Sporočilo Komisije

o korektivnih ukrepih, dovoljenih po Uredbi Sveta (EGS) št. 4064/89 in Uredbi Komisije (ES) št. 447/98

(2001/C 68/03)

(Besedilo velja za EGP)

I. UVOD

1. Uredba Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetji [1], kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo (ES) št. 1310/97 [2] (v nadaljnjem besedilu "Uredba o združitvi"), izrecno določa, da lahko Komisija odloča o tem, ali je koncentracija združljiva s skupnim trgom po spremembi, ki jo povzročijo pogodbenice [3]. Uvodna izjava 8 Uredbe Sveta (ES) št. 1310/97 določa, da

"Komisija lahko izda odločbo o skladnosti koncentracije s skupnim trgom v drugi fazi

[4]

postopka, če stranke prevzamejo obveznosti, ki so sorazmerne s težavami glede konkurence, in bi slednje povsem odpravile …

"

. Uvodna izjava 8 predvideva tudi

"

prevzem obveznosti v prvi fazi

[5]

postopka, ko so težave glede konkurence še prepoznavne in se lahko še zlahka odpravijo … Preglednost in učinkovito posvetovanje držav članic in zainteresiranih tretjih strank bi moralo biti zagotovljeno v obeh fazah postopka."

2. Namen tega sporočila je priskrbeti navodila za spremembe glede koncentracij, zlasti za obveznosti, ki nalagajo spremembo koncentracije. Takšne spremembe se na splošno opisujejo kot "korektivni ukrepi", ker je njihov cilj zmanjšati tržno moč strank združitve in vzpostaviti pogoje za učinkovito konkurenco, ki bi se izkrivila zaradi združitve, ki ustvarja ali krepi prevladujoč položaj. V tem sporočilu določena navodila so odraz razvoja izkušenj Komisije pri ocenjevanju, sprejemanju in izvajanju ukrepov pomoči na podlagi Uredbe o združitvi od njenega začetka veljavnosti dne 21. septembra 1990. Komisija bo tukaj navedena načela uporabljala, nadalje razvijala in izpopolnjevala v posameznih primerih. Navodila o obveznostih ne posegajo v razlago, ki jo lahko da Sodišče Evropskih skupnosti ali Sodišče Evropskih skupnosti prve stopnje.

3. To sporočilo določa splošna načela, ki se uporabljajo za korektivne ukrepe, sprejemljive za Komisijo, glavne tipe obveznosti, ki jih je sprejela Komisija v primerih na podlagi Uredbe o združitvi, posebne zahteve, ki jih morajo izpolnjevati predlogi obveznosti v obeh fazah postopka, in glavne zahteve za izvajanje obveznosti.

II. SPLOŠNA NAČELA

4. Na podlagi Uredbe o združitvi Komisija ocenjuje skladnost priglašene koncentracije s skupnim trgom na podlagi njenega vpliva na strukturo konkurence v Skupnosti [6]. Pri presoji skladnosti na podlagi člena 2(2) in (3) Uredbe o združitvi se določi, ali bi koncentracija ustvarila ali okrepila prevladujoč položaj, ki bi v znatni meri preprečeval učinkovito konkurenco na skupnem trgu ali na znatnem delu tega trga [7]. Koncentracija, ki ustvari ali okrepi prevladujoč položaj, kakor je opisano zgoraj, ni skladna s skupnim trgom, in Komisija jo mora prepovedati.

5. Kadar koncentracija povzroči težave glede konkurence, ki bi lahko privedli do vzpostavitve ali okrepitve prevladujočega položaja, lahko stranke s spremembo koncentracije razrešijo vprašanja težav glede konkurence, ki jih je prepoznala Komisija, in s tem pridobijo dovoljenje za združitev. Takšne spremembe se lahko ponudijo in izvedejo pred odobritvijo dovoljenja. Bolj običajno pa je, da stranke predložijo obveznosti, da bi bila koncentracija skladna s skupnim trgom v določenem obdobju po pridobitvi dovoljenja.

6. Komisija je odgovorna dokazati, da koncentracija ustvarja ali krepi tržne strukture, ki bi lahko v znatni meri preprečevale učinkovito konkurenco na skupnem trgu. Stranke pa imajo odgovornost dokazati, da predlagani korektivni ukrepi, ko se izvajajo, odpravljajo ustvarjanje ali krepitev prevladujočega položaja, ki ga je prepoznala Komisija. V ta namen morajo stranke v zadovoljstvo Komisije, v skladu s svojimi obveznostmi na podlagi Uredbe o združitvi, jasno dokazati, da korektivni ukrep ponovno vzpostavlja pogoje za učinkovito konkurenco na skupnem trgu na trajni osnovi.

7. Pri ocenjevanju, ali bo korektivni ukrep ponovno vzpostavil učinkovito konkurenco, bo Komisija preučila vse ustrezne dejavnike, ki se nanašajo na ukrep sam, med drugim vrsto, obseg in cilj predlaganega ukrepa, skupaj z verjetnostjo njegove uspešne, celovite in pravočasne izvedbe s strani strank. Poleg tega je treba te dejavnike presoditi glede na strukturo in posebne značilnosti trga, na katerem se pojavijo težave glede konkurence, vključno s položajem strank in drugih akterjev na trgu. Stranke imajo dolžnost že od vsega začetka odpraviti vse negotovosti v zvezi s temi dejavniki, zaradi katerih bi Komisija lahko zavrnila predlagani ukrep.

8. Komisija bo na splošno upoštevala dejstvo, da vsak ukrep, dokler je obveznost še neizpolnjena, vsebuje določene negotovosti glede morebitnega rezultata. Stranke morajo upoštevati tudi ta splošni dejavnik, ko ukrep predstavljajo Komisiji.

9. V primeru Gencor [8] je Sodišče prve stopnje uvedlo načelo, da je osnovni cilj obveznosti zagotoviti konkurenčne tržne strukture. Temu primerno se obveznosti, omejene zgolj na obljubo, da bo stranka ravnala na določen način, na primer, da ne bo zlorabljala svojega prevladujočega položaja, ki ga ustvari ali okrepi predlagana koncentracija, ne more šteti za takšne, ki koncentracijo naredijo skladno s skupnim trgom. Po načelih Sodišča Evropskih skupnosti [9] so z vidika cilja Uredbe praviloma bolj sprejemljive obveznosti strukturnega značaja, kot je obveznost do odprodaje hčerinske družbe, če ta obveznost preprečuje ustvarjanje ali krepitev prevladujočega položaja, ki ga je Komisija predhodno že prepoznala, in poleg tega ne zahteva srednjeročnih ali dolgoročnih nadzornih ukrepov. Kljub temu ni mogoče samodejno izvzeti možnosti, da bi bili tudi drugi tipi obveznosti zmožni preprečiti pojav ali krepitev prevladujočega položaja. Ali so takšne obveznosti sprejemljive ali ne, pa je treba določiti za vsak primer posebej.

