[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 2.6.2010

COM(2010) 291 konč.

POROČILO KOMISIJE

LETNO POROČILO 2009O ODNOSIH MED EVROPSKO KOMISIJO IN NACIONALNIMI PARLAMENTI

POROČILO KOMISIJE

LETNO POROČILO 2009O ODNOSIH MED EVROPSKO KOMISIJO IN NACIONALNIMI PARLAMENTI

1. UVOD

Leto 2009 so zaznamovali pomembni institucionalni dogodki; junija so bili izvoljeni novi evropski poslanci, iztekel se je mandat prvi Komisiji pod vodstvom Barrosa, 1. decembra pa je začela veljati Lizbonska pogodba. Na področju odnosov med Komisijo in nacionalnimi parlamenti se je leta 2009 politični dialog še okrepil (poglavje 2), pri čemer se povečuje število mnenj in sodelujočih domov, pogosti stiki in povezave med Komisijo in nacionalnimi parlamenti (poglavje 3) so pogosti in uspešni na vseh ravneh, obe strani pa sta se tudi intenzivno pripravili na začetek veljavnosti Lizbonske pogodbe in izvajanje novih določb glede nacionalnih parlamentov (poglavje 4).

Medtem ko so bili v prejšnjem letnem poročilu[1] opisani odnosi med Komisijo, ki se ji je iztekal mandat, in nacionalnimi parlamenti, je nova Komisija to poročilo izkoristila tudi za to, da je izpostavila glavne prednostne naloge in ambicije, ki si jih je v zvezi z nadaljnjim razvojem odnosov z nacionalnimi parlamenti zastavila za novi mandat.

2. Politični dialog

2.1. Sodelovanje nacionalnih parlamentov in osrednja točka mnenj

Različni načini sodelovanja

Leta 2009 so nacionalni parlamenti v okviru političnega dialoga Komisiji poslali 250 mnenj (leta 2008 so jih poslali 200), iz česar je očiten naraščajoč trend. Med septembrom 2006 in decembrom 2009 je 35 (od 40) nacionalnih domov 25 držav članic poslalo 618 mnenj.

Tako kot prejšnja leta je bilo nekaj domov še posebej aktivnih, na primer portugalski Assembleia da Republica (47 mnenj), češki senat (27), oba domova nizozemskega parlamenta (19), švedski Riksdag (18), italijanski senat (17), nemški Bundesrat (16), House of Lords Združenega kraljestva (14), francoski senat (12), danski Folketing (12), avstrijski Bundesrat (10) in grški predstavniški dom (10). Teh 12 domov je poslalo približno tri četrtine vseh mnenj nacionalnih parlamentov leta 2009. Zlasti se je v zadnjem letu v primerjavi z letom 2008 občutno povečalo število mnenj češkega in italijanskega senata, avstrijskega Bundesrata in grškega predstavniškega doma. Omembe vredno je tudi dejstvo, da sta avstrijski Nationalrat in malteški predstavniški dom leta 2009 prvič sodelovala v političnem dialogu.

Po drugi strani 10 domov leta 2009 ni poslalo nobenega mnenja, sodelujočih 13 domov pa se je omejilo na mnenja, prejeta v okviru preskusa subsidiarnosti, ki ga koordinira konferenca odborov za evropske zadeve (COSAC). Od leta 2006 pet domov sploh ne sodeluje pri tem dialogu – oba španska in romunska domova ter slovenski Državni zbor. Treba pa je poudariti, da v večini primerov domovi namenoma niso zelo aktivni v političnem dialogu, saj svojo vlogo pri evropskih zadevah opredelijo raje prek nadzora svojih vlad kot pa Komisije.

Obseg mnenj nacionalnih parlamentov

250 mnenj, ki so jih izdali nacionalni parlamenti, se je nanašalo kar na 139 dokumentov Komisije. O samo 10 izmed teh 139 dokumentov so izrazili mnenje štirje domovi ali več (če ne štejemo treh predlogov v okviru preskusa subsidiarnosti, ki ga koordinira konferenca odborov za evropske zadeve).

