SL Uradni list Evropske unije C 48/160

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o predlogu uredbe Sveta (Euratom) o najvišji dovoljeni stopnji radioaktivnega onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči ali kateri koli drugi radiološki nevarnosti (prenova)

(COM(2010) 184 konč. – 2010/0098 (CNS))

2011/C 48/28

Poročevalka: Pirkko RAUNEMAA

Evropska komisija je 27. aprila 2010 sklenila, da v skladu s členom 31 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Predlog uredbe Sveta (EURATOM) o najvišji dovoljeni stopnji radioaktivnega onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči ali kateri koli drugi radiološki nevarnosti (prenova)

COM(2010) 184 konč. - 2010/0098 (CNS).

Strokovna skupina za kmetijstvo, razvoj podeželja in okolje, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 31. avgusta 2010.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 465. plenarnem zasedanju 15. in 16. septembra 2010 (seja z dne 15. septembra) s 127 glasovi za, 1 glasom proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Radioaktivne padavine so skoraj vedno čezmejne. Povzročajo dolgotrajno sproščanje radioaktivnih snovi, se razširijo do oddaljenih krajev in vplivajo na velika območja. Zato lahko tovrstne nesreče povzročijo mednarodno katastrofo.

1.2 Nujno je potrebna jasna in posodobljena zakonodaja, ki bi jo lahko institucije EU in države članice brez težav uporabljale v primeru radioaktivnih padavin. Zato je reforma zakonodaje ne samo primerna, temveč tudi potrebna.

1.3 Skupnost je po jedrski nesreči v Černobilu leta 1986 izoblikovala standarde, ki določajo najvišjo dovoljeno stopnjo onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči (1), ter ureditve za pospešeno izmenjavo informacij ob radiološkem izrednem dogodku (2). Veljavnost dovoljenih ravni je nazadnje (leta 1995) pregledala skupina strokovnjakov iz člena 31 Pogodbe Euratom, zato bi jih bilo treba ponovno pregledati.

1.4 EU je ustanovila Evropsko agencijo za varnost hrane (Uredba (ES) 178/2002 z dne 28. januarja 2002), ki je učinkovit in mednarodno spoštovan organ za oceno tveganja. Agencija bi morala ocenjevati tudi zdravstveno tveganje radioaktivnih ostankov v živilih in krmi, Komisija pa bi morala pregledati obstoječe ureditve.

1.5 Za zagotovitev visoke ravni nadzora nad stopnjo sevanja v živilih in krmi bi morali biti nacionalni organi za živila – poleg nacionalnih agencij za varstvo pred sevanjem – zakonsko pooblaščeni za nadzor nad največjimi dovoljenimi ravnmi in nadzor nad uvozom živil in krme, kadar so presežene največje dovoljene ravni, ne da bi morali dobiti potrditev organa za spremljanje sevanja.

1.6 Komisija bi si morala v okviru standardov in smernic Komisije za Codex Alimentarius prizadevati, da se sprejmejo mednarodni predpisi o prisotnosti radioaktivnih padavin in njihovem vplivu na živila in krmo, ter bi morala določiti, katere institucije so v prvi vrsti pristojne za mejni nadzor uvoza in izvoza v EU v primeru nesreče.

1.7 Voda je ena glavnih sestavin živil in krme, zato bi morala biti vključena tudi v priloge k tej uredbi. Poleg tega bi določbe morale veljati za vse vrste pitne vode, ne le za vodo v živilih in krmi.

1.8 V primeru nesreče je treba poskušati vplivati na vedenje ljudi in jih spodbuditi k uporabi varnih oziroma manj nevarnih živil in pijač. Nacionalni organi in sektorske organizacije so odgovorni za usmerjanje in ozaveščanje.

2. Uvod

2.1 Ozadje

2.1.1 Ob nesreči v černobilski jedrski elektrarni 26. aprila 1986 je prišlo do sprostitve velikih količin radioaktivnih snovi v ozračje, ki so živila in krmo v več evropskih državah onesnažile do meje, ki z zdravstvenega vidika ni bila zanemarljiva.

2.1.2 Na ravni Skupnosti so bili prvič sprejeti ukrepi za obravnavo tovrstnih jedrskih nesreč, ki povzročajo dolgotrajno sproščanje radioaktivnih sestavin, se razširijo do oddaljenih krajev in lahko vplivajo na velika območja.

