Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Obveznosti glede primerne skrbnosti

(raziskovalno mnenje)

(2020/C 429/19)

Poročevalec: Thomas WAGNSONNER Soporočevalka: Emmanuelle BUTAUD-STUBBS

Zaprosilo dopis Evropskega parlamenta, 15. 9. 2020 Pravna podlaga člen 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Pristojnost strokovna skupina za enotni trg, proizvodnjo in potrošnjo Datum sprejetja mnenja strokovne skupine 4. 9. 2020 Datum sprejetja mnenja na plenarnem zasedanju 18. 9. 2020 Plenarno zasedanje št. 554 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 215/1/3

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) meni, da je čas, da Evropska komisija ukrepa ter državam članicam in Evropskemu parlamentu predlaga zakonodajo o obveznostih glede primerne skrbnosti, v kateri bo priznana odgovornost na podlagi veljavnih standardov ter predstavljen jasen in varen pravni okvir za evropska podjetja.

1.2 Primerna skrbnost na področju človekovih pravic je postala stvar mednarodnega trga, zato zanjo ni dovolj razdrobljena in delno sektorska zakonodajna pobuda na ravni EU, kajti različne države članice podjetjem zaradi njihovega vedenja nalagajo različne pravne sankcije.

1.3 Stvarno področje uporabe zakonodajne pobude, bodisi direktive bodisi uredbe, pri čemer imata obe svoje prednosti in slabosti, bi moralo zagotoviti široko opredelitev človekovih pravic in okoljskih pravic, vključno s pravicami delavcev in sindikatov, ter zajemati nov razvoj na področju človekovih pravic.

1.4 Obveznosti glede primerne skrbnosti, zlasti v zvezi s svetovnimi vrednostnimi verigami, morajo usmerjati upravljavske odločitve tako, da bodo podjetja z gospodarskega, ekološkega in socialnega vidika trajnostna. V vsakem primeru bi bilo treba okoljske vplive obravnavati kot zelo pomembne za trajnostno poslovno ravnanje in kot pomembno prednostno nalogo v globalnih vrednostnih verigah.

1.5 Zakonodajna pobuda bi morala medsektorsko vključiti vsa podjetja s sorazmernimi zahtevami za mala in srednja podjetja, ki so ustanovljena ali dejavna v EU, da bi preprečili nelojalno konkurenco in neenake konkurenčne pogoje, pa tudi javni sektor. Od podjetij bi morala zahtevati, da spoštujejo visoke standarde odgovornega ravnanja, obenem pa bi v njej morali biti določeni ustrezni ukrepi za vsako tveganje kršitev človekovih pravic.

1.6 Obveznosti glede primerne skrbnosti na področju človekovih pravic bi morale vključevati naslednje vidike: — skladen okvir primerne skrbnosti, ki temelji na veljavnih instrumentih in se uporablja za podjetja, dejavna na notranjem trgu, vključno s podjetji iz tretjih držav, ki prodajajo znatno količino blaga in storitev, — odgovornost, ki ljudem, ki jih je kršitev prizadela, zagotavlja učinkovita pravna sredstva. Za primere kršitev človekovih pravic, socialnih ali okoljskih standardov ali škodljivih učinkov dejavnosti podjetij, vključno z njihovimi oskrbovalnimi in podizvajalskimi verigami, je treba uvesti poseben okvir odgovornosti, ki bo vključeval kazensko odgovornost.

1.7 Da bi preprečili vsakršno pravno negotovost, morajo biti v zakonodajni pobudi zelo jasno določeni posamezni ukrepi, ki jih morajo podjetja sprejeti v celotnem postopku primerne skrbnosti za oceno tveganja v zvezi s človekovimi pravicami v skladu z drugo zavezujočo zakonodajo EU, vključno z revizijo direktive o zahtevah glede razkritja nefinančnih informacij, ki jo bo morda treba prilagoditi: — jasno opredeljena analiza tveganja (opredelitev in ocena (morebitnih) škodljivih učinkov poslovnih dejavnosti na človekove pravice in okolje v obliki dokončnega, podrobnega dokumenta, ki bo dostopen, pregleden in odkrit, katerega namen bo mapirati tveganja na podlagi jasne in pregledne metodologije ocenjevanja ter hierarhičnega razvrščanja tveganj), vključno z izpogajanim postopkom zgodnjega opozarjanja in zaščite žvižgačev, — nadaljnji ukrepi (opredelitev internih odgovornosti podjetja, ustavitev in preprečevanje škodljivih učinkov), — sledenje učinkovitosti sprejetih ukrepov na podlagi smernic OECD za multinacionalna podjetja in vodilnih načel OZN, — sporočanje (ustrezno poročanje o obravnavi (morebitnih) škodljivih učinkov poslovnih dejavnosti), ob spoštovanju legitimne poslovne tajnosti in preglednosti, — vključitev organizacij sindikatov, zastopanih v podjetju v skladu z nacionalnim okvirom, ki velja za socialni dialog.

1.8 Žrtve, katerih pravice so kršene, in njihovi predstavniki, kot so sindikati in zagovorniki človekovih pravic, morajo imeti dostop do učinkovitih pravnih sredstev zoper škodljive učinke, ki so jih utrpele.

1.9 Zagotoviti je treba, da imajo žrtve kršitev človekovih pravic, povezanih s poslovanjem, in njihovi predstavniki, vključno s sindikati in zagovorniki človekovih pravic, v okviru človekovih pravic dostop do pravičnih postopkov, sodišč in organov. Če ni jasno, ali je morda odgovorna matična družba ali eno njenih odvisnih podjetij ali dobaviteljev, s katerimi ima vzpostavljen poslovni odnos, bi moralo imeti pristojnost eno sodišče, ki izvaja pravične postopke. Uredbo Bruselj I bi bilo treba ustrezno spremeniti, da bi v primeru kršitev človekovih pravic zagotovili izvedbo postopka v Evropi.

