SL Uradni list Evropske unije C 128/18

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o prihodnjih perspektivah strategije za trajnostni razvoj

(raziskovalno mnenje)

(2010/C 128/04)

Poročevalec: g. EHNMARK

Evropska komisija je 18. marca 2009 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednji temi:

Prihodnje perspektive strategije za trajnostni razvoj

(raziskovalno mnenje).

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 13. oktobra 2009.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 457. plenarnem zasedanju 4. in 5. novembra 2009 (seja z dne 5. novembra) s 178 glasovi za, 21 glasovi proti in 18 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) pozdravlja dvoletno poročilo Evropske komisije o strategiji EU za trajnostni razvoj (1). Poročilo Komisije je podlaga za nadaljnjo razpravo o izvajanju strategije za trajnostni razvoj v EU.

1.2 EESO podpira predlog Komisije, da bi morala strategija v naslednjem obdobju opredeliti prednostne ukrepe na štirih področjih: gospodarstvo z nizkimi emisijami ogljikovega dioksida, varovanje biotske raznovrstnosti ter vodnih in drugih naravnih virov, spodbujanje socialne vključenosti in krepitev mednarodne razsežnosti trajnostnega razvoja. Vendar Odbor obžaluje, da Komisija ni poglobila analize in oblikovala posebnih predlogov za cilje, časovne razporede in ukrepe na teh področjih.

1.3 Kljub nekaterim maloštevilnim pozitivnim trendom je jasno, da strategija EU za trajnostni razvoj v sedanji obliki ne dosega svojih ciljev.

1.4 Da bi bila strategija EU za trajnostni razvoj učinkovita, potrebuje popolnoma novo strukturo upravljanja, hkrati pa morajo biti na voljo ustrezni človeški viri, finančna sredstva in mehanizmi, s katerimi je mogoče izvajanje strategije nadzirati.

1.5 EESO bi pozdravil tudi večjo usklajenost znotraj Komisije, za kar bi bil lahko imenovan član Komisije, pristojen za usklajevanje. Odbor prav tako priporoča ustanovitev neodvisnega odbora na visoki ravni, ki bo pristojen za redno spremljanje napredka na področju trajnostnega razvoja in dajanje javnih priporočil institucijam.

1.6 Odbor poziva Svet in Komisijo, naj si prizadevata, da bo strategija EU za trajnostni razvoj postala metastrategija za vse politike EU. Vse druge strategije EU s krajšim časovnim obdobjem morajo prispevati k doseganju ciljev prihodnje strategije EU za trajnostni razvoj. Številne danes sprejete politike bodo imele posledice za prihodnja desetletja. Kratkoročno usmerjeni ukrepi ne smejo zmanjšati razvojnih možnosti prihodnjih generacij.

1.7 EESO se v svojem mnenju zavzema za večjo usklajenost lizbonske strategije in strategije za trajnostni razvoj. Pri pripravi nove lizbonske strategije ali strategije 2020 bi bilo treba Komisijo zaprositi, naj jasno pokaže, kako bodo ukrepi, predlagani v navedeni strategiji, podpirali dolgoročni prehod na bolj trajnostne vzorce razvoja. Podobno bi morali tudi prihodnje finančne perspektive, strukturni skladi, skupna kmetijska politika, okvirni programi za raziskave in razvoj ter vsi drugi pomembni programi in strategije na evropski ravni pokazati, kako prispevajo k ciljem in namenom strategije za trajnostni razvoj.

1.8 BDP v sedanji obliki ne sme več biti najpomembnejše merilo pri oblikovanju politik. Napredek in blaginjo ljudi bi bilo treba meriti drugače kot do zdaj. EESO izrecno podpira nadaljnji razvoj in uporabo kazalnikov napredka, ki ne zajemajo le BDP. V zvezi s tem je treba izvesti tudi razpravo o vrednotah, ki bi jih želela EU spodbujati.

