EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 10.10.2017 COM(2017) 587 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU o nacionalnih akcijskih načrtih držav članic in napredku pri izvajanju Direktive 2009/128/ES o trajnostni rabi pesticidov



1.Uvod EU uporablja najstrožji sistem na svetu za registracijo in nadzor pesticidov. Kljub temu si celotna družba močno prizadeva za prehod na trajnostno pridelavo hrane in za zmanjšanje ali celo prepoved uporabe pesticidov. V tem kontekstu je trajnostno kmetijstvo kot del sodobnih proizvodnih sistemov eden od razvojnih ciljev ZN, spodbujanje trajnostne rabe pesticidov pa je eden od pomembnih ukrepov, ki jih EU izvaja v podporo uresničevanju agende ZN za trajnostni razvoj do leta 2030 . Na podlagi tematske strategije o trajnostni uporabi pesticidov iz leta 2006 je bil oblikovan nov zakonodajni okvir za odobritev in uporabo pesticidov . To vključuje strog okvir, na podlagi katerega Evropska komisija odobri aktivne snovi, države članice pa registrirajo fitofarmacevtska sredstva, ki v skladu z odobrenimi pogoji uporabe nimajo znanih škodljivih učinkov na zdravje ljudi in živali ter nobenih nesprejemljivih učinkov na okolje . Na podlagi tega strogega sistema dajanja na trg se je število odobrenih aktivnih snovi zmanjšalo za približno 50 %. Cilj kontrol trženja in uporabe pesticidov je zagotoviti, da se registrirani pesticidi tržijo in uporabljajo v skladu z zadevnimi pogoji. Rastline, ki so bile tretirane z registriranimi pesticidi v skladu z navodili na oznaki proizvoda, se lahko tržijo in uživajo kot varna hrana, pri čemer ostanki pesticidov ne presegajo mejnih vrednosti ostankov EU (MRL). V Direktivi 2009/128/ES Evropskega parlamenta in Sveta o trajnostni rabi pesticidov (v nadaljnjem besedilu: Direktiva), ki je bila 21. oktobra 2009 sprejeta kot del te strategije, so določeni raznovrstni ukrepi za doseganje trajnostne rabe pesticidov v EU z zmanjševanjem tveganj in vplivov uporabe pesticidov na zdravje ljudi in okolje ter s spodbujanjem uporabe integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi in alternativnih pristopov ali tehnik, kot so nekemične alternative pesticidom. Države članice so morale do novembra 2012 prvič sprejeti nacionalne akcijske načrte za izvajanje Direktive. Ti načrti bi morali vključevati količinske cilje, ciljne vrednosti, meritve in časovne načrte za zmanjševanje tveganj in vplivov uporabe pesticidov. Uredba o dajanju fitofarmacevtskih sredstev v promet vključuje tudi veliko določb, povezanih z Direktivo, vključno z olajševanjem hitre odobritve snovi z majhnim tveganjem in uporabo teh sredstev v skladu z načeli integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. V Direktivi so določeni posebni ukrepi, ki jih morajo države članice vključiti v svoje načrte za zagotovitev pravilnega izvajanja. Glavni ukrepi se nanašajo na usposabljanje uporabnikov, svetovalcev in distributerjev, inšpekcijske preglede naprav za nanašanje pesticidov, prepoved tretiranja iz zraka, omejitev uporabe pesticidov na občutljivih območjih ter informiranje in ozaveščanje o tveganjih v zvezi s pesticidi. Temelj Direktive je spodbujanje integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, katerega splošna načela so določena v Prilogi III k Direktivi. Roki iz Direktive za izvajanje vseh zgoraj navedenih ukrepov so bili razporejeni v obdobju od novembra 2011 do novembra 2016. Po novembru 2016 (ko so inšpekcijski pregledi naprav za nanašanje pesticidov postali obvezni) so morale države članice sprejeti vse zadevne ukrepe iz Direktive. Komisija je v sodelovanju z državami članicami vzpostavila delovno skupino, ki na rednih sestankih obravnava izvajanje Direktive in si izmenjuje primere dobre prakse. V tem poročilu so obravnavane zahteve glede poročanja iz člena 4(3) in člena 16 Direktive. V skladu s členom 4(3) mora Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o nacionalnih akcijskih načrtih, ki so jih sporočile države članice, v skladu s členom 16 pa mora poročati o napredku, doseženem pri izvajanju Direktive. To poročilo temelji na štirih virih informacij: ·na oceni nacionalnih akcijskih načrtov, ki jo je Komisija končala leta 2015; ·na dveh nizih revizij o pesticidih, izvedenih v obdobju 2012–2014 oziroma 2015–2016, pri čemer je prvi niz zajemal kontrole fitofarmacevtskih sredstev , drugi pa trženje in uporabo pesticidov , pri tem pa so se upoštevali nekateri vidiki izvajanja Direktive na zadevnem področju uporabe; ·na raziskavi in vprašalniku, ki sta bila leta 2016 poslana vsem državam članicam, da bi se pridobile posodobljene informacije o napredku pri izvajanju akcijskih načrtov;

·na obiskih za ugotavljanje dejstev, ki so bili leta 2017 izvedeni v šestih državah članicah, predvsem da bi se preveril splošni napredek pri izvajanju Direktive. Te države članice so bile izbrane kot del reprezentativnega vzorca različnih držav članic, ki zajema različna geografska območja. Poleg posameznih poročil o misijah bodo glavne ugotovitve teh šestih misij pozneje letos objavljene v poročilu o pregledu in bodo vključevale podrobnejšo analizo rezultatov navedenega vprašalnika, vključno s primeri dobre prakse pri izvajanju, ki so jih opredelile države članice. 2.Nacionalni akcijski načrti V skladu s členom 4 Direktive so morale države članice sprejeti prve nacionalne akcijske načrte ter jih do 26. novembra 2012 predložiti Komisiji in drugim državam članicam. Te načrte bi bilo treba pregledati najmanj vsakih pet let. Določati bi morali kvantitativne cilje, ciljne vrednosti, ukrepe in časovne načrte za zmanjševanje tveganj in vplivov uporabe pesticidov na zdravje ljudi in okolje. Te načrte so sprejele vse države članice, v številnih primerih z velikimi zamudami. Načrti so bili predloženi Komisiji in so na njenem spletišču na voljo v angleškem jeziku . Kontrole držav članic v zvezi z Direktivo temeljijo na nacionalnih akcijskih načrtih, ki pa se močno razlikujejo glede na celovitost in zajetje. Države članice bi morale znatno izboljšati svoje načrte, da bi obravnavale pomanjkljivosti, navedene v nadaljevanju, ter določile natančnejše in merljive ciljne vrednosti. Izhodišča držav članic pri pripravi nacionalnih akcijskih načrtov