. II.5 Patentni zastopniki/zastopniki za blagovne znamke

Poklic patentnega zastopnika/zastopnika za blagovne znamke je reguliran v vseh državah članicah razen v dveh, in sicer ta poslovna storitev ni regulirana samo na Danskem in Malti . Graf 6: Kazalnik restriktivnosti: patentni zastopniki/zastopniki za blagovne znamke Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 6 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica patentnega zastopnika/zastopnika za blagovne znamke in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal obseg dejavnosti, rezerviranih za patentne zastopnike, in restriktivnost drugih vrst zahtev. Čeprav sta lahko potreba po potrebnem strokovnem znanju za pogosto zelo zapletene zakone o intelektualni lastnini in tehnične vidike inovacij ter želja po zaščiti strank (npr. imetnikov pravic) pred nepravilnim izvajanjem postopkov utemeljena razloga za regulacijo poklica, morajo biti pravila o dostopu do poklica in njegovem opravljanju sorazmerna. Zato je Komisija leta 2017 izdala več priporočil za poklic patentnega zastopnika/zastopnika za blagovne znamke, ki so bila osredotočena na obseg rezerviranih dejavnosti; več ravni regulativnih ukrepov, na primer zahtevo po večletnih poklicnih izkušnjah ali poklicnem usposabljanju poleg zahtev po osnovnem usposabljanju; zahteve glede lastniškega deleža in omejitve glede skupnega opravljanja poklicev ter omejitve, ki veljajo za čezmejne primere. Poleg tega je Sodišče Evropske unije v zadevi v zvezi s pravili o patentnih zastopnikih v Avstriji ugotovilo, da zahteva glede sedeža ter pravila o lastniških deležih in multidisciplinarnih dejavnostih kršijo člene 14, 15 in 25 direktive o storitvah . Na podlagi razpoložljivih informacij so bile reforme po izdaji priporočil iz leta 2017 v različnem obsegu izvedene v Avstriji, Belgiji, Estoniji, Nemčiji, Grčiji, na Madžarskem, v Litvi, Latviji in na Poljskem. Med primeri pozitivnega razvoja je reforma Avstrije, ki jo je ta izvedla leta 2019, pri čemer je upoštevala nekatera priporočila, kot sta sprostitev zahtev glede izobraževanja in rahlo skrajšanje trajanja zahtevanih predhodnih poklicnih izkušenj. Omilila je tudi pravila o lastniških deležih ter odpravila pravila o glasovalnih pravicah in nekatere omejitve glede skupnega opravljanja poklicev. Maja 2021 je sprejela nadaljnje spremembe za uskladitev z navedeno sodbo Sodišča. Madžarska je nedavno prav tako liberalizirala pravila glede omejitev, v zvezi s katerimi je Komisija priporočila oceno sorazmernosti. Čeprav so morali imeti patentni zastopniki 75-odstotni delež v podjetjih za poklicne storitve, je Madžarska to zahtevo zmanjšala na „več kot 50-odstotni delež“. Za pisarne patentnih zastopnikov je zahtevo glede 100-odstotnega lastniškega deleža zmanjšala na zahtevo, da mora biti samo ena od fizičnih oseb, ki so lahko člani, patentni zastopnik in vodja pisarne. V obeh primerih morajo imeti patentni zastopniki še vedno dve tretjini glasov. Madžarska je spremenila pravila, ki urejajo zmožnost opravljanja multidisciplinarnih storitev, tako da je omilila prepoved opravljanja drugih storitev. Poljska je po postopkih za ugotavljanje kršitev, ki jih je začela Komisija, spremenila pravila o tarifah in odpravila minimalne tarife. Nazadnje, Nemčija je po izvršilnem ukrepu Komisije prenesla Direktivo 2013/55/EU, da bi poklic patentnega zastopnika uskladila z zakonodajo EU. Številne države