Podatki kažejo, da se je od leta 2015 število samostojnih revizorjev v EU zmanjšalo, vključno z rahlim zmanjšanjem števila zakonitih revizorjev, ki so zaposleni v revizijskih podjetjih in so z njimi povezani (kot partnerji ali drugače). Zmanjšalo se je tudi število registriranih revizijskih podjetij v EU, in sicer za 6 %. Delež revizijskih podjetij, ki revidirajo subjekte javnega interesa, je blizu 4 % vseh registriranih revizijskih podjetij, kar je za skoraj 2 odstotni točki manj kot leta 2015.

Uredba določa posebne zahteve za obvezne revizije subjektov javnega interesa, katerih opredelitev je podana v direktivi o revizijah, kot so družbe, ki kotirajo na borzi, banke, zavarovalnice in „nacionalni subjekti javnega interesa“, ki jih imenujejo države članice (npr. podjetja, ki imajo zaradi narave svojega poslovanja, velikosti ali števila zaposlenih velik javni pomen).

To je prvo takšno poročilo po reformi revizij EU (glej zgoraj). Na splošno so bili podatki natančnejši kot v letu 2017. Vendar konsolidacija podatkov na ravni EU ostaja izziv zaradi pomanjkanja nacionalnih podatkov o prometu in prihodkih, različnih poročevalskih obdobij in razlik pri izvajanju zakonodaje EU na področju revizij. Tudi primerljivost na področju kazalnikov zagotavljanja kakovosti ostaja izziv, ker pristojni nacionalni organi uporabljajo različne metodologije.

Če ni določeno drugače, so glavni vir podatkov poročila nacionalnih organov, pristojnih za nadzor revizij. Podatki se nanašajo večinoma na leti 2017 in 2018 ter so bili zbrani leta 2019 na podlagi izbranih tržnih kazalnikov. Zato so vključeni tudi podatki iz Združenega kraljestva; Komisija je poročilo pripravila v sodelovanju z Odborom evropskih organov za nadzor revizorjev (CEAOB).

Zakonodaja na področju revizij, sprejeta po finančni krizi, je bila namenjena izboljšanju obveznih revizij v EU s krepitvijo neodvisnosti revizorjev in njihove poklicne nezaupljivosti do vodstva revidirane družbe. V skladu s členom 27 Uredbe (EU) št. 537/2014 (v nadaljnjem besedilu: Uredba) je v tem poročilu ocenjen razvoj na trgu EU za izvajanje obveznih revizij subjektov javnega interesa med letoma 2015 in 2018, pri čemer se poročilo osredotoča na:

Trajno visoka tržna koncentracija v obdobju 2015–2018. Na splošno so „veliki štirje“ ostali največja revizijska podjetja, vendar so vidne spremembe njihovih posameznih deležev. Obstajajo tudi znaki večje koncentracije pri 10KAP kot v prejšnjem poročilu.

Države članice so zagotovile tržne podatke za obvezne revizije subjektov javnega interesa s strani „velikih štirih“ (PwC, Deloitte, KPMG in EY), „CR4“ (štiri največja revizijska podjetja v posamezni državi) in 10KAP.

Štirje pristojni nacionalni organi iz Evropske mreže za konkurenco so poročali, da so v letih 2015–2018 izvedli preiskavo sektorja na revizijskem trgu ali protimonopolno dejavnost ali dejavnost združevanja podjetij v tem sektorju. Združeno kraljestvo je poročalo o študiji o svojem nacionalnem trgu obveznih revizij.

Približno dve tretjini prometa revizijskih podjetij v EU, ki revidirajo subjekte javnega interesa, o katerem je poročalo podjetje ali je bilo sporočeno na ravni mreže, sta izvirali iz prihodkov od nerevizijskih storitev (od dovoljenih nerevizijskih storitev za revidirane subjekte in nerevizijskih storitev za druge subjekte), kar kaže na diverzifikacijo poslovanja in osredotočenost, ki presega tradicionalno revizijsko delo.