Sporočila in priporočila, ki so najbolj pritegnila pozornost nacionalnih parlamentov, so se nanašala na stockholmski program[2] (8 mnenj), direktivo o čezmejnem zdravstvenem varstvu[3] (7 mnenj[4]), direktivo o pravicah potrošnikov[5] (6 mnenj), okvirna sklepa o trgovini z ljudmi[6] (6 mnenj) in boju proti spolni zlorabi otrok[7] (5 mnenj), zeleni knjigi o kolektivnih odškodninah[8] (5 mnenj) in o spodbujanju učne mobilnosti za mlade[9] (5 mnenj), sporočilo o evropskem finančnem nadzoru[10] (4 mnenja), direktivo o minimalnih standardih za prosilce za azil[11] (4 mnenja) ter letno strategijo politik za leto 2010[12] (4 mnenja).

Približno polovica od 250 mnenj, prejetih leta 2009, se je nanašala na zakonodajne predloge, polovica pa na sporočila in dokumente o posvetovanju Komisije. 36 mnenj se je nanašalo na zelene knjige. Opozoriti je treba, da švedski in danski parlament, ki sta zelo aktivna, v skladu s svojimi notranjimi postopki sodelujeta pri političnem dialogu s Komisijo samo še pri nezakonodajnih dokumentih.

Večina mnenj je na splošno osredotočenih na vprašanja politike, pri čemer se jih samo 13 nanaša na dokumente o programih ali na institucionalna vprašanja. Nacionalni parlamenti so največ pozornosti posvečali pravosodju, svobodi in varnosti (83 mnenj, vključno z mnenji, izdanimi v okviru dveh preskusov subsidiarnosti konference odborov za evropske zadeve), zdravju in varstvu potrošnikov (38 mnenj, vključno z mnenji, izdanimi v okviru enega preskusa subsidiarnosti konference odborov za evropske zadeve), energetiki in prometu (22 mnenj), izobraževanju in kulturi (14 mnenj), okolju (12 mnenj) ter podjetništvu (10 mnenj).

Objava mnenj Komisije

Maja 2009 je Komisija postavila spletno stran na portalu Europa[13], kjer objavlja vsa mnenja, ki jih prejme od nacionalnih parlamentov v okviru političnega dialoga, pa tudi svoje odgovore. Spletna stran trenutno vsebuje samo mnenja, prejeta v letih 2008 in 2009, vendar si Komisija prizadeva postopoma vključiti mnenja, ki jih je prejela od začetka političnega dialoga z nacionalnimi parlamenti septembra 2006.

2.2. Ocena mnenj nacionalnih parlamentov in odgovorov Komisije

Velika večina mnenj je bila na splošno pozitivna in je odobravala pobude in predloge Komisije, hkrati pa izrazila konkretne pripombe in predloge za spremembe, pa tudi konstruktivno kritiko. Večina nacionalnih parlamentov je po svojem mnenju proučila pomembna politična vprašanja, pri čemer je imela pripombe predvsem na širšo vsebino predloga Komisije, relativno malo mnenj pa je vsebovalo pripombe o pravni podlagi ali načelih subsidiarnosti in sorazmernosti.

Od 250 mnenj, prejetih leta 2009, jih je izrazilo pomisleke v zvezi s subsidiarnostjo samo 25. Ta so se nanašala na približno 15 zakonodajnih in nezakonodajnih dokumentov Komisije. Za vprašanje subsidiarnosti so se zanimali zlasti francoski senat, avstrijski Bundesrat , nemški Bundesrat ter nizozemski, portugalski in grški parlament. Čeprav ne gre za pomisleke v zvezi s subsidiarnostjo kot tako, pa so nacionalni parlamenti v nekaterih mnenjih izpostavili, kaj se jim zdi neustrezna utemeljitev v zvezi s skladnostjo določenega predloga z načelom subsidiarnosti.

Pri dvodomnih sistemih je treba opozoriti, da domova v nekaterih primerih nimata vedno enakih pogledov na preskus skladnosti z načelom subsidiarnosti. Nizozemska domova se na primer glede tega vprašanja nista strinjala pri predlogu o informacijskem omrežju za opozarjanje o ključni infrastrukturi[14] in o direktivi o energetski učinkovitosti stavb[15], doma francoskega parlamenta pa sta izrazila različni mnenji glede skladnosti predloga o poskusih na živalih z načelom subsidiarnosti[16].