10. Po izvedbi koncentracije, se kljub možnosti nekaterih začasnih zaščitnih ukrepov, na trgu ne da takoj vzpostaviti želenih pogojev konkurence, dokler niso izpolnjene obveznosti. Zato morajo biti obveznosti takšne, da jih je mogoče izvesti na učinkovit način in v kratkem času. Ko so obveznosti izvedene, zanje ne bi smel biti potreben dodatni nadzor [10].

11. Komisija lahko sprejme obveznosti v kateri koli fazi postopka. Ker pa se poglobljena preiskava trga izvaja samo v fazi II, morajo obveznosti, predložene Komisiji v fazi I, zadoščati, da povsem izključijo "resne sume" v smislu člena 6(1)(c) Uredbe o združitvi [11]. V skladu s členom 10(2) Uredbe o združitvi mora Komisija sprejeti odločbo o odobritvi, takoj ko so na podlagi obveznosti strank odpravljeni vsi resni sumi v smislu člena 6(1)(c) Uredbe o združitvi. To pravilo se uporablja zlasti za obveznosti, predlagane v zgodnji stopnji postopkov faze II [12]. Če je Komisija po poglobljeni preiskavi v svoji Ugotovitvi o možnih kršitvah predhodno ugotovila, da koncentracija vodi v vzpostavitev ali okrepitev prevladujočega položaja v smislu člena 2(3) Uredbe o združitvi, morajo obveznosti onemogočiti vzpostavitev ali okrepitev tega prevladujočega položaja.

12. Obveznosti morajo predlagati stranke, Komisija pa lahko zagotovi izvršitev teh obveznosti s tem, da pogoji izdajo dovoljenja z izpolnjevanjem teh obveznosti [13]. Razlikovati je treba med pogoji in obveznostmi. Izvedba ukrepa, ki povzroči strukturno spremembo na trgu, je pogoj – na primer odsvojitev dejavnosti. Izvajanje ukrepov, ki so potrebni, da se doseže ta rezultat, so na splošno obveznosti strank, na primer imenovanje fiduciarja z nepreklicnim mandatom, da dejavnost odproda. Kadar zadevno podjetje krši obveznost, lahko Komisija na podlagi člena 6(3) ali člena 8(5)(b) prekliče odločbo o odobritvi, izdano na podlagi člena 6(2) ali člena 8(2) Uredbe o združitvi. Stranke se lahko tudi kaznuje z globami in periodičnimi denarnimi kaznimi, kakor je določeno v členih 14(2)(a) in 15(2)(a) Uredbe o združitvi. Kadar pa se situacija, ki omogoča, da je koncentracija skladna s skupnim trgom, ne vzpostavi [14], torej kadar pogoj ni izpolnjen, odločitev o skladnosti ne velja več. V takšnih okoliščinah lahko Komisija na podlagi člena 8(4) Uredbe o združitvi odredi vse potrebne ustrezne ukrepe, da se ponovno vzpostavijo pogoji učinkovite konkurence [15]. Poleg tega se stranke lahko kaznuje tudi z globami, kakor je določeno v členu 14(2)(c).

III. VRSTE KOREKTIVNIH UKREPOV, SPREJEMLJIVIH ZA KOMISIJO [16]

1. Odsvojitev

13. Kadar predlagana združitev grozi, da bo ustvarila ali okrepila prevladujoči položaj, ki bi lahko oviral učinkovito konkurenco, je najučinkovitejši način za ponovno vzpostavitev učinkovite konkurence, razen prepovedi, ustvaritev pogojev za pojav novega konkurenčnega subjekta ali za okrepitev obstoječih konkurentov preko odsvojitve.

Izvedljiva dejavnost

14. Odsvojene dejavnosti morajo vsebovati izvedljivo dejavnost, ki v rokah sposobnega kupca lahko učinkovito konkurira z združenim subjektom na trajni osnovi. Izvedljiva dejavnost je običajno že obstoječa in lahko deluje samostojno, torej neodvisno od strank združitve glede dobave surovin ali drugih oblik sodelovanja, razen v prehodnem obdobju.

15. Če želijo stranke odsvojiti izvedljivo dejavnost, morajo upoštevati negotovosti in tveganja, ki so povezani s prenosom dejavnosti na novega lastnika. Ta tveganja lahko omejuje konkurenčni vpliv odsvojene dejavnosti, zato lahko privedejo do takšnega položaja na trgu, ki ne more povsem odpraviti sumov Komisije glede konkurence.

Predmet odsvojitve

16. Kadar je težava glede konkurence posledica horizontalnega prekrivanja, je treba odsvojiti najustreznejšo dejavnost [17]. Lahko je to dejavnost družbe prevzemnice v primerih sovražnega prevzema, kjer je priglasiteljevo poznavanje dejavnosti, ki jo prevzema, omejeno. Obveznost do odsvojitve dejavnosti ciljnega podjetja lahko v takšnih okoliščinah poveča tveganje, da ta dejavnost ne preraste v sposobnega konkurenta, ki bi lahko učinkovito in dolgoročno konkuriral na trgu.

17. Pri določanju, katere dejavnosti, ki se prekrivajo, bi bilo treba odsvojiti, je velikega pomena zmožnost dejavnosti, da poteka samostojno [18]. Da bi zagotovili izvedljivost dejavnosti, bo morda treba v odsvojitev vključiti tiste dejavnosti, ki so povezane s trgi, ki Komisiji niso zdeli težavni glede konkurence, ker bi bil to edini možni način za vzpostavitev učinkovite konkurence na prizadetih trgih [19].

18. Čeprav je bilo v nekaterih posebnih okoliščinah sprejeto [20], lahko odsvojitev, ki sestoji iz kombinacije določenih dejavnosti kupca, pa tudi ciljnega podjetja, ustvari dodatna tveganja glede izvedljivosti in učinkovitosti nove dejavnosti. Zato se takšna odsvojitev skrbno presodi. V izjemnih primerih lahko odsvojitveni sveženj, ki vključuje samo blagovne znamke in premoženje, namenjeno zagotavljanju proizvodnje, zadošča za vzpostavitev pogojev za učinkovito konkurenco [21]. V takšnih okoliščinah bi bilo treba prepričati Komisijo, da kupec lahko učinkovito in nemudoma integrira to premoženje.