so bila različna. Sedem jih je akcijske načrte pripravilo že prej, za preostale pa je to bil prvi načrt. Do zdaj sta revidiran nacionalni akcijski načrt pripravili le Francija in Litva. Raven izvajanja akcijskih načrtov bo jasnejša, ko bodo vse države članice končale te preglede in o njih poročale Komisiji. Razvidno je, da so države članice v pripravo nacionalnih akcijskih načrtov vložile veliko truda. Vendar se ti med sabo močno razlikujejo glede podrobne obrazložitve, kako naj bi se dejansko izvedli ukrepi na podlagi členov od 5 do 15 Direktive. V večini primerov niso bili zajeti vsi vidiki teh členov. Načrti celovito obravnavajo nekatera področja, na primer preizkušanje naprav za nanašanje pesticidov in usposabljanje uporabnikov pesticidov, številni pa vsebujejo malo podrobnosti v zvezi z drugimi področji, na primer v zvezi s tretiranjem iz zraka, obveščanjem javnosti in zbiranjem informacij glede primerov zastrupitve. V nacionalnih akcijskih načrtih so prav tako nedosledno določeni količinski cilji, ciljne vrednosti, meritve in časovni načrti za različna področja ukrepanja. Na nekaterih področjih, kot je preizkušanje naprav za nanašanje pesticidov, so načrti odlični in skoraj vsi določajo specifične ciljne vrednosti za doseganje popolne skladnosti. Na drugi strani pa večina držav članic ni opredelila ciljnih vrednosti in časovnih načrtov v zvezi z ukrepi za varovanje vodnega okolja pred pesticidi. Poleg tega v akcijskih načrtih v približno 80 % primerov ni pojasnjeno, kako se bo merilo doseganje ciljnih vrednosti in ciljev. Ker jasne, merljive ciljne vrednosti niso določene, je težko oceniti napredek pri izvajanju in opredeliti področja, na katerih so potrebni nadaljnji ukrepi. Enaindvajset držav članic je sporočilo cilje za zmanjšanje tveganja, devet pa cilje za zmanjšanje uporabe. Samo pet držav članic je določilo merljive cilje, pri čemer si štiri prizadevajo za zmanjšanje tveganja, ena pa za zmanjšanje uporabe. Glavni cilj francoskega nacionalnega akcijskega načrta je zmanjšati uporabo pesticidov za 50 % do leta 2025, pri čemer naj bi bilo začetno 25-odstotno zmanjšanje doseženo do leta 2020, ter tako zmanjšati tveganja in vplive na zdravje ljudi in okolje. Dobre primere ciljev za zmanjšanje tveganja imajo Nemčija, Nizozemska, Finska in Danska, ki so razvile kazalnike za zmanjšanje tveganja, ki temeljijo na razvrstitvi pesticidov glede na nevarnost, pri čemer imajo pesticidi z višjim tveganjem višjo vrednost uteži. Vsi nacionalni akcijski načrti vključujejo nekatere ukrepe za spodbujanje integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, zlasti da bi se spodbudila razpoložljivost smernic o tem varstvu, in za zagotovitev usposabljanja ali predstavitvenih kmetij. Kljub temu v načrtih ni podrobno navedeno, kako se lahko meri uspešnost kmetov pri izvajanju integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, in niso določene ciljne vrednosti oziroma ni navedeno, kako se bo zagotovilo izvajanje. Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi je temelj Direktive in cilj izvajanja tega varstva je zmanjšati odvisnost od uporabe pesticidov v trajnostnem kmetijstvu, zato je pomanjkanje jasnih korakov, ki bi jih bilo mogoče ovrednotiti, meriti in izvrševati, pomembno področje za izboljšave v okviru tekočega pregleda nacionalnih načrtov držav članic. 3.Izvajanje direktive

3.1.Usposabljanje in izdajanje potrdil Države članice morajo v skladu s členom 5 Direktive zagotoviti usposabljanje in izdajanje potrdil za poklicne uporabnike in distributerje pesticidov ter svetovalce o pesticidih. V skladu s členom 6 morajo države članice zagotoviti, da imajo distributerji zaposlenega dovolj osebja, ki ima potrdilo iz člena 5. Prodajo pesticidov, ki so dovoljeni za poklicno uporabo, morajo omejiti na osebe, ki imajo potrdilo iz člena 5. Nazadnje, države članice morajo v skladu s členom 6 od distributerjev, ki pesticide prodajajo nepoklicnim uporabnikom, zahtevati, da zagotovijo splošne informacije o tveganju za zdravje in okolje pri uporabi pesticidov. Na splošno je raven skladnosti na področju usposabljanja in izdajanja potrdil za poklicne uporabnike, distributerje in svetovalce visoka. Ni pa točnih podatkov o skupnem številu poklicnih izvajalcev dejavnosti na tem področju, zato ni mogoče jamčiti za usposobljenost vseh. V šestindvajsetih nacionalnih akcijskih načrtih je obravnavano zagotavljanje usposabljanja, vendar v enajstih izmed teh načrtov ni navedenih dovolj podrobnosti. Izvajanje zahteve glede usposabljanja je bilo ocenjeno med revizijami Komisije v 19 državah članicah v obdobju 2012–2014 in pri obiskih za ugotavljanje dejstev, ki so bili leta 2017 izvedeni v šestih državah članicah (pet držav je bilo obiskanih v obeh primerih). V treh od 20 obiskanih držav članic so bili sistemi za usposabljanje kmetov vzpostavljeni pred sprejetjem Direktive, po njenem začetku veljavnosti pa je bilo usposabljanje razširjeno na druge skupine, na primer distributerje. Vse države članice (razen Luksemburga) so sistem usposabljanja in izdajanja potrdil uvedle do roka, tj. do 26. novembra 2013, v odgovoru na vprašalnik iz leta 2016 pa so poročale, da so bili usposobljeni skoraj štirje milijoni poklicnih izvajalcev. Do zamud pri usposabljanju in izdajanju potrdil za izvajalce je prišlo v šestih državah članicah. Poleg tega tri države članice niso predložile nobenih podatkov. Glede na raziskavo o strukturi kmetijskih gospodarstev je v Evropi približno 10 milijonov kmetijskih gospodarstev, med katerimi je le 0,3 milijona velikih gospodarskih subjektov, ki obdelujejo 50 % vseh kmetijskih zemljišč, ki se lahko uporabijo. Usposabljanja običajno trajajo od dva do štiri dni, odvisno od vrste izvajalca in njegovega predhodnega znanja, pri čemer usposobljeni izvajalci prejmejo potrdilo, ki je potrebno za nakup pesticidov za poklicno uporabo. V primeru šestih držav članic, ki jih je Komisija obiskala leta 2017, je ta zahteva vključena v področje uporabe uradnega nadzora nad kmetijami, ki ga izvajajo pristojni organi, pri čemer so ravni skladnosti v petih od šestih držav članic presegale 95 %. Glede na odgovore na vprašalnik pa je bila ena od ugotovljenih težav, da sistemi izdajanja potrdil v petih