POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o izvajanju Direktive 2003/59/ES o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov /* COM/2012/0385 final */





KAZALO POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o izvajanju Direktive 2003/59/ES o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov....................................................................................................................................................................................... 3 1................ Splošne informacije................................................................................................................................................. 3 1.1............. Uvod.......................................................................................................................................................................... 3 1.2............. Direktiva 2003/59/ES – osnovni elementi............................................................................................................. 3 1.3............. Prenos Direktive 2003/59/ES.................................................................................................................................. 3 2................ Izvajanje Direktive 2003/59/ES............................................................................................................................... 4 2.1............. Področje uporabe Direktive – člen 1..................................................................................................................... 4 2.2............. Izjeme – člen 2.......................................................................................................................................................... 4 2.3............. Kvalifikacije in usposabljanje – člen 3................................................................................................................. 5 2.3.1.......... Obvezne temeljne kvalifikacije............................................................................................................................... 5 2.3.1.1....... Način, ki vključuje obiskovanje tečaja in preizkus............................................................................................. 5 2.3.1.2....... Način, ki vključuje preizkuse.................................................................................................................................. 5 2.3.1.3....... Pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij.................................................................................................... 6 2.3.2.......... Obvezno redno usposabljanje............................................................................................................................... 7 2.3.3.......... Organizacija usposabljanja.................................................................................................................................... 7 2.3.4.......... Odobritev centrov za usposabljanje..................................................................................................................... 7 2.4............. Pridobljene pravice – člen 4................................................................................................................................... 7 2.5............. Temeljne kvalifikacije – člen 5............................................................................................................................... 8 2.6............. Spričevalo, ki potrjuje temeljne kvalifikacije – člen 6....................................................................................... 10 2.7............. Redno usposabljanje – člen 7.............................................................................................................................. 10 2.8............. Spričevalo, ki potrjuje redno usposabljanje – člen 8........................................................................................ 11 2.9............. Kraj usposabljanja – člen 9.................................................................................................................................. 11 2.10........... Koda Skupnosti – člen 10.................................................................................................................................... 12 2.11........... Minimalne zahteve za kvalifikacije in usposabljanje – Priloga I..................................................................... 13 3................ Sklepi in priporočila............................................................................................................................................... 13 3.1............. Splošna ocena uporabe Direktive 2003/59/ES................................................................................................... 13 3.2............. Glavni vidiki, ki jih je treba izboljšati, in priporočila......................................................................................... 14 Priloga........................................................................................................................................................................................ 15 POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o izvajanju Direktive 2003/59/ES o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov nekaterih cestnih vozil za prevoz blaga ali potnikov 1. Splošne informacije 1.1. Uvod Komisija v skladu s členom 13 Direktive 2003/59/ES[1] Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij predloži poročilo v zvezi s prvo oceno izvajanja Direktive, zlasti glede enakovrednosti različnih sistemov temeljnih kvalifikacij, določenih v členu 3, in njihove učinkovitosti. To poročilo temelji na odgovorih, ki so jih podale države članice in Norveška na osnovi vprašalnika, ki so ga februarja 2011 prejeli nacionalni organi. Večina držav članic je v celoti odgovorila na obravnavana vprašanja. Vendar nekatere niso imele na voljo vseh potrebnih podatkov, da bi lahko zagotovile vse informacije. 1.2. Direktiva 2003/59/ES – osnovni elementi Direktiva 2003/59/ES o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju voznikov tovornjakov ali avtobusov je bila sprejeta za zagotavljanje skupne ravni usposabljanja teh voznikov, da bi se povečala varnost v evropskem cestnem prometu. Direktiva določa obvezne temeljne kvalifikacije in redno usposabljanje za profesionalne voznike, ki so državljani držav članic ali delajo za podjetja s sedežem v Evropski uniji. Njihov namen je zagotoviti, da imajo profesionalni vozniki kvalifikacije, potrebne za vožnjo vozil. Temeljne kvalifikacije in redno usposabljanje potrjuje spričevalo o strokovni usposobljenosti, izdano voznikom. Usposabljanja organizirajo centri za usposabljanje, ki so jih odobrile države članice. 1.3. Prenos Direktive 2003/59/ES V skladu s členom 14 je rok za prenos Direktive potekel 10. septembra 2006. Rok za izvedbo temeljnih kvalifikacij je potekel 10. septembra 2008 za voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije D1, D1 + E, D ali D + E (avtobusi), in 10. septembra 2009 za voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije C1, C1 + E, C ali C + E (tovornjaki). Vse države članice so Direktivo prenesle v svojo zakonodajo in jo izvajajo. 2. Izvajanje Direktive 2003/59/ES 2.1. Področje uporabe Direktive – člen 1 Direktiva se uporablja za „vožnjo“, ki jo opravljajo vozniki, ki so državljani držav članic ali državljani tretjih držav, ki so zaposleni pri podjetju s sedežem v državi članici, in uporabljajo vozila, za katera se zahteva vozniško dovoljenje kategorije C ali D. Ocenjuje se, da Direktiva zadeva voznike približno šestih milijonov vozil v Evropi[2]. Zajetje podatkov o številu voznikov iz tretjih držav ni popolno ali zadostno. Kjer so na voljo, je število v večini primerov zelo nizko v primerjavi s celotno populacijo voznikov[3]. V večini držav članic so spričevala o strokovni usposobljenosti, ki potrjujejo temeljne kvalifikacije, pogosteje izdana za vozniška dovoljenja kategorije C kot za vozniška dovoljenja kategorije D. 2.2. Izjeme – člen 2 Direktiva ne zajema nekaterih kategorij voznikov[4]. Večina držav članic v celoti uporablja izjeme iz člena 2. Romunija ne uporablja izjem iz člena 2(e), (f) in (g). Norveška pa uporablja vse izjeme, razen izjeme iz člena 2(f): „vozil, ki se uporabljajo za nekomercialni prevoz potnikov ali blaga, vozil za osebno uporabo“. V skladu s členom 2(g) se „ta direktiva ne uporablja za voznike vozil, ki prevažajo material ali opremo, ki ju voznik uporablja pri svojem delu, če vožnja tega vozila ni voznikova glavna dejavnost“. Izvajanje te izjeme je za nekatere kategorije voznikov[5] (npr. voznike žerjavov, mehanike, ki vozijo vozila za prevoz razstavljenih kmetijskih strojev, itn.) vodilo do različnih interpretacij: čeprav so zadevni vozniki izvzeti, jih želi javna uprava kljub temu vključiti v področje uporabe Direktive. Za razjasnitev vprašanja bi morda koristilo nekaj smernic. 