EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 16.2.2016 COM(2016) 49 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o strategiji EU za utekočinjeni zemeljski plin in skladiščenje plina {SWD(2016) 23 final}



UVOD: IZKORIŠČANJE CELOTNEGA POTENCIALA UZP IN SKLADIŠČ NA NOTRANJEM TRGU Okvirna strategija Evropske komisije za odporno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost, je konkreten odraz prizadevanj EU za prehod na trajnosten, zanesljiv in konkurenčen energetski sistem. Pri tem sta ključnega pomena energijska učinkovitost kot samostojen vir energije in razvoj virov z nizkimi emisijami ogljika, kot so obnovljivi viri energije. Kot je poudarjeno v sporočilu o stanju energetske unije, ostajajo pomembni tudi geopolitični izzivi, povezani z zagotavljanjem zanesljive in odporne oskrbe s fosilnimi gorivi, zlasti kar zadeva blago, za katero je EU močno odvisna od uvoza. V zvezi s tem ostaja glavni cilj nadaljnja diverzifikacija oskrbe EU z zemeljskim plinom, zlasti ker se bo domača proizvodnja v EU v prihodnjih desetletjih še naprej zmanjševala. Tudi ranljivost zaradi vse večje odvisnosti od uvoza je mogoče ublažiti, če bo plinski sistem ostal prožen in se bo lahko odzival na nihanja v oskrbi. Ta strategija si prizadeva za izkoriščanje potenciala utekočinjenega zemeljskega plina (LNG) in skladiščenja plina, da bi plinski sistem EU postal bolj raznolik in prožen, kar bi prispevalo h ključnemu cilju energetske unije, torej zanesljivi, odporni in konkurenčni oskrbi s plinom. V zvezi z UZP možnost za občutno (50 %) povečanje globalne ponudbe v naslednjih nekaj letih in posledično nižjih cen predstavlja veliko priložnost za EU, zlasti kar zadeva zanesljivost in odpornost oskrbe s plinom. Medtem ko imajo številne države članice razvite in likvidne trge plina, kot je pojasnjeno v evropski strategiji za energetsko varnost iz leta 2014 in sporočilu o kratkoročni odpornosti evropskega sistema oskrbe s plinom, so štiri države članice ob Baltskem morju, v srednjevzhodni in jugovzhodni Evropi močno odvisne od enega samega dobavitelja in zato občutljive za prekinitve v oskrbi. Te države članice morajo hitro razviti dostop do raznovrstnih virov energije in razpoložljivost UZP bi lahko pomembno prispevala na tem področju, skupaj z obstoječimi viri za plinovode, skladišči za plin, razvojem južnega plinskega koridorja in likvidnih vozlišč za plin v Sredozemlju. Prav tako so pomembni ukrepi za energijsko učinkovitost in viri energije z nizkimi emisijami ogljika, kot so na primer obnovljivi viri energije, treba pa je paziti tudi pri naložbah v zvezi z UZP ali plinsko infrastrukturo, da se prepreči tveganje vezanosti na določeno tehnologijo ali nasedlih naložb v infrastrukturo za fosilna goriva. UZP lahko prinese koristi tudi v smislu konkurenčnosti, ker trgi postanejo izpostavljeni večjim konkurenčnim izzivom mednarodnih dobaviteljev. V nekaterih primerih je vpliv teh sprememb lahko velik, kakor v primeru Litve. Da bi izkoristila ves potencial dostopa do rastočega mednarodnega trga UZP in da bi EU postala privlačen trg za dobavitelje, mora EU narediti tri stvari: prvič, zagotoviti mora, da obstaja potrebna infrastruktura za dokončno oblikovanje notranjega trga in omogočanje vsem državam članicam, da izkoristijo dostop na mednarodnih trgov z UZP, bodisi neposredno ali prek drugih držav članic. To je ključnega pomena zlasti za države članice, ki so prekomerno odvisne od enega samega dobavitelja; drugič, EU mora dokončno oblikovati notranji trg plina, tako da pošilja ustrezne cenovne signale – da pritegne UZP, kamor je potrebno, in da omogoči potrebne naložbe v infrastrukturo; tretjič, EU mora okrepiti svoja prizadevanja za tesno sodelovanje z mednarodnimi partnerji za spodbujanje svobodnih, likvidnih in preglednih globalnih trgov UZP. To pomeni okrepitev dialogov s sedanjimi in prihodnjimi dobavitelji ter drugimi pomembnimi odjemalci UZP, da se odpravijo ovire za trgovanje z UZP na globalnih trgih.