1.10 Okvir obveznosti glede primerne skrbnosti bi se moral izvajati z dogovorjenim standardom, ki bi se izvrševal s sorazmernimi, učinkovitimi in odvračilnimi sankcijami, odgovornost pa bi morala temeljiti na kršitvi jasno opredeljenega sklopa človekovih pravic. Tako kot pri vseh režimih odgovornosti je treba določiti jasno vzročno povezavo med krivdo ali neizpolnitvijo obveznosti preprečitve in določeno škodo. V razmeroma neobičajnih vzročnih primerih zato ni povezave s tveganji.

1.11 Na podlagi izkušenj francoske zakonodaje o primerni skrbnosti je treba v zavezujoči zakonodajni pobudi določiti naslednje standarde kakovosti, da bi evropska podjetja lahko izpolnila to vlogo: — jasne opredelitve pojmov in razumljiv jezik, — zagotovitev pravne varnosti in izvedljivosti zlasti veljavne zakonodaje ter sorazmerne zahteve glede poročanja, pri katerih se spoštuje legitimna poslovna tajnost.

1.12 Spodbujati je treba razvoj inovativnih informacijskih tehnologij (kot so blokovne verige), ki omogočajo sledljivost vseh podatkov, za upravljanje globalnih oskrbovalnih verig, da bi zmanjšali upravna bremena in stroške ter se izognili podvajanju. Te tehnologije zagotavljajo varnost in sledljivost.

2. Glavne točke in ozadje

2.1 Evropski parlament je EESO zaprosil za mnenje o zakonodajni pobudi na ravni EU o primerni skrbnosti in odgovornosti gospodarskih družb. EESO bo zato obravnaval predloge o možni vsebini in opredelitvah pojmov v takšnem zakonodajnem aktu na podlagi svojega dela na področju primerne skrbnosti ter poslovanja in človekovih pravic ter znanja in izkušenj svojih članov, zlasti iz držav z ambiciozno zakonodajo.

2.2 EESO je bil dejaven pri vprašanjih primerne skrbnosti in globalnih vrednostnih verig ( 1 ) . Kršitve človekovih pravic in prekrški v zvezi z njimi ( 2 ) , vključno s pravicami delavcev ( 3 ) in okoljskimi pravicami, se še vedno pojavljajo v globalnih vrednostnih verigah, čeprav bi v številnih primerih te učinke bilo mogoče preprečiti s primerno skrbnostjo in tako, da bi države ter njihove uprave izpolnjevale svoje mednarodne zaveze, zlasti na področju pravic delavcev in človekovih pravic. Žrtve takšnih kršitev pogosto nimajo na voljo pravnih sredstev za zaščito svojih pravic.

2.3 Razvitih je bilo več prostovoljnih okvirov, ki podjetjem omogočajo izvajati primerno skrbnost na področju človekovih pravic v svojih poslovnih dejavnostih, ponavadi v obliki strategij družbene odgovornosti podjetij.

2.4 Med temi instrumenti so zelo vplivna vodilna načela OZN o podjetništvu in človekovih pravicah, globalni sporazum OZN, standard ISO 26000 o socialni odgovornosti in smernice, ki jih je pripravila OECD (smernice OECD za multinacionalna podjetja). V njih je med drugim predlagano, naj bodo pogodbe s poslovnimi partnerji zasnovane tako, da so ustvarjeni poslovni odnosi, v katerih so zaščitene človekove pravice. Takšni prostovoljni instrumenti kažejo, da je mogoče obvladovati tveganja in izvajati standarde v zvezi s kršitvami človekovih pravic v globalnih vrednostnih verigah. Na podlagi teh instrumentov je mogoče razviti dodatne ukrepe, ki bi lahko bili obvezni.

2.5 S prostovoljnimi ukrepi ni vedno mogoče preprečiti hudih kršitev temeljnih pravic, niti se z njimi podjetjem ne zagotavlja pravna varnost poslovnih odnosov v tujini. Tako nastane raznolik skupek ukrepov, ki ne zagotavljajo pravne varnosti ali pravne predvidljivosti.

2.6 Nekatere države članice so, da bi to popravile, sprejele zakonodajo za okrepitev odgovornosti podjetij in določile strožje okvire za primerno skrbnost na področju človekovih pravic, ki lahko nudijo dragocene izkušnje. Podobno zakonodajo trenutno obravnavajo različne evropske države. Združeno kraljestvo je sprejelo določbo o preglednosti v oskrbovalnih verigah v zakonu o sodobnem suženjstvu. Nizozemska je sprejela zakon o primerni skrbnosti glede dela otrok za boj proti delu otrok v podjetjih, ki imajo sedež na Nizozemskem ali zagotavljajo blago in storitve na nizozemskem trgu.

2.7 Na ravni EU je sprejeta zakonodaja o primerni skrbnosti na področju človekovih pravic. Uredba EU o konfliktnih mineralih, direktiva EU o nefinančnem poročanju in uredba EU o lesu so primeri, v katerih je bila primerna skrbnost na področju človekovih pravic okrepljena. Kršitve človekovih pravic v globalnih vrednostnih verigah so obravnavane posredno, in sicer v okviru upravnega, civilnega ali kazenskega prava. V njih se pojavijo vprašanja mednarodnega zasebnega, mednarodnega postopkovnega in mednarodnega kazenskega prava (gospodarskih družb), ki so v EU do neke mere usklajena (v uredbah Bruselj I in Rim II).

