EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 7.4.2022 COM(2022) 137 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU Deveto poročilo Komisije o postopkih za pobiranje in nadzor DDV po členu 12 Uredbe Sveta (EGS, EURATOM) št. 1553/89







Vsebina 1.Uvod 1.1 Nov pristop: nadgradnja zgodb o uspehu 1.2 Zbiranje podatkov in analiza 2.Skupni interes: pomen DDV za države članice, Evropsko unijo in davčne zavezance 2.1 Vrzel v skladnosti (vrzel pri pobiranju DDV) 2.2 Učinek vrzeli pri pobiranju DDV na lastna sredstva 2.3 Upravljanje DDV in regulativno breme za podjetja 3.Registracija za DDV in analiza tveganja 3.1 Pomoč davčnim zavezancem z boljšo komunikacijo 3.2 Popolnost podatkovne zbirke davčnih zavezancev, registriranih za DDV 4.DDV, informacijska tehnologija in nove tehnologije 4.1 E-trgovanje 4.2 Mini sistem „vse na enem mestu“ 4.3 Digitalizacija, informacijska tehnologija in podatkovna analitika 4.4 Načrti za upravljanje skladnosti 4.5 Storitve za davčne zavezance 4.6 Uporaba podatkov za namene skladnosti s predpisi o DDV 4.6.1 Zbiranje podatkov

4.6.2 Informirana odločitev: koristna uporaba podatkov 5.Vložitev in plačilo 5.1 Pravočasnost vložitve 5.1.1Elektronsko vlaganje 5.1.2Spremljanje skladnosti v zvezi z vložitvijo obračunov DDV 5.2 Plačilo DDV 6.Izterjava dolgov iz naslova DDV, vračila in revizije 6.1 Izterjava dolgov iz naslova DDV 6.2 Vračila DDV 6.3 Popolnost obveznosti poročanja: revizije v zvezi z DDV 7.Računovodenje v zvezi z DDV, odgovornost in spori 7.1 Računovodenje v zvezi z DDV, notranje kontrole in zunanji pregledi 7.2 Postopek za reševanje sporov v zvezi z DDV 8.COVID-19 in DDV: priporočila za pobiranje in izterjavo DDV 9.Sklepne ugotovitve Priloga 1: Kazalo priporočil Priloga 2: Kazalo slik in preglednic Priloga 3: Viri



1.Uvod Javne storitve – od zdravstvene oskrbe do razvoja infrastrukture, od izobraževanja do nacionalne obrambe – so ključne za naše vsakdanje življenje, vendar je zanje potreben denar. Za njihovo financiranje so potrebni davki, pri čemer je davek na dodano vrednost (DDV) bistven in pogosto primaren prispevek v proračune držav članic. Neuspešno upravljanje DDV ogroža razvoj, rast in zaupanje v državo. Uspešno upravljanje DDV z učinkovitimi procesi in postopki je zato v interesu vseh – nacionalnih uprav, institucij EU, davčnih zavezancev in državljanov. V skladu z Uredbo Sveta št. 1553/89 z dne 29. maja 1989 mora Komisija vsaka tri leta oceniti nacionalne postopke za registracijo davčnih zavezancev ter za določitev in pobiranje DDV, pa tudi načine in rezultate nacionalnih sistemov za nadzor DDV. Nato se lahko obravnavajo morebitne spremembe za izboljšanje učinkovitosti teh postopkov. To poročilo je v skladu s tem pooblastilom in obravnava obdobje 2016–2019. Od leta 1989 je bilo izdanih osem tovrstnih poročil o oceni. Zadnje poročilo, objavljeno decembra 2017, je pozivalo k odpravi ovir in izboljšanju upravljanja DDV z boljšim sodelovanjem med davčnimi upravami. V tem poročilu so opredeljeni nekateri verjetni vzroki izgube prihodkov in izrecno navedena priporočila glede ukrepov za odpravo te izgube s krepitvijo upravljanja DDV (priporočila so navedena v okencih v spodnjih oddelkih; glej tudi Prilogo 1 za povzetek priporočil). To je pomembno predvsem v kontekstu sprememb, ki jih digitalizacija in nove tehnologije prinašajo našim gospodarstvom. V poročilu so predstavljene tudi izkušnje in dobre prakse nacionalnih davčnih uprav. Pravična in učinkovita obdavčitev bo še pomembnejša v prihodnjih mesecih in letih, ko si bosta EU in svetovna skupnost prizadevali za odpravo posledic krize zaradi COVID-19. Države članice so hitro uvedle ukrepe v zvezi z DDV in druge ciljno usmerjene ukrepe, da bi utrle pot k okrevanju. V tem poročilu je ocenjena pripravljenost davčnih uprav, da se spopadejo s težkimi situacijami, vključno z izrednimi razmerami, povezanimi s COVID-19, ter nadaljujejo čim bolj neprekinjeno poslovanje. 1.1Nov pristop: nadgradnja zgodb o uspehu Vse davčne uprave se ukvarjajo z istim poslom, to je pobiranjem davkov. Zlasti na precej harmoniziranem področju, kot je DDV, imajo številne podobne funkcije, vendar se lahko razlikujejo glede na organizacijo, delovanje, davčno politiko in prednostne naloge. To poročilo s širšega zornega kota obravnava upravljanje DDV, da bi zajelo dejavnosti držav članic. Priporoča možne ukrepe za doseganje podobne uspešnosti po vsej EU. Spremlja celotni življenjski cikel DDV, od registracije zavezancev za DDV do nadzora DDV po vračilu. Primerjava informacij o uspešnosti je najpreprostejši način za prepoznavanje uspešnega delovanja in dobrih praks. Vendar različne opredelitve, nepopolnost in robustnost podatkov ter neprimerljivost podobnih funkcij v različnih okoljih (velikost, politična organizacija, družbene strukture itd.) onemogočajo popolno primerjalno analizo. Obstoječa raznolikost dejansko predstavlja največji izziv pri primerjavi stroškov in uspešnosti davčnih uprav. Dodatni dejavniki, kot so vedenje zavezancev za DDV (npr. odnos do plačevanja davkov), kakovost zakonodaje o uporabi DDV in druge determinante DDV (npr. velikost maloprodaje, struktura davčnih zavezancev, geografsko območje, velikost države, gospodarsko okolje, brezposelnost) vplivajo na vrzel pri pobiranju DDV, vendar jih je skoraj nemogoče oceniti. To poročilo ni primerjalna analiza, a vseeno opredeljuje priložnosti za spremembe in izboljšave, pri čemer se namenja pozornost tudi posebnostim posameznih držav. Take priložnosti so pogosto kvalitativne („mehke“) in težko opazne. 1.2Zbiranje podatkov in analiza Da bi Komisija zbrala podatke, je vsem državam članicam poslala raziskavo o izbranih vprašanjih. Z uporabo 109 različnih sklopov vprašanj (prosti odgovori, eden ali več možnih odgovorov, matrika itd.) in preglednic je zbrala 8 700 vnosov podatkov. Za preverjanje in potrditev kakovosti prejetih podatkov smo uporabili metode potrjevanja (npr. navzkrižna preverjanja, primerjave z drugimi viri in ključna preveritvena vprašanja). Komisija se je obrnila na države članice prek številnih kanalov, da bi se pogovorila o odkritih nepravilnostih. Vse države članice so imele možnost pregledati svoje odgovore. Razlike v kakovosti in točnosti podatkov so še vedno zelo velike. Države članice bi si morale prizadevati zagotoviti visokokakovostne podatke v določenem časovnem okviru. Združeno kraljestvo je 31. januarja 2020 izstopilo iz Evropske unije. Ker se v poročilu obravnava obdobje 2016–2019 in ker se je pravo Unije v celotnem prehodnem obdobju v celoti uporabljalo za Združeno kraljestvo in v njem, vsa sklicevanja na „države članice“ in vsi izračuni (npr. različna razmerja in odstotki) vključujejo Združeno kraljestvo. Združeno kraljestvo je v celoti sodelovalo v raziskavi. 2.Skupni interes: pomen DDV za države članice, Evropsko unijo in davčne zavezance 2.1Vrzel v skladnosti (vrzel pri pobiranju DDV)

Za države članice, EU, evropska podjetja in državljane je nujno, da so davčne uprave zmožne pobirati davek na dodano vrednost (DDV). DDV je bistven in pomemben prispevek v državne proračune držav članic ter pomembno lastno sredstvo proračuna EU. Vendar je bil dolgovani DDV, ki ga davčni organi niso pobrali, ocenjen na 134 milijard EUR nominalno in 10,3 %, izraženega kot delež skupnega zneska obveznosti iz naslova DDV v letu 2019 ( Slika 1 ). To je tako imenovana vrzel pri pobiranju DDV: razlika med skupnim zneskom obveznosti iz naslova DDV in zneski, ki jih davčni organi držav članic dejansko poberejo, ki kot taka predstavlja izgubljene prihodke iz DDV v primerjavi s teoretičnim izračunom DDV. Komisija vsako leto izračuna in objavi vrzel pri pobiranju DDV, da bi zbrala primerljive podatke in kazalnike o obsegu izgub prihodkov iz DDV. Vrzel pri pobiranju DDV omogoča oceno izgube prihodkov iz razlogov, ki jih je mogoče razvrstiti v štiri širše kategorije: (1) goljufije na področju DDV in utaje DDV, (2) prakse izogibanja in optimizacije DDV, (3) stečaji in plačilne nesposobnosti ter (4) administrativne napake. Opozoriti je treba tudi, da so ocene vrzeli pri pobiranju DDV izračunane na podlagi nacionalnih statističnih podatkov. Nazadnje, v zvezi s tem je upravna zmogljivost držav članic za lajšanje skladnosti in boja proti goljufijam na področju DDV izjemno pomemben dejavnik. Čeprav je za vsakega od teh razlogov za vrzel pri pobiranju DDV potreben drugačen odziv politike, tudi v najboljših okoliščinah ne bi bilo mogoče povsem odpraviti te vrzeli, na primer v povezavi z izpadom prihodkov iz DDV zaradi stečajev in plačilne nesposobnosti. Količinska opredelitev in spremljanje vrzeli pri pobiranju DDV lahko pomagata pri razvoju dobro ciljno usmerjenih ukrepov in spremljanju njihove učinkovitosti. Tako se lahko vrzel pri pobiranju DDV šteje za kazalnik za merjenje učinkovitosti ukrepov za pobiranje DDV in zagotavljanje skladnosti v vseh državah članicah. Vir: Evropska komisija (2021) – Vrzel pri pobiranju DDV v EU – poročilo iz leta 2021. Po vsej EU je opazno postopno izboljšanje, vendar se statistični podatki pri primerjavi držav članic močno razlikujejo, saj segajo od samo 1 % do 35 % nacionalnega teoretičnega skupnega zneska obveznosti iz naslova DDV ( Slika 2 ). Na voljo so dobri primeri, da je mogoče doseči napredek in zmanjšati vrzel pri pobiranju DDV: na splošno se je delež vrzeli pri pobiranju DDV v primerjavi z letom 2018 zmanjšal v 18 državah članicah. Poleg Hrvaške in Cipra so se vrzeli pri pobiranju DDV najbolj zmanjšale v Grčiji, Litvi, Bolgariji in na Slovaškem (v teh štirih državah se je vrzel pri pobiranju DDV zmanjšala za 3,2 do 2,2 (–3 odstotne točke). Drugo skupino držav sestavljajo Švedska, Finska in Estonija. V teh državah članicah je izguba prihodkov iz DDV že več let ocenjena na manj kot 5 % dolgovanega DDV. Vrzel pri pobiranju DDV se je poleg Malte najbolj povečala v Sloveniji (+3 odstotne točke) in Romuniji (+2,3 odstotne točke). Opomba: podatkovne oznake se nanašajo na vrzel pri pobiranju DDV kot delež skupnega zneska obveznosti iz naslova DDV v letu 2019.

