SL    SL  
 EVROPSKA  
KOMISIJA 
Bruselj, 20.5.2015  
COM(2015) 204 final 
  
POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU 
v zvezi z obvezno navedbo države izvora al i kraja porekla za nepredelana živila, 
proizvode z eno samo sestavino in sestavine, ki predstavljajo ve č kot 50 % živila 
 
 
2 
 KAZALO 
POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU 
v zvezi z obvezno navedbo države izvora a li kraja porekla za nepredelana živila, 
proizvode z eno samo sestavino in  sestavine, ki predstavljajo ve č kot 50 % živila 
 
3 
 1. Uvod........................................................................................................................... .. 2 
2. Obvezno in prostovoljno ozna čevanje ......................................................................... 3  
3. Zadevna živila .............................................................................................................. 3  
4. Pregled sektorja in dobavne verige .............................................................................. 4  
4.1. Pregled živilskega sektorja EU .................................................................................... 4  
4.2. Pregled dobavne verige za proizvodnjo hrane ............................................................. 4  
4.3. Uporaba prostovoljnega ozna čevanja izvora in sheme kakovosti EU ......................... 4  
5. Odnos potrošnikov do informacij o izvoru živil .......................................................... 4  
6. Možni scenariji in na čini določanja izvora v zvezi z zagotavljanjem ozna čevanja 
izvora za nepredelana živila, proizvode z eno samo sestavino in sestavine, ki 
predstavljajo ve č kot 50 % živila ................................................................................. 5  
7. Analiza stroškov in koristi razli čnih scenarijev ........................................................... 6  
7.1. Učinek v zvezi z nakupovalnimi navadami potrošnikov ............................................. 6  
7.2. Gospodarski vplivi ....................................................................................................... 6  
7.2.1.  Operativni stroški nosilcev živilske dejavnosti............................................................ 6  
7.2.2.  Vpliv na notranji trg in na mednarodno trgovino......................................................... 7  
7.2.3.  Upravno breme za podjetja .......................................................................................... 7  
7.2.4.  Dodatno breme za javne organe................................................................................... 7  
7.2.5.  Stroški za potrošnike.................................................................................................... 8  
7.2.6.  Okoljski u činki............................................................................................................. 8  
7.3. Analiza stroškov in koristi razli čnih scenarijev ........................................................... 8  
8. Zaključki .................................................................................................................... 10  
 
4 
 1. U VOD 
V členu 26(5) in členu (6) Uredbe (EU) št. 1169/ 2011 Evropskega parlamenta in 
Sveta o zagotavljanju informacij o živilih  potrošnikom (v nadaljnjem besedilu: 
uredba IŽP)1 se od Komisije zahteva, da Evropske mu parlamentu in Svetu predloži 
vrsto poro čil o možnosti razširitve obveznega ozna čevanja izvora za naslednje 
kategorije živil: 
(a) vrste mesa, razen govejega, praši čjega, ovčjega, kozjega ali perutninskega 
mesa; 
(b) mleko; (c) mleko, ki se uporablja kot sestavina v mle čnih proizvodih; 
(d) nepredelana živila; (e) proizvode z eno samo sestavino; (f) sestavine, ki predstavljajo ve č kot 50 % živila. 
To poročilo zajema nepredelana živila, proizvode iz ene same sestavine in sestavine, 
ki predstavljajo ve č kot 50 % živila. 
V skladu s členom 26(7) uredbe IŽP se v poro čilu analizirajo: 
– potrošnikova potreba po obveš čenosti, 
– izvedljivost takšnega ozna čevanja in 
– stroški ter koristi uvedbe takšnih ukrepov, vklju čno s pravnim vplivom na 
notranji trg in vplivom na mednarodno trgovino. 
To poročilo temelji predvsem na rezultatih zunanje študije, ki jo je naro čil Generalni 
direktorat za zdravje in varnost hran e (GD SANTE) in izvedel Konzorcij za 
vrednotenje prehranske verige (FCEC)
2, ki je vklju čevala ankete in študije primerov 
potrošnikov, nosilcev živilske dejav nosti in pristojnih organov držav članic, ter tudi 
na drugih razpoložljivih  virih na to temo.  
Rezultati testa za mala in sred nja podjetja, ki ga je opra vil Generalni direktorat za 
notranji trg, industrijo, podjetništvo ter ma la in srednja podjetja (GD GROW), so 
vključeni v študijo FCEC. 
2. O BVEZNO IN PROSTOVOLJNO OZNA ČEVANJE  
Trenutno obstajajo obvezna pravila o ozna čevanju izvora za številne sektorje, na 
primer za med3, sadje in zelenjavo4, ribe5 (ne pa za ribje izdelk e, kot so pripravljene 
                                                 
