[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 25.1.2006

KOM(2006) 25 končno

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami in drugimi državami z visokim dohodkom v okviru prihodnje finančne perspektive (2007–2013)

KAZALO

1. Uvod 3

2. Ozadje 3

2.1. Področje uporabe 3

2.2. Utemeljitev za tematski program 4

2.3. Obstoječa politika in sodelovanje ter pretekle izkušnje 5

2.3.1. Države članice OECD, ki niso članice EU 5

2.3.2. Novo industrializirane azijske države in ozemlja 7

2.3.3. Države Sveta za sodelovanje v Zalivu 7

3. Glavne značilnosti Tematskega programa o sodelovanju z industrializiranimi državami (TPID) 8

3.1. Splošni cilj 8

3.2. Posebni cilji 8

3.3. Glavne prednostne naloge 9

3.4. Načela načrtovanja 11

PRILOGE 12

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami in drugimi državami z visokim dohodkom v okviru prihodnje finančne perspektive (2007–2013)

1. UVOD

Da bi Evropska komisija racionalizirala in poenostavila trenutni zakonodajni okvir, ki ureja zunanje ukrepe Skupnosti, je v okviru finančne perspektive za obdobje 2007–2013 predlagala nov okvir šestih instrumentov. Trije od teh instrumentov (za človekoljubno pomoč, za stabilnost in makrofinančno pomoč) so horizontalne narave in naj bi se odzvali na posebne potrebe in okoliščine. Ostali trije instrumenti (za predpristopno pomoč, za podporo politiki evropskega sosedstva in partnerstva ter za razvojno in gospodarsko sodelovanje) so oblikovani za izvajanje določenih politik in imajo opredeljeno geografsko pokritost. V prihodnosti bodo ti instrumenti tvorili osnovne zakonodajne akte za izdatke Skupnosti v podporo programom zunanjega sodelovanja, vključno z ustreznimi tematskimi programi, ter bodo med drugim nadomestili obstoječe tematske predpise.

Tematski programi zagotavljajo posebno dodano vrednost z izvajanjem dejavnosti za dopolnitev geografskih programov, ki ostajajo glavni okvir za sodelovanje Skupnosti s tretjimi državami.

Komisija se je zavezala, da bo z Evropskim parlamentom in Svetom razpravljala o področju uporabe, ciljih in prednostnih nalogah za vsak posamezni tematski program na podlagi uradnih sporočil, naslovljenih na obe instituciji[1]. Rezultati tega procesa bodo zagotovili usmeritve politik za nadaljnje stopnje načrtovanja programov in zlasti za tematske strateške dokumente, ki se bodo pripravili v skladu z določbami zgoraj navedenih instrumentov.

2. OZADJE

2.1. Področje uporabe

EU je v zadnjem desetletju nenehno krepila svoje dvostranske odnose s številnimi razvitimi državami in novo industrializiranimi državami ter ozemlji na različnih delih sveta: predvsem v Severni Ameriki, Vzhodni Aziji ter Avstraliji in Oceaniji, pa tudi v jugovzhodni Aziji in na območju Zaliva. Predvideni Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami in drugimi državami z visokim dohodkom (TPID) določa okvir za razširitev in poglobitev sodelovanja in obveznosti s temi industrializiranimi državami in ozemlji, ki so kljub svoji geografski razpršenosti, strukturnim razlikam in različni velikosti zavezani k razvijanju svojih dvostranskih odnosov z EU. Sodelovanje med EU in temi državami usmerjajo predvsem politični cilji EU, čeprav bo uresničevanje teh ciljev koristilo vsem zadevnim stranem.

Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami (TPID), ki se bo izvajal v okviru načrtovanih instrumentov razvojnega in gospodarskega sodelovanja[2] (IRGS), se bo osredotočil predvsem na tiste partnerske države, ki imajo podobne politične, gospodarske in institucionalne strukture ter vrednote kot EU in ki so pomembni dvostranski politični in trgovinski partnerji za EU ter glavni akterji v večstranskih forumih ter pri globalnem upravljanju. Nanašal pa se bo tudi na druge novo industrializirane države in ozemlja, pri katerih ima Unija strateški interes za spodbujanje svojih političnih in gospodarskih povezav ter vpliva.

Geografska pokritost TPID tako zaobsega:

1. ključne države članice OECD, ki niso članice EU[3]: Združene države Amerike, Japonsko, Kanado, Republiko Korejo, Avstralijo in Novo Zelandijo;

2. nekatere azijske industrializirane države in ozemlja, ki niso na seznamu Odbora za razvojno pomoč[4] kot prejemniki uradne razvojne pomoči: Singapur, Hongkong, Macao, Brunej in Kitajski Tajpeh;

3. države Sveta za sodelovanje v Zalivu, ki niso na seznamu Odbora za razvojno pomoč kot prejemnice uradne razvojne pomoči: Kuvajt, Katar, Združeni arabski emirati, Bahrajn in Saudova Arabija[5].