Treba je tudi omeniti, da je Komisija leta 2009 prejela več mnenj nacionalnih parlamentov v okviru treh preskusov subsidiarnosti, ki jih je koordinirala konferenca odborov za evropske zadeve: prvo preverjanje v zvezi z direktivo o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev[17], se je začelo decembra 2008; drugo preverjanje v zvezi z okvirnim sklepom o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih[18] se je začelo julija 2009; tretje preverjanje v zvezi z uredbo o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju sodnih odločb in javnih listin v zapuščinskih zadevah[19] pa se je začelo oktobra 2009. V vseh treh primerih je velika večina sodelujočih domov potrdila skladnost predlogov z načelom subsidiarnosti. V prvem primeru je dal negativno mnenje samo avstrijski Bundesrat , v drugem primeru sta se negativnemu mnenju avstrijskega Bundesrata glede skladnosti z načelom subsidiarnosti pridružila tudi irski in malteški parlament, 11 od ostalih domov se utemeljitev Komisije v obrazložitvenem memorandumu ni zdela popolnoma zadovoljiva, v zvezi z zadnjim predlogom pa je na neupoštevanje načela subsidiarnosti nakazal samo belgijski senat.

Politični dialog o ključnih dokumentih

Glede na to, da velike večine dokumentov Komisije niso komentirali več kot trije domovi, se naslednja analiza osredotoča na najbolj reprezentativne dokumente in citira nekatere konkretne primere za ilustracijo naslednjih ugotovitev.

- Stockholmski program

Sporočilo Komisije „Območje svobode, varnosti in pravice za državljane“[20] (stockholmski program) je bilo leta 2009 deležno posebne pozornosti parlamentov. Komisija je prejela osem mnenj, nekatera druga pa so bila poslana neposredno Evropskemu parlamentu, ki je o tem vprašanju razpravljal na medparlamentarnem srečanju novembra 2009. V vseh prejetih mnenjih je bila izražena podpora sporočilu Komisije. Velika večina se je strinjala z dejstvom, da so bile v središče naslednjega večletnega programa postavljene individualne pravice, državljani pa so bili postavljeni v središče projekta. Med individualnimi pravicami, ki jih je izpostavilo več domov, je bila najpogosteje omenjena pravica do zasebnosti. Izraženi so bili pomisleki glede učinkovitosti instrumentov notranjega preseljevanja, skupnega evropskega schengenskega vizuma, vzpostavitve skupnega sistema za sprejem zakonitih priseljencev, dejstva, da bi morali zakoniti priseljenci pridobiti podobne pravice, kot jih imajo državljani EU, pa tudi glede odprave exequatur. Prav tako je bila poudarjena potreba po zagotavljanju spoštovanja načela subsidiarnosti na področju civilne zaščite.

- Direktiva o pravicah potrošnikov

Podobno zanimanje so nacionalni parlamenti izkazali predlogu Komisije za direktivo o pravicah potrošnikov[21], glede katere je Komisija prejela šest mnenj, od katerih jih precej izraža pomembne pomisleke. Pet domov je menilo, da je predlog v nasprotju z načeli subsidiarnosti, ker popolna uskladitev na nekaterih področjih potrošniškega in pogodbenega prava ne bi omogočala uporabe nacionalnega prava, ki je po njihovem mnenju zagotovilo visoko raven varstva potrošnikov. Več domov je navedlo, da se predlog osredotoča bolj na omogočanje lažjih čezmejnih postopkov kot pa na varstvo pravic potrošnikov. Nacionalni parlamenti so imeli pomisleke v zvezi z izbiro pravne podlage in so menili, da ocena učinka ni zadovoljiva, zlasti kar je zadevalo pomanjkanje konkretnih statističnih podatkov v podporo predlogu in izključitev digitalnega blaga in čistih storitev s področja njene uporabe.

- Direktiva o čezmejnem zdravstvenem varstvu

Kar zadeva direktivo o uveljavljanju pravic pacientov na področju čezmejnega zdravstvenega varstva[22] so bili v treh od sedmih mnenj[23] izraženi pomisleki glede skladnosti z načelom subsidiarnosti ali pa splošnejše pripombe glede vidikov subsidiarnosti. Več domov je menilo, da bi lahko predlog Komisije ogrozil sposobnost držav članic, da upravljajo zagotavljanje zdravstvenih storitev in v svojih sistemih varnosti ohranjajo finančno ravnotežje. Nacionalni parlamenti so na primer poudarili, da v oceni učinka ni izpostavljeno tveganje, s katerim bi se države članice lahko soočale zaradi izgube nadzora nad pretoki pacientov. Poudarili so tudi, da lahko samo države članice ocenjujejo učinek predloga na financiranje in organizacijo nacionalnih sistemov zdravstvenega varstva, ter pozvali k odpravi določb, v skladu s katerimi bi lahko Komisija določila smernice, ki bodo državam članicam omogočile lažjo opredelitev standardov kakovosti in varnosti za storitve zdravstvenega varstva.

