OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

OKVIR PREDLAGANEGA AKTA

Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij vsebuje določbe, ki so tesno povezane z usklajevanjem nacionalnih določb o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in njihovem nadzornem okviru (kot so določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, uveljavljanje svobode ustanavljanja, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem ter nadzorniški pregled kreditnih institucij). Vendar navedena direktiva, Direktiva 2006/49/ES in zlasti njune priloge določajo tudi bonitetna pravila. Zaradi dodatnega približevanja zakonodajnih določb, ki izhajajo iz prenosa direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES v nacionalno zakonodajo, ter za zagotovitev, da zanje neposredno veljajo enaka bonitetna pravila, kar je bistveno za delovanje notranjega trga, so bonitetna pravila opredeljena v predlogu Uredbe [vstavi OP], s katerim ta predlog tvori sveženj.

Ta predlog vsebuje naslednje nove elemente: določbe o sankcijah, določbe o učinkovitem upravljanju in določbe o preprečevanju prevelikega zanašanja na zunanje bonitetne ocene. Ta memorandum bo zato obravnaval izključno nove elemente. Pri drugih elementih te direktive gre za ponavljanje veljavne zakonodaje ali prilagoditve predlagane uredbe. Ta predlog zaradi jasnosti združuje tudi določbe o kreditnih institucijah in investicijskih družbah, pri čemer slednje sicer obravnava Direktiva 2006/49/ES. To je podrobneje opisano v poglavju 5 spodaj. Spremembe v zvezi s sporazumom Basel III so obravnavane v predlogu Uredbe, izjema pri tem pa so določbe o kapitalskih rezervah, ki so del tega predloga Direktive. Ta obrazložitveni memorandum zato obsega le cilje in pravne elemente v zvezi s kapitalskimi rezervami. Splošno ozadje sporazuma Basel III, vključno z rezultati ocene učinka in javnih posvetovanj, je podrobno pojasnjeno v predlogu Uredbe.

Razlogi za predlog in njegovi cilji

Sankcije

Učinkoviti, sorazmerni in odvračilni sistemi sankcij so ključni za zagotovitev skladnosti z bančnimi pravili EU, zaščito uporabnikov bančnih storitev ter zagotovitev varnosti, stabilnosti in celovitosti bančnih trgov.

Na podlagi analize nacionalnih sistemov sankcij na področjih, ki jih zajemata ta direktiva in Uredba, so bile ugotovljene razlike in pomanjkljivosti v pravnem okviru pooblastil za sankcioniranje in preiskovalnih pooblastil, ki jih imajo nacionalni organi.

Sankcije, ki so raznolike in premalo stroge, morda ne zadoščajo za učinkovito preprečevanje kršitev te direktive in Uredbe, zagotovitev učinkovitega nadzora in oblikovanje enakih konkurenčnih pogojev. Komisija zato predlaga, da se pravni okvir držav članic v zvezi z upravnimi sankcijami in ukrepi izboljša in približa, tako da se zagotovijo dovolj odvračilne upravne sankcije, ki veljajo za bistvene kršitve te direktive in Uredbe, ustrezno osebno področje upravnih sankcij, objava sankcij in razpoložljivost mehanizmov za spodbujanje poročanja o kršitvah.

Upravljanje

Razloge za zlom finančnih trgov jeseni 2008 in omejevanje kreditiranja, ki je sledilo, je mogoče pripisati več dejavnikom na makroekonomski in mikroekonomski ravni, ki so pogosto medsebojno povezani, kot je opredeljeno v poročilu skupine na visoki ravni o finančnem nadzoru v EU, objavljenem 25. februarja 2009, ter zlasti kopičenju prevelikega tveganja v finančnem sistemu. To kopičenje prevelikega tveganja je nastalo delno zaradi pomanjkljivega upravljanja finančnih institucij, zlasti bank. Čeprav sistemske pomanjkljivosti ureditev upravljanja niso zadevale vseh bank, je Baselski odbor za bančni nadzor opozoril na „več neuspehov in napak pri upravljanju“.

Splošno je bilo priznano, da so na tem področju potrebne spremembe. Podjetja, pristojni organi in mednarodni organi (OECD, Odbor za finančno stabilnost, Baselski odbor za bančni nadzor) so pregledali svoje obstoječe prakse in smernice ali pa to še izvajajo. Prednostna naloga Komisije je krepitev upravljanja, zlasti v okviru njene reforme finančnih trgov in programa za preprečevanje krize.

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene se pojavi, kadar se finančne institucije in institucionalni investitorji izključno ali sistematično zanašajo na ocene, ki jih izdajo bonitetne agencije, in pri tem zanemarijo svoje obveznosti glede primerne skrbnosti in notranjega upravljanja tveganja. Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene lahko povzroči čredno vedenje finančnih udeležencev, npr. vzporedno prodajo dolžniških instrumentov, potem ko ta instrument pade pod naložbeni razred, kar lahko vpliva na finančno stabilnost, zlasti kadar se nekaj velikih bonitetnih agencij v celoti zmoti pri svojih ocenah.

Procikličnost dajanja posojil institucij

Prociklični učinki so opredeljeni kot učinki, ki pogosto sledijo usmeritvi gospodarskega cikla in ga krepijo. Ena od značilnosti trenutnih kapitalskih zahtev, ki temeljijo na tveganju, je njihovo spreminjanje v gospodarskem ciklu. Če kreditne institucije te zahteve lahko izpolnijo, ni nobenih izrecnih regulativnih omejitev glede stopnje tveganja, ki ga lahko prevzamejo, in tudi glede njihovega vzvoda.

Splošno ozadje

Sankcije

Komisija je v sporočilu Krepitev sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev[1] iz leta 2010 predvidela zakonodajni ukrep EU za določitev minimalnih skupnih standardov v zvezi s ključnimi vidiki sistemov sankcioniranja, ki bi bili prilagojeni posebnostim različnih sektorjev.

Sankcije, ki veljajo za bistvene kršitve direktive o kapitalskih zahtevah, kot so zahteve glede dovoljenj ter obveznosti glede skrbnosti in varnosti poslovanja ter poročanja, se med državami članicami razlikujejo in zdi se, da niso vedno ustrezne za zagotovitev dovolj učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih sankcij.

Poleg tega obstajajo nekatere razlike glede ravni uporabe sankcij v različnih državah članicah, vključno z državami članicami s približno enako velikim bančnim sektorjem, pri čemer se v nekaterih državah članicah več kot eno leto ni uporabila nobena sankcija, kar bi lahko bil znak pomanjkljivega izvrševanja predpisov EU.

Upravljanje

Evropska komisija je v sporočilu z dne 4. marca 2009[2] objavila, da bo (i) preučila pravila o upravljanju in prakso finančnih institucij ob upoštevanju finančne krize ter (ii) po potrebi priporočila ali predlagala regulativne ukrepe, da se v tem pomembnem gospodarskem sektorju odpravijo vse pomanjkljivosti sistema upravljanja.

Komisija je junija 2010 objavila zeleno knjigo Korporativno upravljanje finančnih institucij in politika prejemkov[3] in spremni delovni dokument služb[4], v katerih je analizirala pomanjkljivosti ureditev upravljanja v sektorju finančnih storitev in predlagala možne rešitve.

Rezultati tega javnega posvetovanja so pokazali, da glede ugotovljenih pomanjkljivosti obstaja splošno soglasje, ki so ga podprli različni javni organi in države članice. Evropski parlament je v Poročilu o prejemkih direktorjev javnih družb in politiki prejemkov v sektorju finančnih storitev[5] priznal, da je pomembno okrepiti standarde in prakse upravljanja finančnih institucij. Ekonomsko-socialni odbor v svojem mnenju o zeleni knjigi Korporativno upravljanje finančnih institucij in politika prejemkov[6] pozdravlja zeleno knjigo Komisije in podpira predlagani ukrep.

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Na mednarodni ravni je Odbor za finančno stabilnost pred kratkim objavil načela za omejitev zanašanja organov in finančnih institucij na zunanje bonitetne ocene[7]. V načelih se poziva k odpravi ali nadomestitvi sklicevanj na takšne ocene v zakonodaji, kjer so na voljo ustrezni alternativni standardi kreditne sposobnosti, in k zahtevi za banke, da pripravijo lastne bonitetne ocene. Predlagane določbe so v skladu z načeli Odbora za finančno stabilnost.

Kapitalske rezerve

Ohranjanje kapitala in zlasti proticiklične rezerve so namenjeni zmanjševanju tveganja procikličnosti in tveganja prevelikega finančnega vzvoda iz točke 1.1.4 zgoraj.

Obstoječe določbe Skupnosti na tem področju

Direktiva 2006/48/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij zahteva, da imajo kreditne institucije zanesljivo ureditev upravljanja. Vendar v njej ni podrobno določeno, kakšne bi morale biti ureditve upravljanja.

Da bi se omejilo zanašanje na zunanje bonitetne ocene, se je z Direktivo 2006/48/ES za banke uvedla obveznost izvajanja primerne skrbnosti v zvezi z osnovnimi sredstvi izpostavljenosti v listinjenju.

Usklajenost z drugimi politikami

Predlagana reforma upravljanja kreditnih institucij je v okviru reforme evropske strukture nadzora, strožjih kapitalskih zahtev ter obvladovanja in reševanja kriz sestavni del splošne reforme sektorja finančnih storitev. Reformo upravljanja je treba obravnavati tudi v okviru nedavnega sporočila Komisije o krepitvi sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev.

Komisija je začela horizontalno pobudo, da bi panogo spodbudila k povečanju deleža žensk v upravah. Po enem letu bo ocenila, ali je bil s pobudami za samoregulacijo dosežen želen učinek, v nasprotnem primeru pa bo razmislila o zakonodajnih pristopih. Glede na to, da ocena učinka kaže, da se to vprašanje nanaša tudi na bančni sektor, je pristop, sprejet na tej stopnji, v skladu s pristopom od spodaj navzgor. Če pa bo obširnejša ocena čez eno leto pokazala, da je treba pripraviti zakonodajo, bo pristop v tem sektorju treba prilagoditi.

REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UčINKA

Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi

Sankcije

Komisija je organizirala javno posvetovanje Komisija o ukrepih, predvidenih za krepitev in približevanje sistemov sankcij v finančnem sektorju[8], vključno z vprašanji, pomembnimi v bančnem sektorju, kot je bilo opredeljeno na podlagi študije o nacionalnih sistemih sankcij v tem sektorju[9], ki jo je izvedel Odbor evropskih bančnih nadzornikov. Posvetovanje se je končalo 19. februarja 2011.

Komisija je prejela pripombe različnih udeležencev posvetovanja, vključno z velikim številom zainteresiranih strani v bančnem sektorju (nadzorni organi, centralne banke, banke in bančna združenja), ki so predložili pripombe v zvezi s potrebo po ukrepanju EU na tem področju, upravičeno ravnijo usklajevanja, posebnimi predlaganimi ukrepi in njihovimi morebitnimi prednostmi ali pomanjkljivostmi.

O ukrepih, predvidenih za približevanje in krepitev sistemov sankcij, se je na srečanju Odbora za finančne storitve, ki je bilo 17. januarja 2011, razpravljalo tudi z državami članicami.

Upravljanje

Pobuda in ocena učinka sta posledica obsežnega in stalnega dialoga ter posvetovanja z vsemi glavnimi zainteresiranimi stranmi, vključno z zakonodajalci za vrednostne papirje, udeleženci na trgu (izdajatelji, posredniki in investitorji) ter potrošniki.

Vprašalniki o praksah upravljanja so bili poslani desetim večjim različnim bankam ali zavarovalnicam, ki so uvrščene na borzi in imajo sedež v EU. Vprašalnikom je sledilo 30 pogovorov s člani odborov, sekretarji družb, vodilnimi finančniki, upravljavci tveganj in notranjimi nadzorniki.

Vprašalnik o stališčih in vlogi pri upravljanju finančnih institucij je bil poslan tudi evropskim bančnim nadzornikom. Podobno so tudi različni glavni evropski institucionalni investitorji in združenja delničarjev prejeli vprašalnik o njihovih praksah in pričakovanjih glede upravljanja finančnih institucij. Naslednje srečanje s približno 30 investitorji je bilo 2. februarja 2010.

Na podlagi zelene knjige je bilo organizirano javno posvetovanje, ki je potekalo od 2. junija 2010 do 1. septembra 2010 in na katerem so bili obravnavani mogoči nadaljnji načini za odpravljanje napak pri upravljanju finančnih institucij. Odzivi in njihova analiza so na voljo na spletni strani Komisije[10].

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Komisija je izvedla javno posvetovanje o vprašanjih v zvezi z zunanjimi bonitetnimi ocenami, ki so zajemala tudi preveliko zanašanje nanje. Posvetovanje, za katerega je bilo prejetih 93 odzivov, se je končalo 7. januarja 2011. Predlaganih je bilo več možnosti, od spodbujanja uporabe notranjih modelov do zahtev, da podjetja sama upravljajo tveganje, ne da bi se pri tem izključno ali sistematično zanašale na zunanje bonitetne ocene. Odzivi in njihova analiza so na voljo na spletni strani Komisije[11].