V prihodnosti bo morda proučena možnost razširitve geografskega obsega TPID, če in kadar države ali ozemlja, zajete v IRGS, ne bodo na seznamu Odbora za razvojno pomoč kot prejemniki uradne razvojne pomoči. Sredstva, dodeljena temu programu, bi se nato ustrezno pregledala.

2.2. Utemeljitev za tematski program

Odnosi in s tem povezani programi sodelovanja z državami in ozemlji, vključenimi v Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami, so se razvijali različno hitro, na podlagi različnih pravnih podlag in v različnih političnih okvirih[6], kar je med drugim odražalo raznolikost zadevnih držav z vidika velikosti, kulture, prebivalstva, dvostranskih gospodarskih povezav in trgovinskih tokov z EU.

Za sodelovanje z industrializiranimi državami ne obstajajo nobene dvostranske državne strategije in okvirni programi. Skupni politični cilji in cilji sodelovanja, določeni v različnih dvostranskih instrumentih (kot so okvirni sporazumi, sporazumi o sodelovanju, politične izjave, agende o sodelovanju in akcijski načrti[7]), ki urejajo odnose med Evropsko unijo in partnerskimi državami, bodo določili pobude za sodelovanje v skladu s TPID. Vendar so te pobude zasnovane tako, da medvladni dialog med EU in temi državami dopolnjujejo in krepijo z neodvisnim sodelovanjem med najrazličnejšimi akterji na področju številnih političnih vprašanj. Finančna podpora za sodelovanje z industrializiranimi državami bo predvsem usmerjena na spodbujanje pobud in vzajemnega delovanja med gospodarskimi in socialnimi akterji ter drugimi zasebnimi organi in organi javnega prava v EU in partnerskih državah, prek katerih se bodo okrepili dvostranski odnosi.

Ta vrsta sodelovanja med EU in partnerskimi državami, vključenimi v Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami, se ne bi mogla ustrezno doseči z geografskimi programi[8] v smislu instrumenta za razvojno in gospodarsko sodelovanje (IRGS). Zaradi navedenega je treba pripraviti poseben tematski program, s katerim se bodo razvile skupne pobude pri uresničevanju načrta, ki ga usmerjajo strateški cilji EU. Ekonomija obsega, učinki sinergije, večja učinkovitost in prepoznavnost bodo doseženi z organizacijo različnih dvostranskih pobud za sodelovanje v enotnem okviru. To je tudi veliko bolj verjetno, saj bi bile lahko nekatere od teh pobud regionalne narave.

2.3. Obstoječa politika in sodelovanje ter pretekle izkušnje

Dvostransko sodelovanje z državami in ozemlji, na katere se nanaša Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami, so v preteklosti usmerjali številni pravno zavezujoči in nezavezujoči instrumenti, kot so opisani v Prilogi I. Glavni pretekli dosežki in usmeritve iz tega okvira so predstavljeni spodaj.

2.3.1. Države članice OECD, ki niso članice EU

Podlaga za preteklo in prihodnje sodelovanje z Združenimi državami Amerike, Kanado, Japonsko, Republiko Korejo, Avstralijo in Novo Zelandijo je sklop pobud, sprejetih v obdobju med letoma 2001 in 2006 v okviru Uredbe Sveta 382/2001.Te pobude odražajo agende o sodelovanju, določene v različnih dvostranskih instrumentih. Ta institucionalna ureditev zagotavlja okvir, v katerem se lahko razvijajo projekti, ki podpirajo in poživljajo politične in gospodarske odnose EU s temi državami. Prav tako koristno dopolnjuje posebne dvostranske sporazume med Skupnostjo in nekaterimi od teh držav, na primer na področjih izobraževanja, znanosti in tehnologije.

Uredba Sveta 382/2001 zajema dve prevladujoči temi: a) razvoj projektov, katerih cilj je okrepitev dvostranskega sodelovanja z vsemi partnerskimi državami na številnih področjih, in b) spodbujanje trgovinskih odnosov s posebnim poudarkom na Japonski in Koreji.

Z vidika sodelovanja so glavne pobude, ki so se izvajale, naslednje:

- ustanovitev in razvoj mreže 27 centrov EU[9] na univerzah v šestih partnerskih državah. Njihov namen je v partnerskih državah spodbujati boljše razumevanje Evropske unije, njenih institucij, njene zgodovine, njenega gospodarstva in njenih politik;

- podpora političnemu dialogu med EU in ZDA v okviru Nove transatlantske agende, Pobudi Evropske unije in Združenih držav Amerike za okrepitev transatlantskega gospodarskega povezovanja in rasti ter Sporazumu o spodbujanju trgovine in naložb s Kanado;

- razvoj dejavnosti, ki spodbujajo politične raziskave in razprave v okviru ustvarjalnih enot in drugih organizacij v ZDA in Kanadi;

- okrepitev povezav med ljudmi s pobudami, kot so transatlantski dialogi civilne družbe, leto neposrednih izmenjav med prebivalci EU in Japonske ali podpora pilotnim projektom na področju visokošolskega izobraževanja z Avstralijo in Novo Zelandijo. Uspešno je bilo tudi sodelovanje z ZDA in Japonsko na področju zaposlovanja in socialne politike s poudarkom na demografskih trendih, invalidnosti, enakih možnostih, vprašanjih zdravja in varnosti.