2.3. Kvalifikacije in usposabljanje – člen 3 V skladu s členom 3 so za vožnjo obvezne temeljne kvalifikacije in redno usposabljanje. Oddelek 1 Priloge 1 opisuje vsebine, ki jih mora pokrivati usposabljanje. Vsebine so razdeljene na tri glavne teme: „izboljšanje racionalne vožnje, ki temelji na varnostnih predpisih“, „uporaba predpisov“ in „zdravje, varnost na cesti in varovanje okolja, storitev, logistika“. Te teme so glede na posamezno vozniško dovoljenje razdeljene na cilje. 2.3.1. Obvezne temeljne kvalifikacije Od držav članic se pričakuje, da vzpostavijo sistem temeljnih kvalifikacij, sestavljen iz obiskovanja tečaja in preizkusa ali praktičnega in teoretičnega preizkusa. 2.3.1.1. Način, ki vključuje obiskovanje tečaja in preizkus Temeljne kvalifikacije iz prvega načina morajo vključevati tečaj, ki pokriva vse vsebine, navedene v oddelku 1 Priloge 1. Vsak kandidat za voznika mora opraviti tudi vsaj 20 ur individualne vožnje z vozilom, ki izpolnjuje zahteve za testna vozila, kot jih opredeljuje Direktiva 91/439/EGS[6]. Usposabljanje obsega 280 ur. Treba je poudariti, da to usposabljanje ni dovoljeno združevati z usposabljanjem za druge vrste kvalifikacij (npr. prevoz nevarnega blaga). Ob koncu usposabljanja pristojni organi pripravijo vozniku pisni ali ustni preizkus. Preizkus mora vsebovati najmanj eno vprašanje o vsakem cilju, navedenem v seznamu vsebin v oddelku 1 Priloge 1. 2.3.1.2. Način, ki vključuje preizkuse Pri drugem načinu pristojni organi pripravijo teoretični in praktični preizkus, da preverijo, ali ima kandidat za voznika v zvezi z navedenimi vsebinami in cilji stopnjo znanja, zahtevano v oddelku 1 Priloge 1. Kot je navedeno pod točko 2.2 Priloge I, je teoretični preizkus sestavljen iz najmanj dveh delov: vprašanj, ki vključujejo več možnih odgovorov, vprašanj, ki zahtevajo neposredni odgovor, ali kombinacijo obeh načinov ter študije primerov. Teoretični preizkus mora trajati najmanj 4 ure. Praktični preizkus je sestavljen iz dveh delov: 90-minutnega preizkusa vožnje za oceno usposobljenosti za racionalno vožnjo na podlagi varnostnih predpisov ter praktičnega preizkusa, ki obsega najmanj sposobnost nalaganja vozila (vozniško dovoljenje kategorije C in D), sposobnost zagotavljanja udobja in varnosti potnikov (D), zmožnost preprečevanja kaznivih dejanj (C, D), zmožnost preprečevanja fizičnih tveganj (C, D) in zmožnost ocene razmer v sili (C, D). Ta preizkus mora trajati najmanj 30 minut. Petnajst držav članic in Norveška se je odločilo za kombinacijo tečaja in preizkusa, enajst držav članic pa uporablja teoretični in praktični preizkus. Nemčija je v svojo nacionalno zakonodajo prenesla oba načina in voznik lahko med njima izbira (razpredelnica 1). Razpredelnica 1 – Sistem temeljnih kvalifikacij v državah članicah in na Norveškem Samo preizkusi || Avstrija, Belgija, Ciper, Grčija, Irska, Latvija, Malta, Nizozemska, Portugalska, Romunija, Združeno kraljestvo Tečaj in preizkus || Bolgarija, Češka, Danska, Estonija, Finska, Francija, Madžarska, Italija, Litva, Luksemburg, Norveška, Poljska, Slovaška, Slovenija, Španija, Švedska Oboje || Nemčija Države članice sodelujejo z različnimi organizacijami, ki hranijo podatke za temeljne kvalifikacije in redno usposabljanje, kot so nacionalni in regionalni organi[7], uprave[8], agencije[9], direktorati[10], ministrstva, pristojna za promet in varnost v cestnem prometu[11], državna podjetja[12] in posebni centri, ustanovljeni v ta namen[13]. 2.3.1.3. Pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij Temeljne kvalifikacije je mogoče pospešeno pridobiti na osnovi obveznega 140-urnega tečaja in preizkusa ter jih potrditi s spričevalom o strokovni usposobljenosti. Vsak kandidat mora opraviti vsaj deset ur individualne vožnje. Ob koncu usposabljanja pristojni organi pripravijo vozniku pisni ali ustni preizkus. Preizkus mora vsebovati najmanj eno vprašanje o vsakem cilju, navedenem na seznamu vsebin v oddelku 1 Priloge 1. Pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij je izbirno in ga nudi 19 držav članic in Norveška (glej razpredelnico 2). Razpredelnica 2 – Pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij v državah članicah in na Norveškem Države članice, ki nudijo pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij || Bolgarija, Belgija, Češka, Danska, Estonija, Finska, Francija, Nemčija, Madžarska, Italija, Litva, Luksemburg, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija, Švedska, Norveška Države članice, ki ne nudijo pospešenega pridobivanja temeljnih kvalifikacij || Avstrija, Ciper, Grčija, Irska, Latvija, Malta, Nizozemska, Združeno kraljestvo V skladu z Direktivo lahko država članica vozniku tudi dovoli vožnjo na njenem ozemlju pred pridobitvijo spričevala o strokovni usposobljenosti. 