SL Uradni list Evropske unije C 376/1

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o spodbujanju obnovljivih virov energije in evropski sosedski politiki: evro-sredozemska regija (raziskovalno mnenje)

2011/C 376/01

Poročevalec: g. COULON

Soporočevalec: g. BUFFETAUT

Evropska komisija je 28. januarja 2011 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednji temi:

Spodbujanje obnovljivih virov energije in evropska sosedska politika: evro-sredozemska regija

(raziskovalno mnenje).

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 8. septembra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 474. plenarnem zasedanju 21. in 22. septembra 2011 (seja z dne 21. septembra) s 164 glasovi za, 2 glasovoma proti in 9 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila: od razglašenosti k ubranosti

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor upa, da bo v sredozemskih državah ponovno vzpostavljen mir ter da bo prihodnost evro-sredozemske regije stabilna.

1.2 Nedavni dogodki, ki smo jim bili priča v državah Severne Afrike in Bližnjega vzhoda, potrjujejo, da scenarij brez ukrepanja ni več možen in da je treba zgraditi trajnejšo prihodnost, ki bo osredotočena na dobrobit posameznika in socialni razvoj.

1.3 Pri tem je nujno, da je spodbujanje obnovljivih virov energije, zlasti sončne energije, osredotočeno na regionalno sodelovanje, ki bo temeljilo na skupnem razvoju.

1.4 EESO pozdravlja regionalne pobude za obsežen razvoj obnovljivih virov energije v Sredozemlju (načrt za sončno energijo v Sredozemlju (PSM), industrijska pobuda Desertec (Dii), projekt Medgrid itd.) in upa, da bodo te pobude hitro, učinkovito in usklajeno uresničene.

1.5 Poleg teh pobud EESO poziva k novemu zelenemu sporazumu (New Green Deal) v celotni regiji, ki bi bil osredotočen na zmerno porabo energije in bi temeljil na koreniti spremembi načina porabe in proizvodnje.

1.6 V Sredozemlju je mogoče prihraniti veliko energije in precej zmanjšati emisije ogljika. Ta potencial je deloma odvisen od tehnologij, ki jih je treba spodbujati, deloma pa od novih pristopov, ki jih je treba podpirati. Izboljšanje energetske učinkovitosti je neločljivo povezano z razvojem obnovljivih virov energije.

1.7 Za dejansko vzpostavitev nizkoogljičnega energetskega sistema niso odgovorni le energetski sektorji posameznih držav. Da bi to dosegli, so potrebni močna regionalna solidarnost in veliki finančni vložki v okviru ukrepov, ki bi prinesli koristi tako za severne kot južne sredozemske države.

1.8 Glede na raznovrstnost okoliščin v posameznih državah, kar zadeva razpoložljive vire ter raven potreb in emisij toplogrednih plinov, imajo tretje sredozemske države skupno odgovornost, ki pa se od države do države razlikuje. Potrebna je torej regionalna vizija, izvedena v prilagojenih in trdnih nacionalnih strategijah.

1.9 V državah južnega Sredozemlja je treba vpeljati programe (zakonodaja, davčne spodbude, standardi), s katerimi bi ustvarili ugodne razmere za spodbujanje obnovljivih virov energije. Mednje bi moral biti vključen tudi dolgoročen program, katerega cilj bi bila trajna odprava škodljivih subvencij za fosilne energetske vire.

1.10 Pozdravljamo pobudo Evropske komisije, s katero ta spreminja svoj pristop do Sredozemlja ter priporoča strukturirano in okrepljeno sodelovanje, v katerem so obnovljivi viri energije vodilna tema (1).

1.11 Kljub temu menimo, da se mora ta pripravljenost za sodelovanje hitro udejanjiti v obliki ukrepov in programov. EESO vztraja, da bi moral vsakršen začeti dialog že od začetka vsebovati tudi socialne vidike.

1.12 Ponavljamo poziv iz mnenja o oskrbi z energijo: kakšno sosedsko politiko potrebujemo, da bi EU zagotovili zanesljivost oskrbe (2), ki ga je EESO objavil marca 2011 in v katerem se zavzema za razširitev Energetske skupnosti (Energetska skupnost z državami Jugovzhodne Evrope, vključno z državami Balkana) na države južnega Sredozemlja in za poseben mandat za podporo razvoju na področjih energetske učinkovitosti, obnovljivih virov energije ter medsebojnega povezovanja in interoperabilnosti omrežij.