1.9 Trajnostni razvoj zahteva prizadevanja in ukrepe na lokalni ravni. Za razvoj takšne vrste prizadevanj je potrebno dejavno sodelovanje socialnih partnerjev ter celotne organizirane civilne družbe.

1.10 Za uspešno izvajanje strategije za trajnostni razvoj mora jasno prevzeti odgovornost tudi politika na evropski, nacionalni in lokalni ravni, pri čemer mora imeti jasno vlogo tudi Evropski parlament. Odbor priporoča vzpostavitev mehanizma, s katerim bo Komisija pregledala nacionalni napredek glede na dogovorjene kazalnike, čemur bo sledila priprava navodil za posamezne države o ključnih vprašanjih, ki zahtevajo pozornost, ta navodila pa bi temeljila na modelu mehanizma, ki bo uspešno oblikovan za spremljanje napredka na področju lizbonske strategije.

1.11 EESO obžaluje, da se Evropska komisija pred oblikovanjem svojih predlogov glede poročila ni posvetovala z EESO ali drugimi organizacijami, k čemur jo je pozval Svet v svojih sklepih iz leta 2006. Prav tako bi bilo treba pridobiti stališča organizacij civilne družbe. Odbor je okrepil lastno sposobnost za vključevanje na področju trajnostnega razvoja, ko je pred tremi leti ustanovil opazovalno skupino za trajnostni razvoj, ta organ pa je uvedel redna posvetovanja z nacionalnimi sveti za trajnostni razvoj. Odbor priporoča, da bi se ta sistem uporabljal bolj sistematično, da se zagotovi prispevek ustvarjalne civilne družbe k posodabljanju in spremljanju procesa na področju trajnostnega razvoja v Evropi.

1.12 Zlasti je pomembno, da postane ta mehanizem učinkovit pravočasno pred naslednjim svetovnim vrhom o trajnostnem razvoju, ki bo v Riu leta 2012.

2. Povzetek dokumenta Komisije

Sporočilo Evropske komisije (COM(2009) 400 konč., 24. julij 2009) o nadaljnjem razvoju strategije za trajnostni razvoj je žal samo skromen korak naprej. Sporočilo sicer poudarja pomanjkanje sredstev pri izvajanju ciljev strategije EU za trajnostni razvoj, vendar ne predlaga nobenih učinkovitih ukrepov za odpravo tega pomanjkanja v prihodnosti.

2.1.1 EESO v zvezi s tem opozarja, da se je prav vprašanje jasnih političnih signalov uveljavilo kot neke vrste vodilno načelo v dialogih s Komisijo, Svetom in Parlamentom.

2.1.2 Odločitve o političnih signalih zahtevajo dobre priprave. EESO obžaluje, da je Komisija namenila le zanemarljiv delež sredstev za razvoj podlage za letošnjo politično oceno trajnostnega razvoja.

2.2 Dokument Komisije vsebuje vrsto „pregledov stanja“ na področju razvoja znotraj sedmih prednostnih področjih in horizontalnih vprašanj. To je zelo dragocen pristop, saj lahko na ta način postane jasno, katerim področjem je treba dati še večjo prednost in kje je potrebna še bolj poglobljena analiza.

2.3 Iz dokumenta izhaja, da je zabeležen razvoj skoraj izključno negativen. V preteklih letih je bilo veliko storjenega na področju podnebja in energetskih vprašanj, vendar so posledice v veliki meri še vedno negativne. Promet je še eno področje, na katerem politiki ni uspelo, da bi spremenila trend v smeri zmanjšanja emisij. Nasploh je mogoče primere uspeha najti samo v obliki posameznih ukrepov, kot sta na primer obetaven zakonodajni predlog ali inovativna pobuda, vendar ni opaziti vsesplošnega trenda, ki bi situacijo spremenil na bolje.

2.4 EESO ne želi komentirati shematske ocene posameznih političnih področij, ki jo je izvedla Komisija, temveč samo opozoriti, da pregled strategije ne spodbuja branja. Rezultati poudarjajo potrebo po resnem političnem ukrepanju na področju trajnostnega razvoja.