Vir: Evropska komisija (2021) – Vrzel pri pobiranju DDV v EU – poročilo iz leta 2021. Razlike v ocenah vrzeli pri pobiranju DDV med državami članicami odražajo razlike glede izpolnjevanja davčnih obveznosti, goljufij, izogibanja davkom, stečajev, insolventnosti in upravnih zmogljivosti. Tudi če drugi dejavniki, kot sta gospodarski razvoj in organiziranost nacionalne statistike, vplivajo na ocene, sta velikost in zlasti gibanje vrzeli pri pobiranju DDV pokazatelja uspešnosti nacionalnih davčnih uprav. Leto Država

članica 2016 2017 2018 2019 mio. EUR v % mio. EUR v % mio. EUR v % mio. EUR v % Belgija 3 513 10,9 % 4 126 12,2 % 4 007 11,4 % 4 444 12,3 % Bolgarija 621 12,3 % 648 12,2 % 617 10,8 % 508 8,3 % Češka 2 499 16,0 % 2 223 13,1 % 2 567 13,8 % 2 835 14,3 % Danska 2 539 8,7 % 2 528 8,3 % 2 516 7,9 % 2 778 8,6 % Nemčija 22 091 9,2 % 23 212 9,3 % 24 291 9,4 % 23 443 8,8 % Estonija 115 5,5 % 117 5,2 % 98 4,0 % 116 4,5 % Irska 1 426 10,2 % 1 910 12,8 % 1 541 9,8 % 1 721 10,1 % Grčija 5 374 27,3 % 6 730 31,5 % 6 237 29,0 % 5 350 25,8 % Španija 4 577 6,1 % 5 411 6,8 % 5 252 6,3 % 5 840 6,9 % Francija 14 852 8,8 % 15 329 8,6 % 14 428 7,9 % 13 858 7,4 % Hrvaška 553 8,4 % 482 6,9 % 553 7,4 % 77 1,0 % Italija 36 852 26,5 % 32 611 23,3 % 32 415 22,9 % 30 106 21,3 % Ciper 47 2,7 % 169 9,4 % 171 8,6 % 54 2,7 % Latvija 309 13,2 % 402 15,7 % 277 10,2 % 237 8,3 % Litva 1 070 26,1 % 1 116 25,2 % 1 137 24,4 % 1 048 21,4 % Luksemburg 589 15,8 % 226 6,3 % 333 8,5 % 267 6,6 % Madžarska 1 748 14,2 % 1 891 13,9 % 1 261 8,9 % 1 483 9,6 % Malta 244 25,6 % 225 21,7 % 203 18,1 % 287 23,5 % Nizozemska 2 651 5,3 % 3 190 6,0 % 3 039 5,5 % 2 660 4,4 % Avstrija 2 466 8,3 % 2 605 8,4 % 3 033 9,4 % 2 895 8,7 % Poljska 7 880 20,3 % 6 810 15,8 % 5 288 11,6 % 5 379 11,3 % Portugalska 2 123 11,9 % 1 847 9,9 % 1 759 9,0 % 1 609 7,9 % Romunija 6 453 37,0 % 6 797 36,8 % 6 258 32,7 % 7 411 34,9 % Slovenija 186 5,3 % 142 3,9 % 163 4,1 % 298 7,1 % Slovaška 1 360 20,0 % 1 206 16,9 % 1 414 18,3 % 1 313 16,1 % Finska 985 4,8 % 1 320 6,1 % 884 4,0 % 646 2,9 % Švedska 1 228 2,8 % 1 713 3,7 % 1 483 3,3 % 597 1,4 % Združeno kraljestvo 20 102 10,7 % 20 714 11,3 % 19 835 10,5 % 17 176 8,9 % EU 144 452 12,1 % 145 698 11,5 % 141 059 11,1 % 134 436 10,3 % Vir: Evropska komisija (2021) – Vrzel pri pobiranju DDV v EU. 25 od 28 držav članic vključuje ocene vrzeli pri pobiranju DDV v svoje različne metode spremljanja stopnje netočnega poročanja (z izjemo Nemčije, Malte in Švedske). Štirinajst držav članic uporablja interne ocene in ocene Komisije, osem držav članic, in sicer Češka, Irska, Španija, Luksemburg, Madžarska, Nizozemska, Avstrija in Portugalska, pa se zanaša zgolj na podatke EU. Bolgarija, Estonija in Združeno kraljestvo uporabljajo samo svoje interne ocene. Komisija vztraja pri priporočilu iz prejšnjega poročila, da naj države članice vlagajo ali še naprej vlagajo v ocenjevanje lastnih vrzeli pri pobiranju DDV ter jih podrobneje analizirajo. Razumevanje vrzeli pri pobiranju DDV omogoča nacionalnim oblikovalcem politike, da ocenijo učinek svojih ukrepov politike in jih prilagodijo za izboljšanje skladnosti s predpisi o DDV. Nekatere države članice (11 od 28) so posredovale svoje interne ocene vrzeli pri pobiranju DDV. Na splošno ni bilo bistvenih razlik (v povprečju 1–2 odstotni točki) med internimi ocenami in ocenami, ki jih je pripravila Komisija. To znova dokazuje točnost letnih podatkov, ki jih objavlja Komisija. Skoraj vse države članice menijo, da so študije in ocene vrzeli pri pobiranju DDV koristne za boljše razumevanje stopnje netočnega poročanja o obveznostih iz naslova DDV, vendar se stopnje priznavanja koristi razlikujejo. Omeniti je treba, da države članice, ki v oceno vrzeli pri pobiranju DDV ne vlagajo veliko, priznavajo koristnost dejavnosti, vendar v manjši meri. Vprašanje 4.8: „V kolikšni meri so študije/ocene vrzeli pri pobiranju DDV pripomogle k boljši usmeritvi prihodnjih prizadevanj vaše davčne uprave na področju skladnosti?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV.

2.2Učinek vrzeli pri pobiranju DDV na lastna sredstva Lastna sredstva iz naslova DDV za proračun Unije se obračunajo od osnove za DDV vsake države članice. Osnove za DDV se najprej uskladijo v skladu s pravili EU, nato pa se izračunajo lastna sredstva iz naslova DDV, ki jih je treba plačati. Enak delež se nato obračuna od usklajene osnove vsake države članice, ki pa je omejena na 50 % bruto nacionalnega dohodka (BND) države članice. Uspešnost upravljanja DDV v državah članicah neposredno vpliva na prihodke EU. Ker se neto prihodki iz DDV, ki jih pobere vsaka država članica, uporabljajo za določitev usklajene osnove, vrzel pri pobiranju DDV vpliva tako na prihodke držav članic kot na zneske lastnih sredstev EU iz naslova DDV. S pravnega vidika je Sodišče vzpostavilo javno povezavo med nacionalnim pobiranjem DDV in dajanjem ustreznih virov na razpolago proračunu EU. Delež prispevkov iz DDV se postopoma znižuje, vsak upad iz lastnih sredstev iz naslova DDV pa je treba nadomestiti z ustreznim povečanjem prispevkov iz naslova BND, ki jih plača vsaka država članica. Podatki o vrzelih pri pobiranju DDV v državah članicah se lahko obravnavajo z različnih vidikov, kot sta delež vrzeli ali njena velikost v absolutni vrednosti, pri čemer se v vsakem primeru oblikuje enaka splošna slika manjkajočih prihodkov. (a) Vrzel pri pobiranju DDV kot delež skupnega zneska (b) Vrzel pri pobiranju DDV v milijonih EUR obveznosti iz naslova DDV Vir: Evropska komisija (2021) – Vrzel pri pobiranju DDV v EU. 2.3Upravljanje DDV in regulativno breme za podjetja Čeprav so načela v zvezi z DDV usklajena, se lahko pravila sprejemajo in izvajajo različno v različnih državah članicah, zato se regulativno breme podjetij precej razlikuje. Učinkovitost in uspešnost davčnih uprav vplivata tako na stroške davčnega upravljanja za vlade kot tudi na stroške skladnosti za podjetja. Ker DDV predstavlja velik del upravnega bremena za podjetja, je enako pomembno izboljšati kakovost upravljanja DDV. Vendar pa ocenjevanje upravnega bremena za zavezance za DDV ne spada v obseg tega poročila. Priporočilo 1: Izračun in analiza nacionalne vrzeli pri pobiranju DDV ter njenih različnih sestavnih elementov (goljufija znotraj Skupnosti z neobstoječim trgovcem, e-trgovanje itd.). 3.Registracija za DDV in analiza tveganja Registracija in številčenje davčnih zavezancev (podjetja, fizične osebe in drugi subjekti, registrirani za DDV) predstavljata temeljni začetni korak pri upravljanju DDV, ki krepi ključne upravne postopke, če so informacije v podatkovni zbirki registracij popolne, točne in ažurne. Ob registraciji so zavezanci za DDV vključeni v nacionalne podatkovne zbirke za DDV. Komisija je v prejšnjem poročilu državam članicam priporočila, naj: ·storijo več za pomoč davčnim zavezancem, zlasti tujim, pri izpolnjevanju obveznosti v zvezi z registracijo za DDV (priporočilo 4); ·razmislijo o dodelitvi identifikacijskih številk za DDV in številk registracije v sistemu izmenjave podatkov o DDV (VIES) (priporočilo 5); ·bolj sistematično preverjajo veljavnost podatkov o registraciji za DDV in v sistemu VIES (priporočilo 6).

7.0Pomoč davčnim zavezancem z boljšo komunikacijo Ker je bilo državam članicam v prejšnjem poročilu priporočeno, naj storijo več za pomoč davčnim zavezancem pri njihovih obveznostih v zvezi z registracijo za DDV, je bilo vključeno nadaljnje vprašanje za oceno napredka v zvezi s tem. Države članice so v svojih odgovorih navedle, da je spletna registracija večinoma na voljo ter da so davčni zavezanci obveščeni o spletni registraciji in s tem povezanimi obveznostmi. Vprašanje 3.3: „Ali davčna uprava obvešča davčne zavezance o njihovih obveznostih v zvezi z registracijo za DDV in postopku registracije po spletu? Na primer prek spletne strani, aplikacij itd.“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Vprašanje 3.8: „Spletna registracija …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 2: Obveščanje davčnih zavezancev o njihovih obveznostih v zvezi z DDV prek spleta in omogočanje spletne registracije. 7.1Popolnost podatkovne zbirke davčnih zavezancev, registriranih za DDV Najti je treba ravnovesje med omogočanjem novo nastajajočih gospodarskih dejavnosti prek enostavne registracije za DDV na eni strani in bojem proti goljufijam na področju DDV na drugi. Za opravljanje gospodarske dejavnosti v državi članici EU ni potrebna stalna poslovna enota v zadevni državi, temveč je dovolj veljavna identifikacijska številka za DDV. Skrbno ocenjevanje vložnikov zahtevka v fazi registracije je zato kritičen korak pri prepoznavanju možnih primerov goljufije. V boju proti goljufijam na področju DDV je pod določenimi pogoji lahko potrebna zavrnitev zahtevka za izdajo identifikacijske številke za DDV. Postopek registracije bi moral vključevati element analize tveganja na podlagi informacij, ki jih vložnik predloži v fazi registracije in ki se navzkrižno preverijo z informacijami, pridobljenimi od tretjih oseb, ter po potrebi filtrirajo po postopku razjasnitve z davčnim zavezancem. Države članice bi morale zagotoviti, da so informacije v njihovih zbirkah podatkov za DDV popolne in točne ter da se redno posodabljajo. V ta namen bi morale imeti vsestranski informacijski podsistem za registracijo, ki bi se povezoval z drugimi informacijskimi podsistemi v davčni upravi in​ jim omogočal, da začasno ustavijo prejemanje obračunov DDV, izdajajo opomnike, ocenijo odmere in izvajajo druge ukrepe v zvezi z davčnimi zavezanci, ki so začasno neaktivni. Morale bi biti zmožne ustvariti upravljavske informacije v zvezi z registracijami za DDV in redno preverjati, v kolikšni meri podatkovna zbirka VIES zagotavlja gotovost glede njihove veljavnosti. Da bi Komisija določila celovitost podatkovnih zbirk registracij za DDV, se je pozanimala tudi o številu davčnih zavezancev, registracijah za DDV in mini sistemu „vse na enem mestu“ (mini VEM), opravljenih preverjanjih registracij ter pričakovanih obračunih DDV in prihodkih iz DDV. V prejšnjem poročilu je bilo ugotovljeno, da so v državah članicah vzpostavljeni postopki registracije in da je spletna registracija vse bolj priljubljena. Poleg tega so v nekaterih državah članicah na voljo zmogljivosti za registracijo „vse na enem mestu“, v postopek registracije za DDV pa je vključenih več uradov, na primer gospodarske zbornice. Države članice so bile v raziskavi vprašane o samodejni izmenjavi informacij med davčnimi upravami in različnimi organi, pristojnimi za registracijo podjetij.

Vprašanje 3.2: „3.2 Ali obstaja samodejna izmenjava informacij med davčno upravo in temi organi [pristojnimi za registracijo podjetij, na primer: gospodarsko zbornico]?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Za zagotovitev popolnosti in točnosti podatkovnih zbirk za DDV je ključna večja integracija ustreznih podatkovnih zbirk in dejanska izmenjava informacij med vključenimi nacionalnimi akterji. Priporočilo 3: Izboljšanje samodejne izmenjave informacij med davčnimi upravami in drugimi nacionalnimi organi. Podatkovne zbirke registracij držav članic bi morale vsebovati minimalne informacije o davčnih zavezancih, da bi se izpolnil standard popolnosti in točnosti. Večina relevantnih podatkov o davčnih zavezancih bi morala biti v podatkovni zbirki za DDV od trenutka, ko se ti registrirajo. Vprašanje 3.4: „Katere informacije so potrebne pri registraciji novega davčnega zavezanca (razen v sistemu mini VEM)? (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Podatkovne zbirke davčnih zavezancev, registriranih za DDV, se v državah članicah na splošno dobro vzdržujejo. Vključujejo večino pomembnih podrobnosti o davčnih zavezancih, poleg tega pa so vsebovane informacije primerne za učinkovito komunikacijo z njimi. Večina držav članic (24 od 28) pri registraciji novega zavezanca za DDV zahteva večino polj z informacijami. Deset držav članic, in sicer Danska, Irska, Grčija, Hrvaška, Ciper, Litva, Madžarska, Avstrija, Portugalska in Združeno kraljestvo, je vključilo vsa polja. Večina držav članic, ki v svojih podatkovnih zbirkah nima vključenih minimalno zahtevanih polj, zahteva druga polja ali nadomestne informacije, kot so podatki o bančnem računu, pričakovani promet, identifikacijski podatki zakonitih zastopnikov, viri financiranja in podatki o zaposlenih. Povečanje učinkovitosti bi bilo mogoče doseči tako, da se ta polja vključijo ob registraciji, s čimer se zagotovi, da se takoj prikažejo v podatkovni zbirki. Tako nacionalnim davčnim upravam ne bi bilo treba pridobivati dodatnih informacij prek individualnih poizvedb. Priporočilo 4: Vzdrževanje točne in popolne podatkovne zbirke za DDV. Analiza ni pokazala sistematične povezave med vrzeljo pri pobiranju DDV in kazalniki, kot so število registriranih davčnih zavezancev, število podjetij, registriranih za DDV, in informacije, zahtevane ob registraciji. Obstaja lahko majhna povezava med velikostjo vrzeli pri pobiranju DDV in povprečno vrednostjo pobranega DDV na davčnega zavezanca. Zdi se, da imajo države članice z najvišjo vrednostjo prihodkov na davčnega zavezanca, registriranega za DDV (Luksemburg, Irska, Danska in Združeno kraljestvo), sorazmerno manjšo vrzel pri pobiranju DDV. Slika 9 prikazuje obseg, v katerem države članice preverjajo registracije za DDV ter ali so vloge za registracijo verodostojne in ali vložniki izpolnjujejo zakonske zahteve za registracijo. (a) Vprašanje 3.5: „Katere informacije so potrebne pri registraciji novega davčnega zavezanca (razen v sistemu mini VEM)?