1.13 Ta skupnost bi morala vključevati nekatere ustrezne elemente zakonodaje EU, začeti pa bi bilo treba z državami Magreba. Cilja nove skupnosti bosta morala biti spodbujanje nove energetske listine in novega protokola o energetski učinkovitosti ter razvoj obnovljivih virov energije.

1.14 Odbor pri tem tudi opozarja na pomen ustanovitve socialnega foruma po vzoru foruma, ki je bil ustanovljen v povezavi z Energetsko skupnostjo z državami Jugovzhodne Evrope. Razvoj obnovljivih virov energije ne bi smel biti omejen na zgolj industrijske projekte.

1.15 EESO meni, da je potrebna tehnična pomoč za izobraževanje lokalnega strokovnega kadra na področju obnovljivih virov energije in energetske učinkovitosti ter za prispevek k razvoju obnovljivih virov energije, zagotoviti pa je treba tudi sodelovanje na ravni jug–jug. Potrebe po izobraževanju o tehnologijah, povezanih z obnovljivimi viri energije, bi bilo treba opredeliti vnaprej in na njihovi podlagi izdelati prilagojen evro-sredozemski akcijski načrt.

1.16 Močno priporočamo, da se bolj podprejo raziskave in razvoj ter s tem izboljša gospodarska donosnost projektov obnovljivih virov energije. Prenos tehnologije bi lahko potekal v okviru skupne regionalne platforme za raziskave in razvoj, v katero bi bile vključene univerze in raziskovalna središča.

1.17 EESO zato predlaga vzpostavitev programa sredozemski Erasmus za energijo, ki bi študentom iz celotnega Sredozemlja (sever, jug, vzhod in zahod) omogočil izobraževanje na področju obnovljivih in trajnostnih virov energije.

1.18 Zagotoviti je treba nova sredstva za podporo obnovljivim virom energije in njihovo spodbujanje. Tako bo mogoče doseči finančno uravnoteženost projektov, med drugim tistih, ki so navedeni v členu 9 direktive o obnovljivih virih energije (3).

1.19 EESO podpira ustanovitev evro-sredozemske investicijske banke in nedavna sporočila Evropskega parlamenta in Parlamentarne skupščine Unije za Sredozemlje v zvezi s tem.

1.20 Po mnenju EESO je treba za podporo obnovljivih virov energije zasnovati inovativne in prilagojene mehanizme. Opredelitev teh mehanizmov bi morala potekati v evro-sredozemskem okviru in omogočiti začetek izvajanja pilotnih projektov ob podpori evro-sredozemske investicijske banke, da bi se tako približali novemu zelenemu sporazumu.

1.21 V okviru trgovinskih pogajanj je prav tako bistvenega pomena spodbujanje liberalizacije trgovine z blagom in storitvami, ki podpirajo obnovljive vire energije.

1.22 Akcijski načrti evropske sosedske politike so ključni instrument za spodbujanje nacionalnih in regionalnih energetskih ciljev v dvostranskih odnosih.

1.23 EESO želi poudariti, da z novo direktivo o sistemu za trgovanje z emisijami (4), ki obravnava financiranje na trgu emisij ogljika, utegne priti do izgube določenega dela finančnih sredstev za projekte v južnem Sredozemlju, če se Komisija ne bo zavzela za začetek pogajanj s tretjimi državami, kakor je predvideno v direktivi.

1.24 Ugotovimo lahko, da je načrt za sončno energijo v Sredozemlju spodbudil nastanek številnih pobud za razvoj obnovljivih virov energije v tej regiji, kar je treba pozdraviti. Vendar se utegne zgoditi, da brez dobrega usklajevanja teh različnih pobud in med institucijami, ki jih upravljajo in podpirajo (Evropska komisija, Unija za Sredozemlje), ne bo mogoče doseči pričakovanih rezultatov. EU lahko s programi za tehnično pomoč južnim državam in s podporo različnim pobudam pripomore k učinkovitemu in usklajenemu širjenju obnovljivih virov energije v tej regiji ter tako trenutne okoliščine, ki jih zaznamuje razglašenost, spremeni v ubrano sodelovanje.