2.3.2. Obvezno redno usposabljanje Od držav članic se pričakuje, da vzpostavijo sistem rednega usposabljanja, ki temelji na obveznem obiskovanju tečaja, ki ga potrdijo s spričevalom o strokovni usposobljenosti. 2.3.3. Organizacija usposabljanja Usposabljanje običajno nudijo avtošole, lahko pa jih nudijo tudi neprofitne ustanove, poklicne šole, višje poklicne šole, gimnazije[14] ali srednje šole[15]. V nekaterih državah članicah[16] usposabljanje delno financira javni sektor. 2.3.4. Odobritev centrov za usposabljanje V skladu z oddelkom 5 Priloge 1 morajo centre za usposabljanje, ki nudijo temeljne kvalifikacije in redno usposabljanje, odobriti pristojni organi držav članic. Odobritev se izda le na podlagi pisne vloge. Vloga mora biti opremljena z dokumenti o programu usposabljanja in učnih metodah, kvalifikacijah inštruktorjev, kraju izvajanja tečajev, voznem parku, ki se uporablja, in številu udeležencev. Pristojni organ bo izdal pisno odobritev pod pogojem, da je usposabljanje izvajano v skladu z dokumenti, ki spremljajo vlogo. Pristojni organ ima pravico, da pošlje pooblaščene osebe na ogled tečajev usposabljanja. 2.4. Pridobljene pravice – člen 4 Iz zahteve glede pridobitve temeljnih kvalifikacij Direktiva izvzema vse voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije D, izdano pred septembrom 2008, in voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije C, izdano pred septembrom 2009. O večjih težavah pri priznavanju pridobljenih pravic domačih in tujih voznikov s strani izvršilnih organov ni bilo poročano. Nacionalni upravni organi so sistemu izvrševanja posredovali informacije, npr. z razdeljevanjem Direktive in zakonov za prenos, organiziranjem priložnostnih usposabljanj in srečanj s policisti, pošiljanjem dopisov in upravnih aktov, objavljanjem smernic na internetu itn. V nekaterih državah članicah so bili predpisi izdani za javno posvetovanje in policija je bila eden od posvetovalnih organov v postopku obravnavanja[17]. V Romuniji in na Norveškem izvršilni organ celo izdaja spričevala o strokovni usposobljenosti. Izvršilni organi lahko uporabljajo številne načine preverjanja pridobljenih pravic domačih in tujih voznikov, zlasti preverjajo datum izdaje vozniškega dovoljenja in njegovo verodostojnost. Obrnejo se lahko tudi na organ, ki spričevala izdaja, ali po možnosti podatke preverijo v zbirki podatkov o temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju. Glede na podatke držav članic ta del Direktive ne povzroča večjih težav. Vendar težave nastanejo, ko se vozniško dovoljenje podaljša in ne vsebuje več datuma prve izdaje. Prav tako ni jasno, kako predpise izvrševati, ker so države članice in Norveška na različnih stopnjah uporabe Direktive. To zadeva samo nekaj voznikov in se da preprosto rešiti z neposredno izmenjavo informacij med nacionalnimi organi. 2.5. Temeljne kvalifikacije – člen 5 Direktiva v skladu z različnimi merili, kot so kategorija vozniškega dovoljenja, trajanje usposabljanja za pridobitev temeljnih kvalifikacij in prevožena pot, določa najnižjo starost za vožnjo vozil, namenjenih za prevoz blaga ali potnikov. Razpredelnica 3 – Povzetek zahtev glede temeljnih kvalifikacij za nove voznike (člen 5) Vozilo || Zahtevano dovoljenje || Zahtevano spričevalo o strokovni usposobljenosti || Starost Prevoz blaga || C – C + E || Običajno || 18 C1 – C1 + E || Pospešeno || 18 C – C + E || Pospešeno || 21 Prevoz potnikov || D – D + E Na linijskih prevozih, ki niso daljši od 50 km || Običajno || 18 Znotraj domačega ozemlja Pospešeno || 21 D – D + E || Običajno || 21 20 znotraj domačega ozemlja. Starost se lahko zniža na 18, če ni potnikov. Pospešeno || 23 || D1 – D1 + E || Običajno || 18 Znotraj domačega ozemlja || || Pospešeno || 21 Za pridobitev temeljnih kvalifikacij se ne zahteva predhodna pridobitev ustreznega vozniškega dovoljenja. Zato je v 13 državah članicah in na Norveškem[18] temeljne kvalifikacije mogoče združiti z usposabljanjem za pridobitev vozniškega dovoljenja (glej razpredelnico 4). Razpredelnica 4 – Način, ki vključuje usposabljanje za pridobitev vozniškega dovoljenja kategorije C ali D in temeljne kvalifikacije v državah članicah in na Norveškem