SL Uradni list Evropske unije C 175/15

Mnenje Odbora regij – Kakovost kmetijskih proizvodov

(2010/C 175/04)

I. POLITIČNA PRIPOROČILA

ODBOR REGIJ

Splošni vidiki

1. z zadovoljstvom pozdravlja sporočilo Evropske komisije in ga zelo pozitivno ocenjuje, saj Komisija v njem izraža interes za kakovostne kmetijske izdelke in zlasti za razvoj ustreznega okvira za podpiranje in spodbujanje kakovostne kmetijske proizvodnje v EU, ki bi izboljšal tudi njeno sprejemanje med potrošniki;

2. meni, da je pridelava kakovostnih kmetijskih izdelkov za trajnostni razvoj podeželja posebno pomembna in prispeva k dolgoročnemu ohranjanju regionalnih območij in njihove identitete, ki jih z načini proizvodnje oblikujejo kmetje in rejci, s čimer se omogoča nadaljnji regionalni razvoj;

3. opozarja, da velik pomen te proizvodnje upravičuje uvedbo okvira podpore, ki bi s pomočjo trgom namenjenih ukrepov zagotovil dolgoročno stabilnost ter donosnost naložb, vključeval tudi zakonodajo o možnosti etiketiranja z navedbo države proizvodnje in spodbudil uvedbo proizvodnih standardov Skupnosti, zlasti na področjih varne hrane, zaščite okolja ter tradicionalnih načinov proizvodnje;

4. izraža zadovoljstvo, da Komisija priznava dejstvo, da je kakovost kmetijskih izdelkov tesno povezana s tradicijo, razvojem in ohranjanjem regij, vendar pa je to treba okrepiti in zaščititi s pomočjo sistemov, kot je geografska oznaka, katere intelektualna lastnina mora biti priznana na svetovni ravni;

5. opozarja Komisijo, da mora biti prva pri uvajanju konkretnih ukrepov za informiranje predvsem evropskih potrošnikov o posebnih značilnostih geografskih oznak, njihovih dobrih lastnostih in zlasti njihove povezave s trajnostnim razvojem podeželja;

6. se strinja s Komisijo, da so informiranost, skladnost in odprava zapletenosti glavni vidiki, ki bi jih bilo treba upoštevati pri razvijanju ustrezne politike kakovosti;

7. meni, da je treba izdelati smernice, ki bi zagotavljale dobro delovanje sistema certificiranja, z zagotavljanjem določene enotnosti tako pomembnih vidikov, kot so minimalne zahteve po nadzoru, da bi se izognili morebitnim neravnovesjem med podobnimi sistemi;

8. priznava, da je v primeru ukrepov označevanja treba določiti tržne standarde EU, obenem pa bi bilo treba označevanje poenostaviti;

9. je prepričan, da je ambiciozna politika na področju kakovosti kmetijskih izdelkov ključnega pomena, če hočemo doseči velik napredek trajnostnega evropskega kmetijstva, ki bo sposobno zadostiti potrebe evropske družbe ter povečati deleže na zunanjih trgih;

10. verjame tudi, da je treba pred celotno evropsko javnostjo pošteno priznati prizadevanja evropskih kmetov in rejcev za prilagajanje strogim zahtevam glede okolja, varne hrane in dobrega počutja živali.

Zahteve za kmetovanje v EU

11. meni, da bi lahko preučili možnost neobveznega označevanja kraja proizvodnje (kraj žetve kmetijskih proizvodov, kraj rojstva in vzreje živine, kraj molže krav mlekaric itd.). Prav tako bi lahko preučili možnost obveznega označevanja porekla (pri predelanih proizvodih bi bil kraj porekla kraj, kjer je prišlo do zadnje pomembnejše predelave), s tem da bi morali predhodno oceniti prednosti in slabosti tega ukrepa, ki za nekatere proizvode že velja. Takšne navedbe bi evropskim proizvajalcem omogočile medsebojno razlikovanje in olajšale široko in konkretno obveščanje potrošnikov;

12. podpira predlog za razvoj označevanja tako v zvezi z dobrim počutjem živali kot tudi ogljikovim odtisom ter predlaga, da se na evropski ravni oblikujejo predpisi o integrirani pridelavi.

Tržni standardi

13. priznava pomen tržnih standardov, ki morajo ostati obvezni, čeprav bi bilo treba predvideti njihovo temeljito revizijo s ciljem poenostavitve, ki bi odpravila vse, kar je odveč, in ohranila zgolj to, kar je za trženje proizvoda res pomembno. Omenjena revizija bi morala potekati v tesnem sodelovanju z operaterji, določiti pa bi bilo treba tudi mehanizem revidiranja, ki bi omogočil hitro in prožno uvajanje sprememb. V vsakem primeru pa bi bilo treba ohraniti sektorske posebnosti teh standardov, da bi bili lažje razumljivi in bi se lažje izvajali;

14. meni, da bi bilo zanimivo preučiti izvedljivost uvedbe neobveznih rezerviranih navedb za tradicionalne in gorske proizvode in poudarja, da bi regionalne uprave lahko imele zelo pomembno vlogo pri njihovem opredeljevanju.

