SL Uradni list Evropske unije C 318/106

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: EU, Afrika in Kitajska: k tristranskemu dialogu in sodelovanju

(COM(2008) 654 konč.)

2009/C 318/21

Poročevalec: g. JAHIER

Evropska komisija je 17. oktobra 2008 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

„Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – EU, Afrika in Kitajska: k tristranskemu dialogu in sodelovanju“

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 3. septembra 2009. Poročevalec je bil g. JAHIER.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 456. plenarnem zasedanju 30. septembra in 1. oktobra 2009 (seja z dne 1. oktobra) s 145 glasovi za, 1 glasom proti in 3 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Kitajska se v zadnjih 15 letih vse bolj zanima za Afriko in je po zaslugi stalne rasti trgovinske menjave, naložb in partnerstev, podpisanih z večino afriških držav, postala njen tretji trgovinski in gospodarski partner. Evropa je sicer še vedno vodilni gospodarski partner Afrike, vendar se njena prednost vse bolj zmanjšuje v današnjem večpolarnem svetu, v katerem želijo države s hitro rastočim gospodarstvom ustvariti novo razmerje sil. Afrika ostaja sosednja celina skupnih interesov, angažiranost teh novih sil pa pomeni, da mora Evropa obnoviti svoje partnerstvo z Afriko.

1.2 EESO pozdravlja predlog Komisije za sprožitev tristranskega dialoga in sodelovanja med Evropsko unijo, Kitajsko in Afriko. To je nujno in neizogibno, čeprav je izid negotov in problematičen. EESO še zlasti pozdravlja pragmatičen in progresiven pristop ter pomen predlaganih štirih področij: mir in varnost, infrastruktura, izkoriščanje naravnih virov in okolja ter kmetijstvo in varnost živil.

1.3 Tristransko sodelovanje pa bo imelo smisel samo, če bodo rezultati koristni in bodo temeljili na enakopravnosti. Glede na nesorazmernost sedanjih odnosov je treba zadevo vzeti resno: Kitajska je ena sama, zelo velika država, ki vzdržuje trgovinske odnose s posameznimi afriškimi državami, medtem ko ima EU pogosto težave z enotnim nastopanjem pri odnosih z Afriko. Čeprav ima kitajska prisotnost v Afriki tudi senčne plati, se vlade mnogih afriških držav raje odločajo za partnerstva s Pekingom, ki se zdi bolj pripravljen ustreči njihovim zahtevam brez zamudne birokracije.

1.4 Za uspešno sodelovanje je treba preveriti predvsem dejanski interes vseh vpletenih za predlagano strategijo in njihovo konkretno vključenost v tristranski dialog. Zato morata Komisija in Svet storiti vse potrebno za primeren odziv na te predloge. Poleg tega je nujno, da — se Evropska unija bolj potrudi, da zagotovi enotno ukrepanje na področjih gospodarstva, diplomatskih odnosov in sodelovanja za razvoj, ter sprejme drznejši dolgoročni geostrateški načrt in s tem ustvari nov zagon za strategijo EU-Afrika, ki je bila sprejeta v Lizboni, hkrati pa zagotovi več sredstev; — vlade Afriške unije posvetijo več pozornosti dolgoročnim koristim, ki bi jih njihove države lahko imele od partnerstev z Evropo in Kitajsko, ter zmanjšajo pomen takojšnjih koristi za lokalne voditelje. Zato jim je treba pomagati pri prizadevanjih za opredelitev in vodenje dolgoročnih vseafriških in regionalnih strategij za razvoj; — se Kitajska pozove k vse večjemu prizadevanju za to, da bi od rezultatov tega tristranskega, pa tudi dvostranskega sodelovanja s posameznimi afriškimi državami imeli korist družba in ljudje, ne pa samo njihove vlade.

1.5 Da bi lahko v ospredje postavili trajnostno rast na lokalni ravni, je treba zagotoviti predvsem: — spodbujanje ustvarjanja dodane vrednosti na lokalni ravni, — gradnjo nove socialne infrastrukture, pri čemer je treba upoštevati obstoječe strukture, — učinkovito prenašanje znanja in tehnologije, — rast lokalnih in regionalnih trgov ter lokalnih podjetij, v širšem smislu pa izboljšanje življenjskih in delovnih pogojev, — podporo partnerstvom med evropskimi in lokalnimi podjetji, — da se nevzdržna dolgoročna zadolženost ne povečuje ter da se lokalne in regionalne institucije na splošno krepijo.

