EVROPSKA KOMISIJA 
Bruselj, 18.5.2011 
SEC(2011) 581 kon č. 
  
[…] 
DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE 
Povzetek ocene u činka 
Spremni dokument za: 
Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-
socialnemu odboru in Odboru regij 
  
Krepitev pravic žrtev v EU 
 
{COM(2011) 274 kon č.} 
{SEC(2011) 580 kon č.} 
 
 
EN 1   EN 1. POLITIČNO OZADJE IN POSTOPEK  
Evropski svet je v stockholmskem programu (2010–2014) pozval k nadaljnjim ukrepom, ki bi 
potrebe žrtev kaznivih de janj postavili v središ če naših pravosodnih sistemov, kar je bilo 
ponovno potrjeno v akcijskem na črtu Komisije za izvajanje stockholmskega programa. V 
delovnem programu Komisije za leto 2011 (Pril oga I) so kot strateška pobuda navedene 
pravice žrtev kaznivih dejanj in  njihova podpora. Evropski parlam ent je prav tako pozval Svet 
k sprejetju celovitega pravnega okvira, ki  bi žrtvam kaznivih dejanj zagotovil čim večjo 
zaščito. S poro čilom Komisije o državljanstvu z dne  27. oktobra 2010 se skušajo odpraviti 
ovire na podro čju pravic državljanov s pove čanjem pomena posameznih pravic, zagotovljenih 
na ravni EU. Ta pristop se kaže tudi v krepit vi pravic žrtev in hkrati procesnih pravic 
osumljencev oziroma obdolžencev v kazenskem postopku. Ocena težav, ciljev in možnosti politik temelji na rezultatih javnega posvetovanja, dveh študij, ki so ju izvedli zunanji pogodbeni ki, in strokovnem znanju Komis ije. Ustanovljena je bila tudi 
medresorska usmerjevalna skupina. 
2. O
PREDELITEV PROBLEMATIKE  
V Evropi je viktimizacija kazn ivih dejanj precejšen problem, saj je zaradi kaznivih dejanj 
vsako leto neposredno prizadetih  približno 15 % prebivalcev EU1. V oceni u činka sta 
proučena kakovost obravnavanja žrtev po kazenskem dejanju in med kazenskim postopkom, 
ki sledi, ter njihova prav ica do enakega minimalnega standarda obravnavanja, vklju čno z 
nediskriminatornim dostopom do pra vnega varstva, v vseh državah članicah EU, ne glede na 
državljanstvo in državo prebivališ ča.  
Od začetka veljavnosti Lizbonske pogodbe nove dolo čbe o kazenskem pravosodju 
zagotavljajo EU jas no pravno podlago za dolo čitev minimalnih pravil v zvezi s pravicami 
žrtev, da se zagotovita medse bojno zaupanje in vzajemno prizna vanje sodb. To pomeni, da bi 
morali pravosodni organi zaupa ti v standarde poštenosti in  pravice drugih pravosodnih 
organov, državljani EU pa bi morali zaupati, da  se bodo uporabljala enaka minimalna pravila, 
če bodo potovali v tujino ali tam živeli.  
Večina držav članic je že vzpostavila dolo čeno raven zaš čite in podpore žrtvam kaznivih 
dejanj, vendar pa vloga in potrebe žrtev v kazenskem postopku v njihovih pravosodnih 
sistemih na splošno še niso zadostno obravna vane.  Ljudem, ki postanejo žrtve kaznivih 
dejanj v Evropi, ni zagotovljeno, da ji h bodo spoštljivo obravnavali ali da bodo dobili 
ustrezno podporo, zaš čito ali dostop do osnovnih element ov pravnega varstva. Države članice 
morajo za odpravo te težave zvišati standarde na podro čju pravic žrtev v skladu s standardi, ki 
so že vzpostavljeni z mednarodnimi instrumenti in sodno prakso Evropskega sodiš ča za 
človekove pravice.  
EU je v veljavni zakonodaji že obravnavala  pravice žrtev v kazenskem postopku. Cilji in 
področje uporabe te zakonodaje so sicer še vedno ustrezni, vendar pa so se zaradi nenehnega 
razvoja pogledov družbe na žrtve pojavili novi cilji, ki jih je  treba upoštevati. Poleg tega 
izvajanje zakonodaje ni bilo u činkovito. Veljavna zakonodaja EU zato ne ustreza potrebam 
žrtev.  Ugotovljena vprašanja so ponazorjena v spodnjih primerih. 
                                                