Ustrezen kupec

19. Pogoj za odločbo Komisije o odobritvi je ta, da se izvedljiva dejavnost v določenem roku prenese na ustreznega kupca [22]. Element izvedljive dejavnosti in element ustreznega kupca sta tako medsebojno povezana. Zmožnost dejavnosti, da pritegne ustreznega kupca, je zato pomemben element, ko Komisija ocenjuje ustreznost predlagane obveznosti [23].

20. Obstajajo primeri, ko je izvedljivost odsvojitvenega svežnja z vidika premoženja, ki je del dejavnosti, v veliki meri odvisna od identitete kupca. V takšnih okoliščinah Komisija ne bo odobrila združitve, razen če se stranke zavežejo, da ne bodo končale priglašene namere, dokler s kupcem ne sklenejo zavezujočega dogovora glede odsvojene dejavnosti, ki ga je Komisija že odobrila [24].

21. Ko postane odsvojitev dejavnosti pogoj za odločbo o odobritvi, morajo stranke poiskati ustreznega kupca za to dejavnost. Stranke lahko zato na lastno pobudo dodajo drugo premoženje, da bi bil sveženj privlačnejši za kupce [25].

Alternativne odsvojitvene obveznosti

22. V nekaterih primerih je izvajanje odsvojitve (izvedljive dejavnosti, ki odpravlja težave glede konkurence) po izboru strank lahko negotovo ali težko, na primer zaradi predkupne pravice tretjih strank ali negotovosti glede prenosljivosti ključnih pogodb, pravic intelektualne lastnine ali zaposlenih, odvisno od primera. Stranke lahko kljub temu menijo, da so sposobne odsvojiti to dejavnost v ustreznem kratkoročnem obdobju.

23. V takšnih okoliščinah Komisija ne more tvegati, da se učinkovita konkurenca na koncu vendarle ne bi vzpostavila. Zato morajo stranke v okviru svojih obveznosti predlagati alternativo, ki mora biti vsaj enakovredna, če ne boljša za ponovno vzpostavitev učinkovite konkurence, predložiti pa morajo tudi natančen časovni načrt, kako in kdaj se bo ta druga alternativa izvajala [26].

Odprava strukturnih povezav

24. Odsvojitvene obveznosti se ne morejo omejiti na težave glede konkurence, ki jih ustvarjajo horizontalna prekrivanja. Odsvojitev obstoječega lastniškega deleža v skupno podjetje se lahko izkaže za potrebno, zato da se odpravi strukturna povezava z večjim konkurentom [27].

25. V drugih primerih bi bil morebitni korektivni ukrep lahko odsvojitev manjšinskih lastniških deležev ali odprava vzajemnih mandatov nadzornih svetov, da bi okrepili stimulacije za konkuriranje na trgu [28].

2. Drugi korektivni ukrepi

26. Čeprav je odsvojitev najbolj priljubljen korektivni ukrep, ni edini za Komisijo sprejemljivi ukrep. Prvič, obstajajo primeri, ko je odsvojitev dejavnosti nemogoča [29]. Drugič, težave glede konkurence so lahko tudi posledica posebnih dejavnikov, kot je obstoj ekskluzivnih pogodb, kombinacija omrežij ("mrežni učinki") ali kombinacija ključnih patentov. V takšnih okoliščinah mora Komisija določiti, ali imajo lahko tudi druge vrste korektivnih ukrepov zadosten učinek na trg, da bi se ponovno vzpostavila učinkovita konkurenca.

27. Sprememba strukture trga kot posledica predlagane koncentracije lahko povzroči, da postanejo obstoječe pogodbe neugodne za učinkovito konkurenco. To še posebej velja za ekskluzivne dolgoročne dobavne in distribucijske pogodbe, če te pogodbe omejujejo tržni potencial, ki je na voljo konkurentom. Kadar ima združeni subjekt znaten tržni delež, lahko učinek zasega, ki je posledica obstoječih ekskluzivnih pogodb, prispeva k vzpostavitvi prevladujočega položaja [30]. V takšnih okoliščinah je prekinitev obstoječih ekskluzivnih pogodb [31] lahko primerna za odpravo sumov glede konkurence, če res ni nobenih dokazov, da se ekskluzivnost tudi dejansko vzdržuje.

28. Sprememba strukture trga, ki je posledica predlagane koncentracije, lahko privede do večjih vstopnih ovir na upoštevni trg. Takšne ovire so lahko posledica nadzora nad infrastrukturo, zlasti omrežij, ali nad ključno tehnologijo, vključno s patenti, znanjem ali drugimi pravicami intelektualne lastnine. V takšnih okoliščinah je lahko cilj korektivnih ukrepov olajšati vstop na trg s tem, da se konkurentom zagotovi dostop do potrebne infrastrukture [32] ali ključne tehnologije.

29. Kadar težava glede konkurence povzroča nadzor nad ključno tehnologijo, je odsvojitev takšne tehnologije [33] najprimernejši korektivni ukrep, ker odpravlja vsakršne nadaljnje odnose med združenim subjektom in njegovimi konkurenti. Komisija pa lahko sprejme licenčne dogovore (še najraje ekskluzivne licence brez vsakršnih omejitev uporabe za pridobitelje licenc) kot alternativo za odsvojitev, kadar bi na primer odsvojitev ovirala učinkovite, tekoče raziskave. Komisija je izbrala ta pristop pri združitvah, ki so vključevale na primer farmacevtsko industrijo [34].

30. Glede na posebne težave glede konkurence, ki jih povzroči dana koncentracija na različnih trgih, bodo stranke včasih morale ponuditi sveženj ukrepov za odpravo in preprečevanje kršitev, ki obsegajo kombinacijo odsvojitvenih ukrepov in drugih ukrepov, ki olajšujejo vstop na trg s tem, da omogočajo dostop do omrežij ali dostop do posebnih vsebin [35]. Takšni svežnji so lahko primerni za odpravo posebnih težav v zvezi z zasegom, ki izhajajo na primer iz koncentracij v sektorju telekomunikacij in medijev. Poleg tega obstajajo lahko tudi posli, ki vplivajo predvsem na en proizvodni trg, kjer pa bo težave glede konkurence, ki je posledica posebne koncentracije, v celoti odpravil samo sveženj ukrepov, ki vključuje še vrsto drugih obveznosti [36].

