EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 22.7.2021 COM(2021) 408 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ o pregledu in posodobitvi tretjega izvedbenega načrta Evropske unije v skladu s členom 9(4) Uredbe (EU) 2019/1021 o obstojnih organskih onesnaževalih {SWD(2021) 201 final}



1.Uvod Stockholmska konvencija o obstojnih organskih onesnaževalih (v nadaljnjem besedilu: Stockholmska konvencija) je bila sprejeta maja 2001, veljati pa je začela leta 2004. Evropska unija (v nadaljnjem besedilu: Unija) in njene države članice so pogodbenice Konvencije, ki se je v pravu Unije prvič izvajala z Uredbo (ES) št. 850/2004 o obstojnih organskih onesnaževalih. Navedena uredba je bila nadomeščena s prenovljeno Uredbo (EU) 2019/1021 o obstojnih organskih onesnaževalih (v nadaljnjem besedilu: uredba o obstojnih organskih onesnaževalih). Pogodbenice morajo v skladu s členom 7 Stockholmske konvencije: (a) oblikovati načrt za izpolnjevanje svojih obveznosti po Konvenciji in si prizadevati za njegovo uresničevanje; (b) predložiti svoj izvedbeni načrt Konferenci pogodbenic v dveh letih od datuma začetka veljavnosti Stockholmske konvencije za to pogodbenico; (c) kot je to ustrezno, pregledovati in posodabljati svoje izvedbene načrte v rednih časovnih presledkih in tako, kot je opredeljeno v sklepu Konference pogodbenic. Prvi evropski izvedbeni načrt z naslovom „Izvedbeni načrt Skupnosti“ je bil oblikovan leta 2007 (SEC(2007) 341) . Izvedbeni načrt Skupnosti je bil najprej posodobljen z izvedbenim načrtom Unije, ki je bil pripravljen leta 2014 (COM(2014) 306 final), in nadalje posodobljen v začetku leta 2019 (COM(2018) 848 final). Pregled in posodobitev tretjega izvedbenega načrta Unije sta postali potrebni za nadaljnje obravnavanje: (1) prenovitve uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih, ki je julija 2019 nadomestila prvotno Uredbo (ES) št. 850/2004; (2) vključitve številnih novih obstojnih organskih onesnaževal v Stockholmsko konvencijo, vključno s pesticidom dikofolom in industrijsko kemično perfluorooktanojsko kislino (PFOA), njenimi solmi in njej sorodnimi spojinami, ter (3) tehničnega in zakonodajnega napredka na tem področju. O tem novem izvedbenem načrtu Unije so potekala posvetovanja s pristojnimi organi držav članic, industrijo, okoljskimi organizacijami in splošno javnostjo. Izvedbeni načrt Unije bo v skladu z obveznostmi Unije kot pogodbenice predložen sekretariatu Stockholmske konvencije. 2.Obstojna organska onesnaževala Obstojna organska onesnaževala so kemične snovi, ki ostajajo v okolju, se kopičijo v organizmih ter predstavljajo tveganje za resne škodljive učinke na zdravje ljudi ali okolje. Prenašajo se čez mednarodne meje in potujejo daleč stran od svojega izvora ter se celo kopičijo v regijah, kjer se nikoli niso uporabljala ali proizvajala. Obstojna organska onesnaževala predstavljajo nevarnost za okolje in zdravje ljudi po vsem svetu, pri čemer so arktična, baltska in alpska regija primeri ponorov obstojnih organskih onesnaževal v EU. Potrebno je bilo mednarodno ukrepanje za zmanjšanje in odpravo proizvodnje, uporabe in izpustov teh snovi. Te snovi, ki so obravnavane v mednarodnih pravnih instrumentih o obstojnih organskih onesnaževalih, so navedene v preglednici 1. 