SL Uradni list Evropske unije C 232/14

Predhodno mnenje Odbora regij – Prihodnost kohezijske politike

(2010/C 000/03)

I. POLITIČNA PRIPOROČILA

UVOD

Odbor regij

1. pozdravlja, da je Evropska komisija s četrtim kohezijskim poročilom, objavljenim maja 2007, zeleno knjigo o teritorialnih koheziji, objavljeno septembra 2008, poročilom Barce, objavljenim aprila 2009, in vmesnimi poročili o ekonomski in socialni koheziji zgodaj začela izmenjavo mnenj o prihodnji obliki evropske kohezijske politike po letu 2013;

2. izraža zadovoljstvo, ker je Evropska komisija zaprosila Odbor regij za predhodno mnenje o tem, kako lahko kohezijska politika ostane učinkovit instrument skladnega in trajnega razvoja Evropske unije in kako se lahko sooči s prihodnjimi izzivi pri izvajanju politik EU;

3. poudarja, da mora v skladu z določbami Lizbonske pogodbe ostati prednostni cilj EU, da se tudi v prihodnje razvija politika za krepitev ekonomske, socialne in teritorialne kohezije, da se spodbuja skladen razvoj Unije kot celote. Pri tem je poseben cilj zmanjšati neskladje med stopnjami razvitosti različnih regij in zaostalost območij z najbolj omejenimi možnostmi. Med temi območji je treba posebno pozornost nameniti podeželskim območjem, območjem, ki so jih prizadele spremembe v industriji, in območjem s hudimi in stalnimi naravnimi ali demografskimi ovirami, kot so najsevernejše regije z zelo nizko gostoto prebivalstva ter otoške, čezmejne in gorske regije. Upoštevati je treba tudi problem dolgotrajnega pomanjkanja na urbanih območjih, tako v malih kot tudi velikih mestih;

4. zato meni, da mora biti cilj nadaljnjega razvoja evropske kohezijske politike tudi v prihodnosti pomagati pri trajnostnem zmanjšanju zaostajanja v razvoju, krepiti trajnostno rast in zaposlovanje v evropskih regijah, podpirati socialno vključevanje in konkurenčnost v vseh državah članicah in regijah, ohranjati subsidiarnost in finančno vzdržnost ter nadalje izboljšati učinkovitost politike Skupnosti;

5. meni, da je razprava o prihodnosti evropske kohezijske politike potrebna še pred razpravo o reviziji evropskega finančnega sistema, saj je treba politične cilje opredeliti pred določitvijo sredstev, ki bodo dodeljena. Vprašanja o finančnem okviru prihodnje kohezijske politike niso predmet tega mnenja. Ta vprašanja je treba obravnavati v okviru predvidene revizije finančnega sistema in pogajanj o prihodnji finančni perspektivi. Vendar pa se Odbor že danes zavzema zato, da se tudi v prihodnosti pomemben del proračunskih sredstev EU predvidi za financiranje ukrepov strukturne politike na regionalnih in lokalnih območjih.

Izzivi kohezijske politike po letu 2013

6. se strinja z Evropsko komisijo, da se v zvezi z ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo pojavljajo novi izzivi, ki jih bo treba reševati, pri tem pa upoštevati značilnosti razvoja, razpoložljive vire in razvojne strategije danega območja. Regionalna in strukturna politika se morata tipično prilagajati spreminjajočim se problemom in priložnostim. Odbor regij je zato prepričan, da regionalna raven ob vključevanju lokalnih akterjev lahko na poseben način prispeva k obvladovanju izzivov, kot so podnebne spremembe, varnost energetske politike, demografski razvoj ali globalizacija – v tesnem sodelovanju s prizadevanji na višjih ravneh upravljanja. Pomembno je, da se izvajajo načela upravljanja na več ravneh in da različne ravni upravljanja med seboj sodelujejo;

7. opozarja, da ti izzivi vplivajo na kohezijsko politiko, če prispevajo k povečevanju gospodarskih in socialnih razlik med regijami v Evropi. Zato bi bilo treba preveriti, na kakšen način je treba tudi nove izzive bolje upoštevati pri oblikovanju kohezijske politike. Pri tem je treba preveriti tudi, ali je mogoče te izzive obravnavati tudi s prilagoditvijo zakonodaje ali procesi splošne politike;

8. poudarja, da evropska kohezijska politika lahko prispeva tudi k premagovanju novih izzivov, tako da krepi konkurenčnost in privlačnost regij. Že zdaj na primer s spodbujanjem ekoloških inovacij, ukrepi za krepitev energijske učinkovitosti in razvoj obnovljivih virov energije prispeva k varstvu podnebja, premagovanju različnih posledic podnebnih sprememb in zanesljivi oskrbi z energijo. Evropska strukturna politika se je že v preteklosti s to prožnostjo odzvala na nove izzive. To je sposobna nadaljevati tudi v prihodnosti;

9. v zvezi z novimi izzivi ne vidi potrebe po popolnoma novih instrumentih strukturne politike ali oblikovanju novih, dodatnih ciljev. Tudi ob upoštevanju novih izzivov je treba okrepiti splošne cilje strukturne politike, konkurenčnost in zaposlovanje v vseh evropskih regijah in dodatno pospešiti konvergenco regij, ki še zaostajajo v razvoju. Zato je treba tudi po letu 2013 sredstva evropskih strukturnih skladov uporabljati v vseh evropskih regijah, da se zagotovi ekonomska in socialna kohezija ter omejijo teritorialne razlike med regijami in znotraj njih;