IV. RAZMERE, V KATERIH SO KOREKTIVNI UKREPI OTEŽENI, ČE NE NEMOGOČI

31. Komisija je pripravljena preučiti rešitve za težave glede konkurence, ki jih povzročajo koncentracije, če so te rešitve prepričljive in učinkovite. Obstajajo pa koncentracije, za katere ni mogoče najti ustreznih korektivnih ukrepov, ki bi odpravili težave glede konkurence na skupnem trgu [37]. V takšnih okoliščinah je prepoved edina možnost.

32. Kadar stranke predložijo predlagane korektivne ukrepe, ki so tako široki in kompleksni, da Komisija ne more s potrebno stopnjo gotovosti določiti, ali se bo na trgu ponovno vzpostavila učinkovita konkurenca, ni mogoče izdati odločbe o odobritvi [38].

V. POSEBNE ZAHTEVE ZA PREDLOŽITEV OBVEZNOSTI

1. Faza I

33. Po členu 6(2) Uredbe o združitvi lahko Komisija izda odločbo, da je koncentracija skladna s skupnim trgom, kadar je prepričana, da priglašena koncentracija po spremembi ne zbuja več resnih sumov v smislu odstavka 1(c). Stranke lahko Komisiji predložijo predloge za obveznosti na neformalni ravni celo pred priglasitvijo. Kadar stranke predložijo predloge za obveznosti skupaj s priglasitvijo ali v treh tednih od datuma prejetja priglasitve [39], se rok za odločitev Komisije na podlagi člena 6(1) Uredbe o združitvi podaljša z enega meseca na šest tednov.

34. Da bi oblikovali podlago za določitev na podlagi člena 6(2), morajo predlogi za obveznosti izpolnjevati naslednje zahteve:

(a) predložijo se pravočasno, najpozneje zadnji dan tritedenskega obdobja;

(b) opredeljujejo obveznosti, ki so jih prevzele stranke, in sicer dovolj natančno, da omogočijo celovito ovrednotenje;

(c) obrazložijo, na kakšen način ponujene obveznosti rešujejo vprašanja glede konkurence, ki jih je prepoznala Komisija.

Stranke morajo sočasno z obveznostmi predložiti tudi nezaupno različico obveznosti, in sicer za namene tržnih analiz [40].

35. Komisija oceni predloge, ki jih stranke predložijo v skladu s temi zahtevami. Komisija se bo o predlaganih obveznostih posvetovala z organi držav članic in po potrebi tudi s tretjimi strankami v okviru tržnih analiz. Poleg tega se v primerih, ki vključujejo geografski trg, širši od Evropskega gospodarskega prostora ("EGP"), ali kadar je cilj dejavnosti, namenjene odsvojitvi, iz razlogov, povezanih z izvedljivostjo same dejavnosti, širši od ozemlja EGP, lahko razpravlja o predlaganem korektivnem ukrepu z organi držav nečlanic EGP, ki so pristojni za konkurenco, v okviru dvostranskih sporazumov o sodelovanju Skupnosti s temi državami.

36. Kadar ocena potrdi, da predlagane obveznosti odpravljajo razloge za resne sume, Komisija odobri združitev v fazi I.

37. Kadar ocena pokaže, da ponujene obveznosti ne zadoščajo za razrešitev težav glede konkurence, ki jih povzroči združitev, bodo stranke ustrezno obveščene. Ob upoštevanju, da so korektivni ukrepi iz faze I namenjeni temu, da se dobi jasen odgovor o prepoznavnih težavah glede konkurence [41], so sprejemljive le omejene spremembe predlaganih sprememb. Takšne spremembe, predstavljene kot takojšen odgovor na rezultat posvetovanj, vključujejo pojasnila, dopolnitve in/ali druge izboljšave, ki zagotavljajo, da so obveznosti uporabljive in učinkovite.

38. Če stranke niso odpravile razlogov za resne sume, bo Komisija izdala odločbo v smislu člena 6(1)(c) in sprožila postopke.

2. Faza II

39. Po členu 8(2) Uredbe o združitvi mora Komisija izdati odločbo o skladnosti koncentracije s skupnim trgom, kadar priglašena koncentracija po spremembi ne vzpostavi ali ne okrepi prevladujočega položaja v smislu člena 2(3) Uredbe o združitvi. Obveznosti, predlagane Komisiji na podlagi člena 8(2), je treba predložiti Komisiji v treh mesecih od datuma uvedbe postopkov. Podaljšanje tega obdobja se upošteva samo na zahtevo strank, ki natančno pojasnijo izjemne okoliščine, zaradi katerih je to podaljšanje po njihovem mnenju upravičeno. Zahteva po podaljšanju mora prispeti v roku treh mesecev. Podaljšanje je mogoče le v primeru izjemnih okoliščin in kadar ima Komisija v posameznem primeru dovolj časa, da ustrezno oceni predlog ter se ustrezno posvetuje z državami članicami in tretjimi strankami [42].

40. Komisija je pripravljena razpravljati o primernih obveznostih pred koncem trimesečnega obdobja. Priporočljivo je, da stranke predložijo osnutek vsebinskih in postopkovnih predlogov, ki so potrebni za zagotovitev izvedljivosti obveznosti v celotnem obsegu.

41. Predlogi za obveznosti, predloženi kot podlaga za sprejetje odločbe v smislu člena 8(2), morajo izpolnjevati naslednje zahteve:

(a) predložijo se pravočasno, najpozneje zadnji dan trimesečnega obdobja;

(b) nanašati se morajo na vse razloge za težave glede konkurence, navedene v Ugotovitvi o možnih kršitvah, ki se jih naknadno ne opusti. V zvezi s tem morajo tako natančno opredeliti prevzete vsebinske in postopkovne obveznosti, da se omogoči celovita ocena;

(c) obrazložijo, na kakšen način ponujene obveznosti rešujejo težave glede konkurence.

Sočasno z obveznostmi morajo stranke predložiti tudi nezaupno različico obveznosti, in sicer za namene tržnih analiz.

42. Komisija oceni predloge, ki jih stranke predložijo v skladu s temi pogoji. Če ocena potrdi, da predlagane obveznosti odpravljajo težave glede konkurence, bo dobila Komisija po posvetovanju z organi držav članic, po razpravah z organi držav nečlanic [43] in po potrebi s tretjimi strankami v obliki tržne analize, v odobritev odločbe o odobritvi.