1 Uredba (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. oktobra 2011 o zagotavljanju 
informacij o živilih potrošnikom (UL L 304, 22.11.2011, str. 18). 
2 Študija o obvezni navedbi države izvora ali kraja porekla nepredelanih živil, proizvodov z eno samo 
sestavino in sestavin, ki predstavljajo ve č kot 50 % živila – kon čno poročilo – Konzorcij za vrednotenje 
prehranske verige –  
http://ec.europa.eu/food/food/labellingnutrition/foodlabelling/index_en.htm   
3 Uredba (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi 
skupne ureditve kmetijskih proizvodov (UL L 347, 20.12.2013, str. 1671). 
4 Uredba Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih 
trgov in o posebnih dolo čbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) in Izvedbena 
 
5 
 ali konzervirane ribe), goveje meso in proizvode iz govejega mesa6, oljčno olje7, 
vino8, jajca9 in uvoženo perutnino10.  
Z uredbo IŽP se je uvedlo obvezno ozna čevanje izvora za sveže, ohlajeno ali 
zamrznjeno praši čje, ovčje, kozje in perutninsko mes o, z Izvedbeno uredbo Komisije 
(EU) št. 1337/201311 pa so bili dolo čeni načini izvajanja tega ozna čevanja. 
Poleg teh pravil o obveznem ozna čevanju izvora lahko nosilc i živilske dejavnosti na 
lastno pobudo ozna čijo državo ali regijo izvora, če izpolnjujejo veljavne dolo čbe 
uredbe IŽP. 
3. Z ADEVNA ŽIVILA  
Izraz „nepredelana živila“ je opredeljen v uredbi IŽP in pomeni živila, ki niso 
predelana, in vklju čuje proizvode, ki so lo čeni, razdeljeni, odrezani, razrezani, 
odkoščeni, mleti, odrti, zdrobljeni, rezani, o čiščeni, obrezani, oluš čeni, mleti, 
ohlajeni, zamrznjeni, globoko zamrznjeni ali odmrznjeni. Na prim er moka, riž in 
solate iz rezane zelene zelenjave spadajo med nepredelane proizvode. 
Vendar pojem „proizvodi z eno samo sestav ino“ v Uredbi IŽP ni opredeljen. Za 
namene tega poro čila so proizvodi z eno samo sest avino proizvodi, ki  vsebujejo le 
eno sestavino oziroma surovino. Primeri takih proizvodov so sladkor, paradižnikov 
pire, rastlinska olja enotnega rastlins kega porekla, zamrznjeni ocvrti krompir ček brez 
dodanih aditivov ali soli. 
V uredbi IŽP ni opredeljen tudi poj em „sestavine, ki predstavljajo ve č kot 50 % 
živila“ in v njej tudi ni dolo čeno, na kaj se prag 50 % nanaša (volumen, težo itd.). 
Sestavine, ki sodijo v to kategorijo so na  primer paradižnik v paradižnikovi omaki, 
sadje v sadnih sokovih, moka v kruhu (sektor pekarstva). 
                                                                                                                                                         
uredba Komisije (EU) št. 543/2011 z dne 7. junija 2011 o dolo čitvi podrobnih pravil za uporabo Uredba 
Sveta (ES) št. 1234/2007 za sektorja  sadja in zelenjave ter predelaneg a sadja in zelenjave (UL L 157, 
15.6.2011, str. 1–163). 
5 Uredba (EU) št. 1379/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. decembra 2013 o skupni ureditvi 
trgov za ribiške proizvode in proizvode iz ribogojstva (UL L 354, 28.12.2013, str. 1). 
6 Uredba (ES) št. 1760/2000 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. julija 2000 o uvedbi sistema za 
identifikacijo in registracijo govedi ter o ozna čevanju govejega mesa in proizvodov iz govejega mesa 
(UL L 204, 11.8.2000, str. 1). 
7 Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 29/2012 z dne 13. januarja 2012 o tržnih standardih za olj čno olje 
(UL L 12, 14.1.2012, str. 14–21). 
8 Uredba Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih 
trgov in o posebnih dolo čbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“). 
9 Uredba Komisije (ES) št. 589/2008 z dne 23. junija 2008 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe 
Sveta (ES) št. 1234/2007 glede tržnih standardov za jajca (UL L 163, 24.6.2008, str. 6–23). 
10 Uredba Komisije (ES) št. 543/2008 z dne 16. junija 2008 o uvedbi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe 
Sveta (ES) št. 1234/2007 glede tržnih standardov za perutninsko meso (UL L 157, 17.6.2008, str. 46–
87). 
11 Izvedbena uredba Komisije (EU) št . 1337/2013 z dne 13. decembra 2013 o dolo čitvi pravil za uporabo 
Uredbe (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z navedbo države izvora ali kraja 
izvora za sveže, ohlajeno in zamrznjeno praši čje, ovčje, kozje in perutninsko meso (UL L 335, 
14.12.2013, str. 19). 
 
