V ta namen so bile evropskim nadzornim organom v uredbah o ustanovitvi in poznejši sekundarni zakonodaji Unije dodeljene regulativne in nadzorne naloge in pooblastila ter naloge in pooblastila v zvezi s finančno stabilnostjo in varstvom potrošnikom, vključno s:

Temeljni razlogi za ustanovitev evropskih nadzornih organov so bili zlasti, da se zagotovita tesnejše sodelovanje in izmenjava informacij med nacionalnimi nadzorniki, olajša sprejetje rešitev EU za čezmejne težave ter spodbudita usklajena razlaga in uporaba pravil. Evropski nadzorni organi bi morali s pripravo enotnih standardov ter zagotavljanjem konvergence in usklajevanja nadzora usmerjati nadaljnji razvoj enotnih pravil, ki bi se uporabljala za vseh 28 držav članic EU, ter na ta način prispevati k delovanju enotnega trga.

Nova nadzorna struktura, v kateri imajo evropski nadzorni organi in ESRB osrednjo vlogo, je mejnik pri obsežnih reformah, ki jih je Komisija začela izvajati po nastopu finančne krize. Splošni cilj evropskih nadzornih organov je trajnostno okrepiti stabilnost in učinkovitost finančnega sistema po vsej EU.

V okviru pregleda je bilo ugotovljeno, da so bili kljub kratkemu obdobju poročanja evropski nadzorni organi na splošno uspešni. Uspešno so vzpostavili delujoče organizacije, začeli so opravljati svoje naloge in razvili so lastne profile. Kar zadeva ugotovljena področja, na katerih so potrebne izboljšave, so v tem poročilu opredeljene možnosti kratkoročnih ukrepov in potreba po nadaljnji oceni v zvezi z možnimi srednjeročnimi izboljšavami. Podrobnejša ocena delovanja evropskih nadzornih organov/ESFS je predstavljena v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen temu poročilu.

Komisija je podrobno ocenila delovanje evropskih nadzornih organov od njihove ustanovitve do decembra 2013, pri čemer je v to oceno vključila veliko različnih interesnih skupin. Poleg tega je organizirala javno razpravo o pregledu ESFS (maj 2013) ter javno in usmerjeno posvetovanje z interesnimi skupinami (april–julij 2013). Ob tem je ustrezno upoštevala samoocene, ki so jih zagotovili evropski nadzorni organi, resolucijo Evropskega parlamenta o pregledu ESFS iz marca 2014 ter študije, ki sta jih izvedla Mednarodni denarni sklad (MDS) in Evropski parlament.

V skladu z uredbami o ustanovitvi evropskih nadzornih organov (v nadaljnjem besedilu: uredbe o ustanovitvi) mora Komisija na začetku leta 2014 objaviti splošno poročilo o izkušnjah, pridobljenih pri delovanju organov, in postopkih, določenih v teh uredbah. To poročilo in po potrebi vsi priloženi predlogi se pošljejo Evropskemu parlamentu in Svetu.

Glede na slabosti finančnega nadzora, ki jih je izpostavila finančna kriza, je predsednik Barroso leta 2008 od skupine strokovnjakov na visoki ravni, ki ji je predsedoval Jacques de Larosière, zahteval, da pripravi predloge za krepitev evropske nadzorne ureditve, da bi se vzpostavil učinkovitejši, bolj povezan in bolj trajnosten evropski sistem nadzora. Na podlagi priporočil, ki jih je izdala skupina, je Komisija oktobra 2009 določila predloge za krepitev finančnega nadzora, ki sta jih sozakonodajalca sprejela novembra 2010. Evropski nadzorni organi so začeli delovati januarja 2011.