43. Kadar pa ocena pokaže, da predlagane obveznosti ne zadoščajo za rešitev sumov v zvezi s konkurenco, ki ga povzroči združitev, se stranke ustrezno obvesti. Kadar stranke naknadno spreminjajo predlagane obveznosti, lahko Komisija sprejme te spremenjene obveznosti [44], le kadar lahko jasno določi – na podlagi svoje ocene podatkov, ki jih je že prejela med preiskavo, vključno z rezultati predhodne analize trga, in brez potrebe po drugih tržnih analizah, – da bodo takšne obveznosti, ko se bodo dejansko izvajale, rešile prepoznane težave glede konkurence in dale na voljo dovolj časa za ustrezno posvetovanje držav članic.

VI. ZAHTEVE ZA IZVAJANJE OBVEZNOSTI

44. Obveznosti se predlagajo za pridobitev dovoljenja, izvajajo pa se običajno po sprejetju odločbe o odobritvi. Te obveznosti zahtevajo zaščitne ukrepe za zagotovitev njihovega uspešnega in pravočasnega izvajanja. Te izvedbene določbe bodo del obveznosti, ki jih prevzamejo stranke do Komisije. Preveriti jih je treba za vsak primer posebej. To velja še zlasti za časovne roke za njihovo izvajanje, ki bi na splošno morali biti čim krajši. Zato teh zahtev ni mogoče povsem standardizirati.

45. Pri oblikovanju predlogov obveznosti bodo strankam v pomoč naslednja navodila. Načela temeljijo na okviru odsvojitvene obveznosti, ki je najznačilnejša obveznost, kakor smo videli zgoraj. Veliko načel, ki so predstavljena v nadaljevanju, pa se lahko uporablja tudi za druge vrste obveznosti.

1. Bistvene značilnosti odsvojitvenih obveznosti

46. V značilni odsvojitveni obveznosti je dejavnost, ki je namenjena odsvojitvi, običajno sestavljena iz kombinacije opredmetenih in neopredmetenih sredstev, ki bi lahko bili v obliki predhodno obstoječega podjetja ali skupine podjetij, ali iz poslovne dejavnosti, ki pred tem ni imela statusa pravne osebe. Zato morajo stranke [45], ko predložijo odsvojitveno obveznost, navesti natančen in izčrpen opis nameravanega predmeta odsvojitve (v nadaljevanju "opis dejavnosti" ali "opis"). Opis mora vsebovati vse elemente dejavnosti, ki so potrebni, da dejavnost lahko nastopa na trgu kot konkurent, ki je na njem sposoben preživeti: opredmetena (npr. Raziskave in razvoj, proizvodnja, distribucija, prodajne in tržne dejavnosti) in neopredmetena sredstva (npr. pravice intelektualne lastnine, dobro ime), premoženje, osebje, dobavne in prodajne pogodbe (z ustreznimi jamstvi o njihovi prenosljivosti), sezname strank, pogodbe o izvajanju storitev s tretjimi strankami, tehnično podporo (namen, trajanje, stroški, kakovost) in tako naprej. Da bi se izognili kakršnim koli nesporazumom glede dejavnosti, ki je namenjena odsvojitvi, je treba posebej prepoznati sredstva, ki se uporabljajo v tej dejavnosti, vendar se po mnenju strank ne smejo odsvojiti.

47. Opis mora vsebovati mehanizem, s katerim prevzemnik dejavnosti lahko ohrani in izbere ustrezno osebje. Takšen mehanizem se zahteva za osebje, ki trenutno dela v tej poslovni enoti, pa tudi za osebje, ki opravlja bistvene naloge za to dejavnost, na primer skupina za raziskave in razvoj ter osebje informacijske tehnologije, celo kadar je to osebje trenutno zaposleno v drugi poslovni enoti strank. Ta mehanizem ne posega v uporabo direktiv Sveta o kolektivnih odpustih [46]; o zaščiti pravic zaposlenih v primeru prenosov podjetij [47]; in o obveščanju zaposlenih in posvetovanju z njimi [48], pa tudi ne v nacionalne predpise za izvajanje teh direktiv.

48. Odsvojitev je treba dokončati v določenem roku, za katerega se dogovorijo stranke in Komisija ter ki upošteva vse ustrezne okoliščine. Sveženj bo opredelil, kakšen dogovor – zavezujoča izjava o namenu, dokončna pogodba, prenos pravnega naslova – se zahteva do katerega datuma. Rok za odsvojitev bi moral začeti teči na datum, ko Komisija sprejme odločbo.

49. Da bi zagotovili učinkovitost obveznosti, mora prodajo predlaganemu kupcu najprej odobriti Komisija. Na splošno mora biti kupec že obstoječ ali potencialni konkurent, ki je sposoben preživeti, neodvisen od strank in nepovezan z njimi, imeti mora finančna sredstva [49], dokazano strokovno znanje in izkušnje ter dovolj motivacij, da ohrani in razvija odsvojeno dejavnost kot aktivno konkurenčno silo, v konkurenci s strankami. Poleg tega, če predlagani kupec odkupi dejavnost, ta nakup ne sme ustvarjati novih težav glede konkurence in ne sme povzročiti, da bi se obveznosti izvajale z zamudo. Ti pogoji se v nadaljevanju imenujejo "standardi za kupca". Da bi ohranili strukturni učinek korektivnega ukrepa, združeni subjekt ne sme, četudi obveznost ne vsebuje izrecne klavzule, naknadno pridobiti vpliva nad celotno odsvojeno dejavnostjo ali njenim delom, razen če je Komisija pred tem odkrila, da se je struktura trga spremenila do te mere, da ni več potrebna odsotnost vpliva na odsvojeno dejavnostjo, da bi bila koncentracija skladna s skupnim trgom.

2. Začasna ohranitev dejavnosti, namenjene odsvojitvi – fiduciar za ločeno upravljanje

50. Odgovornost strank je, da čim bolj zmanjšajo vsa možna tveganja izgube konkurenčnega potenciala dejavnosti, namenjene odsvojitvi, ki izhaja iz negotovosti, neločljivo povezane s prenosom dejavnosti. Do odsvojitve bo Komisija od strank zahtevala, da ponudijo obveznosti za ohranitev neodvisnosti, gospodarske izvedljivosti, tržnost in konkurenčnost dejavnosti.