2.8 Prizadevanja obstajajo tudi na mednarodni ravni. Delovna skupina UNHRC v Ženevi se pogaja o pravno zavezujočem instrumentu o podjetjih in človekovih pravicah (pogodba OZN), o katerem je EESO izdal mnenje ( 4 ) , v katerem se je strinjal z Evropskim parlamentom ( 5 ) o potrebni vsebini takšne pogodbe, ki bi morala: — temeljiti na okviru vodilnih načel OZN, — opredeliti obveznosti glede primerne skrbnosti za nadnacionalne družbe in druga podjetja; tudi za njihove odvisne družbe, — priznati ekstrateritorialne obveznosti držav na področju človekovih pravic in sprejeti ustrezne regulativne ukrepe, — priznati kazensko odgovornost družb, — vsebovati mehanizme za usklajevanje in sodelovanje med državami pri preiskovanju, pregonu in izvrševanju čezmejnih primerov ter — vzpostaviti mednarodne sodne in zunajsodne mehanizme za nadzor in izvrševanje.

2.9 Evropske institucije in agencije, vključno z Agencijo za temeljne pravice (FRA) ( 6 ) in Evropskim parlamentom, so izvedle več študij o vidikih primerne skrbnosti na področju človekovih pravic.

2.10 Nedavno je bila v študiji, ki jo je naročil GD za pravosodje ( 7 ) , predstavljena analiza zahtev glede primerne skrbnosti v oskrbovalnih verigah. V okviru študije je bila opravljena anketa med deležniki, predstavljen je bil regulativni okvir, ocenjene so bile različne možnosti politike in prikazana je bila potreba po vzpostavitvi celovitih, zavezujočih ukrepov o primerni skrbnosti na področju človekovih pravic.

2.11 Večina izmed več kot 600 anketirancev je navedla, da bi obveznosti glede primerne skrbnosti kot pravni standard skrbnosti lahko zagotovile morebitne koristi podjetjem, povezane z uskladitvijo, pravno varnostjo, enakimi konkurenčnimi pogoji in povečanim vplivom v njihovih poslovnih odnosih v celotni oskrbovalni verigi, in sicer prek standarda o katerem se ni mogoče pogajati. Ker veliko podjetij posluje v več sektorjih, sta imela splošna medsektorska ureditev, ki bi lahko zajemala vsa podjetja in bi temeljila na vodilnih načelih OZN, ter standard skrbnosti prednost pred postopkovno zahtevo.

2.12 V študiji je tudi poudarjeno, da je trenutno samo nekaj več kot tretjina anketiranih podjetij navedla, da izvajajo primerno skrbnost, ki upošteva vse učinke na človekove pravice in okolje. Poleg tega večina anketiranih podjetij, ki izvaja potrebno skrbnost, vanjo vključuje samo neposredne dobavitelje ( 8 ) . Ob predstavitvi rezultatov študije je komisar za pravosodje Didier Reynders navedel, da to kaže, „da prostovoljni ukrepi za obravnavo kršitev človekovih pravic ter škode za podnebje in okolje, ki jo ustvarjajo podjetja, niso prinesli potrebnih sprememb vedenja, čeprav so se spodbujali s poročanjem“ ( 9 )

3. Splošne ugotovitve

3.1 S prostovoljnimi ukrepi ni mogoče preprečiti vseh kršitev pravic. Z zavezujočimi ukrepi in ustreznimi sankcijami se lahko zagotovi spoštovanje minimalnega pravnega standarda, tudi pri podjetjih, ki svoje moralne odgovornosti ne jemljejo tako resno kot podjetja, ki spoštujejo visoke standarde glede človekovih pravic. Zavezujoča pravila bi bilo treba oblikovati v skladu z obstoječimi sistemi primerne skrbnosti, kot so vodilna načela OZN, za lažje izvajanje in preprečevanje podvajanja.

3.2 Negativni učinki ali kršitve človekovih pravic ter socialnih in okoljskih standardov so lahko posledica lastnih dejavnosti podjetja, dejavnosti podružnic podjetja ali podjetij pod njegovim nadzorom, pa tudi poslovnih odnosov podjetja, torej njegove oskrbovalne in podizvajalske verige. Zato vodilna načela OZN, smernice OECD in tristranska deklaracija MOD priznavajo, da bi primerna skrbnost morala vključevati tudi poslovne odnose podjetja, vključno z oskrbovalnimi in podizvajalskimi verigami. Na podlagi teh okvirov bi zahteve glede primerne skrbnosti v idealnem primeru torej zajemale vse dejavnosti podjetij, ne glede na njihovo velikost, med njimi njihove lastne dejavnosti, dejavnosti njihovih podružnic in odvisnih podjetij ter njihove poslovne odnose, vključno s celotnimi oskrbovalnimi in podizvajalskimi verigami, franšizami in upravljanjem pogodb. Zajemati bi morale dejavnosti, dejanske in morebitne učinke ter kršitve znotraj in zunaj EU. Vendar je v praksi težko opredeliti področje uporabe primerne skrbnosti. Eno izmed meril, ki so na primer uporabljena v francoskem zakonu št. 2017-399 z dne 27. marca 2017, je, da mora biti vzpostavljen poslovni odnos s subjektom v oskrbovalni verigi, ki pomeni neko stopnjo nadzora. Francosko ustavno sodišče je v drugi sodbi opredelilo, kaj pomeni „vzpostavljen poslovni odnos“: gre za reden, stabilen in stalen odnos, ki je na splošno vzpostavljen z neposrednimi dobavitelji in podizvajalci. Seveda bi bilo bolj ambiciozno zajeti vse subjekte brez izjem, vendar je treba upoštevati kompleksnost velikega števila dobaviteljev (do 100 000 za eno multinacionalno podjetje) in obenem spodbuditi podjetja, da izvajajo učinkovito primerno skrbnost v celotni vrednostni/oskrbovalni verigi.