- Evropski finančni nadzor

Drugo vprašanje, ki je bilo leta 2009 očitno v središču pozornosti nacionalnih parlamentov, je finančna kriza; štirje domovi so imeli pripombe na sporočilo Komisije o evropskem finančnem nadzoru[24]. Med nacionalnimi parlamenti, ki so izrazili mnenje o tem dokumentu, so nekateri poudarili, da bo moral finančni nadzor dolgoročno opravljati evropski organ, pooblaščen za sprejemanje zavezujočih odločitev, ter da je treba sistem, ki ga predlaga Komisija, pregledati v dveh ali treh letih. Eden od nacionalnih parlamentov se ni strinjal s tem pogledom in ni bil pripravljen sprejeti zmanjšanja odgovornosti nacionalnih nadzornikov. Namesto tega je podprl zakonodajni okvir za mednarodne dejavnosti velikih finančnih subjektov.

- Zeleni knjigi o kolektivnih odškodninah in spodbujanju učne mobilnosti za mlade

Komisija je prejela mnenja petih domov v zvezi z zeleno knjigo o kolektivnih odškodninah[25], od katerih so si štiri podobna, saj so poudarila, da taka zavezujoča uredba na evropski ravni ni bila potrebna ter predlagala, da se sprejme zelo ozko usmerjena zakonodaja ali celo nezavezujoči ukrepi. Samo en nacionalni parlament je pozval k uvedbi zavezujočih ukrepov za kolektivne odškodnine (enoten sistem na ravni EU). Opozoriti je treba, da je ta nacionalni parlament po prejemu prvega odgovora Komisije izdal drugo mnenje v zvezi s skupinskimi zahtevki, v katerem je sicer ponovno izrazil splošne zadržke v zvezi z zakonodajo s tega področja na ravni EU, vendar se je Komisiji zahvalil za zagotovilo, da morebitna prihodnja pobuda ne bo pomenila podlage za „industrijo“ sodnih postopkov, kot obstaja v nekaterih neevropskih državah.

Pet domov je izrazilo mnenje v zvezi z zeleno knjigo o učni mobilnosti za mlade[26], in sicer splošno podporo pobudi Komisije in ciljem zelene knjige. Nacionalni parlamenti so menili, da se mednarodna mobilnost ne bi smela omejevati samo na mlade, saj je spodbujanje vseživljenjskega učenja eden od ključnih ciljev Komisije. Poudarili so tudi, da bi morali biti evropski programi prožni glede trajanja, časa izvajanja in sodelujočih držav, ter da je treba posebno pozornost posvetiti izboljšanju znanja tujih jezikov pri mladih in priznavanju študijev kot pogoja za mobilnost. Nekateri domovi so Komisiji predlagali, da v prenovljeno lizbonsko strategijo vključi spodbujanje mobilnosti v okviru pripravništva.

Odgovori Komisije na mnenja nacionalnih parlamentov

Odgovore Komisije na mnenja nacionalnih parlamentov podpiše podpredsednik, ki je odgovoren za odnose z nacionalnimi parlamenti, in sicer potem, ko jih Komisija uradno sprejme po posvetovanju z vsemi udeleženimi kabineti in službami. V svojih odgovorih nacionalnim parlamentom Komisija pogosto poskuša bolje pojasniti svoje začetne predloge, če je mogoče s podrobnimi primeri za utemeljitev določenega stališča. Odgovori po možnosti vsebujejo tudi reakcije na konkretne pripombe in predloge nacionalnih parlamentov ter navedbo, ali jih lahko Komisija podrobneje prouči. Odgovori Komisije morajo seveda vedno odražati in spoštovati institucionalno ravnotežje, kot je določeno v pogodbah. Prav tako so v veliki meri odvisni od tega, kdaj je bilo določeno mnenje dano, v primeru zakonodajnih zadev pa tudi od tega, na kateri stopnji je medinstitucionalni postopek.