3.Mednarodni sporazumi, v katerih se obravnavajo obstojna organska onesnaževala 3.1.Protokol UN/ECE o obstojnih organskih onesnaževalih Protokol o obstojnih organskih onesnaževalih h Konvenciji UN/ECE o onesnaževanju zraka na velike razdalje prek meja (CLRTAP) je bil sprejet 24. junija 1998 v Aarhusu na Danskem. Protokol o obstojnih organskih onesnaževalih je odobrila Evropska unija in 23 držav članic . V Protokolu o obstojnih organskih onesnaževalih je trenutno poudarek na 16 snoveh, ki obsegajo enajst pesticidov, dve industrijski kemikaliji in tri nenamerne stranske proizvode. Leta 2009 so se pogodbenice odločile, da vključijo sedem novih snovi. Vendar te odločbe še niso začele veljati. S Protokolom o obstojnih organskih onesnaževalih se prepovedujeta proizvodnja in uporaba kemikalij s seznama, bodisi takoj bodisi v poznejši fazi, v njem pa so navedene tudi določbe za ravnanje z odpadki, ki jih sestavljajo te kemikalije ali ki te kemikalije vsebujejo. Pogodbenice zavezuje k zmanjšanju emisij dioksinov, furanov, policikličnih aromatskih ogljikovodikov (PAO) in heksaklorobenzena ter določa posebne mejne vrednosti emisij za sežiganje komunalnih, nevarnih in medicinskih odpadkov. Končni cilj je odpraviti morebitne izpuste, emisije in izgube teh obstojnih organskih onesnaževal. 3.2.Stockholmska konvencija Stockholmska konvencija je bila sprejeta leta 2001 v okviru Programa Združenih narodov za okolje (UNEP) in je začela veljati leta 2004. Spodbuja globalne ukrepe v zvezi z začetno skupino dvanajstih snovi, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala, s splošnim ciljem zaščititi zdravje ljudi in okolje pred obstojnimi organskimi onesnaževali. Od pogodbenic zahteva, da sprejmejo ukrepe za odpravo ali zmanjšanje izpusta obstojnih organskih onesnaževal v okolje. Navezuje se zlasti na previdnostni pristop, kot je določen v načelu 15 Deklaracije iz Ria o okolju in razvoju iz leta 1992. To načelo se izvaja s členom 8 Stockholmske konvencije, ki določa pravila za vključitev dodatnih kemikalij.

V Prilogo A k Stockholmski konvenciji je trenutno uvrščenih 28 kemikalij ali skupin kemikalij, za katere velja prepoved proizvodnje in uporabe, razen v primeru generičnih ali posebnih izjem. Hkrati sta strogo omejeni proizvodnja in uporaba DDT, pesticida, ki se še vedno uporablja v številnih državah v razvoju, kot je opredeljeno v Prilogi B k Stockholmski konvenciji. Priloga B vsebuje tudi PFOS, njegove soli in PFOS-F, za katere obstajajo tudi izjeme in sprejemljive uporabe. Generične izjeme omogočajo laboratorijske raziskave, uporabo kot referenčni standard in nenamerne sledi onesnaževala v kemikalijah, zmeseh in izdelkih. Izjema velja tudi za izdelke, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala ter so bili proizvedeni ali so se uporabljali že pred začetkom veljavnosti ustrezne obveznosti, če pogodbenice sekretariatu Stockholmske konvencije predložijo informacije o uporabah in nacionalni načrt ravnanja z odpadki za take izdelke. Za izpuste nenamerno proizvedenih stranskih proizvodov, navedenih v Prilogi C (dioksini, furani, poliklorirani bifenili, pentaklorobenzen, heksaklorobenzen in poliklorirani naftaleni (december 2016) in heksaklorobutadien (december 2018)), velja stalno zmanjševanje s končnim ciljem popolne odprave, kjer je ta izvedljiva. Pogodbenice morajo v skladu s Prilogo C spodbujati in skladno s svojimi akcijskimi načrti zahtevati uporabo najboljših razpoložljivih tehnik v zvezi z novimi viri znotraj glavnih kategorij virov, opredeljenih v delu II in delu III Priloge C k Stockholmski konvenciji. V Stockholmski konvenciji sta predvideni tudi prepoznavanje in varno upravljanje zalog, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala ali ki jih ta sestavljajo. Odpadke, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala, ki jih ta sestavljajo ali ki so z njimi onesnaženi, bi bilo treba odstraniti tako, da se vsebnost obstojnih organskih onesnaževal uniči ali trajno pretvori, tako da nima več lastnosti, podobnih obstojnim organskim onesnaževalom. Kjer to ne predstavlja okoljsko sprejemljive možnosti ali kjer je vsebnost obstojnih organskih onesnaževal nizka, se odpadki lahko drugače odstranijo na okolju neškodljiv način. Postopki odstranjevanja, katerih posledica je lahko predelava