(možnih je več odgovorov)“ (b) Vprašanje 3.6: „Ali vaša davčna uprava izvaja predhodna preverjanja pred registracijo za DDV?

(možnih je več odgovorov)“

Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Države članice na splošno uporabljajo kazalnike tveganja; preverjanja se izvajajo sistematično in lahko po potrebi vključujejo obiske v prostorih davčnega zavezanca. Vzpostavljeni so postopki za zagotovitev, da so vloge za registracijo verodostojne in da vložniki izpolnjujejo zakonske zahteve. Vendar bi Grčiji, Italiji, Cipru, Malti in Portugalski koristila večja doslednost pri predhodnih preverjanjih. Češki in Španiji se priporoča, naj podrobneje preverjata identiteto vložnikov, Bolgarija, Češka, Španija, Malta, Nizozemska, Romunija in Švedska pa bodo morda morale ponovno proučiti svoje določbe o pravnem preverjanju registracij za DDV. Nekatere države članice so poročale o drugih predhodnih preverjanjih. Ta temeljijo na različnih virih, kot so teoretične raziskave, informacije javnega značaja, obiski na kraju samem pred registracijo in kazenske evidence. Pogosto se uporabljajo tudi zahteve po informacijah, poslane drugim nacionalnim agencijam, razgovori/sestanki z direktorji ali njihovimi pooblaščenimi zastopniki ali namenski vprašalniki za oceno tveganja. Dobra praksa bi lahko bila tudi zagotovitev interoperabilnosti med obdavčitvijo in merili carinskega tveganja, ki so pomembna za DDV (npr. signali, povezani s carinskim postopkom 42, bi se lahko nanašali tudi na tveganje goljufije na področju DDV). V več odgovorih je bilo navedeno upravno in mednarodno sodelovanje kot dodaten vir preverjanja. Priporočilo 5: Opravljanje pravnih preverjanj in preverjanj identitete ter sistematičnih predhodnih preverjanj na podlagi kazalnikov tveganja. Delež zavrnjenih zahtevkov za registracijo za DDV kaže na kakovost postopka ocene tveganja in se giblje od 0 % v Italiji do več kot 20 % v Latviji in Litvi. Države članice z nizko stopnjo zavrnjenih registracij za DDV imajo običajno večjo vrzel pri pobiranju DDV, države članice z višjo stopnjo zavrnitev pa so v tem pogledu uspešnejše. Italija in Grčija sta na primer odgovorili z „nič“ oziroma „podatki niso na voljo“; v Romuniji se je skupni delež zavrnjenih registracij za DDV zmanjšal s 14,5 % v letu 2016 na 2,2 % v letu 2019. Državam članicam bi lahko koristila vzpostavitev institucionalnega pomnilnika zahtevkov za registracijo, zlasti zavrnjenih, da bi izboljšali poznavanje legitimnega interesa vložnika za opravljanje gospodarske dejavnosti in njegove zmogljivosti za njeno opravljanje. Vprašanje 3.7: Ali vaša uprava vodi evidenco vložnikov, katerih registracija je bila zavrnjena? Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Večina držav članic (19 od 28) vodi evidenco vložnikov, katerih registracija je bila zavrnjena. Vse države članice bi morale sprejeti to dobro prakso in po potrebi razmisliti o spremembi nacionalne zakonodaje. Priporočilo 6: Vodenje evidence vložnikov, katerih registracija je bila zavrnjena. Večina držav članic navzkrižno preverja informacije v podatkovni zbirki registracij za DDV z viri informacij tretjih oseb, kot so drugi vladni registri, za izboljšanje celovitosti in točnosti svojih podatkovnih zbirk. To je dobra praksa in tudi druge države članice bi morale slediti zgledu Danske, Estonije, Irske, Grčije, Francije, Hrvaške, Latvije, Litve, Luksemburga, Romunije in Švedske. Vprašanje 3.9: „Ali se informacije v podatkovni zbirki registracij za DDV navzkrižno preverjajo z viri informacij tretjih oseb (npr. drugimi vladnimi registri, kot je poslovni register), da se zagotovi njihova ažurnost?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 7: Navzkrižno preverjanje informacij v podatkovni zbirki registracij za DDV z viri informacij tretjih oseb.

Poleg tega je Komisija želela izvedeti več o obstoju in vrsti postopkov, ki se uporabljajo za odkrivanje podjetij in posameznikov, ki bi se morali registrirati, vendar tega ne storijo, in, kar je enako pomembno, o rezultatih teh postopkov. Davčne uprave, ki so na prvo vprašanje odgovorile z „da“, imajo različne postopke za odkrivanje neregistriranih podjetij. Vprašanje 3.11.a: „Navedite, katere vrste pobud je uporabila vaša davčna uprava.

(možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Slika 13 vsebuje več informacij o zadevnih gospodarskih sektorjih. Vprašanje 3.11.b: „Za katere gospodarske sektorje je vaša davčna uprava na podlagi navedenih pobud ugotovila veliko število neregistriranih podjetij? (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 8: Vzpostavitev postopkov za odkrivanje davčnih zavezancev, ki se ne registrirajo, in osredotočanje na konkretne gospodarske sektorje z velikim številom neregistriranih podjetij. Kot je bilo ugotovljeno v prejšnjem poročilu, države članice postopno prehajajo na postopek registracije, ki temelji na oceni tveganja. Za oceno, ali to povzroča velike zamude za zavezance pri pridobitvi identifikacijske številke za DDV in številke registracije v sistemu VIES, se je čas, potreben za obdelavo zahtevka, primerjal s podatki iz prejšnjega obdobja. Vprašanje 2.2.g: „Najmanjše število dni, potrebnih za pridobitev …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Dolgoročnejši pregled potrjuje prejšnje ugotovitve: pristop na podlagi ocene tveganja ne upočasni bistveno postopka registracije, davčne uprave pa prehajajo na združitev identifikacijske številke za DDV in številke registracije v sistemu VIES v edinstveni identifikator. Priporočilo 9: Vključitev postopka za oceno tveganja v postopek registracije. V okviru sistema DDV je dobava blaga znotraj EU oproščena DDV v državi članici dobave, če je blago dobavljeno davčnemu zavezancu, ki se nahaja drugi državi članici. Vstopni DDV bo obračunala država članica, v kateri je davčni zavezanec. Zato mora vsak davčni zavezanec, ki opravlja take dobave, imeti možnost preveriti, ali so njegove stranke v drugi državi članici davčni zavezanci in imajo veljavno identifikacijsko številko za DDV. V ta namen ima vsaka davčna uprava elektronsko podatkovno zbirko, ki vsebuje podatke trgovcev s sedežem v državi članici o registraciji za DDV, vključno z identifikacijsko številko za DDV, imenom in naslovom trgovca. Računalniško podprti sistem VIES je bil vzpostavljen, da bi nacionalnim davčnim upravam omogočil izmenjavo podatkov o dobavah znotraj EU. Davčni zavezanci lahko obiščejo spletišče VIES, da preverijo identifikacijske številke za DDV svojih trgovinskih partnerjev.

Da bi se ocenil njihov odziv na priporočilo o bolj sistematičnem preverjanju veljavnosti podatkov o registraciji za DDV in v sistemu VIES, so bile države članice vprašane o obstoju nadaljnjega preverjanja po registraciji v sistemu VIES. (a) Vprašanje 3.12: „Ali po registraciji v sistemu VIES opravljate nadaljnje preverjanje veljavnosti številk?“ (b) Vprašanje 3.13: „Ali vaša davčna uprava odstrani identifikacijsko številko VIES iz sistema VIES v primeru goljufije?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. V skladu s členom 22 Uredbe Sveta (EU) št. 904/2010 morajo države članice izvajati nadzor po registraciji, če pred registracijo opravijo le predhodna preverjanja. Le manjšina držav članic (18 %) je odgovorila, da teh podatkov ne preverja, medtem ko v času prejšnjega poročila več kot 30 % davčnih uprav ni izvajalo postopkov nadzora po registraciji. Dvajset držav članic ima vzpostavljene določbe, ki dovoljujejo odstranitev identifikacijske številke VIES v primeru goljufije, kar je po mnenju Komisije dobra praksa. Danska in Ciper sta navedla, da ne preverjata veljavnosti identifikacijske številke VIES po registraciji, Bolgarija, Estonija, Poljska, Slovaška in Finska pa so navedle, da v primerih goljufije ne odstranijo identifikacijskih številk VIES. Nemčija, Švedska in Združeno kraljestvo so navedle, da ne preverjajo veljavnosti identifikacijske številke VIES po registraciji in je v primeru goljufije tudi ne odstranijo. Državam članicam se priporoča, naj sledijo zgledu večine. Sistem DDV podpira notranji trg EU, veriga goljufij na področju DDV pa je običajno dolga in vključuje dve ali več držav; včasih je treba ukrepati proti notranjim trgovcem, da se prepreči „izvoz“ goljufije na področju DDV v drugo državo članico. Priporočilo 10: Opravljanje nadaljnjih preverjanj številk registracije v sistemu VIES in analiziranje možnosti začasne ukinitve ali odstranitve identifikacijske številke VIES v primeru goljufije. Uspešna davčna uprava bi morala spremljati postopek registracije za DDV in ocenjevati izid svojih ukrepov za skladnost s predpisi o DDV. Informacijska tehnologija ima pri tem bistveno vlogo, saj pomaga davčnim upravam pri navzkrižnem preverjanju podatkov ter odkrivanju in analizi tveganj. Zato bi morale biti informacije o registraciji povezane z drugimi informacijskimi podsistemi, kot so vložitev obračunov in plačilo ter pobiranje in revizija, ter ustvarjati upravljavske informacije, ki bi podpirale postopek odločanja. Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Ker Komisija ne more neposredno oceniti medsebojne povezanosti notranjih podsistemov, so bile države članice vprašane, ali je informacijski podsistem za registracijo za DDV njihove davčne uprave povezan z drugimi informacijskimi podsistemi. Večina (90 %) je odgovorila pritrdilno; samo na Češkem, v Estoniji, na Cipru in Malti tak vmesnik ni na voljo. Poleg tega so Danska, Estonija, Irska, Grčija in Hrvaška odgovorile z „da“ na večino vprašanj, katerih cilj je bil opredeliti učinkovit informacijski podsistem za vložitev in obdelavo obračunov DDV, Bolgarija, Češka, Italija, Malta, Nizozemska in Poljska pa so navedle, da imajo vzpostavljen sistem z manjšim številom sestavnih elementov. Priporočilo 11: Povezava informacijskega sistema za registracijo z drugimi podsistemi davčne uprave, kot so vlaganje obračunov in plačilo, pobiranje in revizija. Kar zadeva dobro prakso pri registraciji, se na splošno ugotavlja, da države članice težijo k integriranemu sistemu ocenjevanja tveganja in k oblikovanju spletnega vmesnika za davčne zavezance, da lahko ti nemudoma sporočijo vsako spremembo svojih podatkov.

Priporočilo 12: Omogočanje zavezancem za DDV dostop do podatkov, povezanih z DDV, ter njihovo vizualizacijo in spreminjanje prek varne spletne povezave. 4.DDV, informacijska tehnologija in nove tehnologije 4.1E-trgovanje Z e-trgovanjem je trgovanje bolj dostopno, vendar ponuja tudi priložnosti za goljufije. Evropsko računsko sodišče je ugotovilo, da „mnogo izzivov v zvezi s pobiranjem DDV […] še ni bilo odpravljenih“ in pozvalo Komisijo, naj „spremlja delovanje prodaje blaga na daljavo znotraj EU in sistema mini vse na enem mestu (VEM)“. Davčne uprave bi morale poznati svoje davčne zavezance ter voditi evidenco podjetij, ki dobavljajo blago in storitve strankam (med podjetji in potrošniki) na spletu. Vendar je le polovica držav članic (Belgija, Bolgarija, Češka, Danska, Irska, Grčija, Italija, Ciper, Latvija, Litva, Luksemburg, Madžarska, Avstrija in Slovaška) potrdila, da vodijo evidenco o številu davčnih zavezancev, registriranih za DDV, ki prodajajo blago ali storitve na spletu. Vprašanje 3.14: „Ali vaša davčna uprava vodi evidenco o številu davčnih zavezancev, registriranih za DDV, ki prodajajo blago ali storitve na spletu?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Poleg tega se število (ali ocene) davčnih zavezancev, ki se ukvarjajo z e-trgovanjem, zelo razlikuje, in sicer od več kot 10 000 v Bolgariji, na Češkem, v Grčiji in Latviji do manj kot 100 v Italiji (71), Belgiji (25) in Avstriji (5). Priporočilo 13: Vzpostavitev in vzdrževanje registra davčnih zavezancev, ki se ukvarjajo z e-trgovanjem. 4.2Mini sistem „vse na enem mestu“ Sistem mini VEM je izbirna shema za davčne zavezance, ki jim omogoča obračunavanje DDV samo v eni državi članici EU namesto v več državah članicah EU. Uporablja se za čezmejne telekomunikacije, televizijsko in radijsko oddajanje ter digitalne storitve za osebe, ki niso davčni zavezanci. Sistem mini VEM omogoča operaterjem tovrstnih storitev, da predložijo svoje obračune DDV in plačajo veljavni DDV, ki ga dolgujejo več državam članicam EU (države članice potrošnje), prek spletnega sistema v eni od držav članic EU (država članica identifikacije). (a) Država članica potrošnje (b) Država članica identifikacije Opomba: vrednosti so v milijonih EUR.