Evropski sistem finančnega nadzora (v nadaljnjem besedilu: ESFS) sestavljajo trije evropski nadzorni organi, tj. Evropski bančni organ (v nadaljnjem besedilu: EBA), Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (v nadaljnjem besedilu: EIOPA) ter Evropski organ za vrednostne papirje in trge (v nadaljnjem besedilu: ESMA), ki delujejo v okviru mreže nacionalnih pristojnih organov, Skupnega odbora evropskih nadzornih organov (v nadaljnjem besedilu: Skupni odbor) in Evropskega odbora za sistemska tveganja (ESRB).

zbiranjem informacij, potrebnih za izvajanje mandata.

Nekatera pooblastila evropskih nadzornih organov so dodatno urejena z akti Unije. Evropski nadzorni organi morajo izvajati dodeljene naloge in pooblastila zlasti v okviru aktov Unije, navedenih v uredbah o ustanovitvi, ukrepov, sprejetih na podlagi teh uredb, ali kakršnih koli drugih aktov Unije, s katerimi se jim dodelijo naloge.

Vzpostavitev bančne unije, zlasti enotnega mehanizma nadzora (EMN) in enotnega mehanizma za reševanje kot njenih ključnih sestavnih delov, bo vplivala na delovanje ESFS, vendar ne bo izpodbijala njegovega obstoja in nujnosti. Evropski nadzorni organi bodo namreč še naprej odgovorni za oblikovanje skupnih regulativnih in nadzornih standardov in praks ter dosledno izvajanje ukrepov EU na celotnem enotnem trgu. Za oceno povezanosti med ESFS in bančno unijo bi bilo v tej fazi še prezgodaj, vendar se bo to pozorno spremljalo v prihodnosti.

3)OCENA DELA EVROPSKIH NADZORNIH ORGANOV: GLAVNI DOSEŽKI IN PODROČJA, NA KATERIH SO POTREBNE IZBOLJŠAVE

Splošna učinkovitost in uspešnost: evropski nadzorni organi so hitro ustanovili dobro delujoče organizacije, katerih cilj je prispevati k povrnitvi zaupanja v finančni sektor. V okviru pregleda je bilo ugotovljeno, da so naloge evropskih nadzornih organov dovolj široke, pri čemer so do neke mere možne ciljno usmerjene razširitve, na primer na področjih varstva potrošnikov/vlagateljev, izvrševanja mednarodnih standardov računovodskega poročanja (MSRP) ter bančnega sistema v senci.

Predlagani nadaljnji ukrepi:

Na podlagi navedenega bo Komisija dodatno preverila, ali je treba srednje- do dolgoročno razširiti sedanje naloge evropskih nadzornih organov, da bi vključili nova področja, kot so izvrševanje MSRP, okrepljen nadzor nad potrjevanjem notranjih modelov, zlasti na področju zavarovalništva, in bančni sistem v senci.

Regulativna vloga: delo evropskih nadzornih organov pri oblikovanju enotnih pravil je znatno prispevalo k izboljšanemu regulativnemu usklajevanju in skladnosti ter večjemu medsebojnemu razumevanju med nadzorniki. Poleg tega je omogočilo, da je EU v razmeroma kratkem času dobila znatno količino visokokakovostnih pravil.

Na tem področju so ključnega pomena pregledni, vključujoči in učinkoviti postopki. Veliko interesnih skupin je opozorilo, da je treba za predložitev osnutkov tehničnih standardov Komisiji zagotoviti prilagodljive roke, tj. roke, ki so odvisni od začetka veljavnosti končnega dogovora glede osnovnega akta Unije. To bi zagotovilo dovolj časa, da evropski nadzorni organi pripravijo visokokakovostne osnutke standardov in da se v ustreznih rokih izvede javno posvetovanje o teh osnutkih. Poleg tega so se nekateri pomisleki nanašali na pomanjkanje podrobnih povratnih informacij o posvetovanjih, pogosto pa je bilo izpostavljeno tudi pomanjkanje visokokakovostne analize stroškov in koristi.

