SL Uradni list Evropske unije C 138/19

Končno poročilo pooblaščenca za zaslišanje (1)

Samokopirni papir – Sprejetje novega sklepa v zadevi skupina Bolloré

(Zadeva COMP/36.212)

2011/C 138/07

Ta zadeva se nanaša na sprejetje novega sklepa v zadevi skupina Bolloré. Komisija je leta 2001 sprejela Odločbo, v kateri je ugotovila, da so skupina Bolloré in druga podjetja sodelovali v kartelu, ki je določal cene in si delil trg v sektorju samokopirnega papirja, s čimer so kršili člen 101 Pogodbe o delovanju Evropske unije (2). V Odločbi je bilo ugotovljeno, da je skupina Bolloré odgovorna za kršitev tako zaradi svoje neposredne vključenosti v kartel kot zaradi svoje odgovornosti kot matična družba družbe Copigraph v času kršitve (3).

Skupina Bolloré je pri Splošnem sodišču vložila pritožbo, v kateri se je med drugim pritožila nad dejstvom, da je Komisija kršila njeno pravico do zaslišanja, kolikor je v obvestilu o nasprotovanju ugotovila, da je odgovorna le kot matična družba in ne zaradi svoje neposredne vključenosti. Splošno sodišče je zavrnilo pritožbo skupine Bolloré (4). Skupina Bolloré se je nato pritožila na to sodbo na Sodišču Evropskih skupnosti.

Sodišče je ugotovilo, da je bila pravica obrambe skupine Bolloré kršena „v eni bistveni točki“. Po mnenju Sodišča Evropske skupnosti Splošno sodišče ni ravnalo pravilno, ker na podlagi svoje ugotovitve, da ni bila upoštevana pravica obrambe skupine Bolloré, ni ukrepalo. Sodišče je zlasti menilo, da v teh okoliščinah ni bilo mogoče izključiti možnosti, da je Odločba v celoti temeljila na dejstvih in dokazih, v zvezi s katerimi se skupina Bolloré ni mogla braniti (5).

Komisija je skupini Bolloré 15. decembra 2009 poslala novo obvestilo o nasprotovanju, v katerem je menila, da je skupina odgovorna zaradi svoje neposredne vključenosti v kartel ter kot nekdanja matična družba družbe Copigraph.

Stranka je dobila dostop do spisa s CD-ROM-oma 22. decembra 2009.

Ustno zaslišanje je potekalo 17. marca 2010.

Skupina Bolloré je trdila, da so bile kršene njene pravice obrambe v zvezi z načelom ne bis in idem in glede na izjemno dolg postopek. V nasprotju s skupino Bolloré pa menim, da sprejetje novega sklepa Komisije po razveljavitvi sodbe Sodišča, ne pomeni kršitve načela ne bis in idem. V zadevi PVC II je Sodišče pojasnilo, da načelo ne bis in idem„samo po sebi ne izključuje ponovnega začetka postopka v zvezi z istim protikonkurenčnim ravnanjem, kadar je bila prva odločba razveljavljena iz procesnih razlogov, ne da bi bila izdana meritorna odločitev o domnevnih dejstvih“ (6). Sodišče je razveljavilo prvo odločbo Komisije v tej zadevi zaradi kršitve pravice do zaslišanja skupine Bolloré, tj. zaradi kršitve bistvene postopkovne zahteve. Toda Sodišče ni navedlo nobenih vsebinskih ugotovitev.

Nadalje se ne strinjam s trditvijo skupine Bolloré, da je trajanje postopka Komisije predolgo ter da zato krši člen 6 Evropske konvencije o človekovih pravicah in člen 41 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije. Dejstvo, da je med prenehanjem kršitve minilo 14 let, samo po sebi ne dokazuje, da Komisija ni ukrepala v razumnem času. Pritožba, ki jo se skupina Bolloré vložila zoper prvo odločbo, je bila v obravnavi na evropskih sodiščih več kot 7 let. Zato več kot polovice skupnega trajanja celotnega postopka ni mogoče pripisati Komisiji. Na podlagi sodne prakse evropskih sodišč se obdobje trajanja, med katerim je bila zadeva v obravnavi na sodiščih, ne more upoštevati pri določanju trajanja postopka pri Komisiji, čeprav je izpodbijana odločba končno razveljavljena zaradi napake, pripisane Komisiji (7).

V vsakem primeru bi neukrepanje v razumem času, če bi bilo dokazano, pomenilo osnovo za razveljavitev le, kadar se dokaže, da je kršitev tega načela negativno vplivalo na zmožnost zadevne družbe za obrambo (8). Skupina Bolloré je že od prvega obvestila o nasprotovanju, o katerem je bila uradno obveščena leta 2000, vedela za ugovor glede odgovornosti kot matična družba, medtem ko je bila o ugovoru glede neposredne vključenosti uradno obveščena s prvo odločbo iz leta 2001. Poleg tega se je skupina Bolloré branila v zvezi z vsebino ugovorov Komisije že v svoji pritožbi pred Splošnim sodiščem, v kateri je med drugim izpodbijala svojo neposredno vključenost v kartel. Skupina Bolloré na splošno ni zagotovila nobenih prepričljivih razlogov, ki bi dokazovali, da je dolgotrajen upravni postopek neugodno vplival na njeno pravico do obrambe.

Zato menim, da pravica obrambe skupine Bolloré glede procesnih vprašanj, ki jih je navedla skupina, ni bila kršena.

Po mojem mnenju se osnutek sklepa nanaša le na ugovore, o katerih so stranke imele priložnost izraziti svoja mnenja.

Menim, da je bila pravica do zaslišanja vseh strank v postopku v tej zadevi spoštovana.

V Bruslju, 21. junija 2010 Michael ALBERS

(1) V skladu s členoma 15 in 16 Sklepa Komisije (2001/462/ES, ESPJ) z dne 23. maja 2001 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci (UL L 162, 19.6.2001, str. 21).

(2) UL L 115, 21.4.2004, str. 1.

(3) Takratni pooblaščenec za zaslišanje je o postopku, po katerem je bila sprejeta prva odločba, obvestil v svojem poročilu z dne 5. decembra 2001, (UL C 96, 21.4.2004, str. 39).

(4) Sodba z dne 26. aprila 2007 v združenih zadevah Bolloré in drugi proti Komisiji, T-109/02, ZOdl., str. II-947.

(5) Sodbi v združenih zadevah Papierfabrik August Kohler in drugi proti Komisiji, C-322/07, še neobjavljeni v ZOdl., točke 34–48.

(6) Sodba z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij in drugi proti Komisiji (PVC II), C-238/99 P, Receuil, str. I-8375, točki 61 in 62.

(7) Sodba z dne 15. oktobra 2002 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij NV in drugi proti Komisiji (PVC II), navedena zgoraj , točke 202–204. Sodba z dne 20. aprila 1999 v združenih zadevah Limburgse Vinyl Maatschappij NV in drugi proti Komisiji, T-305/94, Recueil, str. II-931, točka 123; sodba z dne 17. decembra 2009 v zadevi Solvay proti Komisiji, še neobjavljena v ZOdl., točka 124.

(8) Sodba z dne 21. septembra 2006 v zadevi Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied proti Komisiji, ZOdl., str. I-8725, točki 42 in 43.