1.25 Kar zadeva energetska omrežja, bi lahko decentralizirana proizvodnja sončne energije pomenila učinkovit in gospodarsko smiseln odgovor v izoliranih območjih, ki nimajo svojega omrežja. To bi bilo zlasti koristno za obširna območja z nizko poseljenostjo.

1.26 Na ravni EU bi bilo koristno vzpostaviti instrument garancij v primeru političnega tveganja v državah južnega Sredozemlja (npr. izdaja obveznic z jamstvom EU). Prav tako bi bilo treba zagotoviti, da se države članice zavežejo k nakupu vsaj minimalne količine električne energije v južnih državah.

1.27 Seznanjanje vseh akterjev, vključno s civilno družbo, o vseh pobudah je bistvenega pomena. Nacionalni programi za spodbujanje obnovljivih virov energije bi morali vključevati ozaveščanje o energetski učinkovitosti in obnovljivih virih energije. K temu lahko pomembno pripomorejo socialna omrežja ter nove informacijske in komunikacijske tehnologije.

2. Uvod

2.1 Sredozemlje že več desetletij beleži močno družbeno in gospodarsko rast ter skokovito urbanizacijo, ki je najbolj izrazita v priobalnem pasu. Po pričakovanjih naj bi se ta gibanja nadaljevala. Zaradi vseh teh dejavnikov skupaj je postalo Sredozemlje krhek ekosistem, položaj pa se še poslabšuje (5).

2.2 Kar zadeva energijo, Sredozemlje zaznamujeta dve očitni in bistveni neenakosti, in sicer neenakost severnih in južnih držav, saj so prve bogatejše od drugih in tudi večje porabnice energije, in neenaka porazdelitev virov energije.

2.3 Čeprav je bil dosežen določen napredek, trenutni trendi na področju energetike v tej regiji niso trajnostni. Zato jih je treba obrniti z usklajenimi ukrepi, da bi se tako izognili ogljično intenzivnemu in energetsko razsipnemu razvoju. Delovna mesta bo mogoče ustvariti v novih hitro rastočih tržnih segmentih, kot so energetska učinkovitost, ekološka gradnja, dostop do osnovnih storitev ter industrijske panoge in tehnologije, povezane z obnovljivimi viri energije.

2.4 Čeprav lahko navedemo nekaj uspelih primerov dobrih praks, kot so uveljavitev posebnega zakona o obnovljivih virih energije v Alžiriji, uresničitev več projektov, zlasti v zvezi z vetrno in sončno energijo, predvsem v Egiptu, Maroku in Tuniziji, se trenutno večinoma žal ne vlaga dovolj truda v to, da bi jim zagotovili trajnost in zagotovili njihovo splošno uporabo.

2.5 Vendar pa je treba ugotoviti, da začenja danes trajnostni energetski razvoj v Sredozemlju – po dolgem obdobju dvomov in brezbrižnosti – bolj ali manj konkretno vplivati na prakse podjetij, lokalnih skupnosti, držav ali sodelovanja.

3. Energetska prihodnost Sredozemlja: potencial in koristi obnovljivih virov energije ter večje energetske učinkovitosti

3.1 Energetska odvisnost Sredozemlju in EU se utegne močno povečati. Delež energetske odvisnosti v regiji se je leta 2007 povečal na 42 %. Sredozemska opazovalnica za energijo (Observatoire méditerranéen de l'énergie – OME) je ugotovila, da bi se moral ta delež do leta 2030 ustaliti in se celo zmanjšati na 40 % (40 % za nafto, 30 % za plin in 70 % za premog), medtem ko bo v severnih državah višji, in sicer 97-odstoten. Vendar bi bilo mogoče po alternativnem scenariju OME ta pritisk ublažiti in delež regionalne odvisnosti do leta 2030 zmanjšati na 18 %. Kljub temu bo položaj posameznih držav zelo različen. Močno bi se utegnila zaostriti socialna in gospodarska tveganja, povezana z vse višjimi stroški preskrbe in njihovim vplivom na izdatke, ki jih države, gospodinjstva in podjetja namenijo za energijo.