Države članice, ki so usposabljanje za pridobitev vozniškega dovoljenja kategorije C ali D združile s temeljnimi kvalifikacijami || Avstrija, Belgija, Danska, Estonija, Nemčija, Grčija, Irska, Latvija, Litva, Malta, Nizozemska (delno), Norveška, Švedska, Združeno kraljestvo Države članice, ki usposabljanja za pridobitev vozniškega dovoljenja kategorije C ali D niso združile s temeljnimi kvalifikacijami || Bolgarija, Češka, Finska, Francija, Madžarska, Italija, Luksemburg, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovaška, Slovenija, Španija Nekatere države članice, ki so usposabljanje za pridobitev vozniškega dovoljenja združile s temeljnimi kvalifikacijami, so se odločile, da usposabljanje za pridobitev vozniškega dovoljenja kategorije C in D združijo tako s temeljnimi kvalifikacijami kot s pospešenim pridobivanjem temeljnih kvalifikacij, medtem ko druge od kandidatov zahtevajo, da dosežejo določeno stopnjo napredka v programu za pridobitev vozniškega dovoljenja, preden lahko začnejo program za pridobitev temeljnih kvalifikacij. Večina držav članic ne dovoljuje, da bi bilo spričevalo o strokovni usposobljenosti izdano, preden je bilo pridobljeno ustrezno vozniško dovoljenje. Vendar Belgija to sprejema za združeno usposabljanje, Avstrija zahteva samo, da se predhodno opravi teoretični preizkus, Litva pa zahteva, da ima voznik vozniško dovoljenje kategorije B. Čeprav Norveška zahteva, da voznik pridobi vozniško dovoljenje, preden se mu izda spričevalo o strokovni usposobljenosti, izvzema voznike, ki se poklicno usposabljajo kot vajenci ali pripravniki. 2.6. Spričevalo, ki potrjuje temeljne kvalifikacije – člen 6 Države članice izdajo spričevalo o strokovni usposobljenosti voznikom, ki so glede na izbrani način obiskovali usposabljanje in opravili preizkus ali opravili teoretični in praktični preizkus. Če je država članica izbrala način tečaja in preizkusa ali pospešenega pridobivanja temeljnih kvalifikacij, tečaj usposabljanja zajema vsebine, naštete v oddelku 1 Priloge 1 Direktive. Temu sledi pisni ali ustni preizkus. Če se je država članica odločila samo za preizkuse, morajo vozniki opraviti teoretični in praktični preizkus, opisan v točki 2.2 Priloge 1. Države članice niso poročale o kakršnih koli težavah pri izvajanju tega člena. 2.7. Redno usposabljanje – člen 7 Redno usposabljanje mora voznikom omogočati, da posodobijo zanje, ki je nujno za njihovo delo. Njegov namen je širiti in osveževati nekatere vsebine iz oddelka 1 Priloge I. Redno usposabljanje traja 35 ur vsakih pet let, vsakič najmanj sedem ur skupaj, kot je navedeno v oddelku 4 Priloge I. Večina držav članic dovoljuje, da se vozniki udeležijo enega sedemurnega usposabljanja. Vendar določajo posebne zahteve, zlasti rok, v katerem mora biti 35 ur usposabljanja opravljenih. V nekaterih državah članicah je ta rok 12, 6 ali 3 mesece, lahko pa tudi en teden[19]. Druge države članice so določile tudi število sedemurnih usposabljanj, na katera je usposabljanje razdeljeno: npr. dva sedemurna tečaja, dva ločena modula, sestavljena iz sedemurnih usposabljanj po tri in dva dni, usposabljanje v petih zaporednih dneh oz. dva usposabljanja po tri in dva dni[20] itn. 2.8. Spričevalo, ki potrjuje redno usposabljanje – člen 8 Države članice izdajo spričevalo o strokovni usposobljenosti voznikom, ki so opravili redno usposabljanje. Redno usposabljanje morajo novi vozniki opraviti v roku pet let po pridobitvi spričevala o strokovni usposobljenosti za temeljne kvalifikacije, vozniki, ki so pridobili pravice, pa v skladu z roki, ki jih določijo države članice. Iz zahteve glede pridobitve temeljnih kvalifikacij Direktiva izvzema vse voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije D, izdano pred septembrom 2008, in voznike, ki imajo vozniško dovoljenje kategorije C, izdano pred septembrom 2009. Za voznike, ki so pridobili takšne pravice, so države članice sprejele nacionalne roke, do katerih morajo vozniki opraviti prvi tečaj rednega usposabljanja do leta 2015 (vozniško dovoljenje kategorije D) in do leta 2016 (vozniško dovoljenje kategorije C). Dogovorjeno je bilo medsebojno priznavanje prehodnih obdobij, ki so jih določile države članice[21]. Zato voznikov do leta 2015 (vozila kategorije D) in do leta 2016 (vozila kategorije C) ni mogoče kaznovati v nobeni državi članici, če niso opravili rednega usposabljanja. Države članice so izbrale različna merila za določanje nacionalnih rokov za redno usposabljanje voznikov, ki so pridobili pravice. Ta lahko temeljijo npr. na datumu, ko je bilo vozniško dovoljenje izdano, na rojstnem datumu voznika, na datumu poteka veljavnosti vozniškega dovoljenja, na starosti voznika ali na številki vozniškega dovoljenja. Nacionalni roki so vključeni v Prilogo. 