Poleg izboljšanja zanesljivosti in konkurenčnosti ima UZP v nekaterih primerih potencial za zmanjšanje vplivov na okolje, s čimer podpira cilj trajnostnega razvoja EU. V tem pogledu je ključni sektor prometa, kjer se bo UZP vse bolj uporabljal kot alternativa ladijskim gorivom v pomorskem prometu in dizelskemu gorivu pri težkih gospodarskih vozilih, kot so tovornjaki. UZP v manjšem obsegu lahko igra vlogo tudi pri zmanjševanju vplivov na okolje pri oskrbi s toploto in električno energijo, na primer za industrijo ali druge odjemalce na oddaljenih območjih in/ali neplinificiranih območjih, ki so trenutno odvisna od fosilnih goriv, ki bolj onesnažujejo. Spreminjajoče se razmere na trgih plina prinašajo spremembe tudi za skladišča za plin v EU, ki igrajo ključno vlogo pri optimizaciji uporabe infrastrukture za plin in izravnavi sistema. Trdna in zadostna skladišča za plin so bistvena za energetsko varnost in odpornost v času večje motnje v oskrbi. Vendar pa tako kot pri UZP celotni potencial skladišč za prispevanje k zanesljivi in odporni oskrbi s plinom trenutno ni izkoriščen. Naložbe v skladišča za plin so otežene zaradi ovir, ki zmanjšujejo čezmejno dostopnost uskladiščenega plina med državami članicami, in zaradi neugodnih tržnih razmer. Dobiček od skladiščenja je pod pritiskom, to pa bi lahko ogrozilo ne le prihodnje načrtovane naložbe, temveč tudi obstoječe ravni skladiščne zmogljivosti. Ta strategija, ki izpolnjuje zavezo iz strateškega okvira za energetsko unijo, je bila pripravljena v posvetovanju s številnimi deležniki, podrobneje obravnava zgoraj navedena vprašanja in oblikuje sklepne ugotovitve o tem, kateri konkretni ukrepi so morda potrebni.

1.DOKONČNO OBLIKOVANJE MANJKAJOČE INFRASTRUKTURE Infrastruktura za UZP V zadnjih nekaj desetletjih je EU zgradila obsežno plinsko omrežje, ki se razteza po vsej celini. Poleg pomembne domače proizvodnje uporablja tudi plinske povezave z nekaterimi izmed največjih svetovnih dobaviteljev plina, vključno z Rusijo, Norveško in Alžirijo. Sedanji terminali EU za UZP zagotavljajo zadostno skupno zmogljivost za ponovno uplinjanje, načrtovane pa so tudi dodatne zmogljivosti. Vendar pa niso optimalno porazdeljeni po EU, kar je eden od dejavnikov, ki prispevajo k ranljivosti oskrbe nekaterih držav članic, ki ne morejo izbrati dobavitelja plina ali pa imajo omejeno možnost izbire. Hkrati so imeli obstoječi terminali v Evropi v zadnjih letih razmeroma nizko stopnjo izkoriščenosti zaradi višjih cen UZP v Aziji, ki so privabljale tovore v države zunaj Evrope, in konkurence med plinovodi. Z izzivom neoptimalne porazdelitve terminalov za UZP se je mogoče soočati z gradnjo novih terminalov na ustreznih lokacijah ali z izboljšanjem dostopa do obstoječih terminalov. Večja medsebojna povezanost z likvidnimi vozlišči, kjer se trguje s plinom iz terminalov za UZP ali iz plinovodov, bi izboljšala zanesljivost oskrbe za tiste države članice, ki imajo trenutno dostop samo do omejenega števila virov oskrbe, hkrati pa prispevala k povezovanju čezmejnih trgov. Pri vsaki novi infrastrukturi je ključno vprašanje sposobnost preživetja na trgu. Za terminale za UZP je ta lahko odvisna od tega, ali ima dostop tudi do drugih trgov, ne zgolj nacionalnega. Poleg tega je tudi pojav plovil za skladiščenje in ponovno uplinjanje (floating storage and regasification units – FSRU) kot stroškovno učinkovitih rešitev spremenil dinamiko naložb v uvozne zmogljivosti. Primer enote FSRU Klaipėda je pokazal, da lahko že verjetnost novega vira UZP na trgu spodbudi izboljšave na področju zanesljivosti oskrbe s plinom in cenovno konkurenčnost.