Število obveznih revizij subjektov javnega interesa se je prav tako zmanjšalo, in sicer za približno tretjino v obdobju 2015–2018 (slika 1). Družbe, ki kotirajo na borzi, so bile največja vrsta subjektov javnega interesa v EU v letu 2018, in sicer so predstavljale 44 % vseh. Relativni deleži kategorij subjektov javnega interesa se po državah članicah razlikujejo, vendar je bila najpomembnejša sprememba zmanjšanje za 73 odstotnih točk v kategoriji „nacionalni subjekti javnega interesa“, ki je bila leta 2015 največja, leta 2018 pa je predstavljala le 19 % vseh subjektov javnega interesa.

To zmanjšanje števila registriranih zakonitih revizorjev in revizijskih podjetij je sovpadlo z zmanjšanjem števila subjektov javnega interesa, večinoma zaradi zmanjšanja števila „nacionalnih subjektov javnega interesa“, kar je posledica spremembe opredelitve tega pojma v večini držav članic.

Večina poročil pristojnih nacionalnih organov o zagotavljanju kakovosti se je nanašala na enoletne cikle inšpekcijskih pregledov, ki so bili izvedeni večinoma v letu 2018, vendar z različnimi datumi začetka in konca. Sedem pristojnih nacionalnih organov je sporočilo podatke, ki se nanašajo na triletne cikle inšpekcijskih pregledov. V tem poročilu uporabljamo opredelitev ugotovitev odbora CEAOB, ki je v skladu z opredelitvijo mednarodnega foruma neodvisnih regulativnih organov na področju revizij (IFIAR). Zaradi potrebe po strokovni presoji pri razlagi kategorizacije podatkov držav članic o pomanjkanju kakovosti je težko združiti informacije in oblikovati splošne sklepe na ravni EU.

Skupna raven koncentracije „velikih štirih“ v EU glede na število obveznih revizij subjektov javnega interesa se je znižala za približno 3 odstotne točke, pri čemer je družba Deloitte doživela padec za skoraj 9 odstotnih točk. „Veliki štirje“ so imeli v letu 2018 približno 66 % skupnega trga obveznih revizij subjektov javnega interesa (slika 5). Po skupnem prometu revizijskih podjetij so predstavljali približno 80 % skupnega zneska EU.

-prepoznavanje in ocenjevanje tveganj pomembno napačne navedbe s pomočjo poznavanja organizacije in njenega okolja (MSR 315) ter

To je v skladu s petimi mednarodnimi revizijskimi standardi, ki so bili v analizi odbora CEAOB opredeljeni kot predmet večine ugotovitev (več kot 60 % vseh revizijskih ugotovitev 22 pristojnih nacionalnih organov v podatkovni zbirki odbora CEAOB):

Najpogosteje izpostavljena vprašanja (kot v letu 2017) so pomanjkljivosti v sistemih notranjega nadzora kakovosti revizijskih podjetij (npr. pomanjkanje zadostnih revizijskih dokazov in dokumentacije). Revizijski nadzorniki se bodo še naprej osredotočali nanje.

Večina pristojnih nacionalnih organov je uvedla ukrepe za ublažitev in pravna sredstva za obravnavanje opredeljenih ugotovitev. Vendar je večina organov za nadzor revizij poročala, da se ne uporabljajo nobene sankcije na podlagi ugotovitev in da ni sistemskega tveganja. Na splošno se ugotovitve in sankcije ne uporabljajo za isto poročevalsko obdobje (potrebno je nekaj časa, da se opravi preiskava in naložijo sankcije).

Tretjina držav članic ni predložila nobenih informacij v zvezi s ponovljenimi ugotovitvami (tj. enakimi ugotovitvami, opredeljenimi v istih revizijskih podjetjih v prejšnjih ciklih inšpekcijskih pregledov) ali je navedla, da nima informacij.

Najpogosteje sporočena področja za zmanjševanje in analizo tveganja so bila:

·etika in neodvisnost;

·ocena tveganja in ocenjevanje kakovosti posla;

·analiza sistema notranje kontrole in ocenjevanja kakovosti posla ter

·merjenje poštene vrednosti in postopki za preprečevanje goljufij.