Kapitalske rezerve

Kapitalske rezerve so del sporazuma Baselskega odbora za bančni nadzor iz leta 2010 ter so bile obsežno obravnavane v baselskem okviru in v okviru posebnih posvetovanj Komisije.

Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj

Sankcije

Študija, ki jo je leta 2008[12] izvedel Odbor evropskih bančnih nadzornikov, je zagotovila informacije o upravnih sankcijah, določenih v nacionalni zakonodaji, in dejanski uporabi sankcij s strani bančnih nadzornikov. Komisija je leta 2011 zbrala dodatne informacije o sankcijah iz nacionalnih zakonodaj za bistvene kršitve direktive o kapitalskih zahtevah.

Predlagani ukrepi temeljijo na navedenih informacijah in odzivih na javno posvetovanje.

Upravljanje

Službe Komisije so kot del postopka posvetovanja in med pripravo zelene knjige 12. oktobra 2009 organizirale tudi javno konferenco, katere se je udeležilo veliko zainteresiranih strani. Razprava je bila osredotočena na vlogo in pristojnost uprave, vprašanja o upravljanju, povezana z notranjim nadzorom in upravljanjem tveganja, ustrezno vlogo delničarjev, nadzornikov in zakonitih revizorjev.

Zelena knjiga prav tako temelji na analizi in študijah, ki so jih na mednarodni ravni ter tudi evropski in nacionalni ravni izvedle ali jih izvajajo javne ali zasebne organizacije. Službam Komisije sta pri njihovem delu svetovala Evropski forum za upravljanje podjetij in začasna svetovalna skupina za upravljanje, ki jo sestavljajo nekateri člani navedenega foruma in drugi znani strokovnjaki s področja upravljanja.

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Komisija dejavno sodeluje pri delu navedenega Odbora za finančno stabilnost. Poleg tega sodeluje v Baselskem odboru za bančni nadzor, ki si v okviru svojih delovnih skupin za likvidnost ter za bonitetno ocenjevanje in listinjenje prav tako prizadeva za omejitev zanašanja na bonitetne ocene.

Kapitalske rezerve

Delo v zvezi s kapitalskimi rezervami so na tehnični ravni opravljale tudi podskupine delovne skupine za direktivo o kapitalskih zahtevah, katerih člane imenuje Evropski odbor za bančništvo.

Ocena učinka

Sankcije

Sporočilu Krepitev sistemov sankcij v sektorju finančnih storitev je bila priložena ocena učinka, v kateri so bile analizirane glavne možnosti politike za približevanje in krepitev sistemov sankcij za kršitve pravil o finančnih storitvah, vključno z bančnim sektorjem. Druga ocena učinka, v kateri so podrobneje preučene posebne težave na področju kapitalskih zahtev, je priložena temu predlogu.

Glavni cilj predlaganih ukrepov je, da se z učinkovitejšimi in bolj odvračilnimi nacionalnimi sistemi sankcij zagotovi boljše spoštovanje bančnih pravil EU. Za to je treba doseči naslednje operativne cilje:

- okrepitev in približanje pravnega okvira v zvezi s sankcijami z zagotovitvijo:

- ustreznih upravnih sankcij za bistvene kršitve direktive o kapitalskih zahtevah,

- ustreznega osebnega področja upravnih sankcij,

- objave sankcij,

- okrepitev in približanje mehanizmov, s katerimi se spodbuja odkrivanje kršitev, z zagotovitvijo:

- učinkovitih mehanizmov, ki spodbujajo poročanje o kršitvah.

Upravljanje

Splošni cilj te pobude je večja učinkovitost upravljanja tveganja v evropskih kreditnih institucijah in investicijskih družbah. Predvideni ukrepi bi morali pripomoči k preprečevanju, da bi posamezne kreditne institucije nase prevzele preveliko tveganje, in preprečevanju kopičenja prevelikega tveganja v finančnem sistemu. Da bi se ta cilj dosegel, se ta pobuda osredotoča na naslednje operativne cilje:

- odbori povečajo učinkovitost nadzora tveganja,

- izboljša se položaj funkcije upravljanja tveganja in

- nadzorniki upravljanja tveganja zagotovijo učinkovito spremljanje.

Komisija se je zaradi doseganja teh ciljev odločila, da bo izboljšala sedanji pravni okvir.

Z zahtevami glede sestave uprave in izbire njenih članov se bodo zagotovili ustreznejše ravnanje, usposobljenost, časovna zavezanost in večja odgovornost. Z dobro seznanjenimi in usposobljenimi upravami ter močno funkcijo upravljanja tveganja bodo lahko kreditne institucije lažje ugotovile in upravljale nastajajoča tveganja, s čimer se bo preveliko tveganje omejilo. Z zahtevami glede razkritja se bo podprla večja preglednost, zaradi česar bo obveščenost trga večja in tržna disciplina boljša.

Z odprtjem uprave za različnejše kandidate bodo osebe, ki zdaj niso sodelovale v njej, lahko postale njene članice. Tako bo število ustreznih kandidatov za članstvo v upravi večje, strokovno znanje pa bo boljše. Zato noben možen negativen vpliv predloga na skupino ustreznih kandidatov ne bi smel biti velik.

Strožje zahteve na evropski ravni bi lahko negativno vplivale na konkurenčnost evropskih kreditnih institucij na mednarodni ravni. Vendar bi se lahko morebitna manjša konkurenčnost zaradi strožjih zahtev ublažila s pozitivnim vplivom na investitorje, vlagatelje in druge zainteresirane strani. Boljše upravljanje tveganja bi prispevalo k prilagodljivosti bančnega sektorja.

Predlog kreditnim institucijam ne bi povzročil velikih stroškov niti ne bi bistveno vplival na dajanje posojil.

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Splošni del o prevelikem zanašanju, ki zajema predlagane elemente, bo vključen v naslednjo oceno učinka o novi pobudi za bonitetne agencije (predvidena v začetku julija 2011).

Kapitalske rezerve

Ker so kapitalske rezerve del baselskega sporazuma, so njihovi učinki skupaj z učinki vseh drugih ukrepov ocenjeni v oceni učinka in podrobno pojasnjeni v Uredbi, ki spremlja to direktivo.

PRORAčUNSKE POSLEDICE

Predlog ne vpliva na proračun EU.

PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

Pravna podlaga

Pravna podlaga tega predloga je člen 53(1) PDEU. Direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki ju bosta nadomestili ta direktiva in predlagana uredba [vstavi OP], sta temeljni instrument za vzpostavitev notranjega trga z vidika svobode ustanavljanja in svobodnega opravljanja finančnih storitev na področju kreditnih institucij in investicijskih družb. Ta predlog bo nadomestil direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES, kar zadeva usklajevanje nacionalnih določb, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranih deležev, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določb, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih družb. Glavni cilj in vsebina tega predloga je uskladitev nacionalnih določb v zvezi z dostopom do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih družb, načini za njihovo upravljanje ter njihovim nadzornim okvirom. Podlaga tega predloga je zato člen 53(1) PDEU.

Ta predlog dopolnjuje predlagano uredbo [vstavi OP] o enotnih in neposredno veljavnih bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijske družbe, ker so takšne zahteve tesno povezane z delovanjem finančnih trgov z vidika obsega sredstev, ki jih imajo kreditne institucije in investicijske družbe, ter temelji na členu 114 PDEU.

Subsidiarnost

V skladu z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti, ki sta določena v členu 5 PDEU, posamezne države članice ne morejo ustrezno uresničiti ciljev predlaganih ukrepov, zato jih lahko bolje uresniči EU. Določbe predloga ne prekoračujejo okvirov, ki so potrebni za uresničitev zastavljenih ciljev. Le z ukrepanjem EU se lahko zagotovi, da veljajo za kreditne institucije in investicijske družbe, ki delujejo v več kot eni državi članici, enake zahteve, s čimer se zagotovijo tudi enaki konkurenčni pogoji, zmanjšuje regulativna zapletenost, preprečijo neupravičeni stroški usklajevanja za čezmejne dejavnosti, spodbuja dodatno vključevanje na trg EU in prispeva k preprečevanju možnosti za regulatorno arbitražo. Ukrepi EU zagotavljajo tudi visoko stopnjo finančne stabilnosti v EU.

Skladnost s členoma 290 in 291 PDEU

Komisija je 23. septembra 2009 sprejela predloge uredb o ustanovitvi Evropskega bančnega organa (EBA), Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) ter Evropskega organa za vrednostne papirje in trge (ESMA)[13]. V zvezi s tem želi spomniti na izjave v zvezi s členoma 290 in 291 PDEU, ki jih je navedla ob sprejetju uredb o ustanovitvi evropskih nadzornih organov: „Komisija v zvezi s postopkom sprejemanja regulativnih standardov poudarja edinstven značaj sektorja finančnih storitev, ki izhaja iz Lamfalussyjeve strukture in je izrecno priznan v izjavi št. 39 k PDEU. Vendar ima Komisija resne dvome o tem, ali so omejitve glede njene vloge pri sprejemanju delegiranih aktov in izvedbenih ukrepov skladne s členoma 290 in 291 PDEU.“

PODROBNA OBRAZLOžITEV

Medsebojen vpliv in skladnost z elementi svežnja

Ta direktiva tvori sveženj skupaj s predlagano uredbo [vstavi OP]. Ta sveženj bi nadomestil direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES. To pomeni, da bi Direktiva in Uredba obravnavali tako kreditne institucije kot investicijske družbe. Določbe o slednjih so bile z Direktivo 2006/49/ES le dodane Direktivi 2006/48/ES. Velik del Direktive 2006/49/ES zajema le sklicevanja na Direktivo 2006/48/ES. Če bi se določbe, ki se uporabljajo za obe vrsti subjektov, v svežnju združile, bi se izboljšala razumljivost določb, ki ju urejajo. Poleg tega bi se obširne priloge obeh direktiv vključile v normativni del, zaradi česar bi bila njihova uporaba še enostavnejša.

Bonitetni predpisi, ki veljajo neposredno za banke in investicijske družbe, so določeni v predlogu Uredbe. V predlogu Direktive ostajajo določbe o dovoljenju za poslovanje kreditnih institucij ter uveljavljanju svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev. To ne bo zadevalo investicijskih družb, saj so njihove zadevne pravice in obveznosti urejene z Direktivo 2004/39/ES (MiFiD). V Direktivi se bodo prav tako ohranila splošna načela nadzorovanja kreditnih institucij in investicijskih družb, ki so naslovljena na države članice in njihove pristojne organe. To vključuje predvsem izmenjavo informacij, porazdelitev nalog med nadzorniki iz domačih držav in držav gostiteljic ter izvajanje pooblastil za sankcioniranje (kar bo uvedeno na novo). Direktiva bo še naprej zajemala določbe, ki urejajo nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih družb s strani pristojnih organov držav članic. Te določbe dopolnjujejo splošne bonitetne zahteve iz Uredbe, ki veljajo za kreditne institucije in investicijske družbe, z individualnimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi rednih nadzorniških pregledov posamezne kreditne institucije in investicijske družbe. Obseg takšnih nadzornih ureditev bo določen v Direktivi, da bodo lahko pristojni organi presodili, katere ureditve bi bilo treba uvesti. To zajema notranje postopke kreditne institucije ali investicijske družbe, zlasti v zvezi z na novo uvedenimi zahtevami glede upravljanja tveganja in upravljanja.

Sankcije

Države članice morajo zagotoviti, da je za kršitve bančne zakonodaje mogoče uporabiti ustrezne upravne sankcije in ukrepe. V ta namen bo Direktiva zahtevala, da morajo države članice izpolnjevati naslednje minimalne predpise.

Prvič, upravne sankcije in ukrepi morajo veljati za tiste fizične ali pravne osebe, kreditne institucije in posameznike, ki so odgovorni za kršitev. Sem spadajo kreditne institucije, investicijske družbe in po potrebi posamezniki.

Drugič, v primeru kršitve ključnih določb te direktive in Uredbe morajo pristojni organi imeti na voljo minimalni sklop upravnih sankcij in ukrepov, ki vključuje odvzem dovoljenja, odredbe o opustitvi določene dejavnosti ali ravnanja, javno izjavo, razrešitev vodstva in upravne denarne sankcije.

Tretjič, najvišji zneski upravnih denarnih sankcij, določeni v nacionalni zakonodaji, morajo biti višji od s kršitvijo pridobljenih koristi, če jih je mogoče določiti, v vsakem primeru pa ne smejo biti nižji od zneskov, določenih v Direktivi (10 % skupnega letnega prometa zadevne institucije v primeru pravne osebe, 5 milijonov EUR ali 10 % letnega prihodka posameznika v primeru fizične osebe).