2.5 Trajnostna proizvodnja in potrošnja spadata že več let med prednostne naloge. Takšen primer je uporaba surovin pri proizvodnji: na podlagi statističnih podatkov porabita EU in ZDA dvakrat več surovin na proizvodno enoto kot na primer Japonska. Na tem področju je mogoče z racionalizacijo znatno povečati učinkovitost.

2.6 Komisija je namenila posebno pozornost prizadevanjem za vključitev socialne razsežnosti in socialnih težav v strategijo za trajnostni razvoj kot tudi v druge aktualne strategije EU na področju razvoja (lizbonska strategija itd.). Pomen teh prizadevanj ponazarja dejstvo, da več kot 70 milijonov Evropejk in Evropejcev živi v revščini (v skladu z opredelitvijo, ki jo med drugim uporablja Evropski statistični urad). Povezava med migracijo in gibanjem števila ljudi, ki živijo v revščini, je pomembno vprašanje.

3. Strategija v krizi?

3.1 Politika trajnostnega razvoja je bila uvedena pred skoraj 20 leti na konferenci v Riu. Poslanstvo te konference je bilo jasno in prepričljivo: zadovoljiti potrebe sedanje generacije, ne da bi se s tem zmanjšala sposobnost prihodnjih generacij, da zadovoljijo svoje potrebe. Sklepi iz Johanesburga (svetovni vrh ZN o trajnostnem razvoju v Johannesburgu leta 2002) deset let pozneje so naleteli na velik odziv: na tem vrhu je bil končno oblikovan obsežen paket s predlogi za pravičen družbeni razvoj po vsem svetu.

3.2 EU je kot del priprav na konferenco v Johanesburgu sprejela svojo prvo evropsko strategijo za trajnostni razvoj (COM(2001) 264 konč., Trajnostna Evropa za boljši svet: Strategija Evropske unije za trajnostni razvoj).

3.3 Strategija EU za trajnostni razvoj je bila sprejeta v začetku leta 2001 v ozračju evforije. Šele čez nekaj let se je položaj postopoma zapletel.

3.4 S strategijo kot tako ni bilo nič narobe. Prav tako ni primanjkovalo navdušenih zagovornikov v civilni družbi ter med politiki in oblikovalci mnenj.

3.5 Težava je bilo pomanjkanje dejanske pripravljenosti (ali sposobnosti) za začetek preoblikovanja vizij v konkretne akcijske programe.

3.6 Strategija za trajnost je bila leta 2006 revidirana z dokumentom Pregled strategije EU za trajnostni razvoj – prenovljena strategija. Pregled ni prinesel nobenih novih spoznanj v zvezi z vprašanji, ki so se nanašala na prednostne naloge in postopke za izvajanje. EU je vzporedno razvijala druge programe, ki so bili med drugim usmerjeni v gospodarsko rast in zaposlovanje.

3.7 V zadnjih letih je postala napetost med predstavami v zvezi s trajnostnim razvojem ter programi za rast in konkurenčnost vedno bolj očitna. Razlikujejo se na primer v časovnem obdobju: medtem ko je lizbonska strategija usmerjena kratkoročno, je strategija za trajnostni razvoj zasnovana na dolgi rok. To lahko privede do tega, da bodo imeli v okviru lizbonske strategije prednost kratkoročno usmerjeni ukrepi, ki so v nasprotju z dolgoročnimi cilji strategije za trajnostni razvoj.

3.8 Slišati je čedalje več zahtev po pregledu razdelitve nalog med obema strategijama. Možen ukrep bi bila združitev obeh strategij, s čimer bi se razpoložljivi viri izkoristili učinkoviteje.

3.9 Namen tega mnenja je pokazati potrebo po novem zagonu strategije za trajnostni razvoj, s katerim bi pripravili pot za nadaljnja evropska pa tudi globalna prizadevanja.