državah članicah ne vključujejo svetovalcev o varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi. Poleg tega Nizozemska ne zahteva, da imajo svetovalci, ki niso neposredno vključeni v prodajo pesticidov, potrdilo, vendar namerava pregledati svojo nacionalno zakonodajo, da bi jo uskladila z Direktivo. V vseh državah članicah se uporabljajo omejitve glede prodaje pesticidov nepoklicnim uporabnikom, na primer nepoklicnim vrtnarjem. V nekaterih državah članicah na primer pesticidov, ki so namenjeni nepoklicnim uporabnikom, ni mogoče kupiti prosto, ampak jih je treba v maloprodajnih prostorih hraniti za prodajnim pultom. Komisija je za strokovnjake iz držav članic leta 2015 in leta 2016 organizirala dvanajst tečajev v okviru programa „Boljše usposabljanje za varnejšo hrano“ , ki so zajemali številne elemente Direktive, vključno z usposabljanjem izvajalcev. Tečaj je imel cilj zagotoviti enotno razumevanje na visoki ravni v zvezi s tem, kako doseči izvajanje, in je omogočil izmenjavo dobrih praks. Sodelovalo je vseh 28 držav članic in usposobljenih je bilo približno 338 zaposlenih. 3.2.Zastrupitev s pesticidi V členu 7(2) Direktive je določeno, da morajo države članice vzpostaviti sisteme za zbiranje informacij o pojavljanju akutne zastrupitve s pesticidi, kadar je to ustrezno, pa tudi o razvoju kroničnih zastrupitev v skupinah, ki so lahko redno izpostavljene pesticidom, kot so izvajalci, delavci v kmetijstvu ali osebe, ki živijo blizu območij, kjer se nanašajo pesticidi. Čeprav so v državah članicah na splošno vzpostavljeni sistemi za zbiranje informacij o akutnih zastrupitvah s pesticidi, sta bili točnost teh podatkov in njihova uporaba vprašljivi. Sistemi za zbiranje informacij o kroničnih zastrupitvah se ne uporabljajo širše.

V osemnajstih nacionalnih akcijskih načrtih so opisani sistemi za zbiranje informacij o pojavljanju akutne zastrupitve s pesticidi v zadevni državi, samo v štirih pa je obravnavano vprašanje zbiranja podatkov o kronični zastrupitvi. Prestali načrti ne vsebujejo podrobnosti v zvezi s tem. Komisija pri izvajanju revizij v 19 državah članicah v obdobju 2012–2014 te teme ni obravnavala, razpoložljive informacije pa so bile pridobljene na podlagi vprašalnika, ki je bil leta 2016 poslan državam članicam, in misij za ugotavljanje dejstev, ki so bile leta 2017 izvedene v šestih državah članicah. Glede na odgovore na vprašalnik iz leta 2016 se specifične informacije o pojavljanju akutne zastrupitve s pesticidi zbirajo v vseh državah članicah, z izjemo petih. Število sporočenih primerov akutne zastrupitve, povezane s pesticidi, se med državami članicami zelo razlikuje, in organi so izrazili pomisleke glede točnosti podatkov. Na Švedskem na primer se evidentirani podatki nanašajo na število poizvedb in ne na število primerov zastrupitve. V desetih državah članicah je vzpostavljen namenski sistem za zbiranje podatkov o kroničnih zastrupitvah. V preostalih 17 državah članicah se kronične zastrupitve sistematično ne spremljajo. Države članice so poudarile, da je zlasti zahtevno zbiranje informacij o razvoju kroničnih zastrupitev, ker je klinične simptome zelo težko povezati z izpostavljenostjo pesticidom, do katere je lahko prišlo že veliko let prej. Da bi se izboljšala primerljivost informacij, mora Komisija v skladu s členom 7(3) Direktive v sodelovanju z državami članicami oblikovati strateške smernice za spremljanje in merjenje učinkov uporabe pesticidov na zdravje ljudi in okolje. Komisija namerava te smernice dokončati do konca leta 2017. Poleg tega bo proučila vzpostavitev sistemov za zbiranje informacij o domnevnih zastrupitvah s pesticidi v skladu s členom 24(4)(b) Uredbe (EU) št. 2017/625. 3.3.Naprave za nanašanje pesticidov Države članice morajo v skladu s členom 8 zagotoviti, da se naprave za nanašanje pesticidov, tj. škropilnice, ki se uporabljajo na poljih in v sadovnjakih, redno pregledujejo in da so bile do 26. novembra 2016 vse preizkušene vsaj enkrat. Uvesti morajo tudi sisteme izdajanja potrdil, ki omogočajo potrditev pregledov. Države članice so na splošno vzpostavile zahtevane sisteme, vendar je stanje glede splošne stopnje skladnosti, ki se med državami članicami zelo razlikuje, nepopolno. Komisija trenutno ocenjuje razvoj razmer od novembra 2016. Cilj šestindvajsetih nacionalnih akcijskih načrtov je bil zagotoviti preizkušanje naprav za nanašanje pesticidov v skladu z zahtevami iz Direktive. V petnajstih načrtih je bilo navedeno, da je bil nekakšen sistem preizkušanja škropilnic vzpostavljen že pred sprejetjem Direktive. V pomoč državam članicam na tem področju je bil leta 2015 v skladu s členom 20 Direktive objavljen nov harmonizirani standard za preizkušanje naprav za nanašanje pesticidov, tj. EN ISO 16122. Ta standard zajema vodoravne škropilnike, škropilnice za grmovnice in drevesa ter stalno nameščene in polprenosne škropilnice. Pojasnjuje osnovne zahteve glede zdravja in varnosti ter okolja, ki jih je treba upoštevati pri pregledu. Ta harmonizirani standard bi moral olajšati prizadevanja držav članic za priznavanje potrdil, pridobljenih v drugih državah članicah, v skladu s členom 8(6) Direktive. Po podatkih, pridobljenih na podlagi vprašalnika iz leta 2016, je 26 držav članic vzpostavilo sisteme pregledov, do roka 26. novembra 2016 pa je bilo pregledanih približno 900 000 škropilnic oz. škropilnikov. Teh pregledov še nista začela izvajati le Malta in Ciper. Države članice nimajo nobenih zanesljivih podatkov o skupnem številu škropilnic oz. škropilnikov v uporabi, vendar glede na njihove ocene do roka ni bilo preizkušenih do 50 % škropilnic oz. škropilnikov v EU, pri čemer jih po ocenah v Latviji in Grčiji ni bilo preizkušenih več kot 95 %, v Italiji pa 70 %. Belgija, Nizozemska in Finska so poročale o skoraj 100-odstotnih preizkušanjih. Komisija je leta 2015 in leta 2016 organizirala šest tečajev v okviru programa „Boljše usposabljanje za varnejšo hrano“ v zvezi z napravami za nanašanje pesticidov, ki sta se jih udeležila 102 inšpektorja iz 25 držav članic, leta 2017 in leta 2018 pa bo organiziranih še šest tečajev. To bo prispevalo k odpravljanju zgoraj navedenih pomanjkljivosti in tako olajšalo enotnejše preizkušanje naprav v državah članicah.

