EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 2.6.2021 COM(2021) 500 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKI CENTRALNI BANKI, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU, ODBORU REGIJ IN EVROPSKI INVESTICIJSKI BANKI Usklajevanje ekonomskih politik v letu 2021: premagovanje COVID-19, podpora okrevanju in posodobitev našega gospodarstva {SWD(2021) 401 final} - {SWD(2021) 402 final} - {SWD(2021) 403 final} - {SWD(2021) 404 final} - {SWD(2021) 405 final} - {SWD(2021) 406 final} - {SWD(2021) 407 final} - {SWD(2021) 408 final} - {SWD(2021) 409 final} - {SWD(2021) 410 final} - {SWD(2021) 411 final} - {SWD(2021) 412 final}



Usklajevanje ekonomskih politik v letu 2021:

premagovanje COVID-19, podpora okrevanju in posodobitev našega gospodarstva 1.Uvod Evropska unija je sprejela edinstvene ukrepe za boj proti pandemiji COVID-19, ublažitev posledic krize in usmeritev našega gospodarstva na pot trdne, trajnostne in vključujoče rasti. V zadnjem letu so EU in države članice pokazale odločnost in solidarnost pri sprejemanju vrste ukrepov politike za boj proti pandemiji, omejitev njenih gospodarskih in socialnih posledic, ohranitev ugodnih pogojev financiranja, zaščito celovitosti enotnega trga ter pripravo hitrega, trajnostnega in vključujočega okrevanja. V skladu s pomladansko gospodarsko napovedjo Komisije iz leta 2021 je bil upad gospodarske aktivnosti manjši, kot je bilo predhodno pričakovano, in sicer zaradi izrednih podpornih ukrepov za zagotavljanje likvidnosti podjetjem ter zaščito dohodkov in delovnih mest državljanov EU. S prelomnim razvojem cepiv in uvedbo množičnega cepljenja v Evropi so se obeti od jeseni izboljšali. EU je pri cepljenju na dobri poti, da do julija letos doseže cilj, da bo cepljenih 70 % vseh odraslih . Glede na pomladansko gospodarsko napoved Komisije iz leta 2021 naj bi gospodarstvo EU v letu 2021 doseglo raven četrtletne proizvodnje pred krizo, gospodarska aktivnost pa naj bi se okrepila v vseh državah članicah. Po padajočem trendu v zadnjih letih bi lahko kriza zaradi COVID-19 privedla do večjih tveganj za makroekonomsko stabilnost. Za obravnavo teh tveganj in preprečevanje nadaljnjih razhajanj bosta ključnega pomena tesno usklajevanje in učinkovita uporaba vseh instrumentov politike EU. Instrument NextGenerationEU v vrednosti 750 milijard EUR je ključno orodje EU za spodbujanje naložb in okrevanja, da bi bila Evropa po trenutni krizi še močnejša in odpornejša. S podporo mehanizma za okrevanje in odpornost (v nadaljnjem besedilu: mehanizem) bodo naša gospodarstva in družbe postali bolj trajnostni, vključujoči, odpornejši in bolje pripravljeni na zeleni in digitalni prehod. Mehanizem, ki je osrednji del instrumenta NextGenerationEU, bo državam članicam zagotovil obsežno finančno podporo v višini do 672,5 milijarde EUR v obliki nepovratnih sredstev in posojil za financiranje reform in naložb. Akcijski načrt za evropski steber socialnih pravic določa konkretne ukrepe za okrepitev socialne razsežnosti v vseh politikah Unije in bo pomagal zagotoviti vključujoče okrevanje . Voditelji in voditeljice EU so na socialnem vrhu v Portu 7. in 8. maja 2021 priznali, da je evropski steber socialnih pravic temeljni element okrevanja, v izjavi iz Porta pa so poudarili svojo odločenost, da si bodo še naprej prizadevali za njegovo intenzivnejše izvajanje na ravni EU in nacionalni ravni. To bo okrepilo prizadevanja Unije za izvedbo digitalnega, zelenega in pravičnega prehoda ter prispevalo k doseganju navzgor usmerjene socialne in ekonomske konvergence, obravnavanju demografskega izziva in zagotavljanju enakih možnosti za vse. Trije novi krovni cilji in dopolnilni podcilji EU na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialnega vključevanja, ki jih je treba doseči do leta 2030, bodo podprli napredek k močni socialni Evropi . Poleg tega bo revidirani pregled socialnih kazalnikov pomagal spremljati napredek pri izvajanju načel socialnega stebra kot del okvira za usklajevanje politik v sklopu evropskega semestra. Voditelji in voditeljice EU so tudi pozdravili skupni predlog evropskih socialnih partnerjev za alternativni nabor kazalnikov za merjenje gospodarskega, socialnega in okoljskega napredka, ki bodo dopolnjevali BDP kot ukrep blaginje za vključujočo in trajnostno rast. Okoljska trajnostnost, produktivnost, pravičnost in makroekonomska stabilnost ostajajo vodilna načela gospodarske agende EU. Konkurenčna trajnostnost in njene štiri osi, opredeljene na začetku mandata tega kolegija, so še naprej glavne prednostne naloge dolgoročne strategije EU za rast v skladu z evropskim zelenim dogovorom in so tako osnova za načrte držav članic za okrevanje in odpornost. Poleg tega je za povečanje produktivnosti in konkurenčnosti Evrope za močno okrevanje v skladu z digitalnim desetletjem bistvena digitalna preobrazba naših družb, podjetij in gospodarstev. Zagotavljanje učinkovitega usklajevanja politik v okviru evropskega semestra je še vedno ključnega pomena za močnejšo rast gospodarstva EU po krizi. Čeprav je bil letošnji cikel začasno prilagojen, da bi se omogočil začetek delovanja mehanizma, evropski semester še naprej podpira razprave o politikah med državami članicami, izmenjavo dobrih praks in dogovore o skupni poti naprej. Države članice morajo v svojih načrtih za okrevanje in odpornost učinkovito obravnavati vse ali pomemben del izzivov, opredeljenih v ustreznih priporočilih za posamezne države, vključno s fiskalnimi vidiki. Priporočila, ki niso obravnavana v okviru mehanizma, ostajajo veljavna in se bodo še naprej spremljala v sklopu evropskega semestra. 