Četrtič, merila, ki jih pristojni organi upoštevajo pri določitvi vrste in višine sankcije za posamezen primer, morajo zajemati vsaj merila iz Direktive (npr. koristi, pridobljene s kršitvijo, ali izgube, povzročene tretjim osebam, sodelovanje odgovorne osebe itd.).

Petič, uporabljene sankcije in ukrepe je treba objavljati, kot je določeno v tej direktivi.

Nazadnje, vzpostaviti je treba ustrezen mehanizem za spodbujanje poročanja o kršitvah v kreditnih institucijah in investicijskih družbah.

Kazenskih sankcij ta predlog ne zajema.

Upravljanje

Uprava kreditne institucije ali investicijske družbe kot celote mora vedno nameniti dovolj časa in imeti ustrezno znanje, spretnosti in izkušnje, da lahko razume dejavnost kreditne institucije in njeno izpostavljenost glavnim tveganjem. Vsi člani uprave morajo imeti zadosten ugled, ustrezne individualne lastnosti in morajo neodvisno razmišljati, da lahko konstruktivno izpodbijajo in nadzorujejo odločitve uprave. Da bi se preprečilo skupinsko razmišljanje in spodbudilo kritično izpodbijanje, mora biti sestava uprav kreditnih institucij dovolj različna, kar zadeva starost, spol, geografski izvor, izobrazbo in poklicne izkušnje, da se lahko predstavijo različna mnenja in izkušnje. Za zagotovitev ustreznega zastopanja demografske realnosti je ravnovesje med spoloma še zlasti pomembno.

Za zagotovitev učinkovitega pregleda in nadzora nad tveganji mora biti uprava odgovorna za celotno strategijo tveganja za kreditno institucijo ali investicijsko družbo ter za ustreznost sistemov upravljanja tveganja, pri čemer se upošteva profil tveganja kreditne institucije. Ob upoštevanju pomembnosti dobrega upravljanja tveganja v kreditnih institucijah mora uprava v okviru svoje nadzorne funkcije ustanoviti ločen odbor za tveganja, ki bo obravnaval zlasti vprašanja v zvezi s tveganji in pripravljal odločitve uprave o teh vprašanjih. Odbor za tveganja bi moral pomagati upravi pri nadzoru tveganj, vendar bi morala uprava še naprej nositi končno odgovornost za strategijo tveganja.

Da se višjemu vodstvu in upravi zagotovi popoln pregled nad tveganji, morajo imeti kreditne institucije in investicijske družbe neodvisni oddelek za upravljanje tveganja, ki lahko oblikuje učinkovit in celosten pogled na celoten obseg tveganj v kreditni instituciji. Oddelek za upravljanje tveganja mora imeti zadosten ugleden in pooblastila, da lahko vpliva na strateške odločitve o upravljanju tveganja, ter neposreden stik z upravo.

Preveliko zanašanje na zunanje bonitetne ocene

Kreditne institucije in investicijske družbe morajo imeti lastna zanesljiva merila za odobritev kreditov in vzpostavljene procese odločanja o kreditih. To velja ne glede na to, ali institucije dajejo posojila strankam ali prevzemajo izpostavljenosti v listinjenju. Zunanje bonitetne ocene se lahko uporabijo kot eden od dejavnikov v tem procesu, vendar ne smejo prevladovati. Zlasti notranje metodologije se ne smejo izključno ali sistematično opirati na zunanje ocene.

Za posebne namene izračuna regulativnih bančnih kapitalskih zahtev se ocene bonitetnih agencij v nekaterih primerih uporabijo kot podlaga za razlikovanje kapitalskih zahtev glede na tveganja in ne za določanje najmanjše zahtevane količine samega kapitala. Okvir direktive o kapitalskih zahtevah kot celota banke spodbuja, da namesto zunanjih bonitetnih ocen uporabijo notranje ocene tudi za izračune regulativnih kapitalskih zahtev.

S predlagano določbo se bo od kreditnih institucij in investicijskih družb, ki so bistveno izpostavljene kreditnim tveganjem ali imajo veliko število nasprotnih strank, zahtevalo, da oblikujejo in uporabljajo notranje modele in ne standardiziranega pristopa, ki temelji na zunanjih ocenah.

Poleg tega se predlaga, da Evropski bančni organ vsako leto javno objavi informacije o ukrepih, ki so jih sprejele institucije in nadzorni organi, da bi se omejilo zanašanje na zunanje ocene, ter poročila o stopnji nadzorne konvergence v zvezi s tem.

Kapitalske rezerve

Na podlagi sporazuma Basel III ta predlog poleg zahtev uvaja dve kapitalski rezervi: rezervo za ohranitev kapitala in proticiklično kapitalsko rezervo.

Rezerva za ohranitev kapitala znaša 2,5 % tveganju prilagojenih sredstev, se vedno uporablja in mora biti vzpostavljena s kapitalom najvišje kakovosti.

Njen cilj je zagotavljanje, da so institucije v izjemnih obdobjih, ki lahko trajajo več let, sposobne absorbirati izgube. Pričakuje se, da institucije tak kapital vzpostavijo v času ugodnih gospodarskih razmer. Za kreditne institucije, ki ne dosegajo cilja rezerve, bodo veljale omejitve pri diskrecijski razporeditvi dobička, dokler cilj ne bo dosežen.

Proticiklična kapitalska rezerva je namenjena doseganju širšega makrobonitetnega cilja zaščite bančnega sektorja in realnega gospodarstva pred sistemskimi tveganji, ki izhajajo iz razvoja skupne rasti kreditov od ugodnega gospodarskega položaja do recesije, in splošneje pred drugimi strukturnimi spremenljivkami in tveganji, ki jim je bančni sektor izpostavljen zaradi drugih dejavnikov tveganja, povezanih s tveganjih za finančno stabilnost. Uporabila se bo s prilagoditvijo velikosti razpona rezerve, določenega z rezervo za ohranitev, za dodatnih 2,5 %.

Proticiklično kapitalsko rezervo za posojila fizičnim in pravnim osebam v njihovi državi članici določijo nacionalni organi. Znaša lahko med 0 % in 2,5 % tveganju prilagojenih sredstev, pri čemer mora biti prav tako vzpostavljena s kapitalom najvišje kakovosti. Organi lahko celo določijo rezervo, ki presega 2,5 %, če je to upravičeno. Proticiklična kapitalska rezerva bo nujna v obdobjih prekomerne rasti kreditov in sproščena v primeru upada gospodarske rasti. Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) lahko za nacionalne organe izda priporočila glede določanja rezerv in njihovega spremljanja, vključno s primeri, v katerih rezerva presega 2,5 %. Če je proticiklična kapitalska rezerva nižja od 2,5 %, morajo države članice medsebojno priznati kapitalsko zahtevo in jo uporabiti za banke na svojem ozemlju. Če rezerva presega 2,5 %, lahko organi izbirajo, ali bodo sprejeli presojo organov iz druge države članice in uporabili višjo stopnjo ali bodo za institucije, ki imajo dovoljenje v njihovi državi članici, ohranili 2,5-odstotno stopnjo.

Za kreditne institucije in investicijske družbe, katerih kapital je manjši od rezerv, bodo veljale omejitve glede razporeditve dobičkov, plačil za dodatne instrumente prvega reda ter dodelitve variabilnega prejemka in diskrecijskih pokojninskih prejemkov. Poleg tega bodo morale te institucije nadzornim organom predložiti načrte za ohranitev kapitala, da se zagotovi hitra obnova rezerv.

2011/0203 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih družb ter spremembi Direktive 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA –

ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 53(1) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Evropske komisije,

po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,

ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke[14],

ob upoštevanju mnenja Evropskega nadzornika za varstvo podatkov[15],

v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,

ob upoštevanju naslednjega:

1. Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij [16] ter Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij [17] (v nadaljnjem besedilu: institucije) sta bili večkrat bistveno spremenjeni. Za kreditne institucije in investicijske družbe se uporablja veliko določb iz direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES. Zaradi jasnosti in zagotovitve usklajene uporabe teh določb bi bilo zaželeno, da se določbe združijo v novo zakonodajo, ki bi se uporabljala za kreditne institucije in investicijske družbe. Zaradi večje dostopnosti morajo biti določbe iz prilog k tema direktivama vključene v normativni del te nove zakonodaje.

2. Nova zakonodaja mora biti sestavljena iz dveh različnih pravnih instrumentov. Ta direktiva mora vsebovati določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranih deležev, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pristojnosti nadzornih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled kreditnih institucij in investicijskih družb. Glavni cilj in vsebina te direktive je uskladitev nacionalnih določb v zvezi z dostopom do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih družb, postopki njihovega upravljanja ter njihovim nadzornim okvirom. Poleg teh določb vsebujeta direktivi 2006/48/ES in 2006/49/ES tudi bonitetne zahteve za kreditne institucije in investicijske družbe. Te zahteve morajo biti določene v uredbi o enotnih in neposredno veljavnih bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijske družbe, ker so takšne zahteve tesno povezane z delovanjem finančnih trgov z vidika obsega sredstev, ki jih imajo kreditne institucije in investicijske družbe. To direktivo je treba zato brati skupaj z navedeno uredbo. Oba pravna instrumenta morata skupaj tvoriti pravni okvir, ki ureja bančne dejavnosti ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijske družbe.

3. Splošne bonitetne zahteve iz Uredbe [vstavi OP] so dopolnjene z individualnimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi po rednem nadzorniškem pregledu posamezne kreditne institucije in investicijske družbe. Obseg takšnih nadzornih ureditev se določi v tej direktivi in pristojni organi bi morali biti sposobni presoditi, katere ureditve bi bilo treba uporabiti. Kar zadeva takšne individualne ureditve v zvezi z likvidnostjo, morajo pristojni organi upoštevati načela, določena v smernicah o likvidnosti, ki jih je objavil Odbor evropskih bančnih nadzornikov[18].

4. Direktiva 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov[19] omogoča, da investicijske družbe, ki so jih pooblastili pristojni organi matične države članice in so pod njihovim nadzorom, ustanovijo podružnice in prosto zagotavljajo storitve v drugih državah članicah. Navedena direktiva ustrezno predvideva uskladitev pravil o pooblastitvi in opravljanju dejavnosti investicijskih družb. Vendar ne določa zneskov ustanovnega kapitala takšnih družb ali skupnega okvira za spremljanje tveganj, ki izhajajo iz poslovanja navedenih družb, kar bi morala urediti ta direktiva.

5. Ta direktiva predstavlja bistveni instrument za vzpostavitev notranjega trga z vidika svobode ustanavljanja in svobode opravljanja finančnih storitev na področju kreditnih institucij.

6. Za nemoteno delovanje notranjega trga sta poleg zakonskih pravil potrebna tudi tesno in stalno sodelovanje ter znatno okrepljena konvergenca regulatornih in nadzornih praks med pristojnimi organi držav članic.

7. Z Uredbo (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski bančni organ)[20] je bil uveden EBA. Ta direktiva bi morala upoštevati vlogo in funkcijo EBA, ki sta določeni v navedeni uredbi, ter postopke, ki jim je treba slediti pri dodeljevanju nalog EBA.

8. Ukrepe za usklajevanje nadzora kreditnih institucij je treba uporabljati za vse kreditne institucije, da bi tako lahko zaščitili prihranke in ustvarili enake konkurenčne pogoje za te institucije. Vendar bi bilo treba ustrezno upoštevati njihove objektivne statutarne razlike in njihove lastne cilje, kot jih določajo nacionalne zakonodaje.

9. Obseg uporabe ukrepov mora biti zato čim širši, pri čemer zajema vse institucije, katerih dejavnost je sprejemanje vračljivih sredstev od javnosti, in sicer v obliki depozitov ali v kakšni drugi obliki, kot so na primer stalne izdaje obveznic in drugih primerljivih vrednostnih papirjev ter odobravanje kreditov za lasten račun. Predvideti bi bilo treba izjeme za nekatere kreditne institucije, za katere ta direktiva ne velja. Določbe te direktive ne smejo vplivati na uporabo nacionalnih zakonov, ki določajo posebna dodatna dovoljenja, na podlagi katerih lahko kreditne institucije izvajajo posebne dejavnosti ali začnejo opravljati posebne vrste poslov.

10. Primerno je izvesti uskladitev, ki je potrebna in zadostna za zagotavljanje medsebojnega priznavanja dovoljenj in sistemov bonitetnega nadzora, kar omogoča izdajo enotne licence, priznane na celotnem ozemlju Unije, ter tudi uporabo načela bonitetnega nadzora matične države članice.

11. Načela medsebojnega priznavanja in nadzora matične države članice zahtevajo, da pristojni organi države članice ne smejo izdati dovoljenja ali ga morajo odvzeti, če dejavniki, kot na primer vsebina programov dejavnosti, geografska porazdelitev dejavnosti ali dejavnosti, ki se dejansko izvajajo, jasno kažejo na to, da je kreditna institucija izbrala pravni sistem ene države članice, zato da bi se izognila strožjim standardom, ki veljajo v drugi državi članici, na ozemlju katere opravlja ali namerava opravljati večji del svojih dejavnosti. Kadar v zvezi s tem ni jasnih navedb in je večina vseh sredstev podjetij ene bančne skupine v drugi državi članici, katere pristojni organi izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi, se lahko pristojnost za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi spremeni le s privolitvijo navedenih pristojnih organov.