Tudi ob dobri gospodarski osnovi se financiranje terminalov za UZP ali drugih infrastruktur še vedno lahko sooča z izzivi. Načeloma naj bi se terminali za UZP financirali s tarifami, vendar v nekaterih primerih naložbeno tveganje nosijo udeleženci na trgu. Sredstva EU lahko nekoliko odtehtajo šibko sposobnost preživetja na trgu terminalov, ki so posebno pomembni za zanesljivost oskrbe. Posojila Evropske investicijske banke, vključno v okviru Evropskega sklada za strateške naložbe (EFSI), so lahko dodaten vir dolgoročnega financiranja za infrastrukturo za UZP. Kljub temu je pomembno preučiti vse gospodarske vidike za nove terminale in sprejeti stroškovno najučinkovitejše rešitve. Infrastruktura za skladiščenje V zadnjih desetih letih so se skupne skladiščne zmogljivosti plina v EU močno povečale, kar je skupaj z alternativnimi mehanizmi prilagodljivosti, kot so bolj tekoča čezmejna trgovina, izravnavanje nihanj s pomočjo prožnosti plinovodov in večja razpoložljivost UZP, privedlo do nekaj presežnih zmogljivosti na nekaterih področjih in manjših razlik med cenami plina poleti in pozimi. Razpoložljivost in vrsta infrastrukture za skladiščenje se med državami EU močno razlikujejo glede na mešanico energijskih virov, portfelj oskrbe in geološke razmere. Na splošno bi boljša medsebojna povezanost in medregionalno sodelovanje lahko vodila do boljše in učinkovitejše uporabe skladišč. Tudi nekatere države v sosedstvu EU, kot so Ukrajina, imajo precejšnje skladiščne zmogljivosti, ki bi jih načeloma lahko nadalje razvijali in povezali s plinskim omrežjem EU. Če bi bile te zmogljivosti na voljo za oskrbo EU, bi EU lahko optimizirala svoje količine uskladiščenega plina. Čeprav se zdi, da sedanja skladišča zadostujejo, je treba prilagoditi medsebojno povezanost in regulacijo, da se izboljša čezmejna in širša regionalna razpoložljivost teh zmogljivosti. Povezovanje UZP in skladišč s trgi Uredba TEN-E, sprejeta leta 2013, je skupaj z instrumentom za povezovanje Evrope vzpostavila stabilen okvir evropske politike tudi za podporo plinske infrastrukture EU (vključno s prenosom, terminali za UZP in skladišči), opredelitev projektov, ki jih potrebuje Evropa, ter zagotavljanje njihove pravočasne izvedbe. Izvajanje politike TEN-E je bilo dodatno okrepljeno s pomočjo regionalnih skupin na visoki ravni, ki se osredotočajo na regije, v stresnih testih EU za plin iz leta 2014 opredeljene kot ranljive, in na reševanje razmer na Iberskem polotoku kot „energetskem otoku“. Te skupine so se dogovorile o omejenem številu ključnih projektov skupnega interesa, ki jih je treba izvesti kot prednostno in nujno zadevo. Infrastruktura EU, pomembna za strategijo za UZP in skladiščenje. Manjkajoče povezave: infrastruktura, ki jo je treba zgraditi/okrepiti, da bi izboljšali povezave terminalov za UZP z notranjim trgom. Z modrimi pikami so označeni obstoječi terminali za UZP. V strategiji za UZP in skladiščenje je opredeljena podskupina teh projektov, ki še posebno prispevajo k njenim ciljem (glej zemljevid). Modeliranje je pokazalo, da bi izvedba teh ključnih projektov skupnega interesa odpravila odvisnost od enega samega vira in vsem državam članicam omogočila dostop do UZP, bodisi prek terminalov ali posredno prek povezovalnih plinovodov in/ali na likvidna vozlišča. Ti projekti bi na trge EU prinesli resnično zanesljivo oskrbo s plinom in cenovno konkurenco. Natančneje:

skupina na visoki ravni za plinske povezave v srednji in jugovzhodni Evropi (CESEC) je opredelila šest ključnih prednostnih projektov, ki prispevajo k dostopu do UZP za vse države v tej regiji po dveh glavnih koridorjih s terminala na Krku proti vzhodu in iz Grčije proti severu; skupina za načrt medsebojnega povezovanja na baltskem energetskem trgu (BEMIP) je opredelila šest ključnih prednostnih projektov, ki prispevajo k dostopu do UZP in skladišč v regiji, in sicer s povezovanjem treh baltskih držav in Finske z evropsko mrežo; in skupina na visoki ravni za jugozahodno Evropo je opredelila dva projekta, s katerimi bi se odpravila ozka grla in povezali regionalni trgi. Poleg tega je bilo iz analize dosledno razvidno, da na Irskem oskrba ni dovolj raznolika, Ciper in Malta pa sta energetska otoka. EU in države članice bi se morale zavezati, da bodo hitro sprejele dokončne odločitve o naložbah v zvezi s temi prednostnimi projekti, katerih izvedba bo zagotovila, da bo imela vsa EU dostop do več virov plina. To bo v dobršni meri pripomoglo k zagotavljanju cenovno dostopne in zanesljive oskrbe z energijo za vse državljane EU. Komisija bo v svojem letnem poročilu o stanju energetske unije poudarila napredek in dodatne potrebne ukrepe za vsak projekt posebej. Glavni ukrepi: Komisija podpira delo, ki poteka v okviru zgoraj navedenih skupin na visoki ravni, in spodbuja države članice ter nosilce projektov, naj kot prednostno nalogo pospešijo sprejetje dokončnih odločitev glede teh ključnih projektov. Države članice in regionalne skupine poziva, naj hitro dosežejo napredek na tem področju in naglo sprejmejo odločitve o prihodnji sposobnosti preživetja na trgu za terminale za UZP. O napredku bi bilo treba razpravljati na nedavno ustanovljenem forumu za energetsko infrastrukturo: treba je okrepiti delo za dokončanje analize stroškov in koristi, da se ugotovi, kateri terminali za UZP in/ali druge medsebojne povezave so najbolj optimalne za povezovanje na trge; in v sodelovanju z regionalnimi skupinami bi morala Komisija zagotoviti, da so nosilci projektov obveščeni o razpoložljivih možnostih financiranja (tj. v okviru Evropskega sklada za strateške naložbe, instrumenta za povezovanje Evrope in, kjer je to primerno, Evropskega sklada za regionalni razvoj) in da se obravnavajo tehnične rešitve (kot so enote FSRU), pri čemer je treba posebno pozornost posvetiti projektom, na katere vplivajo ovire ali zamude. 2.DOKONČNO OBLIKOVANJE NOTRANJEGA TRGA PLINA KOMERCIALNI, PRAVNI IN REGULATIVNI VIDIKI