2.9. Kraj usposabljanja – člen 9 Vozniki, ki so državljani države članice EU, morajo temeljne kvalifikacije pridobiti v državi članici, v kateri navadno prebivajo, vozniki, ki so državljani tretjih držav, pa morajo temeljne kvalifikacije pridobiti v državi članici, v kateri ima njihov delodajalec sedež, ali v državi članici, v kateri so pridobili delovno dovoljenje. Vozniki morajo redno usposabljanje opraviti v državi članici, v kateri navadno prebivajo ali v kateri delajo. Za priznanje opravljenih usposabljanj za voznike, ki so zamenjali državo stalnega bivališča ali državo zaposlitve, večina držav članic zahteva spričevalo ali dokaz o opravljanem usposabljanju[22]. Države članice niso poročale o kakršnih koli težavah pri izvajanju tega člena. Vendar v nekaterih posameznih primerih države članice vedno ne priznajo delno opravljenih usposabljanj v drugi državi članici in priznajo samo usposabljanje, opravljeno na njihovem ozemlju. 2.10. Koda Skupnosti – člen 10 Pristojni organi dodajo kodo 95, ki dokazuje skladnost z zahtevami usposabljanja, bodisi na vozniško dovoljenje bodisi na ločeno izkaznico o vozniških kvalifikacijah. Trinajst držav članic se je odločilo, da bodo kodo dodale na izkaznico o vozniških kvalifikacijah, dvanajst držav članic pa, da jo bodo dodale na vozniško dovoljenje. Na Finskem sta možna oba načina, medtem ko se koda v Luksemburgu doda na vozniško dovoljenje in za voznike, ki nimajo bivališča v Luksemburgu, tudi na izkaznico. Norveška kodo 95 doda na spričevalo o strokovni usposobljenosti. V prihodnosti jo bo dodajala tudi na vozniška dovoljenja (razpredelnica 5). Razpredelnica 5 – Koda 95 Države članice, ki kodo 95 dodajajo na vozniška dovoljenja || Avstrija, Belgija, Nemčija, Grčija, Italija, Latvija, Litva, Luksemburg, Malta, Nizozemska, Poljska, Slovenija Države članice, ki kodo 95 dodajajo na izkaznice o vozniških kvalifikacijah || Bolgarija, Ciper, Češka, Danska, Estonija, Francija, Madžarska, Irska, Portugalska, Romunija, Slovaška, Španija, Švedska, Združeno kraljestvo Finska || Možna sta oba načina. Luksemburg || Koda je označena na vozniškem dovoljenju. Na izkaznico je dodana samo pri voznikih, ki imajo bivališče v drugi državi. Norveška || Koda 95 je dodana na spričevalo o strokovni usposobljenosti. V prihodnosti bo dodana tudi na vozniško dovoljenje. 2.11. Minimalne zahteve za kvalifikacije in usposabljanje – Priloga I Kot je bilo omenjeno (oddelek 3.3), vsebuje oddelek 1 Priloge I seznam vsebin, ki jih morajo države članice upoštevati pri temeljnih kvalifikacijah in rednem usposabljanju za voznike. Oddelek 2 v zvezi z obveznimi temeljnimi kvalifikacijami iz člena 3(1)(a) zahteva, da vsak kandidat za voznika opravi vsaj 20 ur individualne vožnje v spremstvu inštruktorja. Vozniki, ki prevažajo blago in želijo razširiti svoje kvalifikacije tako, da bi lahko prevažali potnike, ali obratno, ter imajo spričevalo o strokovni usposobljenosti, morajo ponoviti samo dele, ki so specifični za nove kvalifikacije, in opraviti 5 ur vožnje. Za pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij mora kandidat opraviti 10 oz. 2,5 ure vožnje. V skladu z oddelkom 2 (točka 2.1) Priloge I sme vsak voznik voziti največ 8 ur od zahtevanih 20 na posebnem terenu ali na zmogljivem simulatorju. Za pospešeno pridobivanje temeljnih kvalifikacij smejo kandidati voziti največ 4 ure od zahtevanih 10 na posebnem terenu ali zmogljivem simulatorju. V večini držav članic kandidatom ni treba voziti na posebnem terenu ali simulatorju. Vendar nekatere to nudijo kot možnost. Države članice niso imele nobenih večjih težav pri uporabi Priloge I. O nekaj vprašanjih glede potrebe po praktičnem usposabljanju ali zadostnosti teoretičnih tečajev sta poročali Avstrija in Slovenija. Hkrati velja omeniti, da je po mnenju Belgije Priloga I bolj naravnana na voznike v mednarodnem prometu kot na voznike na kratkih razdaljah. 