6 
 4. P REGLED SEKTORJA IN DOBAVNE VERIGE  
4.1. Pregled živilskega sektorja EU 
Prehrambeni sektor EU, ki ustvari za 1 048 milijard EUR prometa, 206 milijard EUR 
dodane vrednosti in zaposluje 4,2 milijona ljudi, je najve čji proizvodni sektor in 
vodilni delodajalec v EU. 
Sektor obsega 286 000 podjetij, od katerih je 99 % malih in srednjih podjetij 
(vključno z mikropodjetji). 
4.2. Pregled dobavne verige za proizvodnjo hrane 
Nosilci živilske dejavnosti EU v ve čini živilskih sektorjev na bavljajo surovine iz 
različnih virov. Razli čni viri surovin so pri blagu, kot  sta kava in moka, potrebni za 
vzdrževanje želene kakovosti izdelka in za prepre čevanje nihanj zaradi sezonskosti. 
Tudi cena je klju čen dejavnik in izvor surovin se pogosto spremeni, da bi se stroški 
čim bolj zmanjšali. Kadar nosilci živilske dejavnosti uporabljajo ve č virov, 
študija FCEC kaže, da jih 50 % spremeni izvor sestavin tri- ali ve čkrat na leto. Bolj 
zapletena in kompleksna je oskrbovalna veriga, bolj obremenjujo če postane 
označevanje izvora. 
V zvezi s sledljivostjo, ki jo zahteva zakonodaja EU o varnosti hrane12, morajo biti 
nosilci živilske dejavnosti s posobni razkriti svoje neposre dne dobavitelje in stranke. 
Ta sledljivost po na čelu „ena stopnja naprej, ena stopnja nazaj“ je obi čajno edina 
zagotovljena sledljivost in le 29 % nosilcev  živilske dejavnosti preseže to zahtevo in 
vzpostavi popolnejši sistem sledljivosti. 
4.3. Uporaba prostovoljnega ozna čevanja izvora in sheme kakovosti EU 
Posvetovanje z deležniki je razkrilo, da se prostovoljno ozna čevanje izvora v 
živilskih sektorjih, zajetih v poro čilu, redko uporablja. Ka dar se taki sistemi 
uporabljajo, se uporabljajo samo za ma jhen del celotne proizvodnje dolo čenega 
proizvoda (na primer < 1 % celotnega trga  kave) in predvsem  za segment visoke 
vrednosti. Proizvodi, ki imajo logot ip EU sheme kakovosti, kot so zaš čitena ozna čba 
porekla (ZOP), zaš čitena geografska ozna čba (ZGO) ali zajam čena tradicionalna 
posebnost (ZTP),v ve čini kategorij živil, ki jih zajema poro čilo, ne prevladujejo. 
Takšne navedbe niso vedno ozna čbe o poreklu surovin, temve č so lahko na primer 
vezane na regionalno strokovno znanje in se nanašajo na kraj proizvodnje. 
5. O DNOS POTROŠNIKOV DO INFORMACIJ O IZVORU ŽIVIL  
Potrošniške raziskave kažejo, da se med vidiki, ki vpliv ajo na vedenje potrošnikov, 
označevanje izvora uvrš ča za dejavnike, kot so cena, okus, rok trajanja/datum 
uporabe, priro čnost in/ali videz. 
Na splošno se zdi zanimanje za ozna čevanje izvora za proizvode iz te študije manjše, 
vendar še vedno dosega tri četrtine anketiranih potrošni kov v študiji FCEC. V študiji 
je prijavljeno zanimanje potrošnikov za kr aj pridelave enako njihovemu zanimanju 
za kraj proizvodnje, vendar v konkretnih pr imerih potrošniki dajejo jasno prednost 
informacijam v zvezi s krajem proizvodnje.  
                                                 
12 Uredba (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o dolo čitvi splošnih 
načel in zahtevah živilske zakonodaj e, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki 
zadevajo varnost hrane (UL L 31, 1.2.2002, str. 1). 
 