Vir: Evropska komisija (2021) – Spremljanje mini sistema „vse na enem mestu“. Uvedba sistema mini VEM leta 2015 je bila uspešna. Zaradi razlik med državo članico identifikacije in državami članicami potrošnje je za njegovo delovanje bistvena visoka stopnja zaupanja na vseh straneh. To zaupanje temelji na skrbnosti držav članic, zlasti pri njihovi komunikaciji (po možnosti po namenskem kanalu) s podjetji, ki uporabljajo shemo, v postopku registracije (preverjanje trgovcev, preden se registrirajo za sistem mini VEM) in pri nadzoru (ki lahko privede do odjave registracije, npr. neaktivnih davčnih zavezancev). Vprašanje 2.4: „Kakšna preverjanja registracij za namene sistema mini VEM se sistematično izvajajo v vaši državi (kot državi članici identifikacije)? (možnih je več odgovorov)“

Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Vprašanje 4.4: „Storitve za davčne zavezance: vaša davčna uprava … ima namenski informacijski kanal“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Večina držav članic zahteva le osnovne podatke, kot so kontaktni podatki (polno ime davčnega zavezanca, njegov poslovni in poštni naslov itd.), datum ustanovitve/registracije, narava dejavnosti in klasifikacija glede na gospodarski sektor. Zato imajo včasih le omejeno znanje o podjetjih, registriranih v sistemu mini VEM. Sedemnajst držav članic (Belgija, Bolgarija, Nemčija, Irska, Grčija, Španija, Latvija, Luksemburg, Madžarska, Malta, Poljska, Romunija, Slovenija, Slovaška, Finska, Švedska in Združeno kraljestvo) zbira tudi druge informacije, kot so: ·predhodne registracije in uporaba sheme mini VEM; ·poizvedbe o osebah, ki so bile odjavljene zaradi spremembe države članice identifikacije; ·iskanje po identifikacijski številki za več registracij (več kot ena država članica); ·preverjanje, ali ima podjetje stalno poslovno enoto v državi ali ne; ·podatki o bančnem računu itd. Nekatere države članice (Slovenija, Švedska in Združeno kraljestvo) preverjajo tudi obstoj spletne strani ali drugih sredstev za distribucijo elektronskih storitev, javne registre tretjih držav in vrsto dobave. Priporočilo 14: Vzpostavitev namenskega informacijskega kanala za sistem mini VEM in sistematično izvajanje predhodnih preverjanj registracij za namene sistema mini VEM. Kar zadeva unijsko ureditev, odgovori držav članic kažejo, da se je število podjetij, registriranih v sistemu mini VEM, v obdobju 2016–2019 povečalo. Relativna rast neunijske ureditve je bila znatnejša, saj odraža tudi učinek osnove, ki predstavlja majhno število registracij na začetku analiziranega obdobja. V zadnjem času se zdi, da se je trend naraščanja zavezancev, registriranih v sistemu mini VEM, obrnil, kar bi lahko kazalo na večjo strogost pri odjavi registracije neaktivnih zavezancev. (a) Unijska ureditev

(b) Neunijska ureditev Vir: Evropska komisija (2020) – Statistika za sistem mini VEM. Razvoj na ravni države članice pa je drugačen: nekatere države, kot sta Estonija in Nizozemska, so v tem obdobju zabeležile znatno povečanje, druge, kot so Nemčija, Irska, Francija, Poljska in Slovaška, pa zmanjšanje registracij v sistemu mini VEM. Opomba: v stolpcih so primerjane registracije v sistemu mini VEM v letu 2019 s povprečjem registracij v sistemu mini VEM v obdobju 2016–2019. Vir: Evropska komisija (2020) – Statistika za sistem mini VEM. Odjava registracije v sistemu mini VEM se opravi bodisi na zahtevo zavezanca bodisi na pobudo davčne uprave. Slednje je dober pokazatelj prizadevanj davčnih uprav, da bi ohranile točnost podatkovne zbirke sistema mini VEM. Odgovori držav članic razkrivajo omejen napredek na tem področju, zlasti proti koncu analiziranega obdobja. Opomba: stolpci prikazujejo delež odjav registracij glede na skupno število registriranih podjetij, povprečno v obdobju 2016–2019.

Vir: Evropska komisija (2020) – Statistika za sistem mini VEM. Vendar se številke zelo razlikujejo. Zdi se, da skoraj polovica držav članic (Danska, Estonija, Grčija, Hrvaška, Italija, Litva, Poljska, Portugalska, Romunija, Slovenija, Slovaška, Finska in Švedska) sploh nima odjave registracije v sistemu mini VEM po uradni dolžnosti; druge (zlasti Belgija, Španija, Češka, Francija, Združeno kraljestvo, Ciper, Irska in Latvija) čistijo svoje podatkovne zbirke sistema mini VEM z odjavo registracije po uradni dolžnosti. Priporočilo 15: Okrepitev prizadevanj za vzdrževanje točnosti podatkovne zbirke sistema mini VEM. Ne vodijo vse registracije v revizije. Ob preverjanju odgovorov z drugimi razpoložljivimi notranjimi viri podatkov je jasno, da države članice ne revidirajo davčnih zavezancev, registriranih v sistemu mini VEM. Vir: Evropska komisija (2020) – Statistika za sistem mini VEM.

Število revizij davčnih zavezancev, registriranih v sistemu mini VEM, v državah članicah EU je zelo majhno, saj jih je bilo v letu 2019 le 47 v državah članicah identifikacije in državah članicah potrošnje v okviru unijske in neunijske ureditve, medtem ko je mediana za EU nič. To pomeni, da je revizija trenutno izjema v splošni realnosti nerevidiranja v okviru sistema mini VEM na ravni EU. Samo Belgija (sedem revizij kot država članica identifikacije in štiri revizije kot država članica potrošnje v unijski ureditvi), Danska (14 revizij kot država članica potrošnje v neunijski ureditvi), Finska (sedem revizij kot država članica identifikacije v neunijski ureditvi) in Španija (pet revizij kot država članica potrošnje v unijski ureditvi) so poročale o določeni dejavnosti na tem področju. Velika večina držav članic (16 od 28) leta 2019 ni izvedla nobenih revizij v okviru sistema mini VEM. Nekatere so pojasnile, da niso mogle posredovati podatka, ker izvajajo popolnoma integrirano analizo tveganja in sistem upravljanja skladnosti za vse davke, zato revizije v okviru sistema mini VEM niso ločeno opredeljene v nacionalni statistiki. Priporočilo 16: Izboljšanje revizijske dejavnosti v zvezi s podjetji, registriranimi v sistemu mini VEM. 4.3Digitalizacija, informacijska tehnologija in podatkovna analitika Komisija je v prejšnjem poročilu priporočila državam članicam, naj okrepijo digitalizacijo in avtomatizacijo davčnih uprav ter si izmenjujejo/souporabljajo podatke (priporočili 2 in 11). V okviru nadaljnjih ukrepov so bile države članice vprašane, ali je v njihovi davčni upravi v obdobju 2016–2019 prišlo do večjih izboljšav na področju informacijske tehnologije (npr. projekti digitalizacije, nove funkcionalnosti). Večina držav članic je odgovorila pritrdilno, kar se zdi povezano z individualno uspešnostjo pri (1) povprečnem zmanjšanju vrzeli pri pobiranju DDV in (2) povprečnem povečanju prihodkov iz DDV v istem obdobju. (a) Vprašanje 1.10: „Ali je v davčni upravi vaše države članice v obdobju 2016–2019 prišlo do večjih izboljšav na področju informacijske tehnologije (npr. projekti digitalizacije, nove funkcionalnosti)?“ (b) Večja pobuda na področju informacijske tehnologije („Da“/„Ne“) v primerjavi s spremembami prihodkov iz DDV in vrzeli pri pobiranju DDV Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Zdi se, da se z izboljšavami na področju informacijske tehnologije doseže doslednejše zmanjšanje vrzeli pri pobiranju DDV in večje povečanje prihodkov iz DDV. Države članice, ki so navedle večjo izboljšavo na področju informacijske tehnologije, so bile v istem obdobju skoraj štirikrat uspešnejše pri zmanjševanju vrzeli pri pobiranju DDV. V državah članicah, ki so navedle večjo izboljšavo na področju informacijske tehnologije, se je pobiranje DDV v analiziranem obdobju v povprečju povečalo za 37 %. Vendar podatki vključujejo vpliv učinka osnove (države članice na začetku analize niso bile na enaki stopnji informacijskega razvoja, zato so imele nekatere države več prostora za večje izboljšave) in druge parametre, kot so spremembe stopenj DDV v zadevnem obdobju. Ekonometrični modeli, izdelani v prejšnjih študijah vrzeli pri pobiranju DDV (2018, 2020), kažejo na statistično pomembnost deleža izdatkov za informacijsko tehnologijo pri pojasnjevanju velikosti vrzeli pri pobiranju DDV. Rezultati ocen osnovne specifikacije kažejo, da je za zmanjšanje vrzeli pri pobiranju DDV za 1 odstotno točko potrebno povečanje deleža izdatkov za informacijsko tehnologijo v skupnih izdatkih davčnih uprav za približno 5,4 odstotne točke. Vendar izdatki za informacijsko tehnologijo niso čarobna rešitev, saj je njihov vpliv omejen: na določeni ravni povečana vlaganja v informacijsko tehnologijo nimajo več pozitivnega učinka. Opaziti je mogoče konkavno razmerje med deležem izdatkov za informacijsko tehnologijo in vrzeljo pri pobiranju DDV. Koristi začnejo izginjati, ko izdatki za informacijsko tehnologijo znašajo približno 9,8 % skupnih izdatkov davčne uprave. Po podatkih, prejetih od davčnih uprav in drugih virov (OECD), je bil delež skupnih izdatkov za informacijsko tehnologijo (naložbe in vzdrževanje), prilagojen pobiranju DDV, večji za deset držav članic: Irsko, Finsko, Latvijo, Madžarsko, Litvo, Bolgarijo, Češko, Malto, Italijo in Poljsko (za namene analize so združene v „skupina držav z večjimi izdatki za informacijsko tehnologijo“). Priporočilo 17: Vlaganje v znatne nadgradnje informacijske tehnologije in vzdrževanje obstoječih informacijskih sistemov na podlagi analize splošnih potreb.

Skupina desetih držav z večjimi izdatki za informacijsko tehnologijo v primerjavi s povprečjem v EU Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Če se analiza ponovi za skupne izdatke za informacijsko tehnologijo v zadevnem obdobju, je deset držav članic, ki so največ vlagale v informacijsko tehnologijo, doseglo bistveno boljše rezultate v zvezi s prihodki iz DDV (81-odstotno povečanje) in vrzeljo pri pobiranju DDV (dvojno zmanjšanje v odstotnih točkah). Izdatki za informacijsko tehnologijo in zlasti naložbe vanjo niso linearno porazdeljeni in se lahko z leti precej razlikujejo. Digitalizacija davčnih uprav vključuje dve glavni komponenti: izdatke za informacijsko tehnologijo (naložbe in vzdrževanje) in ljudi (strokovnjaki za informacijsko tehnologijo). Število zaposlenih na področju informacijske tehnologije v EU se je v obdobju 2016–2019 v povprečju povečalo za 13 %, pri čemer so Bolgarija, Madžarska, Finska, Romunija in Španija nad povprečjem (pri zaposlitvi za polni delovni čas). Ciper, Hrvaška, Estonija, Španija, Švedska in predvsem Poljska so v tem obdobju zabeležile znatno povečanje števila zaposlenih na področju informacijske tehnologije. Vendar pa je nemogoče izvesti oceno znanj in spretnosti na področju informacijske tehnologije, čeprav bi davčnim upravam lahko koristila za prilagoditev njihovih strategij. Države članice EU uporabljajo različne modele razvoja informacijske tehnologije, tj. lastne ali zunanje, kar je odvisno od več notranjih dejavnikov in odločitev. Noben model ni idealen, saj imata oba prednosti in slabosti v smislu časa, tveganj in stroškov (npr. ko davčne uprave uporabljajo lastne razvijalce s področja informacijske tehnologije, prevzamejo nase celotno tveganje glede njihovih sposobnosti, pri zunanjem razvijalcu pa ne). Na splošno davčne uprave povečujejo izdatke za informacijsko tehnologijo in zaposlovanje strokovnjakov s področja informacijske tehnologije, kar se običajno obrestuje. Komisija zato vztraja pri svojem prejšnjem priporočilu glede povečanja stopnje digitalizacije ter prizadevanj za avtomatizacijo in izmenjavo podatkov. Kot je navedeno v prejšnjem poročilu, bi lahko države članice izkoristile tudi tesnejše medsebojno sodelovanje in skupna vlaganja v združljive informacijske rešitve, da se ne podvajajo prizadevanja in sistemi ter da se znižajo stroški informacijske tehnologije. Priporočilo 18: Vlaganje v osebje s področja informacijske tehnologije za povečanje njegovega števila in izboljšanje njegovih znanj in spretnosti. Da bi države članice dosegle dosledno visoko raven skladnosti, iščejo ravnovesje med dvema elementoma in ju združujejo v neke vrste pristop nagrajevanja in kaznovanja: izboljšanje storitev za davčne zavezance, ki izpolnjujejo obveznosti (nagrajevanje) ter opredelitev in discipliniranje zavezancev, ki ne izpolnjujejo obveznosti (kaznovanje). Ta strateška načina ukrepanja imata eno skupno stvar: podatke. Učinkovita uporaba podatkov pomaga pri hitrejših, pravičnejših in bolj informiranih odločitvah, zagotavljanju boljših storitev za davčne zavezance in odkrivanju davčnih zavezancev, ki ne izpolnjujejo obveznosti. Analiza v spodnjem oddelku se začne z (1) načrti upravljanja skladnosti davčne uprave, nadaljuje s (2) storitvami za davčne zavezance in konča s (3) podatki, ki jih davčna uprava uporablja za skladnost s predpisi o DDV. 4.4Načrti za upravljanje skladnosti Upravljanje DDV bi se moralo začeti z dobrim načrtom skladnosti. Program za zagotavljanje skladnosti davčnih zavezancev je „načrt na visoki ravni, ki v enem dokumentu združuje opis najpomembnejših tveganj glede skladnosti, ugotovljenih v davčnem sistemu, in podrobno opisuje, kako se namerava davčna agencija odzvati na ta tveganja“ (MDS, 2010). Komisija je v prejšnjem poročilu priporočila, da bi države članice „morale zagotoviti, da je njihova revizijska strategija del splošne strategije izpolnjevanja obveznosti (na področju DDV) in ne osamljen pristop“. Preverjanje, ali države članice izpolnjujejo to zahtevo, je odvisno od obstoja takega dokumenta, njegove odobritve na ustrezni višji ravni in njegove vključitve v letno operativno načrtovanje davčne uprave. Vprašanje 4.1: „Ali ima vaša davčna uprava načrt za izboljšanje skladnosti?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priprava načrta skladnosti je eden od korakov v pravo smer. Za postopek upravljanja DDV pa je vsebina načrta še toliko pomembnejša. Komisija je zaprosila za več informacij o vključevanju najpomembnejših tveganj glede skladnosti s predpisi o DDV in odzivov nanje, revizijskih načrtov, blažilnih ukrepov in drugih elementov v načrte skladnosti držav članic. Ugotovitve so povzete na sliki 28.