2.Gospodarske razmere in obeti ter razmere in obeti na področju zaposlovanja Gospodarstvo EU naj bi se ponovno močno okrepilo. Od lanske jeseni je gospodarstvo EU zaradi strogih ukrepov za zajezitev COVID-19 ponovno zapadlo v recesijo. Ob postopnem sproščanju zajezitvenih ukrepov in napredovanju cepljenja se pričakuje, da se bo aktivnost v EU okrepila v vseh državah članicah, in sicer od druge polovice leta 2021 naprej, kar odraža tudi spodbudo za rast, ki izhaja iz izvajanja nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost. Hitrost okrevanja se bo po državah članicah in regijah razlikovala. Vse države članice EU naj bi do konca leta 2022 dosegle raven četrtletne proizvodnje pred krizo. Zelo obsežni fiskalni ukrepi in širok sklop ukrepov denarne politike so omejili gospodarsko škodo in spodbujajo okrevanje. Zaradi hitre aktivacije splošne odstopne klavzule Pakta za stabilnost in rast ter začasnega okvira za državno pomoč je bila v vseh državah članicah mogoča obsežna fiskalna podpora. Države članice so leta 2020 zagotovile skupno fiskalno podporo, ocenjeno na več kot 6,5 % BDP. Posledično se je skupni javnofinančni primanjkljaj euroobmočja in EU povečal z rekordno nizkega 0,5 % BDP v letu 2019 na približno 7 % v letu 2020. Poleg tega je ECB sprejela širok sklop ukrepov denarne politike, da bi ohranila ugodne pogoje financiranja za vse gospodarske sektorje, podprla gospodarsko aktivnost in ohranila srednjeročno stabilnost cen. Učinki fiskalne in denarne politike, ki se vzajemno krepijo, so bili skupaj z regulativnimi in bonitetnimi ukrepi za finančni sektor ključni za ublažitev posledic krize. Zaradi ukrepov, sprejetih na ravni EU in nacionalni ravni, je bil vpliv pandemije na evropske trge dela omejen. Z izbruhom pandemije se je končalo šesto leto rasti na evropskem trgu dela, pri čemer je bilo v zadnjem četrtletju leta 2019 zaposlenih več kot 209 milijonov ljudi, stopnja brezposelnosti pa je znašala 6,5 %. Leto pozneje se je število zaposlenih zmanjšalo za tri milijone, stopnja brezposelnosti pa se je povišala na 7,2 %. Glede na obseg šoka je bilo število izgubljenih delovnih mest omejeno. Da bi države članice ublažile ta vpliv, so izvedle številne ukrepe za ohranitev delovnih mest, kot so sheme skrajšanega delovnega časa in začasno čakanje na delo, kar je podprlo do 32 milijonov delovnih mest v Evropi. Pri doseganju tega rezultata je bilo ključno financiranje EU, med drugim tudi z začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (instrument SURE) in naložbeno pobudo v odziv na koronavirus (CRII). Do zdaj so bila v okviru instrumenta SURE zagotovljena posojila 19 državam članicam v višini več kot 90 milijard EUR, s čimer je pomoč prejelo med 25 in 30 milijonov ljudi in med 1,5 in 2,5 milijona podjetij. Kriza je imela po družbenih skupinah, sektorjih in regijah neenakomeren vpliv, najbolj pa je prizadela najranljivejše osebe. Nesorazmerno so bili prizadeti mladi, ženske, nizko usposobljeni delavci, migranti, invalidi, osebe s pogodbami za določen čas ali drugimi nestandardnimi oblikami zaposlitve ter samozaposleni. K poslabšanju stanja je prispevalo tudi dejstvo, da so bila močno prizadeta tudi podjetja, ki zagotavljajo storitve, zlasti v industrijskih ekosistemih, kot so turizem ter kulturne in ustvarjalne dejavnosti. Dohodkovna podpora in mreže socialne varnosti so sicer preprečile velik upad dohodka gospodinjstev, vendar je kriza zaradi COVID-19 izpostavila vrzeli pri dostopu do socialne zaščite, s čimer je bil poudarjen pomen spodbujanja večje odpornosti. Zaradi tega je večina držav članic okrepila obstoječe sheme, in sicer tako, da je začasno razširila njihov obseg in omilila pogoje za upravičenost do teh shem, še vedno pa niso izkoriščene vse možnosti, kako trajnostno okrepiti socialno zaščito za vse. Tveganja za uresničitev projekcij rasti so na splošno uravnotežena. Kljub temu bo negotovost ostala visoka, dokler bo pandemija vplivala na gospodarstvo EU in svetovno gospodarstvo. Kljub napredku pri kampanjah cepljenja še vedno obstajajo znatna tveganja za uresničitev napovedi z epidemiološkega in gospodarskega vidika. Razvoj pandemije ter učinkovitost in uspešnost programov cepljenja bi se lahko izkazali za boljše ali slabše, kot se predpostavlja, kar bo zahtevalo različne stopnje omejitev aktivnosti. Tudi gospodarska rast bi lahko bila šibkejša od pričakovane, če bo podpora politike umaknjena prezgodaj. Hkrati bi se lahko z zapoznelim umikom povečali neupravičeni stranski učinki, kar bi odložilo prehod na bolj trajnostno gospodarstvo, ki bo kos izzivom prihodnosti. Pozitivno pa je to, da projekcije po nekaj četrtletjih omejenega trošenja in povišanju stopnje varčevanja morda podcenjujejo nagnjenost gospodinjstev k trošenju. Poleg tega bi lahko bilo okrevanje zunaj EU močnejše od pričakovanega. Ekonomska politika mora v letih 2021 in 2022 ostati spodbujevalna. Ko bodo gospodarske razmere to dopuščale, bi bilo treba politike preusmeriti v čim večje zmanjšanje srednjeročnih posledic te krize. Izvajanje mehanizma za okrevanje in odpornost bo prispevalo k povečanju potencialne rasti in zaposlovanja ter s tem k zmanjšanju neravnotežij. V zgodnjih fazah krize in v času omejitev gibanja so bili ukrepi za podporo politiki močno usmerjeni v preprečevanje izgube delovnih mest in stečajev. To je pomagalo preprečiti znatno in trajno škodo evropskim gospodarstvom. V prihodnosti bi morali ciljno usmerjeni podporni ukrepi pomagati podjetjem, ki so sposobna preživeti, vendar so še vedno ranljiva, da prilagodijo svoje poslovne modele. Podporo bi bilo treba postopoma preusmeriti v krepitev zmogljivosti, med drugim tudi s povečanjem osredotočenosti na usposabljanje, razvoj znanj in spretnosti, raziskave in inovacije ter s podpiranjem ustvarjanja kakovostnih delovnih mest in prehodov med zaposlitvami. Zato bo mehanizem podpiral naložbe in reforme, ki krepijo potencialno rast in zaposlovanje držav članic. Posledično bo delež javnih naložb v BDP v letih 2021 in 2022 v Uniji dosegel najvišjo raven v več kot desetletju. Posodobljena nova evropska industrijska strategija določa okvir za pospešitev okrevanja Evrope, prehod na čistejši, bolj digitalen in odpornejši gospodarski in industrijski model ter oblikovanje močnejšega in odpornejšega enotnega trga. Nadaljnje reforme in naložbe držav članic v skladu s smernicami za zaposlovanje bodo ključnega pomena za spodbujanje okrevanja, podpiranje ustvarjanja kakovostnih delovnih mest in nemoteno prehajanje na trgu dela v dejavnem sodelovanju s socialnimi partnerji. Gledano širše, smernice za zaposlovanje usmerjajo posodobitev institucij trgov dela, sistemov izobraževanja in usposabljanja ter sistemov socialne zaščite in zdravstvenih sistemov, da bi postali bolj vključujoči in pravičnejši. Vključujejo posebne smernice, namenjene blažitvi učinka krize na zaposlovanje in družbo ter doseganju socialno pravičnega zelenega in digitalnega prehoda. Komisija glede na nadaljnjo ustreznost trenutnih smernic za zaposlovanje predlaga, da ostanejo veljavne tudi v letu 2021, pri čemer poudarja vlogo novih krovnih ciljev EU in smernic politike, ki izhajajo iz socialnega vrha v Portu. Poleg tega priporočilo Komisije o učinkoviti aktivni podpori zaposlovanju po krizi zaradi COVID-19 zagotavlja konkretne smernice za postopen prehod z izrednih ukrepov za ohranitev delovnih mest na aktivne politike trga dela, potrebne za okrevanje gospodarstva s številnimi novimi delovnimi mesti.