3.4.Tretiranje iz zraka Člen 9 Direktive prepoveduje tretiranje iz zraka s pesticidi, razen na podlagi odstopanja. Tretiranje iz zraka je prepovedano, odstopanja pa so odobrena le pod strogimi pogoji. Tretirano območje je majhno, se zmanjšuje in se učinkovito nadzira. Vse države članice so v nacionalnih zakonodajah prepovedale tretiranje iz zraka, čeprav tega niso izrecno navedle v svojih nacionalnih akcijskih načrtih. Odobritve odstopanj v posebnih primerih so pravno mogoče v enaindvajsetih državah članicah, vendar je leta 2014 in leta 2015 le 14 držav članic dejansko odobrilo odstopanja. V okviru teh odstopanj je bilo s pesticidi tretiranih 1,1 milijona hektarov, od katerih je bilo 70 % kmetijskih zemljišč in 30 % gozdov, kar zajema približno 0,2 % oziroma 0,1 % celotnih zadevnih območij. Leta 2015 je bilo skoraj 95 % sporočenega tretiranja iz zraka opravljenega v le dveh državah članicah, in sicer v Španiji na 339 000 hektarih in na Madžarskem na 88 000 hektarih, kar je zajemalo 0,7 % oziroma 0,9 % površine v teh dveh državah članicah. Slika 1: Zmanjšanje nanašanja pesticidov iz zraka v dveh državah članicah Komisija je to vprašanje proučila med revizijami v enajstih državah članicah v obdobju 2015–2016 in pri obiskih za ugotavljanje dejstev, ki so bili leta 2017 izvedeni v šestih državah članicah. V vseh primerih, v katerih so bila odobrena odstopanja, je bilo tretiranje iz zraka izvedeno pod strogimi pogoji za odstopanja v skladu z Direktivo. Nazadnje, kot je razvidno iz zgornjih grafov, so se območja, tretirana v okviru odstopanj, v zadnjih letih močno zmanjšala. Kljub temu bo Komisija tudi na podlagi revizij še naprej preverjala, kako države članice proučujejo zahtevke za odstopanja, da bi zagotovila upoštevanje in ustrezen nadzor strogih pogojev za ta odstopanja. 3.5.Obveščanje in ozaveščanje V skladu s členom 7(1) Direktive morajo države članice sprejeti ukrepe za obveščanje širše javnosti ter za spodbujanje in pospeševanje programov za informiranje in ozaveščanje ter spodbujanje dostopnosti točnih in uravnoteženih informacij o pesticidih za širšo javnost. V členu 10 je navedeno, da lahko države članice v svoje načrte vključijo določbe o obveščanju oseb, ki bi lahko bile izpostavljene zanašanju škropiva. Ta določba se celovito uporablja v nekaterih državah članicah in na nekaterih območjih, vendar še vedno obstaja potencial za širjenje dobre prakse in širšo uporabo te prakse za obveščanje javnosti in deležnikov.

Vsi nacionalni akcijski načrti vsebujejo načrtovane ukrepe za zagotavljanje informacij javnosti. Opredeljene cilje na tem področju določata le Romunija in Španija. Glavno orodje, ki ga organi držav članic uporabljajo za zagotavljanje točnih in uravnoteženih informacij splošni javnosti o trajnostni rabi pesticidov, so njihova spletišča. Ta nacionalna spletišča dopolnjuje namensko spletišče Komisije, ki se trenutno nadgrajuje v spletni portal s povezavami do spletišč vseh držav članic in drugih virov informacij. To bo omogočilo izmenjavo informacij o različnih temah, vključno s smernicami o integriranem varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi in sistemih za podporo pri odločanju, v državah članicah in med njimi. Na podlagi vprašalnika iz leta 2016 je šest držav članic Komisiji poročalo o nacionalnih določbah, v skladu s katerimi morajo kmetje vsaj na zahtevo obvestiti svoje sosede in lokalne prebivalce o nanašanju pesticidov, preden jih začnejo nanašati. Na Švedskem in Nizozemskem na primer morajo izvajalci, ki nameravajo uporabiti pesticide na območjih, do katerih ima dostop splošna javnost, vsaj en teden pred nanašanjem postaviti tablo s podrobnimi informacijami. Med misijami Komisije za ugotavljanje dejstev leta 2017 so države članice zagotovile primere ciljno usmerjenih informacijskih kampanj, vključno s kampanjami ozaveščanja za obveščanje nepoklicnih vrtnarjev o tveganjih v zvezi s pesticidi na Danskem, Poljskem in Švedskem ter s tekmovanji o tveganjih v zvezi s pesticidi za učence na Poljskem in v Italiji. 3.6.VODNO OKOLJE IN PITNA VODA V skladu s členom 11 Direktive morajo države članice zagotoviti, da se sprejmejo ustrezni ukrepi za varovanje vodnega okolja in zalog pitne vode pred vplivom pesticidov. Države članice so sprejele številne ukrepe za varovanje vodnega okolja pred uporabo pesticidov, vendar je težko oceniti doseženi napredek, ker večina nacionalnih akcijskih načrtov ne vsebuje merljivih ciljnih vrednosti. Sedemindvajset nacionalnih akcijskih načrtov vsebuje precej podrobnosti v zvezi s tem, le Francija tega vprašanja ne obravnava. Raznovrstni ukrepi se nanašajo na več področij. Ukrepi v zvezi z nanašanjem pesticidov vključujejo uporabo tehnologije za zmanjšanje zanašanja škropiva in prepoved polnjenja škropilnic oz. škropilnikov iz vodotokov. Na voljo so finančne spodbude, tudi za varovalne pasove ob vodotokih v okviru kmetijsko-okoljskih programov, nepovratna kapitalska sredstva za nakup razpršilnih šob z majhnim zanašanjem škropiva in gradnja biogred za zajetje odtekanja pri pranju škropilnic oz. škropilnikov. Vendar je ozemlje, ki ga ti ukrepi zajemajo, v večini držav članic zelo omejeno. Drugi ukrepi se nanašajo na izobraževanje in prenos znanja. Čeprav države članice izvajajo veliko raznovrstnih ukrepov na tem področju, kot je navedeno zgoraj, se določeni cilji in časovni načrti nanašajo na izvajanje ukrepov, npr. območja varovalnih pasov ob vodotokih, ali, v nekaterih državah članicah, na izpolnjevanje obstoječih standardov kakovosti vode v okviru zakonodaje na drugih področjih. Kot je poudarjeno v delovnem dokumentu služb Komisije o kmetijstvu in trajnostnem upravljanju voda v Evropi, je direktiva o trajnostni rabi pesticidov pomemben instrument pri doseganju ciljev glede dobrega stanja vode iz okvirne direktive o vodah 2000/60/ES . Kljub temu cilji in časovni načrti držav članic v zvezi z varovanjem vodnega okolja niso vedno izrecno povezani z okoljskimi cilji iz Direktive 2000/60/ES. Države članice so izvedle programe za opazovanje okolja iz Direktive 2000/60/ES, Direktive 2006/118/ES za podzemno vodo, Direktive 2008/105/ES o okoljskih standardih kakovosti na področju površinskih voda