[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 2.6.2010

COM(2010) 286 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Poročilo o izvajanju Priporočila Komisije 2009/384/ES o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev (Priporočilo iz leta 2009 o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev) v državah članicah EU

{COM(2010) 284 konč.}{COM(2010) 285 konč.}{SEC(2010) 671}

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Poročilo o izvajanju Priporočila Komisije 2009/384/ES o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev (Priporočilo iz leta 2009 o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev) v državah članicah EU (Besedilo velja za EGP)

1. CILJ POROČILA

Čeprav se o ravni prejemkov v sektorju finančnih storitev že nekaj časa veliko razpravlja, se kratkoročni usmerjenosti in nezadostnemu prilagajanju letnih bonusov/variabilnega dela prejemkov v industriji finančnih storitev glede na tveganje do nedavnega ni namenjalo veliko pozornosti [1].

Vendar zdaj obstaja splošno soglasje, da osnovno vodilo letnih bonusov spodbuja prevzemanje pretiranega tveganja, saj zaradi odsotnosti določb o „malusih“ ali „vračilu prejetih sredstev“ prejemniki unovčijo del dobička, ki ga ustvarijo, ne da bi pri tem nosili posledice morebitnih izgub zaradi uresničitve tveganja.

Težave v zvezi s plačno politiko v sektorju finančnih storitev niso omejene na plače direktorjev in vodilnih delavcev, ampak so povezane tudi s plačnimi sistemi na drugih ravneh predvsem za tiste osebe, katerih delo vključuje tveganje (npr. trgovci) in katerih variabilni del plače je odvisen od uspešnosti.

Evropska komisija je v svojem sporočilu z dne 4. marca z naslovom „Spodbujanje okrevanja evropskega gospodarstva“[2] navedla, da bo okrepila svoje priporočilo iz leta 2004 o prejemkih direktorjev javnih družb in pripravila novo priporočilo o plačni politiki v sektorju finančnih storitev za obravnavo neprimernih spodbud v družbah.

V skladu s sklepi vrha G20 v Londonu[3] je bilo 30. aprila 2009 sprejeto Priporočilo Komisije o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev[4]. Komisija je bila prva udeleženka G20, ki je začela izvajati sklepe G20 o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev. Glavni cilj novega priporočila je zagotoviti, da plačne politike finančnih institucij ne spodbujajo pretiranega tveganja in da so v skladu z dolgoročnimi interesi teh institucij. V Priporočilu so države članice pozvane, naj sprejmejo ukrepe na štirih glavnih področjih, in sicer: (i) struktura plačne politike, (ii) upravljanje, (iii) razkritje plačne politike in (iv) nadzor[5].

Komisija je želela ukrepati hitro ter državam članicam in akterjem na trgu takoj poslati močan politični signal, da je potrebna znatna sprememba načina oblikovanja in izvajanja plačnih politik.

Komisija je prav tako menila, da je treba Priporočilo izvajati v vseh sektorjih finančnih storitev ne glede na pravni položaj finančne institucije. Zato izvajanja novih načel ni hotela omejiti npr. le na banke in investicijske družbe, saj imajo lahko neustrezne spodbujevalne politike, ki ustvarjajo pretirano tveganje, enake posledice, če se izvajajo v drugih vrstah finančnih institucij. Poleg tega bi lahko uporaba načel o dobri plačni praksi le v nekaterih sektorjih finančnih storitev povzročila izkrivljanje konkurence med sektorji, ki tekmujejo pri privabljanju podobnega potenciala na istem trgu dela.

Cilj tega poročila, glede katerega se je Komisija zavezala, da ga bo pripravila eno leto po sprejetju svojega priporočila, je oceniti, v kolikšnem obsegu so države članice sprejele potrebne ukrepe za izvajanje glavnih načel iz Priporočila iz leta 2009 o plačni politiki v sektorju finančnih storitev. Države članice so bile pozvane, naj sprejmejo potrebne ukrepe za spodbujanje izvajanja Priporočila Komisije z dne 31. decembra 2009.