3.3 Spodbujati je treba razvoj inovativnih informacijskih tehnologij (kot so blokovne verige), ki omogočajo sledljivost vseh podatkov, za upravljanje globalnih oskrbovalnih verig, da bi zmanjšali upravna bremena in stroške ter se izognili podvajanju med različnimi notranjimi strukturami. Te tehnologije zagotavljajo varnost in sledljivost.

3.4 EESO ponovno opozarja ( 10 ) : „Ko bodo države članice EU začele posamično določati strožje obvezne okvire primerne skrbnosti, bo to privedlo do neusklajenosti takih standardov v EU. Podjetij v državah članicah s strožjimi zahtevami glede primerne skrbnosti ne smejo prehiteti konkurenčna podjetja iz drugih držav članic. EESO opozarja, da morajo za podjetja veljati enaki konkurenčni pogoji in pravna varnost z jasnimi odgovornostmi.“

3.5 Z neusklajenim in razdrobljenim prevzemanjem prostovoljnih shem se ustvarja nelojalna konkurenca na evropski ravni, saj ni enotne ureditve, temveč je sprejetih več različnih nacionalnih zakonov, ki se med seboj razlikujejo, čeprav imajo isti splošni cilj. Zunaj EU ni veliko držav, ki bi imele zakonodajo o primerni skrbnosti, kar je škoda v primeru nekaterih ključnih trgovinskih partneric kot so ZDA in Kitajska. Ko se bo izvajala obvezna pobuda EU, bodo morala podjetja s teh drugih trgov spoštovati standarde, da bodo lahko delovala na našem notranjem trgu, če bo zakonodajna pobuda EU zajemala podjetja iz tretjih držav, ki zagotavljajo blago in storitve v EU. Pogodba OZN je zelo pomembna tudi z vidika poštene konkurence, da bi se izenačili konkurenčni pogoji zunaj jurisdikcije EU. V sedanjem okviru EU je prostor za različne prakse in standarde, ki niso enaki z vidika človekovih pravic ter okoljskih in socialnih standardov. Zakonodajna pobuda EU bi morala biti ambiciozna, pa tudi pragmatična in pripravljena za izvajanje mednarodnega standarda, dogovorjenega v OZN ( 11 ) , da bi se izenačili konkurenčni pogoji na mednarodni ravni. Zaradi vloge EU pri zagovarjanju človekovih pravic lahko številna, zlasti velika evropska podjetja, ki imajo izkušnje z dobrim izvajanjem primerne skrbnosti na področju človekovih pravic, postanejo pionirji pri zaščiti človekovih pravic v globalnih vrednostnih verigah.

3.6 Da bi evropska podjetja lahko izpolnila to vlogo, je treba v zavezujočem zakonodajnem aktu določiti naslednje standarde kakovosti: — jasne opredelitve pojmov in razumljiv jezik, — zagotovitev pravne varnosti in izvedljivosti.

3.7 Prek vpliva evropskega notranjega trga na svetovno trgovino bi evropska zakonodajna pobuda dodatno izenačila konkurenčne pogoje z zahtevo, da primerno skrbnost na področju človekovih pravic ne izvajajo samo evropska podjetja, temveč tudi podjetja iz tretjih držav, ki zagotavljajo blago in storitve na notranjem trgu. Ta zahteva za enake konkurenčne pogoje med podjetji EU, ustanovljenimi v EU, in podjetji iz tretjih držav, ki prodajajo blago in storitve ter vlagajo na notranjem trgu, mora biti v središču vsake nove zakonodajne pobude EU, sicer bodo podjetja iz EU v slabšem konkurenčnem položaju. Iz praktičnih primerov navedenih uredb o lesu in konfliktnih mineralih je razvidno, da je mogoče vplivati tudi na mednarodne dobavitelje na notranjem trgu.

3.8 Primerna skrbnost na področju človekovih pravic je postala zadeva mednarodnega trga, za reševanje katere ne zadošča razdrobljena in delno sektorska zakonodajna pobuda na ravni EU, saj različne države članice podjetjem zaradi njihovega vedenja nalagajo različne pravne sankcije. Primerna skrbnost ima lahko različne pravne posledice, odvisno od specifičnega nacionalnega in pravnega okvira. V okviru tega mnenja primerna skrbnost pomeni sklop obveznosti, ki jih mora izpolniti podjetje, da bi v svojih dejavnostih in svojih globalnih oskrbovalnih verigah preprečilo, ublažilo in upoštevalo učinke na človekove pravice (vključno s temeljnimi konvencijami MOD) ter okolje. Poleg tega je treba zagotoviti, da so zagotovljeni enaki konkurenčni pogoji za vsa vključena podjetja. EESO obžaluje, da na mednarodni ravni ni težnje k sprejetju zakonodaje o primerni skrbnosti, zlasti v zvezi z zavezujočo pogodbo OZN o podjetjih in človekovih pravicah, in meni, da je vključitev podjetij iz tretjih držav, ki vlagajo in prodajajo v EU, v področje uporabe prihodnje zakonodajne pobude EU, dobro izhodišče za zvišanje standardov.