Vprašanje 4.1.a: „Načrt skladnosti z davčnimi predpisi vaše davčne uprave … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Glede na odgovore na vprašanja v zvezi z njihovimi načrti skladnosti so načrti skladnosti v osmih državah članicah popolnoma pregledni/javni in na voljo davčnim zavezancem. Šest od teh držav članic (Irska, Španija, Hrvaška, Italija, Nizozemska in Slovaška) je šlo pri zagotavljanju preglednosti še korak dlje, saj so dokumenti javno dostopni. Poleg tega nekatere države članice EU, kot sta Bolgarija in Španija, v svoje načrte vključujejo vse zgoraj navedene elemente. Hkrati pa so Nemčija, Luksemburg in Portugalska na vprašanje „Ali ima vaša davčna uprava načrt za izboljšanje skladnosti?“ odgovorili nikalno. Priporočilo 19: Zmanjšanje tveganj z načrtom upravljanja skladnosti, ki vključuje glavna tveganja glede skladnosti, in redno spremljanje njegovega izvajanja. 4.5Storitve za davčne zavezance Davčni zavezanci morajo imeti enostaven dostop do informacij in podpore, potrebnih za prostovoljno skladnost s predpisi z razumnimi stroški. „Razvijanje storitev za davčne zavezance in zmanjšanje upravnih bremen davčnih zavezancev je ena najboljših strategij proti goljufijam na področju DDV“ (MDS, Komisija EU, OECD, Svetovna banka). Ker je upravljanje DDV lahko zelo zapleteno, potrebujejo davčni zavezanci ustrezno pomoč. Imajo pravico do ustreznih storitev, ki jim pomagajo pri izpolnjevanju njihovih obveznosti v zvezi z DDV. Komisija je v okviru raziskave vprašala davčne uprave držav članic, ali imajo storitve za davčne zavezance, kot so: ·javno dostopen kanal za zagotavljanje storitev ali katalog storitev za davčne zavezance; ·postopki, ki zagotavljajo redno in sistematično posodabljanje informacij o predpisih o DDV za zavezance; ·informacije o predpisih o DDV v tujih jezikih; ·namenski informacijski kanal za sistem mini VEM; ·standardi zagotavljanja storitev glede na čas, potreben za odgovor na poizvedbe davčnih zavezancev; ·poenostavljene ureditve vodenja evidenc in poročanja za male davčne zavezance. Na s lik i 29 so združeni odgovori, prejeti od držav članic. Vprašanje 4.4: „Storitve za davčne zavezance: vaša davčna uprava … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Samo Grčija, Španija, Latvija in Portugalska zagotavljajo vse zgoraj navedene storitve za davčne zavezance. Velika večina držav članic ponuja večino storitev, Češka, Ciper, Poljska, Romunija in Finska pa ponujajo manj vrst storitev za davčne zavezance.

Davčna uprava bi morala biti pri opravljanju svojih dejavnosti transparentna in objavljati poročila (npr. na svojem spletnem mestu) o svoji uspešnosti pri zagotavljanju storitev za davčne zavezance. Zavezanci za DDV bodo tako začeli zaupati v davčno upravo in utrdili odnos z njo. Komisija je države članice vprašala, ali objavljajo poročila o uspešnosti na področju storitev za davčne zavezance v obdobju 2016–2019. Vprašanje 4.4: „Storitve za davčne zavezance. Vaša davčna uprava … objavlja poročila (npr. na spletnem mestu davčne uprave) o doseženi uspešnosti pri zagotavljanju storitev za davčne zavezance v obdobju 2016–2019.“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Komisija je spraševala le o obstoju storitev za davčne zavezance in ni poskušala v celoti oceniti kakovosti zagotovljene pomoči. Vendar je obiskala spletna mesta vseh držav članic (glej Prilogo 3: Seznam spletnih strani o obveznostih iz naslova DDV). Komisija se je postavila v položaj tujega davčnega zavezanca in poskušala najti ustrezne informacije o registraciji za DDV, ki so na voljo na spletu. V ponderiranih rezultatih na sliki 31 so upoštevane različne razsežnosti obveščanja davčnih zavezancev o obveznostih registracije za DDV, kot so obstoj spletnih informacij, njihova razpoložljivost v tujem jeziku in dojemanje popolnosti informacij. Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Države članice na splošno aktivno obveščajo davčne zavezance o njihovih obveznostih iz naslova DDV. Samo Romunija je na to vprašanje odgovorila nikalno. Manjšina držav članic (Grčija, Romunija, Združeno kraljestvo ter delno Bolgarija, Irska in Ciper) je imela na voljo malo ali nič informacij v tujem jeziku. Običajno je tuji jezik, ki se uporablja za obveščanje davčnih zavezancev, angleščina, kar pojasnjuje relativno nizek rezultat Združenega kraljestva. Države članice so dosegle resničen napredek pri vključevalnosti informacij o DDV in splošnih izkušnjah z navigacijo po mestih, pri čemer so Danska, Estonija, Irska, Latvija, Litva, Nizozemska, Poljska, Finska in Združeno kraljestvo na vrhu seznama. Nekatere države članice (Bolgarija, Grčija, Ciper, Romunija ter delno Nemčija, Francija in Slovaška) zaostajajo. Opozoriti je treba, da boljše in dostopnejše informacije o obveznostih iz naslova DDV in veljavni zakonodaji zahtevajo minimalne naložbe in v relativno kratkem času izboljšajo skladnost z davčnimi predpisi. Priporočilo 20: Sprejetje storitveno usmerjenega odnosa do zavezancev za DDV in izkoriščanje priložnosti, ki jo ponuja interakcija z zavezanci za zagotavljanje visokokakovostnih storitev upravljanja DDV. 4.6Uporaba podatkov za namene skladnosti s predpisi o DDV 4.6.1 Zbiranje podatkov Sodobna davčna uprava mora zadovoljiti naraščajoče povpraševanje po digitaliziranih storitvah na področju upravljanja DDV in izkoristiti priložnosti, ki jih ponuja razvoj informacijske tehnologije na tem področju. Po eni strani imajo zavezanci za DDV večja pričakovanja od storitev davčne uprave, po drugi strani pa naraščajoče povpraševanje povečuje pritisk na davčne uprave, da zavezancem za DDV zagotovijo več storitev. Za zagotavljanje boljših storitev so potrebni številčnejši in kakovostni podatki. Dandanes se ustvarjajo ogromne količine podatkov, kar daje davčnim upravam priložnost, da te podatke uporabijo za namene skladnosti. Komisija je želela ugotoviti, kateri podatki so dostopni za namene skladnosti s predpisi o DDV. Davčne uprave uporabljajo podatke iz različnih virov, kot so računi, internetne platforme, vedenjske in okoljske študije, informacije tretjih oseb, informacije, izmenjane z drugimi državami, in sporazumi o medsebojni pomoči z drugimi državami.

Vprašanje 4.3: „Do katerih kategorij podatkov dostopa davčna uprava in jih uporablja za namene skladnosti s predpisi o DDV? (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Uporaba različnih virov podatkov za namene skladnosti s predpisi o DDV se med državami članicami razlikuje. Na razlike vplivajo tudi posebnosti na področjih, kot so zakonodajni okvir, politična organizacija in družbene strukture. Čeprav si vse države članice izmenjujejo informacije ter uporabljajo sporazume o medsebojni pomoči in informacije tretjih oseb, jih le manjšina uporablja podatke o plačilih prek internetne platforme ali vedenjske študije. Te študije opredeljujejo družbeno-gospodarske dejavnike (npr. starost, spol, zaposlitveni status in izobrazbo) in institucionalne dejavnike (npr. zaupanje v vlado in zadovoljstvo skupnosti s kakovostjo javnih storitev), ki vplivajo na pripravljenost davčnega zavezanca, da izpolni svoje obveznosti iz naslova DDV. Danska, Grčija, Italija in Madžarska so poročale, da uporabljajo širok nabor podatkov za namene skladnosti s predpisi o DDV. Belgija, Nemčija, Luksemburg, Nizozemska in Finska so navedle, da uporabljajo podatke iz le dveh od zgoraj navedenih kategorij. Priporočilo 21: Proučitev možnosti uporabe več naborov podatkov za namene skladnosti s predpisi o DDV ter trajno povečanje kakovosti izmenjave informacij in upravnega sodelovanja. 4.6.2 Informirana odločitev: koristna uporaba podatkov Zelo uspešne davčne uprave se močno zanašajo na svojo podatkovno analitiko in raziskovalne zmogljivosti, da bi zagotavljale boljše storitve, učinkovitejši nadzor in svetovanje vladi o razumni politiki. Po eni strani bi moralo imeti višje vodstvo davčne uprave vse analitične podatke, ki so potrebni za zagotavljanje prispevkov za postopek priprave državnega proračuna in napovedovanje davčnih prihodkov. Po drugi strani pa bi moralo imeti vodstvo v vsakem trenutku celotno sliko postopka upravljanja DDV (preglednica). Večina držav članic EU (20 od 28) ima letne cilje glede pobiranja DDV. Nekatere (Nemčija, Ciper, Luksemburg, Nizozemska, Švedska, Finska in Združeno kraljestvo) ne uporabljajo ciljev glede pobiranja, temveč se zanašajo na ocene prihodkov iz DDV. Ministrstva za finance ali višji politični organi določajo cilje v sodelovanju z davčnimi upravami ali na podlagi njihovih prispevkov, pri čemer upoštevajo različne dejavnike, kot so spremembe v makroekonomskem okolju in napovedi prihodkov iz DDV. Na splošno so cilji in ocene v zvezi s pobiranjem točni (srednje odstopanje je približno 1,2 %), pri čemer so v nekaterih državah članicah (Danska, Nemčija, Estonija, Irska, Grčija, Francija, Latvija, Litva, Luksemburg, Nizozemska, Avstrija, Slovenija, Slovaška in Švedska) dejanske vrednosti pobranih prihodkov iz DDV zelo blizu napovedim ali zastavljenim ciljem. Vprašanje 4.5: „Višje vodstvo davčne uprave redno prejema poročila o …

(možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Brez dobrega nabora osnovnih podatkov je upravljanje DDV manj učinkovito. Tudi najboljši nabori podatkov so neuporabni, če podatkov ni mogoče uporabiti za pridobivanje znanja in uporabnih vpogledov v podporo informiranim odločitvam. V nekaterih državah članicah, kot so Belgija, Španija, Francija, Hrvaška, Latvija, Litva, Madžarska, Romunija, Slovenija in Združeno kraljestvo, višje vodstvo redno prejema poročila. Komisija meni, da so redna poročila na vseh zgoraj naštetih področjih koristna za višje vodstvo v davčni upravi držav članic, saj omogočajo informirane odločitve. Več davčnih uprav je predložilo dodatne informacije o nedavnem razvoju na področju skladnosti s predpisi o DDV in storitev za davčne zavezance. Po primerjavi pobud v najuspešnejših državah članicah z vidika zmanjševanja vrzeli pri pobiranju DDV (Bolgarija, Španija, Francija, Hrvaška, Latvija, Madžarska, Poljska, Portugalska, Slovenija in Slovaška) in državah z zgodovinsko nizkimi vrzelmi pri pobiranju DDV (Danska, Estonija, Finska in Švedska) se zdi, da so najuspešnejši ukrepi: ·uvedba spletnih blagajn; ·elektronsko poročanje;

