SL Uradni list Evropske unije C 312/25

Objava vloge v skladu s členom 6(2) Uredbe Sveta (ES) št. 510/2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila

2010/C 312/15

V skladu s členom 7 Uredbe Sveta (ES) št. 510/2006 (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper vlogo. Izjave o ugovoru mora Komisija prejeti v šestih mesecih od dneva te objave.

ENOTNI DOKUMENT

UREDBA SVETA (ES) št. 510/2006

„ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ“ (XYGALO SITEIAS)/„ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ“ (XIGALO SITEIAS)

št. ES: EL-PDO-0005-0731-24.11.2008

ZGO ( ) ZOP ( X )

1. Ime:

„Ξύγαλο Σητείας“ (Xygalo Siteias)/„Ξίγαλο Σητείας“ (Xigalo Siteias)

2. Država članica ali tretja država:

Grčija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila:

3.1 Vrsta proizvoda:

Skupina 1.3 Siri

3.2 Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1:

Sir „Xygalo Siteias“ je proizvod, ki nastane s kisanjem mleka. Je bele barve, ima testeno in/ali zrnato strukturo ter nima skorje. Ima svež, kiselkast in rahlo slan okus ter značilen prijeten vonj. Največja vsebnost vlage v siru je 75 %, največja vsebnost soli pa 1,5 %, medtem ko sta vsebnost maščob v suhi snovi od 33 % do 46 % in najmanjša vsebnost beljakovin 31,5 %.

Sir „Xygalo Siteias“ se izdeluje iz kozjega ali ovčjega mleka ali mešanice obeh vrst mleka, kadar ni na voljo dovolj kozjega mleka, pri čemer se vsebnost maščob ovčjega mleka prilagodi, tako da je vsebnost maščob v končnem proizvodu še vedno manjša od 46 % (v suhi snovi). Mešanica mleka se nato pasterizira (neobvezno) in ohladi na 25 °C. Doda se največ 2 mas. % soli (NaCl), poleg tega pa se dodajo neškodljive kislinske bakterijske kulture in majhne količine naravnih siril iz živalskih želodcev (predvsem če je bilo mleko pasterizirano). Potem se pusti, da mleko naravno fermentira v posodah za živila, ki se hranijo na enem mestu in so pokrite, vendar niso nepredušno zaprte, in sicer od sedem do deset dni pri temperaturi 15–20 °C. Odvečna maščoba in maslo se odstranita s površine sesirjenega mleka. V teh posodah se zorenje nadaljuje še približno en mesec pri temperaturi 10–15 °C, pri čemer se sesirjenega mleka med celotnim trajanjem postopka kisanja in zorenja ne meša. Na koncu se proizvod loči od sirotke, ki ostane na dnu posode, potem pa se položi v zabojnike, primerne za živila, in ohladi na temperaturo pod 4 °C. Če mleko ni bilo pasterizirano, se mora sir „Xygalo Siteias“ hraniti na hladnem še vsaj dva meseca, preden se lahko uporabi za prehrano, da se lahko opravijo pregledi za zagotovitev, da proizvod ne vsebuje nobenih nezaželenih mikroorganizmov.

3.3 Surovine (samo za predelane proizvode):

Surovina za izdelavo sira „Xygalo Siteias“ je sveže mleko zdravih ovc in koz, ki se gojijo na tradicionalen način v (nekdanjem) okraju Siteia, so povsem prilagojene posebnemu podnebju in rastlinstvu regije ter izvirajo izključno iz avtohtonih grških pasem koz in lokalnih pasem ovc (predvsem pasma Siteia, pasmi Psiloriti in Sfakia ter vsi križanci teh pasem).

Mleko se pridobi tako, da se žival pomolze vsaj deset dni po kotitvi, nato pa ga kmet odpelje v sirarno ali shrani v hladilnikih za mleko. Mleko se potem redno odvaža (običajno je za to odgovorna sirarna) v primernih vozilih ali hladilnih cisternah.