Odgovori na zelene knjige in druge dokumente o posvetovanju so običajno omejeni dokler posvetovanja še potekajo ali njihovi rezultati še niso bili ocenjeni.

3. Stiki in obiski

Kot v prejšnjih letih so bili komisarji in njihove službe še posebej aktivni in zavezani pri stikih in izmenjavah s predstavniki nacionalnih parlamentov. Poleg številnih dvostranskih srečanj med člani Komisije in nacionalnimi parlamenti je bila Komisija na politični ravni zastopana na vseh večjih medparlamentarnih srečanjih, ki so potekala leta 2009, in sicer konferenci predsednikov parlamentov EU februarja v Parizu, srečanjih predsednikov konference odborov za evropske zadeve februarja v Pragi in julija v Stockholmu, plenarnih zasedanjih konference odborov za evropske zadeve maja v Pragi in oktobra v Stockholmu ter medparlamentarnih srečanjih februarja in novembra v Bruslju.

Poleg tega se službe Komisije redno sestajajo s kolegi iz nacionalnih parlamentov v okviru rednih srečanj s stalnimi predstavniki nacionalnih parlamentov v Bruslju (12 rednih srečanj leta 2009 ter poldnevni seminar, ki ga je junija organizirala Komisija) ter konferenc in zaslišanj, ki jih v ustreznih glavnih mestih organizirajo različni domovi, ali na različnih tematskih delavnicah, ki jih za uradnike nacionalnih parlamentov organizira Evropski parlament. Treba je poudariti, da so službe Generalnega sekretariata oktobra v Københavnu prvič sodelovale na zasedanju upravnega odbora mreže za izmenjavo informacij (IPEX), pa tudi opozoriti na nastop generalne sekretarke Komisije na zasedanju generalnih sekretarjev parlamentov EU decembra v Bruslju, nekaj dni po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe.

Ti kontakti in izmenjave med Komisijo in nacionalnimi parlamenti leta 2009 so bili osredotočeni predvsem na začetek veljavnosti in izvajanje Lizbonske pogodbe, vprašanja v zvezi z območjem svobode, varnosti in pravice ter vprašanja glede gospodarske in finančne krize.

4. Lizbonska pogodba

Lizbonska pogodba, ki je začela veljati 1. decembra 2009, je zelo povečala vlogo nacionalnih parlamentov na ravni EU. Nacionalni parlamenti so prvič navedeni v glavnem besedilu Pogodbe. Člen 12 PEU določa: „ Nacionalni parlamenti dejavno prispevajo k dobremu delovanju Unije “. V nadaljevanju navedenega člena je našteta vrsta novih pravic, iz katerih je razvidna osrednja vloga nacionalnih parlamentov v demokratičnem tkivu Unije.

Med novimi pravicami nacionalnih parlamentov je vsekakor najbolj očitna njihova naloga, da „ skrbijo za spoštovanje načela subsidiarnosti v skladu s postopki iz Protokola [št. 2] o uporabi načel subsidiarnosti “, t.i. „mehanizem za preverjanje subsidiarnosti“ ali „postopek rumenega ali oranžnega kartona“. Ta mehanizem določa končno možnost za zakonodajalca, da zaustavi redni zakonodajni postopek, če določeno število nacionalnih parlamentov dvomi, da zadevni zakonodajni predlog ni skladen z načelom subsidiarnosti.

Kar zadeva izvajanje novih določb Pogodbe v zvezi z nacionalnimi parlamenti in zlasti mehanizma za preverjanje subsidiarnosti je Komisija konec novembra 2009 sprejela notranje ukrepe, ki omogočajo učinkovito uporabo tega novega instrumenta od dne začetka veljavnosti Pogodbe. Nacionalni parlamenti in zakonodajalec so bili o teh postopkih obveščeni s skupnim dopisom predsednika in podpredsednika Komisije, ki je bil 1. decembra poslan predsednikom 40 domov, Evropskega parlamenta in Sveta[27]. Komisija je te ukrepe opredelila v skladu s številnimi razpravami, ki jih je imela v preteklih letih z nacionalnimi parlamenti na politični ravni in na ravni različnih služb. Zagotovila je tudi, da se pri njih upoštevajo vsi večji pomisleki, ki so jih izrazili nacionalni parlamenti. Na podlagi izkušenj, pridobljenih v naslednjih mesecih, bo treba nekatere vidike teh ukrepov mogoče prilagoditi.