12. Pristojni organi ne smejo izdati ali podaljšati dovoljenja za poslovanje kreditne institucije, če obstaja možnost, da ne bodo mogli učinkovito izvajati nadzornih funkcij zaradi tesnih povezav med to institucijo in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami. Kreditne institucije, ki že imajo dovoljenje za poslovanje, bi tudi morale izpolnjevati zahteve pristojnih organov glede teh tesnih povezav.

13. Obseg učinkovitega izvajanja nadzornih funkcij nadzornih organov vključuje nadzor na konsolidirani podlagi, ki ga je treba izvajati v kreditni instituciji ali investicijski družbi, če tako določa zakonodaja Unije. V takih primerih morajo biti organi, ki so prejeli prošnjo za dovoljenje, zmožni ugotoviti, kateri organi so pristojni za izvajanje konsolidiranega nadzora nad to kreditno institucijo ali investicijsko družbo.

14. Kreditnim institucijam z dovoljenjem za poslovanje v njihovih matičnih državah članicah se dovoli, da na celotnem ozemlju Unije izvajajo katere koli ali vse dejavnosti iz Priloge I k tej direktivi z ustanavljanjem podružnic ali opravljanjem storitev.

15. Ustrezno je, da se medsebojno priznavanje dejavnosti iz Priloge I k tej direktivi razširi na dejavnosti, ki jih izvajajo finančne institucije kot podružnice kreditnih institucij, kadar za te podružnice velja konsolidirani nadzor njihovih nadrejenih družb in izpolnjujejo nekatere stroge pogoje.

16. V povezavi z uveljavljanjem pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev lahko država članica gostiteljica zahteva skladnost s posebnimi določbami nacionalnih zakonov ali predpisov za institucije, ki nimajo dovoljenja za poslovanje kot kreditne institucije v matičnih državah članicah, in v zvezi z dejavnostmi, ki niso navedene v Prilogi I k tej direktivi, če na eni strani takih določb ne zajema že Uredba [vstavi OP], so določbe združljive z zakonodajo Unije in so namenjene zaščiti javnega dobra ter na drugi strani za take institucije ali dejavnosti ne veljajo enakovredna pravila v skladu s to zakonodajo ali predpisi njihovih matičnih držav članic.

17. Razen Uredbe [vstavi OP], ki določa neposredno veljavne bonitetne predpise za kreditne institucije in investicijske družbe, morajo države članice zagotoviti, da ni nobenih ovir za enako opravljanje medsebojno priznanih storitev, kot to poteka v matični državi članici, če to ni v nasprotju s pravnimi predpisi, ki ščitijo javno dobro v državi članici gostiteljici.

18. Pravila, ki urejajo podružnice kreditnih institucij s sedeži zunaj Unije, morajo biti podobna v vseh državah članicah. Pomembno je zagotoviti, da ti predpisi ne bodo ugodnejši od tistih, ki veljajo za podružnice kreditnih institucij iz druge države članice. Unija mora imeti možnost sklenitve sporazumov s tretjimi državami, ki predvidijo uporabo predpisov, s katerimi bo takim podružnicam zagotovljeno enako obravnavanje na celotnem ozemlju Unije. Za podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v tretjih državah, ne sme veljati svoboda opravljanja storitev niti svoboda ustanavljanja v drugih državah članicah, razen v tistih, v katerih so bile ustanovljene.

19. Unija in tretje države morajo skleniti sporazum, s katerim se bo omogočilo praktično izvajanje konsolidiranega nadzora nad čim večjim geografskim območjem.

20. Za nadzor finančne trdnosti kreditne institucije in zlasti njene solventnosti je odgovorna njena matična država članica. Nadzor tržnega tveganja mora potekati na podlagi tesnega sodelovanja med pristojnimi organi matičnih držav članic in držav članic gostiteljic.

21. Organi države članice gostiteljice morajo pridobiti informacije o dejavnostih, ki se izvajajo na njihovem ozemlju. Organi matične države članice morajo sprejeti nadzorne ukrepe, razen če morajo organi države gostiteljice sprejeti nujne previdnostne ukrepe.

22. Nemoteno delovanje notranjega bančnega trga poleg zakonskih pravil zahteva tudi tesno in stalno sodelovanje ter znatno okrepljeno konvergenco regulatornih in nadzornih praks med pristojnimi organi držav članic. V ta namen se mora izvesti preučevanje problemov posameznih kreditnih institucij in medsebojna izmenjava informacij prek EBA. Tak postopek medsebojne izmenjave informacij v nobenem primeru ne sme nadomesti dvostranskega sodelovanja. Pristojni organi države članice gostiteljice morajo biti vedno zmožni v nujnih primerih in na lastno pobudo ali na pobudo pristojnih organov matične države članice preverjati, ali so dejavnosti kreditne institucije, ustanovljene na njihovem ozemlju, v skladu z ustrezno zakonodajo in načeli dobro premišljenih upravnih in računovodskih postopkov ter ustreznim notranjim nadzorom.

23. Primerno je, da se omogoči izmenjava informacij med pristojnimi organi ter organi ali telesi, ki na podlagi svoje funkcije pomagajo krepiti stabilnost finančnega sistema. Da bi ohranili zaupno naravo posredovanih informacij, mora biti seznam naslovnikov še naprej znotraj strogih omejitev.

24. Nekatera ravnanja, kot so goljufije ali zlorabe trgovanja z notranjimi informacijami, lahko vplivajo na stabilnost in integriteto finančnega sistema. Določiti je treba pogoje, pod katerimi se v takih primerih dovoli izmenjava informacij.

25. Kjer je določeno, da se lahko informacije razkrijejo le, če se s tem izrecno strinjajo pristojni organi, se tem organom omogoči, da svoje soglasje pogojujejo z izpolnjevanjem strogih pogojev.

26. Prav tako mora biti dovoljena izmenjava informacij med pristojnimi organi, centralnimi bankami in drugimi organi s podobno funkcijo v vlogi monetarnih organov ter, če je ustrezno, drugimi javnimi organi, odgovornimi za nadzor plačilnih sistemov, in oddelki osrednje državne uprave.

27. Za krepitev bonitetnega nadzora institucij ter zaščito strank kreditnih institucij morajo revizorji pristojnim organom nemudoma poročati, če kadar koli med opravljanjem svojih nalog ugotovijo, da obstajajo posamezni dejavniki, ki bi lahko resno vplivali na finančni položaj ali upravno in računovodsko organizacijo institucije. Iz istega razloga morajo države članice zagotoviti tudi izvajanje te obveznosti v vseh okoliščinah, v katerih revizorji odkrijejo taka dejstva med opravljanjem svojih nalog v podjetju, ki je tesno povezano s kreditno institucijo. Dolžnost revizorjev, da pristojnim organom po potrebi sporočajo nekatera dejstva in odločitve, povezane s institucijo, ki jih odkrijejo med opravljanjem svojih nalog v nefinančnem podjetju, sama po sebi ne spremeni narave njihovih nalog v tem podjetju niti načina opravljanja teh nalog v istem podjetju.

28. Za zagotovitev, da institucije, osebe, ki učinkovito nadzorujejo njihovo poslovanje, in člani uprav institucij izpolnjujejo zahteve iz te direktive in Uredbe [vstavi OP] in da se podobno obravnavajo v Uniji, morajo države članice določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne upravne sankcije in ukrepe. Zato morajo upravne sankcije in ukrepi, ki jih določijo države članice, izpolnjevati nekatere bistvene zahteve v zvezi z naslovniki, merili, ki jih je treba upoštevati pri uporabi sankcije ali ukrepa, objavo sankcij ali ukrepov, ključnimi pristojnostmi za sankcioniranje in višino upravnih denarnih sankcij.

29. Pristojni organi morajo biti zlasti pooblaščeni za uvedbo denarnih sankcij, ki so dovolj visoke, da ustrezajo koristim, ki jih je mogoče pričakovati, in odvračilne tudi za večje institucije in njihove direktorje.

30. Za zagotovitev skladne uporabe sankcij v državah članicah pri določanju vrste upravnih sankcij ali ukrepov in višine upravnih denarnih sankcij morajo države članice zagotoviti, da pristojni organi upoštevajo vse zadevne okoliščine.

31. Da se zagotovijo sankcije, ki na splošno odvračilno vplivajo na javnost, je treba sankcije običajno objaviti, razen v dobro utemeljenih okoliščinah.

32. Za ugotavljanje morebitnih kršitev morajo imeti pristojni organi potrebna preiskovalna pooblastila in vzpostaviti učinkovite mehanizme za spodbujanje poročanja o morebitnih ali dejanskih kršitvah. Ti mehanizmi ne smejo posegati v ustrezno zaščito toženih strank.

33. Da se zajamejo vsi ukrepi, ki se uporabijo po dejanski kršitvi, se mora ta direktiva nanašati na upravne sankcije in ukrepe, ki so namenjeni preprečevanju nadaljnjih kršitev, ne glede na to, ali je ukrep v skladu z nacionalno zakonodajo opredeljen kot sankcija ali ukrep.

34. Ta direktiva ne sme posegati v določbe iz zakonodaje držav članic v zvezi s kazenskimi sankcijami.

35. Države članice morajo zagotoviti, da imajo kreditne institucije in investicijske družbe notranji kapital, ki je glede na tveganja, katerim so ali bi lahko bili izpostavljeni, primeren glede na količino, kakovost in razporeditev. V skladu s tem morajo države članice zagotoviti, da kreditne institucije in investicijske družbe vzpostavijo strategije in procese za ocenjevanje in ohranjanje ustreznosti svojega notranjega kapitala.

36. Pristojne organe se pooblasti za zagotovitev, da imajo institucije dobro organizacijo in ustrezna lastna sredstva ob upoštevanju tveganj, katerim so ali bi jim bile lahko izpostavljene institucije. V zvezi s tem lahko pristojni organi držav članic upoštevajo tudi tveganja, katerim je izpostavljen del bilanc stanja institucij, da se določijo ustrezna lastna sredstva.

37. Za zagotovitev, da kreditne institucije, ki so dejavne v več državah članicah, niso nesorazmerno obremenjene zaradi nadaljnjih odgovornosti pristojnih organov posameznih držav članic, kar zadeva izdajanje dovoljenj in nadzor, je nujno, da se znatno okrepi sodelovanje med pristojnimi organi. V zvezi s tem je treba okrepiti vlogo konsolidacijskega nadzornika. EBA mora takšno sodelovanje podpreti in okrepiti.

38. Da se zagotovi celovita tržna discipline po vsej Uniji, je ustrezno, da pristojni organi objavijo informacije v zvezi z nadaljevanjem poslovanja kreditnih institucij in investicijskih družb. Takšne informacije morajo biti zadostne za primerjavo pristopov, ki jih sprejmejo različni pristojni organi držav članic, in dopolnitev zahtev iz Uredbe v zvezi z razkrivanjem tehničnih informacij institucij.

39. Nadzor institucij na konsolidirani podlagi je usmerjen predvsem v zaščito interesov vlagateljev in investitorjev institucij in zagotavljanje stabilnosti finančnega sistema. Da bi bil nadzor na konsolidirani podlagi učinkovit, mora zato veljati za vse bančne skupine, vključno s skupinami, katerih nadrejene družbe niso kreditne institucije ali investicijske družbe. Države članice morajo pristojnim organom zagotoviti potrebne pravne instrumente, da se jim omogoči izvajanje takega nadzora.

40. Pri skupinah z različnimi dejavnostmi, v katerih nadrejene družbe obvladujejo vsaj eno podrejeno družbo, morajo biti pristojni organi sposobni oceniti finančno stanje kreditne institucije ali investicijske družbe v taki skupini. Pristojni organi morajo imeti na voljo vsaj načine, s katerim lahko od vseh podjetij v skupini pridobijo potrebne informacije za opravljanje svoje funkcije. Vzpostaviti je treba sodelovanje med organi, pristojnimi za nadzor različnih finančnih sektorjev pri skupinah podjetij, ki opravljajo več različnih finančnih dejavnosti.

41. Države članice morajo imeti možnost, da zavrnejo ali odvzamejo dovoljenje za opravljanje bančnih storitev pri nekaterih strukturah skupin, ki se štejejo za neprimerne za opravljanje bančnih dejavnosti, predvsem zato, ker takih struktur ni mogoče učinkovito nadzorovati. V zvezi s tem imajo pristojni organi potrebna pooblastila, da se zagotovi varno in skrbno upravljanje kreditnih institucij.