2.1.3 Odbor je doslej samo ob eni priložnosti izrazil svoje stališče o vprašanju radioaktivnega onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči ali kateri koli drugi radiološki nevarnosti (3). Vendar pa je to mnenje predstavljalo le začetno stališče, saj Komisija še ni bila predlagala najvišjih dopustnih stopenj radioaktivnosti. Zato je sedanje posvetovanje priložnost za Odbor regij, da izrazi posodobljeno mnenje o tem vprašanju.

2.2 Zakonodajni okvir

2.2.1 Uredba Sveta (Euratom) št. 3954/87 z dne 22. decembra 1987 določa postopek za sprejetje največje dopustne ravni radioaktivnega onesnaženja živil in krme po jedrski nesreči ali kateri koli drugi radiološki nevarnosti. Ta je bila v preteklih letih bistveno spremenjena (4). Najvišje dopustne „referenčne“ vrednosti so bile določene v ločenih prilogah v okviru druge spremembe te uredbe.

2.2.2 Če Komisija prejme informacije o pojavu nesreče ali katere koli druge radiološke nevarnosti, zaradi katere bi lahko bile najvišje dovoljene stopnje dosežene ali so že bile dosežene, sprejme uredbo o veljavnosti teh najvišjih ravni. Veljavnost take uredbe mora biti čim krajša, in ne sme preseči treh mesecev.

2.2.3 Komisija predloži Svetu predlog uredbe za prilagoditev ali potrditev določb prvotne uredbe v enem mesecu po sprejetju, in sicer po posvetovanju s skupino strokovnjakov iz člena 31 Pogodbe Euratom. Obdobje veljavnosti te druge uredbe je prav tako omejeno. Dolgoročno (po jedrski nesreči ali radiološki nevarnosti) se lahko uporabijo tudi drugi pravni instrumenti ali druga pravna podlaga za namen izvajanja nadzora nad živili in krmo, ki se dajejo na trg.

2.2.4 Najvišje dovoljene ravni, določene v prilogah k tej uredbi, se lahko spremenijo ali dopolnijo glede na strokovno mnenje, pridobljeno v skladu s členom 31. Veljavnost predpisanih najvišjih dovoljenih ravni je skupina strokovnjakov iz člena 31 nazadnje pregledala leta 1995, in sicer glede na določbe Direktive Sveta 96/29/Euratom, ki od držav članic zahteva, da določijo intervencijske nivoje v primeru nesreče (5).

2.2.5 EU je v zvezi z uvozom sprejela ukrepe za zagotovitev, da se nekateri kmetijski proizvodi uvozijo v Unijo le v skladu s skupnimi ureditvami, ki varujejo zdravje prebivalstva, hkrati pa ohranjajo enotnost trga in preprečujejo preusmerjanje trgovine.

2.2.6 V primeru radiološke nevarnosti si morajo države članice izmenjevati informacije prek sistema „Ecurie“ (6). Ta sistem zahteva, da države članice obveščajo in informirajo Komisijo in države članice, ki so prizadete ali bi lahko bile prizadete, kadar koli država članica sklene sprejeti ukrepe širokih razsežnosti za zaščito prebivalstva v primeru radiološke nevarnosti. Te informacije morajo vključevati vrsto in čas dogodka, njegovo točno lokacijo in vrsto objekta ali dejavnosti, vzrok, predvideni razvoj dogodkov in sprejete ali načrtovane zaščitne ukrepe ter tudi stopnje radioaktivnosti, izmerjene z lastnimi napravami za nadzor živil, krme, pitne vode in okolja.

2.3 Vsebina dokumenta Komisije

2.3.1 Komisija je začela kodifikacijo Uredbe Sveta št. 3954/87 in njenih sprememb.

2.3.2 V zakonodajnem postopku je bilo ugotovljeno, da določba v predlogu kodificiranega besedila predvideva pridržek Sveta glede izvedbenih pooblastil, kar pa ni bilo utemeljeno v uvodnih izjavah Uredbe (Euratom) št. 3954/87.