Evropska Unija kot privlačen trg za UZP Da bi odjemalci EU lahko izkoristili potencial UZP glede diverzifikacije in vsaj kratkoročno do dolgoročno kot zelo konkurenčne alternative plinovodom, so poleg zadostne infrastrukture potrebni tudi dobro delujoči in likvidni trgi plina. Znaten napredek je bil dosežen pri izvajanju obstoječe energetske zakonodaje EU, predvsem tretjega energetskega svežnja in kodeksov omrežja. Z nadaljnjim izvajanjem vseh določb bi se morala zagotoviti vzpostavitev popolnoma delujočega notranjega trga plina. Tretji energetski sveženj se tako kot za obstoječe plinovode uporablja tudi za obstoječe terminale za UZP. S tem naj bi bile sicer zunanje vstopne točke na notranji trg bolj prilagodljive, dostop tretjih strani pa regulativni standard, vendar je trenutno znatno število terminalov za UZP izvzetih iz dostopa tretjih strani. V zvezi s tem bi nacionalni regulativni organi morali: še naprej zagotavljati enake konkurenčne pogoje za obstoječe terminale; omogočiti uvedbo novih storitev, vključno s tistimi v povezavi z novimi tehnologijami na terminalih za UZP; in še naprej izvajati pregledne in učinkovite mehanizme porazdelitve zmogljivosti na osnovi trga na izvzetih terminalih za UZP, s čimer bi na trge plina v EU privabili nove udeležence. Najlažji način za izmenjavo oskrbe z UZP na evropskih trgih je prek likvidnih vozlišč za plin, kjer je veliko prodajalcev in kupcev, plin pa prihaja iz več različnih virov. Trenutno ima le omejeno število držav članic EU dovolj likvidne trge. V drugih delih Evrope so trgi s plinom dosti manj razviti: srednje-, jugovzhodne in jugozahodne regije same nimajo dovolj likvidnih trgov in ne morejo dostopati do tistih na severozahodu. Obstaja tveganje, da države v srednje- in jugovzodnih regijah ne bodo mogle izkoristiti prednosti, ki jih lahko omogoča dostop do mednarodnih trgov UZP – in na splošno konkurenca na trgu plina. Zato je bistvenega pomena, da države članice v sodelovanju z nacionalnimi regulativnimi organi sprejmejo vse potrebne ukrepe za dokončanje notranjega trga plina, odpravijo preostale regulativne, gospodarske in pravne ovire ter tem trgom zagotovijo dostop do učinkovitih regionalnih vozlišč za plin. V več primerih se je regionalni pristop izkazal za učinkovitega pri usmerjanju držav na pravo pot za izboljšanje delovanja trga; te regionalne pobude bi morale upoštevati tudi prednostne naloge te strategije, da bi EU postala privlačen trg za UZP. Glavni ukrepi: v okviru skupine BEMIP Komisija poziva nacionalne regulativne organe, naj do srede leta 2016 pripravijo akcijski načrt, v katerem bodo (i) opredeljeni ukrepi za upravljanje konca odstopanj v okviru tretjega svežnja, s čimer se bo baltski trg plina čim prej v celoti odprl, in (ii) opredeljeni koraki za oblikovanje območja enotnega trga; v okviru skupine CESEC Komisija poziva nacionalne organe, naj do srede leta 2016 predlagajo ambiciozen načrt regulativnih rešitev, ki bodo podpirale proces skupine CESEC, ter o doseženem napredku v zvezi s tem redno poročajo skupini na visoki ravni in ministrom; in v okviru skupine na visoki ravni za jugozahodno Evropo namerava Komisija prednostno tesno sodelovati na tehnični in politični ravni v podporo dokončanju vzhodne plinske osi, ki je potrebna, da se Iberski polotok bolje poveže z notranjim trgom plina in se mu omogoči dostop do likvidnih vozlišč za plin, kar bo prispevalo k nadaljnji diverzifikaciji portfelja s plinom v EU.