1.6 Z dialogom in sodelovanjem na podlagi enakopravnosti naj bi se vsem stranem omogočila možnost, da na dnevni red postavijo tudi najbolj sporna vprašanja in vprašanja, kjer so mnenja deljena oziroma obstajajo različni interesi. Vključitev ključnih vprašanj – kot so demokratično upravljanje, človekove pravice in vloga civilne družbe, ki jih v sporočilu trenutno ni in kar bi bilo v skladu s sklepi Sveta EU – v predlagani proces bi bila bolj v skladu z lizbonsko strategijo iz leta 2007 in Sporazumom iz Cotonouja iz leta 2000, ki ureja odnose med EU in državami AKP.

1.7 Po mnenju EESO bi bilo treba poudariti predvsem velik pomen vključitve nedržavnih akterjev v tristranski dialog, zlasti zasebnega sektorja, sindikatov, kmetov, ženskih in potrošniških združenj itd. Njihova vloga se je namreč v zadnjih letih bistveno okrepila, delno tudi kot rezultat sporazumov iz Loméja in Cotonouja. Zato tega dobro delujočega sistema sodelovanja različnih akterjev iz družbenega in gospodarskega življenja ne bi smeli zanemarjati ali ogrožati, temveč ustrezno podpreti. EESO poziva Komisijo, naj ta vidik vključi v svoj predlog.

1.8 Glede na večstransko vlogo Evrope in vse večje zanimanje ZDA za Afriko, bi lahko tristransko sodelovanje med EU, Kitajsko in Afriko razširili še na ZDA, da bi imeli bolj popolno, učinkovito in enakopravno partnerstvo, ki bi sicer delovalo na navedenih področjih, vendar bi se lahko razširilo na druga področja.

2. Uvod

2.1 Afrika se izjemno hitro spreminja. Čeprav prispeva še vedno samo 2 % svetovnega BDP in manj kot 1 % svetovne industrijske proizvodnje, se po desetletjih geopolitične in gospodarske osamitve vrača na svetovno prizorišče. Evropska unija je še vedno njen glavni gospodarski partner, vendar se zanjo vse bolj zanimajo „novi financerji“: predvsem Kitajska, pa tudi Indija, Japonska, Južna Koreja, večje latinskoameriške in zalivske države. V zadnjih letih so tudi ZDA obnovile svoje zanimanje za Afriko, predvsem zato, da bi si zagotovile varne vire energije in se borile proti terorizmu. Čeprav živi 40 % ljudi še vedno daleč pod pragom revščine, Afrika ne velja več za „brezupno celino“, temveč vse bolj za „novo obzorje“, ki ponuja razvojne in poslovne priložnosti.

2.2 V zadnjem desetletju je Afrika doživela precejšnje novosti na političnem področju: ustanovitev Afriške unije, skupaj z uvedbo strateškega načrta za obdobje 2004–2009 in novimi instrumenti za posredovanje v primeru konfliktov; okrepitev regionalnih gospodarskih skupnosti; uvedbo programov za gospodarski razvoj (NEPAD – novo partnerstvo za razvoj Afrike) in upravo (APRM – African Peer Review Mechanism (afriški mehanizem medsebojnih pregledov)).

2.3 Zaradi vseh teh sprememb gre pri novem zanimanju mednarodne skupnosti za Afriko, kakor je komisar Louis Michel že večkrat poudaril (1), v glavnem za tri glavna področja: gospodarske interese, varnostne interese in nove interese z vidika moči in geostrateškega položaja.

2.4 Na gospodarskem področju ne gre samo za tekmovanje za dostop do naravnih virov in nadzor nad njimi, predvsem energijo, temveč se je pozornost usmerila tudi na velikanski potencial afriškega notranjega trga, ki se je v zadnjih letih v povprečju povečeval za 6 % na leto, kar spremljajo nizka inflacija in ugodne posledice precejšnjega zmanjšanja javnega dolga.

2.5 Na obeh področjih je Kitajska pokazala veliko odločenost in sposobnost za dolgoročne strukturne naložbe (2) ter preoblikovala zgodovinske vezi z afriškimi državami, ki jih je vzpostavila v začetku 50. let. Od sredine 90. let Kitajska, ki sicer še vedno spodbuja sodelovanje jug-jug med državami v razvoju, vse večjo pozornost namenja gospodarskim priložnostim, ki jih ponuja Afrika, in je vzpostavila prijateljske odnose s skoraj vsemi afriškimi državami. Kitajska želja po prisotnosti na celotni afriški celini se je potrdila s kitajsko ustanovitvijo Foruma za sodelovanje med Kitajsko in Afriko (FOCAC) (3), katerega srečanja na vrhu potekajo vsake tri leta (Peking leta 2000, Addis Abeba leta 2003; (predvidoma) Sharm el-Sheikh decembra 2009) in ki je narekoval ritem neprestanemu razvoju odnosov med Kitajsko in afriškimi državami. Obnovljena kitajska strategija za Afriko je bila uradno predstavljena v Beli knjigi o kitajski afriški politiki (4), objavljeni januarja 2006.