3.9 EESO se strinja, da je čas, da Evropska komisija ukrepa ter državam članicam in Evropskemu parlamentu predlaga zakonodajo o obveznostih glede primerne skrbnosti, v kateri bo priznana odgovornost na podlagi veljavnih standardov in predstavljen jasen pravni okvir za evropska podjetja.

3.10 Takšna zakonodajna pobuda bi morala izhajati iz celostnega ter pravno trdnega in nedvoumnega razumevanja deležnikov v podjetju ( 12 ) . Delničarji so v središču skupine deležnikov, saj pogosto utrpijo finančne izgube, kadar so podjetja povezana s kršitvami človekovih pravic, kar posledično škodi podobi podjetja. Vendar imajo poleg delničarjev interes za odgovorno upravljanje poslovnih zadev s primerno skrbnostjo glede človekovih pravic tudi zaposleni, njihovi predstavniki na osnovni in sektorski ravni ter ljudje, ki jih prizadenejo dejanja podjetja, bodisi ker živijo blizu ali ker so izpostavljeni učinkom, in ki so pogosto organizirani v organizacije civilne družbe. V zakonodajni pobudi o primerni skrbnosti bi bilo treba ustrezno upoštevati vse skupine deležnikov glede na njihove posamične interese.

3.11 Iz tega sledi, da morajo imeti žrtve, katerih pravice so kršene, in njihovi predstavniki, kot so sindikati in zagovorniki človekovih pravic, dostop do učinkovitih pravnih sredstev zoper škodljive učinke, ki so jih utrpeli. Učinkovita pravna sredstva pomenijo, da morajo imeti možnost prejeti celotno odškodnino za škodo, ki so jo utrpele.

3.12 Poudariti je treba tudi, da so pogajanja za pogodbo OZN prinesla možne določbe o kazenski odgovornosti za najhujša dejanja, kot so vojni zločini ali nezakonite usmrtitve. Zato bi morala biti evropska zakonodajna pobuda o primerni skrbnosti zmožna vključiti ta vprašanja kazenskega prava v svoj okvir.

3.13 V obravnavo obveznosti glede primerne skrbnosti na področju človekovih pravic je torej treba vključiti nekatere vidike: — skladen okvir primerne skrbnosti na podlagi veljavnih instrumentov, ki se uporablja za podjetja, dejavna na notranjem trgu, — odgovornost, ki ljudem, ki jih je kršitev prizadela, zagotavlja učinkovita pravna sredstva, in — poseben okvir odgovornosti, ki po potrebi in odvisno od pravnega sistema ter kršitve, vključuje tudi kazensko odgovornost.

3.14 Medsebojna povezanost okvira primerne skrbnosti in vprašanja civilne (ter morebitne kazenske) odgovornosti je očitna. Strogi postopki primerne skrbnosti in informacije omogočajo podjetjem, da dokažejo, da niso odgovorna za določeno kršitev človekovih pravic. Podjetjem, ki izvajajo primerno skrbnost, morajo njihova prizadevanja koristiti. To se ne sme razumeti kot splošna izključitev odgovornosti. Vodilna načela OZN obravnavajo to vprašanje v komentarju k načelu 17, v katerem je navedeno: „Izvajanje ustrezne primerne skrbnosti na področju človekovih pravic bi moralo pomagati podjetjem zmanjšati tveganje pravnih tožb, vloženih proti njim, saj bodo lahko dokazala, da so izvedla vse razumne ukrepe, da bi se izognila vključenosti v domnevno kršitev človekovih pravic. Vendar podjetja, ki izvajajo takšno primerno skrbnost, ne bi smela sklepati, da bodo samo zaradi izvajanja takšne primerne skrbnosti samodejno in popolnoma odvezana odgovornosti za kršitve človekovih pravic ali prispevanje k tem kršitvam.“

3.15 Zakonodajna pobuda mora zajemati primerno skrbnost, hkrati pa mora zagotoviti, da je ustrezno in skladno vključena v vprašanja odgovornosti glede uporabe na podlagi vodilnih načel OZN, ki bo vključevala zlasti podjetja, s katerimi ima podjetje pri svojem poslovanju, proizvodih ali storitvah neposredno povezavo prek vzpostavljenih poslovnih odnosov.

3.16 To je morda tudi najboljši pristop k vključitvi sorazmerne odgovornosti, brez samovoljnega določanja pragov za MSP. Obstoječi okviri primerne skrbnosti, kot so vodilna načela OZN in smernice OECD za multinacionalna podjetja, z razlogom veljajo za vsa podjetja: človekove pravice so univerzalne in nedeljive; velikost, prihodki in sektorske posebnosti se lahko zelo razlikujejo v izpostavljenosti podjetij kršitvam človekovih pravic v vrednostnih verigah; izključitev odgovornosti pri določenih velikostih, podružnicah in dobaviteljih bi lahko ustvarila težave, ker bi se globalne vrednostne verige prilagodile pragom skladnosti. Dejstvo je, da imajo ta podjetja, ki jih je že hudo prizadela kriza zaradi COVID-19, manj ustreznih sredstev za izvedbo zahtevane naloge. Razumna primerna skrbnost bo zagotovila spoštovanje človekovih pravih in odškodnine za neposredno prizadete, vendar malim in srednjim podjetjem ne bo naložila nesorazmernih logističnih, finančnih in človeških bremen v času hude gospodarske krize. Pojasnilo, kako so zahteve glede primerne skrbnosti povezane z morebitno odgovornostjo, bi lahko bilo praktični pristop k upoštevanju posebnosti malih in srednjih podjetij v Evropi.