Interesne skupine in tudi evropski nadzorni organi sami so že večkrat pozvali k večji vključenosti evropskih nadzornih organov v pripravo zakonodaje o finančnih storitvah na 1. stopnji. Evropski nadzorni organi so ustanovljeni kot decentralizirane agencije in imajo zato pomembno vlogo, da prispevajo k izvajanju politik Unije. Vendar se razlikujejo od evropskih institucij, zato je treba njihovo vlogo v regulativnem postopku oceniti znotraj omejitev, ki jih določa Pogodba.

Medtem ko so se delu evropskih nadzornih organov v pregledanem obdobju nenehno dodajale regulativne naloge, je več interesnih skupin poudarilo, da se človeški viri in proračun niso razvijali v skladu s tem.

Smernice in priporočila, ki jih evropski nadzorni organi sprejmejo v skladu s členom 16 uredb o ustanovitvi, niso zavezujoči, vendar imajo posebne značilnosti (načelo „upoštevaj ali pojasni“). Izkazali so se kot prilagodljiv instrument za konvergenco, vendar so interesne skupine izpostavile nekatere negotovosti v zvezi z dejanskim obsegom in naravo teh ukrepov. Po mnenju Komisije mora uporaba pooblastil evropskih nadzornih organov temeljiti na trdni pravni podlagi, ki zajema njihove akte. Zlasti je treba skupaj obravnavati oba cilja izdajanja smernic in priporočil iz člena 16(1) uredb o ustanovitvi, tj. „vzpostavitev doslednih, uspešnih in učinkovitih nadzornih praks“ ter „zagotovitev skupne, enotne in usklajene uporabe prava Unije“.

Veliko interesnih skupin je zahtevalo dodatna pojasnila glede možnosti izpodbijanja smernic in priporočil na podlagi prava EU. Po mnenju Komisije člen 60 uredb o ustanovitvi velja le za odločitve in zato ne zagotavlja pravne podlage za izpodbijanje smernic in priporočil. V kolikor naj bi smernice in priporočila imele pravne učinke za tretje osebe, bi moral zanje veljati nadzor v skladu s členom 263(1) PDEU. Vendar Sodišče še ni imelo priložnosti, da bi presojalo o tem vidiku uredb o evropskem nadzornem organu.

Komisiji je bilo v obdobju pregleda predloženih več kot 150 tehničnih standardov v obliki osnutkov. ESMA je predložil 92 osnutkov tehničnih standardov. EBA je po uspešno zaključenih pogajanjih o okviru direktive in uredbe o kapitalskih zahtevah (CRD IV/CRR) spomladi 2013 predložil 58 osnutkov tehničnih standardov, medtem ko je EIOPA izvedel obsežne priprave v zvezi s tekočimi pogajanji o okviru Solventnost II/Omnibus II in predložil svoj prvi tehnični standard. Leta 2013 so vsi trije evropski nadzorni organi predložili en skupni regulativni osnutek tehničnega standarda, in sicer za direktive o finančnih konglomeratih. Komisija je v pregledanem obdobju skupaj odobrila več kot 45 tehničnih standardov, od tega pa so bili le trije vrnjeni evropskim nadzornim organom za nadaljnje spremembe.

Predlagani nadaljnji ukrepi:

Da bi se odpravili pomisleki, ki so jih izrazile interesne skupine, bi morali evropski nadzorni organi srednjeročno povečati preglednost regulativnega postopka, vključno z določitvijo ustreznega časovnega okvira za odziv na javna posvetovanja in zagotavljanjem podrobnejših povratnih informacij o prispevkih na tovrstnih posvetovanjih. Evropski nadzorni organi bi morali tudi zagotavljati visokokakovostno analizo stroškov in koristi ter pripravljati pravna besedila za osnutke tehničnih standardov. Ti bi se morali sistematično obravnavati na javnih posvetovanjih.

Komisija bo v svojih osnutkih zakonodajnih predlogov in med razpravi v okviru zakonodajnega postopka posebej pozorna na ustreznost časovnih okvirov in obseg pooblastil za tehnične standarde.