Pravna podlaga Direktive 1999/62/ES sta člena 71 in 93 Pogodbe ES (zdaj člena 91 in 113).

Predlagane spremembe so skladne s cilji, določenimi v beli knjigi o prometu iz leta 2011, v kateri je bilo pozvano k premiku k polni uporabi načel „onesnaževalec plača“ in „uporabnik plača“, da se zagotovi vzdržno financiranje prometa in infrastrukture.

Pobuda je del prizadevanj Komisije za vzpostavitev energetske unije in niza predlogov, povezanih z nizkoemisijskim prometom, vključno z revizijo uredb o emisijah CO2 za avtomobile in kombinirana vozila, predlogi za certificiranje in spremljanje/sporočanje emisij CO2 iz tovornjakov in avtobusov ter povezanimi pobudami na področju cestnega prometa, zlasti za revizijo zakonodaje o interoperabilnih storitvah elektronskega cestninjenja in pravil o notranjem trgu za cestni tovorni promet ter avtobusne storitve.

Državam članicam bi bilo zato treba omogočiti več manevrskega prostora za znižanje davkov na vozila, in sicer z znižanjem najnižjih stopenj, ki so določene v Direktivi 1999/62/ES. Da bi zmanjšali tveganje izkrivljanja konkurence med prevozniki s sedeži v različnih državah članicah, bi moralo biti tako zniževanje postopno.

Letni davki na vozila so po svoji naravi plačila, povezana z registracijo vozila v imenu davkoplačevalca v posameznem obdobju, zato ne odražajo morebitne posebne uporabe infrastrukture. Iz podobnih razlogov davki na vozila niso učinkoviti pri spodbujanju čistejših in učinkovitejših dejavnosti ali zmanjševanju zastojev. Po drugi strani pa so cestnine neposredno povezane z uporabo cest, zato so bistveno primernejše za doseganje teh ciljev.

Direktiva 1999/62/ES (direktiva o evrovinjeti) zagotavlja podroben pravni okvir za cestne pristojbine za uporabo nekaterih cest za težka tovorna vozila. Cilj Direktive je odpraviti izkrivljanja konkurence med prevoznimi podjetji s postopno uskladitvijo davkov na vozila in vzpostavitvijo pravičnih mehanizmov za zaračunavanje infrastrukturnih pristojbin. V njej so določene najnižje stopnje davkov na vozila za težka tovorna vozila in podrobno opredeljuje pravila za zaračunavanje infrastrukturnih pristojbin, tudi za zaračunavanje različnih zneskov pristojbin glede okoljsko učinkovitost vozil.

Učinkovit in zanesljiv prometni sistem je bistven za neovirano delovanje notranjega trga ter je ključen gospodarski sektor. Čeprav ima cestni promet najpomembnejšo vlogo v kopenskem prometnem sistemu, povzroča številne socialno-ekonomske in okoljske izzive (npr. podnebne spremembe, onesnaževanje zraka, hrup in zastoje). Cestninjenje glede na prevoženo razdaljo lahko ima ključno vlogo pri spodbujanju čistejših in učinkovitejših dejavnosti, njegova dosledna zasnova pa je ključna za zagotovitev pravične obravnave uporabnikov cest in vzdržnega financiranja infrastrukture.

Kar zadeva spremembe drugih določb Direktive, te spadajo pod člen 91(1) PDEU in so obravnavane v ločenem, zgoraj navedenem predlogu.

•Subsidiarnost (za neizključno pristojnost)

EU si pristojnost na področju urejanja prometa v skladu s členom 4(2)(g) PDEU in na področju notranjega trga v skladu s členom 4(2)(a) PDEU deli z državami članicami. Vendar je postopno znižanje obstoječih najnižjih stopenj, ki jih je določila Unija, mogoče le na ravni Unije.

Brez posredovanja EU bi morale države članice še naprej uporabljati najnižji davek na vozila, čeprav so uvedle ali nameravajo uvesti primernejši instrument za nadomestilo infrastrukturnih stroškov, ki so neposredno povezani z individualno uporabo infrastrukture. Ta obveznost bi jim preprečila, da z znižanjem davkov na vozila sektorju tovornega prometa v enaki meri izravnajo morebitne višje stroške, povezane z uvedbo takega instrumenta za težka tovorna vozila.

•Sorazmernost

Predlagani ukrep zgolj prispeva k doseganju zastavljenih ciljev, zlasti k dosledni uporabi načel „onesnaževalec plača“ in „uporabnik plača“, ter ne presega tistega, kar je potrebno za uresničitev navedenih ciljev. Ciljna sprememba poglavja II je potrebna, da se državam članicam omogoči postopno znižanje davkov na težka tovorna vozila.

•Izbira instrumenta

Ker je pravni akt, ki se spreminja, direktiva, bi moral biti akt o spremembi načeloma iste vrste.

3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANI IN OCEN UČINKA

•Naknadna ocenjevanja/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje

Komisija je leta 2013 objavila oceno Direktive 1999/62/ES. Januarja 2014 je bila objavljena zunanja Ocena izvajanja in učinkov politike zaračunavanja infrastrukturnih pristojbin EU od leta 1995 („Evaluation of the implementation and effects of EU infrastructure charging policy since 1995“). V teh ocenah so bile opredeljene številne težave, povezane s cestnimi pristojbinami za težka tovorna vozila v sedanjem zakonodajnem okviru. Vse navedene težave so obravnavane v vzporednem predlogu za spremembo poglavja III Direktive, ta pobuda pa se osredotoča le na olajševanje uporabe cestnih pristojbin glede na prevoženo razdaljo.

Čeprav 24 držav članic uporablja neko obliko cestnih pristojbin in se vse pogosteje uvaja cestninjenje glede na prevoženo razdaljo v celotnem omrežju, je ta prehod počasen in po Uniji še vedno obstajajo razlike. Z oceno so bile odkrite velike razlike v nacionalnih politikah zaračunavanja cestnih pristojbin, pri čemer je bilo ugotovljeno, da premajhna usklajenost vrst pristojbin (časovno omejene vinjete ali cestnine glede na prevoženo razdaljo) in vrst tehnologij za pobiranje pristojbin, ki se uporabljajo, povzroča dodatno upravno breme in stroške za javne organe in udeležence v prometu.

Leta 2013 je Komisija objavila povzetek ukrepov, vključno z davki na vozila, s katerimi se internalizirajo ali zmanjšujejo zunanji stroški prometa.

•Posvetovanja z zainteresiranimi stranmi

Posvetovanja z zainteresiranimi stranmi so bila izvedena v skladu z minimalnimi standardi za posvetovanje z zainteresiranimi stranmi iz sporočila Komisije z dne 11. decembra 2002 (COM(2002) 704 final).