42. Mandati pristojnih organov morajo ustrezno upoštevati razsežnost Unije. Pristojni organi morajo zato ustrezno upoštevati učinek svojih odločitev na stabilnost finančnega sistema v vseh drugih zadevnih državah članicah. Ob upoštevanju nacionalne zakonodaje se mora to načelo uporabljati za spodbujanje finančne stabilnosti v Uniji, pri čemer pristojnih organov ne sme zakonsko zavezovati, da dosežejo določen rezultat.

43. Pomanjkljivosti pri upravljanju več institucij so odločilno prispevale k pretiranemu in nepremišljenemu tveganju v bančnem sektorju, kar je povzročilo neuspeh posameznih institucij ter sistemske težave v državah članicah in po celem svetu. Splošne določbe o upravljanju institucij in nezavezujoča narava bistvenega dela okvira upravljanja, ki temelji predvsem na prostovoljnih kodeksih ravnanja, niso prispevale k učinkovitemu izvajanju dobrega upravljanja institucij. Ker učinkovitega medsebojnega nadzora v institucijah ni bilo, je bil posledica neučinkovit nadzor sprejemanja odločitev na ravni upravljanja, kar je poslabšalo kratkoročne in pretirano tvegane strategije upravljanja. Zaradi nejasne vloge pristojnih organov pri nadziranju sistemov upravljanja institucij ni bilo mogoče zadostno nadzorovati učinkovitosti postopkov notranjega upravljanja.

44. Da bi se preprečil morebitno škodljiv učinek slabo zasnovanih ureditev upravljanja na dobro upravljanje tveganja, morajo države članice uvesti načela in standarde za zagotavljanje učinkovitega nadzora uprave, spodbujanje trdne kulture tveganja na vseh ravneh kreditnih institucij in investicijskih družb ter omogočanje, da lahko pristojni organi spremljajo ustreznost ureditev notranjega upravljanja. Ta načela in standardi se uporabijo ob upoštevanju narave, obsega in zapletenosti dejavnosti institucij.

45. Da bi lahko učinkovito spremljala upravljanje in odločitve vodstva, mora uprava institucije posvetiti dovolj časa izvajanju njegovih funkcij in biti sposobna razumeti poslovanje institucije, njene glavne izpostavljenosti tveganju, posledice poslovanja in strategije tveganja. Previsoko število vzporednih direktorskih funkcij bi članu uprave preprečilo, da posveti dovolj časa izvajanju te nadzorstvene vloge. Zato je treba omejiti število mandatov, ki jih ima lahko hkrati član uprave institucije v različnih podjetjih.

46. Vzrok za to, da odbori slabo spremljajo odločitve v zvezi z upravljanjem, je delno povezan s pojavom skupinskega razmišljanja. Ta pojav je med drugim posledica neraznolikosti sestave odborov. Za spodbujanje neodvisnih mnenj in kritičnega razmišljanja morajo biti upravni organi institucij zato zaradi zastopanja različnih mnenj in izkušenj dovolj različni, kar zadeva starost, spol, geografski izvor, izobrazbo in poklicne izkušnje. Za zagotovitev ustreznega zastopanja populacije je še zlasti pomembno ravnovesje med spoloma. Bolj raznoliki odbori bi morali učinkoviteje spremljati upravljanje in zato prispevati k izboljšanemu nadzoru nad tveganjem in izboljšani vzdržljivosti institucij. Zato mora biti raznolikost eno od meril pri sestavi odborov.

47. Politike prejemkov, ki spodbujajo pretirano tvegano ravnanje, lahko ogrozijo premišljeno in učinkovito upravljanje tveganja kreditnih institucij in investicijskih družb. Skupina G-20 se je zavezala k izvajanju načel Odbora za finančno stabilnost za dobro prakso prejemkov in izvedbene standarde (načela in standardi Odbora za finančno stabilnost), ki preprečujejo morebitno škodljiv učinek slabo zasnovanih struktur prejemkov na dobro upravljanje tveganja in nadzor tveganega ravnanja posameznikov. Cilj te direktive je izvajanje mednarodnih načel in standardov na evropski ravni z uvedbo izrecne obveznosti, da kreditne institucije in investicijske družbe za kategorije uslužbencev, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja kreditnih institucij in investicijskih družb, vzpostavijo in ohranijo politike in prakse prejemkov, ki so v skladu z učinkovitim upravljanjem tveganja.

48. Da se zagotovi vzpostavitev dobrih politik prejemkov v kreditnih institucijah in investicijskih družbah, je primerno določiti jasna načela glede upravljanja in strukture politik prejemkov. Politike prejemkov morajo biti zlasti usklajene s pripravljenostjo za tveganje, vrednotami in dolgoročnimi interesi kreditne institucije ali investicijske družbe. Ocene elementov prejemkov, ki temeljijo na uspešnosti, morajo v ta namen temeljiti na dolgoročni uspešnosti in upoštevati sedanja in prihodnja tveganja, povezana z uspešnostjo. Za zagotavljanje, da je zasnova politik prejemkov vključena v upravljanja tveganja kreditne institucije mora uprava v svoji nadzorni funkciji sprejeti in redno pregledovati vzpostavljene politike prejemkov. Določbe o prejemkih odražajo na sorazmeren način razlike med različnimi vrstami kreditnih institucij in investicijskih družb glede na njihovo velikost, notranjo organiziranost in naravo, obseg in zapletenost njihovih dejavnosti, pri čemer pa nekatere vrste investicijskih družb ne morejo sorazmerno izpolnjevati vseh načel.

49. Ker lahko slabo zasnovane politike prejemkov in sistem spodbud do nesprejemljive ravni povečajo tveganja, ki so jim izpostavljeni kreditne institucije in investicijske družbe, je treba sprejeti takojšne sanacijske ukrepe in po potrebi ustrezne popravne ukrepe. Zato je ustrezno zagotoviti, da so pristojni organi pooblaščeni za uvedbo kvalitativnih ali kvantitativnih ukrepov za zadevna podjetja, ki so namenjeni reševanju težav, ugotovljenih v zvezi s politikami prejemkov pri nadzornem pregledu.

50. Določbe o prejemkih ne smejo posegati v celovito izvajanje temeljnih pravic, zagotovljenih na podlagi člena 153(5) PDEU, splošnih načel nacionalnega pogodbenega in delovnega prava, zakonodaje o pravicah in udeležbi delničarjev ter splošne odgovornosti upravnih organov zadevne institucije ter po potrebi pravic socialnih partnerjev, da sklepajo in izvajajo kolektivne pogodbe v skladu z nacionalno zakonodajo in običaji.

51. Kapitalske zahteve za kreditno tveganje in tržno tveganje morajo temeljiti na zunanjih bonitetnih ocenah le, kolikor je to potrebno. Če je kreditno tveganje bistveno, morajo institucije zato na splošno poskusiti izvesti pristope ali notranje modele, ki temeljijo na notranjih bonitetnih ocenah. Kljub temu je mogoče uporabiti standardizirane pristope, ki se zanašajo na zunanje bonitetne ocene, če je kreditno tveganje manj pomembno, kar je značilno za manj izpopolnjene institucije, nebistvene kategorije izpostavljenosti ali situacije, ko je uporaba notranjih pristopov preveč obremenilna.

52. Za nadzor likvidnosti so odgovorne matične države članice takoj, ko se začnejo uporabljati podrobna merila za zahtevo po kritju likvidnosti. Da lahko matične države članice do takrat uvedejo nadzor, ga je treba na tem področju uskladiti.. Za zagotovitev učinkovitega nadzora morajo organi matične države in države gostiteljice nadalje sodelovati na področju likvidnosti.

53. Če znotraj skupine likvidna sredstva v eni instituciji v izjemnih okoliščinah ustrezajo likvidnostnim potrebam druge članice skupine, morajo pristojni organi institucijo izvzeti iz zahtev po kritju likvidnosti in namesto tega te zahteve uporabiti na konsolidirani podlagi.

54. Ukrepi, sprejeti v skladu z Direktivo 2001/24/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. aprila 2001 o reorganizaciji in prenehanju kreditnih institucij[21], ne smejo biti v nasprotju z ukrepi, sprejetimi na podlagi te direktive. Nadzorni ukrepi ne smejo povzročiti diskriminacije med upniki iz različnih držav članic.

55. Glede na finančno krizo in prociklične mehanizme, ki so prispevali k njenemu nastanku in povečanju njenega učinka, so Odbor za finančno stabilnost (FSB), Baselski odbor za bančni nadzor (BCBS) in skupina G20 pripravili priporočila za zmanjšanje procikličnih učinkov finančne uredbe. BCBS je decembra 2010 izdal nove svetove regulativne standarde o ustreznosti bančnega kapitala, vključno s predpisi, ki zahtevajo vzdrževanje rezerv za ohranitev kapitala in proticikličnih kapitalskih rezerv.

56. Zato je ustrezno, da se za kreditne institucije in investicijske družbe poleg drugih zahtev po lastnih sredstvih zahteva rezerva za ohranitev kapitala in proticiklična kapitalska rezerva, da kreditne institucije in investicijske družbe v obdobjih gospodarske rasti akumulirajo zadostno kapitalsko osnovo za absorpcijo izgub v izjemnih obdobjih. Proticiklična kapitalska rezerva bi se povečala, ko bi se presodilo, da je skupna rast kreditov povezana z nastankom tveganja na ravni celotnega sistema, in zmanjšala v izjemnih obdobjih.

57. Za zagotovitev, da proticiklične rezerve ustrezno izražajo tveganje prekomerne rasti kreditov za bančni sektor, morajo kreditne institucije in investicijske družbe izračunati za njih značilne rezerve kot tehtano povprečje stopenj proticikličnih rezerv, ki se uporabljajo za države, v katerih imajo kreditno izpostavljenost. Vsaka država članica mora zato imenovati organ, ki je odgovoren za četrtletno določanje stopnje proticiklične kapitalske rezerve za izpostavljenosti v zadevni državi članici. Ta stopnja rezerve bi morala upoštevati rast kreditnih stopenj in spremembe razmerja med posojili in BDP v tej državi članici ter vse druge spremenljivke, ki so povezane s tveganji za finančno stabilnost.

58. Da bi se pri določanju stopenj proticikličnih kapitalskih rezerv spodbudila skladnost na mednarodni ravni, je BCBS oblikoval metodologijo na podlagi razmerja med krediti in BDP. Uporabiti jo je treba kot skupno izhodišče za odločitve ustreznih nacionalnih organov glede stopenj rezerv, vendar ne sme povzročiti samodejnega določanja rezerv ali zavezovati imenovanega organa. Imenovani organi bi predvsem lahko upoštevali tudi strukturne spremenljivke in izpostavljenost bančnega sektorja katerim koli drugim dejavnikom tveganja v zvezi s tveganji za finančno stabilnost.

59. Za doseganje skladne uporabe in zagotovitev makrobonitetnega nadzora po vsej Uniji je ustrezno, da Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB) oblikuje načela, prilagojena gospodarstvu Unije, in je odgovoren za spremljanje njihove uporabe. Ta direktiva ne sme preprečiti ESRB ukrepanja, za katero meni, da je potrebno v skladu z Uredbo (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o makrobonitetnem nadzoru nad finančnim sistemom Evropske unije in ustanovitvi Evropskega odbora za sistemska tveganja[22].

60. Ustrezno je, da so odločitve držav članic glede stopenj proticikličnih rezerv čim bolj usklajene. Na zahtevo nacionalnih organov lahko ESRB v zvezi s tem spodbuja medsebojne razprave o njihovih predlaganih določitvah rezerv. Da bi spodbujali skladen pristop do dejavnikov, na katerih temeljijo te odločitve imenovanih organov, ter zagotovili, da je določitev stopenj proticikličnih rezerv skladna s temeljnimi načeli notranjega trga, bi morali imenovani organi tudi uradno obvestiti ESRB in EBA vsakič, ko upoštevajo spremenljivke, razen odstopanja razmerja med posojili in BDP od njegovega dolgoročnega trenda in s tem povezanih smernic ESRB, ter zato določijo stopnjo rezerv višje kot v primeru, če te spremenljivke ne bi bile upoštevane. Namen takšnega uradnega obvestila bi moral biti, da ESRB in EBA ocenita naravo takšnih spremenljivk ter skladnost določitve stopnje rezerve z načeli notranjega trga.

61. Če kreditna institucija ali investicijska družba ne izpolnjuje v celoti zahtev glede rezerve za ohranitev kapitala in katere koli dodatne proticiklične rezerve, se morajo uporabiti ukrepi za zagotovitev, da institucija ali družba pravočasno ponovno vzpostavi raven lastnih sredstev. Za ohranitev kapitala je ustrezno, da se uvedejo sorazmerne omejitve glede diskrecijskih razporeditev dobička, vključno z izplačili dividend in plačili variabilnih prejemkov. Da imajo takšne institucije ali družbe verodostojno strategijo za ponovno vzpostavitev ravni lastnih sredstev, je treba poleg tega od njih zahtevati, da pripravijo načrt za ohranitev kapitala in se o njem dogovorijo s pristojnimi organi, pri čemer so v načrtu določeni način uporabe omejitev glede razporeditev in drugi ukrepi, ki jih namerava institucija ali družba sprejeti za zagotovitev skladnosti z zahtevami glede celotnih rezerv.