in Direktive 1998/83/ES za pitno vodo. Programi za opazovanje ter povezani kazalniki in cilji morajo zajemati več vidikov, vključno z živimi organizmi in/ali usedlinami, da bi ustrezno obravnavali tveganje, povezano s spojinami, ki se lahko kopičijo v organizmih. Glede na rezultate opazovanja voda pesticidi iz raznih virov prispevajo k slabemu stanju vodnih teles v 16 državah članicah, pri čemer vplivajo na 20 % podzemne vode ter 16 % rek in teles somornice, ki so v skladu s poročilom Evropske agencije za okolje št. 8/2012 „European waters – assessment of status and pressures“ (Evropske vode – ocena stanja in pritiskov), razvrščeni kot vodna telesa s slabim kemijskim stanjem. Države članice so na podlagi vprašalnika iz leta 2016 Komisiji sporočile, da je bilo v letih 2014 in 2015 za ostanke pesticidov testiranih skupaj več kot milijon vzorcev vode. To je primerljivo s 84 000 uradnimi vzorci živil, ki so bili v zvezi z ostanki pesticidov analizirani leta 2015. Vzorci vode so bili vzeti iz površinske, podzemne in pitne vode. Večina vzorcev je bila vzeta iz pitne vode, pri čemer so rezultati pokazali visoko stopnjo skladnosti (99 %) z zakonsko mejo EU, določeno v Direktivi 1998/83/ES. Kljub temu so vzorci vzeti po vsakem potrebnem čiščenju za odstranjevanje pesticidov. Razpon pesticidov, analiziranih v okviru programov za opazovanje okolja, se je razlikoval tako v državah članicah kot med državami članicami, ki so bile obiskane leta 2017. Nemčija, Nizozemska in Danska so določile jasne cilje v zvezi z izpolnjevanjem teh določb, ki organom olajšujejo ocenjevanje in dokazovanje doseženega napredka. V številnih regijah v Italiji so se poleg prednostnih snovi iz okvirne direktive o vodah spremljale še dodatne snovi. Na Poljskem pa je seznam pesticidov, ki so se spremljali, vključeval le prednostne snovi EU. V Nemčiji in na Danskem so se ugotovitve v zvezi s pesticidi v podzemni vodi nanašale predvsem na obstojne pesticide, ki v EU niso več dovoljeni, se ne tržijo ali uporabljajo. 3.7.ZMANJŠEVANJE UPORABE PESTICIDOV NA POSEBNIH OBMOČJIH V skladu s členom 12 Direktive morajo države članice zagotoviti, da se uporaba pesticidov na nekaterih posebnih območjih čim bolj zmanjša ali prepove. Ta vključujejo območja, ki jih uporablja širša javnost ali ranljive skupine, zavarovana območja in nedavno tretirana območja, ki jih uporabljajo kmetijski delavci. Najprej se sprejmejo ustrezni ukrepi za obvladovanje tveganja ter se obravnava uporaba pesticidov z majhnim tveganjem in ukrepov za biološko zatiranje škodljivih organizmov.

Komisija priznava obsežne ukrepe, ki so jih države članice sprejele za zmanjševanje uporabe pesticidov na posebnih območjih, in pozitivni učinek teh ukrepov, vendar opozarja tudi na odsotnost merljivih ciljev v večini držav članic. Šestindvajset držav članic v svojih nacionalnih akcijskih načrtih opisuje ukrepe za čim večje zmanjšanje uporabe pesticidov na javnih območjih, večina pa ne določa nobenih posebnih ciljev za zmanjšanje uporabe na javnih območjih. Kljub temu je bilo ugotovljenih nekaj dobrih praks, na primer na Danskem, ki je določila cilj za zmanjšanje splošne uporabe in poleg tega določa kvote pesticidov za posamezna igrišča za golf. Na drugih javnih območjih je cilj postopno odpraviti uporabo pesticidov. Samo nacionalni akcijski načrti Latvije, Malte, Španije in Italije vsebujejo posebne ukrepe v zvezi z varovanjem kmetijskih delavcev na nedavno tretiranih območjih. Na podlagi vprašalnika iz leta 2016 je 26 držav članic poročalo, da so prepovedale ali omejile uporabo pesticidov na zavarovanih območjih (v skladu z Direktivo 2000/60/ES) in ohranitvenih območjih (v skladu z direktivama 79/409/EGS in 92/43/EGS ). Komisija je v okviru misij za ugotavljanje dejstev iz leta 2017 odkrila primere omejitev, ki se uporabljajo v državah članicah. Poljska prepoveduje uporabo škodljivih, strupenih ali zelo strupenih pesticidov na javnih območjih, kot so igrišča, osnovne šole in vrtci, pri čemer ne dopušča odstopanj. Druge države članice so prepovedale uporabo pesticidov, ki vsebujejo glifosat, na nekmetijskih zemljiščih (na primer Italija) ali v narodnih parkih in naravnih rezervatih (na primer Nemčija). V Nemčiji je bilo za uporabo pesticidov na javnih območjih v dveh letih odobrenih le 17 odstopanj. Danska je sporočila, da se je uporaba pesticidov na javnih območjih od leta 1995 zmanjšala za 90 %. 3.8.RAVNANJE S PESTICIDI IN NJIHOVO SKLADIŠČENJE V skladu s členom 13 Direktive morajo države članice zagotoviti, da ravnanje s pesticidi in njihovo skladiščenje ter obdelava njihove embalaže in ostankov ne ogrožajo zdravja ljudi ali okolja. Čeprav so skoraj vse države članice vzpostavile sisteme za nadzor ravnanja s pesticidi in njihovega skladiščenja, zaradi pomanjkanja merljivih ciljev ni vedno mogoče oceniti njihove učinkovitosti. Nacionalni akcijski načrti na splošno obravnavajo to vprašanje, vendar le načrt Italije izrecno obravnava vse zahteve iz Direktive, tj. glede skladiščenja, ravnanja, redčenja in mešanja pesticidov pred nanašanjem, ravnanja z embalažo, odstranjevanja ostankov in škropilne brozge ter čiščenja naprav. Pobude v zvezi z odstranjevanjem praznih embalaž pesticidov so omenjene v 18 načrtih in so torej najpogostejši predlagani ukrep na tem področju. Devet načrtov omenja standarde skladiščenja. Drugi ukrepi, opisani v načrtih, vključujejo revidirane standarde skladiščenja, čiščenje naprav za nanašanje in varno odstranjevanje starih neregistriranih pesticidov/ostankov. Izvajanje teh zahtev je bilo proučeno v okviru revizij, ki jih je Komisija v obdobju 2012–2014 izvedla v 19 državah članicah. Med izvajanjem revizij je 15 držav članic sprejelo ukrepe v zvezi z ravnanjem s pesticidi in njihovim skladiščenjem, vključno s predelavo in odstranjevanjem njihove embalaže in ostankov. Zbiranje, prevoz in varno odstranjevanje embalaže in ostankov so v štirih državah članicah izvajala pooblaščena podjetja, pri čemer so organi sodelovali z industrijo pesticidov. Države članice so izvajanje nacionalne zakonodaje za varno ravnanje s pesticidi in njihovo skladiščenje dopolnile z inšpekcijskimi pregledi skladiščnih prostorov. Na podlagi vprašalnika iz leta 2016 je 25 držav članic sporočilo, da so vzpostavile sisteme za zbiranje in varno odstranjevanje praznih posod in embalaž fitofarmacevtskih sredstev. V 21 državah članicah ti sistemi zajemajo tudi zbiranje in varno odstranjevanje pesticidov, ki se ne uporabljajo več ali jim je pretekel rok, in njihovih ostankov. Petnajst držav članic je vzpostavilo sisteme odobritev za skladišča pesticidov v prostorih proizvajalcev in distributerjev. 