1. Uvod

Pri pomorskem prevozu je treba v skladu s širokim nizom mednarodne zakonodaje, zakonodaje Evropske Unije (EU) in nacionalne zakonodaje izpolnjevati zapletene upravne postopke na področjih carine, davkov, priseljevanja, varnosti in zaščite, odpadkov, varovanja zdravja itd. Javni organi zato za ladje pri vplutju v pristanišče in/ali izplutju iz njega zahtevajo številne dokumente in informacije, ki se nanašajo na ta področja. Za te formalnosti in postopke za njihovo izpolnjevanje pogosto velja, da se podvajajo in so zamudni, posledica pa so stroški in zamude, zaradi katerih bi lahko postal pomorski prevoz manj privlačen.

Direktiva 2010/65/EU o formalnostih poročanja za ladje, ki priplujejo v pristanišča držav članic in/ali izplujejo iz njih[1] (direktiva o formalnostih poročanja), je bila sprejeta 20. oktobra 2010. Namen direktive je poenostaviti in uskladiti nekatere od teh postopkov, in sicer z uvedbo standardnega elektronskega pošiljanja informacij in racionalizacijo formalnosti poročanja za ladje, ki priplujejo v pristanišča EU in izplujejo iz njih, in s tem zmanjšati upravno obremenitev ladijskih družb. V praksi to pomeni, da države članice najpozneje do 1. junija 2015 sprejmejo izpolnjevanje formalnosti poročanja, ki so vključene v Prilogo k direktivi, v elektronski obliki in njihovo posredovanje prek nacionalnega enotnega okenca.

Člen 15 direktive od Komisije zahteva, da Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o delovanju te direktive, vključno o:

· napredku pri usklajevanju in koordinaciji formalnosti poročanja, tj. o izvajanju nacionalnega enotnega okenca;

· razpoložljivih podatkih o prometu/gibanju ladij znotraj Unije in/ali postankih v pristaniščih tretjih držav;

· izvedljivosti izogibanja formalnostim ali njihovemu poenostavljanju za ladje, ki imajo postanek v pristanišču v tretji državi ali v prosti coni;

· združljivosti rečnih informacijskih storitev s procesom elektronskega prenosa informacij;

· možnostih za razširitev poenostavitve, ki jo uvaja ta direktiva, na celinske plovne poti.

Navedena vprašanja bodo obravnavana v tem poročilu. Glede na to, da je vzpostavitev enotnega okenca glavna zahteva direktive, se slednje obravnava v okviru ločenega naslova (naslov 3). Druga vprašanja se obravnavajo v naslovu 4. Poleg tega bodo v poročilu sporočeni načrti za prihodnost, katerih cilj je izboljšanje pomorske izmenjave informacij ter poenostavitev in zmanjšanje upravnega bremena.

Za pripravo tega poročila je svetovalec dobil nalogo, da v zvezi z zgoraj navedenimi vprašanji izvede študijo[2].

2. Ozadje

Komisija je predlagala direktivo o formalnostih poročanja v okviru sporočila z naslovom Sporočilo in akcijski načrt za vzpostavitev evropskega prostora za pomorski prevoz brez meja[3], s katerim so bile uvedene politike in ukrepi, katerih cilj je uskladitev in poenostavitev upravnih postopkov za prevoz po morju na kratkih razdaljah in s tem izboljšanje učinkovitosti in konkurenčnosti pomorskega prevoza znotraj EU.

Med direktivo o formalnostih poročanja in Direktivo 2002/59/ES Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi sistema spremljanja in obveščanja za ladijski promet ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/75/EGS[4] je bila vzpostavljena povezava, zlasti v zvezi s sistemom Unije za izmenjavo pomorskih informacij SafeSeaNet[5]. Pomembne informacije v okviru poročanja bo treba izmenjevati prek sistema SafeSeaNet, ki poleg varnostne funkcije omogoča izmenjavo dodatnih informacij za pospeševanje pomorskega prometa in pomorskega prevoza.

Nedavna pobuda Modri pas, ki dopolnjuje cilje direktive o formalnostih poročanja in je del Akta za enotni trg II[6], poziva k vzpostavitvi pravega enotnega trga za pomorski promet, pri čemer se za blago EU, ki se prevaža med morskimi pristanišči EU, ne uporabljajo upravne in carinske formalnosti, ki se uporabljajo za blago, ki prihaja iz čezmorskih pristanišč. Natančneje, v sporočilu o Modrem pasu[7] je predvidena uvedba usklajenega carinskega elektronskega manifesta o tovoru, t. i. eManifesta, katerega cilj je poenostavitev pomorskega prevoza za plovila s postanki v pristaniščih EU in usklajevanje ter hkratno zmanjšanje upravnega bremena.

3. IZVAJANJE NACIONALNIH ENOTNIH OKENC

Koncept enotnega okenca je glavna zahteva v okviru izvajanja direktive o formalnostih poročanja.

Enotno okence:

· je kraj, kjer se vse informacije enkrat poročajo in so na voljo organom držav članic, pristojnim za različna področja, tj. pristanišče, carina, varnost, zdravstveni nadzor in nadzor meja,

· povezuje sistem SafeSeaNet, sistem e-carina in druge elektronske sisteme, ter

· mora biti interoperabilno in združljivo s sistemom SafeSeaNet in slednjemu tudi dostopno ter, kjer je to primerno, združljivo tudi s sistemi, predvidenimi v Odločbi št. 70/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta o brezpapirnem okolju za carino in trgovino[8].

3.1. Trenutno stanje 3.1.1. Usklajevanje in koordinacija formalnosti poročanja, doseženi na ravni države članice v skladu s členom 3 direktive o formalnostih poročanja

V členu 3(1) direktive o formalnostih poročanja je navedeno, da vsaka država članica sprejme ukrepe za zagotovitev, da se v tej državi članici formalnosti poročanja zahtevajo usklajeno in koordinirano.

Vse države članice so direktivo prenesle in sprejele pobude v zvezi z izvajanjem nacionalnega pomorskega enotnega okenca. Vendar obstajajo precejšnje razlike pri (1) konceptih enotnega okenca, sistemih in okoljih, (2) pristopih k oblikovanju enotnega okenca in (3) trenutnem stanju razvoja v državah članicah.