2.6 Precejšnje spremembe na tem področju v primerjavi s preteklimi desetletji so Evropsko unijo pripeljale do tega, da se je odločila za revizijo lastne politike do Afrike. Rezultat tega je decembra 2007 v Lizboni sprejeta nova skupna strategija EU-Afrika, o kateri je EESO že pripravil obsežno in podrobno mnenje (5).

2.7 Medtem ko Kitajska in Evropa ponovno odkrivata svoj interes za Afriko in svojo pripravljenost za tamkajšnje naložbe, pa se porajajo vprašanja in pričakovanja, kako se bosta ta dva pomembna akterja v prihodnosti odločala za ukrepe glede na vzajemne odnose, tako z vidika konkurence kot možnosti za sodelovanje. Upoštevati je namreč treba, da je v celoti vzeto EU sicer prvi trgovinski partner in tuji investitor v Afriki, Kitajska pa tretji, da pa je – relativno gledano – trgovinska izmenjava med EU in Afriko v zadnjih desetih letih upadla, med Kitajsko in Afriko pa se je korenito povečala (6).

2.8 Glede na vse obsežnejšo javno razpravo v zvezi z vplivom Kitajske v Afriki in po resoluciji, ki jo je aprila 2008 na to temo sprejel EP (7), je v zadnjih dveh letih Komisija opravila temeljito raziskavo in več pomembnih in obsežnih posvetovanj (8), da bi bolje razumeli posledice sedanjih razmer in ugotovili možne usmeritve tristranske razprave med EU, Kitajsko in Afriko.

3. Vsebina sporočila

3.1 Sporočilo predlaga, da je treba poiskati čim bolj učinkovit način za krepitev dialoga in enakopravnega sodelovanja med Afriko, Kitajsko in EU. Glavni cilj Komisije je spodbujanje medsebojnega razumevanja in skupnih usklajenih ukrepov na strateških področjih, v skladu s prednostnimi nalogami, ki so jih določile afriške institucije.

3.2 Sporočilo temelji na pragmatičnem in progresivnem pristopu ter se osredotoča predvsem na možnosti za praktično uskladitev na področjih, ki so ključna za krepitev stabilnosti in razvoja v Afriki. To so: — mir in varnost v Afriki: zlasti za tesnejše sodelovanje z Afriško unijo in Kitajsko v okviru ZN, da bi spodbujali razvoj afriške arhitekture za mir in varnost ter okrepili sposobnost Afriške unije za vodenje mirovnih operacij; — podpora afriški infrastrukturi, ki je temelj razvoja, naložb in trgovine, za večjo regionalno povezanost in vključenost, zlasti na področju prometa, telekomunikacij in energetike; — trajnostno ravnanje z okoljem in upravljanje naravnih virov, ki z večjo vključenostjo v pobude, kot so EITI (Extractive Industries Transparency Initiative), FLEGT (Forestry Law Enforcement, Government and Trade) in „kimberleyski proces“ za transparentnost v industriji diamantov, omogoča večjo preglednost, večji prenos tehnologije in več naložb za boj proti podnebnim spremembam in spodbujanje razvoja obnovljivih virov energije; — kmetijstvo in varna oskrba s hrano s ciljem, da se poveča produktivnost in raven kmetijske proizvodnje v Afriki, zlasti z raziskavami in inovacijami v kmetijstvu, veterinarskim nadzorom in varno oskrbo s hrano v okviru CAADP (Comprehensive African Agricultural Development Programme).

3.3 Komisija želi razširiti dialog in posvetovanje na vse ravni (nacionalno, regionalno, vseafriško in dvostransko med EU in Kitajsko), da bi nosilce političnega odločanja vseh treh strani spodbudili k večjemu medsebojnemu razumevanju politik in pristopov ter s tem dosegli konkretne možnosti za sodelovanje. Hkrati bo ta proces prispeval k večji učinkovitosti razvojnih pomoči in – v skladu s Pariško deklaracijo iz marca 2005 in sklepi konference iz Accre, ki je bila septembra 2008.