3.Izvajanje mehanizma za okrevanje in odpornost Hitro izvajanje nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost je ključnega pomena za podporo okrevanju ter za oblikovanje bolj trajnostnih, vključujočih in odpornejših gospodarstev in družbe, ki bodo bolj pripravljeni na zeleni in digitalni prehod. V okviru mehanizma, ki je začel veljati 19. februarja 2021, bo v naslednjih šestih letih na voljo 312,5 milijarde EUR v obliki nepovratnih sredstev in do 360 milijard EUR v obliki posojil za podporo reformam in naložbam v vseh državah članicah. Mehanizem bo tako vsem državam članicam ponudil edinstveno priložnost, da obravnavajo ključne strukturne izzive in potrebe po naložbah ter se hkrati zavzamejo za zeleni in digitalni prehod. Komisija je tesno sodelovala z vsemi državami članicami, da bi jim pomagala pri oblikovanju ambicioznih načrtov za okrevanje in odpornost. V načrtih je treba predlagati naložbe in reforme, ki odražajo izzive in okoliščine posameznih držav članic, in sicer na podlagi temeljite analize in izzivov, opredeljenih v zadnjih letih v okviru evropskega semestra. Ti načrti bodo oblikovali program reform in naložb v državah članicah za prihodnja leta. Nacionalna odgovornost in vključenost vseh zadevnih deležnikov sta ključnega pomena za zagotovitev učinkovitega izvajanja in trajnega učinka. Zato se je državam članicam skozi celoten proces močno priporočalo, naj se posvetujejo z lokalnimi in regionalnimi organi, socialnimi partnerji, organizacijami civilne družbe, podjetji, mladinskimi organizacijami in drugimi ustreznimi deležniki v skladu s svojim nacionalnim pravnim okvirom. Povzetek teh posvetovanj mora biti del vsakega nacionalnega načrta, vključno z navedbami, kako se prispevek teh deležnikov odraža v načrtu. Do zdaj je načrte predložilo 23 držav članic, še nekaj pa se jih pričakuje v prihodnjih dneh . Ko bo Komisija dokončala oceno teh načrtov, bo imel Svet na voljo en mesec, da jih odobri, kar bo omogočilo prva izplačila v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost v obliki predhodnega financiranja. Načrti za okrevanje in odpornost, ki so bili predloženi ali so v pripravi, naj bi znatno prispevali k šestim stebrom, predvidenim v uredbi o vzpostavitvi mehanizma. V skladu z navedeno uredbo bo moral vsak načrt na celovit in ustrezno uravnotežen način prispevati k področjem politike evropskega pomena v sklopu šestih stebrov: zeleni prehod; digitalna preobrazba; pametna, trajnostna in vključujoča rast, produktivnost in konkurenčnost; socialna in teritorialna kohezija; zdravje ter gospodarska, socialna in institucionalna odpornost ter politike za naslednjo generacijo, otroke in mlade. Komisija na splošno pričakuje, da bodo načrti vključevali znaten delež odhodkov, povezanih s podnebjem in digitalizacijo, ter ukrepe, ki bodo prispevali k socialni in teritorialni koheziji ter odpornosti. Poleg tega pričakuje pomembne reforme in naložbe, ki zajemajo vsa ta področja politike ter bodo pomagale zagotoviti celovito obravnavo vseh šestih stebrov, kot so ukrepi za izboljšanje digitalnih spretnosti in znanj ter odpravo vrzeli v povezljivosti, da bi se spodbudila digitalna preobrazba, podprla kohezija in pomagalo MSP. Z združitvijo sredstev iz instrumenta za okrevanje NextGenerationEU in novega večletnega finančnega okvira bo v obdobju 2021–2027 zagotovljeno financiranje EU v višini 1,8 bilijona EUR. V okviru instrumenta NextGenerationEU bo zagotovljenih 750 milijard EUR za zagon okrevanja s posebnimi programi (mehanizem za okrevanje in odpornost, REACT-EU, Sklad za pravični prehod, razvoj podeželja, InvestEU, rescEU in Obzorje Evropa). Program InvestEU na primer združuje različne finančne instrumente za podporo naložbam v EU s proračunskim jamstvom EU v višini 26,2 milijarde EUR. V okviru programa naj bi bilo v naslednjih sedmih letih mobiliziranih več kot 370 milijard EUR v obliki dodatnih naložb. Sredstva iz instrumenta NextGenerationEU so dopolnjena s sredstvi v višini 1,074 bilijona EUR, ki izhajajo iz proračuna EU za obdobje 2021–2027. V okviru proračuna EU je kohezijska politika, za katero je na voljo 338,6 milijarde EUR, namenjena podpori dolgoročnejših razvojnih strategij držav članic z naložbami. 4.Usklajevanje fiskalnih politik Usklajevanje nacionalnih fiskalnih politik je še vedno ključnega pomena za podporo okrevanju. Splošna fiskalna naravnanost bi morala ob upoštevanju nacionalnih proračunov ter mehanizma za okrevanje in odpornost v letih 2021 in 2022 ostati spodbujevalna. Fiskalna politika bi morala ostati prožna in se po potrebi prilagajati spreminjajočim se razmeram, poleg tega pa bi bilo treba preprečiti prezgodnji umik fiskalne podpore. Ko se tveganja za zdravje zmanjšajo, bi se morali fiskalni ukrepi postopoma preusmeriti v bolj ciljno usmerjene ukrepe, ki spodbujajo odporno in trajnostno okrevanje. Glede na pričakovano postopno normalizacijo gospodarske aktivnosti v drugi polovici leta 2021 bi morale fiskalne politike držav članic v letu 2022 postati bolj raznolike ter pri tem upoštevati stanje okrevanja, vzdržnost javnih financ ter potrebo po zmanjšanju gospodarskih, socialnih in ozemeljskih razlik. V času okrevanja bi morala fiskalna politika dajati prednost večjim javnim in zasebnim naložbam, ki bi podpirale prehod na zeleno in digitalno gospodarstvo. Splošna odstopna klavzula Pakta za stabilnost in rast se bo v letu 2022 še naprej uporabljala in naj bi se deaktivirala leta 2023. Splošna odstopna klavzula je državam članicam omogočila, da sprejmejo zelo obsežne ukrepe na strani odhodkov in prihodkov, da bi čim bolj zmanjšale gospodarske in socialne posledice pandemije. Omogočila jim je tudi, da svoje fiskalne politike usklajujejo na bolj prožen način. Kot je bilo napovedano v sporočilu z dne 3. marca 2021, bi bilo treba odločitev o deaktivaciji splošne odstopne klavzule sprejeti na podlagi celovite ocene stanja gospodarstva, ki bi temeljila na kvantitativnih merilih, pri čemer bi moralo biti ključno kvantitativno merilo raven gospodarske aktivnosti v EU v primerjavi z ravnmi pred krizo. Glede na pomladansko napoved Komisije iz leta 2021 naj bi bila gospodarska aktivnost pred krizo (konec leta 2019) v EU kot celoti dosežena približno v zadnjem četrtletju leta 2021, v euroobmočju pa v prvem četrtletju leta 2022. Na podlagi te napovedi so pogoji za nadaljnjo uporabo splošne odstopne klavzule v letu 2022 in za njeno deaktivacijo z letom 2023 izpolnjeni. Po deaktivaciji splošne odstopne klavzule se bodo še naprej upoštevale razmere v posameznih državah. V letu 2022 mora