so se odločile za uvedbo novih pravil, vključno z Latvijo in Grčijo, ki sta uvedli poklic patentnega zastopnika. Čeprav ta poklic v Latviji prej ni bil reguliran, je bila vložitev prijav za patente in blagovne znamke v Grčiji pred reformo rezervirana za odvetnike, ki so imeli tudi izključno pravico do zagotavljanja pravnega svetovanja, tudi o vprašanjih v zvezi s patenti in pravom blagovnih znamk. Rezervirane dejavnosti si zato zdaj delijo odvetniki in novoustvarjeni poklic patentnega zastopnika. Z novim zakonom so bile v Belgiji uvedene dodatne zahteve, kot sta zaščita naziva ter obvezno članstvo, povezano s članarinami, obveznim zavarovanjem in obveznostmi glede stalnega strokovnega izpopolnjevanja. Čeprav so deli tega novega zakona začeli veljati 2. decembra 2020, določbe, ki urejajo dodatne zahteve, še niso veljavne, saj zahtevajo sprejetje kraljevega odloka. Estonija je prav tako dodala nove zahteve, pri čemer je povečala zahteve glede izobrazbe ter uvedla novo obvezno članstvo v zbornici z obveznostmi glede stalnega strokovnega izpopolnjevanja in zaščito naziva članov zbornice. Zahteve po precej dolgotrajnih štiriletnih poklicnih izkušnjah so ostale nespremenjene. Čeprav je Litva revidirala zahteve glede kvalifikacij za patentne skrbnike (patentinis patiketinis) in zmanjšala zahtevo po predhodnih poklicnih izkušnjah, je hkrati uvedla zaščito naziva, obvezno članstvo v strokovnem organu, obveznost glede stalnega strokovnega izpopolnjevanja in obvezno zavarovanje poklicne odgovornosti. Obseg rezerviranih dejavnosti se med državami članicami razlikuje, pri čemer nekatere države članice ohranjajo precej širok obseg. To velja zlasti za Avstrijo, Estonijo in Madžarsko. Rezervirane dejavnosti obsegajo svetovanje in zastopanje pred patentnim uradom ali drugimi upravnimi organi, pripravo pravnih dokumentov v zadevah intelektualne lastnine ter zastopanje strank pred sodišči v zadevah intelektualne lastnine (tudi če lahko v Avstriji te storitve opravljajo odvetniki in notarji). V Estoniji so patentni zastopniki pristojni tudi za overjanje prevodov in kopij dokumentov v zvezi z industrijsko lastnino, ki jih je treba predložiti organom (to dejavnost si delijo z notarji in zapriseženimi prevajalci). Na Cipru, ki nima samostojnega poklica patentnega zastopnika, so te storitve rezervirane izključno za odvetnike. Predhodne poklicne izkušnje so potrebne v številnih državah članicah, vendar je potrebno število let izkušenj različno, in sicer sega od dveh let (Bolgarija) do 6,5 leta (Avstrija). V nekaterih državah članicah (Belgija, Nemčija, Madžarska, Irska, Italija, Luksemburg, Nizozemska in Poljska) je potrebno pripravništvo pod nadzorom patentnega zastopnika. Skupno obdobje potrebnega izobraževanja se razlikuje in traja od tri leta na Portugalskem (kjer pripravništvo ali predhodne izkušnje niso potrebne) do sedem let v Nemčiji (kjer se poleg tega zahteva triletno pripravništvo). Večletne poklicne izkušnje in usposabljanje je treba oceniti ob upoštevanju dejstva, da lahko storitve opravljajo na primer tudi odvetniki brez specializacije na področju prava intelektualne lastnine. Več držav članic ima določene zahteve glede lastniških deležev. Ciper zahteva, da je 100 % partnerjev v odvetniški družbi odvetnikov, kar vpliva tudi na storitve patentnih zastopnikov. V Nemčiji in na Poljskem morajo imeti strokovnjaki najmanj 50-odstotni lastniški delež.