3.4 Krma (samo za proizvode živalskega izvora):

Ovce in koze se gojijo ekstenzivno ali polintenzivno na tradicionalen način v nižinah in na sredogorskih območjih z nadmorsko višino največ 1 000 metrov. Oktobra in novembra (ko mladiči še sesajo) zaradi nezadostne naravne vegetacije in večjih potreb živali po hrani 30–40 % prehrane živali predstavljajo oljčni listi in posušena krma (npr. detelja, seno in koruza), odvisno od posameznega leta.

Od decembra in nekje do aprila (obdobje večje proizvodnje mleka, potem ko se mladiči odstavijo) se prehranjujejo z lokalnimi prostoživečimi rastlinami (trave in grmovje, predvsem aromatični in avtohtoni), ki so najbolj bujne med zimskim in spomladanskim deževjem (žajbelj (Salvia fruticosa in Salvia pomifera), brškin (Cistus creticus), resa (Erica manipuliflora), flomis (Phlomis lanata), koščeničica (Calycotome villosa), hrast (Quercus coccifera) in druge). Do začetka marca te nadomestijo vejice in listi, ki ostanejo od letnega obrezovanja in čiščenja nasadov oljk. V tem zimskem obdobju se dodaja tudi posušena krma, ki običajno ne presega 20 % celotne prehrane, tako da imajo živali dovolj hrane v času močnega deževja, snega in zmrzali.

Od maja in v poletnih mesecih (obdobje manjše proizvodnje mleka) se večina čred prehranjuje z različnimi vrstami posušenih žit s polj na tem območju, ki jih kmetje posejejo posebej za ta namen, in se pasejo na travišču, poraslem z lokalnim rastlinjem. Krmi živali se lahko dodaja posušena krma z drugih območij (npr. seno, detelja in koruza), pri čemer lahko ta dodatek obsega 30–40 % prehrane živali, odvisno od posameznega leta.

3.5 Posebni proizvodni postopki, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju:

Proizvodnja in predelava mleka ter proizvodnja sira „Xygalo Siteias“ morajo potekati na opredeljenem geografskem območju.

3.6 Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn.:

Pakiranje mora potekati na opredeljenem območju, da se zaščiti kakovost proizvoda (ki se poslabša, če se proizvod prevaža nepakiran), ker pri nepakiranem proizvodu obstaja veliko večje tveganje, da se sir izpostavi zunanjemu zraku, pri čemer se lahko okuži z nezaželenimi mikroorganizmi, ki zmanjšujejo njegove organoleptične značilnosti in znatno skrajšajo njegov rok trajanja, ki je že tako omejen (največ šest mesecev od izdelave).

Sir „Xygalo Siteias“ se za prodajo pakira v posode, primerne za živila, z največjo prostornino 5 kg. Sorazmerno velike 5-kilogramske posode so namenjene gostinskemu sektorju, kjer se velike količine takoj porabijo in se kakovost proizvoda tako ne poslabša.

Prostornina mora biti omejena, da lahko končni porabnik proizvod porabi v razumnem času po odprtju embalaže in da se ne izgubi posebna organoleptična kakovost proizvoda. Ker je sir „Xygalo Siteias“ mehek in mazav, nima lastnega zaščitnega sloja, kot ga imajo trdi siri.

3.7 Posebna pravila za označevanje:

Na embalaži proizvoda morajo biti vidno in čitljivo navedeni:

— ime proizvoda „ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ“ ali „ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ“ (in/ali v latinici „XYGALO SITEIAS“ ali „XIGALO SITEIAS“) in besedilo „zaščitena označba porekla“ ali enakovredno besedilo v drugem(-ih) jeziku(-ih), ki uporablja(-jo) latinico ali drugo pisavo,

— ime in naslov podjetja za proizvodnjo in podjetja za pakiranje.

Če je bilo v proizvodnem postopku uporabljeno surovo (nepasterizirano) mleko, mora biti na embalaži to posebej označeno v skladu z ustrezno nacionalno zakonodajo in zakonodajo Skupnosti.

4. Kratka opredelitev geografskega območja:

Regija, v kateri se proizvaja sir „Xygalo Siteias“, zajema ozemlja nekdanjega (do leta 1997) okraja Siteia v prefekturi Lasiti na Kreti, ki zdaj (od leta 2008) obsega mestne občine Siteia, Makris Gialos, Itanos in Lefki ter njihova občinska območja. Dejansko gre za polotok, ki zajema celoten skrajni vzhodni del Krete, ki je od preostalega otoka na zahodu geografsko ločen z gorama Thrypti in Orno, na severu, jugu in vzhodu pa ga obdaja morje.