Nekatere države članice čakajo na dokončanje tehničnih specifikacij (glej spodaj), druge države članice pa posodabljajo, med seboj povezujejo ali „obnavljajo“ svojo obstoječo nacionalno infrastrukturo za formalnosti poročanja, da bi v skladu z direktivo oblikovale svoje nacionalno enotno okence.

Pri tem sodelujejo različni javni organi in zasebni deležniki z različnih področij politike (med drugim za pomorstvo, carino, zdravstvo in nadzor meja). To vodi v zapleten proces izvajanja in koordinacije. Na ravni držav članic so potrebna znatna prizadevanja za nenehno vključevanje vseh teh strank in zagotavljanje usklajene in učinkovite koordinacije.

Poleg tega se države članice v različni meri soočajo z naslednjimi izzivi:

· Vpliv izvajanja na razpoložljiv proračun in proračunske postopke sodelujočih držav članic in deležnikov.

· Pomisleki in/ali pravne težave v zvezi z izmenjavo zaupnih/občutljivih informacij in zagotavljanjem kakovosti podatkov.

· Tehnične specifikacije na ravni EU ne obstajajo ali še niso dovolj razvite.

· Časovni razpored izvajanja je povezan tudi z razvojem eManifesta v okviru pobude Modri pas (glej spodaj).

Sektor pomorskega prometa je opozoril na tveganje, da bi se zaradi pomanjkanja večjega števila interoperabilnih standardov in pomanjkanja usklajevanja zahtevanih informacij na nacionalni ravni lahko nacionalni sistemi enotnega okenca, ki jih razvijajo države članice, med seboj precej razlikovali. To bi lahko zahtevalo razvoj posebnih vmesnikov za sektor, in sicer za njegovo komunikacijo s sistemom vsake države članice, kar bi povzročilo povečanje stroškov izvajanja in zmanjšanje koristi za sektor.

3.1.2. Usklajevanje in koordinacija formalnosti poročanja, doseženi na ravni EU v skladu s členom 3 direktive o formalnostih poročanja

Komisija v skladu s členom 3(2) direktive o formalnostih poročanja in v sodelovanju z državami članicami oblikuje mehanizme za uskladitev in koordinacijo formalnosti poročanja v okviru Unije. Vendar pa je treba omeniti, da direktiva ne zagotavlja posebnih postopkov, katerih posledica bi lahko bili zavezujoči pravni akti za spodbujanje usklajevanja.

Zato je Komisija ustanovila ekspertno skupino za poenostavitev upravnih postopkov v pomorskem prometu in elektronske informacijske storitve, „skupino eMS “, katere cilj je podpreti države članice pri usklajenem izvajanju direktive o formalnostih poročanja. Poleg tega skupina sprejme opazovalce glavnih združenj deležnikov. Organizacija skupine eMS je pojasnjena v Prilogi I.

Direktiva se izvaja na podlagi faznega pristopa:

(1) faza 1: razvoj funkcionalnih specifikacij;

(2) faza 2: razvoj tehničnih specifikacij;

(3) faza 3: tehnična izvedba;

(4) faza 4: preskušanje;

(5) faza 5: začetna operativna faza.

Podroben opis različnih faz je naveden v Prilogi II.

V prvotnem časovnem načrtu je bil predviden razvoj skupnih funkcionalnih specifikacij (faza 1) v letih 2012 in 2013 ter tehničnih specifikacij (faza 2) do konca leta 2013. Do zdaj so ustrezne podskupine pripravile funkcionalne specifikacije za skoraj vsa posebna obvestila, opredeljena v Prilogi k direktivi o formalnostih poročanja. Večje število skupnih podatkov in vprašanj s horizontalno razsežnostjo je bilo opredeljenih, pregledanih in usklajenih na horizontalni ravni. Podskupina za preslikavo podatkov in funkcionalnosti je predlagala usklajen podatkovni niz informacij, ki ga je treba posredovati za izpolnitev zahtev iz direktive, vendar je delo treba še dokončati.

Poslovna pravila za obrazec FAL 2 (izjava o tovoru) in manifest o tovoru še niso bila razvita niti vključena v preslikavo podatkov, da ne bi ovirala služb Komisije pri razvoju specifikacij za eManifest. Ta eManifest, ki bi ga bilo treba vložiti prek nacionalnega enotnega okenca, je del pobude Modri pas. Ker bi celoten postopek usklajevanja vodil do skupnih opredelitev in oblik podatkov, ki se zahtevajo pri različnih formalnostih, si bodo službe Komisije prizadevale za uskladitev tehničnih specifikacij za usklajen elektronski manifest o tovoru in drugih formalnosti poročanja, zbranih v skladu z Direktivo 2010/65/EU. O eManifestu se še vedno razpravlja.

Faza tehnične izvedbe se je začela na začetku leta 2014, vendar nekatere države članice čakajo na začetek izvajanja, dokler ne bodo dokončane funkcionalne in tehnične specifikacije. V skladu z navedenim so bile tehnične specifikacije, tj. opredelitve in oblike podatkov, dejansko razvite le za formalnosti, ki so zajete v dogovorjenih funkcionalnih specifikacijah. Potrebna so torej dodatna prizadevanja.

Navedeno bi lahko vplivalo na prihodnji časovni razpored, saj bodo morali biti v prvi polovici leta 2015 sistemi pripravljeni za preskušanje, tako da se lahko najpozneje 1. junija 2015 začne začetna operativna faza.

3.1.3. Podporni projekti

Komisija je začela predstavitvena projekta AnNa in IMP, v katerih sodeluje več držav članic, da bi še dodatno olajšala izvajanje direktive o formalnostih poročanja.

3.1.3.1. Predstavitveni projekt IMP

V okviru predstavitvenega projekta IMP s proračunom v višini 700 000 EUR se izvaja ukrep 3.1 (razvoj sistema SafeSeaNet) delovnega programa celostne pomorske politike (IMP), za katerega je zadolžena EMSA.