Ključno sporočilo iz dopisa z dne 1. decembra je, da Komisija mehanizem za preverjanje subsidiarnosti vidi kot politični in ne le računovodski instrument, da je prepričana, da ga bodo nacionalni parlamenti uporabljali na odgovoren in konstruktiven način in da namerava uvesti ustrezne ukrepe za omogočanje lažje uporabe tega novega instrumenta kot praktičnega orodja za nacionalne parlamente. Nacionalni parlamenti so zelo dobro sprejeli dopis in splošni pristop Komisije.

Glede na vlogo skrbnika, ki jo je imela prejšnja Komisija med 1. novembrom 2009 in 10. februarjem 2010, v dveh mesecih po začetku veljavnosti nove pogodbe ni bilo sprejetih večjih zakonodajnih predlogov. Prvi predlogi v okviru mehanizma za preverjanje subsidiarnosti so bili sprejeti in posredovani nacionalnim parlamentom šele v začetku februarja 2010.

5. Obeti za prihodnost

Komisija je zavezana nemotenemu in učinkovitemu izvajanju določb Lizbonske pogodbe v zvezi z nacionalnimi parlamenti in zlasti mehanizmom za preverjanje subsidiarnosti. To bo ena od prednostnih nalog sedanje Komisije, pri opredelitvi njenih odnosov z nacionalnimi parlamenti.

Hkrati in splošneje bo ključnega pomena konsolidacija partnerstva z nacionalnimi parlamenti s spodbujanjem in krepitvijo političnega dialoga ob popolnem upoštevanju institucionalnega ravnotežja na ravni EU. Z nadaljnjim dialogom bo mogoča širša in bolj politična izmenjava mnenj med obema stranema, ki ne bo omejena le na zakonodajne predloge in bo presegala vprašanje subsidiarnosti. Komisija bo tako še naprej natančno proučevala vsa mnenja, ki jih prejme od nacionalnih parlamentov, saj je prepričana, da je mogoče s tako konstruktivno in učinkovito komunikacijo še bolj okrepiti odnose med evropskimi institucijami in državljani v vsej Evropi.

Komisija meni, da je treba mehanizem za preverjanje subsidiarnosti in politični dialog obravnavati skupaj, pri čemer je prvi del širšega političnega razmerja med Komisijo in nacionalnimi parlamenti. Nacionalni parlamenti so pozdravili ta pristop, saj so do sedaj poskušali svoja mnenja osredotočiti na vsebino dokumentov Komisije, ne pa na vidike subsidiarnosti.

Z okrepitvijo političnega partnerstva z nacionalnimi parlamenti namerava Komisija izboljšati postopek oblikovanja politik na področju zakonodajnih in nezakonodajnih ukrepov, nacionalne parlamente namerava bolj vključiti v evropske zadeve, od katerih so v zadnjih letih mnoge postale notranje zadeve, ter tako Evropo približati državljanom, poleg tega pa namerava tudi izboljšati poznavanje nacionalne dinamike in procesov s strani Komisije.

Kar zadeva boljše oblikovanje politik, ni vedno enostavno izmeriti konkretnih učinkov mnenj nacionalnih parlamentov glede določenega zakonodajnega akta. Vendar je treba vedeti, da je Komisija vedno, ko se z zakonodajalcem pogaja glede zakonodajnih zadev, točno seznanjena z mnenji nacionalnih parlamentov. Tudi ko se odloča o svojem stališču, ki ga namerava predstaviti Evropskemu parlamentu in Svetu, je lahko seznanjena s stališči nacionalnih parlamentov v zvezi z ustrezno zadevo. V mnogih primerih Parlament ali Svet v zakonodajnem postopku upoštevata mnenja nacionalnih parlamentov, kar jasno dokazuje dodano vrednost mnenj nacionalnih parlamentov. Če so pravočasna, lahko funkcionirajo kot sistem zgodnjega opozarjanja z zagotavljanjem pregleda glavnih stališč v zvezi s predlogom Komisije, ki se pogosto odrazijo pozneje v zakonodajnem postopku. Če so mnenja zelo pozna in maloštevilna, je njihov učinek na tekoče medinstitucionalne razprave seveda relativno majhen.