Poročilo temelji na odgovorih držav članic na vprašalnik Komisije. Dopolnjuje ga delovni dokument služb Komisije, ki je priložen poročilu in vsebuje preglednice, ki prikazujejo, v kolikšnem obsegu so države članice upoštevale zahteve Priporočila.

2. GLAVNE UGOTOVITVE OCENE

Šestnajst držav članic (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) je sprejelo nacionalne ukrepe v skladu s Priporočilom Komisije. Od preostalih enajstih držav članic (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK) jih je šest navedlo, da postopek priprave ali sprejemanja ustreznih nacionalnih ukrepov na tem področju še poteka.

V šestih državah članicah (DE, FR, IT, MT, NL, UK) se načela o dobrih plačnih politikah že uporabljajo v zvezi z bonusi za leto 2009. V drugih državah članicah bodo morale ustrezne finančne institucije ta načela začeti uporabljati v letu 2010.

Le sedem držav članic (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) je sprejelo nacionalne ukrepe, ki se izvajajo za finančne družbe v celotnem sektorju finančnih storitev. V preostalih devetih državah članicah je področje uporabe nacionalnih ukrepov zelo različno, čeprav vsi ukrepi zajemajo kreditne institucije.

Vseh 16 držav članic je sprejelo nacionalne ukrepe za prilagoditev plačnih politik tveganju in njihovo uskladitev z dolgoročnim interesom finančnih institucij. Vendar se vsebina in raven podrobnosti nacionalnih določb, ki urejajo strukturo plačne politike, zelo razlikujeta.

Omejeno število držav članic je v celoti izvedlo pomembna priporočila o upravljanju, kot je vloga (nadzornih) svetov ali kvalifikacije in strokovno znanje članov komisij za prejemke.

Vsebina zahtev glede razkritja se med državami članicami zelo razlikuje. Več držav članic je napovedalo, da bodo sprejele zakonodajo za okrepitev zahtev glede razkritja.

3. OCENA IZVAJANJA PRIPOROČILA

3.1 Področje uporabe in splošna vprašanja

Šestnajst držav članic (BE, BG, CY, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK) je sprejelo nacionalne ukrepe v skladu s Priporočilom Komisije. Enajst držav članic (AT, CZ, DK, EE, EL, FI, IE PL, PT, SI, SK ) do priprave tega poročila še ni sprejelo nobenih posebnih nacionalnih ukrepov. Vendar je šest od teh enajstih držav članic (CZ, DK, EE, FI, IE in PT ) navedlo, da postopek priprave ali sprejemanja ustreznih nacionalnih ukrepov[6] že poteka zlasti glede na prihodnjo revizijo Direktive o kapitalskih zahtevah (v nadaljnjem besedilu: „CRD“)[7].

Med državami članicami, ki še niso sprejele posebnih ukrepov oziroma ki še niso začele postopka za njihovo sprejetje, sta Avstrija in Grčija trdili, da že imata več nacionalnih določb o prejemkih. Vendar se te določbe nanašajo na splošno pravo družb ali upravljanje družb in izrecno ne obravnavajo vprašanj iz Priporočila Komisije o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev.

Slovaška je ocenila, da zakonsko urejanje prejemkov ni potrebno zaradi nizkih prejemkov vodilnih delavcev v slovaških finančnih institucijah, njihovega omejenega vpliva na stabilnost ter omejene rasti sektorja investicijskega bančništva in investicijskih storitev.

Poljska je menila, da poseganje v plačne sisteme zasebnih družb na tej stopnji ni upravičeno, in je vključitev načel iz Priporočila v svoja pravila glede upravljanja družb in najboljše poslovne prakse prepustila varnemu poslovanju in odgovornosti zadevnih pravnih oseb. Vendar namerava Poljska po reviziji CRD izvajati nacionalna načela o plačni politiki kreditnih institucij in investicijskih družb.

Razen šestih držav članic (DE, FR, IT, MT, NL, UK), v katerih se načela o dobrih plačnih politikah že uporabljajo za bonuse, dodeljene v letu 2009, bodo ustrezne finančne institucije načela o dobrih plačnih politikah začele uporabljati leta 2010.