62. S tehničnimi standardi v finančnih storitvah je treba zagotoviti dosledno usklajenost in ustrezno varstvo vlagateljev, investitorjev in potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EBA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da pripravi osnutke regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev politik, pri čemer se ti osnutki predložijo Komisiji.

63. Komisija mora sprejeti osnutke regulativnih tehničnih standardov, ki jih pripravi EBA, na področju dovoljenj za poslovanje kreditnih institucij in pridobitve velikih deležev v njih, izmenjave informacij med pristojnimi organi, uveljavljanja svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, sodelovanja pri nadzorovanju, upravljanja, politike prejemkov in mehanizmov notranje kontrole kreditnih institucij in investicijskih družb, nadzora mešanih finančnih holdingov ter nadzorniškega pregleda z uporabo delegiranih aktov v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

64. Komisija mora biti prav tako pooblaščena za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov na področju dovoljenj za poslovanje kreditnih institucij in pridobitve velikih deležev v njih, izmenjave informacij med pristojnimi organi, sodelovanja pri nadzorovanju, posebnih bonitetnih zahtev in razkrivanja informacij s strani nadzornih organov z uporabo izvedbenih aktov v skladu s členom 291 PDEU in členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010. EBA je treba pooblastiti za pripravo osnutkov izvedbenih tehničnih standardov, ki se predložijo Komisiji.

65. Da se zagotovijo enotni pogoji izvajanja te direktive, je treba izvedbena pooblastila dodeliti Komisiji. Ta pooblastila je treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije[23].

66. Da bi se zahteve iz te direktive natančneje določile, se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU, kar zadeva pojasnitev opredelitev pojmov in terminologije iz te direktive, razširitev seznama dejavnosti v prilogi, za katere velja medsebojno priznavanje, boljšo izmenjavo informacij glede podružnic kreditnih institucij ter prilagoditev določb, ki obravnavajo njihove notranje ureditve, procese in mehanizme. Zlasti je pomembno, da se Komisija med pripravljalnim delom ustrezno posvetuje, vključno s strokovnjaki.

67. Komisija mora pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti hkratno, pravočasno in ustrezno posredovanje pomembnih dokumentov Evropskemu parlamentu in Svetu.

68. Direktiva 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II)[24] se uporablja, kadar se v kreditni instituciji pridobijo kvalificirani deleži.

69. Sklici v obstoječih nacionalnih zakonih in drugih predpisih na direktive, razveljavljene s to direktivo, se štejejo kot sklici na to direktivo.

70. Direktiva 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu in o spremembah direktiv 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES in 2006/48/ES ter o razveljavitvi Direktive 97/5/ES[25], Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP)[26], Direktiva 2009/110/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja ter o spremembah direktiv 2005/60/ES in 2006/48/ES in razveljavitvi Direktive 2000/46/ES[27], Direktiva 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu[28] ter Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov in spremembi direktiv 2003/41/ES in 2009/65/ES se sklicujejo na določbe direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki obravnavata zahteve glede lastnih sredstev in se razveljavljata z Uredbo [vstavi OP]. Zato se morajo sklici na direktivi 2006/48/EC in 2006/49/ES v teh direktivah šteti kot sklici na določbe, ki urejajo zahteve po lastnih sredstvih v navedeni uredbi.

71. Da se omogoči oblikovanje tehničnih standardov, s katerimi se bo zagotovilo, da institucije, ki so del finančnega konglomerata, uporabljajo ustrezne metode izračuna za določitev potrebnega kapitala na konsolidirani podlagi, je treba Direktivo 2002/87/ES ustrezno spremeniti.

72. Da bi notranji bančni trg deloval vedno bolj učinkovito in da se državljanom Unije zagotovi ustrezna stopnja preglednosti, morajo pristojni organi objaviti način izvajanja te direktive, tako da je mogoča smiselna primerjava.

73. Glede nadzora likvidnosti bi moralo biti na voljo obdobje, v katerem države članice preidejo na regulativni režim, v skladu s katerim se uporabljajo podrobna merila za zahtevo po kritju likvidnosti.

74. Pri obdelavi osebnih podatkov za namene te direktive se morata v celoti uporabljati Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov[29] ter Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov[30].

75. Ker ciljev te direktive, in sicer določitve pravil o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij ter bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih družb, države članice ne morejo zadovoljivo doseči same, ampak jih je mogoče zaradi obsega in učinkov predlaganega ukrepa lažje doseči na ravni Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: Unija), lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kot je določeno v členu 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne prekoračuje okvirov, ki so potrebni za doseganje navedenih ciljev.

76. Obveznost prenosa te direktive v nacionalno pravo mora biti omejena na tiste določbe, ki predstavljajo vsebinsko spremembo v primerjavi s predhodnimi direktivami.

77. Direktiva 2006/48/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij ter Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 se zato razveljavita –

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

KAZALO

Naslov I Vsebina, področje uporabe in opredelitve 27

Naslov II Pristojni organi 30

Naslov III Zahteve za dostop do dejavnosti kreditnih institucij 32

Poglavje 1 Splošne zahteve za dostop do dejavnosti kreditnih institucij 32

Poglavje 2 Kvalificirani delež v kreditni instituciji 37

Naslov IV Ustanovni kapital investicijskih družb 42

Naslov V Določbe o svobodi ustanavljanja in svobodi opravljanja storitev 45

Poglavje 1 Splošna načela 45

Poglavje 2 Pravica do ustanavljanja kreditnih institucij 46

Poglavje 3 Uveljavljanje svobode opravljanja storitev 49

Poglavje 4 Pooblastila pristojnih organov države članice gostiteljice 49

Naslov VI Odnosi s tretjimi državami 52

Naslov VII Bonitetni nadzor 54

Poglavje 1 Načela bonitetnega nadzora 54

Oddelek I Pristojnost matične države članice in države članice gostiteljice 54

Oddelek II Izmenjava informacij in poklicna skrivnost 58

Oddelek III Dolžnost oseb, odgovornih za nadzor nad zakonitostjo letnih in konsolidiranih računovodskih izkazov 63

Oddelek IV Pooblastila za nadzor, pooblastila za sankcioniranje in pravica do pritožbe 64

Poglavje 2 Postopki pregledovanja 70

Oddelek I Notranja ocena kapitalske ustreznosti 70

Oddelek II Ureditve, postopki in mehanizmi institucij 70

Pododdelek 1 Splošna načela 70

Pododdelek 2 Tehnična merila za organizacijo in obravnavo tveganj 72

Pododdelek 3 Upravljanje 78

Oddelek III Nadzorniški pregled in postopek vrednotenja 84

Oddelek IV Nadzorni ukrepi 89

Oddelek V Raven uporabe 91

Poglavje 3 Nadzor na konsolidirani podlagi 93

Oddelek I Načela za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi 93

Oddelek II Finančni holdingi in mešani finančni holdingi 101

Poglavje 4 Kapitalske rezerve 105

Oddelek I Rezerve za ohranitev kapitala in proticiklične kapitalske rezerve 105

Oddelek II Določitev in izračun proticikličnih kapitalskih rezerv 106

Oddelek III Načrt za ohranitev kapitala 113

Naslov VIII Razkritje pristojnih organov 117

Naslov IX Delegirani in izvedbeni akti 120

Naslov X Spremembe Direktive 2002/87/ES 122

Naslov XI Prehodne in končne določbe 123

Poglavje 1 Prehodne določbe o nadzoru kreditnih institucij, ki uveljavljajo svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev 123

Poglavje 2 Prehodna določba o kapitalskih rezervah 127

Poglavje 3 Končne določbe 128

Priloga I Seznam dejavnosti, za katere velja medsebojno priznavanje 130

Priloga II Korelacijska tabela 132

Naslov IVsebina, področje uporabe in opredelitve

Člen 1 Vsebina

Ta direktiva določa pravila, na podlagi katerih morajo države članice dosegati skupne rezultate na naslednjih področjih:

(a) dostop do dejavnosti kreditnih institucij in investicijskih družb (v nadaljnjem besedilu: institucije);

(b) pooblastila za nadzor in orodja za bonitetni nadzor institucij s strani pristojnih organov;

(c) bonitetni nadzor institucij s strani pristojnih organov glede tveganj, ki jih enotna pravila iz Uredbe [vstavi OP] ne obravnavajo;

(d) zahteve glede objave za pristojne organe na področju bonitetne ureditve in nadzora institucij.

Člen 2Področje uporabe

78. Člen 34 ter poglavje 3 naslova VII se uporabljata za finančne holdinge, mešane finančne holdinge in mešane holdinge s sedeži v Uniji.

79. Institucije, za katere se ta direktiva ne uporablja v skladu z odstavkom 3 tega člena, vendar z izjemo centralnih bank, se štejejo za finančne institucije za namene člena 34 in poglavja 3 naslova VII.

80. Ta direktiva se ne uporablja za:

(1) dostop do dejavnosti investicijskih družb, če to ureja Direktiva 2004/39/ES;

(2) centralne banke,

(3) poštne institucije, ki opravljajo storitev brezgotovinskega nakazovanja,

(4) „Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut“ v Belgiji,

(5) „Dansk Eksportfinansieringsfond“, „Danmarks Skibskredit A/S“ in „KommuneKredit“ na Danskem,

(6) „Kreditanstalt für Wiederaufbau“, podjetja, ki so v skladu z „Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz“ priznana kot organi državne stanovanjske politike in se večinoma ne ukvarjajo z bančnimi posli, in podjetja, priznana kot neprofitna stanovanjska podjetja v skladu z navedenim zakonom, v Nemčiji,

(7) „Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων“ (Tamio Parakatathikon kai Danion) v Grčiji,

(8) „Instituto de Crédito Oficial“ v Španiji,

(9) „Caisse des dépôts et consignations“ v Franciji,

(10) kreditne zadruge in skupnosti vzajemne pomoči na Irskem,

(11) „Cassa depositi e prestiti“ v Italiji,

(12) „krājaizdevu sabiedrības“, podjetja priznana po „krājaizdevu sabiedrību likums“ kot zadruge, ki opravljajo finančne storitve izključno za svoje člane, v Latviji,

(13) „kredito unijos“, razen „Centrinė kredito unija“, v Litvi,

(14) „Magyar Fejlesztési Bank Rt.“ in „Magyar Export-Import Bank Rt.“ na Madžarskem,

(15) „Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV“, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij“, „NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering“ in „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV“ na Nizozemskem,

(16) podjetja, priznana kot stanovanjska združenja v interesu javnosti, in „Osterreichische Kontrollbank AG“ v Avstriji,

(17) „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe“ in „Bank Gospodarstwa Krajowego“ na Poljskem,

(18) „Caixas Económicas“, obstoječe na dan 1. januarja 1986, razen tistih, ki so ustanovljene kot družbe z omejeno odgovornostjo, in „Caixa Económica Montepio Geral“ na Portugalskem,

(19) „Teollisen yhteistyon rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB“ in „Finnvera Oyj/Finnvera Abp“ na Finskem,

(20) „Svenska Skeppshypotekskassan“ na Švedskem,

(21) National Savings Bank, Commonwealth Development Finance Company Ltd, Agricultural Mortgage Corporation Ltd, Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd, Crown Agents for overseas governments and administrations, kreditne zadruge in komunalne banke v Združenem kraljestvu,

(22) „SID – Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana“ v Sloveniji.

Člen 3Prepoved opravljanja poslov sprejemanja depozitov ali drugih vračljivih sredstev od javnosti za družbe, ki niso kreditne institucije

81. Države članice osebam ali družbam, ki niso kreditne institucije, prepovejo opravljanje poslov sprejemanja depozitov ali drugih vračljivih sredstev od javnosti.

82. Odstavek 1 se ne uporablja za sprejemanje depozitov ali drugih sredstev, ki jih vrača država članica ali njeni regionalni ali lokalni organi ali javni mednarodni organi, katerih članica je ena ali več držav članic, ali za primere, za katere izrecno velja nacionalna zakonodaja ali zakonodaja Unije, če so te dejavnosti v skladu s predpisi in nadzorom, namenjenimi zaščiti vlagateljev in investitorjev ter veljajo za te primere.

Člen 4Opredelitev pojmov

83. Uporabljajo se opredelitve pojmov iz člena 4 Uredbe [vstavi OP].

84. V tej direktivi se uporabljajo tudi naslednje opredelitve pojmov:

85. „podjetje za pomožne storitve“ pomeni podjetje, katerega osnovna dejavnost je lastništvo ali upravljanje premoženja, izvajanje storitev obdelave podatkov ali katera koli druga podobna dejavnost, ki je pomožna glede na osnovno dejavnost ene ali več kreditnih institucij;

86. „tveganje prevelikega finančnega vzvoda“ pomeni tveganje, ki izhaja iz ranljivosti institucije zaradi finančnega vzvoda ali pogojnega finančnega vzvoda, za katerega so morda potrebni nenačrtovani popravni ukrepi za poslovni načrt institucije, vključno s prisilno prodajo sredstev, zaradi česar lahko nastanejo izgube ali prilagoditve vrednotenja za preostala sredstva institucije;

87. „notranji pristopi“ pomenijo pristope iz členov 138(1), 216, 220, 301(2), 277, 352 in 254(3) Uredbe [vstavi OP].