V zadnjih petih letih so se odnosi med Komisijo in nacionalnimi parlamenti močno razvili, postali tesnejši in stvarnejši. Z Lizbonsko pogodbo se bo ta trend še nadaljeval. Nacionalni parlamenti imajo zdaj pomembnejšo vlogo na ravni EU, zato lahko postanejo ključni akterji, katerih stališča bodo morale institucije EU upoštevati. Tako bodo nacionalni parlamenti kmalu postali sestavni del postopka odločanja na ravni EU.

Vendar je na obeh straneh mogoč še nadaljnji napredek. Izkoriščanje potenciala tega političnega partnerstva in vzpostavitev še konstruktivnejših odnosov bosta še naprej ključni cilj. Komisija bo tesno spremljala pravilno izvajanje novih določb Pogodbe v zvezi z nacionalnimi parlamenti, v tem okviru pa bo še posebej pazila, da bodo izpolnjeni pogoji glede subsidiarnosti iz Protokola št. 2. Komisija bi tudi rada spodbudila tiste nacionalne parlamente, ki še ne sodelujejo v političnem dialogu, da aktivno sodelujejo pri izmenjavi mnenj s Komisijo. Nacionalne parlamente namerava tesneje vključiti v izvajanje strategije Evropa 2020, pripravljena pa je tudi proučiti možne metode sodelovanja v zvezi z izvajanjem proračuna EU, zlasti boja proti goljufijam. Na obeh področjih pričakuje Komisija pri izpolnjevanju ciljev aktivno podporo nacionalnih parlamentov. Komisija bo nacionalne parlamente tudi redno obveščala o načrtovanju programov. V tem pogledu si bo prizadevala svoj program dela takoj, ko bo sprejet, predstaviti stalnim predstavnikom nacionalnih parlamentov. Komisija bo tudi upoštevala prispevke in sklepe konference odborov za evropske zadeve.

Kar zadeva določbe nove pogodbe v zvezi z udeležbo nacionalnih parlamentov pri političnem nadzoru in ocenjevanju dejavnosti Europola in Eurojusta, se Komisija zaveda zahtev nacionalnih parlamentov, da se posvetuje z njimi, preden predloži predloge zadevnih predpisov, ki so bili vključeni v delovni program Komisije za leto 2010. Preden bo Komisija predložila te nove predloge, bo podrobno proučila izvajanje obstoječih sklepov v zvezi z Eurojustom in Europolom ter se posvetovala z vsemi udeleženimi strankami. V ta pripravljalna dela bodo vključeni tudi nacionalni parlamenti.

Komisija je odločena še povečati vlogo nacionalnih parlamentov, tako da jih postavlja v vrh svoje institucionalne in politične agende.