Madžarska je ohranila prepoved opravljanja poklica patentnega zastopnika skupaj z drugimi poklici (čeprav jo je v določenem obsegu spremenila), medtem ko Estonija in Nemčija skupno opravljanje omejujeta samo na pravne ali računovodske poklice. Slovaška še vedno zahteva, da imetniki diplom iz drugih držav članic opravijo postopek akademskega priznavanja, namesto da bi priznala njihove poklicne kvalifikacije, preden lahko ta poklic opravljajo na Slovaškem. Slovaška zakonodaja določa postopek akademskega priznavanja za dostop tujih imetnikov diplom do nereguliranih poklicev. Priporočila Slovaška bi morala zagotoviti, da je postopek priznavanja, ki ga uporablja za tuje imetnike diplom, ki želijo dostopati do poklica pomočnika patentnega odvetnika, skladen z določbami PDEU o prostem gibanju delavcev in nediskriminaciji ter veljavno sodno prakso. Nemčija bi morala ponovno preučiti potrebo po več ravneh zahtev glede kvalifikacij, na primer zahtevi po večletnih poklicnih izkušnjah ali poklicnem usposabljanju poleg zahtev po osnovnem usposabljanju, in si prizadevati ponuditi druge možnosti za pridobitev kvalifikacij. Avstrija, Estonija in Latvija bi morale ponovno oceniti pogoj predhodnih poklicnih izkušenj kot zahteve za dostop do poklica patentnega zastopnika/zastopnika za blagovne znamke. Avstrija, Estonija in Madžarska bi morale oceniti obseg rezerviranih dejavnosti za patentne zastopnike/zastopnike za blagovne znamke. Ciper bi moral oceniti sorazmernost ukrepov za rezervacijo dejavnosti, povezanih z industrijsko lastnino, izključno za odvetnike. Estonija, Nemčija in Madžarska bi morale oceniti sorazmernost omejitev glede skupnega opravljanja poklica patentnega zastopnika/zastopnika za blagovne znamke z drugimi poklici. Nemčija in Poljska bi morali oceniti sorazmernost zahtev glede lastniškega deleža. II.6 Nepremičninski posredniki Narava in zapletenost nalog, ki jih običajno opravljajo nepremičninski posredniki v državah EU, sta zelo podobni, razen morda v nordijskih državah . Te naloge so osredotočene na posredovanje med kupci in prodajalci nepremičnin, vključno s (pravnim) svetovanjem o nekaterih vidikih posla. Kljub tem podobnostim so države EU sprejele zelo različne pristope glede tega, ali in kako regulirati poklic nepremičninskega posrednika. Leta 2017 je samo 14 držav članic menilo, da je treba regulirati dostop do tega poklica . Države, v katerih ta poklic ni reguliran, uporabljajo druga sredstva za zaščito interesov potrošnikov, kot so splošna zakonodaja o varstvu potrošnikov ter civilno in kazensko pravo. Poleg tega se kot alternativa regulaciji v nekaterih državah (Nemčija, Estonija, Litva, Nizozemska in Poljska) uporabljajo sistemi samoregulacije in prostovoljnega potrjevanja. Graf 7: Kazalnik restriktivnosti: nepremičninski posredniki Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 7 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica nepremičninskega posrednika in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal obseg dejavnosti, rezerviranih za nepremičninske posrednike, in restriktivnost drugih vrst zahtev. Zaradi velikih razlik v stopnji restriktivnosti po državah članicah je Evropska komisija podvomila o upravičenosti in sorazmernosti nekaterih najbolj restriktivnih pristopov. Komisija je leta 2017 izdala več priporočil za poklic nepremičninskega posrednika, ki so bila osredotočena predvsem na izključno rezervirane dejavnosti, zahtev glede trajanja obveznih kvalifikacij, pomanjkanje drugih načinov za dostop do poklica, omejitve glede lastniškega deleža in glasovalnih pravic, pravila o nezdružljivosti, regionalne predpise in potrebo po akademskem priznavanju diplom. Na žalost je bilo nadaljnje ukrepanje na podlagi teh priporočil zelo omejeno in večina držav članic se ni bistveno potrudila, da bi ponovno ocenila sorazmernost zahtev. Nasprotno so se nekatere države članice odločile za poostritev predpisov. Dve državi članici, tj. Malta in Češka, sta pred kratkim začeli urejati dostop do poklica. Do zdaj ta na novo regulirana poklica še nista bila prijavljena v podatkovni zbirki reguliranih poklicev, zadevni državi članici pa nista sporočili rezultatov morebitne predhodne ocene sorazmernosti na podlagi okvira iz direktive o preskusu sorazmernosti. Odločitev Malte za uvedbo novih predpisov se zdi še toliko bolj presenetljiva, ker je bilo glede na pregled stanja potrošniških trgov za leto 2016 ugotovljeno, da ima najuspešnejši nepremičninski trg v celotni EU .