5. Povezanost z geografskim območjem:

5.1 Posebnosti geografskega območja:

Geološke značilnosti in podnebje

Okraj Siteia je območje, veliko 786 km2. Zajema predvsem sredogorska območja (nadmorska višina 300–1 000 m z majhnimi planotami) ter manj kot 20 % nižin (pod 300 m) in nekaj goratih predelov (1 000–1 500 m); relief nima strmih vzpetin, kot so značilne za zahodni in osrednji del Krete, zato se lahko ovce in koze gojijo v večini predelov (predvsem na sredogorskih območjih in manj v nižinah).

Regija Siteia ima manj padavin, je bolj vetrovna in ima višje temperature kot drugi deli Krete na enaki nadmorski višini.

Povprečna letna količina padavin nikjer ne presega 1 100 mm; v sredogorju in osrednjih predelih znaša od 500 mm do 800 mm, na severovzhodu in jugu od 300 mm do 500 mm ter na jugovzhodnem delu manj kot 300 mm.

Povprečna letna temperatura na severni obali je 18,67 °C, na jugu pa vsaj za 1 °C višja, pri čemer je letni temperaturni razpon 17 °C. Na sredogorskih živinorejskih območjih na nadmorski višini približno 600 m je predvidena povprečna letna temperatura okoli 16,5 °C, temperaturni razpon pa je približno 20 °C. Na zahodnem delu Krete so povprečne temperature na enaki nadmorski višini za 1 °C do 1,5 °C nižje.

Na območju piha predvsem severozahodni veter, ki je močnejši julija in avgusta, zaradi česar v opoldanskih urah ni pretirano visokih temperatur. Južni veter piha občasno pozimi in spomladi, zaradi česar je podnebje milejše in toplejše.

Število sončnih ur je posebej visoko, saj obsega od 2 700 ur letno na severu do več kot 3 000 ur na jugu (najvišja raven v Grčiji).

Rastlinstvo – pašniki

Zaradi posebnega reliefa in podnebja na tem območju uspeva tudi posebno rastlinstvo. Oljke (Olea europaea) se ekstenzivno gojijo do nadmorske višine približno 600 m, vinska trta (Vitis vinifera) pa do približno 1 000 m. Na območju Siteie je do zdaj zabeleženih več kot 700 vrst rastlin, na celotni Kreti, ki ima več kot desetkrat večjo površino, pa 1 800 vrst.

Glavna vrsta vegetacije na neobdelanih površinah je grmičevje, pri čemer so velika območja poraščena z grmičastimi rastlinami, kot so frigana (Sarcopoterium spinosum), brnistra (Genista acanthoclada), timijan (Thymus capitatus), žajbelj (Salvia fruticosa in Salvia pomifera) ter kretski ebenovec (avtohtona vrsta Ebenus cretica).

Območja z največjo koncentracijo avtohtonih rastlin so prav tista, na katerih se, predvsem v obliki proste reje, pase največ ovc in koz, ki se prehranjujejo z bogatimi in raznolikimi avtohtonimi in aromatičnimi rastlinami ter grmičasto in zelnato vegetacijo.

Visoka grmičasta vegetacija (makija) prevladuje na skalnatih pobočjih, ki so dostopna predvsem kozam in manj ovcam, ter vključuje mastiko (Pistacia lentiscus), hrast prnar (Quercus coccifera), divjo oljko (Olea europaea sylvestris), divji rožičevec (Ceratonia siliqua) in koščeničico (Calycotome villosa).

Pasme ovc in koz – način reje – proizvedeno mleko

Značilna lokalna pasma ovc je pasma Siteia, ki je poddeblo pasme majhnih gorskih ovc z Egejskih otokov. Ta pasma ovc je prilagojena območjem z omejeno vegetacijo in padavinami, kot je Siteia, redijo pa se ne le za mleko, ampak tudi za meso in volno.