 
1 Po podatkih Eurostata je bilo leta 2007 v državah članicah EU zabeleženo približno 30 milijonov 
kaznivih dejanj (brez manj hudih kaznivih dejanj) (Eurostat, Statistics in focus, 36/2009). Na podlagi 
raziskave mednarodnega kriminala v EU „Breme kriminala v EU“ (The Burden of Crime in the EU, www.europeansafetyobservatory.eu
) lahko temu številu dodamo oceno neprijavljenih kaznivih dejanj, 
ki znaša 60 %, kar pomeni približno 75 milijonov neposrednih žrtev kaznivih dejanj letno (približno 
15 % prebivalcev EU). 
 
EN 2   EN Težava A : Veljavna zakonodaja EU ne ustreza za izboljšanje razmer žrtev, saj je ohlapna, ne vsebuje 
konkretnih dolžnosti in ni izvršljiva, zato so jo države članice slabo izvedle. 
Težava B : Potrebe žrtev kaznivih dejanj se v državah članicah ne obravnavajo zadostno, saj žrtve nimajo 
(1) priznanja in spoštovanja, (2) zaš čite, (3) podpore, (4) u činkovitega dostopa do pravnega varstva ter (5) 
učinkovitega dostopa do odškodnine in vrnitve v prejšnje stanje.   
Zaradi  posledic  kaznivih dejanj in dejstva, da potrebe žrtev niso upoštevane, nastajajo tudi znatne skrite 
posledice , in sicer tako finan čne kot tudi zdravstvene.  
2.1. Težava A: zakonodaja EU ne ust reza za izboljšanje razmer žrtev 
EU je sprejela Okvirni sklep 2001/220/PNZ o položaju žrtev v kazenskem postopku (v 
nadaljnjem besedilu: Okvirni sk lep) in Direktivo 2004/80/ES o odškodnini žrtvam kaznivih 
dejanj. Države članice so ta zakonodajna akta razli čno izvedle. Direktivo o odškodnini so 
države članice v veliki meri prenesle v svojo zakonodajo, vendar bo treba še ugotoviti, koliko 
je izvajanje navedene direktive dejansko u činkovito. Izvajanje Okvi rnega sklepa pa ni 
zadovoljivo. Medtem ko podro čje uporabe Okvirnega sklepa zajema ve čino pravic žrtev vseh vrst kaznivih 
dejanj in je na splošno še vedno ustrezno, pa bi moral vsak nov ukrep zaradi vse ve čjega 
zavedanja in spreminjajo če se pravosodne kulture, da se upoš tevajo tako pravice in potrebe 
obdolžencev kot tudi žrtev, zajemati širš i obseg pravic in obveznosti držav članic. Zato je 
treba podro čje uporabe zakonodaje EU o potrebah žrtev posodobiti z upoštevanjem novih 
raziskav in izsledkov o žrtvah, zlasti v zvezi z vzajemnim priznavanjem zaš čitnih ukrepov, ter 
o dostopu do pravnega varstva. Z Okvirnim sklepom niso bili uresni čeni zastavljeni cilji, saj se niso uspešno obravnavale ali 
začele obravnavati potrebe žrtev in niso bili dos eženi minimalni standard i za žrtve po celotni 
EU. Nobena država članica ne more trditi, da je O kvirni sklep v celoti izvedla. Neu činkovitost 
tega pravnega akta je posled ica njegovega dvoumnega besedila in dejstva, da v njem niso 
določene konkretne obveznosti in pravna  sredstva zaradi kršitev držav članic. 
S tem pravnim okvirom, zasnovanim na že obstoje čih instrumentih, katere bo tudi 
dopolnjeval, bodo uvedeni minimalni standardi  za zagotovitev, da se tako pravno kot v 
politikah izboljšajo razmere žrtev v celotni EU ter da so žrtvam kaznivih dejanj v vseh 
državah članicah EU zagotovljene enake osnovne pr avice, storitve in dostop do pravnega 
varstva. 
2.2. Težava B: potrebe žrtev v EU niso zadostno obravnavane  
Potrebe žrtev lahko razdelimo na pet kategorij : potrebo po priznanju ter spoštljivem in 
dostojanstvenem obravnavanju, potrebo po zaš čiti, potrebo po podpori, potrebo po dostopu do 
pravnega varstva ter potrebo po dostopu do nadomes tila in vrnitve v prejšnje stanje. Dejstvo, 
da te potrebe v državam članicah na splošno niso zadostno ali ustrezno upoštevane, je klju čna 
težava, obravnavana v predlaganih ukrepih. 
•
 Vprašanje 1: žrtve niso dovolj priznane ter dostojanstveno in spoštljivo 
obravnavane. Žrtve je treba priznati kot žrtve, pr iznati pa jim je treba tudi njihovo 
trpljenje. Žrtve je treba dostojanstveno in spoštljivo obravnavati tudi v okviru vsakega 
komuniciranja z vsemi, vpletenimi v sodni pos topek. Posebno pozornost je treba nameniti 
potrebam ranljivih žrtev, npr. otrok, invalidnih os eb in žrtev spolnega nasilja. Priznati je 
treba tudi posredne žrtve (npr. družinske člane), saj posledice kazniv ih dejanj vplivajo tudi 
nanje. 
• Vprašanje 2: žrtve niso dovolj zaš čitene. Žrtve je treba zaš čititi, da se prepre čijo nadaljnja 
kazniva dejanja ali ustrahovanje s strani storilca.  Za žrtve kroni čnega nasilja je varnost pri 
prijavi kaznivega dejanja osnovna potreba, pa tudi osnovna skrb. Žrtve je treba zaradi 
 