Z vidika spodbujanja trgovinskih odnosov se je cilj zagotavljanja lažjega dostopa na trg za podjetja iz EU in izboljšanja njihove poslovne prisotnosti na Japonskem in v Koreji uresničeval z dvema osrednjima programoma:

- Program razvoja človeških virov, „Program usposabljanja vodilnih delavcev na Japonskem in v Koreji“, ki pomaga podjetjem iz EU razviti japonsko/korejsko interno strokovno znanje in izkušnje z jezikovnim in poslovnim izobraževanjem za njihove ključne vodilne delavce. Do danes je v tem programu sodelovalo skoraj 1 000 evropskih vodilnih delavcev.

- Akcija EU „Vrata na Japonsko“, ki je program tržne promocije, ki naj bi malim in srednje velikim podjetjem iz EU pomagal pri njihovih prizadevanjih za razvoj poslovanja in razširitev prodaje na japonski trg prek ciljno usmerjenih trgovskih misij. Trenutna akcija „Vrata na Japonsko“ naj bi v obdobju med letoma 2002 in 2006 na japonski trg uvedla okoli 1 000 malih in srednje velikih podjetij iz EU.

Oba programa sta bila razširjena na nove države članice.

Sodelovanje in trgovske dejavnosti so bili leta 2004[10] predmet zunanje presoje, v kateri je bilo ugotovljeno, da so te pobude ustrezne, učinkovite in imajo pozitiven učinek ter da jih je primerno nadaljevati in okrepiti.

2.3.2. Novo industrializirane azijske države in ozemlja

Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami vključuje tudi novo industrializirane azijske države in ozemlja, s katerimi ima EU dolgoročne odnose: Brunej, Hongkong, Macao, Singapur in Kitajski Tajpeh. Ta tematski program bo omogočil proučitev potreb po sodelovanju s temi državami, česar v preteklosti ni bilo mogoče zajeti v Uredbi[11] o pomoči v Aziji in Latinski Ameriki (Uredba ALA), ker je bil ta instrument usmerjen na države v razvoju.

S Hongkongom ni nobenega posebnega dvostranskega sporazuma. Vendar pa je EU v sporočilu iz leta 1997 z naslovom „EU in Hongkong: Po letu 1997“ izrazila namero, da bo pred vrnitvijo Hongkonga Kitajski kot „posebne upravne regije“ po načelu „ena država, dva sistema“ pospeševala odnose s tem ozemljem. Takrat se je Komisija zavezala, da si bo prizadevala za odločnejše in učinkovitejše sodelovanje s Hongkongom SAR ter da bo preučila možnosti za trajnejšo podlago za trgovske naložbe in sodelovanje.

EU je zavezana k spodbujanju dvostranskih trgovskih in gospodarskih odnosov ter zagotavljanju pomoči pri promociji Macaa kot središča za usposabljanje in kulturne izmenjave.

Odnosi s Kitajskim Tajpehom temeljijo na upoštevanju politike ene Kitajske. Sicer ni vzpostavljenih nobenih diplomatskih ali političnih odnosov, vendar pa intenzivno sodelovanje poteka na področju gospodarstva, trgovine, znanosti in tehnologije, standardov in norm ter na številnih drugih področjih.

Sporazum med ES in državami ASEAN zagotavlja okvir za institucionalizirani dialog z Brunejem in Singapurom ter se osredotoča na trgovino, gospodarsko sodelovanje in razvoj. EU si prizadeva vzpostaviti odnos s Singapurom na podlagi najnovejše politične agende, ki se osredotoča na najrazličnejša vprašanja. To se med drugim izvaja z novim dvostranskim sporazumom o sodelovanju in partnerstvu, o katerem trenutno potekajo pogajanja. Ta sporazum odraža pomembno vlogo, ki jo ima Singapur v odnosih med EU in jugovzhodno Azijo na področju trgovine, poslovanja, izobraževanja in raziskav.

2.3.3. Države Sveta za sodelovanje v Zalivu

Nazadnje TPID vključuje države Sveta za sodelovanje v Zalivu, ki jih je prej zajemala Uredba ALA (glej zgoraj). Tako v okvir tega tematskega programa sodijo tudi Kuvajt, Katar, Združeni arabski emirati, Bahrajn in Saudova Arabija[12].