3. Sklepi in priporočila 3.1. Splošna ocena uporabe Direktive 2003/59/ES S sprejetjem Direktive 2003/59/ES je zakonodajalec prispeval k zagotavljanju skupne ravni usposabljanja profesionalnih voznikov v Evropski uniji za povečanje splošne varnosti v cestnem prometu. Glede na izsledke ocenjevanja obstaja med državami članicami nekaj razlik pri uporabi Direktive 2003/59/ES. Kot prvo Direktiva državam članicam omogoča, da izberejo, ali naj se temeljne kvalifikacije pridobijo s tečajem in preizkusom ali samo s preizkusi. Razlikuje se lahko tudi struktura rednega usposabljanja, saj je v nekaterih državah članicah treba opraviti enkratni tečaj, v drugih pa je 35 ur usposabljanja mogoče porazdeliti na več let. Kot drugo programi usposabljanja in učne metode niso standardizirani: vsebina tečajev in način nudenja usposabljanja se med državami članicami razlikujeta, v nekaterih državah članicah je npr. ob tradicionalnem poučevanju dovoljena tudi uporaba računalniško podprtih modulov. Med državami članicami se razlikujejo tudi zahteve za inštruktorje in kraje, kjer se izvajajo tečaji. Kot zadnje so število voznikov na razred, vozni park in razpoložljivost zmogljivih simulatorjev odvisni od centra za preizkuse. Vendar enakovrednost sistemov kvalifikacij in učinkovitost za zagotavljanje zahtevanih kvalifikacij zagotavljajo nacionalni sistemi za usposabljanje, ki morajo izpolnjevati zahteve iz Priloge 1 glede najmanjšega dovoljenega števila vsebin in strukture preizkusov. K usklajenosti usposabljanja s cilji Direktive pomembno prispevajo tudi nacionalni organi, s tem ko spremljajo centre za usposabljanje. 3.2. Glavni vidiki, ki jih je treba izboljšati, in priporočila Na osnovi izsledkov glede uporabe Direktive je morda treba izboljšati nekaj posameznih vprašanj. Dejstvo, da nekatere države članice uporabljajo različne izjeme iz člena 2 Direktive, , lahko predstavlja težave za čezmejni promet znotraj EU. Čeprav Komisija še ni bila seznanjena s takšnimi primeri, je v splošnem priporočljivo, da se profesionalni vozniki in podjetja zavedajo razlik med državami članicami glede uporabe člena 2 Direktive. Zato bi Komisija morda morala izdati srednjeročne smernice, s katerimi bi natančneje opredelila obseg izjem iz člena 2. Vse težave, povezane z nacionalnimi razlikami pri določanju rokov za redno usposabljanje, s katerimi se morda srečujejo izvršilni organi, ko preverjajo tuje voznike, bi morala odpraviti izmenjava nacionalnih rokov. To lahko izvaja odbor iz člena 12. Ker Direktiva ne pokriva tega vprašanja, je ključno, da se ohrani tesno sodelovanje med državami članicami, zlasti znotraj odbora za usposabljanje profesionalnih voznikov. Na osnovi navedenega je Komisija pripravila seznam obstoječih nacionalnih kontaktnih točk, da bi olajšala sodelovanje med državami članicami. Kot zadnje se zdi koristno, da se v prihodnosti tesno vključi socialne partnerje in se z njimi redno posvetuje. Priloga Nacionalni roki za izvajanje rednega usposabljanja za voznike s pridobljenimi pravicami (roki za udeležbo na prvem tečaju) Avstrija || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Belgija || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Bolgarija || Vozniško dovoljenje kat. D izdano: pred 31. 12. 1970: 31. 12. 2009 od 1. 1. 1971 do 31. 12. 1980: 31. 12. 2010 od 1. 1. 1981 do 31. 12. 1990: 31. 12. 2011 od 1. 1. 1991 do 31. 12. 2000: 31. 12. 2012 od 1. 1. 2001 do 10. 9. 2008: 10. 9. 2013 Vozniško dovoljenje kat. C izdano: pred 31. 12. 1970: 31. 12. 2010 od 1. 1. 1971 do 31. 12. 1980: 31. 12. 2011 od 1. 1. 1981 do 31. 12. 1990: 31. 12. 2012 od 1. 1. 1991 do 31. 12. 2000: 31. 12. 2013 od 1. 1. 2001 do 10. 9. 2009: 10. 9. 2014 Ciper || Vse: 26. 1. 2012 Češka || Vse: 1. 8. 2011 Danska || Kat. D: Datum rojstva Roki 1, 2 ali 3 30. 6. 2009 4, 5 ali 6 31. 12. 2009 7, 8 ali 9 30. 6. 2010 10, 11 ali 12 31. 12. 2010 13, 14 ali 15 30. 6. 2011 16, 17 ali 18 31. 12. 2011 19, 20 ali 21 30. 6. 2012 22, 23 ali 24 31. 12. 2012 25, 26 ali 27 30. 6. 2013 28, 29, 30 ali 31 31. 12. 2013 Kat. C: Datum rojstva Roki 1, 2 ali 3 30. 6. 2010 4, 5 ali 6 31. 12. 2010 7, 8 ali 9 30. 6. 2011 10, 11 ali 12 31. 12. 2011 13, 14 ali 15 30. 6. 2012 16, 17 ali 18 31. 12. 2012 19, 20 ali 21 30. 6. 2013 22, 23 ali 24 31. 12. 2013 25, 26 ali 27 30. 6. 2014 28, 29, 30 ali 31 31. 12. 2014 Estonija || Vse: 1. 9. 2011 Finska || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Francija || Kat. D: 10. 9. 2011 Kat. C: 10. 9. 2012 Nemčija || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Grčija || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Madžarska || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Irska || Kat. D: 10. 9. 2009 Kat. C: 10. 9. 2010 Italija || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Latvija || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Litva || Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Luksemburg || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Malta || Kat. D: 9. 