Čeprav ti ukrepi v vseh 16 državah članicah, ki so sprejele posebne nacionalne ukrepe v skladu s Priporočilom Komisije, zajemajo kreditne institucije, je le sedem držav članic (BE, FR, HU, LT, LV, NL, SE) sprejelo nacionalne ukrepe, ki se uporabljajo za finančna podjetja v celotnem sektorju finančnih storitev. V preostalih devetih državah članicah je področje uporabe nacionalnih ukrepov zelo različno:

– v šestih državah članicah (BU, CY, ES, IT[8], MT, RO) ukrepi veljajo le za kreditne institucije,

– v eni državi članici (UK) so v ukrepe vključene tudi investicijske družbe,

– v eni državi članici (DE) ukrepi veljajo za zavarovalniški sektor in investicijske družbe,

– v eni državi članici (Luksemburg) so v ukrepe vključene vse finančne družbe razen zavarovalniškega sektorja.

V več državah članicah je določen prag ali pogoj glede velikosti za sprožitev uporabe vseh ali nekaterih strožjih pravil. V Italiji je bilo z določbami Banke Italije iz oktobra 2009 določenih šest glavnih bančnih skupin, ki morajo poleg pravil, ki veljajo za vse banke, izpolnjevati standarde za izvajanje, ki jih je septembra 2009 sprejel Odbor za finančno stabilnost. V Združenem kraljestvu velja Kodeks o prejemkih organa za finančne storitve, ki je vključen v priročnik organa za finančne storitve, za približno 26 večjih bank, stanovanjskih zadrug in borznih posrednikov v Združenem kraljestvu.

V dveh državah članicah (Nemčija, Španija) so zajete finančne institucije pozvane, naj same določijo, v kakšnem obsegu bi morale biti vključene (samoocena). V Nemčiji morajo vse zajete finančne institucije izpolnjevati splošne zahteve, ki povezujejo plačne politike z dobrim obvladovanjem tveganja in dolgoročnimi cilji. Vendar zadevna finančna institucija na podlagi analize tveganja sama določi, ali bi morale zanjo veljati posebne zahteve. Po navedbah Nemčije mora biti analiza „utemeljena, obsežna in pregledna za tretje osebe“.

Vseh 16 držav članic uporablja načela za tiste kategorije uslužbencev, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja finančne družbe. Vendar je več držav članic (BG, CY, HU, IT, MT, NL, RO, SE, UK) v skladu s smernicami Odbora evropskih bančnih nadzornikov to nadgradilo in vključilo vse kategorije uslužbencev, pri čemer so posebno pozornost namenile zaposlenim na vodilnih položajih in drugim akterjem, ki prevzemajo tveganja. Nekatere države članice (BE, DE, IT[9], SE) so pozvale finančne institucije, naj same pripravijo seznam kategorij uslužbencev, ki pomembno vplivajo na profil tveganja njihove institucije. Čeprav so nekatere države članice navedle primere (kot je vodstvo ali nadzorne funkcije), ni nobena od njih opredelila kategorij uslužbencev, ki pomembno vplivajo na profil tveganja[10],[11].

Večina držav članic (razen Francije) je sprejela nacionalne določbe o prejemkih v sektorju finančnih storitev z aktom nadzornega organa. To je lahko priporočilo ali zavezujoč pravni akt, kadar je nadzorni organ pristojen za izdajo obveznih predpisov in načel. V Franciji je Ministrstvo za finance sprejelo odlok ( arrêté ). Več držav članic je navedlo, da lahko nacionalni nadzorniki sprejmejo nadzorne ukrepe, npr. zahtevajo izboljšanje plačnih sistemov („kvalitativni ukrepi“) ali zahtevajo kapitalski dodatek („kvantitativni ukrepi“), če zadevna finančna institucija ne izpolnjuje njihovih zahtev. Priporočila, ki obravnavajo nadzor, so se v nekaterih državah članicah izvajala prek zakonodaje, ker so del splošnih pooblastil/posebnih pravic, dodeljenih pristojnim organom. Zahteve glede razkritja so se včasih izvajale prek kodeksa o upravljanju družb (kadar je bilo zanje značilno, da so obravnavale direktorje javnih finančnih institucij).