Francija je leta 2018 uvedla zakonodajo za zaščito naziva nepremičninskega posrednika. Nemčija je opustila načrte za uvedbo predpisov za nepremičninske posrednike, za Romunijo pa se zdi, da namerava regulirati dostop do poklica. Kar zadeva izobraževanje, je v večini držav še vedno potrebno približno 2–3-letno izobraževanje, ki mora biti morda dopolnjeno s pripravništvom in/ali delovnimi izkušnjami in/ali izpitom. V nasprotju s tem pa imajo države, kot so Hrvaška, Finska, Madžarska, Italija in Malta, razmeroma nizke zahteve glede kvalifikacij. Večina držav, razen Hrvaške, Finske, Madžarske, Italije in Švedske, zagotavlja druge načine za pridobitev zahtevanih kvalifikacij. Ciper je marca 2020 sprejel okrožnico, ki nacionalno zakonodajo razlaga tako, da od vsake fizične osebe, povezane z nepremičninsko agencijo, zahteva, da je registriran nepremičninski posrednik, pri čemer se zdi, da se dodaja zahteva po 100-odstotnem lastniškem deležu. Na Malti je pravna oblika, v okviru katere lahko nepremičninski posredniki opravljajo svoj poklic, z novimi predpisi omejena na družbo civilnega prava. To pomeni, da nepremičninski posredniki ne smejo ustanoviti podjetja z nestrokovnjaki ali s katerim koli drugim strokovnjakom, ki nima licence za nepremičninskega posrednika. Belgija še vedno zahteva, da imajo usposobljeni strokovnjaki 60-odstotni delež in glasovalne pravice v podjetnih za poklicne nepremičninske storitve. V Španiji je poklic v nekaterih regijah, kot je Katalonija, še vedno reguliran z rezervacijo dejavnosti in zaščito naziva. Ker poklic nepremičninskega posrednika na Slovaškem še vedno ni reguliran, morajo strokovnjaki iz drugih držav članic EU, ki želijo delati kot nepremičninski posredniki, še vedno opraviti postopek akademskega priznavanja diplom. Medtem je Slovenija odpravila zahtevo glede državljanstva. Priporočila Ciper, Hrvaška, Češka, Irska, Slovaška, Slovenija in Švedska bi morali preučiti možnost, da bi dostop do dejavnosti, ki so zdaj rezervirane izključno za nepremičninske posrednike, odprli tudi za druge strokovnjake. Avstrija, Belgija, Ciper, Češka, Danska, Francija, Irska, Slovenija, Slovaška in Švedska bi morali oceniti, v kakšnem obsegu je trajanje zahtev glede obveznih kvalifikacij nujno glede na storitve, ki jih zagotavljajo nepremičninski posredniki, in cilje regulacije. Hrvaška, Finska, Madžarska, Italija in Švedska bi morale razmisliti o uvedbi drugih načinov za dostop do poklica. Belgija bi morala oceniti potrebo po omejitvah glede lastniškega deleža in glasovalnih pravic. Ciper in Malta bi morala znova oceniti upravičenost in sorazmernost zahteve, da morajo imeti nepremičninski posredniki 100-odstotni lastniški delež. Italija bi morala oceniti potrebo po prepovedi opravljanja nezdružljivih dejavnosti in njeno sorazmernost. Španija bi morala pregledati obstoječe regionalne predpise, saj bi lahko povzročili zmedo v zvezi z dostopom do tega poklica in njegovim opravljanjem ter ustvarili ovire za mobilnost. Slovaška bi morala odpraviti zahtevo, da osebe s kvalifikacijami iz drugih držav članic EU opravijo postopek za priznavanje njihovih visokošolskih diplom. II.7 Turistični vodniki Poklic turističnega vodnika je še vedno reguliran v dveh tretjinah držav članic, pri čemer je večina teh držav v južni in vzhodni Evropi.

