[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 11.4.2007

COM(2007) 178 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

Končno poročilo Evropske komisije o ustreznosti ohranjanja zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti, ki veljajo za posrednike v skladu s pravom Skupnosti

KAZALO

1. Zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti za posrednike v skladu s pravom skupnosti 3

1.1. Člen 4 Direktive 2002/92/ES 4

1.2. Člena 7 in 8 Direktive 2006/49/ES 5

1.3. Zgodovinsko ozadje 6

2. Politična utemeljitev zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti 7

2.1. Varstvo potrošnikov 7

2.2. Prednosti za izvajalce storitev in trge 7

2.3. Argumenti proti zahtevam glede zavarovanja poklicne odgovornosti 8

3. Usmerjeno posvetovanje z državami članicami in pristojnimi organi 9

4. Javno posvetovanje o osnutku poročila 9

4.1. Rezultati posvetovanja 10

5. Sklepne ugotovitve 10

UVOD

Komisija mora v skladu s členom 65(6) Direktive 2004/39/ES o trgih finančnih instrumentov poročati Evropskemu parlamentu in Svetu o ustreznosti ohranjanja zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti, ki trenutno veljajo za posrednike v skladu s pravom Skupnosti.

1. ZAHTEVE GLEDE ZAVAROVANJA POKLICNE ODGOVORNOSTI ZA POSREDNIKE V SKLADU S PRAVOM SKUPNOSTI

Zavarovanje poklicne odgovornosti je odškodninsko zavarovanje, namenjeno kritju celotnih zneskov ali dela zneskov, ki jih morajo poslovni subjekti plačati kot odškodnino ali v okviru dogovorjene poravnave s tretjimi strankam kot nadomestilo za škodo zaradi dejanj, napak ali opustitve dejanj, ki jih povzročijo med opravljanjem svoje dejavnosti.

Pravo Skupnosti določa, da si morajo nekateri investicijski in vsi zavarovalni posredniki pridobiti tako zavarovanje kot osnovni pogoj za opravljanje storitev. Ustrezne zahteve izhajajo iz dveh direktiv:

- Direktive 2002/92/ES o zavarovalnem posredovanju,

- Direktive 2006/49/ES o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij (preoblikovano)[1].

V naslednjih oddelkih so podrobno navedene zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti v skladu s tema direktivama.

Povzetek zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti in kapitalskih zahtev za različne vrste posrednikov

Zavarovalni posrednik | Investicijski posrednik | Investicijski posrednik, ki je tudi zavarovalni posrednik |

Zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, z odškodnino v višini vsaj 1 000 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 1 500 000 EUR na leto. | Ena od naslednjih zahtev: (a) ustanovni kapital v višini 50 000 EUR; (b) zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, z odškodnino v višini vsaj 1 000 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 1 500 000 EUR na leto; (c) kombinacija ustanovnega kapitala in zavarovanja poklicne odgovornosti v obliki, ki omogoča stopnjo kritja, enakovredno točki (a) ali (b). | Zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, z odškodnino v višini vsaj 1 000 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 1 500 000 EUR na leto. + Ena od naslednjih zahtev: (a) ustanovni kapital v višini 25 000 EUR; (b) zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, z odškodnino v višini vsaj 500 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 750 000 EUR; (c) kombinacija ustanovnega kapitala in zavarovanja poklicne odgovornosti v obliki, ki omogoča stopnjo kritja, enakovredno točki (a) ali (b).. |

1.1. Člen 4 Direktive 2002/92/ES

Člen 4.3 Direktive 2002/92/ES določa najmanjši znesek zavarovanja za posamezni zahtevek in za vse zahtevke skupaj.

Vsi zavarovalni posredniki morajo imeti zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, z odškodnino v višini najmanj 1 000 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 1 500 000 EUR na leto (razen če je to zavarovanje ali primerljivo jamstvo že zagotovila zavarovalnica, pozavarovalnica ali drugo podjetje, v katerega imenu zavarovalni ali pozavarovalni posrednik deluje, ali za katerega je zavarovalni ali pozavarovalni posrednik pooblaščen, oziroma je to podjetje prevzelo polno odgovornost za njegovo delovanje).