EN 3   EN neustreznega obravnavanja v zvezi s sodnim postopkom in med njim zaš čititi tudi pred 
sekundarno viktimizacijo med postopkom.  
• Vprašanje 3: žrtve nimajo ustrezne podpore. Žrtve takoj po kaznivem dejanju potrebujejo 
podporo, in sicer zlasti v okviru nujne pomo či in psihološke prve pomo či. Žrtvam, zlasti 
ranljivim, je pogosto potrebna in pomem bna podpora med naknadnim sodnim postopkom, 
in sicer pravna, čustvena ali prakti čna. Podpora je zaradi posledic  kaznivega dejanja lahko 
potrebna tako kratko- kot dolgoro čno. 
• Vprašanje 4: žrtve nimajo u činkovitega dostopa do pravnega varstva. Žrtvam je treba 
zagotoviti dostop do pravnega varstva, kot so dostop do postopka pred sodiš čem, 
razpoložljivost ustreznega pravnega zas topanja v kazenskem postopku, dostop do bolj 
neformalnih pravnih postopkov in pravica do presoje odlo čbe z namenom ugotovitve, ali 
naj se storilec kazensko preganja. Žrtve morajo  tudi razumeti informaci je, ki jih dobijo, in 
postopek.  
• Vprašanje 5: žrtve nimajo u činkovitega dostopa do nadomestila in okrevanja. Žrtvam je 
treba zagotoviti možnost dostopa do storitev restorativne pravi čnosti kot dopolnilo 
običajnega sodnega postopka. Z restorativno pravi čnostjo imajo žrtve možnost, da se iz o či 
v oči soočijo s storilci kaznivih dejanj, storilci pa, da pojasnijo svoja dejanja. S tem 
postopkom žrtve laže prebolijo svoje izkušnje. 
2.3. Skrite posledice, povezane z viktimizacijo  
Vsako kaznivo dejanje nedvomno vpliva na po sameznike, ki so neposredno ali posredno 
njegove žrtve, ter na širšo družbo. Kaznivo de janje ima znatne gospodarske in zdravstvene 
vplive; te „skrite“ posledice se lahko zm anjšajo z upoštevanjem potreb žrtev. Skupne 
posledice kaznivih dejanj za posameznika in družbo so precejšnje. Vklju čujejo opredmetene 
stroške, zlasti v gospodarskem in zdravstvenem sektorju ter v kazenskem pravosodju, pa tudi 
neopredmetene stroške, kot so bole čine, trpljenje in poslabš anje kakovosti življenja.  
Upoštevanje potreb žrtve pred in med kazenskim postopkom ter po njem lahko te negativne posledice znatno ublaži in prepre či, da bi se zaradi slabega obravnavanja med postopkom še 
povečale. Če sta žrtvi zagotovljena ustrezna podpora in zaš čita, si bo ta tako fizi čno kot 
čustveno hitreje opomogla od kaznivega dejanja, kar bo na primer prepre č
ilo izgubo njenih 
prihodkov in koristi ali zmanjšalo potrebo po na daljnjem zdravljenju. Upoštevanje potreb 
žrtev bo tudi znatno prispevalo k zmanjšan ju skupnih posledic k aznivega dejanja.  
2.4. Razlogi za težave 
Osnovni razlogi za ugotovljene težave so: ne prednostna obravnava žrtev in pomanjkljivo 
poznavanje njihovih potreb, ki  izvirata iz zgodovinskih in kulturnih pogledov nanje; 
pomanjkanje mehanizmov za uveljavljanje pravic žrtev in pomanjkljivo prakti čno poznavanje 
vprašanj žrtev. 
2.5. Osnovni scenarij 
Analize kažejo, da se brez nadaljnjega ukrep anja nacionalne zakonodaje  in ukrepi, ki bi 
žrtvam zagotavljali nediskriminatorno obr avnavanje v celotni EU, zlasti v zvezi z 
zagotavljanjem storitev žrtvam in dostopom do pr avnega varstva, verjetno ne bi zadostno 
razvili. Okvirni sklep tudi potem, ko bo Sodiš če Evropske unije leta 2014 na podlagi 
Lizbonske pogodbe postalo pr istojno tudi na tem podro čju, ne bi zagotavljal ustreznega 
pravnega okvira, ker je njegovo besedilo dvoumno in v njem niso jasno dolo čene obveznosti. 
 