Graf 8: Kazalnik restriktivnosti: turistični vodniki Vir: Evropska komisija, 2021. V grafu 8 je prikazan relativni položaj držav članic v smislu restriktivnosti v zvezi z dostopom do poklica turističnega vodnika in njegovim opravljanjem v skladu s posodobljenim kazalnikom restriktivnosti. V primerjavi z letom 2017 je bil kazalnik nekoliko spremenjen, da bi bolje zajemal obseg dejavnosti, rezerviranih za turistične vodnike, in restriktivnost drugih vrst zahtev. Niti Belgija niti Bolgarija tega poklica nista navedli med reguliranimi poklici v podatkovni zbirki reguliranih poklicev, vendar je jasno, da je poklic v obeh državah članicah reguliran vsaj od leta 2016. Priporočila iz leta 2017 so bila osredotočena na upravičenost in sorazmernost regulacije tega poklica ter na pregled in oceno obsega rezerviranih dejavnosti. Države članice z različnimi regionalnimi predpisi so bile pozvane, naj natančno preučijo razdrobljenost pravil in geografsko področje uporabe dovoljenj za turistične vodnike. Nazadnje je Komisija države članice pozvala, naj pregledajo sezname, s katerimi je pravica do dela na številnih turistično zanimivih območjih rezervirana za imetnike posebnih licenc. Komisija je vsem državam članicam, v katerih je ta poklic reguliran, priporočila, naj ocenijo, ali je taka regulacija sploh potrebna oziroma ali bi bilo mogoče z manj restriktivnimi pravili doseči cilj zaščite kulturne, zgodovinske, arheološke in umetniške dediščine ter njene ustrezne vrednosti. Te vidike, ki so jih države članice navedle v utemeljitev regulacije, je Sodišče priznalo kot nujne razloge v javnem interesu, ki lahko upravičujejo omejitev. Vendar bi bilo treba temeljito oceniti sorazmernost takih pravil. Zato bi morale države članice pravila in obveznosti glede dostopa do poklica turističnega vodnika in njegovega opravljanja uvesti le, če je to očitno potrebno za preprečitev škode za kulturno bogastvo države članice. Nobena država članica, v kateri je poklic reguliran, Komisije ni obvestila o pregledu, poleg tega Komisija ugotavlja, da so bile sprejete le zelo omejene reforme. Čeprav ta poklic v Sloveniji ostaja reguliran s širokim obsegom rezerviranih dejavnosti, so bile zahteve glede dostopa omiljene z ukinitvijo pogojev v zvezi z opravljanjem državnega izpita. Litva je leta 2018 spremenila predpise za turistične vodnike, vendar je kljub priporočilom poostrila zahteve, ki urejajo dostop do poklica, zlasti glede obsega rezerviranih dejavnosti. Kljub temu je omilila več zahtev, na primer z ukinitvijo teoretičnega dela državnega izpita. Hrvaška je konec leta 2017 sprejela nov zakon o turističnih storitvah. Vendar spremembe niso odpravile nobenega od pomislekov glede turističnih vodnikov, ki jih je izrazila Komisija, in zdi se, da so celo poslabšale stanje. Z novim zakonom pa je bila odpravljena zahteva po dokazovanju „poslovne sposobnosti“. Grčija ni izvedla reforme, vendar šole za turistične vodnike pri ministrstvu za turizem od leta 2017 spet delujejo in izvajajo dvoletni program za pridobitev diplome. Za vpis v te šole veljajo pogoji in omejitve. Francija je prav tako nekoliko omilila omejitve in dodatno odprla dostop do poklica, tako da je dodala tretji način za pridobitev