Namen predstavitvenega projekta je razvoj programske opreme in elementov storitve, ki bi se uporabljali za podporo sodelujočim državam članicam (Bolgariji, Grčiji, Italiji, Malti in Romuniji) ter Norveški pri izvajanju njihovega nacionalnega enotnega okenca v skladu z direktivo o formalnostih poročanja. To bi sodelujočim državam članicam omogočilo zmanjšanje potrebnih stroškov in skrajšanje časa za izvajanje nacionalnega enotnega okenca, saj bi v svojih nacionalnih sistemih ponovno uporabile in povezale elemente, izdelane centralno v okviru projekta.

Glavni pričakovani rezultat projekta sta oblikovanje in izvajanje prototipa nacionalnega enotnega okenca, ki bo omogočil preverjanje pretoka informacij med:

– sektorjem pomorskega prometa (npr. agent ladje/poveljnik ladje/uradno pooblaščena oseba) in nacionalnim enotnim okencem;

– nacionalnim enotnim okencem in javnimi organi (za pomorsko varnost, carino, nadzor meja in zdravje ter pristaniškimi oblastmi in drugimi, ki bi lahko bili navedeni);

– osrednjim sistemom SafeSeaNet in nacionalnim enotnim okencem.

Prva različica prototipa je bila izdana in preskušena v letu 2013. Ta različica je ponudila možnost izpolnitve formalnosti poročanja prek usklajenega vmesnika. Uporabljena podatkovna struktura in formati so temeljili na rezultatih dela podskupine eMS za preslikavo podatkov in funkcionalnosti. Na začetku leta 2014 je bila na voljo druga različica prototipa, ki vsebuje vmesnike z javnimi organi za obdelavo informacij, ki jih sporočijo posredniki podatkov z ladje, in beleženje ustreznih odločitev, ter omogoča izmenjavo informacij s sistemom SafeSeaNet. Nadaljnji razvoj je bil predviden v letu 2014, pri čemer naj bi zadnja faza projekta potekala do novembra 2014.

3.1.3.2. Projekt AnNa[9]

Projekt AnNa (Advanced National Networks for Administrations) je bil izbran v okviru večletnega razpisa TEN-T o pomorskih avtocestah iz leta 2012; njegov proračun znaša 37 076 000 EUR, poteka pa v obdobju 2012–2015. AnNa je projekt držav članic za podporo učinkovitemu izvajanju direktive o formalnostih poročanja. Cilj projekta je podpreti učinkovit in trajnosten razvoj nacionalnih enotnih okenc v skladu z direktivo (npr. s spodbujanjem povezovanja sistema, ki temelji na IKT, v okviru razvoja pomorskih enotnih okenc).

Pri projektu je dejavno udeleženih 14 držav članic (Belgija, Bolgarija, Ciper, Grčija, Francija, Italija, Latvija, Nizozemska, Portugalska, Romunija, Slovenija, Španija, Švedska in Združeno kraljestvo), pri čemer jih ima dodatnih 6 status opazovalk (Hrvaška, Danska, Nemčija, Irska, Finska in Malta)[10]. S projektom je povezanih več pomorskih organizacij deležnikov[11]. AnNa deluje od spodaj navzgor, pri čemer nacionalnim upravam pomaga pri izdelavi njihovih pomorskih enotnih okenc ter podpira povezovanje (sistema) v okviru nacionalnih pomorskih enotnih okenc in med njimi (med ladjo in kopnim ter med različnimi službami in upravami), ter gradi na potrebi po:

· omogočanju optimalne uporabe podatkov in (mednarodnih) podatkovnih modelov, ki so že na voljo;

· jasni opredelitvi o tem, katere podatke zahtevajo javni organi (po zakonu) in upravljavci logističnih verig;

· ugotovitvi, kako je mogoče podatke ponovno uporabiti;

· vključitvi pojma „dolgoročno“; to pomeni, da naj bi delo in vlaganja izražala stroškovno učinkovitost (tudi v zvezi z naložbami v sisteme pristanišč Skupnosti) ter izvajanje agende za evropsko prometno politiko, vključno s cilji e-tovornega prometa in e-carine;

· razvoju okvira, ki zagotavlja kontrolni seznam izvedljivih ukrepov (vključno z njihovo mednarodno perspektivo).

Oblikujejo se funkcionalne in tehnične zahteve, začasni glavni načrt za minimalne zahteve direktive in strateški dokument deležnikov, v katerem so navedena stališča različnih organizacij deležnikov. V naslednji fazi se bodo začeli pilotni projekti za preskušanje različnih konceptov in idej glede izvajanja direktive.

Da bi se izognili prekrivanju ali dejavnostim, ki so v nasprotju z dejavnostmi skupine eMS, rezultate projekta AnNa predstavi in potrdi skupina eMS.

Cilj predstavitvenega projekta IMP in projekta AnNa je odgovoriti na potrebe, ki so jih nekatere države članice zaznale pri izvajanju direktive o formalnostih poročanja. Delo, opravljeno v okviru predstavitvenega projekta IMP in projekta AnNa, se šteje kot dodana vrednost k delu skupine eMS in njenih podskupin, in sicer za celotno izvajanje direktive o formalnostih poročanja, pod pogojem, da je delo obeh strani ustrezno usklajeno in dosledno.

4. Druge zahteve poročanja v skladu s členom 15 4.1. Razpoložljivost podatkov o prometu/gibanju ladij znotraj Unije in/ali postankih v pristaniščih tretjih držav ali v prostih conah

Trenutno ni na voljo podrobnih informacij o obsegu prometa/gibanju ladij iz enega pristanišča v drugo pristanišče EU ali o vmesnih postankih ladij v pristaniščih tretjih držav oziroma o njihovem vplutju v proste cone. Organizacije deležnikov, kot so ECSA in WSC, trdijo, da ima velika večina plovil, ki pluje v vodah EU, vmesni postanek v pristaniščih tretjih držav, vendar ni javno dostopnih natančnih podatkov ne o količinah tovora in ne o pogostosti prometa.

Vse informacije o tovoru so navedene v manifestu o tovoru. Podatki o tovoru se za finančne in druge namene predložijo carini ter iz operativnih razlogov pristaniščem/terminalom. Za te posebne namene se izmenjujejo kot zaupni in se lahko za druge namene uporabijo le z izrecnim dovoljenjem osebe ali organa, ki jih je priskrbel.