3.4 Svet EU je obravnaval in potrdil glavna priporočila iz tega sporočila ter izjavil, da bi lahko takšen tristranski dialog „podprl že obstoječa prizadevanja Afrike in mednarodne skupnosti za spodbujanje demokratizacije, politične in gospodarske povezanosti, dobrega upravljanja in spoštovanja človekovih pravic“ (9), priporočil pa je tudi temeljito oceno predlaganih praktičnih ukrepov.

3.5 EESO kljub vsemu z zaskrbljenostjo in razočaranjem ugotavlja, da niti Kitajska niti Afriška unija do zdaj še nista sprejeli nikakršnega uradnega stališča v zvezi s tristranskim dialogom, kot ga predlaga EU. Na zadnjem srečanju na vrhu EU-Kitajska sodelovanje z Afriko ni bilo na dnevnem redu kljub takšnemu predlogu v sporočilu, ki ga obravnava to mnenje (10). Trenutno torej ni nikakršnih dokazov za to, da bi bili Kitajska ali Afriška unija pripravljeni sprejeti predlog EU.

4. Pozitivni elementi

4.1 V Sporočilu je več pozitivnih elementov, ki jih kaže pozdraviti, zlasti: — pristop, ki temelji na dialogu in izmenjavi kot delu nujne politike iskanja usklajenosti med donatorji in glavnimi vpletenimi stranmi; — pragmatičnost v izbiri štirih področij, ki so nedvomno strateškega pomena in ponujajo veliko možnosti za ukrepanje; — predlog progresivnega pristopa h graditvi tristranskega sodelovanja, da bi čim bolj izkoristili obstoječe strukture, ne pa ustanavljali nove drage večstranske strukture.

4.2 Kar zadeva drugi element, so navedena štiri področja absolutno ključna za razvoj Afrike, pa tudi – čeprav na drugačen način – za dvostranske odnose Kitajska-Afrika in EU-Afrika.

4.3 Zaradi ponovnega izbruha nekaterih konfliktov in krhkosti sedanjih mirovnih procesov ter tveganja, da se pojavijo nove oblike fundamentalizma in/ali območja, kjer bi lahko nastajala teroristična oporišča, je jasno, da je sodelovanje na področju zagotavljanja in spodbujanja miru in varnosti nujno potrebno. Posebno pozornost je treba nameniti podpori afriške arhitekture za mir in varnost ter mirovnim misijam Afriške unije v obliki krepitve zmogljivosti, usposabljanja ter logistične in/ali finančne podpore.

4.4 Sodelovanje pri zagotavljanju in spodbujanju miru in varnosti bi moralo predvidevati tudi poseben dialog o predpisih o dobavi orožja in trgovini z orožjem, zlasti vladam ali nevladnim oboroženim skupinam, vpletenim v sedanje oborožene spopade, ki so odgovorne za hude kršitve človekovih pravic (11), s čimer bi temo, o kateri že razpravljajo na ravni ZN, vključili tudi v tristranski odnos med EU, Kitajsko in Afriko.

4.5 Ponovno poudarjanje naložb v infrastrukturo, kar je EU dolgo časa zanemarjala in na čemer sloni kitajska prisotnost v Afriki, je strateškega pomena iz dveh razlogov. Ustrezna infrastruktura je namreč potrebna za dostop do surovin in proizvodov ter njihov prevoz na afriški trg pa tudi za konkretno in učinkovito regionalno povezovanje, ki je ključnega pomena za družbeni in gospodarski razvoj Afrike. Izboljšanje obstoječe infrastrukture oziroma gradnja nove je za številne afriške države tudi najpomembnejša naloga in ne more biti odvisna samo od zmogljivosti na lokalni ravni za financiranje in finančno vzdržnost (12).

4.6 Pomen okoljske trajnosti in upravljanja naravnih virov je sam po sebi jasen, ne samo z vidika svetovnega problema podnebnih sprememb, temveč tudi zaradi povezanosti s pogoji izkoriščanja, prevoza in uporabe afriških naravnih virov, zlasti rudnih bogastev in energije.

4.7 V zadnjih letih je bila razprava osredotočena predvsem na okoljske pogoje in pogoje zaposlovanja na gradbiščih, ki so jih vodila kitajska podjetja oziroma so bila z njimi povezana, kar je izčrpno predstavljeno v študiji, ki jo je opravila raziskovalna mreža African Labour Research Network (13). Ne smemo pa pozabiti, da bi enako veljalo za številna evropska in multinacionalna podjetja. Problem spoštovanja mednarodnih standardov in načela preglednosti (14) pri sklepanju pogodb z afriškimi vladami in njihovem izvrševanju se v enaki meri nanaša na Kitajsko, EU in Afriko, zato bi moral biti sestavni del tristranskega dialoga o trajnostnem ravnanju z naravnimi viri in okoljem ter o podpori afriški infrastrukturi.