fiskalna naravnanost, ki izhaja iz nacionalnih proračunov ter mehanizma za okrevanje in odpornost, ostati spodbujevalna. Odhodki, ki se financirajo iz mehanizma za okrevanje in odpornost, bodo v letu 2022 in prihodnjih letih zagotovili precejšnjo fiskalno spodbudo. Odhodki, ki se financirajo z nepovratno podporo, bodo omogočili financiranje visokokakovostnih naložbenih projektov in kritje stroškov reform za povečanje produktivnosti, ne da bi pri tem povzročili višje primanjkljaje in dolg. Države članice bi morale izkoristiti financiranje iz mehanizma za okrevanje in odpornost, ki bo tako prispeval k okrevanju gospodarstev, spodbujanju večje potencialne rasti in postopnemu izboljševanju njihovega osnovnega fiskalnega položaja. Zlasti bi si morale države članice z nizkimi ravnmi dolga prizadevati za spodbujevalno fiskalno naravnanost, vključno s spodbudo, ki jo zagotavlja mehanizem za okrevanje in odpornost. Države članice z visokimi ravnmi dolga pa bi morale uporabiti mehanizem za okrevanje in odpornost za financiranje dodatnih naložb v podporo okrevanju in ob tem izvajati preudarno fiskalno politiko. Vse države članice bi morale ohraniti nacionalno financirane naložbe. Hkrati bi morale države članice z visokimi ravnmi dolga obvladovati in omejiti rast nacionalno financiranih tekočih odhodkov. To bo omogočilo, da se s fiskalnimi ukrepi čim bolj poveča podpora okrevanju, ne da bi ti ukrepi vplivali na prihodnje fiskalne usmeritve in ustvarjali trajna bremena za javne finance. Za obdobje po letu 2022 bi morale fiskalne politike še naprej upoštevati moč okrevanja, stopnjo gospodarske negotovosti in premisleke o vzdržnosti javnih financ. Kadar gospodarske razmere to omogočajo, bi morale države članice izvajati fiskalno politiko, namenjeno doseganju preudarnih srednjeročnih fiskalnih položajev in zagotavljanju vzdržnosti javnih financ v srednjeročnem obdobju, hkrati pa okrepiti naložbe za povečanje potenciala rasti. Glede na trenutno še vedno zelo visoko stopnjo negotovosti, med drugim tudi kar zadeva učinek krize ter reform in naložb, izvedenih s podporo mehanizma za okrevanje in odpornost, na potencial rasti, letošnje smernice ostajajo večinoma kvalitativne. Natančnejše kvantitativno opredeljene smernice za poznejša leta naj bi bile pripravljene leta 2022, ko se bo negotovost dovolj zmanjšala. Komisija je ocenila izpolnjevanje meril glede primanjkljaja in dolga v letu 2020. Ker aktivacija splošne odstopne klavzule ne pomeni začasne zaustavitve postopkov v okviru Pakta za stabilnost in rast, Evropska komisija še naprej izvaja letni cikel fiskalnega nadzora. Komisija je izdala poročilo (v skladu s členom 126(3) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU)), v katerem je za vse države članice razen Romunije ocenila, ali izpolnjujejo merili glede primanjkljaja in dolga. Pri tem je upoštevala visoko stopnjo negotovosti, dogovorjeni odziv fiskalne politike na krizo zaradi COVID-19 in priporočila Sveta za leto 2021. Analiza, ki ustrezno upošteva vse pomembne dejavnike, kaže, da merilo glede primanjkljaja, kot je opredeljeno v Pogodbi in Uredbi (ES) št. 1467/1997, izpolnjujejo le tri države članice, medtem ko ga 23 držav članic ne izpolnjuje. Merila glede dolga, kot je opredeljeno v Pogodbi in Uredbi (ES) št. 1467/1997, ne izpolnjuje 13 držav članic. Izbruh COVID-19 je imel izjemen makroekonomski in fiskalni učinek, kar je povzročilo izjemno negotovost, med drugim tudi za oblikovanje verodostojne usmeritve za fiskalno politiko. Komisija ob upoštevanju visoke stopnje negotovosti, dogovorjenega odziva fiskalne politike na krizo zaradi COVID-19 in priporočil Sveta z dne 20. julija 2020 meni, da se na tej stopnji ne bi smela sprejeti odločitev o tem, ali naj se za države članice uvede postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem. V primeru Romunije, za katero se je postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem začel na podlagi podatkov za leto 2019, Komisija priporoča posodobitev prilagoditvene poti, da bi se čezmerni primanjkljaj odpravil v letu 2024. Komisija bo ponovno ocenila proračunski položaj držav članic na podlagi gospodarske napovedi iz jeseni 2021 in osnutkov proračunskih načrtov za leto 2022, ki jih morajo države članice euroobmočja predložiti do 15. oktobra 2021. Kakovost javnih financ je osrednjega pomena pri oblikovanju fiskalne politike. V letu 2020 so se vse države članice zelo hitro odzvale s sprejetjem izrednih ukrepov za boj proti pandemiji ter dohodkovno podporo za podjetja in gospodinjstva. Z zmanjšanjem tveganj za zdravje bi morala ekonomska politika preiti z režima izrednih razmer na cilje, usmerjene v okrevanje. Kakovost proračunskih ukrepov bi morala zagotoviti trajnostno in vključujoče okrevanje. Države članice bi morale dajati prednost trajnostnim naložbam, ki spodbujajo rast, zlasti za podporo zelenemu in digitalnemu prehodu. Osredotočenost na strukturne reforme z vplivom na javne finance, vključno z izboljšanjem učinkovite porabe in kakovostnim upravljanjem javnofinančnih virov, je ključnega pomena. Na strani prihodkov so ključne tudi reforme, ki so namenjene preusmeritvi obdavčenja z dela na okoljske davke, ki so manj izkrivljajoči, ter preprečevanju škodljive davčne konkurence in agresivnega davčnega načrtovanja. Te reforme bodo pomagale zagotoviti financiranje za prednostne naloge javne politike in prispevale k dolgoročni vzdržnosti javnih financ, vključno s krepitvijo pokritosti, ustreznosti in vzdržnosti zdravstvenih sistemov in sistemov socialne zaščite za vse. Po takojšnjem odzivu na krizo leta 2020 je več držav članic ponovno začelo načrtovati izboljšanje ocenjevanja in pregleda odhodkov. Izboljšanje pregledov porabe s krepitvijo zmogljivosti, izboljšanjem upravljanja in tesnejšo povezavo s proračunskim ciklom je pomembna reforma v nekaterih svežnjih za okrevanje gospodarstva. Boljše ocenjevanje politik in večji poudarek na njihovih prednostnih nalogah imata pomembnejšo vlogo pri proračunskem načrtovanju. Nekatere države članice razvijajo tudi prakse zelenega oblikovanja proračuna, da bi okrepile podnebne in okoljske ukrepe. Te prakse jim bodo omogočile, da ocenijo zeleno komponento svojih proračunskih politik ter zagotovijo skladnost javnofinančnih odhodkov in prihodkov z okoljskimi cilji. Komisija nadaljuje dialog ter zagotavljanje podpore razvoju in izboljšanju postopkov in praks, ki izboljšujejo kakovost javnih financ. 