Države članice so podatke o tovoru dolžne predložiti Komisiji (Eurostat), vendar se lahko uporabijo le za namene, opredeljene v Direktivi 2009/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o statističnih poročilih glede prevoza blaga in potnikov po morju[12]. Delovna skupina za statistiko pomorskega prometa[13] šteje podatke o pomorskem prevozu med dvema pristaniščema kot zaupne. Namesto tega Eurostat izkazuje statistične podatke o količinah tovora na skupni ravni prevoza med pristaniščem in pomorskim obalnim območjem. Obstajajo tudi drugi javno dostopni statistični podatki, vendar so preveč splošni (ne vključujejo posebnega prevoza tovora) in/ali niso povezani s podatki o gibanju ladij.

Podatki o gibanju so vključeni v formalnosti poročanja (zahteve po sporočanju o zaščiti v pristanišču, obveščanje o nevarnem blagu na ladjah itd.) ali pa jih je mogoče pridobiti prek sistemov za sledenje, kot sta sistem samodejnega prepoznavanja (AIS)[14] in sistem dolgega dometa za prepoznavanje in sledenje (LRIT)[15]. Na voljo je le nekaj študij, ki vsebujejo analizo podatkov o gibanju za posamezno regijo, posamezne vrste ladij ali posamezna obdobja, vendar ne zadostujejo za pridobitev vpogleda v število premikov ladij znotraj EU ter v pristanišča tretjih držav ali proste cone in iz njih.

Študije, ki povezujejo gibanje ladij s pristaniškim/tovornim prometom, so bile (uspešno) izvedene na ravni pristanišča ali terminala. Čeprav naj bi bilo teoretično mogoče, da bi se na primer podatki sistema AIS ujemali s podatki o tovoru, bo to zelo težko izvedljiva naloga na ravni EU. Količina podatkov v zbirkah podatkov sistema AIS je ogromna, pridobivanje podatkov iz pristanišč o tovoru pa zaradi zaupnosti ni preprosto.

Splošno izkazovanje podatkov o količinah tovora med dvema pristaniščema, zbranih v okviru Direktive 2009/42/ES, bi bilo v nasprotju z načeli zaupnosti podatkov Evropskega statističnega kodeksa ravnanja ter tudi pravnega okvira Eurostata in nacionalnih statističnih organov. Kljub temu lahko v znanstvene namene že vnaprej usposobljeni raziskovalci dostopajo do zaupnih mikro podatkov, in sicer če za tak dostop izpolnjujejo smernice Eurostata.

Podrobnejše podatke o gibanju plovil bi morebiti lahko pridobili z uporabo informacij iz sistema AIS. Informacije bi bile lahko zbrane tudi na podlagi formalnosti poročanja o ladijskem prometu in v prihodnosti z eManifestom.

4.2. Izvedljivost izogibanja formalnostim ali njihovemu poenostavljanju za ladje, ki imajo postanek v pristanišču v tretji državi ali v prosti coni

Čeprav so bile v preteklosti uvedene poenostavitve, upravni postopki pri pomorskem prevozu še vedno pogosto veljajo za nepotrebno zapletene, odvečne in neusklajene med državami članicami in pristanišči. Zato se ladijski prevoz ne izkoristi vedno v celoti.

Pomembna nadaljnja olajšava je predvidena z uvedbo pobude Modri pas, ki plovilom omogoča, da s kar najmanjšim upravnim bremenom prosto plujejo znotraj enotnega trga EU, vključno s poenostavitvijo in uskladitvijo carinskih ukrepov za pomorski prevoz za plovilo, ki je imelo postanek tudi v pristaniščih v tretji državi.

Kadar je blago Unije na plovilu, ki pluje zunaj teritorialne meje 12 navtičnih milj, se status blaga samodejno spremeni, in sicer v blago, ki ni iz Unije, vse blago pa se ob prihodu obravnava kot tako. To velja tudi, če je plovilo namenjeno v drugo pristanišče EU. Zato carinski organi ob vplutju ladje v pristanišče EU zahtevajo izpolnitev nekaterih formalnosti poročanja, predložitev izjav ter po potrebi dokazilo o statusu Unije in druge informacije o tovoru za blago, ki ga je treba raztovoriti, pri čemer se lahko po vplutju ladje v naslednja pristanišča EU uporabijo enake/podobne kontrole za blago, ki ga je treba raztovoriti.

V sporočilu o modrem pasu je naveden sklic na dva pravna ukrepa, ki naj bi ju predlagala Komisija. Prvi – nadaljnja poenostavitev sistema za opravljanje storitev rednega ladijskega prevoza, tj. za pooblaščena plovila, ki imajo redne postanke samo v pristaniščih EU in večinoma prevažajo blago Unije – je bil že sprejet. V skladu z novimi pravili, ki se uporabljajo od 1. marca 2014, bo storitev rednega ladijskega prevoza postala privlačnejša. Prvič, posvetovalno obdobje po predložitvi vloge je bilo skrajšano s 45 na 15 dni. Drugič, ladjarske družbe imajo možnost, da že na začetku vključijo ne samo države članice, ki jih storitev dejansko zadeva, ampak tudi države članice, ki bi jih storitev lahko zadevala v prihodnosti.

Ker ima večina plovil pogoste postanke v pristaniščih tretjih držav ter prevaža blago Unije in tudi blago, ki ni iz Unije, so izključena iz storitve rednega ladijskega prevoza ali pa poenostavitev morda zanje ni primerna. Da bi se izkoristile vse možnosti pomorskega prevoza, bi morala dejanska olajšava vključevati tudi to vrsto storitev ladijskega prevoza. Zato Komisija kot drugi ukrep razvija eManifest. V prvi fazi bo eManifest, vložen v pristanišču EU, omogočil carinskim organom, da zlahka ugotovijo status blaga, kar bo vodilo k zmanjšanju števila carinskih kontrol. Tudi če je imelo plovilo postanek v pristanišču tretje države, vendar je blago Unije ostalo na ladji, bo lažje dokazati njegov status blaga Unije, kar bo omogočilo, da hitreje nadaljuje svojo pot. eManifest mora biti pripravljen za uporabo do junija 2015.