3.17 Zakonodajna pobuda bi morala medsektorsko vključiti vsa podjetja, ki so ustanovljena ali dejavna v EU, kot je navedeno v vodilnih načelih OZN, da bi preprečili nelojalno konkurenco in neenake konkurenčne pogoje, pa tudi javni sektor. Od podjetij bi morala zahtevati, da spoštujejo visoke standarde odgovornega vodenja poslov, obenem pa bi v njej morali biti predlagani ustrezni ukrepi glede na zadevno tveganje kršitev človekovih pravic. Podjetja morajo uvesti učinkovite mehanizme primerne skrbnosti za ugotavljanje, preprečevanje in blaženje kršitev človekovih pravic ter negativnih socialnih in okoljskih učinkov, ki bodo zajemali njihove dejavnosti ter poslovne odnose, vključno z oskrbovalnimi in podizvajalskimi verigami, ki so jasno vključene v poslovni odnos v dobro opredeljenih globalnih vrednostnih verigah.

3.18 Stvarno področje uporabe zakonodajne pobude bi moralo zagotoviti široko opredelitev človekovih in okoljskih pravic, vključno s pravicami delavcev in sindikatov, ter zagotoviti vključitev razvoja na področju človekovih pravic (na primer načelo nediskriminacije). Izhajati bi moralo iz instrumentov, kot so Mednarodna listina o človekovih pravicah in konvencije MOD, pa tudi Evropska konvencija o človekovih pravicah ter Evropska socialna listina. Upoštevati bi bilo treba tudi tristransko deklaracijo MOD o načelih za mednarodna podjetja in socialno politiko, ki vključuje tudi obsežen seznam pravic v zvezi z večnacionalnimi podjetji in delom, v katerem so izrecno navedene tudi konvencije in priporočila o varnosti in zdravju pri delu. V zvezi z okoljskimi pravicami bi bilo treba upoštevati Pariški sporazum, katerega omejitev je, da so to mednarodno pogodbo podpisale vlade in ne podjetja, kar pomeni, da so morajo vlade spoštovati svoje zaveze, podjetja pa morajo prispevati k njihovi uresničitvi. Poleg tega bi morala izhajati iz Pogodb EU in Listine EU o temeljnih pravicah, pa tudi nacionalnih instrumentov na področju človekovih pravic. V nobenem primeru ne bi smela biti raven varstva človekovih pravic nižja od ravni, ki jo zagotavlja veljavna zakonodaja na mednarodni, evropski ali nacionalni ravni.

3.19 Obveznosti glede primerne skrbnosti bi morale zajemati dejanske in morebitne učinke. Zajemati morajo tudi socialne učinke in vplive na okolje, tudi na podlagi ciljev trajnostnega razvoja, pa tudi boj proti korupciji, upravljanje podjetij in pravično obdavčitev. Vplive na okolje je treba obravnavati kot izjemnega pomena za trajnostno vodenje poslov. V skladu z opredelitvami iz vodilnih načel OZN, smernic OECD in tristranske deklaracije MOD bi morala podjetja izvajati primerno skrbnost, da bi „ugotovila, preprečila in ublažila kršitve ter bila odgovorna za svoje dejanske ali morebitne negativne učinke. Na podlagi teh instrumentov bi morale obveznosti glede primerne skrbnosti vključevati ocenjevanje in ugotavljanje dejanskih ter morebitnih negativnih učinkov, ukrepanje v skladu z ugotovitvami za ustavitev in preprečitev negativnih učinkov, sledenje izvajanja in rezultatov ter sporočanje o obravnavi učinkov, pri čemer pa bi morale zaščititi legitimne interese poslovne tajnosti.“ Zakonodajno pobudo bi bilo treba oblikovati v skladu z obstoječimi sistemi primerne skrbnosti, kot so vodilna načela OZN, za lažje izvajanje in preprečevanje podvajanja.

3.20 Zakonodajna pobuda mora jasno določiti, katere posamezne ukrepe morajo podjetja sprejeti v celotnem postopku primerne skrbnosti za oceno tveganj glede človekovih pravic v skladu z drugo zavezujočo zakonodajo EU, kot je revizija direktive o razkritju nefinančnih informacij ( 13 ) , ki jo bo morda treba v prihodnosti prilagoditi. Vključevati bi morala naslednje ukrepe: — jasno opredeljena analiza tveganja (opredelitev in ocena (morebitnih) škodljivih učinkov poslovnih dejavnosti na človekove pravice in okolje), vključno z mehanizmom zgodnjega opozarjanja, — nadaljnji ukrepi (opredelitev internih odgovornosti podjetja, ustavitev in preprečevanje škodljivih učinkov), — sledenje učinkovitosti sprejetih ukrepov na podlagi smernic OECD za multinacionalna podjetja in vodilnih načel OZN, — sporočanje (poročanje o obravnavi (morebitnih) škodljivih učinkov poslovnih dejavnosti), ob spoštovanju legitimne poslovne tajnosti, — vključitev organizacij sindikatov, zastopanih v podjetju, v skladu s socialnim dialogom.

3.21 Države članice bi morale zagotoviti, da je eden ali več nacionalnih javnih organov (na primer delovni ali zdravstveni in varnostni inšpektorati) odgovornih za spremljanje izpolnjevanja obveznosti podjetij. Zadevni organ bi moral imeti potrebna sredstva in strokovno znanje ter izkušnje za izvajanje kontrol, tudi po uradni dolžnosti, in preverjanj na podlagi ocen tveganja, informacij, ki jih predložijo žvižgači, ter pritožb. Tesno bi moral sodelovati s socialnimi partnerji in zagotoviti njihovo dejavno vključitev. Ustrezno vlogo bi morale imeti tudi primerno opremljene kontaktne točke OECD.