10. tako podpira tudi namen teritorialne agende EU in glavne rezultate razprave v okviru zelene knjige o teritorialni koheziji, ki celostne regionalne razvojne strategije, usmerjene v možnosti, obravnavajo kot obetavne instrumente za močnejšo kohezijo v Evropi. Evropa si zaradi prihodnjih izzivov ne more privoščiti, da ne bi imela skupne usmeritve politik različnih ravni in različnih sektorjev. Le z usklajenim součinkovanjem evropske, nacionalne in regionalne politike se lahko učinkovito soočimo z novimi izzivi;

11. zato se zavzema za temeljito analizo tega, v kolikšni meri je mogoče instrumente strukturnih skladov EU poleg drugih instrumentov čim učinkoviteje uporabiti, zlasti za izkoriščanje priložnosti, povezanih z novimi izzivi, za hitrejše povezovanje v Evropi, boljšo konkurenčnost Evrope v svetu in preoblikovanje v nizkoogljično gospodarstvo. Takšna analiza bi morala potekati skupaj z analizo interakcije med kohezijsko politiko in lizbonsko strategijo za obdobje 2007–2013 ter obravnavati vprašanje, ali je usmeritev strukturnih skladov na podlagi ciljev te strategije imela učinek na kohezijo. Tak pregled bi po potrebi omogočil spremembo usmeritve strateških smernic za kohezijsko politiko;

12. ugotavlja, da so strukturni skladi EU v sedanjem programskem obdobju 2007–2013 že bistveno prispevali k izvajanju lizbonske strategije, saj so bile regije močneje vključene v njeno izvajanje, ter zato meni, da je treba možnosti evropske strukturne politike izkoristiti tudi za izvajanje prenovljene lizbonske strategije ter ohraniti usmerjenost kohezijske politike k ciljem prenovljene lizbonske strategije in prvotni cilj kohezijske politike, ki je zmanjšanje razlik v razvoju med manj razvitimi regijami in ostalo EU. Uspešnost in učinek kohezijske politike sta močno odvisna od makroekonomskih pogojev. Spodbujanje ugodnih okvirnih pogojev gospodarske politike, konkurenčnosti in zaposlovanja v regijah je osrednjega pomena za doseganje gospodarske rasti v regijah, ki se sama vzdržuje. Kohezijsko politiko je v zvezi s tem treba obravnavati kot najpomembnejšo spremljevalno politiko za krepitev konkurenčnosti regij, ki zaostajajo v razvoju;

13. poleg tega poudarja, da sta učinkovitost in učinek kohezijske politike sama po sebi odvisna od makroekonomskih pogojev. Ugodno gospodarsko okolje, ki lahko podpre konkurenčnost in zaposlovanje v regijah, je ključnega pomena za to, da se v regijah ustvari gospodarska rast, ki se sama vzdržuje. V tem oziru je treba kohezijsko politiko imeti za najpomembnejšo okrepitev konkurenčnosti v regijah, ki zaostajajo v razvoju;

14. zato podpira ugotovitev Evropske komisije v sporočilu o strategiji Evropa 2020, da ostaja gospodarska, socialna in teritorialna kohezija osrednji element te strategije. Kohezijska politika in strukturni skladi niso pomembni instrumenti Unije le sami po sebi, ampak so tudi odločilni katalizatorji za doseganje inovativne, trajnostne in vključujoče rasti v državah članicah in regijah. Tesna povezava gospodarskih, socialnih in okoljskih ciljev je pogoj za uspeh te strategije. Vendar pa predlagane glavne pobude ne smejo pripeljati do zožitve evropske kohezijske politike. Strukturni skladi morajo ostati sposobni celostno reševati probleme na regionalni ravni in se jih ne sme omejiti na izpolnjevanje sektorskih zahtev;

15. poudarja, da evropska kohezijska politika pomembno prispeva k spodbujanju socialne kohezije in zmanjšanju socialnih razlik v Evropski uniji. Odbor regij zato opozarja, da mora oblikovanje politike socialne kohezije zlasti ob upoštevanju socialnih posledic finančne in gospodarske krize tvoriti enoto z gospodarsko in teritorialno kohezijo in se je tudi v prihodnosti ne sme zanemarjati. Prav tako je treba upoštevati dejstvo, da mora kohezijska politika biti dolgoročna, pri tem pa mora ohraniti sposobnost za odziv na trenutne spremembe, ki jih povzroči poslabšanje gospodarskega položaja;

16. je prepričan, da bo zaradi posledic finančne in gospodarske krize za trge dela evropska kohezijska strategija, usmerjena na zaposlovanje, v prihodnosti še pomembnejša. Za uresničevanje te strategije je nujno potreben Evropski socialni sklad (ESS) kot pomemben instrument Skupnosti za financiranje politike trga dela in zaposlovanja. Evropski socialni sklad mora tudi v prihodnosti ostati instrument financiranja za dosego cilja socialne kohezije v okviru kohezijske politike. Poleg tega je treba pri uporabi strukturnih skladov v evropskih regijah ohraniti celosten pristop. ESS je treba nameniti zadostno količino sredstev, da bi lahko zagotovo dosegli cilje Skupnosti na področju politike trga dela, zaposlovanja in socialnega vključevanja;