Odnose EU s Saudovo Arabijo, Bahrajnom, Kuvajtom, Omanom, Katarjem in Združenimi arabskimi emirati ureja Sporazum o sodelovanju med Evropsko skupnostjo in Svetom za sodelovanje v Zalivu iz leta 1989.

Evropska unija želi okrepiti sodelovanje z gospodarskimi in socialnimi akterji ter civilno družbo v EU in državah Sveta za sodelovanje v Zalivu v okviru Strateškega partnerstva za Sredozemlje in Bližnji Vzhod, ki ga je Evropski svet sprejel junija 2004. EU si tako želi okrepiti sodelovanje na področju manjšega števila ključnih usmeritev, da bi bolje izrazila strateško naravo odnosa in uveljavila interese EU na tem območju.

Svet za sodelovanje v Zalivu je trenutno peti največji izvozni trg EU. Zaradi velikih količin goriva, odpremljenega iz Zaliva (69 % celotnega uvoza EU iz držav Sveta za sodelovanje v Zalivu), je Svet za sodelovanje v Zalivu štirinajsti največji vir uvoza EU.

Sodelovanje Komisije s Svetom za sodelovanje v Zalivu je usmerjeno na energetska in gospodarska vprašanja. Med strokovnjaki je vzpostavljen reden dialog o energetskih vprašanjih, kar je omogočilo uvedbo seminarjev, delavnic in mednarodnih konferenc. Poleg tega je bilo leta 2003 organizirano srečanje gospodarskega dialoga s ciljem pospeševati dialog in boljše razumevanje na področjih skupnega interesa. Ta dialog bi moral zagotoviti forum za izmenjavo znanja in dobrih praks o vprašanjih, povezanih z regionalnim povezovanjem (npr. carinska unija, gospodarska in monetarna unija, pravo konkurence), ter na drugih področjih, ki so v interesu obeh strani (npr. Irak).

3. GLAVNE ZNAčILNOSTI TEMATSKEGA PROGRAMA O SODELOVANJU Z INDUSTRIALIZIRANIMI DRžAVAMI (TPID)

3.1. Splošni cilj

Splošni cilj Tematskega programa o sodelovanju z industrializiranimi državami (TPID) je vzpostaviti skladen okvir za nadaljnji razvoj odnosov med Evropsko unijo in partnerskimi državami ter za spodbujanje strateških interesov Unije v teh državah. Podpora in krepitev političnega dialoga ter gospodarskega povezovanja s temi partnerskimi državami prek sklopa praktičnih ukrepov sodelovanja bosta pomagala razširiti in poglobiti dvostranske in regionalne odnose, EU pa bo postala bolj priznan, bolje razumljen in bolj iskan akter na mednarodni politični sceni.

3.2. Posebni cilji

Posebni cilji Tematskega programa o sodelovanju z industrializiranimi državami so zato naslednji:

- podpirati skupne projekte, skupne povezave, gospodarska partnerstva, izmenjave med posamezniki ter skupna podjetja akterjev iz EU in partnerskih držav;

- spodbujati razvoj političnih dialogov in širjenja strokovnega znanja med političnimi, gospodarskimi in socialnimi partnerji ter drugimi udeleženci v civilni družbi in nedržavnimi akterji v skladu s splošnimi cilji za vsako partnersko državo;

- spodbujati boljše razumevanje EU (njenih institucij, politik, stališč glede svetovnih izzivov in njenih postopkov gospodarskega, socialnega in političnega povezovanja ter ustreznih posledic za njene zunanje odnose) pri vseh strankah v partnerskih državah, vključno z oblikovalci mnenj, nosilci odločanja in oblikovalci politik, poslovnimi krogi in poklicnimi združenji, sindikati, združenji potrošnikov, okoljskimi skupinami, političnimi strankami, mediji, akademskimi krogi in drugimi krovnimi organizacijami;

- pozitivno vplivati na stališča posameznikov ter javnih in zasebnih organizacij v partnerskih državah o EU ter spodbujati njihovo vključenost v EU pri podpiranju ciljev mednarodnih politik Skupnosti;

- spodbujati dvostransko trgovino, naložbene tokove in carinsko sodelovanje med EU in partnerskimi državami ter podpirati skupne ukrepe za okrepitev socialne in okoljske razsežnosti globalizacije.

Po potrebi se lahko ti cilji zaradi okrepitve regionalnega sodelovanja uresničujejo z regionalnim pristopom.

3.3. Glavne prednostne naloge

Za dosego večjega učinka se bodo zgoraj navedeni cilji uresničili tako, da se bodo osredotočili na omejeno število prednostnih nalog. Dejavnosti se bodo odvisno od okoliščin in priložnosti zasnovale in izvajale v obliki specifičnih državnih, regionalnih ali sektorskih pobud. Komisija si bo prizadevala za zagotovitev skladnosti med dejavnostmi, podprtimi v državah, kot je to navadno storila pri preteklem sodelovanju z državami članicami OECD, ki niso članice EU.