·nadzor trgovine; ·elektronska revizija in standardizacija; ·poročanje na podlagi transakcij; ·obvladovanje tveganja, vključno s segmentacijo in oblikovanjem vedenjskih profilov; ·na podatkih temelječe tehnike, ki vodijo do ocen tveganja in avtomatiziranega razvrščanja. Priporočilo 22: Zbiranje pomembnih podatkov, vzpostavitev ravnovesja med analizo ocen tveganja in rešitvami za profiliranje ter nadaljnje vlaganje v analitične zmogljivosti. 5.Vložitev in plačilo 5.1Pravočasnost vložitve Vložitev obračunov DDV ostaja glavno sredstvo za ugotavljanje obveznosti davčnega zavezanca iz naslova DDV. Davčni zavezanci z obračunom DDV obvestijo davčno upravo v državi članici registracije o svojih transakcijah, DDV, ki je bil zaračunan njihovim strankam (izstopni DDV) ali ki so ga zaračunali njihovi dobavitelji (izstopni DDV) ter znesku DDV, ki ga je treba plačati ali vrniti. Države članice imajo različne oblike obračunov DDV. Običajno se predložijo v elektronski obliki (nekatere države članice dovoljujejo tudi obračune v papirni obliki), davčni zavezanci pa jih vložijo sami ali prek posrednika. 5.1.1Elektronsko vlaganje Najnovejši razvoj na področju informacijske tehnologije pri elektronskem vlaganju in plačilu davkov davčnim upravam prinaša precejšnjo korist na različnih področjih, kot so izboljšanje učinkovitosti, upravni stroški in izvrševanje. Elektronsko vlaganje prispeva tudi k splošni kakovosti storitev za davčne zavezance, saj zmanjšuje regulativno breme v zvezi z DDV. Da bi dosegle višje stopnje elektronskega vlaganja, države članice stalno oglašujejo njegove prednosti, v nekaterih državah pa je postalo celo obvezno. Vprašanje 5.1: „V moji državi je elektronsko vlaganje obračunov DDV …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Na splošno imajo države članice visoko stopnjo elektronskega vlaganja. Mediana EU je leta 2019 znašala skoraj 99 %. V primerjavi s prejšnjim poročilom je bil pri elektronskem vlaganju dosežen očiten napredek: stopnja se je povečala z več kot 83 % za leto 2013 na skoraj 100 % v skoraj vseh državah članicah za leto 2019. Za pet držav članic (Nemčija, Grčija, Ciper, Malta in Švedska) so bile izračunane stopnje elektronskega vlaganja nižje od 90 %. Če so sporočeni podatki pravilni, je treba obravnavati to nižjo stopnjo elektronskega vlaganja, zlasti v državah članicah, kjer je elektronsko vlaganje obvezno. 5.1.2Spremljanje skladnosti v zvezi z vložitvijo obračunov DDV Elektronsko vlaganje obračunov DDV daje državam članicam možnost, da bolje spremljajo skladnost davčnih zavezancev z roki za vložitev obračunov DDV. Skoraj vse države članice (25 od 28) so odgovorile, da se skladnost davčnih zavezancev z roki za vložitev obračunov DDV spremlja samodejno, več kot polovica pa uporablja merila tveganja ali tehnike profiliranja, ki temeljijo na znanih okoliščinah in vedenju, da bi dosegle višje stopnje pravočasne vložitve obračunov za DDV.

(a) Vprašanje 5.2: „Skladnost davčnih zavezancev z roki za vložitev obračunov DDV se …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. b. Vprašanje 5.3: „Ali se za zagotavljanje pravočasne vložitve obračunov DDV uporabljajo merila tveganja ali tehnike profiliranja (na podlagi znanih okoliščin in vedenja)?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Za številne davčne zavezance je vložitev obračunov DDV najpomembnejši stik z davčno upravo. Države članice lahko določijo svoje roke za vložitev obračunov DDV. Večina pričakuje obračune DDV v zadnjih desetih dneh meseca po koncu obračunskega obdobja, vendar obstajajo izjeme (Nemčija na primer zahteva obračune DDV v desetih dneh po koncu poročevalskega obdobja). Države članice lahko same določijo časovne razporede za predložitev obračunov DDV, pri čemer običajno zahtevajo mesečno poročanje. Tudi četrtletno poročanje je običajno, v nekaterih državah (npr. Italiji) pa se dodatno zahteva letno poročanje. Nekatere države, kot je Nemčija, lahko zahtevajo enkratni letni obračun, če je dejavnost zelo omejena. Druga obdobja za vložitev obračunov DDV so redka, vendar obstajajo (npr. v Franciji za podjetja z nerednim trgovanjem, v Grčiji za male davčne zavezance v določenih kategorijah, kot so obalna ribiška plovila, krajša od 12 m, in v Belgiji za posebne obračune v primerih stečaja ali za sodelovanje na posebnih dogodkih). Take posebne ureditve včasih vplivajo na izračun stopenj pravočasne vložitve (število pravočasno vloženih obračunov glede na število pričakovanih davčnih obračunov), kar je glavni kazalnik skladnosti na področju obračunov DDV. Države članice imajo na splošno visoko stopnjo pravočasnih vložitev, nekatere skoraj 100-odstotno (Belgija, Bolgarija, Estonija, Španija, Latvija, Litva, Avstrija, Slovaška, Finska in Švedska). Povprečje EU znaša 93,1 %. Grčija (66 %), Malta (74 %) in Ciper (86 %) imajo najnižjo stopnjo pravočasnih vložitev, pet držav članic (Češka, Nemčija, Francija, Hrvaška in Poljska) pa ni moglo zagotoviti potrebnih podatkov za izračun tega kazalnika. Priporočilo 23: Nadaljevanje prizadevanjza zagotovitev višje stopnje pravočasnih vložitev kot dobrega kazalnika zanesljivosti sistema DDV. Sprva je bilo veliko storitev upravljanja DDV osredotočenih na enostavnejša področja, kot sta elektronsko vlaganje obračunov DDV in elektronsko plačilo DDV. Vendar morajo davčne uprave tudi pri elektronskem vlaganju sprejeti nadaljnje ukrepe v primeru morebitne neskladnosti. Posledično so davčne uprave uvedle več dvosmernih storitev z različnimi opozorili in obvestili. Kot je prikazano na sliki 36, se ukrepi davčnih uprav za zagotavljanje pravočasnih vložitev obračunov DDV razlikujejo. Vprašanje 5.4: „Katere ukrepe izvede vaša davčna uprava v primeru prepozne vložitve ali nevložitve obračunov DDV? (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 24: Proaktivnost pri opominjanju davčnih zavezancev na roke za vložitev obračunov in uporaba posebnih podpornih orodij. Avtomatizirati bi bilo treba odkrivanje davčnih zavezancev, ki niso pravočasno vložili obračuna DDV, nadaljnje in izvršilne ukrepe davčnih uprav pa prilagoditi okoliščinam, kot je na primer preteklo vedenje zavezanca (zgodovina vložitev). Če se obračun DDV ne vloži, večina držav članic oceni znesek dolgovanega DDV in temu prišteje kazen. Vendar bi bilo treba oceniti učinkovitost sistema kazni za prepozno vložitev obračuna DDV.

Vprašanje 5.5: „Ali je vaša uprava analizirala učinkovitost sistema kazni za prepozno vložitev in/ali plačilo?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Le manjšina davčnih uprav (6 od 28) je navedla, da opravlja tako ocenjevanje. Priporočilo 25: Vzpostavitev sistema kazni za nepravočasno vložitev obračunov DDV in plačilo DDV ob upoštevanju dveh ključnih načel: preprostosti in sorazmernosti. 5.2Plačilo DDV Plačilo DDV predstavlja še eno pomembno interakcijo med davčnimi zavezanci in davčnimi upravami. DDV je posredni davek, kar pomeni, da ga davčni upravi nakaže prodajalec („davčni zavezanec“), dejansko pa ga plača kupec kot del cene. Od zavezancev se pričakuje, da bodo pravočasno plačali DDV. Nepravočasno plačilo DDV običajno povzroči naložitev obresti in kazni ter nadaljnje ukrepe davčne uprave, katere cilj bi moral biti doseči najvišjo stopnjo prostovoljnih pravočasnih plačil in najnižjo stopnjo zaostalih plačil davka. Za dosego tega rezultata sta potrebna brezhiben plačilni postopek in hitro nadaljnje ukrepanje v primeru prekoračitve zapadlosti v plačilo. Uporaba rešitev informacijske tehnologije in elektronskega plačila lahko prinese pomembne koristi za vse zadevne strani: davčne zavezance, davčno upravo in finančni sektor. Tradicionalno so vse davčne uprave EU ponujale možnost storitev osebnega plačevanja ali gotovinskih plačil, deloma tudi zato, ker ni bilo drugih možnosti. Z vse večjo digitalizacijo je za davčne organe postalo stroškovno učinkoviteje, da za pobiranje plačil davka uporabijo tretje osebe, kot so banke. V zadnjem času se je uveljavil popolnoma elektronski način plačila, pri katerem davčni zavezanci sami opravljajo plačila na spletu ali poskrbijo, da se ta opravijo samodejno (z neposredno bremenitvijo prek svoje banke). Komisija je v več prejšnjih poročilih priporočala uvedbo elektronskega plačevanja. Po pričakovanjih so leta 2019 vse države članice EU ponujale možnost elektronskega plačila obveznosti iz naslova DDV, ki je v tako rekoč vseh situacijah prednostni način plačila. Vprašanje 5.6: „Elektronsko plačilo obveznosti iz naslova DDV je …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Vse več držav članic se odloča za obvezno elektronsko plačevanje DDV. V prejšnjem poročilu je bilo navedeno, da davčne uprave v večini držav članic omogočajo elektronsko plačilo dolgovanega DDV, le v polovici držav članic pa je obvezno. Vprašanje 5.7: „Ali so dovoljena gotovinska plačila za poravnavo obveznosti iz naslova DDV?“

Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Trenutno skoraj vse države članice (98 %) uvajajo obvezno elektronsko plačilo DDV. Priporočilo 26: Omejitev gotovinskih plačil DDV v največji možni meri. Davčne uprave si prizadevajo doseči visoko stopnjo prostovoljnih pravočasnih plačil DDV. Za to sta potrebna visoka stopnja pravočasnih vložitev obračunov DDV za določitev dolgovanih zneskov (glej prejšnji oddelek) in hitro nadaljnje ukrepanje v primeru prekoračitve zapadlosti DDV v plačilo. Zato morajo davčne uprave zavezancem zagotoviti najboljše povratne informacije o poravnavi obveznosti iz naslova DDV. Države članice uporabljajo različne kanale za zagotavljanje takih povratnih informacij. Vprašanje 5.8: „Davčna uprava davčnim zavezancem posreduje povratne informacije o poravnavi njihovih obveznosti iz naslova DDV prek … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Davčne uprave EU so navedle, da pri posredovanju povratnih informacij o poravnavi obveznosti iz naslova DDV dajejo prednost spletnemu kanalu. Taki spletni kanali se običajno uporabljajo za komunikacijo z zavezanci za DDV, vključno s povratnimi informacijami o plačilih DDV. Nekatere države članice uporabljajo „druge“ metode (npr. klicne centre) za obveščanje davčnih zavezancev o njihovih plačilnih obveznostih. Portugalska je razvila namensko mobilno aplikacijo Situação Fiscal – Pagamentos, ki zagotavlja popolne informacije o plačilih DDV in v katero je vključena digitalna denarnica za poenostavitev mobilnih plačil. Nekatere države članice so začele uporabljati individualni davčni račun (na Poljskem imenovan „mikroračun“) za poravnavo obveznosti iz naslova DDV, ki se je uporabljal tudi za druge davke, kot sta dohodnina in davek od dohodkov pravnih oseb. Do zdaj opravljene študije jasno kažejo, da so popolnoma elektronski načini plačila daleč najbolj stroškovno učinkovit način pobiranja plačil davkov (OECD, 2010). Komisija spodbuja vse države članice, naj v največji možni meri dajejo prednost elektronskemu plačevanju DDV ter vzpostavijo stalno in samodejno komunikacijo z zavezanci za DDV glede njihovih plačilnih obveznosti. Priporočilo 27: Uporaba spletnega kanala ter vzdrževanje in nadgrajevanje drugih rezervnih komunikacijskih kanalov za interakcijo z zavezanci za DDV. 6.Izterjava dolgov iz naslova DDV, vračila in revizije 6.1Izterjava dolgov iz naslova DDV Davčne uprave EU si prizadevajo doseči najvišjo možno raven skladnosti s predpisi o DDV. V bistvu bi morale takoj vedeti za vse primere, ko davčni zavezanci težko plačajo DDV, in jih včasih celo predvideti ter spremljati te situacije. Vprašanje 6.1: „Koliko časa dopuščate od zakonsko predpisanega datuma zapadlosti do izvedbe prvega ukrepa za izterjavo zaostalih plačil (npr. prvega obvestila davčnemu zavezancu)? (v dnevih)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Ker je hiter začetni odziv eden od najpomembnejših vidikov upravljanja dolgov iz naslova DDV, je Komisija vprašala države članice, koliko časa dopuščajo od zakonsko predpisanega datuma zapadlosti do prvega ukrepa za izterjavo zaostalih plačil DDV (npr. prvega obvestila davčnemu zavezancu).