V zvezi s potniškim prometom so bile poenostavitve vključene v Zakonik o schengenskih mejah. Ob vplutju plovila v pristanišče EU organi za nadzor meja zahtevajo izpolnitev nekaterih formalnosti, kot je prenos seznamov potnikov in posadke. To se uporablja, ko ladja izpluje iz pristanišča EU ali pluje v drugo pristanišče EU oziroma v pristanišče tretje države. Uredba (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. marca 2006 o Zakoniku Skupnosti o pravilih, ki urejajo gibanje oseb prek meja (Zakonik o schengenskih mejah)[16], kakor je bila nadalje spremenjena z Uredbo št. 610/2013[17], zagotavlja olajšavo teh postopkov za potniške ladje za križarjenja, navtični turizem in trajektne povezave, med drugim z uskladitvijo rokov za predložitev seznamov z roki, določenimi v direktivi o formalnostih poročanja.

4.3. Morebitna razširitev poenostavitve, ki je bila za celinske plovne poti uvedena z direktivo o formalnostih poročanja, in združljivost procesa elektronskega prenosa informacij z rečnimi informacijskimi storitvami (RIS)

Sektorja pomorskega prevoza in prevoza po celinskih plovnih poteh sta dva različna in ločena sektorja. Sektor pomorskega prevoza je že celovito urejen s pravili EU in mednarodnimi pravili ter obveznimi upravnimi postopki, vključno z nizi informacij in obveznostmi poročanja. Po drugi strani je sektor celinskih plovnih poti urejen v manjši meri.

Direktiva 2005/44/ES Evropskega parlamenta in Sveta o usklajenih rečnih informacijskih storitvah (RIS) na celinskih plovnih poteh v Skupnosti[18] in nadaljnje tehnične specifikacije za elektronsko javljanje ladij v celinski plovbi, navedene v Uredbi Komisije št. 164/2010[19], določajo pravila in standarde za elektronsko poročanje in prenos informacij med državami članicami, ki jih je treba uporabiti, če to zahtevajo nacionalni ali mednarodni predpisi v zvezi z javljanjem ladij. Poleg tega je Centralna komisija za plovbo po Renu s 1. januarjem 2010 uvedla obvezno elektronsko javljanje za nekatere ladje, ki prevažajo zabojnike po Renu, pri čemer se izvaja tudi mednarodna izmenjava podatkov med Nemčijo in Nizozemsko.

Sektor pomorskega prevoza je medtem razvil dobro uveljavljen mehanizem za izmenjavo informacij, tj. sistem SafeSeaNet. Poleg tega direktiva o formalnostih poročanja zdaj predvideva nacionalna enotna okenca za poenostavljeno in racionalizirano vlaganje informacij, potrebnih za različne namene. Elektronski prenos informacij v sektorju celinskih plovnih poti je organiziran prek sistema RIS, vendar ne obstajata ne enotna vnosna točka za informacije ne napredni mehanizem za njihovo izmenjavo, primerljiv s tistim, ki ga ima sistem SafeSeaNet.

Poenostavitve v zvezi s formalnostmi poročanja za pomorski sektor bi se morebiti lahko razširile na sektor celinskih plovnih poti, vendar bi to zahtevalo (1) uskladitev nizov informacij, ki se uporabljajo v sektorju pomorskega prevoza, s tistimi, ki se uporabljajo v sektorju celinskih plovnih poti, in (2) revizijo organizacije elektronske izmenjave informacij ter morebiti tudi pravnega okvira za elektronsko javljanje v sektorju celinskih plovnih poti. Poleg tega bi bilo treba vzpostaviti postopen in dobro strukturiran akcijski načrt z realnim časovnim razporedom, ki bi ga podprli vsi zadevni deležniki.

5. Sklepi

Proces izvajanja direktive o formalnostih poročanja še vedno poteka, rok za končno vzpostavitev nacionalnega enotnega okenca pa je junija 2015. Vendar je do nekaterih ugotovitev že mogoče priti na podlagi sklepov iz poročila svetovalca ter in na podlagi razprav z državami članicami in deležniki v okviru skupine eMS.

Obstaja veliko različnih organov in deležnikov z različnimi funkcijami, pristojnostmi in odgovornostmi, ki sodelujejo pri vzpostavitvi nacionalnega enotnega okenca. Sodelovanje med njimi, tako na evropski kot na nacionalni ravni, je ključnega pomena in bi ga bilo treba okrepiti.

Zaradi čim večje učinkovitosti in izogibanja podvajanju prizadevanj obstaja težnja po nadgradnji obstoječih platform, tehničnih rešitev in standardizacije, tako pa bi se tudi izkoristile naložbe v že izdelane sisteme. Vendar je pri nadgradnji obstoječih sistemov treba slediti zahtevam direktive in se prepričati, da so slednje pravilno izpolnjene. Zato bi morale države članice skrbno oceniti svoje obstoječe sisteme, dejavno sodelovati pri delu skupine eMS ter pravilno izvajati funkcionalne in tehnične specifikacije, na podlagi razprav znotraj skupine eMS. Poleg tega bi lahko koristilo tudi delo, opravljeno v okviru predstavitvenega projekta IMP in projekta AnNa. Oba projekta ponujata konkretne rešitve za izvajanje nacionalnih enotnih okenc.

Potrebna je stalna podpora procesu izvajanja, da se nacionalno enotno okence vzpostavi v določenem časovnem okviru. Funkcionalne in tehnične specifikacije je treba kar najhitreje nadalje razviti. V zvezi s tem je razvoj eManifesta, ki predstavlja obsežno količino podatkov, ki jih je treba vložiti v enotno okence, pomemben dejavnik. Države članice bodo dokončale izvedbo nacionalnega enotnega okenca, kar se tiče IKT, ko bo jasno, kakšen bo podatkovni niz eManifesta. Glasovanje v pristojnem odboru za carinski zakonik Skupnosti o zahtevanem pravnem okviru je predvideno do sredine leta 2014.

V zvezi z drugimi zahtevami za poročanje bi lahko sklenili naslednje:

· Trenutno ni na voljo zadostnih in podrobnih informacij o obsegu prometa/gibanju ladij iz enega pristanišča v drugo pristanišče EU ali o vmesnih postankih ladij v pristaniščih tretjih držav ali o njihovem vplutju v proste cone. Obstajajo pa možnosti za zbiranje večjega števila informacij v prihodnosti. Komisija bo te možnosti proučila in ugotovila, ali bi slednje lahko pomagale izboljšati kakovost in dostopnost statističnih podatkov ter kako bi lahko k temu pripomogle.