3.22 V mednarodnih instrumentih je priznana pomembna vloga, ki bi jo morala imeti smiselna posvetovanja s predstavniki civilne družbe, pa tudi sindikati, delavci in njihovimi zakonitimi predstavniki na ustreznih ravneh socialnega dialoga (osnovni, sektorski, nacionalni, evropski in mednarodni) pri opredelitvi in izvajanju pobud glede primerne skrbnosti podjetij. Zato bi zakonodajna pobuda morala zagotoviti takšno udeležbo v zadevnih določbah o primerni skrbnosti.

3.23 V obstoječih sistemih, na katerih bi lahko temeljila zakonodajna pobuda, samo izvajanje sistema primerne skrbnosti ne izključi vedno odgovornosti, saj škoda nastane zaradi kršitev človekovih pravic, ne zaradi napak pri primerni skrbnosti. Kadar preprečevanje ni uspešno, žrtve kršitev človekovih pravic potrebujejo vsaj učinkovita pravna sredstva, s katerimi se jim bo zagotovila celotna odškodnina za nastalo škodo. Sistem primerne skrbnosti se bo uporabil za dokazovanje ukrepov, sprejetih za preprečevanje škode.

4. Posebne ugotovitve

4.1 Podjetja, ki poslujejo čezmejno v EU in zunaj nje, je treba upravljati na način, ki je ekonomsko, socialno in ekološko trajnosten, z možnostjo lokacije ter proizvodnje blaga in nudenja storitev v Evropi. Zakonodajna pobuda bi tudi morala zahtevati, da podjetja vključijo načela in vidike odgovornega in trajnostnega vodenja poslov v svoje poslovne odnose v globalnih vrednostnih verigah. Zakonodajna pobuda bi morala biti usmerjena v vzpostavitev okvira, ki bo vključeval učinkovit in zavezujoč dialog s ključnimi deležniki v podjetju, po možnosti na ravni nadzornih in svetovalnih odborov.

4.2 Glede na izzive in ovire, s katerimi se žrtve pogosto srečujejo pri dostopu do pravnega varstva v tretjih državah, kjer evropska podjetja izvajajo dejavnosti, bi bilo treba zagotoviti možnost dostopa do pravnega varstva v državi članici, kjer ima podjetje sedež (ali kjer izvaja poslovne dejavnosti). Zato bi moralo biti možno vložiti tožbo zoper podjetja, ki imajo sedež v državi članici, v njej izvajajo dejavnosti ali so z njo drugače povezane, v jurisdikciji zadevne države članice. Ta možnost je že predvidena v francoskem zakonu o dolžnosti skrbnosti podjetij z dne 27. marca 2017, vendar postopki, ki tečejo pred sodiščem, kažejo, da nacionalna sodišča še nimajo jurisdikcije za pritožbe v zvezi s podružnicami v tujini.

4.3 Pristojnost evropskih sodišč je običajno pridržana za evropske obtožence. To pomeni, da je zoper podjetje s sedežem v Evropi lahko vložena tožba na evropskem sodišču, zoper njegova odvisna podjetja s sedežem v državi, v kateri je škoda nastala, pa običajno ne. Dobavitelji in posredniki v oskrbovalni verigi so od zadevnega evropskega podjetja še bolj oddaljeni. Zagotoviti je treba, da imajo žrtve kršitev človekovih pravic, povezanih s poslovanjem, in njihovi predstavniki, vključno s sindikati in zagovorniki človekovih pravic, v okviru človekovih pravic dostop do pravičnih postopkov, sodišč in organov. Kadar ni jasno, ali je morda odgovorna matična družba ali eno njenih odvisnih podjetij ali dobaviteljev, bi moralo imeti pristojnost eno sodišče, ki izvaja pravične postopke. Uredbo Bruselj I bi bilo treba ustrezno spremeniti, da bi v primeru kršitev človekovih pravic zagotovili izvedbo postopka v Evropi.

4.4 Na ravni OZN se razpravlja tudi o vprašanju veljavne zakonodaje. V skladu s členom 7 uredbe Rim II je v primeru okoljske škode na izbiro več zakonov. Ali bo tako tudi v primeru človekovih pravic, da bi zagotovili enako raven pravic v zvezi s kršitvami človekovih pravic kot v zvezi z okoljsko škodo? O tem vprašanju trenutno razpravljajo pravniki in EESO bo načelno podprl takšno uskladitev brez poseganja v vse pravne posledice.

4.5 Za primere kršitev človekovih pravic, socialnih ali okoljskih standardov ali škodljivih učinkov dejavnosti podjetij, vključno z njihovimi oskrbovalnimi in podizvajalskimi verigami, je treba uvesti poseben okvir odgovornosti, ki bo po potrebi in odvisno od pravnega sistema ter kršitve vključeval kazensko odgovornost. Kazenska odgovornost za najhujša kazniva dejanja po mednarodnem pravu je bila vključena v osnutek pogodbe OZN. EESO je v svojem mnenju o pogodbi OZN že ugotovil, da bi takšna odgovornost morala zajemati tudi primere hude malomarnosti ( 14 )

4.6 „pomenilo vsaj, da morajo stranke, ki vlagajo tožbo zaradi kršitev človekovih pravic, dokazati le obstoj nedvomne povezave med storilcem kršitve (kot je dobavitelj ali odvisno podjetje) in matično družbo oziroma družbo prejemnico, ki pa mora prepričljivo pojasniti, da so bile kršitve zunaj njenega nadzora“ . EESO je tudi že izrazil svoje mnenje o vprašanju dokaznega bremena in zadevnega dokaznega standarda. V svojem mnenju ( 15 ) je predlagal, da bi to

4.7 Podjetja ne bi smela biti izpostavljena neutemeljenim tožbam ali absolutni odgovornosti, kadar lahko s svojimi postopki primerne skrbnosti dokažejo svojo vključenost in ukrepe za ublažitev in preprečitev škodljivih učinkov. Kadar podjetje ni niti povzročilo škode ali prispevalo k njej niti ni moglo vedeti o njej kljub izvedeni smiselni primerni skrbnosti, mu ni mogoče pripisati odgovornosti. Postopek primerne skrbnosti bi moral rešiti pogosto omenjeno težavo zakrite pravne osebnosti, ko žrtve pogosto nimajo sredstev ali možnosti, da bi dokazale določeno verigo odgovornosti v globalni vrednosti verigi.