Med najpogostejše nadaljnje ukrepe spadajo sanacijski akcijski načrti in analiza temeljnih vzrokov. Sankcije ne bodo upravičene za vse ugotovitve, 60 % pristojnih nacionalnih organov pa je navedlo, da niso naložili nobenih sankcij. Nekateri organi za nadzor revizij so revizijskim podjetjem izdali priporočila z roki za izvedbo.

Raven in merjenje sistemskega tveganja ostajata različna. Večina pristojnih nacionalnih organov ni ugotovila sistemskih tveganj. Štirje so poročali o sistemskih pomanjkljivostih na nacionalni ravni, vendar so navedli, da ugotovitve v kombinaciji ne bi mogle privesti do propada revizijskega podjetja. V analizi odbora CEAOB je bilo navedeno, da pristojni nacionalni organi stopajo v stik z revizijskimi podjetji in jih preizkušajo z interakcijo na regulativnih kolegijih in sestankih na plenarnih zasedanjih podskupin za inšpekcijske preglede.

2.4.Učinkovitost revizijskih komisij

Razpoložljivi podatki ne omogočajo celovite ocene učinkovitosti revizijskih komisij zaradi različnih pristopov k spremljanju revizijskih komisij med državami članicami in dejstva, da večina informacij temelji na samooceni revizijskih komisij. Vendar so pristojni nacionalni organi napredovali pri zbiranju informacij in vzpostavljanju odnosov z revizijskimi komisijami.

S členom 39 direktive o revizijah se zahteva, da družbe ustanovijo revizijske komisije (ki jih je približno 6 400), s členom 27(1)(c) Uredbe pa, da pristojni nacionalni organi spremljajo učinkovitost revizijskih komisij. Revizijske komisije so najpogosteje ustanovljene kot samostojna komisija ali odbor nadzornega/upravnega organa in imajo osrednjo vlogo v modelu korporativnega upravljanja, zlasti za večje subjekte javnega interesa. Sodelujejo z različnimi notranjimi (npr. vodstveni, nadzorni/upravni organi) in zunanjimi akterji (npr. zunanji revizorji, delničarji in regulativni organi).

Organi za nadzor so informacije od revizijskih komisij pridobili po različnih poteh. Vzorcu revizijskih komisij po vseh državah članicah je bil na primer poslan ciljno usmerjen vprašalnik odbora CEAOB. Ker pa je to vključevalo samoocenjevanje revizijskih komisij, ima pri razlagi podatkov omejitve.

Revizijske komisije so pod nadzorom pristojnih nacionalnih organov v 21 državah članicah.

Zakonodaja EU ne določa nadzornih nalog pristojnih nacionalnih organov v zvezi z revizijskimi komisijami. Med državami članicami obstajajo velike razlike glede tega, kateri organ je odgovoren za njihov nadzor in interakcijo z njimi. Pristojni nacionalni organi si najpogosteje delijo odgovornost z nacionalnim organom za finančni nadzor.

Pristojni nacionalni organi na različne načine sodelujejo z revizijskimi komisijami, ki so pod njihovo pristojnostjo. Večina jih to počne predvsem z anketami/vprašalniki, dialogom in delavnicami, spletnimi seminarji in konferencami.

Vprašalnik odbora CEAOB je pokazal potrebo po večjem spremljanju sodelovanja revizijskih komisij z zunanjimi revizorji, organizacije razpisnih postopkov, odobritve zagotavljanja dovoljenih nerevizijskih storitev in evidentiranja plačil.

Povratne informacije kažejo na skladnost z glavnimi zahtevami glede sestave ter znanj in spretnosti revizijskih komisij, njihove neodvisnosti in interakcije z upravnim/nadzornim organom ter nadzora nad revizijsko funkcijo.

Vendar rezultati kažejo, da je izbirni postopek za razpise na področju revizij izziv za revizijske komisije – odgovori na to temo kažejo na neskladnost z zakonodajo na področju revizij ali nezadostno razumevanje, kako jo uporabljati.

Postopek izbire revizorja