5.Makroekonomska neravnotežja v državah članicah Komisija je za 12 držav članic ugotovila makroekonomske ranljivosti, povezane z neravnotežji in čezmernimi neravnotežji. Te države članice so bile izbrane za poglobljene preglede v poročilu o mehanizmu opozarjanja za leto 2021 . Tri države članice se še naprej soočajo s čezmernimi neravnotežji (Ciper, Grčija in Italija), še devet pa se jih sooča z neravnotežji (Hrvaška, Francija, Irska, Nemčija, Nizozemska, Portugalska, Romunija, Španija in Švedska) v smislu postopka v zvezi z makroekonomskimi neravnotežji. Uvedba mehanizma za okrevanje in odpornost bo ključna za zmanjšanje obstoječih makroekonomskih neravnotežij, saj bo mehanizem podpiral reforme in naložbe, ki obravnavajo izzive, opredeljene v prejšnjih ciklih semestra. Glavni vzroki za neravnotežja so večinoma enaki kot pred enim letom, vendar so se tveganja povečala. Čeprav kriza zaradi COVID-19 ni bistveno spremenila narave neravnotežij v državah članicah, je povzročila nazadovanje pri zmanjševanju teh neravnotežij in lahko poveča tveganja za makroekonomsko stabilnost. Javni in zasebni dolg sta se občutno povečala, kar je poleg recesije v veliki meri mogoče pojasniti s politikami za zajezitev pandemije ter podporo gospodarstvu in okrevanju. Nekatere države članice imajo še vedno velike presežke na tekočem računu. Poleg tega več držav članic z visokimi ravnmi dolga beleži nizko potencialno rast. V teh primerih bo učinkovita uporaba mehanizma ključna za podporo naložbam in reformam, ki spodbujajo rast. Težave z odplačevanjem dolgov lahko povzročijo nedonosna posojila, ko se bodo podporni ukrepi postopno odpravljali. Nasprotno pa so se nekatere ranljivosti, povezane s pritiski na stroškovno konkurenčnost, med krizo zaradi COVID-19 zmanjšale. Na tej stopnji se revizija klasifikacije neravnotežij ne zdi upravičena. Kriza zaradi COVID-19 lahko poveča tveganja za makroekonomsko stabilnost, vendar ne na način, ki bi na tej stopnji zahteval revizijo klasifikacije neravnotežij. Zaradi vztrajno visoke negotovosti je treba pozorno spremljati neravnotežja in tveganja za makroekonomsko stabilnost, ki imajo močno v prihodnost usmerjeno perspektivo. ·Ciper, Grčija in Italija se še vedno soočajo s čezmernimi neravnotežji, povezanimi z visokim javnim dolgom in visokim deležem nedonosnih posojil, čeprav so na tem področju dosegli nadaljnji in znaten napredek. Pri Cipru in Grčiji se temu pridružuje še visok zunanji dolg, Ciper pa ima poleg tega tudi visok zasebni dolg. Poleg tega potencialna rast ostaja prenizka, da bi spodbudila razdolževanje.

·Neravnotežja na Hrvaškem, Irskem, Portugalskem in v Španiji združujejo visok zasebni, javni in zunanji dolg, medtem ko v Franciji neravnotežja povzročata javni in zasebni dolg, ki še naprej naraščata. Za te države članice je še naprej pomembno, da zagotavljajo rast produktivnosti in konkurenčnosti. V Romuniji se izgube konkurenčnosti zmanjšujejo, vendar primanjkljaj na tekočem računu ostaja visok, pri fiskalnih trendih pa je po več letih poslabševanja potreben odločen preobrat. Nemčija in Nizozemska beležita vztrajno visok presežek na tekočem računu, ki je povezan s presežkom prihrankov nad naložbami, Nizozemska pa ima poleg tega tudi visok zasebni dolg. Na Švedskem se visoke cene stanovanjskih nepremičnin ne umirjajo, visoka in naraščajoča zadolženost gospodinjstev pa ostaja zaskrbljujoča. V Dodatku 1 je več podrobnosti o specifičnih vidikih analize neravnotežij za posamezne države. 6.Prilagoditev evropskega semestra Zaradi precejšnjega prekrivanja med evropskim semestrom in zgodnjimi fazami mehanizma za okrevanje in odpornost je bilo treba cikel evropskega semestra za leto 2021 začasno prilagoditi začetku izvajanja instrumenta. To je Komisiji in državam članicam omogočilo, da letošnji cikel osredotočijo na pripravo načrtov za okrevanje in odpornost kot glavnega v prihodnost usmerjenega referenčnega dokumenta v okviru reformnih in naložbenih načrtov držav članic. Medtem se je nadaljevalo spremljanje makroekonomskih neravnotežij s poudarkom na nastajajočih tveganjih, ki jih povzroča kriza zaradi COVID-19 in ki so bila po potrebi obravnavana v razpravah z državami članicami o njihovih osnutkih načrtov. V prihodnji letni strategiji za trajnostno rast za leto 2022 bodo opisani ključni elementi naslednjega cikla evropskega semestra. Prvo leto izvajanja načrtov za okrevanje in odpornost bo treba spremljati znotraj okvira letnega usklajevanja v ciklu evropskega semestra. V zvezi s tem uredba o vzpostavitvi mehanizma za okrevanje in odpornost določa, da morajo države članice v okviru evropskega semestra dvakrat letno poročati o napredku pri izvajanju svojih načrtov. Kot so poudarili voditelji in voditeljice EU na socialnem vrhu v Portu, bo treba v evropski semester vključiti spremljanje napredka pri uresničevanju načel evropskega stebra socialnih pravic. V letni strategiji za trajnostno rast za leto 2022 bodo določeni konkretni koraki za strukturiranje okvira upravljanja semestra v letu 2022. Komisija bo na tej podlagi začela dialog z Evropskim parlamentom, Svetom, državami članicami, socialnimi partnerji in vsemi drugimi zadevnimi deležniki. 7.Naslednji koraki Komisija pozdravlja dejstvo, da so vse države članice potrdile sklep o virih lastnih sredstev. Ta potrditev ji omogoča, da začne najemati posojila v okviru instrumenta NextGenerationEU, da bi lahko izplačala sredstva, vključno s predhodnim financiranjem nepovratnih sredstev in posojil v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost. Komisija bo v drugi polovici junija začela sprejemati predloge izvedbenih sklepov Sveta o načrtih za okrevanje in odpornost. Nato pričakuje hitro sprejetje sklepov s strani Sveta, da se zagotovi pravočasno izvajanje načrtov, kar bo omogočilo trajnostno in vključujoče gospodarsko okrevanje v skladu s sklepi voditeljev in voditeljic EU na vrhu v Portu. Komisija lahko državam članicam na zahtevo zagotovi tudi tehnično pomoč in organom pomaga, da čim bolje uporabijo sredstva EU. Komisija pozdravlja intenzivno in konstruktivno sodelovanje med vsemi institucijami EU, zlasti z vzpostavitvijo dialoga o okrevanju in odpornosti. Močna vključenost Evropskega parlamenta bo ključna za večjo preglednost in prevzemanje odgovornosti pri izvajanju mehanizma. Komisija je v celoti zavezana deljenju vseh zadevnih informacij s Parlamentom in Svetom ter ustreznemu upoštevanju stališč, ki jih Parlament izrazi v okviru dialoga v skladu z zahtevami iz uredbe. Komisija poziva države članice, naj zagotovijo, da bodo načrti za okrevanje in odpornost v celoti in pravočasno izvedeni v temeljitem dialogu s socialnimi partnerji, civilno družbo in drugimi deležniki.