17. meni, da je treba posebno vrednost evropske kohezijske politike meriti na podlagi njenih rezultatov, in v zvezi s tem opozarja na mnenje Odbora regij o učinku vzvoda kohezijske politike. Evropski strukturni skladi so pomemben instrument, ki vsem regijam dajejo možnost, da izkoristijo svoje notranje možnosti razvoja za doseganje trajnostne rasti, zaposlovanja in blaginje. Programi, usmerjeni na skupne evropske prednostne naloge, temeljijo na dogovorjenih razvojnih strategijah in se izvajajo na decentralizirani ravni. Tako občutno prispevajo k razvoju možnosti za rast v lokalnih in regionalnih skupnostih;

18. ugotavlja, da je treba v široki paleti uspehov evropske kohezijske politike poudariti spodbude za raziskave in inovacije ter storitve, ki temeljijo na znanju. Mnogi projekti, pomembni za strukturni razvoj, zlasti na področju znanstveno-tehnične infrastrukture in pri razvoju inovativnih pristopov na področju politike trga dela in zaposlovanja, so se tako v regijah, ki zaostajajo v razvoju, kot tudi ostalih evropskih regijah lahko izvajali le prek sredstev podpore iz strukturnih skladov EU. Tako so se v vsej Evropi že izvedli številni projekti, ki vidno ponazarjajo dodano evropsko vrednost financiranja iz strukturnih skladov EU. Regionalno usmerjena kohezijska politika dopolnjuje spodbujanje evropske odličnosti s tem, ko zagotavlja, da evropska inovacijska politika razvija potreben učinek, da se zagotovi uspešnost strategije Evropa 2020. V teh prizadevanjih za čim večje povečanje ter krepitev učinkov in rezultatov na področju raziskav in inovacij v regijah bi bilo treba poudariti, kako pomembno je usklajevanje programov in instrumentov financiranja politik, ki so namenjene inovacijam in raziskavam, ter kohezijske politike;

19. hkrati opozarja, da evropski strukturni skladi ne delujejo le neposredno prek dodeljenih sredstev podpore. Bistveno prispevajo k usmerjanju strategij regionalne in strukturne politike akterjev z različnih ravni na skupne cilje. Odbor regij zato meni, da to povečuje učinkovitost skupnih evropskih, nacionalnih, regionalnih in lokalnih sredstev, namenjenih za ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo. Sistem upravljanja na več ravneh z decentralizirano odgovornostjo za programe na območjih, ki prejemajo pomoč, zagotavlja, da Evropa z usklajenimi ukrepi zasleduje skupne cilje, in hkrati dopušča, da se prednostne naloge določajo na regionalni in lokalni ravni. Odbor meni, da je to poleg finančne solidarnosti dodana vrednost evropske strukturne politike;

20. meni, da je treba naknadno oceno zadnjega programskega obdobja, ki se neprekinjeno izvaja, in vmesno oceno, ki se bo začela izvajati, uporabiti zato, da se ponazorijo pozitivni učinki in možnosti financiranja iz strukturnih skladov.

Načela kohezijske politike po letu 2013

21. se strinja z ugotovitvijo poročila Barce, da je treba strukturno politiko povezati s splošnimi cilji Evropske unije za povečanje rasti, blaginje in kohezije ter ohranjanje miru, ter meni, da je treba nadaljevati z izvajanjem te politike v vseh evropskih regijah, pri tem pa nameniti posebno pozornost najšibkejšim regijam. Strukturna politika je nosilni steber evropskega procesa povezovanja in omogoča identifikacijo državljanov z evropskim projektom. Formula prihodnje kohezijske politike bi zato lahko bila naslednja: povezati evropske programe financiranja, ki temeljijo na strateškem okviru, ter regionalno in lokalno pristojnost za reševanje problemov, da se doseže ekonomska, socialna in teritorialna kohezija;

22. ocenjuje, da je koristno razmisliti o metodi za ocenjevanje ogljičnega odtisa projektov, ki se financirajo iz strukturnih skladov. Priporoča predvsem, da se prihodnje načrtovanje umesti v perspektivo „ogljične nevtralnosti“. Kot že predvideva nekaj držav članic, bi moral biti skupni učinek vlaganj tak, da ne bi prišlo do dodatnih emisij toplogrednih plinov;

23. v zvezi s tem opozarja, da se je decentralizirani pristop kohezijske politike obnesel in bi ga bilo treba ohraniti. Hkrati bi bilo treba proučiti, katere postopke bi lahko nadalje poenostavili, da se zmanjša upravno breme, povezano z upravljanjem kohezijske politike;

24. se zavzema za diferenciran pristop k uporabi skrbno izbranih in kakovostnih kazalcev za oceno kohezijske politike, da bo mogoče doseči namensko porabo sredstev in celostno predstaviti učinke strukturne politike;

25. opozarja, da tudi druga politična področja EU vplivajo na ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo ter bi morala zato upoštevati cilje kohezijske politike. Evropsko komisijo zato poziva, naj predhodno izvede študije o teritorialnem učinku zakonodajnih in nezakonodajnih predlogov na področjih z jasno teritorialno razsežnostjo (javne storitve, promet, energija, okolje, konkurenca, kmetijstvo itd.). OR tudi poziva Evropsko komisijo, naj to dejstvo posebej upošteva pri pripravi 5. poročila o ekonomski, socialni in teritorialni koheziji. Pri tem Odbor regij izrecno pozdravlja prizadevanja Komisije, da kohezijsko politiko bolje poveže z drugimi politikami z jasnim teritorialnim učinkom na regionalni ravni in da se dosežejo sinergijski učinki;