3.2 Ne glede na to, kakšno bo dejansko stanje, bodo emisije CO2, ki nastajajo zaradi izkoriščanja fosilnih virov energije v regiji, vsaj za 30 % presegle raven iz leta 1990. Poleg tega bi lahko leta 2030 emisije na prebivalca v južnih in vzhodnih sredozemskih državah – čeprav bodo za 40 % manjše od emisij na prebivalca severnih sredozemskih držav – znašale približno 55 % vseh emisij v sredozemskem bazenu, medtem ko je leta 2007 ta delež znašal 36 %.

3.3 Vse jasneje se izrisuje še eno tveganje, povezano z vse bolj perečim pomanjkanjem vode v regiji. Razsoljevanje, ki ga je razvilo že več držav, je praktično neizogibno, kar pomeni, da bi se lahko še povečale napetosti zaradi medsebojne odvisnosti vode in energije.

3.4 Prizadevanja za gospodarski in socialni razvoj so legitimna, za njihovo uresničitev pa je nujno potrebna energija. Že samo zaradi energije bi lahko bil gospodarski in socialni razvoj močno ogrožen, in to ne le v najranljivejših državah.

3.5 Za novo energetsko paradigmo je treba zasnovati energetski sistem, ki bo poleg energetskega sektorja (ponudba) zajemal tudi porabo energije (povpraševanje), in hkrati zagotoviti razvoj tega sistema tako, da se bodo energetske storitve izvajale v optimalnih pogojih z vidika virov, gospodarskih in socialnih stroškov ter varstva lokalnega in globalnega okolja. S tem bodo prišli v ospredje novi akterji: podjetja, skupnosti, gospodinjstva ter strokovnjaki s področja gradbeništva, prometa, industrijske ali kmetijske proizvodnje in terciarnega sektorja.

3.6 V Sredozemlju je mogoče prihraniti veliko energije in precej zmanjšati emisije ogljika. Na podlagi več zanesljivih ocen lahko trdimo, da bi bilo mogoče v prihodnjih dvajsetih letih porabo zmanjšati za 20 % (ali več, če bodo cene energije še naprej rasle).

3.7 Izboljšanje energetske učinkovitosti je neločljivo povezano z razvojem obnovljivih virov energije. Opazimo lahko, da sta energetska učinkovitost in varčevanje z energijo odvisna predvsem od ravnanja državljanov, podjetij in delavcev ter od njihove spremembe obnašanja (6).

3.8 Razvoj tega potenciala ovira več dejavnikov, ki so institucionalne, regulativne, tehnične, finančne, izobraževalne in informativne in druge narave. Dejstvo je, da so obnovljivi viri energije večinoma manj konkurenčni od konvencionalnih, še zlasti v trenutnih okoliščinah, ko zunanji stroški niso internalizirani.

3.9 Za odpravo teh razlik je treba na nacionalni ravni vpeljati programe, s katerimi bi ustvarili ugodne razmere za spodbujanje obnovljivih virov energije, osredotočeni pa bi morali biti na nacionalno zakonodajo za spodbujanje razvoja obnovljivih virov energije, davčne spodbude in standarde. Podobno bi bilo v okviru razvoja obnovljivih virov energije primerno vpeljati dolgoročne nacionalne programe, katerih cilj bi bilo trajno zmanjšanje ali celo odprava škodljivih subvencij za fosilne energetske vire. V teh programih bi morale biti upoštevane razmere, v katerih živijo najbolj ranljivi deli prebivalstva.

3.10 Prav tako je treba poskrbeti za jasen regulativni okvir ter zagotoviti nova sredstva za podporo obnovljivim virom energije in njihovo spodbujanje. Tako bo mogoče doseči finančno uravnoteženost projektov, kakor so navedeni v členu 9 direktive o obnovljivih virih energije.

3.11 Ključni vidik razvoja obnovljivih virov energije je podpora decentralizirani proizvodnji električne energije, zlasti sončne, z zakonodajo, financiranjem in ustreznim izobraževanjem.

3.12 Ena izmed glavnih ovir je v tem, kako različni akterji dojemajo obnovljive vire energije. Nujno si je treba prizadevati za ozaveščanje vseh akterjev, vključno s civilno družbo. Nacionalni programi za spodbujanje obnovljivih virov energije bi lahko vključevali ozaveščanje tako o energetski učinkovitosti kot o obnovljivih virih energije, ki še niti niso razviti.