7 
 Velika ve čina anketiranih potrošnikov bi imela rajši informacije o izvoru na ravni 
države.  
Razlogi za zahteve potrošnikov za ozna čevanje izvora se med državami članicami 
zelo razlikujejo. 42,8 % anketiranih potrošnikov EU bi zaradi ozna čevanja izvora 
dajalo prednost nacionalni ali lokalni proi zvodnji v primerjavi z drugimi izvori živil. 
12,9 % potrošnikov EU vidi ozna čevanje izvora kot zagotovilo kakovosti živila. 
Razlogi, povezani z okoljem, so pomembni za 12,8 % potrošnikov EU. Ozna čevanje 
izvora bi 10,8 % potrošnikov EU pomirilo gl ede varnosti živil, ki jih kupujejo.  
Vendar je treba opozoriti, da medtem ko nekateri od navedenih razlogov za 
zanimanje za izvor živil lahko veljajo za legitimne (npr. podpiranje lokalne 
pridelave, zna čilnosti proizvoda in sk rb za okolje), drugi na vedeni razlogi niso 
ustrezni. To velja zlasti za povezavo izvora z varnostjo, saj morajo biti vsi proizvodi, 
proizvedeni kjer koli v EU a li uvoženi v EU, „varni“. Zagotavljati varnost hrane je 
dejansko glavni cilj živilske zakonodaje EU. Revizije, ki jih pristojna služba 
Komisije (Urad za prehrano in veterinarstvo pri Generalnem direktoratu za zdravje in 
varnost hrane) opravlja v državah članicah, so zadosten dokaz za stalno visoko 
stopnjo varnosti, ki jo nudi izvajanje zakonodaje EU. Da  bi se zagotovilo, da 
izvoženi proizvodi izpolnjujejo varnostne standarde EU, se re vizije se izvajajo tudi v 
tretjih državah. 
Informacije o pripravljenosti potrošnikov, da bi pla čali več za podatke o izvoru, so 
razdrobljene in si v časih nasprotujejo, kar se morda lahko pripiše metodološki 
pristranskosti. Prejšnje študije o pripravljenosti potrošnikov za pla čilo so pokazale, 
da kljub zanimanju za informacije pot rošniki za pridobitev teh informacij13 niso 
pripravljeni kupovati proizvodov po višjih  cenah. Vendar je študija FCEC za 
proizvode, na katere se nanaša, ocenila visoko pripravljenost za pla čilo (+ 30 % za 
informacije na ravni EU, + 40–50 % za inform acije na ravni držav ). Treba bi bilo 
tudi opozoriti, da obstaja znaten razkor ak med nameni potrošnikov in njihovim 
dejanskim vedenjem. 
6. M OŽNI SCENARIJI IN NA ČINI DOLO ČANJA IZVORA V ZVEZI Z ZAGOTAVLJANJEM 
OZNAČEVANJA IZVORA ZA NEPREDELANA ŽIVILA , PROIZVODE Z ENO SAMO 
SESTAVINO IN SESTAVINE , KI PREDSTAVLJAJO VE Č KOT 50 %  ŽIVILA  
V tem poro čilu so izpostavljeni naslednji scenariji:  
– scenarij 1: ohranitev ozna čevanja izvora na prostovoljni osnovi; 
– scenarij 2: uvedba obveznega ozna čevanja izvora na podlagi izvora v 
EU/zunaj EU ali izvora v EU/v tretji državi;  
– scenarij 3: uvedba obveznega ozna čevanja izvora z navedbo države članice ali 
tretje države; 
– scenarij 4: obvezno ozna čevanje z navedbo drugih geografskih enot (regije). 
                                                 
13 Poro čilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu v zvezi z obvezno navedbo države izvora ali kraja 
porekla za meso, uporabljeno kot sestavina (COM(2013)755). 
 