Odgovori se gibljejo med 0 (najpogostejša situacija) in 90 dnevi. Ko podjetje zamudi rok za plačilo DDV, se davčne uprave EU običajno odzovejo nemudoma. Samo štiri države članice – Bolgarija (61 dni), Ciper (75 dni), Luksemburg (90 dni) in Poljska (40 dni) – dovoljujejo, da od datuma zapadlosti do prvega ukrepa za izterjavo preteče več kot en mesec. Grčija, Italija, Latvija, Litva, Romunija in Združeno kraljestvo takoj izvedejo prvi ukrep za izterjavo. Komisija priznava razlike v zakonodaji in posameznih postopkih v državah članicah. Vendar bi morale biti davčne uprave seznanjene s plačili DDV, ki niso opravljena do zakonsko predpisanega roka, in jih spremljati ter biti pripravljene čim prej ukrepati, tudi če se formalni ukrepi lahko izvedejo šele po določenem številu dni. Včasih, zlasti v neugodnih gospodarskih obdobjih, kot je recesija zaradi pandemije, dolg iz naslova DDV še vedno predstavlja težavo kljub vzpostavljenim ustreznim strategijam izterjave dolgov. Ob soočanju s tem izzivom morajo davčne uprave poiskati še bolj inovativne, usklajene in stroškovno učinkovite načine za izterjavo zaostalih plačil DDV. Najboljši odgovor je zanesljiv, dobro delujoč in uporabniku prijazen informacijski podsistem za upravljanje dolgov. Vse davčne uprave EU so vzpostavile informacijske podsisteme za upravljanje zaostalih plačil DDV. Vendar ne delujejo vsi informacijski sistemi enako. Komisija je davčne uprave zaprosila za več informacij o različnih ključnih vidikih njihovih informacijskih sistemov za upravljanje zaostalih plačil, da bi poskusila oceniti njihovo učinkovitost. Vprašanje 6.2: „Informacijski sistem, ki ga vaša davčna uprava uporablja za upravljanje zaostalih plačil DDV … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 28: Vzdrževanje prilagodljivega informacijskega sistema za upravljanje in prednostno obravnavanje zaostalih plačil DDV. V zvezi s tem so zgled Belgija, Irska in Združeno kraljestvo. Veliko uspešnost kažejo tudi Nemčija, Grčija, Španija, Francija, Litva, Luksemburg, Romunija, Slovenija in Švedska. Kar zadeva neporavnana zaostala plačila DDV, to je skupni dolg iz naslova DDV ob koncu leta v celotnih prihodkih, je bil pri večini držav članic opažen rahlo pozitiven trend. Z izjemo Grčije, Cipra, Nizozemske in Združenega kraljestva so države članice, ki so zagotovile popolne ali delne podatke za izvedbo izračuna, zabeležile pozitiven trend. Zaostala plačila DDV nad povprečjem EU so bila zabeležena v Grčiji, na Cipru, Malti, Poljskem in Slovaškem. Poljska je poročala, da je bil eden od najverjetnejših razlogov za visoko stopnjo zaostalih plačil DDV ta, da se je odmera DDV uporabljala za resne davčne nepravilnosti in davčne zavezance, ki na svojih bančnih računih niso imeli denarja ali drugih finančnih sredstev. To bi lahko veljalo tudi za druge države članice z razmeroma visokimi stopnjami DDV, kar utemeljuje priporočilo glede spremljanja zaostalih plačil DDV in pripravljenosti za takojšnje ukrepanje ob zakonsko predpisanem roku za plačilo DDV. 6.2Vračila DDV Ena od ključnih značilnosti sistema DDV račun–dobropis je, da le davčni zavezanci, ki opravljajo nakupe, plačajo znatne zneske DDV. V povprečju se na ravni EU povrne približno ena tretjina plačanega DDV. Splošno sprejeto pravilo je, da je treba vračilo DDV izvesti takoj po prejemu obračunov DDV, ki vodijo do presežka obračunanega DDV. V resnici je bilo „vračanje obračunanega DDV ‚Ahilova peta‘ sistema DDV … in je vodilo do zapletenih upravnih ukrepov, ki so znatno spodkopali delovanje sistema DDV“ (MDS). Takojšnje plačilo zakonitih vračil davka, pri čemer so vzpostavljeni zaščitni ukrepi za preprečevanje plačil, kadar gre za goljufive zahtevke za vračilo, je tako bistveno za ustrezen postopek upravljanja DDV in krepi skladnost z davčnimi predpisi. Na splošno se vračila izplačajo pravočasno. Več držav članic (Bolgarija, Nemčija, Španija, Francija, Hrvaška, Latvija, Luksemburg, Madžarska, Nizozemska, Poljska, Finska in Švedska) ni moglo zagotoviti potrebnih podatkov za izračun stopnje pravočasnega plačila vračil, čeprav je na vprašanje, ali redno spremljajo (npr. vsak mesec), kako dolgo je potrebno za plačilo ali pobot vračil DDV, večina odgovorila z „da“ (glej sliko 44 spodaj). Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Med davčnimi upravami, ki so dale na voljo podatke o vračilih DDV, plačanih do zakonsko predpisanega datuma, so bili Ciper, Grčija, Malta in Romunija pod povprečjem EU. Vendar sta le Malta in Romunija zabeležili negativen trend v vrednosti pravočasno plačanih vračil DDV.

Zamude pri obdelavi vračil običajno nastanejo, ko so državni proračuni pod pritiskom in cilji pobiranja davkov niso izpolnjeni. Davčne uprave in ministrstva za finance morajo imeti vzpostavljene ustrezne sisteme za napovedovanje in spremljanje, da lahko predvidijo višine vračil in zagotovijo dovolj sredstev za izpolnitev zakonitih zahtevkov za vračilo, ko so predloženi. Priporočilo 29: Pravočasno plačevanje zakonitih vračil davka in vzpostavitev postopkov za preprečevanje plačil goljufivih zahtevkov za vračilo DDV. „Ko davčne uprave zavrnejo pravočasno plačilo zakonitih zahtevkov za vračilo, se narava DDV delno spremeni iz davka na končno porabo v davek na proizvodnjo.“ (MDS) Poleg preverjanj v fazi registracije za DDV, kot so preverjanja dokazil o identiteti (glej oddelek 3, slika 9), dobre prakse za zagotavljanje hitrega plačila vračil DDV vključujejo: ·obstoj namenskih enot za vračilo DDV; ·poseben postopek za zahtevke za vračilo DDV z majhnim tveganjem (npr. posebna avtomatizirana programska oprema, ki pregleduje zahtevke za vračilo DDV glede na merila tveganja, da se razlikuje med zgodovinami skladnosti in zgodovinami neskladnosti oziroma neznane skladnosti); ·posebne ukrepe za obravnavo zahtevkov za vračilo DDV, ki jih predložijo izvozniki; ·elektronsko plačilo vračil z neposrednimi dobropisi na bančni račun zavezanca; ·redno spremljanje časa, potrebnega za plačilo ali pobot vračila DDV. Vprašanje 6.3: „Da bi zagotovila hitro plačilo zakonitih vračil DDV, vaša davčna uprava … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 30: Izvajanje opredeljenih dobrih praks, če so visoke vrednosti vračil DDV plačane po zakonsko predpisanem datumu. Priporočilo 31: Povezava postopka vračila s komponento registracije (preverjanje identitete davčnih zavezancev za preprečitev, da bi fiktivni trgovci postali del sistema DDV) in njegova integracija v sistem za obvladovanje tveganja glede skladnosti. 6.3Popolnost obveznosti poročanja: revizije v zvezi z DDV Zavezanci za DDV bi morali v svojih davčnih obračunih sporočiti popolne in točne podatke, davčne uprave pa bi morale redno spremljati izgube davčnih prihodkov zaradi netočnega poročanja. Posledice netočnega poročanja o DDV, ki vključuje večje zneske, značilne za poslovne davčne zavezance, bi lahko bile zelo hude. Revizije v zvezi z DDV in druge dejavnosti preverjanja spodbujajo natančno poročanje in omejujejo davčne goljufije. Revizije dopolnjujejo druge, bolj proaktivne pobude pomoči davčnim zavezancem pri zagotavljanju skladnosti (glej oddelek 5). Dejavnosti preverjanja, kot so davčne revizije, preiskave in primerjava prihodkov z viri informacij tretjih oseb, imajo trojni cilj: (1) popravni (za odpravo odstopanj se lahko presodi možnost dodatnih davčnih kazni), (2) preventivni (zaznana verjetnost odkritja ima odvračilni učinek proti nevložitvi ali netočni vložitvi) in (3) informativni (zbiranje davčnih informacij). Pri tem strateškem pristopu je treba upoštevati več elementov: ·dejavnost revizije v zvezi z DDV mora temeljiti na integriranem letnem načrtu, ki ga pregleda višje vodstvo; ·obstajati bi morali posebni postopki in po možnosti revizijski priročnik, ki bi se morali tudi uporabljati; ·obstajati morajo posebna navodila, prilagojena posebnostim različnih panog/sektorjev (npr. turizem, gradbeništvo, telekomunikacije);

·postopek revizije v zvezi z DDV bi bilo treba dokumentirati in spremljati glede kakovosti; ·pri revizijski dejavnosti bi se morala uporabljati posebna programska oprema, prilagojena za namene revizije v zvezi z DDV; ·pri revizijskem postopku bi se morala uporabljati tehnologija, ki omogoča obsežno navzkrižno preverjanje zneskov, navedenih v davčnih obračunih, z informacijami, pridobljenimi od tretjih oseb; ·revizija mora biti včasih izvedena v sodelovanju z drugimi upravnimi in vladnimi organi. Vprašanje 6.4: „Revizija v zvezi z DDV, ki jo izvaja vaša davčna uprava … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Na splošno države članice namenjajo veliko pozornost postopku revizije v zvezi z DDV. Analiza odgovorov v raziskavi razkriva, da revizijska sistema na Finskem in Švedskem vključujeta vse zgoraj navedene dobre prakse. Odgovori drugih držav članic, kot so Češka, Litva, Madžarska, Poljska, Slovaška in Združeno kraljestvo, kažejo na veliko uspešnost. Nasprotno pa bi si Malta (ki je poročala samo o eni od osmih dobrih praks, navedenih zgoraj), Avstrija in Francija (ki sta poročali o dveh od osmih dobrih praks) lahko bolj prizadevale za izboljšanje svojih revizijskih praks. Davčne uprave običajno vključijo informacije, pomembne za revizijo v zvezi z DDV, v posebne podatkovne zbirke za preverjanje skladnosti, in sicer za prihodnje revizije istih ali povezanih davčnih zavezancev (pri reviziji enega davčnega zavezanca se lahko namreč pogosto odkrijejo ustrezne informacije o drugem zavezancu). Poleg tega revizija davčnih zavezancev skupaj ali v sodelovanju z drugimi institucijami in/ali izmenjava podatkov v zvezi z DDV z drugimi institucijami izboljša funkcijo revizije. Velika večina držav članic (21 od 28) je poročala, da sodeluje z drugimi vladnimi organi, na primer s carino (včasih integrirano v davčno upravo), kazenskimi preiskovalnimi organi (policija, državni tožilci itd.), inšpektoratom za delo, organom za socialni nadzor in zaščito ter celo agencijami za varnost hrane in kemijsko varnost. Več držav članic (npr. Češka, Francija in Slovaška) je prek medresorskih in operativnih koordinacijskih struktur, posebej namenjenih boju proti goljufijam na področju DDV, ustanovilo posebne „projektne skupine za DDV“. Davčna projektna skupina v Franciji redno organizira srečanja vseh partnerjev francoske davčne uprave (pravosodne, policijske, carinske in finančne obveščevalne enote) in davčnih revizijskih skupin za sodelovanje na področju revizije v zvezi z DDV. Priporočilo 32: Uporaba revizijskih priročnikov za posamezne sektorje, sodelovanje z drugimi agencijami, posodabljanje in pregledovanje revizijskih načrtov ter spremljanje kakovosti funkcije revizije v skladu z dokumentiranim postopkom. Večina vidikov sodobne revizije v zvezi z DDV zahteva uporabo informacijske opreme in posebne programske opreme, pri čemer je treba najprej izbrati revizijo, kar zahteva razvrstitev davčnih zavezancev glede na specifično tveganje, ki ga predstavljajo za pobiranje prihodkov. Pri veliki populaciji te naloge ni mogoče opraviti ročno. Na splošno davčne uprave uporabljajo namensko programsko opremo za revizije. Samo tri države članice (Danska, Slovenija in Združeno kraljestvo) so navedle, da ne uporabljajo specializirane programske opreme. Sedemnajst držav članic uporablja interno razvite rešitve za revizijo v zvezi z DDV, in sicer samostojno ali v kombinaciji s specializirano ali generično programsko opremo. Tri države članice (Italija, Malta in Nizozemska) so navedle, da uporabljajo samo lastno programsko opremo. Vprašanje 6.4.b: „Navedite, katero programsko opremo (programe) uporablja vaša davčna uprava za namene revizije (npr. ACL, IDEA, lastna interna programska oprema itd.).“ (a) Komercialna serijska programska oprema v primerjavi s programsko opremo po meri