4. Vprašanje energije, okolja in sodelovanja v Sredozemlju: regionalna razsežnost

4.1 Glede na raznovrstnost okoliščin v posameznih državah imajo sredozemske države dejansko skupno odgovornost, ki pa se od države do države razlikuje. Skupna odgovornost je v tem, da se izoblikuje trajnostna energetska prihodnost, opredelijo njene glavne usmeritve in skupaj vzpostavijo enotni temelji (viri, mehanizmi financiranja, izmenjava dobrih praks, izobraževanje, krepitev zmogljivosti, prenos tehnologije itd.), razlike pa so pri izvajanju, pri katerem je treba upoštevati posebnosti posameznih držav (brez vnaprejšnjih tehnoloških predpostavk itd.). Potrebna je torej regionalna vizija, izvedena v prilagojenih in trdnih nacionalnih strategijah.

4.2 Trend hitro naraščajočega povpraševanja po energiji v regiji, obseg težav, povezanih s trajnostnim socialnim in gospodarskim razvojem, zaskrbljenost glede varnosti preskrbe ter potreba po prehodu v nizkoogljično gospodarstvo, da bi se tako prilagodili spreminjajočim se podnebnim razmeram, le še zaostrujejo potrebo in nujo, da se bistveno poveča obseg izvajanja dopolnilnih politik za zagotovitev zmerne porabe energije.

4.3 Ta izziv je mogoče premagati le z vzpostavitvijo evro-sredozemskega sodelovanja, ki bo temeljilo na novem modelu energetskih sistemov, združljivih s trajnostnim razvojem, da bi tako odgovorili na sedanje potrebe, ne da bi pri tem ogrozili možnosti prihodnjih generacij, da zadovoljijo svoje lastne potrebe. Na regionalni ravni bo treba za vzpostavitev konkurenčnega trga zelene energije nujno uskladiti zakonodajo in sprejeti prožne instrumente.

4.4 EESO pozdravlja dejstvo, da je Evropska komisija v povezavi z evropsko sosedsko politiko poudarila možnosti za sodelovanje na področju proizvodnje in upravljanja obnovljivih virov energije ter da je izrazila željo po okrepitvi energetskega sodelovanja na podlagi trajnejšega dialoga s sredozemskimi državami.

4.5 EESO kljub temu meni, da se mora ta pripravljenost hitro udejanjiti v obliki ukrepov in programov, ki bi spodbujali to sodelovanje. Poudarja tudi, da bi moral vsakršen začeti dialog že od začetka vsebovati tudi socialne vidike, saj bi tako zagotovili vključitev razvoja obnovljivih virov energije v širši načrt gospodarskega in socialnega razvoja. Če želimo zagotoviti veljavnost tega procesa, bo treba socialnim partnerjem dati večjo težo. Prav tako je zaželeno vključiti širšo civilno družbo in medije ter tako zagotoviti, da se prebivalstvo poistoveti s prizadevanji za uresničevanje „posebnih skupnih interesov“ držav severa in juga.

4.6 EESO ponavlja poziv iz mnenja o oskrbi z energijo: kakšno sosedsko politiko potrebujemo, da bi EU zagotovili zanesljivost oskrbe (7), ki ga je Odbor objavil marca 2011, in podpira predlog Evropske komisije, da ponudi prepričljivo perspektivo za postopno in diferencirano vključevanje južnega Sredozemlja v notranji energetski trg Unije ali celo za vzpostavitev neke vrste „energetske skupnosti“ med EU in južnim Sredozemljem oziroma razširitev Pogodbe o ustanovitvi Energetske skupnosti na sosednje države, ki k njej še niso pristopile.

4.7 EESO meni, da si bo nova skupnost morala prizadevati za spodbujanje nove energetske listine in novega protokola o energetski učinkovitosti ter za razvoj obnovljivih virov energije. Odbor pri tem tudi opozarja na pomen ustanovitve socialnega foruma po vzoru foruma, ki je bil ustanovljen v okviru Energetske skupnosti z državami Jugovzhodne Evrope (države Balkana).