Več držav članic (BG, DE, ES, UK) je navedlo, da obstoječi nadzorni ukrepi ne posegajo v prihodnjo nacionalno zakonodajo. V treh državah članicah (DE, FR in NL) so bile skupaj z nacionalnimi ukrepi sprejete dodatne zaveze industrije, vključene v poslovni kodeks.

Države članice, ki so sprejele nacionalne ukrepe, so navedle, da se bodo ukrepi uporabljali za ustrezne finančne institucije na individualni in konsolidirani podlagi[12]. V skladu z zahtevami EU v te ukrepe niso zajete podružnice institucij Evropskega gospodarskega prostora, ki opravljajo dejavnost na ozemlju države članice EU.

Vse države članice, ki so sprejele nacionalne ukrepe, so vključile „preskus sorazmernosti“, da so upoštevale značilnosti, velikost in posebno področje dejavnosti finančne institucije. Prav tako je vseh 16 držav članic v skladu s Priporočilom Komisije iz področja uporabe svojih nacionalnih ukrepov izključilo pristojbine in provizije.

3.2 Struktura politike prejemkov

Vseh 16 držav članic je izpolnilo splošne zahteve iz priporočil 3.1 in 3.2, ki sta vključena v Priporočilo Komisije. Priporočilo 3.1 vsebuje splošno zahtevo, da mora biti plačna politika povezana z ustreznim obvladovanjem tveganja, cilj priporočila 3.2 pa je uskladitev plačnih politik z dolgoročnim interesom finančne institucije. Vendar je Španija področje uporabe priporočila 3.2 omejila na izvršne direktorje in člane sveta[13]. Združeno kraljestvo je navedlo, da je priporočilo 3.2 izvajalo „implicitno“ (z izvajanjem svojega splošnega kodeksa).

Čeprav je vseh 16 držav članic izvajalo priporočilo 4.1 o potrebi po ustreznem ravnotežju med fiksnim in variabilnim delom plače (razen Španije, ki je uvedla zgoraj navedene omejitve), so le štiri države članice (BE, LU, MT, NL) vključile zahtevo, da morajo finančne institucije določiti najvišjo mejo variabilnega dela.

Priporočilo 4.2 o politiki bonusov je izvajalo 15 držav članic (vse razen Romunije). Madžarska je izvajala priporočilo le delno, ker ni sprejela nobenih pravil o možnosti zadržanja izplačila bonusa.

Čeprav je priporočilo 4.3 o odložitvi variabilnega dela izvajalo vseh 16 držav članic, jih šest od njih (BG, CY, HU, LV, MT, in RO) ni določilo najkrajšega obdobja odloga. Italija ga je določila le za šest glavnih bank. Litva ustreznih določb ni izvajala za zavarovalniški sektor.

Priporočilo 4.4 o prilagoditvi odloženega variabilnega dela je izvajalo vseh 16 držav članic, vendar Litva področja uporabe priporočila ni razširila na zavarovalniški sektor.

Priporočila 4.5 o izplačilih, vezanih na predčasno prekinitev pogodb, nista izvajali dve od 16 držav članic (Romunija in Malta). Litva je iz področja uporabe priporočila izključila zavarovalniški sektor. Francija je omejila področje uporabe priporočila na direktorje in vodilne uslužbence javnih družb.

Priporočilo 4.6 o vračilu prejetih sredstev in možnosti, da se od uslužbencev zahteva, da delno (ali v celoti) vrnejo variabilni del, je izvajalo le šest držav članic (BE, DE, ES, LU, MT, NL). Bolgarija, Ciper in Madžarska so vračilo prejetih sredstev omejile na primere goljufij. Italija je področje uporabe priporočila omejila na šest glavnih bank. Litva priporočila ni izvajala za kreditne institucije. Francija, Latvija, Romunija, Švedska in Združeno kraljestvo tega priporočila niso izvajale.

Tri države članice (BG, MT in RO) niso izvajale priporočila 4.7 v zvezi s potrebo, da je treba strukturo plačne politike ves čas posodabljati.

Vseh 16 držav članic je izvajalo priporočilo 5.1 o merjenju uspešnosti.