Večina ovc, ki se redijo na območju Siteia, je pasme Siteia (28 000–30 000 živali v obdobju 1995–2000). V zadnjih 30 letih se je redilo tudi manjše število ovc pasem Psiloriti in Sfakia; tudi ti pasmi sta prilagojeni pogojem v sredogorju. Ti pasmi se tudi križata z ovcami pasme Siteia, da se poveča njihov donos mleka. Ovce pasme Siteia so zelo dobro prilagojene svojemu okolju vzreje; to dokazuje njihova odpornost na pojav piroplazmoze (s katero se okuži približno ena od 1 000 živali na leto, pri čemer je le 25 % primerov smrtnih). Nedavne študije so pokazale, da je donos mleka na žival pri ovcah pasme Siteia nekoliko manjši, t.j. 106–115 kg na ovco na leto na polintenzivnih kmetijah in 72-80 kg na ekstenzivnih kmetijah v Siteii, medtem ko je povprečni donos za celotno Kreto 110–150 kg na polintenzivnih kmetijah in 78–98 kg na ekstenzivnih kmetijah na ovco na leto.

Koze v regiji Siteia (18 000–20 000 živali) so avtohtonih grških pasem, ki so zelo dobro prilagojene življenju na nedostopnih območjih z omejeno grmičasto vegetacijo.

Ovce in koze v regiji Siteia se gojijo tradicionalno na ekstenzivnih ali polintenzivnih kmetijah, manj v nižinah in več v sredogorskih območjih (nadmorska višina 300 m–1 000 m) na podlagi stalnega letnega vzrejnega cikla (glej tudi odstavek 3.4.) ter na traviščih z različnimi vrstami avtohtonih in aromatičnih rastlin, ki dajejo mleku poseben okus. Ovce in koze se razmnožujejo z naravnim parjenjem v čredah, kar pomeni, da se ohranjajo značilnosti lokalnih pasem.

Ekstenzivno kmetovanje pomeni kmetovanje, pri katerem se ovce in koze pasejo na odprtih „prostranih“ pašnikih ter se prehranjujejo z vegetacijo na območju (ki je samozasejana ali umetno posejana). Veliko čred menja pašnike glede na letni čas in se v zimskih mesecih (od novembra do aprila) pasejo na nižji nadmorski višini. Za zaščito in nadzor živali se uporabljajo tradicionalne ograde, ki so običajno med seboj ločene s kamnitimi zidovi in nimajo strehe. Polintenzivno kmetovanje vključuje pokrite prostore, v katerih lahko ovce in koze bivajo ter se hranijo in molzejo, kadar koli je to potrebno v mrzlih zimskih mesecih; v toplih mesecih pa se lahko zaradi milega podnebja v regiji Siteia pasejo na odprtih pašnikih. V zadnjih 20 letih je veliko kmetov zgradilo objekte za bivanje in molzenje, kar pomeni premik proti polintenzivnemu kmetovanju, ki združuje pozitivne elemente ekstenzivnega in intenzivnega načina kmetovanja.

Tradicija živinoreje in sirarstva v regiji Siteia

Z zgodovinskega vidika je bila regija Siteia že v minojski dobi znana po živinorejski in sirarski tradiciji njenih prebivalcev, kar velja še danes. To potrjujejo naslednja pričevanja in dokazi:

— keramične posode za pripravo sira, ki imajo pri dnu luknjo in so bile najdene v izkopaninah minojske hiše v Palaiokastru (središče današnje občine Itanos) v regiji Siteia,

— kovanci iz Praisosa, najvplivnejšega mesta regije v klasični in helenistični dobi, na katerih je upodobljena kozja samica, kar prikazuje pomen koz za gospodarstvo regije,

— pisni dogovori, vsaj iz obdobja od leta 1347 do leta 1450, v zvezi s pogostim natovarjanjem sirov v pristanišču Siteia, namenjenih v Benetke, Egipt (Aleksandrijo), Ciper in drugam,

— navedbe, da je Siteia ena od sedmih regij na Kreti, v katerih sta ovčjereja in kozjereja v 13. in 14. stoletju doživeli velik razvoj,