4.8 EESO poziva k novemu zelenemu sporazumu v celotni regiji, ki bi bil osredotočen na zmerno porabo energije in bi temeljil na koreniti spremembi načina porabe in proizvodnje.

4.9 Še posebej pomembno je vprašanje financiranja. Če želimo spodbuditi financiranje iz zasebnih virov, je namreč treba rešiti vprašanje političnega tveganja. V povezavi z načrtom za sončno energijo v Sredozemlju bi bilo na primer na ravni EU koristno vzpostaviti instrument garancij v primeru političnega tveganja (npr. izdaja obveznic z jamstvom EU).

4.10 EESO podpira ustanovitev evro-sredozemske investicijske banke in nedavna sporočila Evropskega parlamenta (8) in Parlamentarne skupščine Unije za Sredozemlje (9) v zvezi s tem. Upa tudi, da bo pobudo pri ustanavljanju evro-sredozemske investicijske banke prevzela Evropska investicijska banka v partnerstvu zlasti s finančnimi institucijami z juga Sredozemlja.

5. Vidik raziskav, prenosa tehnologije, razvoja zmogljivosti, izobraževanja, trgovine in sodelovanja civilne družbe

5.1 Korenita sprememba energetske paradigme, ki namesto ponudbi daje prednost povpraševanju, pomeni temeljito preoblikovanje odnosov državljana do energetskih sistemov. V zvezi s tem Odbor poziva k mrežnemu sodelovanju med univerzami s severa in juga Sredozemlja ter želi, da se podprejo pobude, ki omogočajo izmenjavo izkušenj in dobrih praks med vsemi sodelujočimi akterji po zgledu poletne sredozemske univerze na temo trajnostne energije v Sredozemlju.

5.2 Močno priporočamo, da se bolj podprejo raziskave in razvoj, ki lahko s spodbujanjem tehnoloških inovacij omogočijo pomembno izboljšanje produktivnosti, in s tem toliko izboljša gospodarsko donosnost projektov obnovljivih virov energije, da bodo postali zanimivi za vlagatelje. Treba je olajšati prenos tehnologije med severom in jugom Sredozemlja, kar bi lahko uresničili v okviru skupne regionalne platforme za raziskave in razvoj, ki bi povezovala univerze in raziskovalna središča ter različne vidike v zvezi s postavitvijo in delovanjem infrastrukture.

5.3 EESO zato predlaga vzpostavitev programa sredozemski Erasmus za energijo, ki bi študentom iz celotnega Sredozemlja (sever, jug, vzhod in zahod) omogočil izobraževanje na področju obnovljivih in trajnostnih virov energije.

5.4 Obilica med seboj povezanih dejavnikov že vnaprej kliče po tem, da se je treba posvetiti alternativnim scenarijem ter postopoma zagotoviti, da bo imelo partnerstvo med podjetji, ozemlji in izobraževanjem prednostno mesto v prihodnjih strategijah trajnostnega energetskega razvoja Sredozemlja.

5.5 EESO meni, da je potrebna tehnična pomoč za izobraževanje lokalnega strokovnega kadra in za prispevek k razvoju obnovljivih virov energije, zagotoviti pa je treba tudi sodelovanje na ravni jug–jug. Potrebe po izobraževanju bi bilo treba opredeliti vnaprej in na njihovi podlagi izdelati prilagojen evro-sredozemski akcijski načrt.

5.6 Razvoj obnovljivih virov energije bi moral ustvarjati dostojna delovna mesta, vendar so zanj potrebna tudi prizadevanja za začetno in nadaljnje izobraževanje na regionalni in medregionalni ravni. To je mogoče uspešno doseči samo v okviru organiziranega socialnega dialoga.

5.7 Za spodbujanje obnovljivih virov energije v okviru tekočih in prihodnjih trgovinskih pogajanj je treba liberalizirati trgovino z blagom in storitvami, ki podpirajo obnovljive vire energije.

5.8 Akcijski načrti evropske sosedske politike so poleg tega ključni instrument za spodbujanje nacionalnih in regionalnih energetskih ciljev v dvostranskih odnosih. EESO poziva Komisijo, naj posodobi akcijske načrte in tako zagotovi, da bo imel razvoj obnovljivih virov energije svetlejšo prihodnost. Zato si je treba prizadevati, da bodo na področju obnovljivih virov energije akcijski načrti medsebojno usklajeni.