4.8 Priznavanje osrednje vloge kmetijstva in varne oskrbe s hrano je končno vnovič postalo ena od prednostnih nalog glavnih donatorjev in skupne strategije za Afriko. Vendar je treba nujno sprejeti konkretne dolgoročne ukrepe, ob upoštevanju razvoja kmetijstva kot celote in z zagotavljanjem aktivnega sodelovanja podeželskega prebivalstva in vključenosti organizacij malih kmetov ter zavarovanjem dostopnosti in dolgoročnega upravljanja z lokalnimi viri.

4.9 S tega vidika kaže omeniti opozorilo, ki so ga nedavno sprožili na „vrhunskem srečanju kmečkih združenj iz petih afriških regij“ v Rimu, ki ga je pripravila organizacija Coldiretti. Udeleženci so namreč opozorili, da države, kot so Južna Koreja, Kitajska, Združeni arabski emirati, Savdska Arabija in Japonska, na veliko kupujejo kmetijska zemljišča v Afriki in drugih državah v razvoju, da bi si zagotovile hrano in vire za proizvodnjo biogoriv (15).

4.10 Sodelovanje na področju varne oskrbe s hrano bi lahko uporabili tudi za začetek dialoga o drugih pomembnih vprašanjih, kot so uresničevanje razvojnih ciljev tisočletja, zaščita najbolj ranljivih skupin ter varovanje zdravja. Na tem področju je treba posebno pozornost nameniti oblikovanju skupnih strategij za boj proti trem največjim pandemijam (16): malariji, HIVU/AIDSU in tuberkulozi, v zvezi s katerimi že poteka mednarodno sodelovanje na več področjih.

4.11 Glede zastopanosti afriških institucij v tristranskem dialogu ima Afriška unija skupaj z regionalnimi gospodarskimi organizacijami in posameznimi državami osrednjo vlogo. Tudi začetek sodelovanja trojke Afriške unije pri vsakoletnem dialogu med EU in Kitajsko je pomembno, ravno tako ideja, da se Komisiji Afriške unije v Addis Abebi zaupa vloga posrednika pri rednih tristranskih posvetovanjih. Vse to je v skladu s potrebo, ki jo je EESO poudaril že v mnenju o strategiji EU-Afrika (17), da se zagotovi, naj afriške institucije prevzamejo konkretno odgovornost, da bi okrepile svojo suverenost in legitimnost ter tako omogočile resnično uravnoteženo partnerstvo. Treba pa je preveriti, ali se tudi Afriška unija s tem strinja in ali je sprejela te prednostne naloge, da bi bile čim prej vključene v konkretne akcijske načrte.

4.12 Prizadevanje za tristranski dialog med EU, Kitajsko in Afriko je še toliko pomembnejše zaradi privlačnosti, ki jo ima Peking za Afriko. V očeh mnogih afriških držav deluje Kitajska kot model, ki mu je treba slediti, saj se ji je uspelo rešiti revščine in bolezni, poleg tega pa je postala vodilni igralec na svetovnem prizorišču in vse to v razdobju ene same generacije. Kitajska se je boja proti revščini lotila najprej na podeželju s poudarkom na razvoju in spodbujanju kmetijske proizvodnje – ta strategija bi lahko bila zanimiva tudi za afriške države (18). Privlačnost Kitajske je še večja zaradi dejstva, da ni imela kolonij, da se še vedno sama opredeljuje kot država v razvoju in zavrača logiko odnosa donator–prejemnik, ki je zgodovinsko gledano značilen za pristop OECD. Vse to, skupaj z veliko razpoložljivimi sredstvi za naložbe ali posojila partnerskim afriškim državam daje Kitajski očitno prednost na področju odnosov z Afriko.

5. Negativni elementi

5.1 V kitajsko-afriških odnosih pa je najti tudi negativne elemente, ki zbujajo skrb zunanjim opazovalcem in bi jih bilo treba obravnavati v okviru tristranskega sodelovanja, ki ga predlaga Komisija.