51. Namen teh obveznosti bo, da se dejavnost loči od dejavnosti, ki jo stranke obdržijo, in da se vodi kot ločena in prodaje sposobna dejavnost. Stranke bodo morale zagotoviti, da se ohranijo vsa opredmetena in neopredmetena sredstva odsvojitvenega svežnja, v skladu s dobrimi poslovnimi običaji in običajnim tekom dejavnosti. To se navezuje predvsem na ohranitev osnovnih sredstev, strokovnega znanja in izkušenj ali zaupnih oziroma zaščitenih komercialnih informacij, baze strank ter tehnične in komercialne usposobljenosti zaposlenih. Poleg tega morajo stranke pri odsvojitvenem svežnju ohraniti enake pogoje konkurence, kakršni so se uporabljali pred združitvijo, da se dejavnost nadaljuje na enak način, kakor se trenutno izvaja. V ta namen je treba predvideti ustrezne upravne in vodstvene položaje, dovolj kapitala in kreditni okvir, po možnosti pa tudi druge pogoje, ki so potrebni za ohranitev konkurence v določenem sektorju.

52. Ker Komisija ne more dnevno neposredno nadzorovati uporabe teh začasnih ohranitvenih ukrepov, soglaša z imenovanjem fiduciarja, ki bo nadzoroval, ali stranke izvajajo te ohranitvene ukrepe (tako imenovanega "fiduciarja za ločeno upravljanje"). Fiduciar za ločeno upravljanje bo deloval v najboljšem interesu dejavnosti, ki je namenjena odsvojitvi. Obveznost vsebuje tudi podrobnosti o mandatu fiduciarja. Mandat fiduciarja, ki ga mora odobriti Komisija skupaj z imenovanjem fiduciarja, bo obsegal na primer nadzor, ki vključuje pravico do predlaganja in po potrebi nalaganja vseh ukrepov, za katere fiduciar meni, da so potrebni za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti, in redna poročila o izpolnjevanju.

3. Izvajanje obveznosti – odsvojitveni fiduciar

53. Obveznost bo opredeljevala tudi vse podrobnosti in postopke, povezane z nadzorom Komisije nad izvajanjem odsvojitve: na primer, merila za odobritev izbora kupca, zahteve v zvezi z rednimi poročili in odobritev prospektov ali oglasnega gradiva. Komisija tudi tukaj ne more biti dnevno neposredno udeležena v postopku odsvojitve. Zato se zdi Komisiji v večini primerov primerno, da se odobri imenovanje fiduciarja, ki je odgovoren za nadzor nad izvajanjem obveznosti ("odvsojitveni fiduciar").

54. Vloga odsvojitvenega fiduciarja se bo razlikovala od primera do primera, na splošno pa bo vključevala nadzor, ki obsega pravico do predlaganja in po potrebi tudi nalaganja vseh ukrepov, ki jih fiduciar zahteva za zagotovitev izpolnjevanja vseh obveznosti, in redno poročanje. Odvisno od primera, bo imel fiduciar v okviru svoje vloge dve nalogi: v prvi fazi bo odgovoren za nadzor nad prizadevanji strank pri iskanju morebitnega kupca. Če strankam ne uspe najti sprejemljivega kupca v časovnem okviru, ki je določen v njihovih obveznostih, dobi fiduciar v drugi fazi nepreklicni mandat, da razpolaga z dejavnostjo za vsako ceno v okviru določenega roka na podlagi predhodne odobritve Komisije.

4. Odobritev fiduciarja in mandat fiduciarja

55. Odvisno od vrste obveznosti in dejanskega stanja je odsvojitveni fiduciar lahko ali pa ne ista oseba ali ustanova kot je fiduciar za ločeno upravljanje. Praviloma bo fiduciar investicijska banka, podjetje za poslovno svetovanje ali računovodsko podjetje ali podobna ustanova. Stranke predlagajo fiduciarja (ali več fiduciarjev) Komisiji. Fiduciar je neodvisen od strank, je ustrezno usposobljen za opravljanje tega dela in ni ali se ne izpostavlja navzkrižju interesov. Naloga strank je, da priskrbijo Komisiji ustrezne podatke, na podlagi katerih preuči, ali fiduciar izpolnjuje te zahteve. Komisija bo pregledala in odobrila pogoje za imenovanje fiduciarja, imenovanje pa bi moralo biti nepreklicno, razen če ima Komisija "tehten razlog" za imenovanje novega fiduciarja.

56. Naloga stranke je, da vsakega fiduciarja poplača za vse storitve, opravljene v okviru njegovih pristojnosti, struktura poplačil pa mora biti takšna, da ne vpliva na njegovo neodvisnost in učinkovitost, s kakršno opravlja svoj mandat. Fiduciar bo v imenu Komisije prevzel določene dolžnosti, katerih namen je zagotoviti vestno izpolnjevanje prevzetih obveznosti, opredeljene pa bodo v njegovem mandatu. Mandat mora vsebovati vse potrebne določbe, ki omogočijo fiduciarju, da izpolnjuje svoje dolžnosti v okviru obveznosti, ki jih je sprejela Komisija. Odobriti ga mora Komisija.

57. Ko se izvedejo določene obveznosti, ki so se prenesle na fiduciarja – ko se je lastništvo odsvojitvenega svežnja že preneslo ali ko so se končale določene obveznosti, ki veljajo še po odsvojitvi, – fiduciar na podlagi svojega mandata zaprosi Komisijo, da ga odveže nadaljnjih odgovornosti. Šele potem, ko Komisija odveže fiduciarja njegovih obveznosti, ima pravico, da fiduciarja ponovno imenuje, če naknadno ugotovi, da zadevne obveznosti morda niso bile v celoti in ustrezno izvedene.

5. Odobritev kupca in kupoprodajne pogodbe

58. Stranke ali fiduciar lahko izvršijo prodajo, če Komisija odobri predlaganega kupca in kupoprodajno pogodbo na podlagi dogovorov, določenih v obveznosti. Stranke ali fiduciar bodo morale Komisiji na ustrezen način dokazati, da predlagani kupec izpolnjuje zahteve obveznosti, torej standarde za kupca, in da se dejavnost prodaja v skladu z obveznostjo. Komisija bo uradno obvestila stranke o svojem stališču. Pred tem lahko uradniki Komisije razpravljajo s predlaganim kupcem o njegovih pobudah za konkuriranje z združenim subjektom na podlagi njegovih poslovnih načrtov. Kadar se za različne dele svežnja predlagajo različni kupci, bo Komisija ocenila, ali je sprejemljiv vsak posamezni predlagani kupec in ali celotni sveženj rešuje težave glede konkurence.