Naslov II Pristojni organi

Člen 5 Imenovanje in pooblastila pristojnih organov

88. Države članice imenujejo pristojne organe, ki opravljajo naloge iz te direktive. O tem obvestijo Komisijo in EBA ter navedejo vse razporeditve nalog.

89. Države članice zagotovijo, da pristojni organi spremljajo dejavnosti institucij, da bi lahko ocenili skladnost z zahtevami te direktive in Uredbe [vstavi OP].

90. Države članice zagotovijo, da so uvedeni ustrezni ukrepi, ki pristojnim organom omogočajo pridobitev informacij, potrebnih za ocenitev skladnosti institucij z navedenimi obveznostmi.

91. Države članice zagotovijo, da imajo pristojni organi strokovno znanje, vire, operativno sposobnost in so neodvisni, kar je potrebno za opravljanje nadzorne in preiskovalne funkcije iz te direktive in Uredbe [vstavi OP]. Pristojni organi prejmejo vsa nadzorna in preiskovalna pooblastila, potrebna za opravljanje njihovih funkcij.

92. Države članice zahtevajo, da institucije pristojnim organom svojih matičnih držav članic predložijo vse informacije, potrebne za presojo njihove skladnosti s pravili, sprejetimi v skladu s to direktivo in Uredbo [vstavi OP]. Države članice zagotovijo tudi, da mehanizmi notranjega nadzora ter upravni in računovodski postopki institucij omogočajo, da se lahko njihova skladnost s pravili kadar koli preveri.

93. Države članice zagotovijo, da institucije registrirajo vse svoje transakcije ter dokumentirajo dokumentiranja in postopke, za katere veljata ta direktiva in Uredba [vstavi OP], tako da lahko pristojni organi kadar koli preverijo skladnost z zahtevami te direktive in Uredbe [vstavi OP].

Člen 6Usklajevanje znotraj držav članic

Če imajo države članice več kot en pristojni organ za bonitetni nadzor kreditnih institucij, investicijskih družb in finančnih institucij, države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za organizacijo usklajevanja teh organov.

Člen 7Sodelovanje z EBA

Pristojni organi pri opravljanju svojih nalog upoštevajo konvergenco glede nadzornih orodij in nadzornih praks pri uporabi zakonov in drugih predpisov, sprejetih na podlagi te direktive. Zato države članice zagotovijo, da:

(a) pristojni organi sodelujejo pri dejavnostih EBA;

(b) si pristojni organi prizadevajo za upoštevanje smernic in priporočil, ki jih izda EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010;

(c) nacionalne pristojnosti, podeljene pristojnim organom, ne ovirajo izvajanja njihovih nalog, ki jih imajo kot člani EBA ali v skladu s to direktivo in Uredbo [vstavi OP].

Člen 8Evropska razsežnost nadzora

Pristojni organi v eni državi članici pri opravljanju svojih splošnih nalog na podlagi informacij, ki so na voljo v tistem trenutku, ustrezno upoštevajo možen vpliv svojih odločitev na stabilnost finančnega sistema v vseh drugih zadevnih državah članicah in zlasti v izrednih razmerah.

Naslov IIIZahteve za dostop do dejavnosti kreditnih institucij

Poglavje 1 Splošne zahteve za dostop do dejavnosti kreditnih institucij

Člen 9Dovoljenje

94. Države članice od kreditnih institucij zahtevajo, da pridobijo dovoljenje pred začetkom opravljanja dejavnosti. Brez poseganja v člene 10 do 14 določijo pogoje za pridobitev takega dovoljenja ter o njih uradno obvestijo EBA.

95. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov v zvezi z:

(a) informacijah, ki se predložijo pristojnim organom v vlogi za izdajo dovoljenja za kreditne institucije, vključno s programom poslovanja iz člena 10;

(b) pogojih, pod katerimi je treba izpolniti zahteve, določene v členu 13;

(c) zahtevah, ki se uporabljajo za delničarje in družbenike s kvalificiranimi deleži;

(d) okoliščinah, ki bi lahko pristojne organe ovirale pri učinkovitem opravljanju nadzornih funkcij, kot je določeno v členu 14.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz točk (a) do (d) prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

96. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov o standardnih obrazcih, predlogih in postopkih za tako zagotavljanje informacij.

Komisiji se podeli pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

97. EBA predloži osnutke tehničnih standardov iz odstavkov 2 in 3 Komisiji do 31. decembra 2015.

Člen 10Program poslovanja in organizacijska struktura

Države članice zahtevajo, da se vlogi za izdajo dovoljenja priloži program poslovanja, ki določa vrste predvidenih poslov in organizacijsko strukturo kreditne institucije.

Člen 11Gospodarske potrebe

Države članice ne smejo zahtevati, da se vloga za izdajo dovoljenja preverja glede na gospodarske potrebe trga.

Člen 12Ustanovni kapital

98. Brez poseganja v druge splošne pogoje, ki jih določa nacionalna zakonodaja, pristojni organi ne izdajo dovoljenja, če kreditna institucija nima lastnih ločenih sredstev ali če ustanovni kapital znaša manj kot 5 milijonov EUR.

99. Ustanovni kapital obsega kapital in rezerve iz člena 24(a) do (e) Uredbe [vstavi OP].

100. Države članice lahko odločijo, da kreditne institucije, ki ne izpolnjujejo pogojev v zvezi z ločenimi lastnimi sredstvi in ki so obstajale 15. decembra 1979, lahko še naprej poslujejo. Take kreditne institucije lahko izvzamejo iz zahtev prvega pododstavka člena 13(1).

101. Države članice lahko ob upoštevanju naslednjih pogojev izdajo dovoljenje za določene kategorije kreditnih institucij, katerih ustanovni kapital znaša manj, kot je navedeno v odstavku 1:

(a) ustanovni kapital ne znaša manj kot 1 milijon EUR;

(b) zadevne države članice Komisijo in EBA uradno obvestijo o svojih razlogih za uporabo te možnosti.

Člen 13Dejansko vodenje poslov in kraj sedeža

102. Pristojni organi kreditni instituciji izdajo dovoljenje le, če vsaj dve osebi dejansko vodita posle kreditne institucije.

Pristojni organi dovoljenja ne izdajo, če ti osebi nimata zadostnega ugleda ali dovolj znanja, spretnosti in izkušenj za opravljanje takih nalog.

103. Vsaka država članica zahteva, da:

(a) ima vsaka kreditna institucija, ki je pravna oseba in ki ima statutarni sedež v skladu z nacionalno zakonodajo, sedež v isti državi članici kot statutarni sedež;

(b) ima katera koli druga kreditna institucija sedež v državi članici, ki je izdala dovoljenje in v kateri dejansko opravlja svoje dejavnosti.

Člen 14Delničarji in družbeniki

104. Pristojni organi ne izdajo dovoljenja za začetek dejavnosti kreditnih institucij, če niso obveščeni o identiteti delničarjev ali družbenikov, bodisi neposrednih ali posrednih, fizičnih ali pravnih oseb, ki imajo kvalificirane deleže, in o velikosti teh deležev.

Pri ugotavljanju, ali so izpolnjena merila za kvalificirani delež, se upoštevajo glasovalne pravice iz členov 9 in 10 Direktive 2004/109/ES[31] ter pogoji o združevanju teh pravic, določeni v členu 12(4) in (5) navedene direktive.

Države članice ne upoštevajo glasovalnih pravic ali deležev, ki so jih investicijske družbe ali kreditne institucije morda pridobili s prodajo prve izdaje finančnih instrumentov ali plasiranja finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa iz točke 6 oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, če se te pravice ne uveljavljajo ali drugače uporabljajo za poseganje v upravljanje izdajatelja in se prodajo v enem letu od pridobitve.

105. Pristojni organi ne izdajo dovoljenja, če se jim ob upoštevanju potrebe po varnem in skrbnem upravljanju kreditnih institucij delničarji ali družbeniki ne zdijo primerni.

106. Če obstajajo tesne povezave med kreditnimi institucijami in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami, pristojni organi izdajo dovoljenje le, če te povezave ne preprečujejo učinkovitega izvajanja njihovih nadzornih funkcij.

Pristojni organi ne izdajo dovoljenja, kadar zakoni in drugi predpisi v tretji državi, ki veljajo za eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, s katerimi je kreditna institucija tesno povezana, ali težave pri izvrševanju navedenih zakonov in drugih predpisov preprečujejo učinkovito izvajanje nadzornih funkcij pristojnih organov.

Pristojni organi zahtevajo, da jim kreditne institucije posredujejo informacije, potrebne za stalno spremljanje skladnosti s pogoji iz odstavka.

Člen 15Zavrnitev dovoljenja

Kadar pristojni organ odloči, da ne bo izdal dovoljenja, vlagatelja uradno obvesti o odločitvi in razlogih za to v šestih mesecih od prejema vloge ali, če je vloga nepopolna, v šestih mesecih od dne, ko vlagatelj pošlje informacije, potrebne za sprejetje odločitve.

Odločitev se v vsakem primeru sprejme v 12 mesecih od prejema vloge.

Člen 16Predhodno posvetovanje s pristojnimi organi drugih držav članic

107. Pristojni organ se pred izdajo dovoljenja kreditni instituciji posvetuje s pristojnimi organi druge vključene države članice v naslednjih primerih:

(a) zadevna kreditna institucija je podrejena družba kreditne institucije, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici;

(b) zadevna kreditna institucija je podrejena družba nadrejene družbe kreditne institucije, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici;

(c) zadevno kreditno institucijo obvladujejo iste osebe, bodisi fizične ali pravne, kot kreditno institucijo, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici.

108. Pristojni organ se pred izdajo dovoljenja kreditni instituciji posvetuje s pristojnim organom vključene države članice, ki je pooblaščen za nadzor zavarovalnic ali investicijskih družb, v naslednjih primerih:

(a) zadevna kreditna institucija je podrejena družba zavarovalnice ali investicijske družbe, ki je pridobila dovoljenje v Uniji;

(b) zadevna kreditna institucija je podrejena družba nadrejene družbe zavarovalnice ali investicijske družbe, ki je pridobila dovoljenje v Uniji;

(c) zadevno kreditno institucijo obvladuje ista oseba, fizična ali pravna, kot obvladuje zavarovalnico ali investicijsko družbo, ki je pridobila dovoljenje v Uniji.

109. Pristojni nadzorni organi iz odstavkov 1 in 2 se med seboj posvetujejo predvsem glede ocenjevanja primernosti delničarjev ter ugleda in izkušenj članov uprave, ki so vključeni v upravljanje drugega subjekta iste skupine. Ti organi si izmenjajo podatke o primernosti delničarjev ter ugledu in izkušnjah članov uprave, ki so pomembni pri izdajanju dovoljenj za opravljanje poslov in rednem ocenjevanju izpolnjevanja pogojev poslovanja.

Člen 17Podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v drugi državi članici

Države članice gostiteljice ne zahtevajo dovoljenja ali dodatnega kapitala za podružnice kreditnih institucij, ki so pridobile dovoljenje v drugi državi članici. Ustanovitev in nadzor takih podružnic se opravi v skladu s členom 35, členom 36(1) do (3) ter členi 37, 40 do 46, 49, 73 in 74.

Člen 18Odvzem dovoljenja

Pristojni organi lahko odvzamejo dovoljenje, izdano kreditni instituciji, le v naslednjih primerih, če ta institucija:

(a) v 12 mesecih dovoljenja ne uporabi, dovoljenje izrecno odkloni ali se več kot šest mesecev ni ukvarjala s posli, če zadevna država članica ni določila, da dovoljenje v takih primerih preneha veljati;

(b) pridobi dovoljenje na podlagi neresničnih izjav ali kakor koli drugače nepravilno;

(c) ne izpolnjuje več pogojev, pod katerimi ji je bilo dovoljenje izdano;

(d) nima več dovolj lastnih sredstev ali ni več mogoče računati, da bo izpolnila svoje obveznosti do upnikov, in zlasti ne zagotavlja več zavarovanja za sredstva, ki so ji bila zaupana;

(e) predstavlja enega od drugih primerov, za katere nacionalna zakonodaja predpisuje odvzem dovoljenja;

(f) stori eno od kršitev iz člena 67(1).

Člen 19Naziv kreditnih institucij

Kreditne institucije lahko za izvajanje svojih dejavnosti ne glede na določbe v državi članici gostiteljici o uporabi besed „banka“, „hranilnica“ ali drugih bančnih nazivov na celotnem ozemlju Unije uporabljajo isti naziv kot v državi članici, v kateri imajo sedež. Če obstaja nevarnost zamenjave, lahko država članica gostiteljica zaradi razjasnitve zahteva, da se nazivu dodajo določeni drugi podatki zaradi obrazložitve.