5.2 Vse večja prisotnost Kitajske v Afriki ni brez senčnih plati, če začnemo s tem, da lokalne oblasti in urbane elite spet prevzemajo osrednjo vlogo, posledica česar so skrb zbujajoča marginalizacija afriškega zasebnega sektorja, ogroženost že tako skromnega napredka, ki so ga na socialnem področju zagotovili sindikati, in delovne razmere, ki so za lokalno delovno silo zelo slabe. Resnično enakopravno partnerstvo bi moralo vsem trem stranem (EU, Kitajski in Afriki) omogočiti, da na dnevni red postavijo tudi najbolj sporna vprašanja in vprašanja, kjer so mnenja deljena oziroma obstajajo različni interesi.

5.3 Primerjava štirih področij sodelovanja, ki jih predlaga Komisija, z osmimi prednostnimi nalogami iz akcijskega načrta v okviru skupne strategije EU-Afrika, ki je bil predstavljen v Lizboni, kaže na to, da v tem sporočilu manjkajo pomembne teme, kot so demokratično upravljanje in človekove pravice ter dostojno delo (19). Za EU bi bilo bolj v skladu tako z lizbonsko strategijo kot Sporazumom iz Cotonouja iz leta 2000 (20), ki ureja odnose med EU in državami AKP, če bi v tristranski dialog vnesla ta vprašanja, skupaj z vlogo civilne družbe.

5.4 Strategija EU za Afriko se razlikuje od kitajske strategije. EU večino pomoči ponuja v obliki donacij, za katere veljajo vse strožji politični pogoji (spoštovanje demokracije, človekovih pravic in konvencij ILO, boj proti korupciji, spodbujanje dobrega upravljanja in vključevanje civilne družbe), cilj pa je omiliti revščino. Kitajska pa v glavnem pod ugodnimi pogoji ponuja posojila, namenjena predvsem gradnji infrastrukture in zavarovana v obliki dolgoročnih pogodb za izkoriščanje naravnih virov. Poleg tega so kitajska posojila pogosto povezana z zaposlovanjem kitajskih podjetij, uporabo kitajskih proizvodov in včasih celo zaposlovanjem kitajske delovne sile – v obliki „vezane pomoči“, ki je večinoma ni več v programih držav OECD. Predpisi, ki se uporabljajo v državah OECD v zvezi z javnimi naročili, so pogosto ugodni za podjetja iz držav s hitro razvijajočim se gospodarstvom, s Kitajsko na čelu.

5.5 Kitajski pristop je afriškim vodilnim slojem bolj pri srcu, saj ne postavlja pogojev in ga ne upočasnjuje birokracija, kot velja za evropski pristop. Kljub temu pa obstaja dvojno tveganje: ustvarja se velikansko ponovno zadolževanje, katerega dolgoročne posledice bodo lahko nevzdržne, poleg tega pa se ponovno krepi odvisnost gospodarstev posameznih držav od proizvodnje in izvoza ene same kulture, kar ustvarja odvisnost od nihanja cen na mednarodnih trgih.

5.6 EU sicer ostaja afriški največji gospodarski in trgovinski partner, vendar ni enotna, ravno tako ima težave z doseganjem in ohranjanjem usklajenih ukrepov, tako na področju razvoja, trgovine, zunanjih odnosov kot varnosti. Tudi na kraju samem so ukrepi različnih držav članic še vedno premalo usklajeni, kar zmanjšuje njihov vpliv in učinkovitost.

6. Druge težave

6.1 Poleg že navedenih pogojev, ki jih EU vnaša v svoje odnose z Afriko, je več afriških držav poudarilo še nekaj razlik v pristopu EU od pristopa Kitajske: — v odnosih med EU in afriškimi državami so nastali različni problemi med pogajanji za sklenitev sporazumov o gospodarskem partnerstvu za razliko od naprednega in javnosti dobro predstavljenega odprtja kitajskega trga afriškim proizvodom in sicer brez carinskih dajatev (število teh proizvodov naj bi naraslo s 190 v letu 2006 na 440 v letu 2010); — močna in vidna vključenost Kitajske v izgradnjo infrastrukture, šol, bolnišnic in javnih zgradb za razliko od prejšnjih evropskih projektov, ki so pogosto ostali nedokončani; — veliko bolj konkreten odziv Kitajske na področju izobraževanja in krepitve zmogljivosti na kmetijskem, zdravstvenem, znanstvenem in kulturnem področju s številnimi možnostmi študija na kitajskih univerzah in izobraževalnih središčih za afriške študente; — velika razpoložljivost kitajskih proizvodov, ki včasih niti približno ne izpolnjujejo mednarodnih standardov glede varnosti, kar ima zelo hude posledice za zdravje in okolje. Ti proizvodi vse bolj preplavljajo afriški trg in domove, kar ima pogosto uničujoč učinek na posamezne sektorje lokalne proizvodnje, predvsem tekstilno (21).