ali ponovna uporaba obstojnih organskih onesnaževal, so izrecno prepovedani. Kar zadeva pošiljke odpadkov, je treba upoštevati ustrezne mednarodne predpise, standarde in smernice, kot je Baselska konvencija o nadzoru prehoda nevarnih odpadkov preko meja in njihovega odstranjevanja iz leta 1989. Preglednica 1: Pregled obstojnih organskih onesnaževal, pravno urejenih na mednarodni ravni (nova obstojna organska onesnaževala, dodana Stockholmski konvenciji od leta 2009, so označena s sivo barvo) Snov Št. CAS Navedeno v Stockholmski konvenciji Navedeno v Protokolu UN/ECE o obstojnih organskih onesnaževalih Navedeno v uredbi EU o obstojnih organskih onesnaževalih Namerno proizvedena obstojna organska onesnaževala Aldrin 309-00‐2 Priloga A Da Da Klordan 57-74-9 Priloga A Da Da Klordekon 143-50-0 Priloga A Da Da Dieldrin 60-57-1 Priloga A Da Da Endosulfan 959-98-8 33213-65-9 115-29-7 Priloga A Ne Da Endrin 72-20-8 Priloga A Da Da Heptaklor 76-44-8 Priloga A Da Da Heksabromobifenil (HBB) 36355-01-8 Priloga A Da Da Heksabromociklododekan (HBCDD) (vključno z njegovimi izomeri) 25637‐99‐4 3194‐55‐6 134237‐50‐6 134237‐51‐7 134237-52-8 Priloga A Ne Da Heksabromodifenil eter in heptabromodifenil eter 36483-60-0;68928‐80‐3in druge Priloga A Da Da Da Heksaklorobenzen (HCB) 118-74-1 Priloga A Da Da Alfa heksaklorocikloheksan* 319‐84‐6; 608-73-1 Priloga A Da: heksaklorocikloheksani (HCH; Št. CAS: 608-73-1 ), vključno z lindanom (CAS: 58-89-9) Da (vsi izomeri, vključno z gama HCH, ki je prisoten v lindanu) Beta heksaklorocikloheksan* 319-85-7 Priloga A Lindan* 58-89-9 Priloga A Mireks 2385-85-5 Priloga A Da Da Pentaklorobenzen 608-93-5 Priloga A Da Da Pentaklorofenol (PCP) 87-86-5 in druge Priloga A Ne Da – dodano s prenovitvijo iz leta 2019 Poliklorirani bifenili (PCB) 1336-36-3 in druge Priloga A Da Da Tetrabromodifenil eter in pentabromodifenil eter 40088-47-9; 32534-81-9in druge Priloga A Da Da Da Toksafen 8001-35-2 Priloga A Da Da DDT 50-29-3 Priloga B Da Da Perfluorooktan sulfonska kislina, njene soli in perfluorooktan sulfonil fluorid (PFOS) 1763-23-1; 307-35-7in druge Priloga B Da Da Perfluorooktanojska kislina (PFOA), njene soli in njej sorodne spojine 335-67-1 Priloga A Ne Da – dodano aprila 2020 SCCP – kratkoverižni klorirani parafini 85535-84-8 in druge Priloga A Da Da HCBD – heksaklorobutadien 87-68-3 Priloga A Da Da PCN – poliklorirani naftaleni 70776-03-3 in druge Priloga A Da Da Bis(pentabromofenil)eter, znan tudi kot dekabromodifenil eter (c-decaBDE) 1163-19-5 Priloga A Ne Da – dodano s prenovitvijo iz leta 2019 Dikofol 115-32-2 Priloga A Ne Da – dodano junija 2020 Nenamerno proizvedena obstojna organska onesnaževala Poliklorirani dibenzo-p-dioksini (PCDD) 1746-01-6 Priloga C Da Da Poliklorirani dibenzofurani (PCDF) 1746-01-6 Priloga C Da Heksaklorobenzen (HCB) 118-74-1 Priloga C Da Da Pentaklorobenzen 608-93-5 Priloga C Da Da – dodano s prenovitvijo iz leta 2019 Poliklorirani bifenili (PCB) 1336-36-3 in druge Priloga C Da Da PCN – poliklorirani naftaleni 70776-03-3 in druge Priloga C Da Da – dodano s prenovitvijo iz leta 2019 Policiklični aromatični ogljikovodiki (PAH) 207-08-9 in druge Ne Da Da HCBD – heksaklorobutadien 87-68-3 Priloga C Da Da – dodano s prenovitvijo iz leta 2019 * Lindan, alfa in beta heksaklorocikloheksan ter klordekon in heksabromobifenil so nova obstojna organska onesnaževala v Stockholmski konvenciji, vendar so bila že zajeta v Protokolu o obstojnih organskih onesnaževalih in uredbi EU o obstojnih organskih onesnaževalih. 