Skladišča za plin na notranjem trgu Regionalni kontekst v veliki meri določa potrebo po skladiščnih zmogljivostih in njihovo razpoložljivost ter vlogo, ki jo imajo skladišča pri oskrbi s plinom in energetski varnosti. Zato se pristopi k regulaciji skladišč med posameznimi državami in regijami močno razlikujejo. Prav tako se po EU znatno razlikujejo tarife za prenos v skladišče in iz njega; v nekaterih primerih morajo dobavitelji plačati dvakrat, pri oddajanju in praznjenju. Zaradi takih tarifnih struktur je lahko skladiščenje plina manj privlačno in celo nekonkurenčno, kjer so tarife po nepotrebnem visoke. Zato bi bilo treba vprašanje tarif za prenos v skladišče in iz njega obravnavati pri oblikovanju kodeksov omrežja po vsej EU, da se zagotovijo enaki konkurenčni pogoji med konkurenčnimi instrumenti prilagodljivosti, tarifne strukture pa bi morale odražati stroške. Obravnavati je treba tudi tehnološke vidike skladiščenja za zagotovitev, da bodo nova skladišča in plinska infrastruktura v prihodnosti lahko zajemale različne vrste plina, vključno z biometanom in drugimi plini iz obnovljivih virov. To bi moralo posledično omogočiti širšo uporabo skladišč za bioplin in s tem prehod na nizkoogljično gospodarstvo. Vendar se morajo operaterji skladišč soočati s padajočim razponom med cenami plina poleti in pozimi, kar povzroča nižjo donosnost skladišč plina, zaradi česar so občutljiva na povišanje stroškov. Da bi skladišča dosegla svoj polni potencial kot prožen instrument in da se zagotovi učinkovita uporaba infrastrukture, bi morali regulatorji operaterjem skladišč dovoliti, da razvijajo in zagotavljajo nove storitve, s katerimi se prosto trguje na sekundarnih trgih in prek meja, ter jih pri tem spodbujati. Pri tem razvoju in dogovorih ne bi smeli diskriminirati med uporabniki skladišč. Konkurenca med operaterji bo zagotovila, da se ponudniki skladišč in njihove stranke lahko pogajajo o pogodbenih pogojih, ki odražajo njihove potrebe na najbolj stroškovno učinkovit način. S strogim izvajanjem pravil konkurence bo zagotovljeno, da bo res tako. Strategija EU o skladiščenju bi morala vključevati tudi bolje povezane regionalne trge, saj še vedno obstaja potencial, da bi skladiščenje izkoristilo sinergije na notranjem energetskem trgu. Da bi se skladišča uporabljala učinkovito, bodo morale države članice tesno sodelovati na regionalni osnovi in se posvetovati s sosednjimi državami. Okrepljeno regionalno sodelovanje bo izboljšalo zaupanje glede razpoložljivosti in dostopnosti skladišč zunaj ozemlja zadevne države članice. V tem okviru ter glede na sodelovanje med državami članicami in regijami se zdi, da porazdelitev skladiščnih in prenosnih zmogljivosti na povezovalnih točkah ni vedno zadovoljivo usklajena, kar lahko povzroči težave zaradi prezasedenosti. V zvezi s skladiščnimi in prenosnimi zmogljivostmi na povezovalnih točkah bi moral postopek dodelitve operaterjem omogočiti, da te zmogljivosti rezervirajo istočasno in dovolj časa vnaprej; to bi lahko prispevalo k optimizaciji regionalne uporabe skladišč. Komisija spodbuja države članice, naj o tem vprašanju tesneje sodelujejo in se posvetujejo s sosednjimi državami. Glavni ukrepi: Komisija poziva države članice, naj zagotovijo ustrezen fizičen dostop do skladišč, tudi glede zmogljivosti v prenosnem omrežju; Komisija spodbuja države članice, naj tesno sodelujejo s sosednjimi državami, da bi izboljšali regionalno uporabo skladišč; in Komisija si prizadeva za optimizacijo uporabe skladišč z dokončanjem in prilagoditvijo kodeksov omrežja, kjer je to potrebno. Optimizacija vloge skladiščenja za zanesljivost oskrbe s plinom Čeprav se razpoložljive skladiščne zmogljivosti v EU zdijo primerne, lahko obstaja tveganje, da se bodo skladišča morala zapreti, če se bo količina uskladiščenega plina še naprej zmanjševala. V večini primerov bi bilo skladiščne zmogljivosti tehnično nemogoče ponovno odpreti in takšna zaprtja bi bila dokončna. To tveganje lahko izhaja iz dejstva, da trg ne nagrajuje v celoti koristi v zvezi z zanesljivostjo oskrbe s plinom, ki jih prinaša uskladiščeni plin za krizne razmere. Nekatere države članice to rešujejo z uporabo strateških rezerv in obveznosti skladiščenja. Količine, opredeljene kot strateške rezerve, so trajno umaknjene s trga, obveznost skladiščenja pa od udeležencev na trgu zahteva, da imajo v skladiščih določeno minimalno raven plina v določenih časovnih obdobjih, zlasti pozimi.