4. Kaj smo se naučili?

4.1 EESO je v zadnjih letih sprejel več kot deset mnenj o različnih vidikih strategije, hkrati pa pripravil načrte za prihodnji razvoj strategije. Skupna točka teh mnenj je bila, da je treba strategijo za trajnostni razvoj in lizbonsko strategijo pospeševati na usklajen način, tudi če spadata pod različni poglavji (2).

4.2 Odbor je opredelil tri dejavnike, ki lahko skupaj pojasnijo, zakaj imata obe strategiji različne učinke:

— eden od razlogov je obeh strategij. Lizbonska strategija je poskušala poiskati odgovore na pereča politična vprašanja, medtem ko gre pri strategiji za trajnostni razvoj za iskanje odgovorov na vprašanje o dolgoročnih prednostnih nalogah. Razliko je mogoče obravnavati tudi z vidika sponzorjev: lizbonsko strategijo podpirajo voditelji vlad, medtem ko spada strategija za trajnostni razvoj pogosto med pristojnosti okoljskih ministrov. To različno vrednotenje se odraža tudi v dodeljevanju sredstev: tako v Komisiji kot tudi v državah članicah se s strategijo za trajnostni razvoj ukvarja znatno manj ljudi kot pa z lizbonsko strategijo.

— se je na obe strategiji : tudi če lizbonska strategija ni znana, jo širši krogi javnosti vsaj spoznavajo. Trajnostni razvoj pa se dojema kot nekaj teoretičnega, kar je težko povezati s praktičnimi političnimi ukrepi.

— : lizbonska strategija razpolaga z natančnim sistemom za načrtovanje in spremljanje, z enotnimi standardi in časovnimi roki. Za trajnostni razvoj velja manj zavezujoč sistem za sprejetje skupnih prednostnih nalog in za skupno ocenjevanje. V skladu s tem je mogoče prek lizbonske strategije izvajati močnejši pritisk na države članice, medtem ko gre pri strategiji za trajnostni razvoj bolj za določanje splošnih namer.

4.3 Zadnja obsežna ocena je bila izvedena pred pregledom strategije leta 2006. Svet je v prenovljenih smernicah za strategijo poudaril, da je izjemno pomembno okrepiti sodelovanje in usklajevanje med nacionalnimi in evropskimi prizadevanji za trajnostni razvoj. Posebno pomembna se je zdela priprava jasnih prednostnih nalog pri prizadevanjih za trajnostni razvoj. Ocena, ki je bila izvedena pred dvoletnim poročilom Komisije iz leta 2008, je prav tako pokazala, da je bil na področjih življenjskega cikla izdelkov ter preprečevanja nastajanja odpadkov kot tudi pri številnih pobudah na področju varstva okolja dosežen napredek (Progress on EU Sustainable Development Strategy, končno poročilo, ECORYS).

4.4 Treba je opozoriti, da strukturni skladi in strategija za trajnostni razvoj niso dovolj usklajeni. Zlasti na področjih, na katerih EU zagotavlja obsežno finančno podporo, mora imeti trajnost naložb absolutno prednost.

5. Nov zagon strategije za trajnostni razvoj: nekatera izhodišča

5.1 EU je imela ključno vlogo pri pripravi globalnih izhodišč za trajnostni razvoj. Številne države in regionalni bloki gledajo na EU kot na pionirja na področju trajnostnega razvoja. Če bo EU lahko prevzela vodilno vlogo tudi pri ponovni oživitvi strategije za trajnostni razvoj, bo dosežen velik napredek.

5.2 Ena od glavnih težav sedanje oblike strategije je veliko število prednostnih nalog, saj zajema sedem glavnih področjih ter štiri horizontalna vprašanja. Predpostavljamo lahko, da ima strategija z jasnejšimi prednostnimi nalogami večji učinek. Za večji učinek je prav tako odločilnega pomena, da strategija EU za trajnostni razvoj vključuje jasne in merljive cilje.