Priporočilo 5.2, ki določa večletni okvir za oceno uspešnosti, je izvajalo osem držav članic (BE, DE, ES, FR, IT, LU, NL, UK). Latvija je izvajala to priporočilo, vendar je dodala odstopanje za pogodbe o zaposlitvi za obdobje, ki je krajše od obdobja, v katerem se ocenjuje uspešnost. Romunija ni izvajala priporočila. Bolgarija, Ciper, Madžarska, Litva, Malta in Švedska so delno izvajale priporočilo, saj niso predvidele posebnega večletnega okvira, ampak so zahtevale le upoštevanje daljšega obdobja uspešnosti ter sedanja in prihodnja tveganja.

Priporočilo 5.3 o prilagoditvi merjenja uspešnosti glede na tveganje je izvajalo vseh 16 držav članic. Vendar Nizozemska ni določila, da se morajo v prilagoditvi tveganjem upoštevati stroški vloženega kapitala in potrebna likvidnost. Litva priporočila ni izvajala za zavarovalniški sektor.

Priporočilo 5.4 v zvezi z vključitvijo nefinančnih meril v oceno individualne uspešnosti je izvajalo vseh 16 držav članic.

Znatne razlike med državami članicami glede izvajanja tako pomembnega elementa, kot je struktura plačne politike, so zaskrbljujoče. Razlike so bile še večje v primeru držav članic (FR, DE, IT, NL, SE, UK), ki so izvajale tudi strožja pravila iz standardov za izvajanje Odbora za finančno stabilnost[14].

3.3 Upravljanje

Priporočila 6.1 o potrebi po vključitvi ukrepov za preprečevanje navzkrižij interesov in oblikovanju zahtev glede postopkov za določanje prejemkov ni izvajala le Španija. Poleg tega sta Malta in Nizozemska priporočilo izvajali le delno, ker nista vključili posebnih določb o navzkrižjih interesov (Malta) ali sta omejili področje uporabe na člane sveta z izčrpnim seznamom morebitnih navzkrižij interesov (Nizozemska).

Vseh 16 držav članic je sprejelo nacionalne ukrepe za izvajanje priporočila 6.2 o vlogi sveta. Vendar sta dve državi (BE in MT) to priporočilo izvajali le delno, saj (nadzorni) svet ne določa prejemkov direktorjev. Poleg tega v Franciji svet določa prejemke direktorjev le v družbah, ki so prejele državno pomoč.

Priporočila 6.3 o vključitvi nadzornih služb ter, če je primerno, kadrovskih oddelkov in zunanjih strokovnjakov v oblikovanje plačne politike ni izvajala le Romunija. Vendar Nemčija in Litva priporočila nista izvajali za zavarovalniški sektor, pri čemer je Litva iz njegovega področja uporabe izključila tudi banke.

Priporočilo 6.4 o strokovnem znanju in kvalifikacijah članov (nadzornega) sveta in komisije za prejemke je v celoti izvajalo le sedem od 16 držav članic (BE, FR, LV, LU, NL, SE, UK). Litva priporočila ni izvajala za banke in zavarovalnice. Druge države članice (BG, CY, DE, ES, IT) imajo le splošne določbe o kvalifikacijah in neodvisnosti članov komisije za prejemke ali nadzornih služb.

Priporočila 6.5 o nadzoru, ki ga opravljajo nadzorne službe nad izvajanjem plačne politike, ni izvajala le Španija.

Priporočilo 6.6 o uslužbencih, vključenih v nadzor, je izvajalo trinajst držav članic (BE, BU, CY, ES, FR, IT, LV, LU, MT, NL, RO, SE, UK). Nemčija je priporočilo izvajala za kreditne institucije in zavarovalniške družbe, vendar le delno za zavarovalniški sektor (brez določb o prejemkih nadzornih služb). Litva tega priporočila ni upoštevala v celoti za zavarovalniški sektor. Tudi Madžarska je priporočilo izvajala le delno, ker nima posebnih pravil o prejemkih nadzornih služb, razen v zvezi z nevključevanjem poslovnih enot.

Na splošno je raven izvajanja priporočil 6.2 in 6.4 nezadovoljiva in je zato glede na njuno pomembnost zaskrbljujoča.