(b) Glavne uporabljene rešitve za revizijo Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Tudi če imajo davčne uprave držav članic enake osnovne funkcije, vključno z revizijo, se ne soočajo vse z enako stopnjo zapletenosti pri uvedbi informacijske tehnologije. Ta stopnja zapletenosti je dejavnik, ki lahko spodbudi davčne uprave, da se odločijo za lastne programske izdelke. Tudi stopnja prilagajanja take po meri izdelane programske opreme se med državami članicami močno razlikuje. Za revizijo v zvezi z DDV so na voljo tudi rešitve s komercialno serijsko programsko opremo (COTS). Rešitve COTS so prav tako razvite v skladu z obstoječo vodilno prakso, davčne uprave z manjšo potrebo po prilagoditvi opreme pa imajo lahko z njimi nižje stroške uvedbe in imajo običajno več možnosti za uspeh. Vendar pa zapletenost uvedbe, specifične potrebe, različna zakonodaja in/ali posebni organizacijski vidiki davčne uprave onemogočajo primerjavo prednosti različne programske opreme za revizijo. Na splošno polovica davčnih uprav EU običajno uporablja mešanico komercialnih rešitev in rešitev po meri. Kot je bilo navedeno v prejšnjih poročilih, bi lahko vsako sodelovanje in združevanje virov (zlasti za davčne uprave manjših držav članic, ki tesno sodelujejo pri skupnih vprašanjih) ustvarilo ekonomijo obsega. Revizija v zvezi z DDV, zlasti informacijska programska oprema, ki se uporablja pri tem postopku, je eno od področij, na katerem bi lahko države članice zlahka medsebojno izkoristile svoje izkušnje. Na voljo so orodja EU, ki jih lahko države članice uporabijo za financiranje in podpiranje posodobitve in​reforme davčnih uprav. Priporočilo 33: Uporaba razpoložljivih orodij EU, izmenjava izkušenj in dobrih praks pri uporabi različnih orodij in postopkov ter sodelovanje (npr. skupne revizije) za povečanje učinkovitosti funkcij revizije. Kot je bilo navedeno v zadnjem poročilu, je „revizija drago orodje, saj je zamudna in zahteva veliko človeških virov. Poleg tega je delež prispevka revizij k skupnemu znesku pobranega DDV omejen.“ Zato revizijska strategija, ki se osredotoča na glavna področja tveganja, poveča donos uporabe omejenih revizijskih in drugih sredstev ter olajša prostovoljno skladnost z zmanjšanjem zaznanega vdora davčne uprave v življenje davčnih zavezancev, ki spoštujejo predpise. V prejšnjem poročilu je bilo poudarjeno, da vse več davčnih uprav priznava, da se od revizije „ne pričakuje več, da bo najučinkovitejše in najuspešnejše sredstvo za odvračanje od neizpolnjevanja obveznosti“, in da štejejo revizijo za „skrajni izvršilni ukrep“, ki se uporabi, kadar druge proaktivne pobude, osredotočene na krepitev prostovoljne skladnosti s predpisi niso ali niso več učinkovite. V prejšnjem poročilu je bil naveden tudi izziv, kako najti pravo ravnovesje med pobudami za povečanje skladnosti in revizijo v zvezi z DDV. Če pogledamo prvih pet držav članic v smislu zneskov DDV, odmerjenih po revizijah (Poljska, Romunija, Bolgarija, Slovaška in Madžarska), slika 47 jasno prikazuje, da so države članice dosegle viden napredek pri uporabi funkcije revizije v zvezi z DDV. Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Vendar pa bi morale biti davčne uprave sposobne izvajati več vrst revizij ter „imeti jasno politiko o vrstah revizij, ki jih je treba izvesti, in okoliščinah, v katerih se izvajajo posamezne vrste revizij, da bodo revizijski uradniki in vodje razumeli, kaj se pričakuje od njih“ (OECD). Države članice bi morale biti sposobne učinkovito izvajati pravočasna preverjanja registracij, svetovalne revizije in revizije vodenja evidenc, posebne revizije glede posameznih vprašanj in revizije v zvezi z vračilom DDV ter vse to tudi početi. Prav tako bi morale vzpostaviti bolj zapletene revizijske projekte (za posebne skupine davčnih zavezancev, panogo ali dejavnost, kot je prodaja na drobno, za obravnavanje določenega tveganja ali ugotavljanje stopnje neskladnosti v določenem sektorju) ter izvajati celovite revizije in preiskave goljufij. Vprašanje 6.5: „Katere vrste preverjanj/revizij izvaja vaša davčna uprava na področju DDV? (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Na splošno so davčne uprave EU dobro opremljene za izvajanje vseh vrst revizij. Komisija priporoča, naj države članice sledijo zgledu Belgije, Nemčije, Italije, Madžarske, Slovenije, Finske in Švedske ter čim bolj diverzificirajo svoje revizijske portfelje. Priporočilo 34: Prilagajanje obsega in intenzivnosti revizij v zvezi z DDV potrebam.

Nazadnje, kot je bilo že navedeno, revizije dopolnjujejo druge pobude za skladnost in analitiko. Take pobude, ki so tesno povezane z revizijsko dejavnostjo, lahko med drugim vključujejo: ·uporabo vnaprejšnjih odločb, da se davčnim zavezancem zagotovi gotovost glede davčne obravnave posameznih transakcij; ·vzpostavitev sodelovalnih odnosov, ki temeljijo na zaupanju, z zavezanci za DDV (zlasti velikimi davčnimi zavezanci); ·dopolnitev revizijskega načrta z oceno netočnega poročanja na podlagi posebnega programa za naključne revizije; ·uporabo drugih sodobnih orodij, kot so napredna napovedna analitika in modeliranje podatkov. Vprašanje 6.6: „Davčna uprava v zvezi z DDV … (možnih je več odgovorov)“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Dogovori o skladnosti na podlagi sodelovanja običajno temeljijo na dokazano dobrem upravljanju zadev v zvezi z DDV s strani davčnih zavezancev ter njihovi pripravljenosti, da postanejo in ostanejo transparentni. Analitični programi davčnih uprav so uporabni pri podrobnejšem spoznavanju porazdelitve tveganj, povezanih z DDV. Države članice so razumele ta pristop in pokazale, da svoje revizijske programe obsežno dopolnjujejo z drugimi ukrepi. Danska, Irska, Hrvaška, Finska, Švedska in Združeno kraljestvo uporabljajo vse zgoraj navedene pobude za skladnost in analitiko. Belgija, Bolgarija, Češka, Estonija, Španija, Italija, Latvija, Litva, Madžarska, Nizozemska in Poljska beležijo dobre rezultate na tem področju. Samo ena država članica (Luksemburg) je sporočila, da se „ne uporablja nobena od zgornjih pobud“. Priporočilo 35: Dopolnitev revizijskih ukrepov z drugimi, nerevizijskimi ukrepi za zagotavljanje skladnosti. 7.Računovodenje v zvezi z DDV, odgovornost in spori 7.1Računovodenje v zvezi z DDV, notranje kontrole in zunanji pregledi Računovodski sistem za davčne prihodke omogoča davčnim upravam, da preverijo napredek pri upravljanju prihodkov kadar koli v obračunskem obdobju. Učinkovit sistem, ki temelji na informacijskem podsistemu, minimizira računovodske napake, preprečuje notranje goljufije ter pravočasno evidentira plačila in druge transakcije na pravilni račun davčnega zavezanca. Sistem bi moral vsaj avtomatizirati knjigovodstvo obveznosti iz naslova DDV, se povezovati z drugimi računovodskimi sistemi davčne uprave ter vključevati postopke za rutinski in sistematičen pregled knjige davčnih zavezancev za odpravo računovodskih napak in izpustitev. Vprašanje 7.1: „V vaši davčni upravi …“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Vse države članice uporabljajo avtomatizirane računovodske sisteme za obveznosti iz naslova DDV. Nemčija, Irska, Grčija, Španija, Hrvaška, Latvija, Litva, Madžarska, Malta, Portugalska in Združeno kraljestvo so poročali, da so njihovi računovodski sistemi povezani z drugimi računovodskimi sistemi in vključujejo postopke za sistematičen pregled evidence davčnih zavezancev za odpravo morebitnih računovodskih napak. Komisija meni, da je to dobra praksa, in priporoča, da vse države članice sprejmejo podoben pristop.

Enaindvajset držav članic, katerih računovodski sistemi so povezani z drugimi računovodskimi sistemi v davčni upravi, je navedlo vlaganje obračunov, upravljanje zaostalih plačil, davčne registre in sisteme storitev za stranke. V nekaterih državah članicah posebni vladni informacijski vmesniki (npr. X-Road) omogočajo večjo interoperabilnost njihovih računovodskih sistemov, tudi z drugimi nacionalnimi institucijami, kot so zdravstvene in socialne službe, ter z bančnimi sistemi za izmenjavo plačilnih podatkov s finančnimi institucijami. Priporočilo 36: Zagotovitev, da se računovodski sistemi povezujejo z drugimi sistemi in vključujejo postopke za sistematičen pregled in popravek evidence davčnih zavezancev. Vzpostaviti bi bilo treba postopek notranje revizije za redni pregled računovodskega sistema, da se zagotovi njegova usklajenost z davčno zakonodajo in računovodskimi standardi (npr. pravilen izračun davčnih obveznosti, kazni in obresti). Večina držav članic (17 od 28) je poročala, da imajo vzpostavljen tak postopek notranje revizije, ki ga včasih dopolnjuje neodvisni zunanji revizijski organ (npr. državni revizor ali neodvisni subjekt, imenovan v skladu z zakoni in predpisi države), ki redno revidira upravljanje DDV v smislu operativne uspešnosti. (a) Vprašanje 7.1: „V vaši davčni upravi … redno pregledujete svoj računovodski sistem z notranjimi revizijami, da bi zagotovili usklajenost z davčno zakonodajo in računovodskimi standardi (npr. sistem pravilno izračuna davčne obveznosti, kazni in obresti).“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. (b) Vprašanje 7.3: „Ali neodvisni zunanji revizijski organ (npr. državni revizor ali neodvisni subjekt, imenovan v skladu z zakonodajo in predpisi države) redno revidira računovodske izkaze in poslovanje davčne uprave, vključno z upravljanjem DDV?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 37: Vzpostavitev ustreznega postopka notranje revizije za računovodski sistem, da se zagotovi usklajenost z davčno zakonodajo in računovodskimi standardi. 7.2Postopek za reševanje sporov v zvezi z DDV V nekaterih primerih, predvsem pa po reviziji v zvezi z DDV, se zavezanci morda ne strinjajo z odmerami, ki jih je pripravila uprava. Spori običajno izhajajo iz vprašanj, kot so upravne napake ali ugotovljeno odstopanje na podlagi razlage pravnih določb, dejstev in razmerja med njimi. Davčnim zavezancem bi moral biti na voljo neodvisen, dostopen in učinkovit revizijski mehanizem, ki ščiti njihove pravice do izpodbijanja odmere DDV in do nepristranskega zaslišanja. Mehanizem za reševanje sporov običajno vključuje dve fazi. Na začetku lahko davčni zavezanci zaprosijo davčno upravo za upravni pregled, ki ga običajno opravijo posebej imenovani uradniki zunaj revizijske službe. Davčni zavezanci, ki niso zadovoljni z upravnim pregledom, lahko zahtevajo pregled pri neodvisnem organu (posebni odbor, specializirano davčno sodišče). Nazadnje lahko zadevo predložijo sodstvu (ali uporabijo alternativno možnost, kot je mehanizem za preprečevanje in reševanje sporov) za rešitev preostalih sporov. Taki spori se običajno nanašajo na pravno razlago zakonodaje o DDV in/ali dejstev ali na splošno obravnavo s strani davčne uprave (postopek). Mehanizmi za reševanje sporov v zvezi z DDV v državah članicah EU se razlikujejo glede na njihove zakonske določbe o DDV, izkušnje posameznih držav in uveljavljene postopke. Vendar imajo vse države članice vzpostavljen postopek za reševanje sporov v zvezi z DDV, ki ščiti pravico davčnega zavezanca do izpodbijanja odmere, ki izhaja iz revizije v zvezi z DDV. Reševanje sporov Država članica Davčni zavezanci imajo pravico izpodbijati odmero DDV z notranjim pregledom, ki ga opravi davčna uprava Notranji pregled opravi specializirana enota, ki je ločena od službe za revizijo v zvezi z DDV Davčni zavezanci lahko izpodbijajo odmero DDV z neodvisnim pregledom, ki ga opravi zunanji organ Davčni zavezanci lahko neodvisni pregled izpodbijajo tudi pred višjim pritožbenim sodiščem Avstrija Da Ne Da Da Belgija Da Da Da Da Bolgarija Da Da Da Da Hrvaška Ne — Da Da Ciper Da Da Da Da Češka Da Da Da Da Danska Da n. r. Da Da Estonija Da Da Da Da Finska Da Da Da Da Francija Da n. r. Da Da Nemčija Da Ne Da Da Grčija Da Da Da Da Madžarska Da Da Da Da Irska Da Da Da Da Italija Da Da Da Da Latvija Da Da Da Da Litva Da Da Da Da Luksemburg Da Da Da Da Malta Da Da Da Da Nizozemska Da Ne Da Da Poljska Da n. r. Da Da Portugalska Da Da Da Da Romunija Da Da Da Da Slovaška Da Da Da Da Slovenija Da Da Da Da Španija Da Da Da Da Švedska Da Ne Da Da Združeno kraljestvo Da Da Da Da SKUPAJ 27 20 28 28 Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Komisija je želela narediti pregled sistemov za reševanje sporov v državah članicah. Vendar so omejitve te dejavnosti jasne: v skladu s členom 12 Komisija in davčne uprave niso pristojne za oceno uspešnosti postopkov sodnega nadzora. Kljub temu bi lahko davčne uprave v skladu z dobro prakso spremljale stanje in tok primerov sporov na podlagi notranjega pregleda, in sicer po številu in vrednosti davkov, ki so predmet spora.

Vprašanje 7.4: „Reševanje sporov: ali vaša davčna uprava spremlja stanje in tok primerov sporov na podlagi notranjega pregleda, in sicer po številu in vrednosti davkov, ki so predmet spora?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Priporočilo 38: Spremljanje postopka za reševanje sporov, izpeljava ugotovitev v podporo izboljšanju splošnih preiskovalnih metod in izpopolnitev postopkov za odmero davka. 8.COVID-19 in DDV: priporočila za pobiranje in izterjavo DDV Večina davčnih uprav ima načrte neprekinjenega poslovanja za odzivanje na različne dogodke, ki vplivajo na poslovanje, vključno z okvarami opreme, motnjami in drugimi incidenti. Nekateri načrti zajemajo vrsto vprašanj, povezanih s pandemijo, zlasti tveganja za zdravje, vpliv na osebje in lokacije dela, dolgotrajne motnje poslovanja in zaprtja ter pritiske na informacijsko infrastrukturo zaradi splošnih pretresov v gospodarstvu. Načrti za zagotavljanje neprekinjenega poslovanja so običajno vključeni v registre tveganj. Velika večina davčnih uprav (22 od 28) je navedla, da uporabljajo register tveganj, tj. osrednji repozitorij opredeljenih tveganj, ki bi lahko ogrozila neprekinjeno poslovanje. Vprašanje 4.2: „Ali vaša davčna uprava uporablja register tveganj, tj. osrednji repozitorij opredeljenih tveganj, ki bi lahko ogrozila neprekinjenost poslovanja?“ Vir: Evropska komisija (2019) – Raziskava o upravljanju, pobiranju in nadzoru DDV. Registri tveganj običajno vključujejo kratek opis tveganja, časovni okvir, verjetnost nastanka, resnost učinka in nekatere blažitvene ukrepe. Za začetek je potreben načrt neprekinjenega poslovanja v primeru motenj, ki delno ali v celoti prizadenejo sredstva in vire davčne uprave, vključno z nerazpoložljivostjo človeških virov, zaprtjem stavb in oddaljenim dostopom do informacijske tehnologije ter druge opreme za stalno razpoložljivost podatkov in drugih evide