· Optimalno uporabo ladijskega prometa bi bilo treba spodbujati z izogibanjem formalnostim ali njihovo dodatno poenostavitvijo, in sicer za ladje, ki imajo postanek v pristanišču v tretji državi ali v prosti coni. Ko bosta nedavna pobuda Modri pas in razvoj eManifesta izvedena, bosta predstavljala pomemben korak v tej smeri. V naslednjem koraku bi Komisija morala proučiti nadaljnje ukrepe za poenostavitev z na primer dodajanjem drugih (carinskih) funkcionalnosti k eManifestu.

· Poenostavitev, predvidena v direktivi o formalnostih poročanja za prevoz po celinskih plovnih poteh, in ujemanje RIS s sistemom SafeSeaNet sta izvedljiva, vendar pod določenimi pogoji. Komisija bo to proučila in po potrebi obravnavala nekatera vprašanja v okviru prihodnjega pregleda politike RIS in pobude o e-tovornem prometu.

6. Perspektive za prihodnost

V vseh politikah EU sta poudarjeni potreba po učinkovitejši uporabi virov ter potreba po zagotavljanju konkurenčnosti evropskega prometnega sektorja in trgovine na splošno. Komisija verjame, da je pomemben element za dosego teh ciljev boljša uporaba elektronskih informacij.

Nacionalna enotna okenca bodo ustvarila okolja za izmenjavo informacij na nacionalni in medsektorski ravni, ki bodo državnim organom omogočala dostop do vseh ustreznih informacij o ladijskem prometu prek enotne točke, pri tem pa bo moral sektor informacije predložiti samo enkrat. S sistemom SafeSeaNet se lahko in se tudi bodo izmenjavale ustrezne informacije med nacionalnimi enotnimi okenci in posledično med državami članicami. Nacionalna enotna okenca in platforma SafeSeaNet skupaj oblikujejo in zagotavljajo dejanski okvir za zbiranje in izmenjavo pomorskih podatkov, zagotavljajo storitve ter so odgovor na širok razpon funkcij in potreb v pomorstvu. Sistem SafeSeaNet se nadalje razvija in lahko zagotovi celostne pomorske storitve: zemeljske in satelitske AIS, LRIT ter satelitske posnetke. V skladu s tem se danes podatki iz sistema SafeSeaNet poleg zagotavljanja pomorske varnosti uporabljajo tudi za druge namene, tj. za nadzor meja/priseljevanja (FRONTEX), za nadzor ribištva, ki ga izvaja Evropska agencija za nadzor ribištva, in pomorske varnostne operacije, kot je boj proti piratstvu. Razprave potekajo o možni uporabi sistema SafeSeaNet za druge namene, kot so kazenski pregon, obalna straža in carinjenje.

Tak razvoj bo imel tudi osrednjo vlogo pri uresničevanju pobude/ukrepa za skupno okolje za izmenjavo informacij (CISE) za lajšanje medsektorske izmenjave podatkov o nadzoru na področju pomorstva, vključno z obrambnim sektorjem. Platforma nacionalnega enotnega okenca/SafeSeaNet že zagotavlja pomemben del podatkov in izmenjavo informacij, tako centralizirano kot decentralizirano, pri čemer nacionalnim organom omogoča, da gradijo na obstoječih sistemih in rešitvah; tako se nadalje krepi izmenjava informacij na mednarodni ravni, ravni EU in nacionalni ravni.

Srednjeročno bodo potrebna določena pojasnila in popravki obstoječe zakonodaje, in sicer na podlagi pridobljenih izkušenj pri izvajanju direktive o formalnostih poročanja ter na podlagi izkušenj pri uporabi in nadaljnjem tehnološkem razvoju v okviru sistema SafeSeaNet.

V zvezi z direktivo o formalnostih poročanja in nacionalnimi enotnimi okenci bi lahko proučili naslednja vprašanja, ki vodijo k nadaljnji poenostavitvi in zmanjšanju upravne obremenitve tako za uprave kot za pomorsko industrijo:

· Razširitev področja uporabe direktive za kritje dodatnih formalnosti, kot so na primer obvestila pomorske inšpekcije.

· Metodologija spremljanja za izvajanje nacionalnih enotnih okenc za njihovo nadaljnjo optimizacijo.

· Uskladitev pravnih določb v različnih pravnih aktih Unije, kar vključuje obveznost poročanja, ki je zajeta v direktivi o formalnostih poročanja, in sicer za ladje, za katere se uporabljajo obveznost poročanja in oprostitve.

· Pregled člena 9, s katerim so ladje, vključene v pomorski promet znotraj EU, oproščene nekaterih obveznosti poročanja, saj so države članice trdile, da je morda še vedno potrebno nekaj poročanja. Pregled slednjega lahko vodi do boljšega razumevanja, kako je mogoče zagotoviti oprostitve za ladje, ki plujejo med pristanišči EU.

· Nadaljnja uskladitev rokov za obveznosti poročanja v različnih pravnih aktih Unije, ki so zajeti v direktivi o formalnostih poročanja.

· Uskladitev formalnosti poročanja, ki izhajajo iz nacionalnih zahtev in ki se vložijo pri nacionalnih enotnih okencih.

· Ponovna uporaba podatkov na ravni EU.

Poleg tega je treba proučiti možnost, da se Komisijo pooblasti za sprejetje zavezujočih pravnih predpisov. Obstaja jasna potreba po zavezujočem instrumentu, po možnosti z nadgradnjo dokumenta o nadzoru vmesnika in funkcij (IFCD) iz Direktive 2002/59/ES, da bi se uredile nekatere funkcionalnosti (kot na primer za informacije, povezane s tovorom) in vprašanja tehnične narave, kot so na primer tehnične specifikacije in avtentikacija ter vprašanja pravic do dostopa, za katera trenutno pravni okvir, ki ga zagotavlja direktiva o formalnostih poročanja, ne zadostuje.