4.Cilj izvedbenega načrta Unije o obstojnih organskih onesnaževalih Stockholmska konvencija določa obveznost vseh pogodbenic, da oblikujejo načrt za izpolnjevanje svojih obveznosti iz te konvencije in si prizadevajo za njegovo uresničevanje. Za Unijo se ta obveznost izvaja tudi v členu 9 uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih. Komisija je zato (leta 2007) oblikovala izvedbeni načrt o obstojnih organskih onesnaževalih, ki zajema tudi snovi, ki spadajo v Protokol o obstojnih organskih onesnaževalih . Ta načrt je bil z razvojem Stockholmske konvencije, Protokola o obstojnih organskih onesnaževalih in prava EU pozneje večkrat posodobljen. Splošni namen izvedbenega načrta Unije je ne le izpolniti pravne obveznosti, temveč tudi pregledati dosedanje ukrepe ter določiti strategijo in akcijski načrt za nadaljnje ukrepe Unije v zvezi z obstojnimi organskimi onesnaževali, vključenimi v Stockholmsko konvencijo in/ali Protokol UN/ECE o obstojnih organskih onesnaževalih. Cilj izvedbenega načrta Unije je zato: ·pregledati obstoječe ukrepe Unije v zvezi z obstojnimi organskimi onesnaževali; ·oceniti njihovo učinkovitost in zadostnost pri izpolnjevanju obveznosti iz Stockholmske konvencije; ·ugotoviti potrebo po nadaljnjih ukrepih Unije; ·določiti načrt za izvajanje nadaljnjih ukrepov; ·ugotoviti in okrepiti povezave in morebitne sinergije med upravljanjem obstojnih organskih onesnaževal ter drugimi okoljskimi politikami in drugimi področji politike ter ·povečati ozaveščenost o obstojnih organskih onesnaževalih in njihovih nadzornih ukrepih. 5.Povzetek izvedbenega načrta Unije

Četrti izvedbeni načrt Unije je naveden v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen temu poročilu. V pregledu in posodobitvi tretjega izvedbenega načrta so obravnavane spremembe, vključene v prenovitev uredbe o obstojnih organskih onesnaževal, vključitev novih obstojnih organskih onesnaževal v Stockholmsko konvencijo ter tehnični in zakonodajni napredek na tem področju. V uvodu je pregled mednarodnega zakonodajnega okvira, v katerem deluje uredba o obstojnih organskih onesnaževalih, vključno s povzetkom Protokola UN/ECE o obstojnih organskih onesnaževalih in Stockholmske konvencije. V poglavju 2 je opisano obstoječe stanje na področju izvajanja obveznosti, ki jih ima EU kot pogodbenica v zgoraj navedenih mednarodnih okvirih. V njem so opisani obstoječa ustrezna zakonodaja EU, ki je bila vzpostavljena, in finančni instrumenti za podporo izvajanju. Sem spadajo zlasti novi oddelki izvedbenega načrta Unije, ki vsebujejo podrobne opise uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih. Evropska agencija za kemikalije (ECHA) v okviru uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih prejme številne naloge za podporo Evropski komisiji, med drugim pri prizadevanjih za določanje novih možnih snovi za obstojna organska onesnaževala. S to spremembo uredbe se procesi uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih tesneje usklajujejo s povezano zakonodajo o kemikalijah o registraciji, evalvaciji, avtorizaciji in omejevanju kemikalij (REACH), tj. Uredbe (ES) št. 1907/2006. Poleg tega mora agencija ECHA na svojem spletišču ECHA zagotoviti dodatne informacije, vključno z obvestilom o pripravi predloga za vključitev nove snovi in osemtedenskim obdobjem posvetovanja za zainteresirane strani, kar omogoča večjo preglednost in večji prispevek za industrijo, nevladne organizacije (NVO) in raziskovalne organe pri zagotavljanju podatkov o možnih snoveh za obstojna organska onesnaževala. Z uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih se prav tako spreminja obveznost poročanja držav članic. Letno in triletno poročanje Komisiji o napredku pri doseganju ciljev Uredbe (ES) št. 850/2004 v skladu s členom 12 se nadomesti s členom 13 uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih, ki od držav članic zahteva, da pripravijo poročilo, ki podrobno opisuje napredek v zvezi s cilji uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih, in ga javno objavijo. Države članice