26. meni, da je kohezijska politika EU tudi tesno vsebinsko povezana z določbami predpisov EU o državnih pomočeh in storitvah splošnega gospodarskega pomena. Reforma kohezijske politike EU bi zato morala biti povezana tudi z revizijo predpisov EU o državnih pomočeh. Ravno pri lokacijah in naložbah v industrijo prihodnosti, ki konkurirajo na svetovni ravni, bi utegnile biti potrebne diferencirane rešitve. OR poziva Komisijo, da na področju storitev splošnega gospodarskega pomena uporabi novo pravno podlago, ki jo daje člen 14 Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti za podrobnejšo oceno skladnosti mehanizmov financiranja teh storitev z ustreznimi predpisi Skupnosti;

27. poudarja, da se je načelo partnerstva in s tem povezano vključevanje gospodarskih in socialnih partnerjev ter drugih regionalnih in lokalnih akterjev v vse faze financiranja strukturnih skladov obneslo pri povečanju podpore za ukrepe in njihovi boljši ciljni usmerjenosti, zato v zvezi s tem predlaga, da se močno podpre medregionalna izmenjava najboljših praks za krepitev partnerstva. Odbor meni, da nadaljnji pravni predpisi o oblikovanju partnerstva na evropski ravni niso potrebni;

28. priznava, da je treba vedno znova preverjati uspešnost in učinkovitost evropske kohezijske politike, zlasti v zvezi z vse bolj skromnimi finančnimi sredstvi. V zvezi s tem ponuja izkoriščanje zasebnih sredstev v večjem obsegu dodatne možnosti za izvajanje kohezijske politike. Vsekakor bi uporaba zasebnih sredstev vedno morala pomeniti le spodbudo in ne bi smela biti nadomestilo na področju kohezijske politike;

29. v zvezi s tem poudarja, da je treba olajšati uporabo obnovljivih skladov v okviru kohezijske politike na za to primernih področjih in tako močneje kot doslej pri izvajanju kohezijske politike uporabljati instrumente posojil, in v zvezi s tem pozdravlja vlogo Evropske investicijske banke ter instrumentov JEREMIE in JASPERS pri razvoju in izvajanju programov strukturnih skladov, ki temeljijo na posojilih;

30. se zavzema za doslednejšo uporabo načel subsidiarnosti in sorazmernosti na področju kohezijske politike. Vendar pa se ti načeli ne smeta omejiti na razmišljanja o učinkovitosti. Dosedanji decentralizirani sistem evropske kohezijske politike s pripravo operativnih programov na nacionalni in regionalni ravni v partnerskem dialogu s Komisijo ter samostojnim izvajanjem teh operativnih programov na nacionalni, regionalni in lokalni ravni se je obnesel. Treba ga je ohraniti in nadgraditi v smislu nadaljnje krepitve regionalne in lokalne odgovornosti pri operativnem izvajanju evropske kohezijske politike;

31. izrecno pozdravlja korak v smeri bolj strateškega pristopa strukturne politike EU v programskem obdobju 2007–2013. Upravljanje na podlagi ciljev namesto na podlagi pravil o upravičenosti regijam omogoča, da izberejo ustrezen sveženj ukrepov in instrumentov in jih po potrebi prilagodijo, ne da bi pri tem zanemarile usklajenost z vseevropskimi cilji;

32. sicer poudarja potrebo po boljšem usklajevanju ukrepov za razvoj podeželja v okviru 2. stebra SKP z regionalno politiko, da bi tako zagotovili boljše medsebojno dopolnjevanje razvoja podeželja in mest. To usklajevanje bi lahko pripeljalo do strateškega okvira na evropski ravni v obliki skupnih strateških smernic Skupnosti za strukturne sklade in EKSRP;

33. je prepričan, da bi k tovrstnemu strateškemu pristopu veliko pripomogla dosledno na evropske strateške cilje usmerjena poročanje in nadzor, da bi bilo mogoče ocenjevati napredek in preverjati zanesljivost nadzornih in revizijskih postopkov, ki se uporabljajo v državah članicah v okviru cilja izvajanja po obsegu omejenega, a zato boljšega nadzora, skupaj s preglednim in stabilnim sistemom revizije. Tako bi preprečili nepotrebno upravno breme;

34. meni, da so se obnesli tudi programi financiranja iz enega sklada, uvedeni za ESSR in ESS. Z načelom financiranja iz enega sklada so se bistveno poenostavili postopki odobritve in sprememb v primerjavi s prejšnjimi programi financiranja iz več skladov. Pravilo, da se v določenem obsegu v programih lahko izvajajo tudi ukrepi iz drugih skladov, je ustvarilo potrebno prožnost. Usklajevanje skladov in njihovih operativnih programov bi bilo treba nadalje okrepiti, končni cilj pa bi moral biti boljše dopolnjevanje ESS in ESSR na lokalni in regionalni ravni;

35. poudarja stalno željo po zmanjšanju upravnega bremena in posledično poenostavitev upravljanja pri dodeljevanju, porabi, obračunu in nadzoru finančnih sredstev iz strukturnih skladov EU. To bi moralo veljati tudi za predpise za načrtovanje prihodnjih programov;