Število dobljenih mnenj po državah/domovih

Skupaj |

PORTUGALSKA | Assembleia da Republica | 47 |

ČEŠKA | Senát | 27 |

ŠVEDSKA | Riksdagen | 18 |

ITALIJA | Senato della Repubblica | 17 |

NEMČIJA | Bundesrat | 16 |

ZDRUŽENO KRALJESTVO | House of Lords | 14 |

DANSKA | Folketinget | 12 |

FRANCIJA | Sénat | 12 |

GRČIJA | Vouli ton Ellnion | 10 |

AVSTRIJA | Bundesrat | 10 |

ITALIJA | Camera dei Deputati | 9 |

NIZOZEMSKA | oba domova | 8 |

NIZOZEMSKA | Tweede Kamer Staten Generaal | 7 |

IRSKA | Oireachtas | 6 |

NIZOZEMSKA | Eerste Kamer Staten Generaal | 4 |

AVSTRIJA | Nationalrat | 4 |

NEMČIJA | Bundestag | 3 |

LATVIJA | Saeima | 3 |

LITVA | Seimas | 3 |

LUKSEMBURG | Chambre des Députés | 3 |

MADŽARSKA | Országgyűlés | 3 |

BELGIJA | Chambre des Répresentants | 2 |

BELGIJA | Sénat | 2 |

BOLGARIJA | Narodno Sabranie | 2 |

FRANCIJA | Assemblée Nationale | 2 |

SLOVENIJA | Državni zbor | 2 |

ČEŠKA | Poslanecká sněmovna | 1 |

ESTONIJA | Riigikogu | 1 |

CIPER | House of Representatives | 1 |

MALTA | House of Representatives | 1 |

ŠPANIJA | Congreso de los Diputados | 0 |

ŠPANIJA | Senado | 0 |

POLJSKA | Senat | 0 |

POLJSKA | Sejm | 0 |

ROMUNIJA | Camera Deputaților | 0 |

ROMUNIJA | Senatul | 0 |

FINSKA | Eduskunta | 0 |

SLOVENIJA | Državni svet | 0 |

SLOVAŠKA | Národná rada | 0 |

ZDRUŽENO KRALJESTVO | House of Commons | 0 |

Skupaj |

SKUPAJ | 250 |

Število mnenj, prejetih leta 2009, po generalnih direktoratih

Odgovorni GD | SKUPAJ |

Pravosodje, svoboda in varnost | 83 |

Zdravje in varstvo potrošnikov | 38 |

Energetika in promet | 22 |

Izobraževanje in kultura. | 14 |

Generalni sekretariat | 14 |

Okolje | 12 |

Podjetništvo in industrija | 10 |

Notranji trg in storitve | 9 |

Zaposlovanje, socialne zadeve in enake možnosti | 7 |

Raziskave | 7 |

Pravna služba | 6 |

Regionalna politika | 5 |

Kmetijstvo in razvoj podeželja | 4 |

Obdavčenje in carinska unija | 4 |

Informacijsko družbo in medije | 4 |

Pomorske zadeve in ribištvo | 4 |

Zunanje zadeve | 3 |

Gospodarske in finančne zadeve | 2 |

Eurostat | 1 |

Širitev | 1 |

Proračun | 0 |

Konkurenca | 0 |

Trgovina | 0 |

Razvoj | 0 |

Skupaj | 250 |

Dokumenti Komisije, v zvezi s katerimi je Komisija leta 2009 prejela največ mnenj[28]

Dokument Komisije | Naziv (in /ali ime upravičenca) | Število mnenj |

COM(2009) 262 | sporočilo o območju svobode, varnosti in pravice za državljane | 8 |

COM(2008) 414 | predlog direktive o uveljavljanju pravic pacientov na področju čezmejnega zdravstvenega varstva | 7 |

COM(2008) 614 | predlogu direktive o pravicah potrošnikov | 6 |

COM(2009) 136 | o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter varstvu žrtev | 6 |

COM(2009) 135 | predlog okvirnega sklepa o boju proti spolni zlorabi in spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji | 5 |

COM(2008) 794 | zelena knjiga o kolektivnih odškodninah za potrošnike | 5 |

COM(2009)329 | zelena knjiga o spodbujanju učne mobilnosti za mlade | 5 |

COM(2009)252 | sporočilo o evropskem finančnem nadzoru | 4 |

COM(2008) 815 | predlog direktive o minimalnih standardih za sprejem prosilcev za azil | 4 |

COM(2009) 73 | sporočilo o letni strategiji politik za leto 2010 | 4 |

[1] COM(2009) 343.

[2] COM(2009) 262.

[3] COM(2008) 414.

[4] Opozoriti je treba, da so bila tri od sedmih mnenj prejeta proti koncu leta 2008.

[5] COM(2008) 614.

[6] COM(2009) 136.

[7] COM(2009) 135.

[8] COM(2008) 794.

[9] COM(2009) 329.

[10] COM(2009) 252.

[11] COM(2008) 815.

[12] COM(2009) 73.

[13] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_en.htm.

[14] COM(2008) 676.

[15] COM(2008) 780.

[16] COM(2008) 543.

[17] COM(2008) 818.

[18] COM(2009) 338.

[19] COM(2009) 154.

[20] COM(2009) 262.

[21] COM(2008) 614.

[22] COM(2008) 414.

[23] Tri od sedmih mnenj so bila prejeta proti koncu leta 2008.

[24] COM(2009) 252.

[25] COM(2008) 794.

[26] COM(2009) 329.

[27] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_sl.htm.

[28] Trije predlogi, glede katerih so bila izvedena preverjanja subsidiarnosti pod vodstvom konference odborov za evropske zadeve.