V okviru zgoraj navedenih ciljev so bile za tematski program predlagane naslednje prednostne naloge:

- Javna diplomacija , zlasti z i) utrjevanjem in širitvijo obstoječe mreže centrov EU kot središč odličnosti ter ustanovitvijo novih centrov EU v partnerskih državah, kjer še ne obstajajo, ter z ukrepi za spodbujanje povezovanja centrov EU v mrežo; ii) razvojem dejavnosti, ki spodbujajo politične raziskave in razprave z ustvarjalnimi enotami in drugimi organizacijami o temah, ki se nanašajo na razvoj dvostranskih odnosov med EU in partnerskimi državami.

- Spodbujanje gospodarskih partnerstev, poslovnega sodelovanja ter znanstvenega in tehnološkega sodelovanja. To bi se med drugim lahko doseglo tako, da bi se podjetjem iz EU zagotovila pomoč pri krepitvi njihove sposobnosti za učinkovito obvladovanje posebnih značilnosti trga in poslovnega okolja v partnerskih državah. V tem okviru bi bilo treba obstoječe programe ali pobude, ki trajajo še po letu 2006, nadaljevati (npr. Program usposabljanja vodilnih delavcev na Japonskem in v Koreji) ali po potrebi preoblikovati (npr. akcija „Vrata na Japonsko“). V okviru te prednostne naloge se bo proučila možnost razširitve mreže Evropskih informativnih-korespondenčnih središč na izbrane partnerske države, vključene v Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami, kot načina za spodbujanje poslovnih povezav kakor tudi drugi ukrepi za podporo izvajanja gospodarskih pobud s partnerskimi državami. Ker se večina držav, vključenih v ta tematski program, osredotoča na inovacije in konkurenčnost ter želi razviti na znanju temelječe gospodarstvo, bo izrednega pomena in v skupnem interesu tudi spodbujanje znanstvenega in raziskovalnega sodelovanja. Čeprav naj TPID ne bi bil usmerjen v financiranje projektov raziskav in razvoja, bi lahko podpiral dejavnosti, ki spodbujajo in lajšajo vzajemno delovanje raziskovalnih skupnosti v EU in partnerskih državah ter njihov dostop do možnosti financiranja v okviru 7. okvirnega programa.

- Povezave med posamezniki, vključno z razvojem sodelovanja na področju izobraževanja s tistimi partnerskimi državami, s katerimi ni nobenega dvostranskega sporazuma o sodelovanju na področju izobraževanja[13]. Nekatere države, vključene v tematski program, so na področju izobraževalnih in poklicnih politik ter sistemov v ospredju ter imajo visokošolske ustanove s svetovnim ugledom. Tako zagotavljajo dejanski potencial za dinamično in medsebojno koristno sodelovanje na področju izobraževanja in usposabljanja. V tem okviru bi bilo treba preučiti možnost regionalne azijsko-pacifiške pobude na področju visokošolskega sodelovanja, ki bi zagotovila enoten okvir za dvostransko, regionalno in po potrebi večstransko sodelovanje med EU na eni strani in partnerskimi državami na tistem območju na drugi strani. Cilj tega bi bila podpora razvoju skupnega učnega načrta in mobilnosti študentov/fakultet med ustanovami EU in ustanovami v partnerskih državah, pospeševanje dialoga o izobraževalnih politikah ter drugih posebnih visokošolskih pobud. Poleg enotnega okvira sodelovanja bi lahko proučili možnost za sodelovanje na področju izobraževanja v obliki večjega dostopa do programa Erasmus Mundus, na primer prek „azijskega okna“ programa Erasmus Mundus, ki bi se odprl proti Vzhodni Aziji, jugovzhodni Aziji ter Avstraliji in Oceaniji, ter z odprtjem transatlantskega okna. Cilj takega sodelovanja bi bilo spodbujanje pritoka študentov in akademikov iz partnerskih držav na magistrske študije v okviru programa Erasmus Mundus. Komisija lahko začne pogovore z zainteresiranimi partnerskimi državami, da se dogovori o postopkih in skupaj z njimi prouči obseg ustreznih prispevkov z njihove strani, ter tako poveča učinek naložb EU.

- Dialogi: Za dopolnitev uradnega političnega dialoga na vladni ravni bo Tematski program o sodelovanju z industrializiranimi državami zagotavljal podporo dialoga z interesnimi skupinami in med njimi na področjih, ki so strateškega pomena za sodelovanje z zadevno partnersko državo, kot so podjetja, potrošniki, okolje, energija in promet, zaposlovanje, socialna politika in enake možnosti, mediji, vključno z avdiovizualnim sektorjem itd., ter ukrepov za lajšanje izmenjave informacij ter dobrih praks pri sodelovanju na področju zakonodaje. To lahko vključuje tudi razvoj posebnih programov za obiskovalce, namenjenih posebnim ciljnim skupinam (npr. medijskim strokovnjakom, regulativnim organom, socialnim partnerjem in drugim ustreznim strokovnjakom).