36. ugotavlja, da so se zahteve za sistem izvajanja in predpisi za finančni nadzor v sedanjem obdobju financiranja zaostrili. Pri nekaterih napovedanih poenostavitvah je prišlo ravno do nasprotnega. Tako je prišlo do nesorazmernih stroškov. Poleg tega spremljanje kaže, da trpi učinkovitost razvojnih dejavnosti. Odbor regij zato poziva k enostavnim in preglednim, a učinkovitim postopkom nadzora. Zato po mnenju Odbora ni treba v vsakem programskem obdobju izvesti popolnega ocenjevanja skladnosti postopkov. Zadostovati bi moralo priznanje uveljavljenih nacionalnih predpisov s področja subvencij. Tudi strukturo organov za revizijo, standarde nadzora ter opredelitev in sporočanje kvot odstopanja je treba proučiti s ciljem, da se doseže poenostavitev. Vedno znova načrtovano določanje pravil in standardov za nazaj povzroča zaplete, močno otežuje pravilno upravljanje in ga je treba v prihodnosti opustiti. Dodatna možnost, ki bi jo bilo treba proučiti, je uporaba splošnega načela sorazmernosti, s katerim bi regulativne zahteve glede nadzora prilagodili obsegu projektov, ki se financirajo iz strukturnih skladov;

37. opozarja, da Lizbonska pogodba na novo ureja odgovornost držav članic pri izvajanju proračuna EU, kar eventualno prinaša nove možnosti poenostavitve. OR meni, da bi dosegli dodatno poenostavitev tako, da Komisija prouči revizijske postopke držav članic in možnost sklenitve „pogodb o zaupanju“ z regijami, da se prepreči podvajanje pri revizijskih postopkih. Za zmanjšanje obremenitev bi morali pri predpisih za majhne projekte uporabiti načelo sorazmernosti.

Struktura kohezijske politike po letu 2013

38. poudarja, da je strukturna politika EU od leta 2000 s tem, ko je opustila prvotno zelo raznolike cilje in veliko število posebnih pobud Skupnosti, reformirala sistem podpore tako, da je bil dosežen jasen napredek v smislu jasnosti in poenostavitve. Tega napredka ne bi smeli spet ogroziti;

39. meni, da se je v glavnem obnesla omejitev na majhno število ciljev, vključitev vseh evropskih regij ob posebnem upoštevanju regij, ki zaostajajo v razvoju, in porazdelitev pristojnosti med ravnmi, pri čemer so regije odgovorne za decentraliziran razvoj in izvajanje programov;

40. vendar meni, da je treba tudi v prihodnosti s pomočjo evropske kohezijske politike izboljšati ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo v Skupnosti ter njeno konkurenčnost, da se tako zagotovijo trajnostna gospodarska rast, visoka stopnja zaposlenosti, socialno vključevanje ter kakovost in učinkovitost javnih služb, ter poudarja, da je treba zagotoviti enako obravnavanje prizadetih dežel in regij v vsej Evropi. Tudi v prihodnosti je treba zlasti podpirati regije, ki zaostajajo v razvoju, ne glede na to, v kateri državi članici ležijo. Kohezijska politika je ključ za vključitev državljanov na lokalni in regionalni ravni v splošne politične strategije EU;

41. meni, da je evropska kohezijska politika postala tudi pomemben del politike za spodbujanje inovacij, konkurenčnosti in rasti ter s tem trajnostnega zaposlovanja;

42. se strinja z oceno Komisije, da mora evropska kohezijska politika še naprej poseben poudarek namenjati podpori procesu dohitevanja gospodarskega razvoja v šibkejših regijah novih držav članic. Zato zagovarja ustrezno osredotočenost instrumentov kohezijske politike na te države članice in regije. Pri tem bi morala kohezijska politika prispevati k izkoriščanju možnosti notranjega trga in evropskega povezovanja nasploh. Treba je preprečiti, da bi kohezijska politika EU postala zgolj orodje za pretok sredstev;

43. meni, da bo za krepitev kohezije v Evropi tudi v prihodnosti treba največji del sredstev iz evropskih strukturnih skladov nameniti regijam, ki zaostajajo v razvoju, da se doseže nadaljnji napredek pri izravnavi največjih regionalnih razlik. Za določanje regij, ki zaostajajo v razvoju, se je kot razmejitveno merilo za izbiro območij, upravičenih do podpore, obnesla dosedanja mejna vrednost 75 % BDP na prebivalca v razmerju do povprečja EU na ravni NUTS-II. Za oceno kohezijske politike bi bilo treba najti kazalnike pod ravnjo NUTS-II, ki bi bolje odražali regionalne posebnosti in položaj v regijah;

44. se zavzema za to, da tudi regije, ki niso več upravičene do najvišje podpore, še vedno dobivajo podporo prek zanesljivih in ustreznih obsežnih instrumentov podpore, ki ustrezno upoštevajo njihov poseben položaj, da se tako dolgoročno izkoriščajo dane možnosti, kar je tudi v interesu EU kot celote. Le tako bo mogoče zagotoviti trajnost dosedanjih uspehov podpore iz strukturnih skladov na teh območjih. Za te regije (skupaj z regijami, ki jih je prizadel t. i. statistični učinek) je treba zato v okviru cilja konvergence predvideti ustrezna in pravična prehodna pravila, da se prepreči nenadna prekinitev prejemanja podpore, ko presežejo prag 75 %, in se jim zagotovi varnost za nadaljnjo krepitev njihove konkurenčnosti. Vsekakor je pomoč regijam, ko prvič ne bodo zajete v konvergenčni cilj, treba zagotoviti ne glede na to, kakšna bo prihodnja struktura regionalne politike in njenih različnih ciljev;

45. pozdravlja, da sta Evropski parlament in Evropska komisija izrecno priznala poseben položaj regij, ki po letu 2013 v okviru cilja konvergence ne bodo več upravičene do najvišje podpore;