59. Kadar Komisija na podlagi informacij, ki jih ima na voljo, ugotovi, da bi predlagani kupec z nakupom odsvojitvenega svežnja na prvi pogled povzročil težave glede konkurence [50] ali druge težave, ki bi lahko zavlekle pravočasno izvajanje obveznosti ali nakazale pomanjkanje ustreznih spodbud, s katerimi bi kupec konkuriral z združenim subjektom, se predlaganega kupca ne šteje za sprejemljivega. V tem primeru bo Komisija uradno sporočila svoje stališče, da kupec ne izpolnjuje standardov za kupca [51].

60. Kadar ima nakup za posledico koncentracijo, ki ima pomen za vso Skupnost, je treba ta novi načrt priglasiti na podlagi Uredbe o združitvi in odobriti po običajnih postopkih [52]. V nasprotnem primeru Komisija z odobritvijo kupca ne posega v pristojnosti nacionalnih organov za nadzor združevanja.

[1] UL L 395, 30.12.1989, str. 1; popravljena različica UL L 257, 21.9.1990, str. 13.

[2] UL L 180, 9.7.1997, str. 1.

[3] Sklicevanja na "stranke" in "stranke združitve" zajemajo tudi primere z enim priglasiteljem.

[4] V nadaljnjem besedilu "faza II".

[5] V nadaljnjem besedilu "faza I".

[6] Uvodna izjava 7 Uredbe o združitvi.

[7] Pri ustanavljanju skupnega podjetja bo Komisija preučila tudi koncentracije na podlagi člena 2(4) Uredbe o združitvi. V zvezi s tem Komisija preuči, ali je cilj ali smisel ustanovitve skupnega podjetja koordinacija konkurenčnega obnašanja med podjetji, ki ostanejo neodvisna. Takšna koordinacija se bo ocenjevala v skladu z merili člena 81(1) in (3) Pogodbe, da se ugotovi, ali je delovanje v skladu s skupnim trgom. V tem sporočilu določena načela bi se običajno uporabljala tudi za primere, ki jih obravnava člen 2(4).

[8] Sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. marca 1999 v primeru T-102/96, Gencor proti Komisiji [1999] ECR II –753, odstavek 316.

[9] Ibidem, odstavek 319.

[10] Komisija bo samo v izjemnih okoliščinah obravnavala obveznosti, ki zahtevajo nadaljnje spremljanje: Odločba Komisije 97/816/ES (IV/M.877 – Boeing/McDonnell Douglas; UL L 336, 8.12.1997, str. 16).

[11] Obveznosti v fazi I se lahko sprejmejo samo v nekaterih okoliščinah. Težave glede konkurence morajo biti tako očitni in korektivni ukrepi tako jasni, da ni potrebna poglobljena preiskava.

[12] Odločba Komisije z dne 30. marca 1999 (IV/JV.15 – BT/AT & T); Odločba Komisije 2000/45/ES (IV/M.1532 – BP Amoco/Arco; UL L 18, 19.1.2001, str. 1).

[13] Če zadnja ocena Komisije o primeru kaže, da ni težav glede konkurence ali da rešitev teh težav ni odvisna od določenega elementa predloženih obveznosti, jih stranke, potem ko so o tem obveščene, lahko umaknejo. Če jih stranke ne umaknejo, lahko Komisija zabeleži njihove predloge v svoji odločbi ali jih prezre. Kadar jih Komisija zabeleži, bo v svoji odločbi obrazložila, da niso pogoj za dodelitev odobritve.

[14] Isto načelo se uporablja, kadar se okoliščine, zaradi katerih je bila koncentracija prvotno skladna, naknadno obrnejo, glej zadnji stavek odstavka 49.

[15] Ti ukrepi lahko privedejo tudi do periodičnih denarnih kazni, kakor predvideva člen 15(2)(b).

[16] Ta pregled ni izčrpen.

[17] Kadar se pojavijo težave glede konkurence v primerih vertikalne integracije, lahko odsvojitev razreši tudi težave glede konkurence.

[18] Odločba Komisije z dne 29. septembra 1999 (IV/M.1383 – Exxon/Mobil, odstavek 860); Odločba Komisije z dne 9. februarja 2000 (COMP/M.1641 Linde/AGA, odstavek 94).

[19] Odločba Komisije 1999/229/ES (IV/M.913 – Siemens/Elektrowatt; UL L 88, 31.3.1999, str. 1, odstavek 134); Odločba Komisije 2000/718/ES (COMP/M.1578 – Sanitec/Sphinx; UL L 294, 22.11.2000, str. 1, odstavek 255); Odločba Komisije z dne 8. marca 2000 (COMP/M.1802 – Unilever/Amora Maille); Odločba Komisije z dne 28. septembra 2000 (COMP/M.1990 – Unilever/Bestfoods; UL C 311, 31.10.2000, str. 6).

[20] Odločba Komisije 96/222/ES (IV/M.603 – Crown Cork & Seal/CarnaudMetalbox; UL L 75, 23.3.1996, str. 38).

[21] Odločba Komisije 96/435/ES (IV/M.623 – Kimberly–Clark/Scott Paper; UL L 183, 23.7.1996, str. 1).

[22] Glej odstavek 49 za standarde kupca.

[23] IV/M.913 – Siemens/Elektrowatt: citirano zgoraj.

[24] Odločba Komisije z dne 13. decembra 2000 (COMP/M.2060 – Bosch/Rexroth).

[25] IV/M.1532 – BP Amoco/Arco (citirano zgoraj), ko je obstajala obveznost, da se odsvoji udeležba v nekaterih plinskih napeljavah in predelovalnih obratih v Severnem morju, se je odsvojil tudi lastniški delež v sorodnih sektorjih, povezanih s plinom.

[26] Odločba Komisije z dne 8. aprila 1999 (COMP/M.1453 – AXA/GRE; UL C 30, 2.2.2000, str. 6).

[27] Odločba Komisije 98/455/ES (IV/M.942 – VEBA/Degussa; UL L 201, 17.7.1998, str. 102).

[28] Odločba Komisije z dne 9. februarja 2000 (COMP/M.1628 – TotalFina/Elf); Odločba Komisije z dne 13. junija 2000 (COMP/M.1673 – VEBA/VIAG); Odločba Komisije z dne 1. septembra 2000 (COMP/M.1980 – Volvo/Renault; UL C 301, 21.10.2000, str. 23).

[29] IV/M.877 – Boeing/McDonnell Douglas (citirano zgoraj). Preiskave Komisije so pokazale, da se noben obstoječi izdelovalec zrakoplova ni zanimal za nakup družbe Douglas Aircraft Company (DAC, komercialnega letalskega oddelka družbe McDonell Douglas) družbe Boeing in prav tako ni bilo mogoče najti morebitnega novega tekmeca za trgu komercialnih podzvočnih zrakoplovov, ki bi lahko vstopil na trg z nakupom družbe DAC.