5.3 Prav tako pa ne smemo več spregledati dejstva, da – čeprav trajnostni razvoj temelji na treh stebrih – vsi ukrepi ne morejo vedno hkrati koristiti tako okolju kot tudi družbenim in gospodarskim vidikom. Ne morejo obstajati samo situacije, ki bi hkrati koristile vsem trem vidikom. Nasprotno, treba je določiti prednostne naloge, kar pogosto pomeni sprejemati boleče odločitve. V preteklosti so bile prepogosto določene prednostne naloge, ki so koristile kratkoročnim gospodarskim interesom. Žal se zdi, da se ta vzorec ponavlja tudi v sedanji gospodarski krizi pri programih prestrukturiranja.

5.4 Javni sektor mora pri spodbujanju trajnostnega razvoja prevzeti pomembno vodilno vlogo. Z oblikovanjem zakonov, davčnimi spodbudami in subvencijami (ter odpravo škodljivih subvencij) kot tudi z javnimi naročili nosilci odločanja lahko zagotovijo pomembne spodbude za še več trajnosti.

5.5 Nova finančna perspektiva za obdobje po letu 2014 mora biti usmerjena v cilje prihodnje strategije za trajnostni razvoj.

5.6 Strategija EU za trajnostni razvoj mora obravnavati problem škodljivih subvencij. EESO poziva Komisijo, naj končno predloži časovni načrt za reformo škodljivih subvencij, ki bi moral biti pripravljen že leta 2008.

5.7 Ponovna oživitev strategije za trajnostni razvoj ne sme privesti do bolj centraliziranega nadzora. Trajnostni razvoj mora biti povezan z novimi pristopi k delegiranju in sprejemanju odločitev čim bližje državljanom.

5.8 Trajnostni razvoj temelji na prizadevanjih in ukrepih na lokalni ravni. V 90-ih letih so si prostovoljne organizacije in socialni partnerji množično prizadevali, da bi dejanjem EU na področju trajnostnega razvoja dali dinamično podobo. V prenovljeni strategiji za trajnostni razvoj morajo imeti prostovoljne organizacije zelo pomembno vlogo.

5.9 Drugi pomemben akter prihodnjih prizadevanj so regionalne in zlasti lokalne institucije.

5.10 Pogosto slišimo, da bi moralo gospodarstvo storiti več. V prenovljeni strategiji za trajnostni razvoj morajo imeti podjetja samoumevno in jasno vlogo. Med podjetji narašča zanimanje za vprašanja, povezana s podnebjem in trajnostnim razvojem.

6. Argumenti za oživitev strategije za trajnostni razvoj

6.1 Ali je pomembno, da se omogoči nov zagon strategije za trajnostni razvoj? Vprašanje morda zveni nenavadno. Glede na vsakodnevno kroženje informacij o podnebju, energiji, kmetijstvu, biotski raznovrstnosti itd. obstaja zelo široka podpora konkretnim prizadevanjem na področju trajnostnega razvoja.

6.2 Konkretno vprašanje segrevanja ozračja je pritegnilo veliko pozornost javnosti in sprožilo pripravo številnih odmevnih poročil, na primer Sternovega poročila. Poleg tega je projekt „Ekonomija ekosistemov in biotske raznovrstnosti“ (TEEB – The Economics of Ecosystems and Biodiversity) poudaril nevarnosti, ki se lahko pojavijo, če se bo izguba biotske raznovrstnosti nadaljevala in če bodo ekosistemi še naprej preobremenjeni.

6.3 Kmetijstvo v širšem smislu se bo zaradi višjih temperatur soočalo z novimi težavami. Ključno vprašanje prihodnjih kmetijske politike je, kako naj se kmetijstvo prilagodi proizvodnji pod novimi pogoji.

6.4 Seznam bi bil zlahka še veliko daljši. Velika večina vprašanj je znana že iz splošne razprave. Premalo pozornosti pa se namenja dejstvu, da bodo učinki na naše vsakodnevno življenje vidni prej kot se je predpostavljalo do zdaj.