Da pa bi se izognili nepotrebnim stroškom za plinski sistem, ki bi zmanjšali splošno konkurenčnost plina v primerjavi z drugimi gorivi, bi zanje morali veljati strogi pogoji, podrobno določeni v regionalnih ocenah tveganja, preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere, kot je predlagano v revidirani uredbi o zanesljivosti oskrbe. Države članice bi morale zlasti zagotoviti, da takšni ukrepi nimajo negativnega vpliva na zmožnost drugih držav članic za zagotavljanje oskrbe s plinom njihovim odjemalcem ali na razvoj nacionalnih trgov plina. Za zagotovitev, da imajo vsi udeleženci na trgu v državah članicah dostop do zadostnih skladišč na regionalni osnovi, si bo Komisija prizadevala za odpravo obstoječih ovir, vključno z regulativnimi, ki preprečujejo, da bi skladiščenje konkuriralo kot instrument prožnosti oskrbe, in v okviru regionalnih preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere zagotovila, da bo lahko doseglo svoj polni potencial. Glavni ukrepi: na podlagi predlagane revizije uredbe o zanesljivosti oskrbe s plinom Komisija države članice poziva k izboljšanju uspešnosti in učinkovitosti uporabe skladišč prek meja z izvajanjem regionalnih preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere; ter Komisija poziva države članice, naj ukrepajo v okviru teh načrtov, da se omogoči razpoložljivost skladišč na širši regionalni ravni in dostop do njih. 3.EU KOT AKTER NA MEDNARODNIH TRGIH UZP Mednarodne trge UZP čaka velika sprememba, saj bodo v obdobju do leta 2020 na voljo velike zmogljivosti za utekočinjanje v Avstraliji in Združenih državah ter potencialna znatna prihodnja oskrba od drugod, vključno s Sredozemljem. Cene UZP v prihodnjih nekaj letih naj bi bile po pričakovanjih nižje kot v nedavni preteklosti, zato se bo uvoz EU verjetno povečal. Večji in bolj likviden globalni trg UTP pomeni priložnost za EU. Vendar pa ima globalizacija trga UZP tudi pomembno zunanjepolitično razsežnost: EU ima kot pomembna uvoznica UZP (druga največja za Japonsko) velik interes za spodbujanje svobodnih, likvidnih in preglednih trgov UZP po svetu. V ta namen mora EU tesno sodelovati z mednarodnimi partnerji in v mednarodnih forumih za zagotovitev, da se udeležencem na trgu ne preprečuje vzpostavitev poslovnih odnosov (na primer z ozemeljskimi omejitvami) in da ni omejitev za prosto trgovino – bodisi v normalnih tržnih pogojih ali v primeru zunanjih pretresov. Za dosego tega cilja bi bilo treba na dvostranski in večstranski ravni dejavno uporabljati instrumente diplomacije EU na področju energije, kakor so opisani v akcijskem načrtu za diplomacijo na področju energije, kot je določeno v točkah v glavnih ukrepih v nadaljevanju. Glavni ukrepi: Komisija bi si morala skupaj z visoko predstavnico in podpredsednico prizadevati za redne razprave o UZP z Avstralijo in še naprej tesno sodelovati z drugimi sedanjimi in potencialnimi dobavitelji, kot so Katar, Nigerija, Egipt, Angola, Mozambik, Tanzanija, Izrael, Libanon, Iran, Irak in Libija. Prednost bi bilo treba še naprej namenjati tudi energetskim dialogom na visoki ravni z Alžirijo, ZDA in Kanado. EU bi morala tesno sodelovati z drugimi velikimi uvozniki UZP, kot so Japonska (zlasti v okviru njenega predsedovanja skupini G7 leta 2016), Južna Koreja, Kitajska in Indija, z Mednarodno agencijo za energijo ter v večstranskih forumih, da bi uresničili skupne interese pri spodbujanju preglednih in likvidnih trgov UZP, odpornih na zunanje pretrese. V skladu z revizijo sklepa o medvladnih sporazumih, objavljeno skupaj s tem sporočilom, bi morala Komisija preveriti, da so ustrezni medvladni sporazumi o UZP, vključno s tistimi med državami članicami in tretjimi državami, v skladu z zakonodajo EU.