[30] Odločba Komisije 98/475/ES (IV/M.986 – AGFA Gevaert/DuPont; UL L 211, 29.7.1998, str. 22).

[31] Odločba Komisije z dne 28. oktobra 1999 (IV/M.1571 – New Holland/Case: UL C 130, 11.5.2000, str. 11); Odločba Komisije z dne 19. aprila 1999 (IV/M.1467 – Rohm and Haas/Morton; UL C 157, 4.6.1999, str. 7).

[32] Odločba Komisije z dne 5. oktobra 1992 (IV/M.157 – Air France/Sabena; UL C 272, 21.10.1992, str. 1; Odločba Komisije z dne 27. novembra 1992 (IV/M.259 – British Airways/TAT; UL C 326, 11.12.1992, str. 1); Odločba Komisije z dne 20. julija 1995 (IV/M.616 – Swissair/Sabena; UL C 200, 4.8.1995, str. 10); Odločba Komisije z dne 13. oktobra 1999 (IV/M.1439 – Telia/Telenor); Odločba Komisije z dne 12. aprila 2000 (COMP/M.1795 – Vodafone/Mannesmann).

[33] Odločba Komisije z dne 9. avgusta 1999 (IV/M.1378 – Hoechst/Rhône–Poulenc; UL C 254, 7.9.1999, str. 5); Odločba Komisije z dne 1. decembra 1999 (COMP/M.1601 – Allied Signal/Honeywell); Odločba Komisije z dne 3. maja 2000 (COMP/M.1671 – Dow/UCC).

[34] Odločba Komisije z dne 28. februarja 1995 (IV/M.555 – Glaxo/Wellcome; UL C 65, 16.3.1995, str. 3).

[35] COMP/M.1439 – Telia/Telenor; COMP/M.1795 – Vodafone Airtouch/Mannesmann (citirano zgoraj); Odločba Komisije z dne 13. oktobra 2000 (COMP/M.2050 – Vivendi/Canal+/Seagram; UL C 311, 31.10.2000, str. 3).

[36] Odločba Komisije 97/816/ES (IV/M.877 – Boeing/McDonnell Douglas; UL L 336, 8.12.1997, str. 16); COMP/M.1673 – VEBA/VIAG.

[37] Odločba Komisije 94/922/ES (MSG Media Service, UL L 364, 31.12.1994, str. 1); Odločba Komisije 96/177/ES (Nordic Satellite Distribution, UL L 53, 2.3.1996, str. 20); Odločba Komisije 96/342/ES (RTL/Veronica/Endemol, UL L 134, 5.6.1996, str. 32); Odločba Komisije 1999/153/ES (Bertelsmann/Kirch/Premiere; UL L 53, 27.2.1999, str. 1; Odločba Komisije 1999/154/ES (Deutsche Telekom BetaResearch; UL L 53, 27. 2. 1999, str. 31); Odločba Komisije 97/610/ES (St Gobain/Wacker Chemie/NOM; UL L 247, 10.9.1997, str. 1); Odločba Komisije 91/619/EGS (Aerospatiale/Alenia/De Havilland, UL L 334, 5.12.1991, str. 42); Odločba Komisije 97/26/ES Gencor/Lonrho, UL L 11, 14.1.1997, str. 30); Odločba Komisije 2000/276/ES (M.1524 – Airtours/First Choice; UL L 93, 13.4.2000, str. 1).

[38] Odločba Komisije z dne 15. marca 2000 (COMP/M.1672 – Volvo/Scania); Odločba Komisije z dne 28. junija 2000 (COMP/M.1741 – WorldCom/Sprint).

[39] Člen 18(1) Uredbe Komisije (ES) št. 447/98 (Izvedbena uredba), UL L 61, 2.3.1998, str. 1.

[40] V okviru tržne analize se stranke, konkurente, dobavitelje in druga podjetja, ki bi lahko bila vpletena ali imajo posebno strokovno zanje in izkušnje, zaprosi, da Komisiji dajo svoje stališče skupaj z utemeljitvami glede učinkovitosti obveznosti.

[41] Glej uvodno izjavo 8 Uredbe Sveta (ES) št. 1310/97, na katero se nanaša odstavek 1.

[42] M.1439 – Telia/Telenor; in v Odločbi Komisije 98/335/ES (M.754 – Anglo American/Lonrho; UL L 149, 20.5.1998, str. 21).

[43] Glej odstavek 35.

[44] COMP/M.1628 – TotalFina/Elf, LPG, citirano zgoraj, odstavek 345.

[45] Obveznosti mora podpisati za to pooblaščena oseba.

[46] Direktiva Sveta 98/59/ES z dne 20. julija 1998 o približevanju zakonodaj držav članic o kolektivnih odpustih (UL L 225, 12.8.1998, str. 16).

[47] Direktiva Sveta 77/187/EGS z dne 14. februarja 1975 o približevanju zakonodaj držav članic o zaščiti pravic zaposlenih (UL L 61, 5.3.1977, str. 26), kakor je bila spremenjena z Direktivo Komisije 98/50/ES (UL L 201, 17.7.1998, str. 88).

[48] Direktiva Sveta 94/45/ES z dne 22. septembra 1994 o ustanovitvi Evropskega sveta dela ali postopka za obveščanje in zasliševanje zaposlenih v podjetjih in skupinah podjetij, ki delujejo v Skupnosti (UL L 254, 30.9.1994, str. 64), kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/74/ES (UL L 10, 16.1.1998, str. 22).

[49] Komisija ne sprejme odsvojitev, ki jih financira prodajalec, ker to vpliva na neodvisnost odsvojene družbe.

[50] To se lahko zgodi, kadar je struktura trga že zelo visoko koncentrirana in kadar bi ukrep za odpravo in preprečevanje kršitev prenesel tržni delež na drugega udeleženca na trgu.

[51] COMP/M.1628 – TotalFina/Elf – bencinske črpalke na avtocestah.

[52] Odločba Komisije z dne 29. septembra 1999 (primer M.1383 – Exxon/Mobil) in Odločba Komisije z dne 2. februarja 2000 v nadaljnjih primerih M.1820 – BP/JV Dissolution (neobjavljeno) in M.1822 – Mobil/JV Dissolution (UL C 112, 19.4.2000, str. 6). <0}

--------------------------------------------------