3.4 Razkritje plačne politike

Priporočila 7, ki vsebuje splošno zahtevo za razkritje, ni izvajala le Španija, vendar je sporočila, da bo sprejela zakonodajo na tem področju. Litva je priporočilo izvajala delno, ker ni sprejela posebnih določb za zavarovalniški sektor.

Priporočilo 8 podrobneje določa vsebino zahtev za razkritje. Sedem držav članic (BE, FR, IT, LV, LU, SE, UK) je priporočilo izvajalo v celoti. Nemčija je priporočilo za kreditne institucije in investicijske družbe izvajala v celoti, vendar le delno za zavarovalniški sektor (podrobno razkritje se ne zahteva). Bolgarija, Ciper, Litva, Malta, Nizozemska in Romunija so priporočilo izvajale delno, ker niso imele nekaterih zahtev ali ker je področje uporabe nepopolno glede zajetih finančnih institucij ali kategorij uslužbencev (tj. le direktorji) in/ali vrste pravne oblike (tj. le javne družbe). Španija in Madžarska priporočila nista izvajali.

3.5 Nadzor

V priporočilu 11 so države članice pozvane, naj zagotovijo, da finančne institucije pristojnim organom predložijo vse pomembne informacije, vključno z navedbo skladnosti. Od 16 držav članic ni izpolnila zahtev iz tega priporočila le Španija. Litva ni določila nobenih posebnih pravil za zavarovalnice.

V priporočilu 12 so bile države članice pozvane, naj zagotovijo, da lahko pristojni organi zahtevajo in imajo dostop do vseh informacij, ki jih potrebujejo za oceno, ali finančne institucije izpolnjujejo zahteve. Od 16 držav članic, ki so sprejele nacionalne ukrepe, le Madžarska ni izvajala tega priporočila.

4. STALNI RAZVOJ

V sporočilu[15], priloženem navedenim priporočilom, je Komisija pojasnila, da so ta priporočila le prva stopnja v strategiji Komisije za obravnavanje tega vprašanja in da bo sprejeta tudi zakonodaja na ravni EU.

Komisija je julija 2009 sprejela predlog za revizijo Direktive o kapitalskih zahtevah (CRD)[16], ki med drugim obravnava prejemke kreditnih institucij. Ob upoštevanju krize je Komisija prednostno razvrstila zakonodajne ukrepe v sektorju bančništva in investicijskih družbah, ker je bilo v tem sektorju največ dokazov o negativnih posledicah neusklajenih spodbud.

V svojem predlogu je želela Komisija načela iz priporočila o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev prenesti v predpise na ravni EU. Za upravljanje plačnih politik so potrebni bančni nadzorniki, ki so pristojni za sankcioniranje bank, ki ne izpolnjujejo novih zahtev. Na voljo bodo imeli več ukrepov za sankcioniranje neizpolnjevanja zahtev, kot je zahteva, da institucija zmanjša tveganje pri posameznih plačnih sistemih, uvede globe ali kot zadnje sredstvo uvede kapitalski dodatek.

Okvirni sporazum, sprejet na zasedanju Sveta za ekonomske in finančne zadeve novembra 2009, kaže zavzetost EU za ukrepanje na zadevnem področju. Ob upoštevanju dodatnih standardov za izvajanje, ki jih je septembra 2009 sprejel Odbor za finančno stabilnost v zvezi s plačo, so se države članice nadalje dogovorile, da jih bodo dosledno upoštevale v okviru revizije Direktive o kapitalskih zahtevah[17].

Države članice so medtem v predlog Direktive o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov („hedge skladi“)[18] vključile podobne določbe o plačni politiki.

O obeh predlogih zdaj razpravljata Svet in Evropski parlament.

5. SKLEPNE UGOTOVITVE

Kljub spodbudi, ki jo je dala kriza, za izvedbo korenite reforme na področju plačnih politik je le 16 držav članic delno ali v celoti izvedlo priporočilo Komisije. V šestih državah članicah poteka postopek sprejemanja ukrepov za spodbujanje izvajanja navedenega priporočila. Sorazmerno veliko število držav članic še ni sprejelo nobenih ukrepov oziroma so njihovi ukrepi pomanjkljivi. Le sedem držav članic izvaja ustrezne ukrepe v sektorju finančnih storitev. Zaskrbljujoča so odstopanja med državami članici pri izvajanju predpisov glede tako pomembnega vidika plačnih politik, kot je njihova struktura.