EN 4   EN Zato bo težko dolo čiti izvedbene postopke in v marsikaterem primeru bo mogo če z lahkoto 
dokazati izpolnjevanje obveznosti. 
2.6. Potreba po ukrepanju na ravni EU 
Lizbonska pogodba zagotavlja jasno pravno podla go za olajšanje pravosodnega sodelovanja 
in vzajemnega priznavanja, ki imata čezmejno razsežnost, z vzpostavitvijo minimalnih 
standardov na podro čju pravic žrtev kaznivih dejanj.  
Čezmejna razsežnost pravosodnega sodelovanja je  široka in lahko pride v poštev v številnih 
primerih, na primer kadar oseba postane žrtev v tuji državi članici EU ali kadar gre za kazniva 
dejanja proti ljudem v njihovi državi prebivališ ča (npr. kadar se žrtev med postopkom preseli 
ali kadar so pri če ali premoženje v tujini). Iz navedenega je razvidno, da je čezmejna 
razsežnost viktimizacije velika. Glede na pravic o do prostega gibanja oseb v EU je jasno, da 
ima ukrepanje na ravni EU dodano vrednost v primerjavi z ukrepanjem na nacionalni ravni.  Dodana vrednost ukrepanja  na ravni EU zajema ve č vidikov. Prvi č, obstaja možnost, da žrtve 
v državi prebivališ ča ali v državi, v kateri za časno potujejo ali so na obisku, nimajo enakih 
pravic kot v domovini. To pomeni  tveganje oviranja prostega gi banja oseb in prostega pretoka 
storitev, ki spadata med temeljne zahteve  za dobro delovanje notranjega trga. Drugi č, ker na 
ravni EU ni minimalnih standardov na podro čju pravic žrtev, je ka kovost pravosodja v EU na 
nižji ravni, kot so standardi, ki izvirajo  iz mednarodnih instrumentov in sodne prakse 
Evropskega sodiš ča za človekove pravice. Na skupnem obmo čju svobode, varnosti in pravice 
je to težko sprejeti. Zaradi pomanjkljivos ti veljavne zakonodaje EU in pomanjkanja 
izvršljivosti mednarodnih instrumentov je malo  verjetno, da se bodo ti standardi usklajeno 
uporabljali v celotni EU. Ukrepanje na ravni EU je zato najverjetnejši na čin za vzpostavitev 
enakih pogojev v vseh državah članicah. In tretji č, pomanjkanje skupnih standardov 
zmanjšuje zaupanje v pravosodne sisteme držav članic, kar ovira u činkovito delovanje in 
uporabo instrumentov EU, ki temeljijo na na čelih vzajemnega priznavanja sodnih odlo čb, 
potrjenih v Pogodbi, ter posledi čno krepitev evropskega obmo čja svobode, varnosti in 
pravice.  
Ker se uvedba teh minimalnih standardov nana ša na žrtve kaznivih dejanj, ti standardi 
olajšujejo tudi splošno policijs ko in pravosodno sodelovanje in ne le sodelovanje v zvezi z 
žrtvami. To odraža dejstvo, da je obra vnavanje žrtev in obdolžencev v marsi
čem povezano ter 
da lahko na žrtve vplivajo št evilne splošne pobude na podro čju čezmejnega pravosodnega 
sodelovanja ali vzajemnega priznavanja. Gled e na to lahko izboljšav e pri obravnavanju in 
zaščiti žrtev okrepijo to sodelovanje. 
Ukrepanje na ravni EU bo zagotovilo, da bodo vse države članice EU upoštevale skupne 
minimalne standarde za vse osebe, ki postanejo žrtve kaznivih dejanj na njihovem ozemlju, pa 
naj so to njihovi državljani ali ne.  
3. CILJI 
Splošni cilji Okvirnega sklepa je olajšati vzpostavitev evropskega obmo čja svobode, varnosti 
in pravice ter razvoj medsebojnega zaupanj a organov kazenskega pravosodja z zagotovitvijo, 
da se v vsej EU v celoti upoštevajo tako pravi ce žrtev kot tudi pravice obrambe ter da se 
državljani lahko prosto giblje jo in da niso v razli čnih državah članicah razli čno obravnavani, 
če postanejo žrtve kaznivih dejanj. 
Posebni in operativni cilji so  opisani v spodnji razpredelnici.  
 