V zvezi s sistemom SafeSeaNet je predviden dvostopenjski pristop v okviru revizije Direktive 2002/59/ES. Prvi korak je osredotočen na pomembne elemente za boljšo uporabo elektronskih informacij in ustvarjanje interoperabilnosti z obstoječimi pomorskimi in drugimi ustreznimi sistemi spremljanja, obveščanja in poročanja, kar omogoča zagotavljanje celostnih pomorskih storitev s sistemom SafeSeaNet v samem jedru. Ukrepi vključujejo:

· Posodabljanje Priloge III Direktive 2002/59/ES, izkoriščanje tehnološkega napredka s sistemom SafeSeaNet prek celostnih pomorskih storitev ter posledično prilagajanje načel in mandata usmerjevalne skupine na visoki ravni.

· Pojasnitev nadaljnje integracije in uporabe nacionalnega enotnega okenca/platforme SafeSeaNet ob upoštevanju okoljskega spremljanja in poročanja, na primer sistemi za spremljanje ter informacijski sistemi o pristaniških sprejemnih zmogljivostih in onesnaževanju morja z ladij.

Drugi korak je celovita revizija direktive, pri čemer se bodo upoštevali učinek in izkušnje, pridobljene pri izvajanju direktive o formalnostih poročanja.

Poleg tega bo Komisija še naprej razvijala pobudo e-pomorstvo, katere cilj je optimizirati pristaniške postopke v zvezi z ladjami in tovorom ter zmanjšati upravno breme s proučitvijo obstoječih praks, postopkov in predpisov ter s predlogi za poenostavitve na podlagi uporabe obstoječih in nastajajočih elektronskih sistemov, izmenjave informacij in odprave zastarelih praks in predpisov. V okviru te pobude se bo začela razprava s strokovnjaki, kjer bodo sektor pomorskega prometa in pomorske uprave lahko opredelili ovire, ki zavirajo konkurenčnost in učinkovitost evropskega sektorja pomorskega prometa, in predstavili zamisli za izboljšanje obstoječega stanja.

Komisija bo z logističnega vidika začela politiko e-tovornega prometa, katere cilj je povezati deležnike v smislu učinkovitega dostopa in uporabe podatkov v tovornem prometu, in sicer ne samo v pomorskem prevozu, ampak pri vseh načinih prevoza. Cilji e-tovornega prometa so trije: „dejanski“ prehod od dokumentov na papirju na elektronske dokumente, poenostavitev postopkov in izogibanje večkratnemu vnosu podatkov v različne sisteme ter medsebojno povezovanje podatkov iz različnih virov in sektorjev. Nastale bodo nove poslovne priložnosti. Kar se tiče formalnosti poročanja, bi morali direktivo o formalnostih poročanja in politične pobude, kot sta e-pomorstvo in Modri pas, dopolnjevati tehnična orodja in koordinacijske zmogljivosti, ki bodo razviti v okviru pobude za e-tovorni promet. Z razširjeno ponovno uporabo podatkov bo predložitev enega samega niza informacij (s strani tržnega sektorja zadevnim organom) zadostovala za carinjenje, promet in druge namene pri vseh načinih prevoza.

Vzpostavitev nacionalnih enotnih okenc ter razpoložljivost elektronskih informacij in sistemov za njihovo izmenjavo na področju pomorstva je že precejšen dosežek, vendar pa je treba razmišljati o prihodnosti. Naslednja generacija sistemov za izmenjavo pomorskih informacij, ki združuje in gradi na podlagi nacionalnega enotnega okenca, sistema SafeSeaNet in pobude e-pomorstvo, bi morala koristiti različnim pomorskim funkcijam in izpolniti potrebe na nacionalni ravni in ravni EU ter s tem še nadalje krepiti pomorsko varnost, promet in prevoz ter spodbujati tudi trgovanje. To bo spodbudilo celovitejši pristop in prispevalo k doseganju splošnih prometnih ciljev bele knjige Evropske komisije o prometu.

[1] UL L 283, 29.10.2010.

[2] http://ec.europa.eu/transport/modes/maritime/studies/doc/2013-12-reporting-obligation-2010l0065- final-report.pdf.

[3] COM(2009)10 final, 21.1.2009.

[4] UL L 208, 5.8.2002.

[5] SafeSeaNet je sistem za elektronsko poročanje in izmenjavo informacij za ladijski promet, ki ga upravlja in tehnično razvija EMSA. Med drugim zagotavlja identifikacijo, položaj in status ladje, čas vplutja in izplutja, poročila o izrednih dogodkih in podrobnosti o nevarnem tovoru.

[6] COM(2012)573 final, 3.10.2012.

[7] COM(2013)510 final, 8.7.2013.

[8] UL L 23, 26.1.2008.

[9] www.annamsw.eu.

[10] Dodatno imajo status opazovalk tudi Islandija, Izrael, Črna gora in Norveška.

[11] CESMA (Zveza evropskih združenj poveljnikov ladij), CLECAT (Evropska organizacija za špediterske in logistične storitve in carino), FIATA (Mednarodna zveza združenj špediterjev), ECASBA (Združenje ladjarjev in agentov Evropske skupnosti), ECSA (Združenje ladjarjev Evropske skupnosti), EHMC (Odbor evropskih luških kapitanov), EPCSA (Zveza evropskih sistemov pristaniških skupnosti), ESPO (Organizacija evropskih morskih pristanišč), WSC (Svet za svetovni pomorski promet) in WCO (Svetovna carinska organizacija).

[12] UL L 141/29, 6.6.2009.

[13] Delovna skupina za statistiko pomorskega prometa je strokovna skupina Komisije, ki slednji svetuje o vprašanjih, povezanih z zadevnim področjem, vzpostavlja tesno sodelovanje med statističnimi institucijami držav članic in Komisijo ter pospešuje izmenjavo informacij, izkušenj in dobrih praks.

[14] Sistem AIS je bil uveden z Mednarodno konvencijo o varstvu človeškega življenja na morju (SOLAS), kakor je bila spremenjena, ki zahteva, da morajo biti vse ladje opremljene s sistemom samodejnega prepoznavanja, ki lahko samodejno posreduje informacije o ladji drugim ladjam in obalnim organom.