Zato so potrebna nadaljnja prizadevanja za obravnavo tega problema. Uspešne reforme ni mogoče izvesti brez dejanske spremembe v kulturi odločanja v sektorju finančnih storitev glede spodbujanja uslužbencev (od zaposlenih do vodstvenih delavcev). Nekatere finančne institucije so že izrazile nasprotovanje reformi na tem področju, pri čemer so kratkoročni bonusi zanje še vedno posebna konkurenčna prednost in najbolj dobičkonosen način spodbujanja uslužbencev. Finančne institucije si dejansko še vedno prizadevajo za ohranjanje kratkoročnih bonusov, da ohranjajo zelo prilagodljiva delovna mesta[19]. Zaposleni na področju finančnih storitev bodo tvegano ravnanje spremenili le, če bodo vedeli, da bodo ocenjeni v dovolj dolgem obdobju in da se bo obseg njihovih prejemkov dejansko zmanjšal, če bodo prevzemali pretirana tveganja.

Ne glede na prihodnjo zakonodajo bodo za zagotovitev skupnega pristopa v EU potrebne smernice v zvezi nadzorom. Za zagotovitev enakih pogojev na globalni ravni bo v okviru Bazelskega odbora potrebna konvergenca nadzora.

Glede praks v samih finančnih institucijah je na tej stopnji težko oceniti, ali in v kakšnem obsegu so te institucije uvedle dobre plačne politike v praksi. Za takšno oceno je prezgodaj, saj se večina zakonodajnih sprememb šele izvaja. Čeprav so finančne institucije začele spreminjati svojo plačno prakso, je zaradi njihove zaskrbljenosti v zvezi s prednostjo prvega akterja malo možnosti, da se bodo zavezale k dolgoročni splošni reformi plačne politike, dokler se ne sprejme zakonodaja na tem področju, ki se zdaj pripravlja[20]. Čeprav finančne institucije navzven komunicirajo o nekaterih spremembah plačne politike (zlasti za direktorje[21]) in jih „taktično tržijo“, je razpoložljivih ali razkritih zelo malo ali celo nič informacij o individualnih prejemkih na nižji ravni ali o njihovi sestavi.

Komisija namerava:

– v letu 2010/začetku leta 2011 predlagati podobne zakonodajne ukrepe o prejemkih v sektorju finančnih storitev, ki niso povezane z bančništvom (zavarovanje, KNPVP);

– zagotoviti, da se države članice in Evropski parlament čim prej dogovorijo o zakonodajnih predlogih, ki se zdaj pripravljajo in ki obravnavajo vprašanja v zvezi s prejemki, ter se zavežejo k natančnemu spremljanju njihovega izvajanja v državah članicah;

– zagotoviti, da se prek sodelovanja v Odboru za finančno stabilnost in G20 učinkovito uporabljajo podobna pravila o plačni politiki v sektorju finančnih storitev na globalni ravni, s čimer se bi zagotovili enaki pogoji v zvezi s tem vprašanjem;

– redno preučevati razmere in si pridržati pravico do sprejetja dodatnih ukrepov, če bi bilo treba.

[1] Leta 2008 je skupina za politiko upravljanja tveganja nasprotne stranke III (Counterparty Risk Management Policy Group III – CRMPG III), ki je bila oblikovana v Združenih državah za analizo krize na kreditnem trgu, v svojem poročilu ugotovila, da so sheme nadomestil v okviru finančnih storitev eden od petih glavnih vzrokov finančne krize. CRMPG III je poudarila potrebo po ustreznem usklajevanju spodbud za nadomestila z dolgoročnimi interesi finančne institucije in preprečevanju pretiranih kratkoročnih tveganj. Na ravni EU vsebuje poročilo de Larosièrove skupine enako sklepno ugotovitev, ko priporoča osredotočenje na strukturo plačne politike v sektorju finančnih storitev ter „ponovno uskladitev spodbud za nadomestila z interesi delničarjev in dolgoročno dobičkonosnostjo na ravni družbe“ .