46. skupaj z Evropskim parlamentom poziva Komisijo, da „vzpostavi obsežnejši sistem pomoči za postopen prehod za regije, ki bodo kmalu presegle prag 75 % BDP, da bi jim omogočila jasnejši položaj in več varnosti pri razvoju […]“;

47. poudarja, da bi morali v regijah cilja „regionalna konkurenčnost in zaposlovanje“ po letu 2013 nadaljevati z obsežno podporo v okviru evropske kohezijske politike, saj so v teh regijah znatna območja pomanjkanja in ker se v teh regijah v vsej Evropi povečujejo socialne in teritorialne razlike. Te regije pomembno prispevajo k izvajanju lizbonske strategije in bodo lahko trajno prispevale h koheziji in konkurenčnosti le, če bodo stalno potekala prizadevanja za ohranjanje konkurenčnosti, inovacij in visoke ravni zaposlenosti v skladu z zahtevami trajnosti;

48. pozdravlja, da je večina držav članic podprla ohranitev cilja „regionalna konkurenčnost in zaposlovanje“ – kot je Evropska komisija navedla v petem vmesnem kohezijskem poročilu – in da je to predvideno tudi v dokumentu za razpravo tedanje komisarke za regionalno politiko Danute Hübner, objavljenim aprila 2009, in študiji Fabrizia Barce o reformi evropske kohezijske politike;

49. se strinja s Komisijo, da morajo tudi strukturno močnejše regije, ki danes spadajo v drugi cilj strukturnih skladov „regionalna konkurenčnost in zaposlovanje“, povečati naložbe v ustvarjalnost in inovacije ter pospešiti izvedbo novih zamisli v nove izdelke, storitve ali postopke;

50. izhaja iz tega, da bo zaradi določbe o teritorialni koheziji v novi pogodbi EU prostorski vidik v kohezijski politiki v prihodnosti pridobil na pomenu. Poziva Evropsko komisijo, da pri pripravi prihodnje kohezijske politike upošteva 400 prispevkov, ki jih je prejela med posvetovanjem o zeleni knjigi o teritorialni koheziji (glej mnenje OR). V ta namen bi morale regije same opredeliti svoje prednosti in razviti strategije, prilagojene svojim potrebam. Prostorski razvoj bo tudi v prihodnosti v pristojnosti držav članic EU in upoštevati je treba porazdelitev pristojnosti znotraj posamezne države. Ob upoštevanju regionalne in lokalne ravni je treba zagotoviti stvaren in prostorsko povezan prostorski razvoj, usmerjen v izvajanje, ter učinkovitejšo porabo sredstev;

51. podpira ohranitev urbane razsežnosti v okviru evropske kohezijske politike. Mesta in velemestna območja so pomembno gonilo rasti in inovacij. Da bodo lahko opravljala to vlogo, pa bodo tudi v prihodnosti potrebni ukrepi za socialno in gospodarsko stabilizacijo mest in problematičnih urbanih območjih, zlasti v manj razvitih regijah EU. Mesta in velemestna območja prispevajo tudi k razširjanju razvojnih procesov v okolici. Poleg tega zagotavljajo dostop do znanja, storitev in dobrin na ustrezni ravni. Politiko mest bi bilo treba pripravljati na podlagi endogenih dejavnikov razvoja mestnih območij ter krepitve odnosov in vezi med urbanimi središči;

52. predlaga, naj kohezijska politika v večji meri priznava medsebojno povezanost mestnih in podeželskih območij v okviru širših funkcionalnih gospodarskih območij. Kohezijska politika je primerna za uresničevanje celostnega razvojnega pristopa, s katerim je mogoče obravnavati probleme znotraj mestnih in podeželskih območij ter med njihovimi različnimi kombinacijami. Zato je potrebna večja usklajenost ciljev in instrumentov strukturnih skladov in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP). Ker so problemi regij odvisni od posamezne regije, poziva k temu, da bi vsaka regija v okviru določenih mej lahko opredelila lastne cilje in ukrepe, da bi lahko usmerjala lasten razvoj s pomočjo sredstev EU;

53. meni, da je treba bolj poudariti tudi podporo za podeželje ter vlogo manjših in srednje velikih mest na podeželju. Le tako je mogoče obravnavati strukturne pomanjkljivosti in trende odseljevanja ter staranje prebivalstva na mnogih podeželskih območjih EU. Pri tem je treba bolje uskladiti cilje in instrumente evropskih strukturnih skladov in Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja;

54. poudarja, da je treba pri uporabi načela teritorialne kohezije, določenega v Lizbonski pogodbi, posebno pozornost nameniti tudi območjem, ki so jih prizadele spremembe v industriji, in območjem s hudimi in stalnimi naravnimi ali demografskimi ovirami, npr. najsevernejšim regijam z zelo nizko gostoto prebivalstva ter otoškim, čezmejnim, gorskim in najbolj oddaljenim regijam;

55. poudarja, da se je dosedanja podpora za čezmejno, nadnacionalno in medregionalno sodelovanje v okviru tretjega cilja strukturnih skladov „evropsko teritorialno sodelovanje“ obnesla in bi jo bilo treba nadaljevati ter okrepiti po letu 2013. Teritorialno sodelovanje bistveno prispeva h krepitvi uspešnosti Evropske unije in njene ekonomske, socialne in zlasti teritorialne kohezije, saj izkorišča dodatne možnosti, ki izhajajo iz prepletenosti lokalnih in regionalnih skupnosti. Pri tem bi bilo treba dosedanje programe, kot so ESPON, Regije za gospodarske spremembe ali URBACT, združiti kot „horizontalne ukrepe teritorialnega sodelovanja“, ki bi služili vsem trem oblikam sodelovanja. Kar zadeva mejne regije, bi morale biti vse, ki prispevajo k ekonomski, socialni in teritorialni koheziji, še naprej upravičene do pomoči v okviru cilja teritorialnega sodelovanja;