8 
 Pri scenarijih 2, 3 in 4 so bili prou čeni različni načini določanja izvora za vsako 
izmed treh glavnih kategorij proizvodov:  
– način A: kraj proizvodnje: izvor bi bil dolo čen v carinskem zakoniku, tj. 
država, v kateri je bil proizvod pridoblje n v celoti, ali drža va zadnje bistvene 
predelave; 
– način B: kraj pridelave surovi ne, tj. kraj spravila sadja, zelenjave in žit oziroma 
kraj ribolova za predelane ribiške proizvode; 
– način C: oba zgoraj navedena na čina. 
7. A NALIZA STROŠKOV IN KORISTI RAZLI ČNIH SCENARIJEV  
7.1. U činek v zvezi z nakupovalni mi navadami potrošnikov 
Pri scenariju 1 bi bil obseg informacij o izvoru odvisen od povpraševanja 
potrošnikov. Ker ta možnost ne bi vpliv ala na cene živil, bi bolj ustrezala 
potrošnikom, ki cenam živil pripisujejo ve lik pomen. Nova pravila o prostovoljnem 
označevanju izvora bi prepre čila zavajanje potrošnikov v zvezi z resni čnim izvorom 
osnovne sestavine v živilih, ozna čenih z dolo čenim izvorom, saj bi moral biti 
naveden druga čen izvor osnovne sestavine. 
Scenarij 2 bi potrošnikom ustrezal le, če je proizvod v njihovih o čeh varnejši ali 
boljše kakovosti v primerjavi s proizvodi iz  tretjih držav, kar ni  gotovo. Informacije 
na tej ravni pogosto veljajo za presplošne in nevredne dodatnih stroškov, ki se 
prenesejo na kon čne potrošnike, četudi bi bili ti dodatn i stroški nižji kot pri 
scenarijih 3 in 4. 
Scenarij 3 bi verjetno vodil do ve čjega zadovoljstva potrošn ikov, a bi tudi bolj 
vplival na proizvodne strošk e kot scenarij 2 in vodil do ve čjega zvišanja cen za 
potrošnike. U činek takšnega ozna čevanja izvora bi zagotovo pomenil dajanje 
prednosti nacionalnim proizvodom. 
Zdi se, da potrošnikom scenarij 4 ne predst avlja prednosti v prim erjavi z možnostjo 
označevanja izvora na ravni države. Prav tako se pri čakuje, da bi ta možnost vodila 
do mnogo višjih dodatnih stroškov za nos ilce živilske dejavnosti in posledi čno višjih 
cen za potrošnike. 
7.2. Gospodarski vplivi 
Glede na to, da nosilci živilske dejavnosti dvomijo v izvedljivost scenarija 4, in glede 
na pomanjkanje ve čjega zanimanja potrošnikov v primerjavi s scenarijem 3 se poro ča 
le o gospodarskem vplivu prvih treh scenarijev. 
Ker študija obravnava širok nabor  kategorij živil, ni bilo mogo če objaviti zbirnih 
podatkov o gospodarskem vplivu. Koli činska opredelitev gos podarskega vpliva tako 
ostaja na ravni konkretnih študij primerov in je navedena v študiji FCEC. 
7.2.1. Operativni stroški no silcev živilske dejavnosti 
Pri scenariju 1 bi operativni stroški ostali na  sedanji ravni. Pri scenariju 2 in 3 bi bili 
nosilci živilske dejavnosti, ki se odlo čijo za enoten izvor ali omejeno število izvorov, 
soočeni z dodatnimi enkratnimi in ponavljajo čimi se operativnimi stroški zaradi 
potrebnih prilagoditev praks dobave iz vi rov, sistemov sledlji vosti, proizvodnega 
procesa, pakiranja in tržnih praks. Pri scen ariju 3 bi operativni stroški v sektorjih, ki 
 
9 
 ne uporabljajo velikega števila razli čnih izvorov, narasli za 10–15 %, v mnogih 
primerih pa bi lahko dosegli tudi 30 %. 
Z izbiro scenarija 2 bi se nekateri teh stroškov ublažili; prav tako z uporabo 
scenarija 3, če se dovoli možnost ozna čevanja ve č držav (tj. če se dovoli mešani 
izvor dolo čenega proizvoda ali če se dodatno dovoli ozna čevanje razli čnih izvorov, 
do katerih bi prišlo med proizvodnjo). Nosilc i živilske dejavnosti tudi ocenjujejo, da 
je način, ki zahteva ozna čevanje kraja proizvodnje, na splošno cenejši kot 
označevanje kraja pridelave zarad i manjšega števila krajev proizvodnje v primerjavi 
s številom izvorov surovin in ker to za hteva manj obsežen sistem sledljivosti.  
7.2.2. Vpliv na notranji trg in na mednarodno trgovino 
Po pričakovanjih scenarij 2 ne bi vplival na no tranji trg, saj scenarij ne razlikuje med 
državami članicami izvora. Vendar pa bi, od visno od odziva potrošnikov na 
označevanje izvora iz EU oziroma zunaj EU  in odvisno tudi od prilagoditve praks 
dobave iz virov s strani nosilcev živilske dejavnosti, ta scenarij lahko vplival na 
mednarodno trgovino, kar bi sprožilo  vprašanje mednarodnih trgovinskih 
sporazumov, ki veljajo za nekatere proiz vode, zajete v študiji, npr. sladkorje. Tudi 
tretje države so poudarile svojo zaskrbljenos t zaradi morebitnega zmanjšanja izvoza 
v EU zaradi dodatnih stroškov proizvodnje in ozna čevanja ter tudi zaradi predvidene 
preusmeritve nosilcev živilske de javnosti EU k dobaviteljem iz EU. 
Poleg vpliva na mednarodno trgovino, podo bnega tistemu pri scenariju 2, pri 
scenariju 3 obstaja tudi tveganje vpliva na notranji trg, ker bi  lahko prišlo do 
nacionalizacije prehranskih verig, saj je skoraj polovica anketiranih potrošnikov 
navedla, da bi dajali prednost proizvodom  iz svojih držav. Po tem scenariju bi 
preference potrošnikov koristile proiz vodom EU na notranjem trgu, vendar bi 
dodatno breme in togost praks dobave iz vi rov škodila nosilcem živilske dejavnosti 
EU na mednarodnih trgih. 
7.2.3. Upravno breme za podjetja 
Nosilcem živilske dejavnosti, ki uporabljajo surovine razli čnih izvorov, bi evidence o 
izvoru dobavljenega blaga in pril agoditve sistema sledljivosti povzro čile dodatno 
upravno breme. Znaten del dodatnega bremena bi  predstavljali fiksni  stroški, kar bi 
bilo v veliko ve čjo škodo malim in srednjim podjetjem. Posledic ne bi čutila le mala 
in srednja podjetja, ki doba vljajo iz virov z enim izvorom ali z omejenim številom 
izvorov. 
Posledica scenarija 1 bi bilo  zanemarljivo upravno breme in še to le za podjetja, ki 
navajajo informacije o izvoru kon čnih živil, katerih izvor se razlikuje od osnovnih 
sestavin. Ocenjuje se tudi, da je s kupno breme manjše pri scenariju 2 kot pri 
scenariju 3 in manjše za na čin A v primerjavi z na činom B.  
7.2.4. Dodatno breme za javne organe 
Ocene pove čanja nadzornih stroškov ja vnih organov se med državami članicami zelo 
razlikujejo. V skladu s predpostavko, da se  sredstva, dodeljena nadzornim organom 
na podlagi državnih prora čunov, ne pove čajo, lahko taka nova pravila vodijo do 
redkejših nadzornih ogledov ali do spremembe prednostnih nalog, kar lahko skupaj z 
odsotnostjo analitske metode za prev erjanje izvora živil privede do pove čanega 
tveganja za goljufije. 
 