3.9.Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi V členu 3 Direktive je opredeljeno integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi, v členu 14(4) pa je določeno, da morajo države članice v svojih nacionalnih akcijskih načrtih opisati, kako zagotavljajo, da bodo vsi poklicni uporabniki pesticidov do 1. januarja 2014 izvajali splošna načela o integriranem varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi. Poleg tega je v členu 55 Uredbe (ES) št. 1107/2009 določeno, da je pravilna uporaba pesticidov tudi v skladu z določbami iz Direktive in zlasti z zahtevami glede integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi.

Kaj je integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi? ·Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi je poleg spodbujanja ekološkega kmetovanja eno od orodij za varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi z majhno uporabo pesticidov. ·Vključuje celosten pristop k preprečevanju in/ali uničevanju organizmov, škodljivih za rastline, na podlagi uporabe vseh razpoložljivih informacij, orodij in metod varstva rastlin. ·Cilj integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi je ohranjati uporabo pesticidov in drugih oblik posredovanja le na ravni, ki je ekonomsko in ekološko upravičena ter zmanjšuje ali čim bolj omejuje tveganje za zdravje ljudi in okolje. ·Trajnostne biološke, mehanske in druge nekemične metode imajo prednost pred kemičnimi metodami, če zagotavljajo zadovoljiv nadzor nad škodljivimi organizmi. Države članice morajo razviti jasno opredeljena merila, da bi lahko sistematično preverjale izvajanje osmih načel integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi in sprejele ustrezne izvršilne ukrepe, kadar se ta načela ne izvajajo. S temi orodji bi bilo mogoče potrditi doseganje predvidenega cilja integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, ko je določen v Direktivi, tj. zmanjšanje odvisnosti od uporabe pesticidov. Osem splošnih načel integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi je opredeljenih v Prilogi III k Direktivi. Vendar ni natančno opredeljeno, kako naj se ta načela izvajajo v praksi. Poklicni uporabniki pesticidov v EU deloma zaradi raznolikosti kmetijstva v EU z vidika podnebja, pridelkov, ki se gojijo, in pridelovalnih tehnik ter načela subsidiarnosti osem splošnih načel integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi izvajajo na različne načine. Države članice še naprej podpirajo ekološko kmetijstvo kot sistem z majhno uporabo pesticidov, število ekoloških kmetij pa se še naprej povečuje. Območje ekološkega kmetijstva v EU je leta 2015 zajemalo 6,2 % skupnega kmetijskega območja. Vse države članice so v svojih nacionalnih akcijskih načrtih navedle, da izvajajo raznovrstne celostne ukrepe za spodbujanje izvajanja integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. V 24 državah članicah so vzpostavljeni javno financirani sistemi za napovedovanje, opozarjanje in zgodnje odkrivanje v okviru nadziranja škodljivcev in bolezni ter so določeni gospodarski pragovi za pomembne škodljive organizme, ki so kmetom v pomoč pri sprejemanju odločitev. V ta namen so na uradnih spletiščih na voljo informacijska orodja. Dvanajst držav članic je vzpostavilo mreže predstavitvenih kmetij integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, da bi razvile in razširjale tehnike tega varstva za lokalne podnebne razmere in pridelke. Poleg tega imajo poklicni uporabniki dostop do različnih smernic o integriranem varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi, ki so jih pripravile uradne službe in organizacije, ki zastopajo poklicne skupine. V skladu s členom 12(2)(e) Uredbe (EU) št. 1306/2013 morajo države članice splošna načela integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi vključiti v svoj sistem kmetijskega svetovanja. Države članice so poudarile, da so uradne svetovalne službe, ki so neodvisne od poslovnega interesa, zelo pomembne za izvajanje integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. Komisija in države članice so sofinancirale mrežo ENDURE , ki združuje raziskave v kmetijstvu, poučevanje in prenos znanja s posebnim poudarkom na integriranem varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi. Komisija je v okviru sedmega okvirnega programa Evropske unije podprla projekt C-IPM , da bi vzpostavila forum za raziskave in razvoj prednostnih nalog na področju integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, povezala obstoječe raziskovalne pobude in predlagala nove raziskave. Financirala je še veliko drugih raziskovalnih projektov. Leta 2014 in leta 2016 sta bili v Nemčiji v sodelovanju z nemškimi organi organizirani dve delavnici EU na področju integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. Komisija bo v okviru programa „Boljše usposabljanje za varnejšo hrano“ od leta 2018 organizirala več tečajev usposabljanja za strokovnjake držav članic v zvezi z izvajanjem integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. Države članice načel integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi niso pretvorile v zavezujoča merila, ki jih je mogoče oceniti. Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi obravnavajo zlasti kot orodje za izobraževanje kmetov in nimajo vzpostavljenih nobenih metod za oceno skladnosti z načeli tega varstva. Čeprav države članice izvajajo raznovrstne ukrepe za spodbujanje uporabe integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, to ne zagotavlja nujno, da uporabniki dejansko uporabljajo zadevne tehnike tega varstva. Kmetje so gospodarski subjekti, in čeprav so tehnike integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi z dolgoročnega vidika trajnostne, lahko to varstvo kratkoročno pomeni večje gospodarsko tveganje. Gojenje koruze ali pšenice kot monokulture se na primer lahko iz gospodarskih razlogov šteje za bolj priporočljivo. Vendar je ta kratkoročni pristop h gospodarjenju z zemljišči povezan s precejšnjim tveganjem dolgoročnih stroškov, na primer zaradi večanja populacije škodljivih organizmov ali plevela v monokulturi. Monokultura lahko nazadnje povzroči izgubo biotske raznovrstnosti, erozijo tal in celo širjenje puščav. Kot primer kratkoročnega pristopa je treba omeniti Romunijo, ki je odobrila izredna dovoljenja za uporabo neonikotinoidov za tretiranje semen na neopredeljenem območju koruze, ne da bi proučila alternativno možnost kolobarjenja. Komisija je med misijami za ugotavljanje dejstev v državah članicah leta 2017 opredelila primere ocenjevanja izvajanja integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. V številnih primerih je to temeljilo na samoocenjevanju kmetov, ki je pokazalo, da se prakse integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi pogosteje izvajajo pri proizvodnji zelenjave, v rastlinjakih in drevesnicah kot na ornem zemljišču. Poleg tega se izvajanje integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi preverja v zvezi s prostovoljnimi sistemi in zasebnim certificiranjem v skladu s standardi dobre kmetijske prakse.

V vseh šestih obiskanih državah članicah so organi izrazili mnenje, da bi se lahko nekatere tehnike integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi uporabljale bolj razširjeno, na primer v zvezi s kolobarjenjem, pravilno izbiro semen in sadilnega materiala ter uporabo ustreznih tehnik pridelave. Raziskava na Danskem je to stališče potrdila, saj je pokazala, da so kmetje res bolj ozaveščeni o tehnikah integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, vendar se je dejanska stopnja izvajanja teh tehnik zvišala le malo. Analiza, izvedena na Nizozemskem, je pokazala, da kmetje na splošno izvajajo načela integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi, vendar se nobeno od teh splošnih načel ne uporablja v celoti. Države članice so poudarile, da nezadostna razpoložljivost pesticidov z majhnim tveganjem in nekemičnih pesticidov ovira nadaljnji razvoj integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi. Kljub temu le nekaj nacionalnih akcijskih načrtov vključuje pobude za registracijo proizvodov z majhnim tveganjem in nekemičnih proizvodov. Zato sta registracija in spodbujanje pesticidov z majhnim tveganjem in nekemičnih pesticidov še en pomemben ukrep za podporo varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi z nizko uporabo pesticidov. V treh državah članicah je bil delež nekemičnih aktivnih snovi v pesticidih glede na vse aktivne snovi v registriranih pesticidih velik, in sicer je leta 2015 presegal 10 %. 3.10.Kazalniki tveganja Za merjenje napredka, doseženega pri zmanjševanju tveganj in škodljivih učinkov zaradi uporabe pesticidov za zdravje ljudi in okolje, je treba v skladu s členom 15 Direktive določiti usklajene kazalnike tveganja. V tem členu je tudi določeno, da lahko države članice še naprej uporabljajo obstoječe nacionalne kazalnike ali sprejmejo dodatne, če je to ustrezno. Komisija je države članice obvestila, da bo začela razprave, da bi ugotovila, ali je mogoče doseči soglasje v zvezi z razvojem usklajenih kazalnikov tveganja, ki ne bi nadomestili dopolnilnih nacionalnih kazalnikov. Do zdaj ni opredelila nobenih usklajenih kazalnikov tveganja na ravni EU. Čeprav je Komisija nedavno odkrila nekatere pomanjkljivosti v zvezi z razpoložljivostjo in kakovostjo statističnih podatkov o pesticidih, pri čemer veliko teh podatkov trenutno ni mogoče uporabiti zaradi zaupnosti in omejitev, ki jih določa zakonodaja, so pridobljene izkušnje pokazale, da je merjenje tveganja zapleteno, in glede na podatke, ki so na voljo na ravni EU, ga ni mogoče doseči le z upoštevanjem skupne prodaje fitofarmacevtskih sredstev. Razlog za to je, da se tveganja, ki jih pomenijo pesticidi, razlikujejo glede na različne dejavnike, zlasti glede na aktivne snovi, ki jih vsebujejo pesticidi, vendar tudi glede na način uporabe pesticidov. Ker usklajeni kazalniki tveganja niso bili opredeljeni, države članice še naprej uporabljajo svoje obstoječe kazalnike tveganja, kot so opisani v nekaterih nacionalnih akcijskih načrtih. Danska je na primer razvila „kazalnik obremenitve s pesticidi“ za izračun obremenitve, ki jo posamezni pesticidi na trgu lahko pomenijo za okolje in zdravje ljudi na podlagi njihove toksikološke razvrstitve. 3.11.Proizvodi z majhnim tveganjem V skladu s členom 14 Direktive morajo države članice sprejeti vse potrebne ukrepe za spodbujanje varstva rastlin pred škodljivimi organizmi z majhno uporabo pesticidov, pri čemer, kadar je to mogoče, dajejo prednost nekemičnim metodam, tako da poklicni uporabniki pesticidov preidejo na prakse in proizvode, ki pomenijo najmanjše tveganje za zdravje ljudi in okolje. Komisija sprejema ukrepe za pospešitev razpoložljivosti pesticidov z majhnim tveganjem. Kadar so snovi opredeljene kot snovi z majhnim tveganjem, se lahko uporabijo zadevne spodbude iz Uredbe (ES) št. 1107/2009. Te vključujejo daljše obdobje odobritve, tj. 15 let (namesto običajnega 10-letnega obdobja), daljše obdobje varstva podatkov in pospešen postopek za registracijo fitofarmacevtskih sredstev z majhnim tveganjem (120 dni namesto enega leta). Komisija je v okviru tekočega programa pregledovanja prednost namenila oceni potencialnih aktivnih snovi z majhnim tveganjem, da bi povečala razpoložljivost snovi z majhnim tveganjem . S sprejetjem Uredbe (EU) 2017/1432 je pojasnila obstoječa merila za opredelitev in odobritev snovi z majhnim tveganjem . Med skoraj 500 snovmi jih je trenutno le deset odobrenih kot snovi z majhnim tveganjem. Vendar se ocenjuje, da bo med snovmi, ki so že odobrene v skladu z Direktivo 91/414/EGS, verjetno več kot 70 takih, ki bodo izpolnjevale nova merila glede majhnega tveganja. V naslednjih treh letih bodo te snovi ponovno ocenjene, da bi se obnovila njihova odobritev, s čimer se bo morda povečalo skupno število aktivnih snovi z majhnim tveganjem.