6.2 Sedanja gospodarska in finančna kriza kaže na potrebo po razpravi o morebitnih vplivih na Afriko (22). Zaradi svetovne recesije, zmanjšanega izvoza, protekcionističnega zapiranja številnih trgov ter padajočih cen mnogih surovin je položaj zaskrbljujoč, saj lahko vse to resno ogrozi dosežke iz zadnjih desetih let, kot so zmanjšanje dolga in javnega primanjkljaja, povečanje naložb v infrastrukturo ter večja konkurenca na tem področju, sanacija davčnih sistemov in diverzifikacija nacionalne proizvodnje.

6.3 Kitajska je v tej krizi nedavno potrdila in še povečala svojo zavezanost na področju pomoči, posojil in naložb (23). EU si prizadeva izpolniti svoje obveznosti, vendar so nekatere države članice že korenito zmanjšale dvostranska finančna sredstva in obveznosti v letu 2009, načrti za leto 2010 so podobni ali pa še slabši. Kakor je bilo rečeno na zadnjem srečanju na vrhu, pa so potrebni novi viri.

6.4 V odnosih med EU in Afriko ter med Kitajsko in Afriko dobiva vse večji pomen preseljevanje, kar še ni bilo dovolj preučeno, zlasti priseljevanje kitajskih državljanov v afriške države. Sprožitev razprave o oblikah in obsegu teh migracijskih tokov in njihovi morebitni medsebojni povezanosti bi lahko pomagalo razumeti njihov možni vpliv na afriški razvoj.

6.5 EESO meni, da bi bilo nujno treba obravnavati zapleteno vprašanje vključenosti civilne družbe, kar sicer ni bistvenega pomena za evropsko stran (24), je pa pomemben sestavni del vseh partnerskih povezav z Afriko, zlasti po Sporazumu iz Cotonouja. Ta vidik trenutno ni zelo pomemben niti v kitajsko-afriških odnosih, niti v odnosih med Pekingom in posameznimi državami. Štiri področja, ki jih navaja Komisija, so primerna za obsežno in strukturirano vključenost vseh nedržavnih akterjev, zlasti delodajalcev, sindikatov ter združenj kmetov, žensk in potrošnikov. Njihova vloga v afriški družbi, pa tudi v gospodarstvu in politiki, se je namreč v zadnjih letih bistveno povečala ravno zaradi uspeha sporazumov iz Loméja in Cotonouja, vendar obstaja nevarnost, da se bo ta vloga zmanjšala in da bo postala obrobnega pomena, če bodo dvo- in tristranski dialogi še naprej potekali samo na meddržavni ravni, čeprav bi jo morali upoštevati kot odločilno prednost, ki bi jo bilo treba čim bolje izkoristiti

6.6 EESO z zaskrbljenostjo ugotavlja, da v tem sporočilu ni nikjer navedeno vprašanje niti možnost vključitve socialnih partnerjev oziroma nedržavnih akterjev v predlagani proces.

V Bruslju, 1. oktobra 2009. Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Glej zlasti monografijo Louisa MICHELA Afrique-Europe, Evropska komisija, december 2007.

(2) Ne gre samo za naravne vire, infrastrukturo in gospodarstvo. Vodilna kitajska banka Industrial Land Commercial Bank of China je pridobila 20-odstotni delež največje južnoafriške banke Standard Bank (ki je hkrati največja banka v Afriki), za kar je odštela 5,6 milijarde dolarjev. Gre za največjo naložbo kake tuje skupine v Afriki.

(3) Glej uradno spletno stran FOCAC, www.focac.org/eng/

(4) China’s African policy, 12. januar 2006, http://www.focac.org/eng/zgdfzzc/t463748.htm

(5) UL C 77, 31.3.2009, str. 148–156, Strategija EU-Afrika, poročevalec: g. DANTIN.

(6) Po podatkih Svetovnega monetarnega sklada se je obseg trgovanja med EU in Afriko, ki je leta 1995 znašal 45 % celotnega afriškega trgovanja, danes zmanjšal na nekaj manj kot 30 %, medtem ko se je obseg trgovanja s Kitajsko povečal z nekaj odstotkov na današnjih 30 %. Leta 2008 je znašala trgovinska izmenjava med Kitajsko in Afriko 106,8 milijard ameriških dolarjev, kar je za 45 % več kot leto poprej, s čimer je bil cilj v višini 100 milijard do leta 2010, določen na vrhu v Pekingu leta 2006, dosežen dve leti prej. Glej Delovni dokument Komisije in priloge k Sporočilu Komisije SEC(2008) 2641 konč.