10 
 7.2.5. Stroški za potrošnike 
Po pričakovanjih bi zagotavljanje informacij o izvoru vodilo do pove čanja stroškov, 
ki bi se gotovo pren eslo predvsem na potrošnika (na podlagi študije FCEC). Glede na 
to študijo bi obseg tega pove čanja stroškov variiral od neznatnega do velikega 
zvišanja, odvisno od živila, živils kega sektorja, pa tudi države članice. 
Pri scenariju 1 se cene na splošno verjetno ne bi pove čale. Potencialno bi bili lahko 
prizadeti le proizvodi s prost ovoljnimi informacijami o izvoru. 
Pri scenariju 2 in še toliko bolj scenariju 3 bi verjetno prišlo do splošnega zvišanja 
potrošniške cene. Če bi bilo pove čanje stroškov znatno, bi lahko zato scenarij 3 in v 
manjši meri scenarij 2 povzro čila manjše uživanje živil, zajetih v poro čilu, ali 
povečanje dela prora čuna, ki ga potrošniki namenijo  nakupu teh živil, ki so pogosto 
lahko osnovna živila. 
Treba je tudi opozoriti, da bi lahko pri s cenariju 3 nacionalizacija prehranske verige 
vplivala na zaposlovanje za radi preoblikovanja prehra nske verige, v nekaterih 
primerih pozitivno in negativno v drugih. 
7.2.6. Okoljski u činki 
Uvedba obveznih pravil za inform acije o izvoru bi lahko povzro čila povečano 
količino odpadkov hrane in manjšo energetsko u činkovitost zaradi pomnožitve 
proizvodnih linij ali serij, pove čanja števila razli čnih živilskih proizvodov 
(embalažnih enot) na trgu EU in distri bucijskih kanalov, pot rebnih za njihovo 
distribucijo. Ta u činek bi bil veliko bolj izrazit pri scenariju 3 kot pri scenariju 2, 
medtem ko bi imel scenarij 1 le majhen ali ni čen učinek. 
Vendar bi bila lahko scenarija 2 in 3 s podbuda za uživanje lokalnih proizvodov, kar 
bi lahko z omejevanjem potencialnega onesnaževanja zaradi prevoza pozitivno vplivalo na okolje. 
7.3. Analiza stroškov in koristi razli čnih scenarijev 
V spodnji preglednici so povzete prednosti in slabosti razli čnih scenarijev v zvezi z 
izvorom. 
Scenariji Vpliv na potrošnike na podlagi 
študije FCEC Gospodarski u činki na podlagi študije 
FCEC 
Stroški Ne zagotavlja sistemati čnega 
obveščanja potrošnikov z 
informacijami o izvoru. 
 Dodatni operativni stroški bi bili 
minimalni. 
Upravno breme za podjetja in javne organe 
bi bilo omejeno.  
Do zvišanja cen ne bi prišlo oz. bi bilo to 
zvišanje omejeno. Scenarij 1 – 
ohranitev 
prostovoljnega 
označevanja 
izvora 
Koristi Cene živil bi ostale na sedanjih 
ravneh, razen kadar se uporablja 
prostovoljno ozna čevanje in ima 
osnovna sestavina drug izvor. 
Potrošniki, ki izvoru ne pripisujejo 
posebnega pomena, ne bi pla čevali 
dodatnih stroškov v povezavi z Ne bi povzro čil razdrobljenosti notranjega 
trga in zato ukrep ne bi vplival na trgovino 
znotraj EU. 
Odsotnost dodatnih obremenitev bi 
nosilcem živilske dejavnosti EU dovolila 
ohraniti konkuren čnost na mednarodnem 
trgu. 
 