5.9 Pomembno je, da v programih za spodbujanje obnovljivih virov energije sodeluje tudi civilna družba (nevladne organizacije, združenja, državljanska združenja, sindikati itd.). Taki programi bodo uspešni le, če bodo prebivalci ustrezno ozaveščeni in bo hkrati poskrbljeno za čim širše informiranje, da se zagotovi čim večja mobilizacija javnega mnenja in vseh akterjev.

6. Regionalne pobude za razvoj obnovljivih virov energije

6.1 Načrt za sončno energijo v Sredozemlju: pospeševalec trajnostnega razvoja v regiji

6.1.1 Glavni cilj načrta za sončno energijo v Sredozemlju je zadovoljiti potrebe po energiji v državah na jugu in proizvedeno električno energijo delno tudi poslati v evropske države, kar je pomemben dopolnilni dejavnik gospodarske in finančne donosnosti projektov. Izvoz zelene električne energije v Evropo je bil omogočen s členom 9 evropske direktive o obnovljivih virih energije. Vendar morajo za tak izvoz obstajati medsebojne povezave, vzpostaviti pa je treba tudi posebno regulacijo, da bi tako preprečili okoriščanje ali izkrivljanje trga.

6.1.2 V načrtu za sončno energijo v Sredozemlju je določen količinski cilj, da se do leta 2020 zagotovi za 20 GW novih energetskih zmogljivosti, ki temeljijo na obnovljivih virih (zlasti sončna in vetrna energije), razvili pa naj bi tudi električna omrežja in medsebojne povezave sever–jug in jug–jug. Energetska učinkovitost in prenos tehnologije se trenutno obravnavata kot spremljevalna ukrepa, kar lahko glede na že omenjeni potencial in izzive v tej regiji le obžalujemo. Če upoštevamo projekcije OME za leto 2020, bi navedeni cilj načrta za sončno energijo v Sredozemlju pomenil, da bi bilo treba v primeru scenarija, ki ne predvideva ukrepov, vzpostaviti za dodatnih 11 GW novih zmogljivosti, temelječih na obnovljivih virih, v primeru alternativnega scenarija pa le za 1 GW. Pri tem je zaželeno, da se države članice zavežejo k nakupu minimalne zajamčene količine električne energije v južnih državah in tako podprejo ta projekt.

6.1.3 Načrt za sončno energijo v Sredozemlju se srečuje z dvema vrstama težav: po eni strani je treba izboljšati donosnost projektov, in sicer tako, da se izkoristi nakupna cena električne energije na lokalni ravni in pri izvozu ter pri tem uporabijo koncesijska sredstva, subvencije ali emisijski kuponi, po drugi strani pa je treba zagotoviti financiranje bodisi iz lastnih sredstev – ta bi morala biti zagotovljena, če bodo projekti dovolj donosni, tveganja pa obvladana – bodisi z zadolževanjem najprej pri razvojnih finančnih institucijah (EIB, Francoska agencija za razvoj (AFD), nemška Kreditna banka za obnovo (Kreditanstalt für Wiederaufbau – KfW), EBRD, Svetovna banka, Afriška razvojna banka in Islamska razvojna banka), nato pa pri komercialnih bankah.

6.1.4 Pobuda, ki jo predstavlja načrt za sončno energijo v Sredozemlju, presega okvir sodelovanja, kot smo ga poznali doslej. Načrt bo združeval države članice Unije za Sredozemlje, Evropsko komisijo, podjetja, raziskovalne institucije in nevladne organizacije iz zadevnega sektorja, pa tudi številne javne in zasebne vlagatelje ter finančne institucije.

6.1.5 EESO poziva Evropsko komisijo, naj tesno sodeluje s sekretariatom Unije za Sredozemlje, katerega naloga je, da uresniči načrt za sončno energijo v Sredozemlju, zlasti pa njegov osrednji del (t. i. Master Plan). Za spodbujanje izvajanja osrednjega dela načrta je treba vzpostaviti skupni referenčni okvir, pri čemer je zlasti treba oblikovati skupen pristop h ključnim vprašanjem, kot so mehanizmi financiranja ali prenos tehnologije.