DODATEK 1 – UGOTOVITVE POGLOBLJENIH PREGLEDOV MAKROEKONOMSKIH NERAVNOTEŽIJ V DRŽAVAH ČLANICAH EU Za 12 držav članic, za katere je bil opravljen poglobljeni pregled, je bila potrjena klasifikacija neravnotežij in čezmernih neravnotežij. V analizi poglobljenih pregledov so obravnavani resnost neravnotežij, njihov nedavni in prihodnji razvoj ter povezani odzivi politike. Upoštevani so tudi ustrezni učinki prelivanja in sistemski čezmejni učinki neravnotežij. Letos se ozadje ocene ranljivosti razlikuje od analize v lanskih poglobljenih pregledih. Leta 2020 so bila prizadevanja politike na splošno osredotočena na obravnavo in ublažitev posledic pandemije ter podpiranje trajnostnega okrevanja, kar naj bi samo po sebi podpiralo odpravljanje neravnotežij, nadzorovati pa je bilo treba tudi tveganja za makroekonomsko stabilnost v srednjeročnem obdobju. Zato je za oceno tveganj ključnega pomena v prihodnost usmerjena perspektiva. Vendar je negotovost še vedno velika in celotne posledice krize je še vedno težko oceniti. Zato je potrebno stalno in pozorno spremljanje neravnotežij in tveganj za makroekonomsko stabilnost. Glede razvoja v prihodnosti so bila ta neravnotežja obravnavana z državami članicami v fazi priprave njihovih načrtov za okrevanje in odpornost, saj je mehanizem za okrevanje in odpornost edinstvena priložnost za obravnavo makroekonomskih neravnotežij ter potreb po naložbah in reformah. Analize politik v teh poglobljenih pregledih so bile zaključene pred uradno predložitvijo načrtov za okrevanje in odpornost, zato ne temeljijo na informacijah, vključenih v te načrte. Medtem ko ocenjevanje načrtov za okrevanje in odpornost s strani Komisije v času objave tega sporočila še poteka in rezultatov še ni mogoče predvideti, je učinkovito izvajanje teh načrtov priložnost za odpravo obstoječih neravnotežij. Na splošno imajo makroekonomska tveganja in ranljivosti enake vzroke, kot so bili ugotovljeni v preteklosti. Kriza zaradi COVID-19 je povzročila nazadovanje pri zmanjševanju makroekonomskih neravnotežij, doseženo v zadnjem desetletju, vendar ne na način, ki bi na tej stopnji upravičeval revizijo klasifikacije neravnotežij. Več držav članic je imelo že pred pandemijo visok zasebni, javni in zunanji dolg. V drugih primerih so bili pomisleki v zvezi z dolgom osredotočeni na javni ali zasebni sektor. Leta 2020 so se vsi ti deleži javnega dolga v BDP povečali zaradi upada gospodarske aktivnosti in znatnega povečanja zadolževanja, zlasti s strani gospodarskih družb in vlad, da bi se ublažile posledice pandemije ter preprečilo še resnejše poslabšanje gospodarskih razmer in makroekonomske stabilnosti. Začasni moratoriji na odplačevanje dolga s strani gospodarskih družb in gospodinjstev ohranjajo donosnost posojil in zmanjšujejo tveganje nezadostne likvidnosti. Dinamika zasebnega in javnega dolga lahko v prihodnje postane zahtevnejša, vendar naj bi se z okrevanjem izboljšala. Več držav z visokim dolgom beleži nizko potencialno rast, kriza pa lahko rast dodatno zavre, zlasti tam, kjer bolj prizadeti sektorji predstavljajo večji delež dejavnosti, kar bo na splošno omejilo hitrost razdolževanja. To poudarja pomen učinkovitega izvajanja mehanizma za okrevanje in odpornost, da se spodbudi večja potencialna rast, podpre opazno okrevanje in pripomore k zmanjševanju teh neravnotežij. Vse večje težave pri odplačevanju dolga lahko v prihodnosti vodijo v nedonosna posojila, zlasti v sektorjih, ki jih je kriza bolj prizadela, in po tem, ko se iztečejo moratoriji na odplačevanje dolga in drugi podporni ukrepi. Čeprav se je odpornost bank v zadnjih nekaj letih izboljšala, bi lahko prišlo do zakasnelega in dolgotrajnega negativnega učinka nanjo, kar bi lahko vplivalo na ponudbo kreditov gospodarstvu ter s tem na moč okrevanja. Zunanji računi so bili med krizo zaradi COVID-19 večinoma stabilni. Primanjkljaji na tekočih računih so se na splošno malo spremenili, saj so se neto prihranki države in zasebnega sektorja medsebojno izravnali. Izjeme so države, ki so najbolj izpostavljene upadu tujega turizma, kjer so se tekoči računi v letu 2020 bolj opazno poslabšali in letos ali prihodnje leto morda ne bodo v celoti okrevali. Hkrati ostajajo veliki presežki na tekočih računih večinoma nespremenjeni, enako pa velja tudi za presežek na tekočem računu euroobmočja kot celote. Negativna neto stanja mednarodnih naložb so se v letu 2020 poslabšala, vendar se letos ali prihodnje leto ne pričakuje dodatno poslabšanje. Pogoji zunanjega financiranja so bili ugodni, razen kratkega obdobja povečane nenaklonjenosti tveganju na svetovnih finančnih trgih takoj po izbruhu krize, zlasti za države, ki niso članice euroobmočja. Nadaljnja rast v letih pred krizo je povzročila tveganje pregrevanja, ki se je odražalo v izgubi stroškovne konkurenčnosti in močni rasti cen stanovanjskih nepremičnin: prva se je med krizo zaradi COVID-19 umirila, druga pa le v manjši meri. Pričakuje se, da se bo gibanje stroškovne konkurenčnosti stabiliziralo, saj se bo rast plač na trgu dela, ki je zaradi pandemije COVID-19 očitno oslabel, umirila, ciklično povečanje produktivnosti pa bo letos in naslednje leto še dodatno zmanjšalo pritisk na stroške dela na enoto. Gibanje cen stanovanjskih nepremičnin je v nekaterih državah, kjer so tveganja za precenjenost bolj relevantna, še naprej dinamično. Vendar v nekaterih primerih ni mogoče izključiti, da bi iztek moratorijev na odplačevanje dolgov in odprava drugih začasnih podpornih ukrepov lahko povzročila pritisk na znižanje cen stanovanjskih nepremičnin, zlasti tam, kjer so se dohodki gospodinjstev bolj zmanjšali.