EN 5   EN Posebni cilji za zagotovitev, da se potrebe žrtev kaznivih dejanj spoštu jejo in upoštevajo, so 
raznovrstni in zadevajo štev ilne druge politike EU, vklju čno s trgovino z ljudmi, spolno 
zlorabo in izkoriš čanjem otrok ter otroško pornografijo, ter so skladni s pristopom na teh 
področjih. Predlagani ukrepi bodo nadgr ajevali in dopolnjevali obstoje če instrumente ter 
uvedli minimalne standarde na podro čju pravic žrtev, s čimer se bo izboljšalo splošno okolje 
za zaščito vseh žrtev vseh vrst kaznivih dejanj v pravu in politikah EU, vklju čno z žrtvami 
terorizma in prekrškov v cestnem prometu  Pri vseh ukrepih na ravni EU in iz vajanju zakonodaje EU s strani držav članic je treba 
upoštevati temeljne pravice vseh posameznikov. Z ukrepanjem na ravni EU na tem podro čju 
se bodo tako tudi zvišali sta ndardi v zvezi s temeljnimi pravicami žrtev kaznivih dejanj, 
obenem pa bo zagotovljeno, da bo kakršno ko li omejevanje pravic obrambe ali drugih 
temeljnih pravic oblikovano jasno in predvi dljivo ter da bo nujno in sorazmerno, da se 
zaščitijo pravice in svoboš čine žrtev.  
4. M
OŽNOSTI POLITIKE  
Pri vseh možnostih, prou čenih v tej oceni, se uporablj a kombinirani pristop z razli čnimi 
ravnmi natan čnosti in naloženih obveznosti, ki vklju čujejo tako novo zakonodajo EU kot 
praktično ukrepanje za zagotovitev ustreznega izvajanja.  Zato bodo za vse ukrepe 
vzpostavljeni prakti čni ukrepi za pomo č pri izvajanju in dolo čitvi najboljših praks.  
V oceni u činka je prou čenih pet možnosti: ohranitev trenutnega stanja (možnost 1) ter tri 
možnosti politike (možnost 2, 3a, 3b in 4). Ohranitev trenutnega st anja bi pomenila, da ne bi 
bilo nobenega ukrepanja  na ravni EU, kar ne zadostuje za dosego minimalnih skupnih 
standardov na podro čju zaščite žrtev v Evropi, druge štiri možnosti politike pa naj bi po 
ugotovitvah izboljšale razmere žr tev v Evropi. Te štiri mož nosti politike zajemajo nizko, 
srednjo ali visoko stopnjo obveznosti za države članice, ki so spodaj natan čneje opisane.  Posebni cilj  Operativni cilj
A.1 zagotoviti, da se upoštevajo potrebe posrednih žrtev  
A.2 zagotoviti, da je policistom, tožilcem, s odnikom in sodnim uslužbencem, ki imajo 
stike z žrtvami, omogo čeno ustrezno usposabljanje v zvezi z žrtvami  A. zagotoviti, da so 
žrtve priznane ter da se 
spoštljivo in dostojanstveno 
obravnavajo
 A.3 vzpostaviti mehanizme za oceno potreb za vse žrtve, da se ug otovijo potrebe žrtev 
ter ranljive žrtve in njihove potrebe  
B.1 zagotoviti, da žrtve, ki potujejo ali se preselijo v tujino, ne izgubijo zaš čite, ki so 
jo imele pred tem  B. zagotoviti, da so žrtve zaščitene
 
