Po recesiji, ki jo je leta 2020 povzročila pandemija COVID-19, so gospodarstva držav širitve in sosedstva v letu 2021 okrevala. Trajanje in resnost recesije sta se od države do države zelo razlikovala. Te razlike so posledica različnega načina širjenja pandemije v državah, pa tudi različnih gospodarskih struktur partneric in njihovih različnih zmogljivosti za sprejemanje učinkovitih protiukrepov. Tudi okrevanje, ki je sledilo, je bilo po državah neenakomerno. V tem poglavju so obravnavani regionalni izzivi, s katerimi se spopadajo države sosedstva EU in Zahodnega Balkana, njihova gospodarska uspešnost pa je dodatno ocenjena za vsako državo posebej v spremnem delovnem dokumentu služb Komisije.

To letno poročilo je pripravljeno v skladu z obveznostjo obveščanja Komisije, kot je določena v različnih sklepih Evropskega parlamenta in Sveta o ukrepih makrofinančne pomoči. Priložen mu je delovni dokument služb Komisije, ki vsebuje podrobnejšo analizo makroekonomskega okolja in izvajanja posameznih ukrepov makrofinančne pomoči.

Makrofinančna pomoč se sprosti v obrokih in le, če so izpolnjena posebna merila strukturnih reform, dogovorjena z državo. Ti pogoji podpirajo izvajanje odločnih ukrepov prilagajanja in reform, katerih cilja sta: (i) okrepiti sisteme javnih financ; in (ii) podpreti trajnostno in vključujočo rast ter ustvarjati delovna mesta. Poleg tega je predpogoj za dodelitev makrofinančne pomoči, da mora država upravičenka spoštovati učinkovite demokratične mehanizme. Ti vključujejo: vzpostavljen večstrankarski parlamentarni sistem; spoštovanje vladavine prava; in zagotavljanje spoštovanja človekovih pravic. Na ta način makrofinančna pomoč dopolnjuje redno pomoč EU za sodelovanje ter prispeva k širšim ciljem ohranjanja stabilnosti ter spodbujanja blaginje in naših temeljnih vrednot zunaj EU. Makrofinančna pomoč je splošno priznana kot učinkovit instrument za odzivanje na krize, Evropski uniji pa omogoča prepoznavno in prožno posredovanje ter ima moč, da spodbuja spremembe v politikah držav. Ta sklep o učinkovitosti makrofinančne pomoči pri odzivanju na krize je podprt z ugotovitvami več neodvisnih naknadnih vrednotenj zaključenih ukrepov makrofinančne pomoči.

Makrofinančna pomoč je finančni instrument EU za partnerske države, ki se spopadajo s plačilnobilančno krizo. Od uvedbe leta 1990 pomaga krepiti makroekonomsko in finančno stabilnost v sosednjih državah EU ali državah, ki so zemljepisno blizu EU, hkrati pa spodbuja izvajanje strukturnih reform v teh državah. Makrofinančna pomoč dopolnjuje nepreventivni kreditni aranžma z Mednarodnim denarnim skladom (v nadaljnjem besedilu: MDS), in je pogojena z njegovim obstojem. Partnersko državo razbremeni nekaterih pritiskov pri reševanju plačilnobilančnih težav, kar državi omogoča, da poveča fiskalni manevrski prostor, izboljša vzdržnost dolga in se osredotoči na potrebne reforme. Ukrepi makrofinančne pomoči imajo lahko z lajšanjem makroekonomskega prilagajanja pozitivne družbene učinke, saj dajejo državi več časa in možnosti za odpravo temeljnih vzrokov krize.

Čeprav so regionalni pregledi, predstavljeni v nadaljevanju, usmerjeni nazaj, je treba opozoriti, da ruska invazija na Ukrajino močno zamegljuje splošne obete, ki presegajo njen uničujoč neposredni vpliv na Ukrajino. Čeprav bodo posledice invazije morda najbolj prizadele nekatere ukrajinske sosede v vzhodnem partnerstvu, bodo posledice invazije mogoče čutiti v vseh treh regijah. V državah vzhodnega partnerstva je invazija na Ukrajino povzročila zmanjšanje vrednosti valute ter močne pritiske na cene hrane in energije. Močno je prizadeto tudi zaupanje potrošnikov in podjetij. V prihodnjih mesecih naj bi konflikt močno obremenil trgovino, nakazila izseljencev in naložbe. Na splošno se v regiji vzhodnega partnerstva verjetno obeta leto stagflacije. V južnem sosedstvu se kljub na splošno nizki trgovinski izpostavljenosti pritisk konflikta čuti zaradi višjih cen hrane in ogrožanja prehranske varnosti (nekatere države so močno odvisne od Rusije in Ukrajine pri uvozu pšenice, ki je ključna in zelo subvencionirana osnovna dobrina) ter zaradi (pogosto zelo subvencioniranih) cen energije. Poleg tega se bo okrevanje turističnega sektorja po COVID-19 zmanjšalo tudi v nekaterih državah južnega sosedstva. Na Zahodnem Balkanu se pričakuje, da bo vztrajno zviševanje cen energije, hrane in prevoza spodbudilo nadaljnje pospeševanje inflacije ter zmanjšalo realni razpoložljivi dohodek gospodinjstev in zasebno potrošnjo. Gospodarska rast se lahko še bolj upočasni v državah Zahodnega Balkana, ki so najbolj odvisne od turizma. Na gospodarske obete v vseh treh regijah bi vplivale: (i) motnje v mednarodnih dobavnih verigah; in (ii) manjše povpraševanje kot posledica nižjih obetov za rast v glavnih trgovinskih partnericah, vključno z EU. Ti dejavniki bi lahko vplivali na izvoz, neposredne tuje naložbe in nakazila izseljencev ter tako poslabšali obstoječa zunanja neravnovesja.