9. 2013 Kat. C: 9. 9. 2014 Nizozemska || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Poljska || Vse: 12. 9. 2014 Portugalska || Kat. D: vozniki, ki so trenutno: stari 30 let: do 10. 9. 2011 stari od 31 do 40 let: do 10. 9. 2012 stari od 41 do 50 let: do 10. 9. 2013 starejši od 50 let: do 10. 9. 2015 Kat. C: vozniki, ki so trenutno: stari 30 let: do 10. 9. 2012 stari od 31 do 40 let: do 10. 9. 2013 stari od 41 do 50 let: do 10. 9. 2014 stari 50 let: do 10. 9. 2016. Romunija || Sistem se uporablja od leta 2003. Slovenija Slovaška || Kat. D: 1. 10. 2008 Kat. C: 1. 10. 2009 Kat. D: 10. 9. 2013 Kat. C: 10. 9. 2014 Španija || a) Vozniško dovoljenje kat. D z rokom veljavnosti: 1 ali 2: 10. 9. 2011 3 ali 4: 10. 9. 2012 5 ali 6: 10. 9. 2013 7 ali 8: 10. 9. 2014 9 ali 0: 10. 9. 2015 b) Vozniško dovoljenje kat. C z rokom veljavnosti: 1 ali 2: 10. 9. 2012 3 ali 4: 10. 9. 2013 5 ali 6: 10. 9. 2014 7 ali 8: 10. 9. 2015 9 ali 0: 10. 9. 2016 Švedska || Kat. D: 10. 9. 2015 Kat. C: 10. 9. 2016 Združeno kraljestvo || Kat. D: 9. 9. 2013 Kat. C: 9. 9. 2014 Norveška || Vozniško dovoljenje kat. D z datumom izteka veljavnosti med 10. 9. 2011 in 10. 9. 2015: datum izteka veljavnosti vozniškega dovoljenja. Vozniško dovoljenje kat. D z iztekom veljavnosti: 2008: 2011 2009: 2012 2010: 2013 2011: 10. 9. 2011 od 11. 9. 2015: 2015 2016: 2014 2017: 2015 2018: 2014 Vozniško dovoljenje kat. C z datumom izteka veljavnosti med 10. 9. 2012 in 10. 9. 2016: datum izteka veljavnosti vozniškega dovoljenja. Vozniško dovoljenje kat. C z iztekom veljavnosti: 2009: 2012 2010: 2013 2011: 2014 pred 10. 9. 2012: 2012 od 11. 9. 2016: 2016 2017: 2015 2018: 2016 [1] UL L 226, 10.9.2003, str. 4–17, kakor je bil spremenjen. [2] Glede na oceno učinka, „On measures enhancing the effectiveness and efficiency of the tachograph system“, SEC 2011(948), DG MOVE. [3] Nekaj ocen nacionalnih organov: 510 od 15 000 na Madžarskem, 100–200 od 11 000 na Poljskem, 190 od 3 042 na Portugalskem, 185 od 9 571 v Romuniji, 24 od 9 638 na Slovaškem, 23 od 10 136 v Združenem kraljestvu, nič od 8 606 v Bolgariji, 3 od 615 v Litvi. [4] V skladu s členom 2 se Direktiva ne uporablja za voznike: (a) vozil, katerih največja dovoljenja hitrost ne presega 45 km/h; (b) vozil, ki jih uporabljajo ali nadzorujejo oborožene sile, civilna zaščita, gasilci in sile, pristojne za ohranjanje javnega reda in miru; (c) vozil, ki opravljajo cestne preskuse za namene tehničnega razvoja, popravila ali vzdrževanja, ali novih ali predelanih vozil, ki še niso bila dana v promet; (d) vozil, ki se uporabljajo v nujnih primerih ali so namenjena za reševalne akcije; (e) vozil, ki jih na vozniških tečajih uporabljajo vse osebe, ki želijo pridobiti vozniško dovoljenje ali spričevalo, kakor določata člen 6 in člen 8(1); (f) vozil, ki se uporabljajo za nekomercialni prevoz potnikov ali blaga, za osebno uporabo; (g) vozil, ki prevažajo material ali opremo, ki ju voznik uporablja pri svojem delu, če vožnja tega vozila ni voznikova glavna dejavnost. [5] Ti podatki ne temeljijo na vprašalnikih, ki so jih vrnile države članice, temveč so jih Komisiji posredovali nekateri nacionalni organi. [6] UL L 237, 24.8.1991, str. 1–24. [7] Avstrija, Danska, Madžarska, Nemčija, Irska, Romunija. [8] Norveška. [9] Finska, Švedska. [10] Grčija, Italija, Latvija. [11] Ciper, Češka, Luksemburg, Poljska. [12] Litva. [13] Slovenija. [14] To npr. velja za Bolgarijo. [15] To velja za Švedsko. [16] Poleg Luksemburga, kjer temeljno usposabljanje financira javni sektor, nacionalni zavodi za zaposlovanje v različnih državah članicah nudijo nekakšno financiranje usposabljanja. [17] To velja za Malto in Norveško. [18] Norveška od kandidatov zahteva, da dosežejo določeno stopnjo napredka v programu za pridobitev vozniškega dovoljenja, preden lahko začnejo program za pridobitev temeljnih kvalifikacij. [19] Danska, Norveška, Francija oz. Latvija. [20] Luksemburg, Romunija oz. Francija. [21] Sporazum je bil sklenjen na seji odbora dne 27. maja 2009. Zapis, ki ga je izdala služba Komisije, je bil nato informativno razdeljen med vse člane odbora. [22] V Luksemburgu o tem odloča minister za promet glede na posamezni primer, pri čemer upošteva mnenje odgovorne komisije na Ministrstvu za trajnostni razvoj in infrastrukturo. Na Malti organi preverijo voznika in si s pristojnimi organi v državi članici voznika izmenjajo podatke.