Države, ki se soočajo s čezmernimi neravnotežji ·Grčija se sooča s čezmernimi neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visokim javnim dolgom, nepopolnim zunanjim uravnoteženjem in velikim obsegom nedonosnih posojil v razmerah visoke brezposelnosti in nizke potencialne rasti. Kriza zaradi COVID-19 je prekinila proces prilagajanja, ki se je začel v preteklih letih. Javni dolg se je v letu 2020 znatno povečal in naj bi se začel postopoma zmanjševati šele leta 2022. Večinoma je v lasti upnikov uradnega sektorja, kar Grčijo v kombinaciji z veliko likvidnostno rezervo varuje pred kratkoročnimi nihanji. Primanjkljaj na tekočem računu se je v zadnjem času povečal in naj bi po napovedih ostal visok, predvsem zaradi vpliva krize zaradi COVID-19 na obsežen turistični sektor. Kljub znatnim zmanjšanjem v zadnjih letih je obseg nedonosnih posojil še vedno velik, tveganje pa se bo še povečalo, ko bodo začasni podporni ukrepi postopno odpravljeni. Izčrpan osnovni kapital, staranje prebivalstva in izseljevanje kvalificirane delovne sile zavirajo prizadevanja za izboljšanje obetov za rast. Nizka potencialna rast negativno vpliva na razdolževanje. ·Italija se sooča s čezmernimi neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visokim javnim dolgom in vztrajno šibko dinamiko produktivnosti, ki imata čezmejni pomen zaradi pomanjkljivosti na trgu dela in v bančnem sektorju. Delež javnega dolga se je v letu 2020 močno povečal, kar odraža upad BDP in fiskalni odziv na krizo zaradi COVID-19, in naj bi se po pričakovanjih postopoma začel zniževati šele leta 2022. Produktivnost dela se je leta 2020 povečala, vendar dolgoročno rast produktivnosti še vedno omejujejo ovire za zasebne in javne naložbe ter omejitve rasti najproduktivnejših podjetij. Stopnji delovne aktivnosti in zaposlenosti ostajata pod povprečjem EU. Zelo počasna rast produktivnosti v kombinaciji z nizkimi stopnjami zaposlenosti ovira potencialno rast, kar posledično omejuje možnosti za razdolževanje. Čeprav je italijanski bančni sektor v letih pred krizo zaradi COVID-19 postal trdnejši in odpornejši, so ranljivosti še vedno prisotne. Zlasti se je v zadnjih letih zmanjšal obseg nedonosnih posojil, vendar je še vedno razmeroma velik, tveganje pa se bo še povečalo, ko bodo začasni podporni ukrepi postopno odpravljeni. ·Ciper se sooča s čezmernimi neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visokim zunanjim, javnim in zasebnim dolgom, še vedno velikim obsegom nedonosnih posojil ter znatnim primanjkljajem na tekočem računu. Slednji se je v letu 2020 znatno poslabšal in dosegel dvomestno vrednost, kar odraža izrazit upad turizma v času krize zaradi COVID-19, in naj bi se po napovedih kratkoročno le rahlo izboljšal. Zunanji dolg ostaja visok, negativno neto stanje mednarodnih naložb pa se tudi ob izključitvi subjektov za posebne namene poslabšuje, delno zaradi velikih primanjkljajev na tekočem računu. Kriza zaradi COVID-19 je prekinila razdolževanje zasebnega sektorja, saj so se visoki deleži dolga v letu 2020 povečali predvsem zaradi zmanjšanja BDP. Raven nedonosnih posojil je kljub občutnemu zmanjšanju v zadnjih letih še vedno med najvišjimi v EU, tveganje pa se bo ponovno povečalo, ko bodo začasni podporni ukrepi postopno odpravljeni. Delež javnega dolga se je v letu 2020 znatno povečal, vendar se pričakuje, da se bo letos spet začel zmanjševati. Države, ki se soočajo z neravnotežji ·Nemčija se sooča z neravnotežji. Presežek na tekočem računu je še vedno visok, kar odraža nizko raven naložb glede na prihranke, in ima čezmejni pomen. Po postopnem zmanjševanju od leta 2015 se pričakuje, da se bo presežek na tekočem računu leta 2021 povečal in se leta 2022 ponovno nekoliko znižal, pri čemer bo ostal visok, vendar pod ravnjo pred krizo. V letu 2020 se je rast javnih naložb z odzivom na krizo še pospešila, zasebne naložbe pa so upadle. V letu 2020 so se višji neto prihranki zasebnega sektorja večinoma izravnali z višjim javnofinančnim primanjkljajem, kar je privedlo do omejenih sprememb celotnega tekočega računa. Poleg tega so naložbe kot delež BDP še vedno zmerne kljub ugodnim pogojem financiranja in stalnim potrebam po naložbah že pred krizo zaradi COVID-19 ter majhnemu tveganju za vzdržnost javnih financ v srednjeročnem obdobju. Neto prihranki gospodinjstev so se leta 2020 še povečali zaradi pomanjkanja možnosti za trošenje in naj bi se leta 2022 na splošno vrnili na raven pred pandemijo. ·Irska se sooča z neravnotežji. Še vedno so prisotne ranljivosti, povezane z velikim zasebnim in javnim dolgom ter neto zunanjimi obveznostmi. Javni dolg ostaja glede na različne metrike visok, negativna tveganja pa so povezana z možnimi spremembami pravil o obdavčitvi dohodkov pravnih oseb in reformami mednarodnega obdavčevanja. Zasebni dolg ostaja visok. Dolg podjetij je napihnjen zaradi prisotnosti multinacionalnih družb, ki imajo zelo malo povezav z domačim gospodarstvom. Zadolženost gospodinjstev kot delež njihovega bruto razpoložljivega dohodka ostaja med najvišjimi v EU. Neto stanje mednarodnih naložb je še vedno zelo negativno, vendar se izboljšuje in večinoma odraža dejavnosti multinacionalnih družb in vzajemnih skladov, ki imajo malo povezav z domačim gospodarstvom. ·Španija se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visokim zunanjim in notranjim dolgom, tako javnim kot zasebnim, v razmerah visoke brezposelnosti in imajo čezmejni pomen. Neto stanje mednarodnih naložb ostaja negativno, vendar naj bi se v letu 2021 začelo ponovno postopno izboljševati. Kriza zaradi COVID-19 je zelo negativno vplivala na turizem. Tekoči račun se je zaradi krize poslabšal, vendar naj bi bil letos in prihodnje leto blizu ravnotežja. Javni dolg se je leta 2020 zaradi recesije in podpornih ukrepov, sprejetih za ublažitev posledic krize, znatno povečal, pri čemer naj bi se v naslednjem letu znatneje znižal zaradi stalno visokega javnofinančnega primanjkljaja, ki pa se izboljšuje. Razdolževanje v podjetniškem in gospodinjskem sektorju se je pod vplivom krize zaradi COVID-19 ustavilo. Stopnja brezposelnosti se je leta 2020 zvišala in naj bi se po napovedih začela zniževati leta 2022. ·Francija se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visokim javnim dolgom, šibko konkurenčnostjo in nizko rastjo produktivnosti, ki imajo čezmejni pomen. Leta 2020 se je javni dolg občutno povečal zaradi recesije in obsežnih ukrepov za zajezitev krize zaradi COVID-19, leta 2022 pa naj bi se začel postopno zmanjševati. Zasebni dolg je visok in že več let raste, čeprav je nominalno povečanje dolga v letu 2020 spremljalo povečanje likvidnostnih rezerv podjetij. Kljub pozitivnemu razvoju pred krizo zaradi COVID-19 pretekle izgube konkurenčnosti niso bile nadomeščene. Poleg tega dolgoročna rast produktivnosti ostaja zmerna, kar preprečuje tudi nadaljnjo rast konkurenčnosti, zavira potencialno rast in tako omejuje možnosti za razdolževanje v javnem in zasebnem sektorju. ·Hrvaška se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z javnim, zasebnim in zunanjim dolgom v razmerah nizke potencialne rasti. Tekoči račun je v letu 2020 postal negativen, kar odraža vpliv krize zaradi COVID-19 na velik hrvaški turistični sektor, ki naj bi po pričakovanjih le počasi okreval. Negativno neto stanje