2.1Vzhodno sosedstvo

Leta 2021 so si gospodarstva regije vzhodnega sosedstva opomogla od recesije iz leta 2020, ki jo je povzročila pandemija. Glavni dejavniki tega okrevanja so bili: (i) ponovni dvig potrošnje gospodinjstev z zelo nizke osnove; (ii) porast nakazil izseljencev; in (iii) povečane naložbene aktivnosti. Ta gospodarstva je podpiralo tudi močno zunanje povpraševanje. Čeprav je ponovna rast pripomogla k zmanjšanju stopenj brezposelnosti v skoraj vseh državah, pa jo je vse leto spremljalo stalno in strmo naraščanje inflacije. Povečanje inflacije je bilo predvsem posledica porasta svetovnih cen energije in hrane. Vse centralne banke v vzhodnem sosedstvu so v prizadevanjih za zajezitev inflacije v letu 2021 zaostrile naravnanost svoje denarne politike. S tem so podpirale stalno zviševanje vrednosti lokalnih valut, ki so v mnogih primerih nadomestile izgube, ki so jih zabeležile leta 2020.

Fiskalni položaj se je leta 2021 izboljšal, čeprav so se še vedno čutile posledice pandemije. Prihodki so se močno okrepili zaradi naraščajoče gospodarske aktivnosti in močnega povečanja trgovine. Hkrati so odhodki stalno rasli, tudi zaradi samo postopnega zmanjševanja radodarnih ukrepov, ki so bili uporabljeni za odpravo vpliva pandemije na gospodinjstva in podjetja. Nižji primanjkljaji, zviševanje vrednosti domačih valut in precejšen dvig nominalnega BDP so vodili k izboljšanju razmerja med javnim dolgom in BDP v državah vzhodnega sosedstva. Na zunanji strani sta si uvoz in izvoz v regiji močno opomogla, kar odraža nizko osnovo, višje povpraševanje in dvig cen primarnih proizvodov. Močno so se povečala tudi nakazila izseljencev. Vse to je skupaj s splošno dodelitvijo posebnih pravic črpanja s strani MDS svojim članicam v avgustu dalo pomemben zagon zunanjim stališčem in povzročilo dvig mednarodnih rezerv v večini držav.

Če pogledamo naprej in skladno z zgoraj navedenim, je vzhodno sosedstvo še posebej izpostavljeno gospodarskim posledicam ruske invazije na Ukrajino s tveganjem, da zapade v hudo recesijo, katere razsežnosti bi lahko bile primerljive z opustošenjem, ki ga je povzročil razpad Sovjetske zveze v devetdesetih letih prejšnjega stoletja, saj sta dve največji gospodarstvi v regiji vzhodnega partnerstva, Ukrajina in Belorusija, daleč najbolj prizadeti.

2.2Južno sosedstvo

Leta 2021 je gospodarska aktivnost po pandemiji in njenih gospodarskih posledicah začela okrevati tudi v regiji južnega sosedstva. Rast se je vrnila v vse države, razen v Libanon, kjer se nadaljuje globoka politična in gospodarska kriza. Rast v regiji se je med letom pospešila, saj so ohlapnejše omejitve, uvajanje cepiv in zadržano povpraševanje podpirali povečano naložbeno aktivnost ter okrevanje zasebne in javne potrošnje. Okrevanje zunanjega povpraševanja je podprlo tudi izvozne panoge, zlasti predelovalne dejavnosti. Nekoliko so se izboljšali tudi trendi v turizmu, v skladu s postopno odpravo omejitev potovanj. Brezposelnost je ostala nad ravnjo pred pandemijo, vendar so se stopnje zaposlenosti izboljševale v skladu z višjimi stopnjami aktivnosti. Inflacijski pritiski so se močno povečali, tudi za hrano in energente, saj je monetarna politika ostala prilagodljiva. Zvišanje cen primarnih proizvodov je povečalo aktivnost in izboljšalo fiskalne salde v državah izvoznicah energije.