(7) China's policy and its effect on Africa, ref. Evropskega parlamenta: A6-0080/2008/P6_TA-PROV(2008)0173, resolucija EP, marec 2008, poročevalka: Ana Maria GOMES.

(8) Zlasti konferenca Partners in competition? The EU, Africa and China, ki jo je organizirala Evropska komisija 28. junija 2007, na kateri se je zbralo več kot 180 afriških, kitajskih in evropskih politikov, strokovnjakov in diplomatov.

(9) Glej sklepe 2902. seje sveta za splošne in zunanje zadeve z dne 10. novembra 2008.

(10) 11. srečanje na vrhu EU-Kitajska, Praga, 20. maj 2009, skupno sporočilo za javnost.

(11) Glej že citirano poročilo in resolucijo EP, 2008, A6-0080/2008/P6_TA-PROV(2008)0173, resolucija EP, marec 2008, poročevalka: Ana Maria GOMES.

(12) Glej razprave in sklepe z 12. vrha Afriške unije, ki je potekal med 26. januarjem in 3. februarjem 2009 v Addis Abebi, katerega glavna tema je bil razvoj infrastrukture v Afriki, www.africa-union.org

(13) A. Yaw Baah - H. Jaunch, Chinese investment in Africa, a labour perspective, ALRN, ma 2009, http://www.fnv.nl/binary/report2009_chinese_investments_in_africa_tcm7-23663.pdf

(14) Glej: Tax Justice Network, Breaking the curse: how transparent taxation and fair taxes can turn Africa’s mineral wealth into development, http://www.taxjustice.net/cms/upload/pdf/TJN4Africa_0903_breaking_the_curse_final_text.pdf

(15) Te organizacije so govorile o nakupih, ki so se zgodili samo v letu 2008, in sicer je šlo za 7,6 milijonov hektarjev zemlje, in o kmetijskih sporazumih, podpisanih med Kitajsko in številnimi afriškimi državami: http://www.coldiretti.it/docindex/cncd/informazioni/314_09.htm Glej tudi L. Cotula, S. Vermeulen, R. Leonard, J. Keeley, Land grab or development opportunity? – Agricultural investment and international land deals in Africa, FAO-IFAD-IIED, maj 2009.

(16) UL C 195, 18.8.2006, str. 104–109, Afrika, nujna prioriteta: stališče evropske civilne družbe, poročevalec: g. BEDOSSA.

(17) UL C 77, 31.3.2009, str. 148–156, glej zgoraj.

(18) Kitajska s samo 7 % kmetijskih zemljišč hrani 22 % svetovnega prebivalstva, uspela je v boju proti ekstremni revščini, nepismenosti in najbolj uničujočim boleznim in pandemijam ter zmanjšala umrljivost otrok. Po mnenju Martina Ravalliona (Are there lessons for Africa from China's success against poverty? - The World Bank, Policy Research working paper - no4463, januar 2008), bi se lahko Afrika veliko naučila, če bi natančno preučila ključne elemente kitajskega razvoja. Glej prilogo 2.

Glej tudi R. SANDREY, H. EDINGER, The relevance of Chinese agricultural technologies for African smallholder farmers: agricultural technology research in China, Centre for Chinese Studies, Stellenbosch University, april 2009, http://www.ccs.org.za/downloads/CCS%20China%20Agricultural%20Technology%20Research%20Report%20April%202009.pdf

(19) Mir in varnost; demokratično upravljanje in človekove pravice; trgovina, regionalno povezovanje in infrastruktura; uresničevanje razvojnih ciljev tisočletja; energija; podnebne spremembe; migracije, mobilnost in zaposlovanje; znanost, informacijska družba in vesolje.

(20) Glej člen 9(1).

(21) V zvezi s tem je zanimivo poročilo Svetovne banke Africa's Silk Road iz leta 2007.

(22) Glej sporočilo Podpora državam v razvoju pri obvladovanju krize, COM(2009) 160 konč. in s tem povezano mnenje EESO, ki se zdaj pripravlja.

(23) Glej zaveze, ki jih je dal predsednika Hu Jintao na svojem obisku štirih afriških držav (Mali, Senegal, Tanzanija in Mavricij) sredi februarja 2009.

(24) UL C 110, 9.5.2006, str. 68–74, Odnosi EU-Kitajska: vloga civilne družbe, poročevalec g. SHARMA.