11 
 Scenariji Vpliv na potrošnike na podlagi 
študije FCEC Gospodarski u činki na podlagi študije 
FCEC 
izvorom. 
Potrošniki, ki želijo poznati izvor, 
se lahko odlo čijo za proizvode, na 
katerih je ta informacija navedena. 
Scenarij 2 – 
uvedba obveznega 
označevanja 
izvora na podlagi izvora 
v 
EU/zunaj EU ali izvora v 
EU/v tretji 
državi Stroški  Ozna čba izvora v skladu s tem 
scenarijem ne bi bila zelo informativna, saj bi bila presplošna. 
Te informacije bi sprožile 
podrobnejša vprašanja o izvoru živil tudi med potrošniki, ki prej 
niso zahtevali takih informacij, kar 
bi privedlo do dolo čenih frustracij. 
Dodatni stroški zaradi izvora se 
bodo verjetno prenesli na 
potrošnike. Nosilci živilske dejavnosti bi utrpeli 
določene operativne stroške zaradi 
prilagoditev dobavne verige in 
proizvodnje. 
Ocenjuje se, da bi bili ti stroški v ve čini 
sektorjev zanemarljivi do zmerni pri 
načinu A in zmerni do visoki pri na činih B 
in C. 
Za podjetja in javne organe bi to pomenilo 
dodatno upravno breme, a manjše kot pri 
scenariju 3. 
 
 Koristi Potrošnikom zagotavlja 
sistematično obveščanje z 
informacijami o izvoru. 
Označevanje izvora bi se lahko 
razumelo kot znak kakovosti in varnosti hrane. Scenarij 2 je prožnejši glede praks dobave 
iz virov v primerjavi s scenarijem 3. 
Ker živilski proizvodi EU veljajo za 
kakovostne in varne, bi tako ozna čevanje 
lahko pripomoglo k izboljšanju njihovega položaja v mednarodni trgovini. 
Stroški U činek na kon čno ceno proizvoda 
bi bil občutno višji kot pri 
scenariju 2. 
To bi lahko vplivalo na prora čun, ki 
ga potrošniki namenijo hrani, saj bi 
veliko proizvodov spadalo na področje uporabe zakonskih zahtev. Vse nosilce živilske dejavnosti bi prizadeli 
določeni operativni stroški zaradi 
podvajanja skladiš čnih prostorov, 
razdrobljenosti proizvodnih procesov, 
popolnejših sistemov sledljivosti, 
sprememb ozna čb. 
Glede na študijo FCEC bi operativni 
stroški v sektorjih, ki ne uporabljajo 
velikega števila razli čnih izvorov, narasli 
za 10–15 %, v mnogih primerih pa bi 
lahko dosegli 30 %. 
Upravno breme za nosilce živilske 
dejavnosti in nadzorne organe bi bilo ve čje 
kot pri scenariju 2. 
To bi pove čalo segmentacijo trga v 
različnih sektorjih živil, nacionalizacijo 
prehranske verige in manjšo 
konkuren čnost na mednarodnem trgu. Scenarij 3 – 
uvedba 
obveznega označevanja 
izvora na 
podlagi izvora v EU/v tretji 
državi 
Koristi Potrošnikom zagotavlja 
sistematično obveščanje z 
informacijami o izvoru. 
Zaupanje potrošnikov v živila bi se 
izboljšalo. Določena doma ča prodaja bi se lahko 
zaradi živilskega nacionalizma pove čala.  
 