[15] Sistem LRIT je bil uveden s konvencijo SOLAS, kakor je bila spremenjena. Glavni namen poročila o položaju ladje LRIT je omogočiti vladi pogodbenici Konvencije, da pridobi podatke o identiteti in položaju ladje dovolj zgodaj, da oceni tveganje za varnost, ki ga predstavlja ladja v bližini njenega obalnega območja, in se po potrebi odzove, da bi se zmanjšala vsa tveganja.

[16] UL L 105/1, 13.4.2006.

[17] UL L 182/1, 29.6.2013.

[18] UL L 255/152, 30.9.2005.

[19] UL L 57/1, 6.3.2010.

PRILOGA I: delovanje skupine eMS

Za razpravljanje o posebnih temah in formalnostih z različnimi upravnimi organi je skupina eMS oblikovala osem namenskih podskupin:

(1) podskupina za splošne pomorske zadeve: sporočanje pred vplutjem v pristanišča, obveščanje o nevarnem blagu ali blagu, ki onesnažuje okolje, obrazec FAL 1 (splošna izjava) in obrazec FAL 7 (seznam nevarnega blaga);

(2) podskupina za carinjenje: skupna deklaracija o vnosu, obrazec FAL 2 (izjava o tovoru), obrazec FAL 3 (izjava o ladijskih zalogah) in obrazec FAL 4 (izjava o osebnih predmetih članov posadke);

(3) podskupina za odpadke: obveščanje o odpadkih in ostankih;

(4) podskupina za zaščito: sporočanje informacij o zaščiti;

(5) podskupina za zdravje: pomorska zdravstvena izjava;

(6) podskupina za nadzor meja: mejna kontrola oseb, obrazec FAL 5 (seznam članov posadke) in obrazec FAL 6 (seznam potnikov);

(7) podskupina za preslikavo podatkov in funkcionalnosti;

(8) podskupina za enotno okence in opredelitev pretoka podatkov.

V okviru skupine eMS in njenih podskupin se zbirajo nacionalni koordinatorji za izvajanje direktive oziroma nacionalni organi, kot so organi za promet, carinski organi ter organi za zdravje in nadzor meja, in sicer glede na posebne podatke, ki jih uporabljajo.

Pomembno je sodelovanje Evropske agencije za pomorsko varnost (EMSA), ki z razvojem funkcionalnih in tehničnih specifikacij podpira Komisijo in države članice ter upravlja predstavitveni projekt.

Strokovne skupine Komisije, kot sta na primer Skupina na visoki ravni za upravljanje za SafeSeaNet[1] in Skupina za elektronsko carinjenje[2], so obveščene o izmenjavi podatkov oziroma informacijah v zvezi s carino, z njimi pa se o tem tudi posvetuje.

PRILOGA II: načrt

(1) Faza 1: Razvoj funkcionalnih specifikacij

Funkcionalne specifikacije opisujejo potrebe deležnikov (organi in sektor), procese in tudi zahtevane lastnosti predloženih in izmenjanih podatkov. Specifikacije bodo v pomoč pri izogibanju podvajanju in nedoslednostim ter bodo omogočile natančnejše ocene potrebnega dela in sredstev. Zagotovile bodo natančno predstavo o problemih, ki jih je treba rešiti, tako da lahko arhitekti sistemov učinkovito načrtujejo sistem in ocenijo stroške projektnih možnosti. Poleg tega bodo specifikacije zagotovile smernice za preskuševalce, in sicer za preverjanje vsake tehnične zahteve.

Funkcionalne specifikacije vsebujejo naslednje elemente: enotno okence in opredelitev pretoka podatkov, poslovna pravila za vsako formalnost poročanja, usklajenost poslovnih pravil in preslikavo podatkovnega niza.

(2) Faza 2: Razvoj tehničnih specifikacij

Tehnične specifikacije opredeljujejo vmesnik med enotnim okencem in povezanimi mrežnimi povezavami, vključno z arhitekturo sistema, vmesniki in zahtevami glede učinkovitosti.

Vključujejo smernice za vmesnik med sektorjem pomorskega prometa in enotnim okencem ter enotnim okencem in sistemom SafeSeaNet ter obvezne funkcionalnosti enotnega okenca, kar zajema kakovost podatkov in upravljanje pravic do dostopa, avtentikacijo uporabnikov, zagon načrta preskušanja in zbirko ladijskih podatkov.

Funkcionalne in tehnične specifikacije skupaj oblikujejo smernice za izvajanje. Smernice nacionalnega enotnega okenca zagotavljajo opredelitev minimalnih zahtevanih funkcionalnosti, ki jih podpira nacionalno enotno okence. Zagotavljajo tudi opredelitev funkcionalnosti, ki se lahko izvajajo v državah članicah glede na njihove nacionalne zakonodajne določbe. Minimalne zahteve so v smernicah opredeljene kot obvezne, druge pa so izbirne.

(3) Faza 3: Tehnična izvedba

V tej fazi morajo države članice in EMSA v skladu z dogovorjenimi funkcionalnimi in tehničnimi specifikacijami v fazah 1 in 2 izvesti nacionalne in osrednje sisteme.

(4) Faza 4: Preskušanje

V fazi preskušanja bodo izvedeni funkcionalni in nefunkcionalni preskusi. V okviru funkcionalnega preskušanja bo preverjeno delovanje funkcij, določenih v funkcijskih specifikacijah. Funkcionalni preskusi navadno odgovarjajo na vprašanja, kot so „ali lahko uporabnik to izvede“ in „ali ta določena funkcija deluje“. Nefunkcionalno preskušanje se nanaša na vidike, kot so nadgradljivost oziroma druge lastnosti in vedenje ob določenih omejitvah ali zaščiti.

(5) Faza 5: Začetna operativna faza

V tej končni fazi bo glede na pravne in tehnične zahteve pregledano nacionalno izvajanje.

[1] Sklep Komisije 2009/584/ES z dne 31. julija 2009 (UL L 201/63, 1.8.2009) o ustanovitvi Skupine na visoki ravni za upravljanje za SafeSeaNet, ki jo sestavljajo vse države članice EU in Komisija.

[2] Skupina za elektronsko carinjenje je strokovna skupina Komisije, ki je pristojna za politiko izvajanja strategije elektronskega carinjenja.