4.8 Ukrepi za olajšanje dostopa žrtev do pravnega varstva bi morali vključevati ustrezne podporne programe. Postopki za izdajo začasne odredbe bi morali omogočati ustavitev dejavnosti, pri katerih se kršijo človekove pravice ali socialni in okoljski standardi. EESO je že opozoril na pomembnost prič in vlogo žvižgačev, pa tudi na potrebno podporo nevladnim organizacijam, ki delujejo na tem področju, kolikor imajo legitimni interes, na podlagi vzpostavljenih pravnih načel ukrepanja in zbiranja dokazov. V Franciji je nekaj uradnih opominov na pobudo nevladnih organizacij zoper podjetja na podlagi francoskih pravil o primerni skrbnosti razkrilo težave pri kazenskem pregonu (na primer za veljavni zakon).

4.9 Okvir obveznosti glede primerne skrbnosti bi se moral izvajati z dogovorjenim standardom, ki bi se izvrševal s sorazmernimi, učinkovitimi in odvračilnimi sankcijami, odgovornost pa bi morala temeljiti na kršitvi jasno opredeljenega sklopa človekovih pravic. Tako kot pri vseh režimih odgovornosti je treba določiti jasno vzročno povezavo med krivdo ali neizpolnitvijo obveznosti preprečitve in neko škodo. V primerih oddaljene vzročne povezave zato ni povezave tveganja.

4.10 Sankcije bi morale vključevati izključitev iz javnih naročil in javnega financiranja, pa tudi finančne sankcije, sorazmerne s prihodki podjetja in popravnimi ukrepi. To bi moralo spodbuditi podjetja, da izpolnijo obveznosti in preprečijo negativne učinke svojih dejavnosti. Poleg tega bi moralo prispevati k navzgor usmerjeni konvergenci pristopa k človekovim pravicam, vključno s pravicami delavcev in sindikatov. Države članice bi morale uvesti pozitivne spodbude za ambiciozne pristope podjetij k trajnostnim gospodarskim dejavnostim, ki bodo vključevali tudi njihove oskrbovalne in podizvajalske verige.

4.11 Zakonodajna pobuda bi morala vključevati klavzulo o prepovedi zniževanja standardov, klavzulo največjih ugodnosti in klavzulo o pregledu na podlagi mnenja strokovnjakov, katerih primeri so lahko vzeti iz zakonodaje o varstvu podatkov. Zahteve nove zakonodajne pobude EU bi se morale uporabljati tudi v obstoječih prostovoljnih orodjih primerne skrbnosti, ki bi jih bilo treba po potrebi prilagoditi.

4.12 Evropska komisija bi morala dejavno spodbujati svojo politiko primerne skrbnosti na mednarodni ravni, torej v procesu sklenitve pogodbe OZN in v vseh ustreznih mednarodnih organizacijah, da bi spodbudila druge jurisdikcije, naj ji sledijo na tej poti.

V Bruslju, 18. septembra 2020 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Luca JAHIER

(1) UL C 303, 19.8.2016, str. 17; UL C 97, 24.3.2020, str. 9 in mnenje EESO o trajnostnih oskrbovalnih verigah in dostojnem delu v mednarodni trgovini (glej stran 197 tega Uradnega lista).

(2) Kot so opredeljeni v Mednarodni listini o človekovih pravicah, 9 temeljnih instrumentih za človekove pravice, kot veljajo za Evropo in EU, Evropski konvenciji o človekovih pravicah, Evropski socialni listini in Listini EU o temeljnih pravicah.

(3) Kot so opredeljene v temeljnih delovnih standardih in zlasti tristranski deklaraciji MOD o načelih za mednarodna podjetja in socialno politiko.

(4) UL C 97, 24.3.2020, str. 9.

(5) Resolucija Evropskega parlamenta 2018/2763(RSP).

(6) Študija agencije FRA, Improving access to remedy in the area of business and human rights at the EU level (Izboljšanje dostopa do pravnih sredstev na področju poslovnih storitev in človekovih pravic na ravni EU) (Dunaj, 2017).

(7) https://op.europa.eu/sl/publication-detail/-/publication/8ba0a8fd-4c83-11ea-b8b7-01aa75ed71a1/language-sl

(8) Study on due diligence requirements through the supply chain (Študija o zahtevah glede potrebne skrbnosti v dobavni verigi), Evropska komisija, januar 2020, str. 16.

(9) Govor komisarja Didierja Reyndersa na spletnem seminarju RBC o primerni skrbnosti, 30. april 2020.

(10) Glej opombo 4.

(11) Pogodba OZN o podjetjih in človekovih pravicah.

(12) https://s3.amazonaws.com/brt.org/BRT-StatementonthePurposeofaCorporationOctober2020.pdf

(13) UL L 330, 15.11.2014, str. 1.

(14) Glej opombo 4.

(15) Glej opombo 4.