morajo Komisiji in agenciji ECHA omogočiti dostop do informacij iz teh poročil. Poglavje 2 vključuje tudi dodatne informacije o zakonodaji Unije, ki zajema tla in onesnažena zemljišča, kar pa ni bilo na voljo v prejšnjih različicah izvedbenega načrta Unije in izvedbenega načrta Skupnosti. To vključuje podrobnosti o direktivi o okoljski odgovornosti (2004/35/ES), uredbi o sredstvih za gnojenje ((EU) 2019/1009) in tematski strategiji za zaščito tal. Poglavje 3 zagotavlja celovito oceno obstojnih organskih onesnaževal v Uniji, in sicer glede njihove proizvodnje, uporabe in dajanja na trg ter glede obstoječih zalog in onesnaženosti tokov odpadkov. To poglavje večinoma temelji na poročilih in izvedbenih načrtih, ki so jih pripravile države članice. Sem spadajo podrobni novi oddelki, ki zajemajo zlasti: ·bromirani zaviralec ognja dekabromodifenil eter (decaBDE), ki se je v Uniji pogosto uporabljal v plastiki in tekstilu, ki se uporabljajo za oblazinjeno pohištvo, preden je marca 2019 začela veljati omejitev REACH glede uporabe decaBDE. Maja 2017 se je Konferenca pogodbenic Stockholmske konvencije odločila, da se decaBDE vključi v Prilogo A. V izvedbenem načrtu Unije se poroča, da je bila največja uporaba decaBDE v Uniji 75 000 ton leta 2000, popolna opustitev pa je bila dosežena do leta 2019. Glede na življenjsko dobo obdelanih izdelkov je mogoče pričakovati, da bo decaBDE še nekaj let vplival na tokove odpadkov; ·površinsko aktivno snov, tj. perfluorooktanojsko kislino (PFOA), njene soli in njej sorodne spojine. PFOA je druga perfluorirana in polifluorirana alkilna snov (PFAS), vključena v prilogo k Stockholmski konvenciji, za perfluorooktan sulfonsko kislino (PFOS). PFOA se v Uniji pogosto uporablja v najrazličnejši opremi kot sredstvo za odpornost proti vodi, olju in madežem, pa tudi kot vmesni proizvod v proizvodnji fluoropolimerov. PFOA je bil Stockholmski konvenciji leta 2019 dodan s številnimi izjemami. Ravnanje s PFOA in odpadki, onesnaženimi s PFOA, predstavlja velik izziv za Unijo v naslednjem desetletju in pozneje; ·pesticid pentaklorofenol (PCP), ki se je prej uporabljal kot sredstvo za zaščito lesa, predvsem v industrijskih okoljih, kot so električni daljnovodi in železniški pragovi. PCP, njegove soli in estri so bili maja 2015 vključeni v Prilogo A k Stockholmski konvenciji. Uporaba PCP v Uniji je bila od leta 1991 omejena, leta 2008 pa še dodatno omejena v skladu z uredbo REACH. Medtem ko se PCP že vrč let ne uporablja pri obdelavi lesa v Uniji, lahko življenjska doba obdelanega lesa traja do 50 let, kar bi lahko povzročilo težave pri končnem ravnanju z lesnimi odpadki; ·pesticid dikofol, ki se je uporabljal kot nadomestek za DDT za zatiranje insektov in drugih škodljivcev na različnih pridelkih, kot so sadje, zelenjava, okrasne rastline, bombaž in čaj. Dikofol je bil Stockholmski konvenciji dodan maja 2019. V Uniji se je uporaba dikofola zmanjšala s 317 ton na leto v letu 2000 na 32 ton na leto v letu 2009. Po letu 2010 uporaba dikofola v Uniji ni več dovoljena. Dikofol je bil leta 2013 vključen tudi v direktivo o okoljskih standardih kakovosti (2013/39/EU). Pričakujejo se omejena vprašanja v zvezi s posledicami (poleg mest prejšnje uporabe), čeprav lahko onesnaženje z uvoženimi pridelki predstavlja področje za nadaljnji nadzor. Poglavje 3 vključuje tudi posodobitve prizadevanj o končni opustitvi in uničenju (ali ireverzibilni pretvorbi) polikloriranih bifenilov (PCB), ki se uporabljajo kot tekočine za prenos toplote v dielektrični opremi. Raziskava, izvedena leta 2017, je pokazala, da je večina držav članic znatno napredovala pri odpravi uporabe opreme, ki vsebuje PCB. Uredba o obstojnih organskih onesnaževalih vključuje cilj, določen v Stockholmski konvenciji, za postopno opuščanje PCB do leta 