Geografske označbe

15. nasprotuje združitvi sedanjih treh sistemov s ciljem ohraniti skladnost sistema in posebnosti vsakega proizvoda. Prav tako se zavzema za ohranitev obeh instrumentov: ZOP (zaščitena označba porekla) in ZGO (zaščitena geografska označba), saj sta se izkazala kot zelo koristna in so ju proizvajalci zelo dobro sprejeli. Vendar pa meni, da je bistvenega pomena okrepiti prizadevanja za informiranje o njiju in za njuno promocijo;

16. meni, da je nujno poenostaviti ne le upravne obremenitve, temveč tudi vse postopke, povezane z vpisovanjem, vzdrževanjem in upravljanjem, ki jih morajo upoštevati operaterji, vpisani v različne sisteme;

17. podpira možnost uporabe teh označb na predelanih proizvodih, pod pogojem, da je možno v zadostni meri jamčiti za poreklo uporabljenih sestavin in da so proizvajalci, ki so nosilci določene označbe, dovolili njeno uporabo;

18. meni, da bi bila zanimiva možnost preučiti razširitev pogojev za certificiranje svežih proizvodov na različne operaterje v dobavni verigi, po zgledu izdelkov ekološkega kmetovanja, da bi lahko ocenili verjetne pozitivne vidike takšnega sistema;

19. poudarja, da so zaradi velikega števila operaterjev, na katere se nanašata sistema ZOP in ZGO, očitno potrebni instrumenti, ki bodo omogočali regulacijo proizvodnje, in ponavlja, da brez takšnih instrumentov obstaja očitno tveganje, da bosta označbi ZOP in ZGO izginili ali izgubili avtentičnost in svojstveno lastnost, kar bi ogrozilo tudi družbeno-proizvodno tkivo podeželskega okolja v številnih evropskih regijah;

20. poziva Evropsko komisijo, naj poišče potrebne instrumente upravljanja proizvodnje izdelkov ZOP in ZGO ter jih da na voljo proizvajalcem. Endogeni regionalni razvoj je v veliko primerih povezan s trajnostnim razvojem podeželja, ki pa ne bo možen, če označbi ZOP in ZGO ne bosta imeli na voljo instrumentov za regulacijo potenciala proizvodnje in, posledično, ustvarjanje ravnovesja med ponudbo in povpraševanjem, da bi proizvodnja lahko naraščala sorazmerno z večanjem obsega prodaje;

21. Označbi ZOP in ZGO sta pravici intelektualne lastnine, zato mora – tako kot pri vseh blagovnih znamkah – obstajati možnost njunega prostovoljnega urejanja, ki se nanaša tako na kakovostne kot na količinske vidike, vendar pa cilj tega urejanja ne sme biti špekulacija, temveč trajnost.

22. priporoča preučitev vidikov, ki so povezani z zaščito ZOP in ZGO. Po mnenju operaterjev in regij bi morala biti raven mednarodne zaščite enotna; tudi Odbor poziva Komisijo, naj naredi vse potrebno za kar največjo zaščito, ne glede na začetni učinek različnih označb ZOP in ZGO onkraj meja regij ali držav članic;

23. želi, da bi Evropska komisija podvojila prizadevanja za okrepitev predpisov v okviru STO, napredovala pri procesu sklepanja dvostranskih sporazumov s strateško pomembnimi državami ter vztrajala pri zaščiti označb ZOP in ZGO v okviru sporazumov ACTA (trgovinski sporazum proti ponarejanju).

Ekološko kmetovanje

24. pozdravlja nedavne zakonodajne spremembe na tem področju in odločitev o uporabi novega ekološkega logotipa EU od leta 2010 ter je prepričan, da bo ta ukrep, skupaj z velikimi prizadevanji evropskih ekoloških kmetov, omogočil velik napredek tega sistema, ki je izredno prijazen do okolja.

Tradicionalne posebnosti

25. se strinja s Komisijo, da ta sistem ni docela izkoristil svojega potenciala, in podpira zamisel o preučitvi možnosti uvedbe oznake „tradicionalni proizvod“, pod pogojem da izdelek upošteva točno določene zahteve in da ga je mogoče certificirati;

26. poziva Komisijo, naj preuči in nato začne izvajati posebne sisteme podpore, ki so potrebni v primeru tradicionalnih kot tudi gorskih proizvodov, če bi ti dve vrsti proizvodov na koncu dejansko nadomestili sedanje ZTP (zajamčene tradicionalne posebnosti).

Skladnost novih shem EU

27. Komisiji priporoča, naj skrbi za skladnost prihodnjih shem in pobud na področju kakovosti s pomočjo proaktivnega in pragmatičnega ocenjevanja dodane vrednosti in njihove primernosti. Meni, da mora pri tem oceniti tudi potrebe potrošnikov ter njihov realni interes za uvedbo novih sistemov.

Smernice za zasebne in nacionalne sheme certificiranja živil

28. podpira pobudo Komisije za opredelitev smernic glede primerov dobre prakse na področju delovanja sistemov kakovosti kmetijskih in živilskih proizvodov ter se strinja z načelom, da ni treba pripravljati zakonodaje, ki bi urejala državne in zasebne sisteme certificiranja.

Sklepna priporočila

29. poziva Komisijo, naj si močno prizadeva za obveščanje o evropskem sistemu kakovosti kmetijskih izdelkov in za njegovo promocijo ter naj prizadevanja usmeri v evropske potrošnike, s ciljem okrepiti sistem, pojasniti njegove različne koncepte ter spodbuditi potrošnjo teh proizvodov, tako da bi celotna evropska družba prispevala k ohranitvi proizvodnega tkiva evropskih podeželskih območij;

30. predlaga Komisiji, naj v večji meri prizna strateško vlogo evropskih regij v proizvodnji kakovostnih kmetijskih izdelkov in živil ter vso potrebno pozornost nameni zahtevam, ki jih izražajo regije glede tega vidika, ki je tako pomemben za regionalni družbeni in gospodarski napredek.