B.2 zagotoviti, da se med postopkom prepre čijo stiki med storilcem in žrtvijo  
C. zagotoviti, da 
imajo žrtve podporo  C.1 zagotoviti, da so na voljo u činkovite storitve za podporo žrtvam  
D.1 zagotoviti, da se lahko vse žrtve udeležijo sojenja  
D.2 zagotoviti, da imajo vse žrtve pomo č pri razumevanju njihovih pravic, obveznosti 
in postopka  D. zagotoviti, da imajo žrtve u činkovit 
dostop do pravnega 
varstva
 
 D.3 zagotoviti, da imajo vse žrtve pravico do presoje odlo čbe o pregonu  
E. zagotoviti, da 
imajo žrtve dostop do 
nadomestila in vrnitve v prejšnje stanje
 E.1 zagotoviti, da imajo vse žrtve dostop do u činkovitih storitev restorativne 
pravičnosti 
 
EN 6   EN Možnost 1: 
ohranitev 
trenutnega stanja  Ohranitev trenutnega stanja. Nobenega ukrepanja na ravni EU.  
  
Možnost 2: 
nizka stopnja 
obveznosti  Najmanj predpisujo ča možnost. Dolo ča minimalne obveznosti za države članice, da 
vzpostavijo sisteme ali storitve, z malo podrobnostmi o standardih, ki naj bi se 
vzpostavili. Kar zadeva sprejetje potrebnih pravnih ukrepov, ta možnost zahteva najmanj sprememb v nacionalnem procesnem pravu. 
 
  
Možnost 3a: 
srednja stopnja 
obveznosti  Srednje predpisujo ča možnost. Dolo ča srednjo stopnjo obveznosti za države članice, da 
vzpostavijo storitve in zagotovijo pravice, ter opredeljuje dolo čbe o teh storitvah z malo 
podrobnostmi o standardih, ki jih je treba uporabljati. Vendar pa je stopnja obveznosti 
za države članice, da zagotovijo storitve restorativne pravi čnosti (glej ukrep 11 spodaj), 
nizka, saj možnost ne zahteva, da države članice zagotovijo storitve restorativne 
pravičnosti, ampak le, da se zaš čitni ukrepi in minimalni kakovostni standardi 
uporabljajo, kadar se uporabljajo storitve restorativne pravi čnosti . 
  
Možnost 3b: 
srednja/visoka 
stopnja 
obveznosti  Srednje predpisujo ča možnost. Dolo ča srednjo stopnjo obveznosti za vse ukrepe za 
države članice, da vzpostavijo storitve in zagotovijo pravice, ter opredeljuje dolo čbe o 
teh storitvah z malo podrobnostmi o standardih, ki jih je treba uporabljati. Vendar pa je 
stopnja obveznosti v zvezi s storitvami restorativne pravi čnosti za države članice višja 
kot pri možnosti 3a, ker morajo države članice zagotoviti storitve restorativne 
pravičnosti in uporabljati minimalne standarde.  
  