6.5 Odbor poziva Komisijo, naj si prizadeva, da bo strategija EU za trajnostni razvoj postala metastrategija za vse ostale politike EU. Vse druge strategije EU morajo prispevati k doseganju ciljev prihodnje strategije EU za trajnostni razvoj in okrepiti trajnostni razvoj.

6.6 EESO izrecno podpira nadaljnji razvoj in uporabo kazalnikov napredka, ki ne zajemajo le BDP. Nedavno objavljeno poročilo komisije Stiglitz je še enkrat jasno pokazalo, da na podlagi BDP-ja ni mogoče zagotoviti smernic za daljnosežne odločitve. Nasprotno: BDP je zavajajoč, saj ne pokaže dejanskih težav, ki se tako preložijo v prihodnost. EESO je pred kratkim sprejel mnenje, v katerem se obravnavajo posledice nove zasnove BDP (3). Vsekakor pa bo morala razprava presegati diskusijo o kazalnikih merjenja. Glavni cilj morata biti trajnostno doseganje blaginje in dobrega počutja v naši družbi ter razvoj gospodarstva z nizko porabo sredstev in visoko produktivnostjo.

6.7 EU mora tudi pri vprašanjih v zvezi s trajnostnim razvojem izboljšati svoje komuniciranje z državljankami in državljani.

7. Politična odgovornost in potreba po vodstvu

7.1 EESO je v številnih mnenjih o trajnostnem razvoju poudaril, da potrebuje trajnostni razvoj politično vodstvo in voljo za spodbuditev prizadevanj na področju razvoja. To ni poziv k centralizaciji. Gre za prevzemanje pobude, ustvarjanje mrež ter pripravljenost in prevzemanje odgovornosti.

7.2 EESO ponavlja trditev, ki jo je izrazil že v prejšnjih mnenjih in v skladu s katero uspešna prizadevanja za trajnostni razvoj – poleg dejavnega prevzemanja politične odgovornosti – zahtevajo tudi dejavno vključenost na lokalni in regionalni ravni. EESO poleg tega meni, da morajo socialni partnerji in civilna družba v širšem smislu imeti možnost za dejavno udeležbo pri načrtovanju in izvajanju.

7.3 S tega vidika je treba poudariti potrebo po sodelovanju med dvema osrednjima strategijama – torej lizbonsko strategijo in strategijo za trajnostni razvoj. Vprašanje morebitne združitve obeh strategij je manj zanimivo od dejstva, da morata biti bolje usklajeni. Vendar mora biti jasno, da morajo ukrepi v okviru lizbonske strategije prispevati k ciljem obsežnejše strategije EU za trajnostni razvoj.

7.4 Za uspešno izvajanje strategije EU za trajnostni razvoj je nujna močnejša struktura upravljanja. EESO poziva Svet, naj za strategijo EU za trajnostni razvoj vzpostavi podoben cikel upravljanja, kot velja za lizbonsko strategijo, z letnim poročanjem, primerjalno analizo in odprto metodo usklajevanja, tako da bosta mogoči boljša primerjava držav članic in konkurenca v smeri več trajnosti. Poleg tega je treba v državah članicah in Komisiji zagotoviti več sredstev za izvajanje strategije EU za trajnostni razvoj.

8. Znanje in vedenje

8.1 Komisija posveča veliko pozornosti področju izobraževanja in poklicnega usposabljanja ter združuje posamezne programe EU. Vendar pa Komisija ne upošteva dejstva, da je treba vprašanje izobraževanja in poklicnega usposabljanja umestiti v širšo demokratično perspektivo. Vprašanje trajnostnega razvoja bo – enako kot politika podnebnih sprememb – zahtevalo sprejemanje odločitev, ki ne bodo vedno dobrodošle. Trajnostni razvoj mora biti – enako kot podnebne spremembe in energetska politika – zakoreninjen na lokalni ravni.