Člen 20Uradno obveščanje EBA o dovoljenju in odvzemu dovoljenja

110. Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vsakem dovoljenju, izdanem v skladu s členom 9.

111. Seznam z nazivom vsake kreditne institucije, kateri je bilo izdano dovoljenje, se objavi na spletnem mestu EBA in se redno posodablja.

112. Konsolidacijski nadzornik zadevnim pristojnim organom in EBA predloži vse informacije o skupini institucij v skladu s členi 14(3), 73(1) in 104(2), zlasti o pravni in organizacijski strukturi skupine ter njenem upravljanju.

113. Ob nazivu vsake kreditne institucije, ki nima kapitala iz člena 12(1), se to v seznamu prav tako navede.

114. Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vsakem odvzemu dovoljenja, vključno z razlogi za tako odločitev.

Člen 21 Izvzetja za kreditne institucije, ki so stalno odvisne od centralnega organa

115. Pristojni organi lahko kreditno institucijo, ki izpolnjuje pogoje iz člena 9 Uredbe [vstavi OP], izvzamejo iz členov 10, 12 in 13(1) te direktive pod pogoji iz člena 9 navedene uredbe.

116. Če pristojni organi odobrijo izvzetje v skladu s členom 9 Uredbe [vstavi OP], veljajo za celoto, ki jo predstavlja centralni organ skupaj s svojimi odvisnimi institucijami, členi 17, 33, 34 in 35, člen 36(1) do (3) ter členi 39 do 46 te direktive.

Poglavje 2 Kvalificirani delež v kreditni instituciji

Člen 22Uradno obveščanje o predlaganih pridobitvah in njihova ocena

117. Države članice zahtevajo od vsake fizične ali pravne osebe ali takšnih oseb, ki delujejo usklajeno (v nadaljnjem besedilu: predlagani pridobitelj) in ki so se odločile, da neposredno ali posredno pridobijo ali dodatno povečajo kvalificirani delež v kreditni instituciji, in bi zaradi tega bil njihov delež glasovalnih pravic ali delež kapitala enak ali večji od 20 %, 30 % ali 50 % ali takšen, da bi kreditna institucija postala njihova podrejena družba (v nadaljnjem besedilu: predlagana pridobitev), da najprej pisno uradno obvestijo pristojne organe kreditne institucije, v kateri poskušajo pridobiti ali povečati kvalificirani delež, o velikosti predvidenega deleža in jim sporočijo ustrezne informacije iz člena 23(4). Državam članicam ni treba uporabiti 30-odstotnega praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

118. Pristojni organi takoj in v vsakem primeru v dveh delovnih dneh po prejemu uradnega obvestila ter po morebitnem naknadnem prejemu informacij iz odstavka 3 predlaganemu pridobitelju pisno potrdijo njegov prejem.

Pristojni organi imajo na voljo največ šestdeset delovnih dni po datumu pisnega potrdila o prejemu uradnega obvestila in vseh dokumentov, za katere države članice zaprosijo, da se priložijo uradnemu obvestilu na podlagi seznama iz člena 23(4) (v nadaljnjem besedilu: ocenjevalno obdobje), da opravijo oceno iz člena 23(1) (v nadaljnjem besedilu: ocena).

Pristojni organi ob potrditvi prejema obvestijo predlaganega pridobitelja o datumu zaključka ocenjevalnega obdobja.

119. Pristojni organi lahko po potrebi v ocenjevalnem obdobju, vendar ne pozneje kot petdeseti delovni dan ocenjevalnega obdobja, zaprosijo za dodatne informacije, potrebne za dopolnitev ocene. Ta zahteva mora biti pisna, v njej pa je treba opredeliti, katere dodatne informacije so potrebne.

Za čas od datuma, ko pristojni organi zahtevajo informacije, do datuma, ko prejmejo odgovor predlaganega pridobitelja, se ocenjevalno obdobje prekine. Prekinitev ne sme biti daljša od dvajsetih delovnih dni. Pristojni organi lahko po lastni presoji postavijo dodatne zahteve za dopolnitev ali pojasnitev informacij, vendar se zaradi teh zahtev ocenjevalno obdobje ne prekine.

120. Pristojni organi lahko prekinitev iz drugega pododstavka odstavka 3 podaljšajo za največ trideset delovnih dni, če je predlagani pridobitelj reguliran ali ima sedež zunaj Unije ali če je fizična ali pravna oseba in zanj nadzor iz te direktive ali direktiv 2009/65/ES, 2009/138/ES ali 2004/39/ES ne velja.

121. Če se pristojni organi po opravljeni oceni odločijo, da bodo predlagani pridobitvi nasprotovali, o tem v dveh delovnih dneh in pred iztekom ocenjevalnega obdobja pisno obvestijo predlaganega pridobitelja ter navedejo razloge za svojo odločitev. Ob upoštevanju nacionalne zakonodaje se lahko na zahtevo predlaganega pridobitelja ustrezno utemeljitev odločitve objavi. To državi članici ne preprečuje, da pristojnemu organu dovoli objavo teh informacij, ne da bi predlagani pridobitelj to zahteval.

122. Če pristojni organi predlagani pridobitvi v ocenjevalnem obdobju ne nasprotujejo pisno, se šteje, da je predlagana pridobitev odobrena.

123. Pristojni organi lahko določijo skrajni rok za izpeljavo predlagane pridobitve in ga po potrebi podaljšajo.

124. Države članice ne smejo predpisati zahtev glede obveščanja pristojnih organov o neposrednih ali posrednih pridobitvah glasovalnih pravic ali deležev v kapitalu ter zahtev glede odobritev takih pridobitev s strani pristojnih organov, ki bi bile strožje od zahtev iz te direktive.

125. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se določi izčrpen seznam informacij iz člena 23(4), ki jih morajo predlagani pridobitelji vključiti v svoje uradno obvestilo, brez poseganja v odstavek 3 tega člena.

Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

126. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se določijo skupni postopki, obrazci in predloge za posvetovalni postopek med zadevnimi pristojnimi organi, kot je navedeno v členu 24.

Komisiji se podeli pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.

127. EBA predloži osnutke tehničnih standardov iz odstavkov 9 in 10 Komisiji do 31. decembra 2015.

Člen 23Merila za ocenjevanje

128. Pri ocenjevanju uradnega obvestila iz člena 22(1) in informacij iz člena 22(3) pristojni organi zaradi zagotavljanja varnega in skrbnega upravljanja kreditne institucije, v kateri se pridobitev predlaga, in ob upoštevanju verjetnega vpliva predlaganega pridobitelja na kreditno institucijo ocenijo ustreznost predlaganega pridobitelja in finančno trdnost predlagane pridobitve po naslednjih merilih:

(a) ugled predlaganega pridobitelja;

(b) ugled in izkušnje vseh, ki bodo zaradi predlagane pridobitve vodili posle kreditne institucije;

(c) finančna trdnost predlaganega pridobitelja, zlasti v zvezi z vrsto opravljanih in načrtovanih dejavnosti v kreditni instituciji, v kateri se predlaga pridobitev;

(d) ali bo kreditna institucija lahko izpolnila in še naprej izpolnjevala bonitetne zahteve na podlagi te direktive in Uredbe [vstavi OP] ter po potrebi drugih direktiv, zlasti direktiv 2009/110/ES in 2002/87/ES; pri tem je zlasti pomembno, ali ima skupina, katere del bo postala, strukture, ki zagotavljajo izvajanje učinkovitega nadzora, učinkovito izmenjavo informacij med pristojnimi organi in razdelitev odgovornosti med pristojnimi organi;

(e) ali obstajajo razlogi za utemeljen sum, da gre ali je šlo v zvezi s predlagano pridobitvijo za pranje denarja ali financiranje teroristov v smislu člena 1 Direktive 2005/60/ES[32] ali za poskus tega in da predlagana pridobitev lahko poveča tveganje za takšno ravnanje.

129. Pristojni organi lahko nasprotujejo predlagani pridobitvi le, če za to obstajajo utemeljeni razlogi na podlagi meril iz odstavka 1 ali če so informacije, ki jih je predložil predlagani pridobitelj, pomanjkljive.

130. Države članice ne smejo določiti nobenih predhodnih pogojev glede obsega deleža, ki ga je treba pridobiti, niti ne smejo dovoliti svojim pristojnim organom, da predlagano pridobitev preučijo v smislu gospodarskih potreb trga.

131. Države članice objavijo seznam informacij, ki so potrebne za izvedbo ocene in jih je treba predložiti pristojnim organom sočasno z uradnim obvestilom iz člena 22(1). Obseg zahtevanih informacij je sorazmeren in prilagojen vrsti predlaganega pridobitelja in predlagane pridobitve. Države članice ne zahtevajo informacij, ki za oceno varnega in skrbnega poslovanja niso pomembne.

132. Ne glede na člen 22(2), (3) in (4) pristojni organ, če je bil uradno obveščen o dveh ali več predlogih za pridobitev ali povečanje kvalificiranega deleža v isti kreditni instituciji, obravnava vse predlagane pridobitelje na nediskriminatoren način.

Člen 24Sodelovanje med pristojnimi organi

133. Med ocenjevanjem se ustrezni pristojni organi med seboj v celoti posvetujejo, če je predlagani pridobitelj:

(a) kreditna institucija, zavarovalnica, pozavarovalnica, investicijska družba ali družba za upravljanje v smislu točke b člena 2(1) Direktive 2009/65/ES (v nadaljnjem besedilu: družba za upravljanje KNPVP), ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem se pridobitev predlaga;

(b) nadrejena družba kreditne institucije, zavarovalnice, pozavarovalnice, investicijske družbe ali družbe za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem se pridobitev predlaga;

(c) fizična ali pravna oseba, ki obvladuje kreditno institucijo, zavarovalnico, pozavarovalnico, investicijsko družbo ali družbo za upravljanje KNPVP, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici ali v drugem sektorju kot pa tistem, v katerem se pridobitev predlaga.

134. Pristojni organi brez nepotrebnega odlašanja drug drugemu zagotavljajo informacije, ki so bistvene ali pomembne za oceno. V zvezi s tem si pristojni organi sporočijo vse pomembne informacije na zahtevo, vse bistvene informacije pa na lastno pobudo. Pri odločitvi pristojnega organa, ki je izdal dovoljenje kreditni instituciji, v kateri se pridobitev predlaga, se upoštevajo vsa stališča ali pridržki, ki jih je izrazil pristojni organ, odgovoren za predlaganega pridobitelja.

Člen 25Uradno obveščanje v primeru odsvojitve

Države članice zahtevajo, da fizična ali pravna oseba, ki se je odločila za neposredno ali posredno odsvojitev kvalificiranega deleža v kreditni instituciji, najprej pisno uradno obvesti pristojne organe in navede velikost predvidenega deleža. Zadevna oseba mora pristojne organe prav tako uradno obvestiti, če se je odločila za zmanjšanje svojega kvalificiranega deleža, tako da bi se delež glasovalnih pravic ali delež kapitala zmanjšal pod 20 %, 30 % ali 50 % ali da kreditna institucija ne bi bila več njena podrejena družba. Državam članicam ni treba uporabiti 30-odstotnega praga, če v skladu s členom 9(3)(a) Direktive 2004/109/ES uporabljajo prag ene tretjine.

Člen 26Obveznosti obveščanja in sankcije

135. Ko kreditne institucije izvejo za kakršno koli pridobitev ali prodajo deležev v svojem kapitalu, zaradi katere deleži presežejo ali padejo pod enega od pragov iz člena 22(1) in člena 25, o navedenih pridobitvah in prodajah obvestijo pristojne organe.

Kreditne institucije, ki so uvrščene na reguliranem trgu, kot je navedeno na seznamu, ki ga v skladu s členom 47 Direktive 2004/39/ES objavi Evropski organ za varnostne papirje in trge (ESMA), pristojnim organom vsaj enkrat na leto posredujejo imena delničarjev in družbenikov, ki imajo v lasti kvalificirane deleže, ter velikost teh deležev, kot na primer dokazujejo informacije, prejete na letnih skupščinah delničarjev ali družbenikov, ali informacije zaradi skladnosti s predpisi za družbe, ki so uvrščene na borzah.

136. Če osebe iz člena 22(1) izvajajo svoj vpliv tako, da bi škodoval varnemu in skrbnemu upravljanju institucije, države članice zahtevajo, da pristojni organi sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi se tako stanje odpravi. Taki ukrepi so lahko sestavljeni iz sodnih odredb, sankcij, v skladu s členi 65 do 69, zoper člane uprave in poslovodne delavce ali začasne prepovedi uveljavljanja glasovalnih pravic, ki izhajajo iz delnic v lasti delničarjev ali družbenikov zadevne kreditne institucije.

Podobni ukrepi se uporabljajo za fizične ali pravne osebe, ki ne izpolnijo svoje ob