- Ozaveščanje prek ciljno usmerjenih dejavnosti in prireditev v partnerskih državah, ki spodbujajo zanimanje za Evropo in EU, da se poveča prepoznavnost Evropske unije v partnerskih državah, da se javnosti pomaga razumeti, kaj EU je in kaj počne, da se poveča ozaveščenost o politikah EU in njenih institucijah ter o vlogi EU kot mednarodnega akterja na gospodarskem in političnem prizorišču ter se razvijejo določeni cilji sedanjega ali prihodnjega sodelovanja;

Poleg glavnih področij sodelovanja, navedenih zgoraj, bi moral TPID zagotoviti dovolj prožen okvir, ki bi obravnaval in podpiral posebna področja sodelovanja, značilna za posamezne države, ali nova področja sodelovanja, ki bi se lahko določila v prihodnosti.

3.4. Načela načrtovanja

Komisija bo o štiriletnih (2007–2010) in nato triletnih (2011–2013) tematskih strateških dokumentih (programski dokumenti) odločala na podlagi postopkov komitologije. Tematski strateški dokumenti za industrializirane države bodo zagotovili podrobnejše podatke o prednostnih nalogah politik in jih prenesli v načrtovane ukrepe. Ti dokumenti bodo opredelili merila o izpolnjevanju pogojev upravičencev ter podrobno obrazložili vrsto ukrepov, ki jih je treba sprejeti. Zaželeno bo dopolnjevanje z drugimi programi Skupnosti, zlasti drugimi tematskimi programi ter nacionalnimi in regionalnimi programi, ob upoštevanju, da je glede na to, da za države TPID ne obstajajo nobeni geografski programi[14], tveganje za prekrivanje ali podvajanje prizadevanj omejeno.

Tematski strateški dokument bo okvirno razčlenil proračun med (i) upravičene partnerske države in ozemlja, (ii) prednostne naloge za ukrepanje ter (iii) dvostranske in večdržavne/regionalne pobude. Prav tako bo razčlenil dodeljena finančna sredstva za financiranje odhodkov iz poslovanja in upravnih izdatkov (tehnična pomoč ES, študije in ocene). Komisija bo na podlagi tega večletnega načrtovanja pripravila letne delovne načrte, ki bodo določali prednostne ukrepe, ki jih bo treba podpreti, posebne cilje, pričakovane rezultate ter okvirne zneske.

Program bo vodila Komisija, pri čemer bo po potrebi odgovornost glede vodenja prenesla na delegacije ES v partnerskih državah.

Čeprav ni mogoče določiti mehanskega delitvenega ključa, se bodo pri dodeljevanju sredstev med drugim upoštevale pretekle ravni finančne intervencije Skupnosti (glej Prilogo 2) ter relativna velikost držav in relativna širina, globina in obseg političnih in gospodarskih odnosov med EU in partnerskimi državami. Vendar pa se bo upoštevala tudi potreba po doseganju večjega učinka na ravni države.

Komisija si bo po potrebi prizadevala za skupno delitev stroškov dejavnosti z zadevnimi partnerskimi državami, vendar pa to ne bo obvezna zahteva, saj lahko v nekaterih primerih (npr. javna diplomacija) partnerske države menijo, da cilji politike EU nasprotujejo njihovim interesom.

Komisija bo pripravila redna poročila o dejavnostih, službe Komisije pa bodo izvedle vmesni pregled. Izvedla se bo zunanja ocena dejavnosti v prvem triletnem obdobju (2007–2009), ki bo zagotovila podatke za pripravo drugega Tematskega strateškega dokumenta (2011–2013). Poročila se bodo poslala Svetu in Evropskemu parlamentu, s katerima se jih bo tudi obravnavalo.

PRILOGA 1: Vzpostavljen okvir sodelovanja

Ključni pravni in politični instrumenti za spodbujanje sodelovanja z državami TPID so naslednji:

1. Države članice oecd

Uredba Sveta št. 382/2001 z dne 26. februarja 2001 o izvajanju projektov spodbujanja sodelovanja ter trgovinskih odnosov med Evropsko unijo in industrializiranimi državami Severne Amerike, Daljnega vzhoda, Avstralije in Oceanije, ki je bila spremenjena z Uredbo Sveta št. 1900/2005 z dne 21. novembra 2005.

Transatlantska deklaracija o odnosih med EU in ZDA iz leta 1990 ter Nova transatlantska agenda ter Skupni akcijski načrt EU in ZDA iz leta 1995; Pobuda Evropske unije in Združenih držav Amerike za okrepitev transatlantskega gospodarskega povezovanja in rasti, sprejeta na vrhu EU-ZDA junija 2005.