8.2 Kako je mogoče zagotoviti zakoreninjenost in podporo na lokalni ravni? Pri tem je ključno izobraževanje in poklicno usposabljanje, in sicer v smislu skandinavskih ljudskih univerz (folkhögskolorna), pri katerih je demokratična razsežnost zelo cenjena. Izobraževanje s socialnega vidika tudi znatno prispeva k izgradnji demokratičnih struktur. Ljudske univerze v skandinavskih državah niso brez razloga imele pomembne vloge pri zaposlovanju oseb za vse vrste organizacij civilne družbe.

8.3 To pa ne pomeni, da sta šola ter izobraževanje in poklicno usposabljanje mladih manj pomembna. Pri tem je treba okrepiti izobraževanje odraslih in mladih ter poiskati nove načine poučevanja.

8.4 EESO priporoča obsežnejšo zasnovo strategije za trajnostni razvoj na področju izobraževanja in poklicnega usposabljanja.

9. Raziskave in dolgoročni razvoj

9.1 Že od vsega začetka so odločitve o strategiji za trajnostni razvoj poudarjale pomen raziskav. Sprejete so bile številne posebne odločitve o dolgoročnem razvoju raziskav in usposabljanju raziskovalcev. Ena od najpomembnejših je bila sprejeta v Barceloni, njen cilj pa je bil v bližnji prihodnosti oz. do leta 2010 povečati delež sredstev za raziskave in razvoj držav članic EU na 3 % BDP.

9.2 EESO opozarja, da si morajo vse države članice prizadevati za doseganje cilja, ki je bil zastavljen v Barceloni, ter znatno povečati sredstva za spodbujanje raziskav.

9.3 Raziskovalno politiko in lizbonsko strategijo bi bilo treba tudi jasneje uskladiti, da se tako dosežejo sinergije med trajnostnim razvojem in lizbonsko strategijo.

9.4 Pri sodelovanju med raziskovalnimi institucijami na področju podnebnih sprememb je bil dosežen velik napredek. Vendar se bodo resnično dolgoročne raziskave težko uveljavile v tekmovanju za sredstva za raziskave. EESO zato Komisijo poziva, naj v okviru okvirnega programa EU za raziskave izvede študijo o dejanskih potrebah po raziskavah na področju podnebja, energetskih vprašanj in trajnostnega razvoja.

10. Boljša organizacija priprav

10.1 EESO je v različnih okoliščinah poudaril potrebo po političnem vodstvu pri pripravah ukrepov na področju trajnostnega razvoja oziroma podnebne in energetske politike. Odbor je večkrat citiral nekdanjega francoskega predsednika vlade Michela Rocarda, ki je na eni od pomembnih konferenc EESO povedal, da bo trajnostni razvoj brez dvoma zahteval sprejemanje odločitev, ki ne bodo vedno enostavne ali sprejete z odobravanjem. Luksemburški premier se je pred nekaj leti dotaknil podobne teme, ko je izjavil, da „Svet ministrov natančno ve, katere ukrepe je treba sprejeti. Težava je ta, da ne vemo, kako bomo lahko po izvedbi teh ukrepov ponovno izvoljeni v nacionalne parlamente“.

10.2 Odgovor se nahaja v pravočasni in sistematični organizaciji posvetovanj in dialoga. To je treba začeti predvsem na lokalni ravni ter ukrepati od spodaj navzgor. Pri tem je ključno sodelovanje, ki pa ga je treba dopolniti s solidarnostjo.

10.3 EESO je večkrat opozoril na potrebo po vzpostavitvi močnejše strukture sodelovanja v okviru Komisije. Z vidika trenutnega položaja bi lahko to pomenilo posebnega člana Komisije – na ravni podpredsednika – ki bi bil odgovoren za spodbujanje sodelovanja in usklajevanja med trenutnimi glavnimi strategijami, tj. strategijo za trajnostni razvoj, za podnebje in energijo ter lizbonsko strategijo.

V Bruslju, 5. novembra 2009 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) COM(2009) 400 konč.

(2) Glej npr. UL C 195, 18.8.2006, str. 29 in UL C 256, 27.10.2007, str. 76.

(3) UL C 100, 30.4.2009, str. 53.