[2] Sporočilo Komisije z dne 4. marca 2009 spomladanskemu Evropskemu svetu, „Spodbujanje okrevanja evropskega gospodarstva“, COM(2009) 114.

[3] Sklepi vrha G20, London, 2. april 2009, odstavek 15.

[4] Priporočilo Komisije 2009/384/ES o plačnih politikah v sektorju finančnih storitev (UL L 120, 15.5.2009, str. 22).

[5] Vsebina Priporočila je podrobno opisana v delovnem dokumentu služb Komisije SEC(2010) 671, ki dopolnjuje to poročilo.

[6] V tem poročilu bodo preučene le države članice, ki so sprejele nacionalne ukrepe v skladu s Priporočilom Komisije.

[7] COM(2009) 362. Za več podrobnosti glej oddelek 4 tega poročila.

[8] Italija je navedla, da ima nekaj splošnih načel o nadomestilih v zvezi z zagotavljanjem investicijskih storitev in dejavnosti, ki se bodo uporabljala za investicijske družbe in družbe za upravljanje s premoženjem (skupna uredba Banke Italije in komisije Consob, izdana oktobra 2007).

[9] Le za šest glavnih italijanskih bank.

[10] Vendar je Švedska navedla, da je „zaposleni, katerega dejanja lahko pomembno vplivajo na izpostavljenost družbe tveganju, opredeljen tako: zaposleni, ki spada v kategorijo uslužbencev, ki v okviru svojih zadolžitev pomembno vplivajo ali bi lahko pomembno vplivali na izpostavljenost družbe tveganju.“

[11] V Združenem kraljestvu morajo zajete finančne institucije vključiti „osebe, ki opravljajo funkcijo z velikim vplivom na družbo (in jih je treba zato odobriti za opravljanje te funkcije), in zaposlene, katerih dejavnosti pomembno vplivajo ali bi lahko vplivale na profil tveganja družbe.“ Domneva se, da je zaposleni druge kategorije vključen zaposleni, če njegova skupna predvidena nadomestila za leto 2009 znašajo več kot 1 milijon GBP

[12] V nekaterih primerih veljajo zanje posebna pravila delovnega in/ali davčnega prava tretje države, v kateri družbe skupine opravljajo dejavnost.

[13] Španija je to utemeljila z razlogoma, da glede na to, da i) v Španiji ni težav v zvezi s plačno politiko in ii) da je treba zagotoviti skladnost z razvojem evropske zakonodaje, čaka na sprejetje ustreznih evropskih direktiv, ki jih bo izvajala.

[14] Obstajajo tudi druge razlike zaradi posebnih nacionalnih določb ali v primeru finančnih institucij, ki so prejele uradno finančno pomoč, vendar so bolj specifične, njihovo področje uporabe pa bolj omejeno.

[15] COM(2009) 211, 30.4.2009.

[16] COM(2009) 362.

[17] Glej sporazum, sklenjen 10. novembra 2009 na zasedanju Sveta za ekonomske in finančne zadeve.

[18] COM(2009) 207, 30.4.2009.

[19] Kratkoročni bonusi so povezani s pogodbami o zaposlitvi za kratko obdobje. Z možnostjo, da kadar koli zmanjšajo število zaposlenih, finančne institucije spodbujajo konkurenco med uslužbenci in ohranjajo raven skupnih fondov bonusov, s čimer se ohranja tudi kultura mobilnosti.

[20] Nedavno poročilo IIF navaja, da „je treba kljub napredku pri usklajevanju nadomestil z načeli IIF/Odbora za finančno stabilnost storiti še veliko. Čeprav je večina anketiranih družb nadomestila povezovala z uspešnostjo in je uporabljala odloge pri njihovih izplačilih, je večji del teh družb imel težave pri usklajevanju nadomestil s časovnim okvirom tveganja v zvezi z dohodki ter vključevanju stroškov kapitala in dejavnikov tveganja v oceno uspešnosti.“

[21] To vključuje samoomejitve ali omejitve bonusov ali zlatih padal za vodstvene delavce, velik znesek denarnih sredstev za dobrodelne namene, itd.