Možnost 4: 
visoka stopnja 
obveznosti  Najbolj predpisujo ča možnost. Dolo ča vrsto obveznosti za države članice, da 
vzpostavijo storitve in zagotovijo pravice. Dolo ča tudi podrobnejše dolo čbe o teh 
storitvah in natan čne standarde, ki jih je treba uporabljati.  
Vsaka možnost politike je bila ocenjena na podl agi naslednjih enajstih  ukrepov, ki bi najbolj 
vplivali na dosego operativnih ciljev  ter bi verjetno imeli najve čje finančne posledice in 
največji učinek:  
1 Vklju čitev posrednih žrtev 
2 Zagotovitev usposabljanja 3 Ocena potreb žrtev 4 Opredelitev ranljivih žrtev in  zagotovitev posebnih storitev 
5 Čezmejno zagotavljanje zaš čitnih ukrepov 
6 Zagotovitev lo čenih čakalnic, da se prepre čijo stiki med žrtvami in storilci 
7 Zagotovitev minimalne ravni storitev za podporo žrtvam, vklju čno s podporo v 
postopku 
8 Udeležba pri sojenju 9 Zagotovitev tolma čenja in prevajanja 
10 Presoja odlo čb 
11 Zagotovitev storitev restorativne pravi čnosti 
 
EN 7   EN 5. ANALIZA U ČINKOV  
Izvedena je bila obširna analiza u činkov vsake možnosti. Najpomembnejši verjetni u činki 
možnosti politike so gospodarski in socialni. Po pri čakovanjih naj bi najve čje finančne 
posledice nosili javni organi. Predvideni niso nobeni okoljski vplivi. Poleg tega naj bi po 
pričakovanjih vse možnosti razen ohranitve trenutnega stanja imele pozitiven u činek na 
temeljne pravice, pri čemer bi možnosti z najve čjimi učinki tudi najbolj izboljšale temeljne 
pravice. Učinek razli čnih možnosti na države članice bo razli čen in bo odvisen od stopnje njihovih 
obstoječih standardov na podro čju pravic žrtev. Glede na to, da se obstoje či nacionalni zakoni 
in prakse razli čno razlikujejo od minimalnih st andardov, ki se skušajo dose či s predlaganimi 
ukrepi, bo u činek predlaganih ukrepov verjetno najve čji v državah članicah, v katerih pravice 
žrtev niso ali niso dovolj upoštevane, kakor to pr edvidevajo ti standardi,  manjši pa v državah 
članicah, ki že imajo visoko stopnjo zaš čite žrtev in njihove podpore.  
6. P
RIMERJAVA MOŽNOSTI  
Možnost politike 1 (ohranitev trenutnega stanja) je  sicer zelo izvedljiva, vendar se z njo ne 
bodo dosegli opredeljeni cilji, zato ne pride v poštev. Možnost politike 2 prav tako ni ustrezna 
in ne zadostuje za dosego operativnih ciljev, ki jih namerava Evropska komisija dose či s 
sprejetjem novih ukrepov.  Najverjetneje bi bili vsi cilji v najve čjem obsegu doseženi z uporabo možnosti politike 4. 
Vendar pa je ta možnost najbolj predpisujo ča in daje državam članicam najmanj prožnosti. 
Poleg tega dolo ča dodatne obveznosti za države članice. Zato bi bili verjetno stroški veliko 
višji kot pri drugih možnostih, pol eg tega pa je možnost najman j izvedljiva, ker je vprašljivo 
njeno sprejetje. Raven dodatnih ko risti, ki bi se lahko dosegle, naj ne bi bila sorazmerna z 
dodatnimi stroški.  Zelo verjetno je, da bi se tudi z možnostma politike 3a in 3b dosegli cilji, vendar ne v enaki 
meri kot z možnostjo 4. Vendar pa sta možnosti zaradi ve čje prožnosti, ki jo  dajeta državam 
članicam, bolj izvedljivi, ker bi bila pogaja nja o njiju lažja, in nosita manjše finan čno breme 
kot možnost 4. Poleg tega bi se s prakti čnimi ukrepi zmanjšalo tveganje za manjšo 
učinkovitost. Zaradi posebnih ukrepov na podro čju storitev restorativne pravi čnosti pa naj bi 
bile kljub temu izvedljivost in finan čne posledice takšne, da bi  bila boljša kombinirana 
možnost 3a. Z izvedbo možnosti 3a bi se v prim erjavi z možnostjo 3b zlasti znatno zmanjšali 
skupni stroški izvedbe. Možnost politike 3a je zato najprimernejša. 
Izvedba možnosti politike 3a  bi prispevala k dosegi naslednjih rezultatov: 
Sprejetje zakonodaje s strani Evropskega parlamenta in Sveta (operativni cilji so v 
oklepajih): 
– V vseh državah članicah so na voljo lahko dostopne  storitve za podporo žrtvam, ki 
izpolnjujejo posebne minimalne standarde (C1).  
– Policisti, tožilci in sodni uslužbenci v vseh državah članicah so usposobljeni na 
področju vprašanj žrtev. Sodnikom so na  voljo pravosodne študije (A2).  
– V vseh državah članicah obstajajo mehanizmi za oceno posameznih potreb žrtev 
in opredelitev ranljivih žrtev (A3).  
– Osebi, ki je opredeljena kot ranljiva, so na voljo dolo čene minimalne storitve 
(A3).  
 