— navedba, da je „dober sir“ veljal za glavni proizvod regije Siteia v 19. stoletju,

— stalna umestitev okraja Siteia med osem kretskih živinorejskih okrajev v 19. in 20. stoletju ter proizvodnja največje količine sira in volne v absolutnem smislu glede na ostale kretske okraje v letih 1847 in 1929,

— navedba o proizvodnji trdega in mehkega sira, masla ter volne v statističnih podatkih prefekture Lasiti (katere največji okraj je Siteia) za leti 1937 in 1938,

— proizvodnja sira Xygalo v regiji Siteia, predvsem v vročih poletnih mesecih, iz majhne količine ovčjega in kozjega mleka z nizko vsebnostjo maščob, ki so ga gospodinje pridelovale doma, živinorejci pa v kamnitih kočah, imenovanih mitata. Uporabljali so posebne keramične posode, majhne lončene vrče (imenovane kouroupia), ki so imeli luknjo v spodnjem delu, da je sirotka lahko odtekla brez poseganja v sesirjeno mleko, zbrano na površju, — pisna navedba, da je sir Xygalo proizvod iz regije Siteia že od leta 1957 in se proizvaja v vsaj eni od sredogorskih kmetijskih naselbin (Mysirgio v nekdanji občini Mitato, pri čemer mitato v kretskem narečju pomeni sirarna), — ustanovitev prve sodobne enote za predelavo mleka v 70. letih 20. stoletja na območju Siteia, — dejstvo, da zdaj na območju Siteia delujeta dva obrata, ki imata številčno oznako certificiranih obratov za proizvodnjo mleka in mlečnih proizvodov ter proizvajata tradicionalne mlečne proizvode in sire na podlagi uveljavljenih tradicij in posebnih načinov predelave mleka, ki jih uporabljajo živinorejci in sirarji v regiji.

5.2 Posebnosti proizvoda:

Sir „Xygalo Siteias“ je poseben proizvod, izdelan v skladu z uveljavljeno živinorejsko in sirarsko tradicijo v geografski regiji Siteia, pri kateri se uporabljata posebna tehnologija izdelave in mleko s posebnimi značilnostmi, ki jih je mogoče pripisati značilnostim lokalnih pasem koz in ovc, tradicionalnih načinov reje ter podnebja in rastlinstva.

Znani grški degustatorji so sir „Xygalo Siteias“ opisali kot „dober sirček s testeno strukturo, ki se proizvaja izključno v regiji Siteia; sir ima bogat in rahlo kisel okus ter je svež“. V trgovinah in restavracijah v vzhodnem delu Krete se je začel prodajati v začetku 90. let 20. stoletja, medtem ko je bil vsaj od leta 1999 izrecno opisan kot posebna jed v (tradicionalnih in tudi gurmanskih) restavracijah v Atenah in Solunu.

Internetna stran CONCRED (Conserving Cretan Diet (Ohranjanje kretskih jedi) – pobuda, ki so jo podprli kretski regionalni organi), ki podeljuje certifikate restavracijam, v katerih so na voljo kretske jedi, priporoča sir Xygalo kot predjed z imenom „Xygalo Steiako“.

Razlikovanje od drugih mazavih sirov

Sir Xygalo ima enako gostoto (75 % vlage) kot sir Galotyri iz Epira in zahodne Grčije ter sir Katiki iz Domokosa, le da ni tako slan. Sir Kopanisti s Kikladov in sir Anevato sta gostejša (največja vsebnost vlage 56 % pri prvem in 60 % pri drugem) ter tudi bolj slana kot sir Xygalo. Gostota sira Pihtogalo iz Hanie je nekje med obema navedenima siroma (največja vsebnost vlage 65 %).

Sol se pri siru Xygalo doda v mleko in raztopi v njem pred kisanjem, zato ima končni odcejen proizvod blažji, manj slan okus. Pri drugih proizvodih (siri Kopanisti, Anevato, Pihtogalo in Katiki) se sol doda odcejenemu sesirjenemu mleku, potem ko sirotka odteče. Le pri siru Galotyri se sol doda mleku, vendar se to naredi 24 ur po začetku kisanja.