6.2 Medgrid – projekt skupnega razvoja za izmenjavo električne energije v Sredozemlju

6.2.1 Kot je bilo že navedeno, je eden od glavnih izzivov potreba po dopolnitvi in okrepitvi omrežja medsebojnih električnih povezav med državami na severu in jugu Sredozemlja. Trenutno obstaja namreč le povezava med Španijo in Marokom, katere prenosna zmogljivost je 1 400 MW. Po podatkih združenja MEDELEC, ki združuje vse elektroenergetske industrijske panoge v Sredozemlju, bi lahko omrežje na podlagi že obstoječih investicijskih načrtov doseglo prenosno zmogljivost do največ 5 GW. Za uresničitev ciljev načrta za sončno energijo v Sredozemlju bo treba torej veliko truda vložiti v povečanje zmogljivosti medsebojnih povezav tako med posameznimi južnimi državami kot tudi med južno in severno obalo.

6.2.2 Cilj projekta Medgrid je do leta 2020 opredeliti okvirno shemo sredozemskega omrežja, spodbujati institucionalni in regulativni okvir za izmenjavo električne energije, oceniti koristi vlaganj v omrežno infrastrukturo, vzpostaviti tehnično in tehnološko sodelovanje z južnimi in vzhodnimi sredozemskimi državami ter spodbujati napredne tehnologije prenosa.

6.3 Dii GmbH – energija iz obnovljivih virov, ki premošča celine (Renewable energy bridging continents)

6.3.1 Pobuda Dii ima daljši časovni rok kot načrt za sončno energijo v Sredozemlju, in sicer leto 2050. Izhodiščna predpostavka je, da bi bilo mogoče v tem časovnem roku 15 % povpraševanja evropskih držav po električni energiji zadovoljiti s sončnimi elektrarnami, postavljenimi v puščavskih predelih južnosredozemskih držav. Vendar pa se je pobuda Dii po letu 2009, ko je bila začeta, preoblikovala v smeri skupnega razvoja, osredotočenega na razvoj obnovljivih virov energije na splošno, in torej ni več osredotočena le na sončno energijo in izvoz z juga na sever. Ta pobuda pravzaprav sovpada z načrtom za sončno energijo v Sredozemlju, le da ima daljši časovni rok brez opredeljenih količinskih ciljev.

6.4 Druge pobude

6.4.1 Poudariti je treba tudi druge pobude, kakršne so projekt tehnične pomoči EU za razvoj obnovljivih virov energije v Sredozemlju z naslovom Priprave na načrt za sončno energijo v Sredozemlju (Paving the Way for the Mediterranean Solar Plan), evropska sredstva za južne sredozemske države (Sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo (NIF) in Sklad za evro-sredozemske naložbe in partnerstvo (FEMIP)), s katerimi se lahko financirajo projekti obnovljivih virov energije, ter sporočilo Evropske komisije Prednostne naloge glede energetske infrastrukture za leto 2020 in pozneje – Načrt za integrirano evropsko energetsko omrežje (COM(2010) 677 konč.), ki vključuje izmenjavo električne energije med severom in jugom ter potrebo po okrepitvi teh povezav zaradi lažje izmenjave. Več držav je tudi začelo izvajati nacionalne načrte, med katerimi lahko omenimo maroški in tunizijski načrt za sončno energijo, ki vsebujeta nabor nacionalnih projektov za razvoj obnovljivih virov energije.

V Bruslju, 21. septembra 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) COM(2011) 200 konč. in COM(2011) 303 konč.

(2) UL C 132, 3.5.2011, str. 15.

(3) UL L 140, 5.6.2009, str. 16–62.

(4) UL L 140, 5.6.2009, str. 63–87 (člen 11a(5)).

(5) Informativno poročilo EESO o podnebnih spremembah in Sredozemlju: okoljski in energetski izzivi, CESE 682/2009 z dne 30. septembra 2009.

(6) UL C 318, 29.10.2011, str. 155.

(7) UL C 132, 3.5.2011, str. 15.

(8) Resolucija EP z dne 17. februarja 2011 – P7_TC1-COD(2010)0101.

(9) Priporočilo Odbora za politične zadeve, varnost in človekove pravice Parlamentarne skupščine Unije za Sredozemlje z dne 4. marca 2011 v Rimu.