2025. Poglavje 3 podrobneje opisuje delo, opravljeno za ponovno oceno meril o obstojnih organskih onesnaževalih za zelo mobilne snovi, z možnostjo oblikovanja novih meril, ki dopolnjujejo merilo bioakumulacije. Poglavji 4 in 5 vsebujeta poglobljeno analizo vsake posamezne obveznosti iz Stockholmske konvencije, ki vpliva na to, kako Unija obravnava obstojna organska onesnaževala. V izvedbenem načrtu Unije je na podlagi te analize opredeljenih 31 ukrepov za izboljšanje izvajanja obveznosti Unije iz Stockholmske konvencije. Poglavji 3 in 4 kažeta, da je bila uporaba snovi, ki so uvrščene v Stockholmsko konvencijo ali Protokol o obstojnih organskih onesnaževalih ter so se pred letom 2008 pravno urejale z uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih (stara obstojna organska onesnaževala), postopno odpravljena. Preostala stara obstojna organska onesnaževala se uporabljajo samo v izdelkih, ki so bili proizvedeni in dani na trg pred začetkom veljavnosti uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih in kot standardi za raziskovalne namene. Obe preostali uporabi sta zajeti s splošnimi izjemami, odobrenimi v Stockholmski konvenciji in uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih. Obstojna organska onesnaževala, ki so bila v Stockholmsko konvencijo ali Protokol o obstojnih organskih onesnaževalih na novo uvrščena med letoma 2009 in 2017, so bila pozneje vključena v uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih. Obstojna organska onesnaževala, vključena v Stockholmsko konvencijo maja 2019, so bila v Uniji že zdavnaj odpravljena (dikofol) ali pa so bila predmet nadaljnjega nadzora v skladu z uredbo REACH (PFOA, njene soli in njej sorodne spojine) in so bila leta 2020 vključena v uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih. Nekatera obstojna organska onesnaževala, zlasti zaviralci gorenja (PBDE in HBCDD) in perfluorirane kemikalije (PFOA, njene soli in njej sorodne spojine), so se nedavno še uporabljala, kar pomeni, da lahko odpadki, ki vsebujejo te snovi, v naslednjih letih predstavljajo izziv za Unijo in države članice. Poleg tega so bili odpadki, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala (npr. pesticidi, ki se ne uporabljajo več, ali onesnažena oprema), uvoženi v nekatere države članice, da bi se tam odlagali in uničili. Ti uvozi so bili izvedeni v skladu z določbami Stockholmske konvencije ter prispevajo k splošnemu zmanjšanju obstojnih organskih onesnaževal na svetovni ravni in ustreznemu ravnanju z njimi. V nekaj državah članicah so še vedno zaloge pesticidov, ki se ne uporabljajo več in vsebujejo obstojna organska onesnaževala, njihova proizvodnja, uporaba in dajanje na trg pa so zdaj z uredbo o obstojnih organskih onesnaževalih strogo prepovedani. Take zaloge in drugi odpadki, ki so sestavljeni iz obstojnih organskih onesnaževal ali so z njimi onesnaženi, zahtevajo ustrezno ravnanje, da se zagotovi okolju primerno odstranjevanje, vključno s specifikacijo in pregledom ustreznih mejnih vrednosti ter postopki obdelave odpadkov. V ta namen Komisija trenutno pripravlja predlog za spremembo prilog IV in V k uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih. V raziskavi držav članic, opravljeni leta 2017, o preostalih zalogah PCB, ki se uporabljajo v tekočinah za prenos toplote za dielektrično opremo, je bilo poudarjeno, da je v primerjavi s predvidenimi zalogami iz leta 1990 ostalo manj kot 10 % zalog. Za majhno število držav članic pa so bile preostale zaloge v uporabi veliko večje, približno 50 % izhodiščnih zalog iz leta 1990. V Stockholmski konvenciji je predvideno postopno opuščanje uporabe PCB v opremi do leta 2025 in določena zahteva, da pogodbenice do leta 2028 zagotovijo okolju primerno ravnanje z odpadnimi tekočinami, ki vsebujejo PCB.