12 
 Scenariji Vpliv na potrošnike na podlagi 
študije FCEC Gospodarski u činki na podlagi študije 
FCEC 
Scenarij 4 – 
obvezno označevanje 
porekla na 
nižji ravni (regija)  Ni ve čjega zanimanja potrošnikov 
kot za scenarij 3. Večji vpliv v primerjavi s scenarijem 3. 
8. Z AKLJUČKI 
Med vidiki, ki vplivajo na odlo čitev potrošnikov za nakup, se ozna čevanje izvora 
uvršča za dejavnike, kot so cena, okus, r ok trajanja/datum uporabe, priro čnost in/ali 
videz. Čeprav dve tretjini do tri četrtine potrošnikov iz raža interes za ozna čevanje 
izvora za nepredelana živila, proizvode z eno samo sestavino in sestavine, ki 
predstavljajo ve č kot 50 % živila, je ta interes še vedno nižji kot za kategorije živil, 
kot so meso, mesni proizvodi in mle čni proizvodi. 
Potrošniki vidijo povezavo med informac ijami o izvoru in raznimi lastnostmi 
proizvodov, kot so kakovost, varnost, okoljska vprašanja, poleg tega pa so se izrekli 
tudi, da bi kupovali nacionalne proizvode, da bi se tem podpirali gospodarstvo svoje 
države; rezultati ankete se med državami članicami zelo razlikujejo. Prednost bi dali 
informacijam o poreklu na ravni države v prim erjavi z EU/izven EU in zdi se, da jih 
bolj zanima kraj proizvodnje kot kraj pridelave surovin. 
Nepredelana živila, proizvodi z eno samo se stavino in sestavine, ki predstavljajo ve č 
kot 50 % živila, sodijo v kategorijo živil, v kateri  so zbrani zelo razli čni proizvodi, 
pri katerih se potrošniško zanimanje za informacije o izvoru in gospodarski u činki 
uvedbe obveznega ozna čevanja izvora zelo razlikujejo. 
Dobavna verige za tri kategorije živil, ki jih poro čilo zajema, kažejo, da se izvor 
surovin pogosto menja, da bi se ohr anile nizke nabavne cene in kakovost kon čnega 
proizvoda. Zato bi bilo na  številnih živilskih podro čjih zelo težko izvajati obvezno 
označevanje na ravni EU, in še toliko bolj na ravni države, saj bi to vodilo k znatnim 
povečanjem proizvodnih stroškov, ki  bi se prenesli na kon čne potrošnike. 
Označevanje porekla na prostovoljn i osnovi bi bil najmanj mote č za trg in bi stroške 
proizvodov ohranil na sedanjih ravneh. Ne  bi zadostil zahtevam potrošnikov po 
sistematičnem ozna čevanju živil z izvorom, bi pa potrošniki lahko na lastno željo 
izbrali živila, na katerih nos ilci živilske dejavnosti prost ovoljno navedejo informacije 
o izvoru. Obvezno ozna čevanje izvora na ravni EU (EU/izven EU ali EU/tretja 
država) vodi do manjšega pove čanja proizvodnih strošk ov, manjšega upravnega 
bremena tako za nosilce živilske dejavnos ti kot za pristojne organe držav članic, 
vendar zadovoljstvo potrošnikov ne bi  bilo tako visoko kot pri obveznem 
označevanju izvora na ravni dr žave. Za razliko od ozna čevanja izvora na ravni EU bi 
označevanje izvora na ravni države pomembno vplival na notranji trg in na dolo čenih 
trgih morebiti vodil do pove čanja porabe lokalnih živil. 
Tako obvezno ozna čevanje na ravni EU kot obvezno ozna čevanje na ravni države bi 
lahko vplivala na mednarodne prehranske ve rige in posegala v veljavne trgovinske 
sporazume s tretjimi državami. Dodatna pravila glede ozna čevanja bi lahko znižala 
 
13 
 konkuren čnost nosilcev živilske dejavnosti EU na mednarodnem trgu, medtem ko so 
nosilci živilske dejavnosti iz tretjih držav  zaskrbljeni zaradi morebitnih dodatnih 
proizvodnih stroškov in izgube izvoza v EU, ker bi potrošniki dajali prednost 
živilom, ki izvirajo iz EU. 
Končno bi obvezno ozna čevanje izvora predstavljalo dodatno breme za pristojne 
organe držav članic, zlasti v trenutnem gospodarskem okolju, če bi se morali zaradi 
takih dodatnih zahtev sp opasti z uvedbo morebitnih  novih nadzornih nalog. 
Glede na navedeno in v okviru  trenutnih politik Komisije , ki zadevajo boljšo pravno 
ureditev, se zdi, da bi bila najp rimernejša možnost prostovoljno ozna čevanje v 
povezavi z že obstoje čimi sistemi obveznega ozna čevanja izvora za dolo čena živila 
ali kategorije živil. Ta možnost prodajne cene ohranja na sedanjih ravneh, a 
potrošnikom vseeno omogo ča, da na lastno željo izbe rejo proizvode s posebnim 
izvorom, medtem ko to ne vpliva na konkuren čnost nosilcev živilske dejavnosti in 
notranji trg ter mednarodno trgovino.