Uredba (ES) št. 1107/2009 poleg proizvodov z majhnim tveganjem vključuje tudi posebne določbe o osnovnih snoveh. To so snovi, kot na primer sestavine živil, ki se običajno uporabljajo za druge namene kot za varstvo rastlin, npr. kis. Običajno so biološkega/naravnega izvora in se pogosto tradicionalno uporabljajo v ekološkem kmetijstvu. Trenutno je odobrenih 15 osnovnih snovi, Komisija in države članice pa si aktivno prizadevajo za razširitev obsega odobritve teh snovi. Druga tako imenovana „biološka sredstva za zatiranje škodljivih organizmov“, kot so koristne žuželke ali nematode, se lahko uporabijo kot nadomestne tehnike varstva rastlin pred škodljivimi organizmi in ne spadajo na področje uporabe Uredbe (ES) št. 1107/2009. Slika 2: Povečanje števila alternativnih snovi, ki jih je odobrila EU Komisija v okviru svojih programov za raziskave in inovacije še naprej podpira široko področje raziskav v zvezi z varstvom rastlin, da bi se opredelili novi proizvodi z majhnim tveganjem in tehnike biološkega zatiranja. 4.Sklepne ugotovitve V Evropski uniji se več kot 20 let izvajajo obsežna zakonodaja in podporni ukrepi za zagotovitev varne, zmanjšane in natančnejše uporabe pesticidov v kmetijstvu. Direktiva ponuja možnosti za precejšnje zmanjšanje tveganj, ki izhajajo iz uporabe pesticidov. Dokler je države članice ne bodo izvajale bolj dosledno, pa bodo te izboljšave omejene in zagotovo nezadostne za doseganje okoljskih in zdravstvenih izboljšav, ki so cilj Direktive. Države članice lahko na podlagi nacionalnih akcijskih načrtov z jasnimi merljivimi cilji državljanom dokažejo, da ustrezno izvajajo Direktivo, in lahko celo predlagajo inovativne načine za zmanjšanje tveganj, ki so povezana s pesticidi. 4.1 Nacionalni akcijski načrti in izvajanje Direktive Države članice v nacionalnih akcijskih načrtih opredelijo cilje in ukrepe za doseganje namena Direktive, pri čemer se ti načrti lahko obravnavajo kot pomemben korak k trajnostni rabi pesticidov. Države članice trenutno pregledujejo svoje prve načrte in celotna slika stanja izvajanja bo jasna šele po zaključku teh pregledov. Kljub temu precejšnjemu napredku so v tem poročilu opredeljene velike vrzeli na številnih področjih, obravnavanih v načrtih, na primer v zvezi s tretiranjem iz zraka, obveščanjem javnosti, zbiranjem informacij o primerih zastrupitve in ukrepi za varovanje vodnega okolja. Integrirano varstvo rastlin pred škodljivimi organizmi je temelj Direktive in zato je še posebej zaskrbljujoče, da države članice še niso določile jasnih ciljev in zagotovile njihovega izvajanja, vključno s širšo uporabo tehnik gospodarjenja z zemljišči, kot je na primer kolobarjenje. Države članice morajo izboljšati kakovost svojih načrtov, zlasti z določitvijo specifičnih in merljivih ciljev ter kazalnikov za dolgoročno strategijo zmanjšanja tveganj in vplivov uporabe pesticidov. Te izboljšave bi bilo treba vključiti v revidirane akcijske načrte, kar bi državam članicam omogočilo stalno spremljanje napredka pri izvajanju in ustrezno prilagajanje strategije. Komisija je države članice, pri katerih so bile ugotovljene pomanjkljivosti v načrtih ali njihovem izvajanju, opozorila na njihove obveznosti in pomembnost izvajanja te direktive. Komisija bo na podlagi šestih obiskov za ugotavljanje dejstev, ki so bili leta 2017 izvedeni v državah članicah, nadaljevala ocenjevanje nacionalnih akcijskih načrtov in bo še naprej spremljala izvajanje Direktive v državah članicah v okviru revizij, drugih ukrepov in dejavnosti nadaljnjega ukrepanja, da bi zagotovila uresničevanje ciljev Direktive. Po potrebi bo obravnavala možnost uporabe postopkov za ugotavljanje kršitev. 4.2 Dejavnosti Komisije v podporo državam članicam Strokovna skupina za trajnostno varstvo rastlin, ustanovljena pod nizozemskim predsedstvom, je v poročilu Svetu predstavila izvedbeni načrt za povečanje razpoložljivosti fitofarmacevtskih sredstev z majhnim tveganjem in pospešitev izvajanja integriranega varstva rastlin pred škodljivimi organizmi v državah članicah . Svet je ta načrt potrdil junija 2016. Eden od predlaganih dopolnilnih ukrepov je bil, naj Komisija obstoječe spletišče o Direktivi razvije v spletni portal s povezavami do trenutno razpoložljivih zadevnih informacij o integriranem varstvu rastlin pred škodljivimi organizmi na ravni EU in držav članic. Delo v zvezi s tem dobro napreduje. Na tem spletišču bo objavljeno tudi prihodnje poročilo Komisije o pregledu v zvezi s šestimi misijami za ugotavljanje dejstev o izvajanju Direktive.