Akcijski načrt EU/Japonska, sprejet na 10. dvostranskem vrhu EU-Japonska decembra 2001.

Okvirni sporazum o trgovini in sodelovanju z Republiko Korejo in priložena politična deklaracija iz oktobra 1996.

Skupna deklaracija o odnosih med Avstralijo in Evropsko unijo iz leta 1997 ter Agenda o sodelovanju iz leta 2003.

Skupna deklaracija o odnosih med Evropsko unijo in Novo Zelandijo iz maja 1999 ter akcijski načrt iz leta 2004 z naslovom „Prednostne naloge za prihodnje sodelovanje“.

Okvirni sporazum za trgovinsko in gospodarsko sodelovanje med Evropsko skupnostjo in Kanado iz leta 1976, Deklaracija o odnosih med Evropsko skupnostjo in Kanado iz leta 1990, Skupni akcijski načrt EU-Kanada iz leta 1996 ter Agenda o partnerstvu med EU in Kanado iz leta 2004.

2. Nove industrializirane azijske države in ozemlja

Sodelovanje z Brunejem, Kitajskim Tajpehom, Hongkongom, Macaom (od leta 1999) in Singapurom je bilo izključeno iz Uredbe Sveta (EGS) št. 443/92 z dne 25. februarja 1992 o finančni in tehnični pomoči državam v razvoju v Aziji in Latinski Ameriki ter o sodelovanju z njimi (Uredba „ALA“) zaradi statusa teh držav in ozemelj kot držav, ki niso v razvoju.

Vendar pa ima Evropska unija dolgoročne odnose s temi državami in ozemlji.

S Hongkongom ni nobenega posebnega dvostranskega sporazuma, vendar pa je EU jasno izrazila svojo namero, da bo pred vrnitvijo Hongkonga Kitajski kot „posebne upravne regije“ po načelu „ena država, dva sistema“ spodbujala razvoj odnosov z navedenim ozemljem. Komisija se je v sporočilu iz leta 1997 z naslovom „EU in Hongkong: po letu 1997“ zavezala, da si bo prizadevala za odločnejše in učinkovitejše sodelovanje s Hongkongom SAR ter da bo proučila možnosti za trajnejšo podlago za trgovske naložbe in sodelovanje. EU je s Hongkongom povezana tudi preko Carinskega sporazuma (1999) in Sporazuma o ponovnem sprejemu (2002). Srečanje visokih uradnikov Hongkonga SAR in ES poteka redno v okviru neformalnega sporazuma.

Naši odnosi z Macaom temeljijo na Sporazumu o trgovini in sodelovanju, sklenjenem 14. decembra 1992, ki je začel veljati 1. januarja 1993, in na Sporočilu Komisije iz novembra 1999 z naslovom „Evropska unija in Macao: po letu 2000“.

Čeprav ni vzpostavljenih nobenih diplomatskih ali političnih odnosov s Kitajskih Tajpehom, pa poteka intenzivno sodelovanje na področju gospodarstva, trgovine, znanosti in tehnologije, standardov in norm ter na številnih drugih področjih. Od marca 2003 ima Komisija v Kitajskem Tajpehu tudi Evropski urad za gospodarstvo in trgovino.

Odnose z Brunejem Darussalam in Singapurom ureja Sporazum o sodelovanju med Evropsko skupnostjo in državami ASEAN iz leta 1980 (glej Uredbo Sveta št. 1440/80 z dne 30. maja 1980 o sklenitvi Sporazuma o sodelovanju med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Indonezijo, Malezijo, Filipini, Singapurom in Tajsko – državami članicami Združenja držav jugovzhodne Azije, ter Protokol o razširitvi Sporazuma o sodelovanju med Evropsko gospodarsko skupnostjo in Indonezijo, Malezijo, Filipini, Singapurom in Tajsko, državami članicami Združenja držav jugovzhodne Azije, na Brunej Darussalam, Uradni list L 081, 23. 3. 1985). Pogajanja z mestno državo za nov sporazum o dvostranskem sodelovanju in partnerstvu so se že začela in potekajo intenzivno.

3. Države Sveta za sodelovanje v Zalivu

Odnose EU s Saudovo Arabijo, Bahrajnom, Kuvajtom, Omanom, Katarjem in Združenimi arabskimi emirati ureja Sporazum o sodelovanju med Evropsko skupnostjo in Svetom za sodelovanje v Zalivu, podpisan leta 1989.

Pogajanja za Sporazum o prosti trgovini med EU in Svetom za sodelovanje v Zalivu so se začela leta 1990 in ponovno uvedla 2001. Komisija želi ta pogajanja čim prej zaključiti. Poleg teh pogodbenih odnosov poteka enkrat na leto politični dialog na ministrski ravni in zajema razprave o človekovih pravicah, regionalnih vprašanjih skupnega interesa in varnostnih vprašanjih, kot sta protiteroristično sodelovanje in neširjenje orožja.