Fiskalni primanjkljaj se je leta 2021 zmanjšal zaradi okrevanja prihodkov in zmernega povečanja odhodkov v skladu s postopnim umikom podpornih ukrepov, povezanih s pandemijo. Vendar je javni dolg ostal na rekordnih ravneh, kar je posledica velikih potreb po financiranju zaradi pandemije. Regija je bila priča močnemu okrevanju uvoza in izvoza zaradi: (i) ponovne rasti predhodno zmanjšanega povpraševanja; (ii) zvišanja cen primarnih proizvodov; (iii) in naraščajočega povpraševanja na glavnih izvoznih trgih regije. Rekordna nakazila izseljencev sta podpirala tudi vrnitev k rasti v Evropski uniji in dvig svetovnih cen nafte. Domače valute so ostale stabilne ali nekoliko zvišane, mednarodne rezerve pa so se v večini držav zmanjšale. Regija je še naprej prejemala zunanjo podporo mednarodnih institucionalnih posojilodajalcev, vključno z dodelitvijo posebnih pravic črpanja MDS.

Ruska invazija na Ukrajino je vplivala tudi na obete za južno sosedstvo, čeprav v manjši meri kot na obete za vzhodno partnerstvo. Posledice ruske invazije pomenijo velika tveganja za nastajajoče okrevanje, saj bodo države južnega sosedstva prizadele zlasti višje cene hrane, energije in drugih primarnih proizvodov. Te višje cene bodo povečale inflacijo in prizadele domačo potrošnjo, hkrati pa povečale pritisk na javne proračune.

2.3Zahodni Balkan

Po recesiji, ki jo je povzročila pandemija leta 2020, so se moteči učinki krize COVID-19 umirili, gospodarska aktivnost pa se je leta 2021 močno okrepila v vseh gospodarstvih Zahodnega Balkana. K okrevanju so v veliki meri prispevali: (i) postopna odprava zajezitvenih ukrepov, povezanih s COVID-19; (ii) večje domače in zunanje povpraševanje; ter (iii) zmanjšanje osnovnih učinkov. V skladu z oživitvijo gospodarske aktivnosti se je rast zaposlenosti vrnila na pozitivno območje, stopnje brezposelnosti pa so se v večini držav v regiji znižale. Povečalo se je tudi število delovno aktivnih oseb. V dinamiki inflacije se je odražalo okrevanje skupnega povpraševanja ter višje cene energije, hrane in prevoza, pri čemer se je inflacija leta 2021 povečala v vseh državah Zahodnega Balkana.

Okrepitev davčnih prihodkov zaradi močnejše gospodarske aktivnosti je leta 2021 pomagala zmanjšati javnofinančni primanjkljaj v regiji. Poleg tega se je razmerje med javnim dolgom in BDP v večini držav v primerjavi s koncem leta 2020 nekoliko zmanjšalo, kar je deloma posledica okrevanja nominalne rasti BDP. Na zunanji strani so se primanjkljaji na tekočem računu v letu 2021 v primerjavi z letom poprej izrazito zmanjšali, saj so močna oživitev izvoza storitev in večji prilivi nakazil izseljencev odtehtali povečanje primanjkljaja v blagovni menjavi.

Poslabšali so se tudi obeti za gospodarstva držav Zahodnega Balkana, saj so možnosti za rast upočasnjene zaradi več dejavnikov, predvsem zaradi vpliva višjih cen energije, hrane in prevoza na razpoložljivi dohodek in potrošnjo. Kljub temu so ti dejavniki Zahodni Balkan očitno prizadeli v manjši meri kot države vzhodnega partnerstva.

3.Ukrepi makrofinančne pomoči v letu 2021

Komisija je 22. aprila 2020 sprejela predlog svežnja makrofinančne pomoči desetim partnericam v okviru širitvene politike in sosedske politike v višini 3 milijard EUR, da bi jim pomagala omejiti gospodarske posledice pandemije COVID-19. Evropski parlament in Svet sta sklep sprejela zelo hitro, 25. maja 2020 . Makrofinančna pomoč v zvezi s pandemijo COVID-19 je bila na voljo le eno leto in naj bi se sprostila v dveh obrokih, v povezavi z aranžmajem z MDS o izplačilu ter ob izpolnjevanju splošnih političnih predpogojev. Dodatni pogoj je bil, da bi bil drugi in zadnji obrok izplačan šele potem, ko bi država partnerica izpolnila povezane pogoje politike.

V letu 2021 je bil torej poudarek na izvajanju svežnja makrofinančne pomoči COVID-19. Za podporo finančne stabilnosti partnerskih držav EU in pomoč pri omejevanju gospodarskih posledic pandemije COVID-19 je bilo izplačanih skupno 1,665 milijarde EUR posojil.

Tudi preostala dva ukrepa za Bosno in Hercegovino ter Tunizijo sta se začela izvajati leta 2021, po precej dolgih postopkih ratifikacije memoranduma o soglasju in sporazuma o posojilu. Tunizija je drugo izplačilo prejela 25. maja 2022 in s tem uspešno zaključila ukrep po izpolnitvi pogojev politike, dogovorjenih v memorandumu o soglasju. Po drugi strani druga tranša za Bosno in Hercegovino ni bila izplačana zaradi omejenega izvajanja reform ob koncu obdobja razpoložljivosti.