56. v zvezi s tem priznava delo Evropske komisije glede ustanavljanja evropskega združenja za teritorialno sodelovanje (EZTS) ter poziva lokalne in regionalne oblasti, naj ta instrument bolje uporabljajo kot doslej, in Evropsko komisijo, naj obravnava anomalije v veljavnih predpisih, kakršna je pri čezmejnem vidiku, ki spodkopava ustanovitev funkcionalnih območij pomorskega sodelovanja med regijami (zaradi omejitve 150 km, določene v predpisih), in da v predlogih o prihodnjem oblikovanju teritorialnega sodelovanja podrobneje opiše tudi vlogo makroregij in tematskih strategij. Pri tem je treba zagotoviti, da se lokalne in regionalne oblasti v večji meri vključijo v pripravo in izvajanje strategij;

57. se zavzema za to, da se prouči predlog Fabrizia Barce, po katerem se v naslednjem obdobju financiranja majhen del proračuna kohezijske politike nameni inovativnim ukrepom, ki bi jih neposredno upravljala Evropska komisija, da bi tako spodbujali inovativne pristope regionalne politike v vsej Skupnosti.

Sistem izvajanja kohezijske politike

58. meni, da se je zdaj že v več programskih obdobjih obnesla decentralizirana odgovornost regij za pripravo operativnih programov na podlagi regionalnih razvojnih strategij in izvajanje teh programov, ki je del sistema usklajevanja in partnerstva z višjimi ravnmi. Sistem deljenega upravljanja sredstev z načrtovanjem in izvajanjem na regionalni ravni bi zato morali ohraniti tudi v prihodnosti. V zvezi s tem je treba okrepiti načeli subsidiarnosti in sorazmernosti. Zlasti na regionalni in lokalni ravni se lahko izkoristijo obstoječe možnosti razvoja ter spodbudijo in povežejo lokalni in regionalni akterji;

59. zato odločno podpira ohranitev regionalne pristojnosti v evropski strukturni politiki in nasprotuje prenosu pristojnosti, na primer za izbor projektov, na evropsko raven;

60. podpira, da je treba nadaljevati in okrepiti prizadevanja za zmanjšanje upravnega bremena in poenostavitev postopkov, ter predlaga, da se v sedanjem programskem obdobju upoštevajo ugotovitve delovne skupine, ki jo je ustanovila Komisija za poenostavitev upravljanja pri oblikovanju prihodnjih upravnih postopkov, ter da se Odbor regij zgodaj vključi v oblikovanje prihodnjih upravnih postopkov. Poenostavljeni in pregledni postopki so pomemben pogoj za učinkovito porabo sredstev;

61. meni, da bi bilo treba dodatno razmisliti o tem, ali bi bilo treba nadaljnje dele evropske politike podpore, s katerimi je doslej centralno upravljala Evropska komisija, na primer podpore inovacijam, prenesti v decentraliziran sistem strukturnih skladov EU in v pristojnost regionalnih oblasti, zlasti ker je podpora inovacijam danes temeljni sestavni del programov strukturnih skladov EU. S tem ko regije pri pripravi svojih regionalnih strategij razvoja sprejemajo lokalne koncepte razvoja iz mest in podregij ter pri izvajanju programov mobilizirajo nevladne regionalne in lokalne akterje, je v izvajanje strukturne politike EU dejavno vključena tudi podregionalna raven;

62. poudarja dejstvo, da so lokalne in regionalne skupnosti v zadnjih letih zbrale veliko, v glavnem pozitivnih izkušenj z razvojnimi koncepti in organizacijo regionalnega upravljanja v podregijah ter s koncepti celostnega razvoja mest, ki jih je generalni direktorat za regionalno politiko nedavno zbral pod izrazom „lokalne metode razvoja“. Te izkušnje so bile že vključene v operativne programe za obdobji 2000–2006 in 2007–2013 ter njihovo izvajanje;

63. meni, da zaradi sistema večletne politike podpore, ki je usmerjena na skupne evropske prednostne naloge ter hkrati temelji na regionalni razvojni strategiji in se izvaja na regionalni ravni, strukturni skladi EU predstavljajo dodano vrednost v primerjavi z nacionalno regionalno politiko. Večletno obdobje načrtovanja programov je zanesljiv okvir za vse udeležence in zlasti omogoča uvedbo inovativnih političnih pristopov. Zagotavlja usmeritev strukturne politike k strateškim ciljem in prednostnim nalogam ter varuje pred nevarnostjo kratkoročne ali samovoljne politike podpore, ki pogosto ohranja stare strukture. Sedemletni programi, ki so bili uvedeni leta 2000, so se obnesli. Programsko obdobje se nikakor ne sme skrajšati. Regionalna politika je pomemben sestavni del politike Skupnosti, zato je treba zavrniti vsak poskus ponovne nacionalizacije;

64. izrecno pozdravlja kulturo ocenjevanja, ki je s strukturnimi skladi vse bolj postala del politike podpore vseh regij in omogoča stalno izboljšanje kakovosti strategij in instrumentov. Vključevanje vseh regij v podporo iz evropskih strukturnih skladov zagotavlja izmenjavo izkušenj med nacionalnimi in regionalnimi oblastmi v vsej Evropi in možnost, da se prek primerov najboljše prakse učijo druga od druge. Hkrati v tem procesu nastaja široka in trdna podlaga za nadaljnji razvoj evropske strukturne politike.