EN 8   EN – V vseh državah članicah sta med postopkom zagotovljena tolma čenje in 
prevajanje v obsegu, sorazmernem z okoliš činami primera (D2).   
– Če so zagotovljene storitve restorativne pravi čnosti, se v vseh državah članicah 
uporabljajo dolo čeni minimalni standardi (E1).  
– Na zahtevo in na podlagi vzajemnega priznavanja se zagotovijo zaš čitni ukrepi za 
osebe, ki že uživajo ugodnosti teh ukrepov in potujejo ali se preselijo v tujino 
(B1).  
– Žrtve imajo v vseh državah članicah pravico zahte vati presojo odlo čbe o pregonu. 
Mehanizem za izvedbo te presoje je natan čno določen na nacionalni ravni (D3).  
– Žrtev je lahko s sojenja izklju čena na podlagi individu alne ocene; žrtev je 
obveščena o datumu sojenja in za udeležbo na njem prejme nadomestilo (D1).  
– Med postopkom so stiki med storilci in  žrtvami minimalni. Na novo zgrajena 
sodišča morajo imeti lo čene čakalnice (B2).  
– Na splošno se bo zakonodaja nanašala na  neposredne žrtve. Vendar pa se bodo 
vse pravice uporabljale t udi za ožje družinske člane žrtev umorov. Storitve 
podpore in zaš čita bo na voljo ožjim družinskim članom vseh žrtev (A1). 
• Sprejetje prakti čnih ukrepov, ki spremljajo zako nodajne ukrepe za olajšanje 
izvajanja in prou čitev nadaljnjega ukrepanja na ravni EU in med drugim 
vključujejo: 
– študijo o državnem nadomestilu in povra čilu škode, ki jo je povzro čil storilec, 
– študijo o pravnem svetovanju in pravni pomo či, ki je na voljo žrtvam kaznivih 
dejanj, 
– podporne projekte za razvoj najboljših praks, ki bodo državam članicam pomagali 
razumeti, kako najbolje dose či cilje zakonodaje.  
– Tudi Evropska komisija bo izvedla projekte  in študije za nadaljnji razvoj znanja 
na tem podro čju. To bi lahko vklju čevalo na primer vzpostavitev interaktivnih 
spletnih strani v vseh državah članicah, ki bi žrtvam pomagale bolje razumeti 
kazenski postopek in njihovo vlogo v njem. Lahko pa vklju čuje tudi razvoj 
programov usposabljanja.  
 
7. SPREMLJANJE IN VREDNOTENJE  
Zagotovitev trajnega mehanizma spre mljanja in ocenjevanja je klju čnega pomena pri 
spoštovanju navedenih pravic v praksi in zakonodaji. Komisija predvideva izvedbo posebne 
empirične študije s poudarkom na zbiranju  podatkov v roku tri do pet let od za četka izvajanja 
predloga, da se pri dobijo poglobljeni koli činski in kakovostni vpogledi v u činkovitost 
predloga. Komisija bi lahko na podlagi teh podatkov, ki bi jih dopol njevale raziskave o 
žrtvah, natan čneje ocenila dejansko izpolnj evanje obveznosti v državah članicah kot z 
 
EN 9   EN uporabo doslej razpoložljivih sredstev ter ovred notila, kako žrtve dojemajo upoštevanje svojih 
pravic.