mednarodnih naložb naj bi se v letu 2021 začelo ponovno postopno izboljševati. Zmerno visok delež javnega dolga se je v letu 2020 zaradi recesije in podpornih ukrepov, sprejetih za ublažitev posledic krize, znatno povečal, vendar naj bi se letos ponovno začel zmanjševati. Delež zasebnega dolga v BDP se je v letu 2020 povečal, potem ko se je več let izboljševal, kar odraža izrazit upad BDP, ki ga spremljajo večje potrebe podjetij po izposojanju. Bančni sektor je postal odpornejši, tudi odkar se je Hrvaška pridružila enotnemu mehanizmu nadzora, vendar se lahko obseg nedonosnih posojil poveča, ko bodo politike za zaščito podjetij pred posledicami krize zaradi COVID-19 postopoma odpravljene. ·Nizozemska se sooča z neravnotežji. Zasebni dolg in presežek na tekočem računu ostajata visoka in imata čezmejni pomen. Presežek na tekočem računu se je leta 2020 zmanjšal. Kljub temu ostaja precej nad ravnmi, upravičenimi glede na gospodarske temelje države, in bo po pričakovanjih ostal visok. Kljub trenutni pokojninski reformi in nedavnim davčnim spremembam, ki obravnavajo spodbude za zadržanje dohodkov v malih in srednjih podjetjih, so strukturni dejavniki, na katerih temeljijo visoki prihranki gospodinjstev in podjetij, še vedno prisotni. Del zunanjega presežka je mogoče pripisati statističnim značilnostim, povezanim z vlogo multinacionalnih družb, in se v bližnji prihodnosti naj ne bi zmanjšal. Dolg zasebnega sektorja ostaja visok, deloma zaradi dolga multinacionalnih družb znotraj skupine, v letu 2020 pa se je kot delež BDP še povečal. Zadolženost gospodinjstev se povečuje z že prej visoke ravni zaradi stalnega naraščanja cen stanovanjskih nepremičnin. ·Portugalska se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z velikimi neto zunanjimi obveznostmi ter velikim zasebnim in javnim dolgom, raven nedonosnih posojil pa ostaja visoka v razmerah nizke rasti produktivnosti. Javni dolg se je v letu 2020 zaradi recesije in podpornih ukrepov, sprejetih za ublažitev posledic krize, znatno povečal, vendar naj bi se letos in prihodnje leto ob krčenju proračunskih primanjkljajev nekoliko zmanjšal. Učinek krize zaradi COVID-19 na turizem je pomemben, tudi za bližnjo prihodnost. Tekoči račun se je zaradi učinka krize zaradi COVID-19 na turizem prevesil v primanjkljaj. Negativno neto stanje mednarodnih naložb se je v letu 2020 poslabšalo, vendar naj bi se letos začelo ponovno postopno izboljševati. Zasebni dolg se je po hitrem razdolževanju v zadnjih letih v letu 2020 povečal zaradi močnega upada BDP in potreb podjetij po financiranju zaradi krize, rast hipotekarnih posojil pa je v letu 2020 postala pozitivna. Obstaja tveganje, da se bo obseg nedonosnih posojil povečal, ko bodo začasni podporni ukrepi postopno odpravljeni. ·Romunija se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z vztrajnim znatnim primanjkljajem na tekočem računu v razmerah visokih javnofinančnih primanjkljajev, medtem ko se pretekla tveganja za pregrevanje zmanjšujejo. Obsežen primanjkljaj na tekočem računu naj bi ostal visok, čeprav se rahlo umirja, negativno neto stanje mednarodnih naložb pa se ne izboljšuje več. Visok javnofinančni primanjkljaj naj bi se letos in prihodnje leto le postopoma zmanjševal, in sicer pod vplivom okrevanja in določene mere konsolidacije javnih financ. Neto prihranki domačega zasebnega sektorja ne zadostujejo za pokritje teh visokih javnofinančnih primanjkljajev, financiranje pa je postalo bolj odvisno od kopičenja zunanjega dolga. Po drugi strani se zdi, da se izgube konkurenčnosti zmanjšujejo, saj so se tveganja za pregrevanje iz prejšnjih let s krizo zaradi COVID-19 zmanjšala. Nepredvidljivost zakonodaje še naprej negativno vpliva na širše poslovno okolje. ·Švedska se sooča z neravnotežji. Ranljivosti so povezane z visoko in naraščajočo zadolženostjo gospodinjstev ter tveganjem precenjenosti na trgu stanovanjskih nepremičnin. Zadolženost gospodinjstev se je še povečala, rast hipotekarnih posojil za gospodinjstva pa je ostala visoka. Cene stanovanjskih nepremičnin še naprej rastejo, celo hitreje kot pred krizo zaradi COVID-19, kar povečuje tveganja za precenjenost. Bančni sektor je odporen z razmeroma visoko donosnostjo, znatno likvidnostjo in zadovoljivimi ravnmi kapitala, vendar je treba pozorno spremljati njegovo visoko izpostavljenost do trga poslovnih nepremičnin. DODATEK 2 – NAPREDEK PRI IZVAJANJU PRIPOROČIL ZA POSAMEZNE DRŽAVE V tej oceni napredka so obravnavani pretekli ukrepi politike, sprejeti za obravnavanje izzivov, izpostavljenih v priporočilih za posamezne države za leto 2020. Ocena je bila zaključena pred uradno predložitvijo načrtov za okrevanje in odpornost, zato ne temelji na informacijah, vključenih v te načrte. Vendar se je o priporočilih za posamezne države razpravljalo z državami članicami v fazi priprave njihovih načrtov za okrevanje in odpornost, da bi se zagotovila njihova ustrezna obravnava. Njihova ocena bo za vsak načrt predstavljena ločeno v predlogu Komisije za izvedbeni sklep Sveta. Za trajnostno okrevanje in nadaljnjo rast je bistveno reševanje strukturnih izzivov. Izvajanje reform za odpravo strukturnih pomanjkljivosti je ključno ne le za izboljšanje sposobnosti držav, da so kos obstoječim izzivom, ampak tudi za trajnostno in pravično izvedbo dvojnega prehoda. Pričakuje se, da si bodo odpornejše države članice po krizi zaradi COVID-19 opomogle hitreje in lažje, kar kaže na pomen izvajanja reform za boljšo pripravljenost na prihodnost. Z vidika letnega napredka pri izvajanju reform so države članice dosegle vsaj „določen napredek“ pri približno šestih od desetih priporočil, ki so bila nanje naslovljena julija 2020. Videti je, da je ta precej višja raven izvajanja kot v preteklih letih tesno povezana z naravo priporočil za posamezne države za leto 2020, ki so se v veliki meri osredotočala na neposredne izzive na fiskalnem, gospodarskem in socialnem področju ter področju zaposlovanja pri odzivanju na krizo zaradi COVID-19. Kaže, da so drzni ukrepi, ki so jih države članice sprejele za soočanje s krizo zaradi pandemije, privedli do razmeroma visoke stopnje izvajanja. Raven napredka se po področjih politike precej razlikuje. Ob upoštevanju področij politike, na katerih je leta 2020 priporočilo prejelo znatno število držav članic, je bil na splošno dosežen največji napredek na področjih dostopa do financiranja, finančnih storitev, fiskalne politike, fiskalnega upravljanja in delovnopravne zakonodaje. Natančneje, zadevna priporočila se nanašajo na potrebo po stalnem in ustreznem dostopu do financiranja ter po fiskalnih ukrepih v skladu s splošno odstopno klavzulo, da bi se države učinkovito spopadle s pandemijo, ohranile gospodarstvo in podprle okrevanje. Države članice so dobro napredovale tudi pri priporočilih o ublažitvi učinka krize na socialnem področju in pri zaposlovanju, med drugim s (i) spodbujanjem, razvojem in izboljšanjem prožnih ureditev dela; (ii) uvajanjem shem skrajšanega delovnega časa ter (iii) sprejetjem ukrepov za zagotovitev ustrezne nadomestitve dohodka in dostopa do socialne zaščite. Po drugi strani je bilo precej manj napredka pri izvajanju priporočil na področjih javne uprave, civilnega pravosodja, boja proti davčnim utajam, izobraževanja, znanj in spretnosti ter vseživljenjskega učenja.