PRILOGA 2

Nedavne intervencije na podlagi trenutne tematske proračunske postavke

Proračunska postavka 19-05-02 Odnosi z državami članicami OECD, ki niso članice EU: obdobje 2003–2006

Razčlenitev po partnerskih državah (in glavnih dejavnostih) | Instrumenti | Znesek (EUR) |

Sodelovanje z ZDA (glavne dejavnosti: centri EU, javna diplomacija, ozaveščanje, transatlantski dialog) (1) | Razpis za zbiranje predlogov in javni razpis | 10 704 956 |

Sodelovanje s Kanado (glavne dejavnosti: centri EU, javna diplomacija, akademske povezave, centri EU) (1) | Razpis za zbiranje predlogov in javni razpis | 2 913 866 |

Sodelovanje z Japonsko (glavne dejavnosti: centri EU, medčloveške izmenjave, itd.) | Razpis za zbiranje predlogov | 3 164 179 |

Sodelovanje s Korejo (Center EU) | Razpis za zbiranje predlogov | 859 055 |

Sodelovanje z Avstralijo in Novo Zelandijo (centri EU, projekti na področju visokošolskega sodelovanja) | Razpis za zbiranje predlogov | 4 590 000 |

Programi za gospodarsko in tržno promocijo: – akcija „Vrata na Japonsko“ - program usposabljanja vodilnih delavcev | Razpis za zbiranje predlogov in javni razpis (štipendije) | 12 678 071 28 918 530 |

Manjši projekti sodelovanja, ocene, itd. | Pogodbe, subvencije | 1 172 246 |

SKUPAJ | 65 000 903 |

(1) Sodelovanje na področju izobraževanja z ZDA in Kanado se izvaja in financira ločeno na podlagi posebnih dvostranskih sporazumov o sodelovanju.

[1] Glej Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Zunanji ukrepi v okviru tematskih programov v skladu s prihodnjo finančno perspektivo 2007–2013“ [COM(2005) 324 konč.] z dne 3. avgusta 2005.

[2] Predlog Komisije za uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o oblikovanju instrumenta za financiranje razvojnega in gospodarskega sodelovanja [COM(2004) 629 konč.] z dne 29. 9. 2004.

[3] Do sedaj zajeto z Uredbo Sveta št. 382/2001 z dne 26. februarja 2001 o izvajanju projektov spodbujanja sodelovanja ter trgovinskih odnosov med Evropsko unijo in industrializiranimi državami Severne Amerike, Daljnega vzhoda, Avstralije in Oceanije, in ki razveljavlja Uredbo (ES) št. 1035/1999.

[4] Odbor za razvojno pomoč je glavni organ, prek katerega OECD obravnava vprašanja, povezana s sodelovanjem z državami v razvoju.

[5] Če bi določba, navedena v IRGS, to omogočala, bi lahko v to tretjo kategorijo vključili tudi Oman.

[6] Glej Prilogo I.

[7] Glej Prilogo I.

[8] To so predvsem programi zunanje pomoči, ki jih se potrdijo skupaj s partnerskimi državami in se osredotočajo na njihove razvojne potrebe.

[9] 15 centrov v ZDA, 5 v Kanadi, 1 v Avstraliji, 1 v Novi Zelandiji in 2 na Japonskem. Trenutno poteka širitev mreže centrov EU v Avstraliji (dva dodatna centra), njena racionalizacija v ZDA in njena širitev na Korejo (1 center).

[10] Ocena programa za usposabljanje vodilnih delavcev ter tretje akcije „Vrata na Japonsko“ – JITEX Expertise Technologique et Stratégique – 23. julij 2004; Ocena ustanovitve in razvoja centrov EU – partnerstvo za ocenjevanje (The Evaluation Partnership) – september 2004.

[11] Uredba Sveta (EGS) št. 443/92 z dne 25. februarja 1992 o finančni in tehnični pomoči državam v razvoju v Aziji in Latinski Ameriki ter o sodelovanju z njimi. Macao je prej koristil ugodnosti od dejavnosti sodelovanja, financiranih v okviru Uredbe ALA, vendar zdaj do takšne pomoči ni več upravičen.

[12] Ko bodo imele dejavnosti regionalni značaj, bodo lahko vključevale tudi Oman.

[13] Do sedaj so bili taki sporazumi sklenjeni samo z ZDA in Kanado.

[14] To ne posega v morebitno vključenost nekaterih držav TPID v regionalne programe v smislu IRGS. Na primer, Brunej ali Singapur bi lahko v programu, ki poteka v državah ASEAN, sodelovala ne glede na njuno sodelovanje v TPID (vendar bi se programa lahko dopolnjevala).