2.3.3 Ker bi vključitev takšne uvodne izjave pomenila vsebinsko spremembo in bi presegalo meje čiste kodifikacije, se je zdelo primerno, da se kodifikacija spremeni v prenovo in se tako vključi potrebna sprememba.

2.3.4 Uvodna izjava 15, ki je dodana preambuli predloga, se nanaša na možnost, da v določenih okoliščinah Svet namesto Komisije nemudoma sprejme prilagojene ukrepe, ki bi v zelo kratkem času omogočili veljavnost vnaprej določenih najvišjih stopenj radioaktivne onesnaženosti.

3. Ocena

3.1 Nujno je potrebna jasna in posodobljena zakonodaja, ki bi jo lahko institucije EU in države članice v primeru radioaktivnih padavin z lahkoto uporabljale. Zato je reforma zakonodaje ne samo primerna, temveč tudi potrebna. Verjetnost nesreč v jedrskih elektrarnah in drugih radioaktivnih padavin se lahko poveča tudi v EU, med drugim zaradi staranja obstoječih jedrskih elektrarn, izgradnje številnih novih obratov in tveganja drugih nepričakovanih nesreč.

3.2 Radioaktivne padavine se skoraj vedno razširijo, ni pa nujno, da se njihova intenzivnost občutno zmanjša, ko dosežejo oddaljene kraje. Zato lahko pride do mednarodne zdravstvene in okoljske katastrofe.

3.3 Za razliko od leta 1986 ima EU zdaj Evropsko agencijo za varnost hrane (Uredba (ES) št. 178/2002), ki je učinkovit in mednarodno spoštovan organ za oceno tveganja. Radioaktivni ostanki v živilih in krmi so primerljivi z onesnaževali hrane. Zato lahko pričakujemo, da bo Evropski agenciji za varnost hrane zaupana naloga zdravstvenega ocenjevanja teh ostankov. Vendar Komisija v svojem predlogu brez dodatne obravnave ali utemeljitve ohranja obstoječe, v nekaterih primerih desetletja stare ureditve.

3.4 Če pride do nesreče, je treba poskušati vplivati na vedenje ljudi in jih spodbuditi k uporabi varnih oziroma manj nevarnih živil in pijač. Poleg tega morajo biti kmetijski pridelovalci v vsakem primeru seznanjeni z ravnmi radioaktivnega onesnaženja krme in s primernimi načini krmljenja živali v kriznih razmerah. V tem okviru imajo lahko nacionalni organi in sektorske organizacije vodilno vlogo pri zagotavljanju smernic in ozaveščanju.

3.5 Bistveno je, da se določbe o radioaktivnih padavinah in stopnjah radioaktivnosti zdaj preoblikujejo tako, da bo njihovo izvajanje na ravni EU in na ravni držav članic lažje in jasnejše.

3.6 Najvišje dovoljene ravni radioaktivnosti morajo biti prilagojene potrebam še posebej ogroženih skupin prebivalstva – za hrano za dojenčke morajo biti določene strožje vrednosti kot za živila, namenjena ostalemu prebivalstvu.

3.7 Radioaktivne snovi se lahko v površinskih vodah znajdejo tudi zaradi jedrskih poskusov in uporabe jedrske energije ali radioaktivnih snovi v zdravstvu, industriji in raziskavah. Čeprav so v normalnih okoliščinah te količine zanemarljive, se lahko stanje spremeni v primeru radiološke nesreče. Voda je ena glavnih sestavin živil in krme, zato ne bi smela biti izključena iz prilog k uredbi.

V Bruslju, 15. septembra 2010 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Mario SEPI

(1) Uredba Sveta (Euratom) št. 3954/87 z dne 22. decembra 1987, kakor je bila spremenjena.

(2) Odločba Sveta (Euratom) 87/600 z dne 14. decembra 1987.

(3) CES 480/1987, UL C 180, 8.7.1987, str. 20–25.

(4) Uredba Komisije (ES) št. 944/89 in Uredba Komisije (Euratom) št. 770/90.

(5) Člen 50(2) Direktive Sveta 96/29/Euratom z dne 13. maja 1996 o določitvi temeljnih varnostnih standardov za varstvo zdravja delavcev in prebivalstva pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja.

(6) Glej opombo 2 zgoraj.