Značilnost, po kateri se sir Xygalo zelo razlikuje od podobnih proizvodov, je nižja vsebnost maščob, ki mora biti (v suhi snovi) najmanj 33 mas. % in največ 46 mas. %.

V nasprotju s tem je najmanjša vsebnost maščob pri siru Pihtogalo iz Hanie veliko večja (50 mas. %), pri drugih sirih pa znaša 40 %, 43 % ali celo 45 %. Nizka vsebnost maščob je posledica velikega deleža kozjega mleka in/ali odstranjevanja/posnemanja maščobe z mleka ali sira Xygalo med njegovo izdelavo. Pri proizvodnji drugih, podobnih sirov ni podobne faze odstranjevanja maščob, ampak se izvajajo faze homogeniziranja.

5.3 Vzročna povezanost geografskega območja s kakovostjo ali značilnostmi proizvoda (pri ZOP) oziroma z določeno kakovostjo, slovesom ali drugimi značilnostmi proizvoda (pri ZGO):

Povzamemo lahko, da so v zvezi s kakovostjo in značilnostmi sira „Xygalo Siteias“ ključne štiri glavne točke, ki ta proizvod povezujejo z geografskim območjem (okoljem in ljudmi) ter ga hkrati ločujejo od drugih podobnih proizvodov:

— uporaba visokokakovostnega mleka, ki se pridobiva izključno od živali lokalnih pasem (ovce pasme Siteia ter v manjšem obsegu ovce pasem Psiloriti in Sfakia ali križanci teh pasem ter avtohtone grške pasme koz), ki se gojijo s tradicionalnimi načini kmetovanja (ekstenzivno ali polintenzivno kmetovanje) na opredeljenem območju in so prilagojene posebnemu podnebju (malo padavin, veliko sončnih ur, sorazmerno visoke povprečne temperature, vendar brez velikih dnevnih nihanj, močni vetrovi itd.),

— populacija avtohtonih in aromatičnih rastlin na naravnih traviščih na opredeljenem območju, ki jih kmetje uporabljajo za prehranjevanje ovc in koz, pri čemer na podlagi svojih izkušenj najbolje izkoristijo geologijo zemljišča v vseh letnih časih, posebne podnebne značilnosti ter posebno rastlinstvo regije, ki prispeva k proizvodnji mleka ter siru Xygalo Siteias daje posebno kakovost in prijetne organoleptične značilnosti,

— uporaba posebne tehnologije za proizvodnjo sira „Xygalo Siteias“, ki ima naslednje glavne značilnosti: — nadzor vsebnosti maščob, pri čemer se maščobe posnamejo s površine mleka na začetku ali s površine proizvoda po prvi fazi kisanja, da je proizvod čim bolj „lahek“, — dodajanje soli mleku pred kisanjem, zaradi česar ima sir rahlo slan okus, — sesirjeno mleko se med celotnim postopkom kisanja/zorenja ne meša, pri čemer ta postopek poteka v naravnem okolju, da se razvije mikroflora, potrebna za naravno fermentacijo, — ter uspešna ločitev sira „Xygalo Siteias“ od sirotke (v smislu časa in kakovosti) po zorenju, tako da se sesirjeno mleko čim manj drobi,

— ohranitev starodavnega imena osnovnega proizvoda, ki nastane z naravnim kisanjem mleka, tj. „Οξύγαλα“ (Oxygala ali kislo mleko), ki se je v lokalnem narečju regije Siteia nekoliko spremenil, in sicer v „Ξύγαλο“ (Xygalo), pri čemer je njegova proizvodnja izredno podobna proizvodnji sira v helenistični in rimski dobi. Zdaj imajo podobni proizvodi precej drugačna imena, drugi mlečni proizvodi pa so na geografskem območju Krete in na splošno v Grčiji na voljo veliko manj časa.

Sklic na objavo specifikacije:

(člen 5(7) Uredbe (ES) št. 510/2006)

http://www.minagric.gr/greek/data/Προδιαγραφές%20προϊόντος%20ΞΥΓΑΛΟ%20ΣΗΤΕΙΑΣ.doc

(1) UL L 93, 31.3.2006, str. 12.