zahtevanih poklicnih kvalifikacij. Nazadnje Komisija ugotavlja, da je Češka leta 2021 sprejela reformo poklica turističnega vodnika, s čimer je bila uvedena regulacija poklica z zaščito naziva. Poklic turističnega vodnika je mogoče opravljati le z vidno nameščeno izkaznico (I. ali II. razred), ki jo na prošnjo izda ministrstvo za regionalni razvoj. Za pridobitev izkaznice II. razreda so potrebne poklicne kvalifikacije. V Avstriji, Bolgariji, na Malti in v Sloveniji je zelo veliko različnih dejavnosti rezerviranih za osebe z določenimi poklicnimi kvalifikacijami. Med temi dejavnostmi je tudi delo vodnika, ki vključuje predstavitev in pojasnitev družbenih in političnih razmer v nacionalnem in mednarodnem okolju, včasih pa celo vodenje oseb na športnih in družabnih dogodkih ter spremljanje turistov z letališča do hotela. Take omejitve zelo omejujejo dostop do teh dejavnosti in morajo biti omejene na tisto, kar je nujno potrebno za zaščito splošnega javnega interesa. Bolgarija je leta 2019 pregledala predpise za ta poklic, vendar je obseg rezerviranih dejavnosti ostal nespremenjen. Spremembe zakonodaje v Sloveniji niso vplivale na pravila o obsegu omejitev. V Avstriji in na Malti niso bile sprejete nobene spremembe. Na Hrvaškem, v Italiji in Španiji je poklic reguliran na regionalni ravni, tako da morajo morda strokovnjaki znotraj ene države članice pridobiti različne kvalifikacije in dovoljenja, če želijo opravljati storitve v več regijah. Zaradi takih razlik sta dostop do poklica in njegovo opravljanje bolj zapletena in lahko se pojavijo vprašanja v zvezi z združljivostjo s pravom EU, zlasti s členom 10(4) direktive o storitvah (Direktiva 2006/123/ES) in členom 7(2a) direktive o poklicnih kvalifikacijah (2005/36/ES). Po postopku za ugotavljanje kršitev, ki ga je začela Komisija, je Hrvaška napovedala, da bo 21 poklicnih izpitov za posamezne županije nadomestila z enim centraliziranim izpitom. Španija in Italija Komisije nista obvestili o nobeni reformi, niti nista predložili pojasnil glede sedanjega sistema v zvezi z različnimi obstoječimi predpisi. Belgija je leta 2016 uvedla zaščito naziva za različne vrste turističnih vodnikov v Valoniji. Čeprav je veljavnost teh nazivov omejena na to regijo, za turistične vodnike iz drugih dveh regij ni predviden poseben režim vzajemnega priznavanja, saj Bruselj in Flandrija menita, da tega poklica ni treba regulirati. V Sloveniji lahko občine še vedno določijo pogoje za dostop do poklica na določenem turističnem območju in zagotovijo zaščito naziva tistim, ki izpolnjujejo take pogoje. Ker so dejavnosti, rezervirane za turistične vodnike, določene na občinski ravni, bi se lahko te rezervirane dejavnosti po državi zelo razlikovale. Hrvaška in Francija imata še vedno sezname območij, kjer je delo vodnika rezervirano za osebe s posebnimi kvalifikacijami. To lahko povzroči razdrobljenost trga in naloži veliko breme ponudnikom storitev iz drugih držav članic, ki spremljajo turiste po različnih delih države in ne omejujejo opravljanja svojih storitev na določeno območje. Taki seznami, zlasti če zajemajo številne znamenitosti, ustvarjajo neupravičene omejitve, če razlogi za vključitev določene znamenitosti niso bili ustrezno preučeni.