Prihodnja vloga lokalnih in regionalnih oblasti in Odbora regij

65. kritično ocenjuje trend, da se programi strukturnih skladov vse bolj izvajajo na nacionalni ravni, in predlaga, da se v okviru vmesnih poročil o ekonomski, socialni in teritorialni koheziji redno poroča o vključitvi lokalnih in regionalnih oblasti v izvajanje kohezijske politike ter v zvezi s tem opozarja na delo platforme Odbora regij za spremljanje lizbonske strategije;

66. poudarja, da je treba v smislu subsidiarnosti in bližine državljanom nadalje krepiti vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri razvoju, izvajanju in ocenjevanju kohezijske politike;

67. predlaga, da Odbor regij tudi v prihodnosti sodeluje kot partner, da se v zgodnji fazi zagotovi obsežno sodelovanje z lokalnimi in regionalnimi oblastmi na evropski ravni pri prihodnjem oblikovanju in izvajanju kohezijske politike.

Sklepi

68. Ekonomska, socialna in teritorialna kohezija je s ciljem, da se zagotovi usklajen razvoj Evropske unije ter zmanjšata neskladje med stopnjami razvitosti različnih regij in zaostalost regij z najbolj omejenimi možnostmi, osrednji del modela evropskega povezovanja, ki ga nadalje krepi Lizbonska pogodba, zato je treba to politiko nadaljevati tudi po letu 2013.

69. Kohezijska politika je z decentraliziranim pristopom in sistemom upravljanja na več ravneh edina politika Evropske unije, ki cilje strategije Evropa 2020 in nove izzive povezuje z lokalnimi in regionalnimi oblastmi. Zato je nujno, da je kohezijska politika tudi v prihodnje usmerjena k ciljem trajnostne rasti, socialnega vključevanja, zaposlovanja in boja proti podnebnim spremembam. Kohezijska politika predstavlja povezavo med posameznimi ravnmi upravljanja ter krepi lokalno in regionalno razsežnost. Pri tem je treba na sedem vodilnih pobud, navedenih v strategiji Evropa 2020, gledati kot na dodatne in dopolnilne ukrepe.

70. Kohezijska politika mora tudi v prihodnosti največji del sredstev nameniti državam članicam in regijam Evropske unije, ki jih najbolj potrebujejo in se soočajo z največ problemi, da bodo lahko zmanjšale zaostanek v razvoju, s čimer konkretno prispeva k zagotavljanju enakih možnosti regij in k evropski solidarnosti. Merila, ki se uporabljajo za opredelitev območij, upravičenih do podpore, so se izkazala za ustrezna;

71. Tudi prehodne regije potrebujejo posebno podporo, da se s prekinitvijo financiranja ne ogrozijo uspehi, doseženi s pomočjo strukturnih skladov. Trajnost evropskih posegov mora dati tem regijam varen okvir za razvoj in jim omogočiti, da se odzovejo na svoj poseben položaj.

72. Cilj „regionalna konkurenčnost in zaposlovanje“ mora tudi v prihodnosti podpirati vse ostale regije Evropske unije zlasti pri krepitvi inovacij, socialne kohezije in konkurenčnosti.

73. Teritorialno sodelovanje mora tudi v prihodnosti zaradi svoje visoke evropske dodane vrednosti ostati samostojen cilj, s katerim se podpira čezmejno, nadnacionalno in medregionalno sodelovanje, zlasti zato, da se dejavno prispeva k teritorialni koheziji v Evropski uniji.

74. Kohezijska politika bi lahko predvidela tudi možnosti za razvoj novih inovativnih pristopov regionalne politike. V ta namen bi lahko proučili možnost, da se v prihodnosti da na voljo majhen del sredstev Evropske komisije za podporo inovativnih ukrepov.

75. Sedanja načela kohezijske politike v zvezi s sistemom upravljanja na več ravneh, večletnega načrtovanja programov, partnerstva, osredotočenosti, upravljanja programov na podlagi kazalcev in ocenjevanja so se izkazala za ustrezna. Zato Odbor zavrača skrajšanje sedemletnega programskega obdobja.

76. Sedanji sistem upravljanja sredstev je prezapleten in dovzeten za napake. Zato mora biti tudi v prihodnosti skupen cilj vseh akterjev zmanjšanje števila napak ter poenostavitev upravljanja sredstev in postopkov obračuna in nadzora. Pri tem si je treba bolj kot doslej prizadevati, da so rešitve prilagojene nacionalnim okoliščinam in s tem konkretno upoštevati načelo sorazmernosti.

77. Pristop subsidiarnosti v okviru kohezijske politike je treba ohraniti in nadalje razširiti. Sem sodi zlasti nadaljnja krepitev vloge lokalnih in regionalnih oblasti v vseh fazah načrtovanja, izvajanja in ocenjevanja kohezijske politike.

78. Rezultati, doseženi na lokalni in regionalni ravni, morajo biti bolj kot doslej v središču ocenjevanja kohezijske politike. Zato Odbor regij podpira vsa prizadevanja, da se izvajanje kohezijske politike uskladi s to predpostavko.