Posrednik mora izpolnjevati to zahtevo, ne glede na velikost in ne glede na to, ali dejansko deluje v več kot eni državi članici, da je lahko registriran in opravlja zavarovalno posredovanje. Vendar pa zahteve določajo najnižjo mejo za kritje (tako da lahko države članice določijo dodatne zahteve v skladu z nacionalno zakonodajo). V Direktivi 2002/92/ES ni nobenih določb, ki bi državam članicam omogočale, da izvzamejo podjetja iz zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti (razen kadar ima podjetje „primerljivo jamstvo“): predvsem ni dovoljeno, da se zavarovanje poklicne odgovornosti nadomesti z lastnim kapitalom.

1.2. Člena 7 in 8 Direktive 2006/49/ES

Poleg vrste določb, ki za investicijske družbe, opredeljene v členu 4.1(1) 2004/39/ES, določajo različne ravni ustanovnega kapitala, člena 7 in 8 Direktive 2006/49/ES določata zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti ali ustanovnega kapitala za investicijske družbe, ki so v skladu z Direktivo 2004/39/ES pooblaščene samo za investicijsko svetovanje ali za sprejemanje ali posredovanje naročil investitorjev, ne da bi pri tem imele v rokah sredstva strank („posredniki iz Direktive 2004/39/ES“). Ta podjetja so izvzeta iz zahteve glede ustanovnega kapitala, ki na splošno velja za investicijske družbe v skladu s členom 5 ali 9 Direktive 2006/49/ES, in kapitalske zahteve, določene zanje, so bistveno nižje, ker jih dopolnjujejo zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti, ki se ne uporabljajo za druge investicijske družbe.

Člen 7 se uporablja za posrednike iz Direktive 2004/39/ES, ki se ne ukvarjajo tudi z zavarovalnim posredovanjem. Taka podjetja morajo izpolnjevati eno od naslednjih zahtev:

(a) ustanovni kapital v višini 50 000 EUR;

(b) zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, z odškodnino v višini najmanj 1 000 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 1 500 000 EUR na leto;

(c) kombinacija ustanovnega kapitala in zavarovanja poklicne odgovornosti v obliki, ki omogoča stopnjo kritja, enakovredno točki (a) ali (b).

Zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti iz odstavka (b) so seveda enake zahtevam, določenim za zavarovalne posrednike v skladu z Direktivo 2002/92/ES. Vendar pa Direktiva 2006/49/ES omogoča večjo prožnost: izbiro med ustanovnim kapitalom, zavarovanjem poklicne odgovornosti ali kombinacijo obeh.

Člen 8 se uporablja za posrednike iz Direktive 2004/39/ES, ki so registrirani tudi kot zavarovalni posredniki v skladu z Direktivo 2002/92/ES. Poleg izpolnjevanja zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti iz člena 4.3 Direktive 2002/92/ES morajo ta podjetja izpolnjevati tudi eno od naslednjih zahtev:

(a) ustanovni kapital v višini 25 000 EUR;

(b) zavarovanje poklicne odgovornosti, ki velja za celotno ozemlje Skupnosti, ali drugo primerljivo jamstvo za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, z odškodnino v višini najmanj 500 000 EUR za posamezni zahtevek, skupaj pa 750 000 EUR;

(c) kombinacijo ustanovnega kapitala in zavarovanja poklicne odgovornosti v obliki, ki omogoča stopnjo kritja, enakovredno točki (a) ali (b).

Rok za prenos teh zahtev se še ni iztekel, zato za investicijske družbe trenutno ne veljajo nikakršne zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti v skladu s pravom Skupnosti. Vendar pa lahko za njih veljajo primerljive zahteve v skladu z nacionalno zakonodajo, zato bodo za ta osnutek poročila pomembne kakršne koli ugotovitve na podlagi učinka podobnih nacionalnih zahtev. Tako kot Direktiva 2002/92/ES tudi Direktiva 2006/49/ES državam članicam omogoča, da določijo pravila, ki so strožja od pravil, določenih v njej.[2]

1.3. Zgodovinsko ozadje

V skladu z zgornjimi navedbami se zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti, ki veljajo za zavarovalne posrednike v skladu z Direktivo 2002/92/ES, razlikujejo od zahtev, ki veljajo za posrednike iz Direktive 2004/39/ES v skladu z Direktivo 2006/49/ES. Direktiva 2002/92/ES določa, da morajo vsi zavarovalni posredniki imeti zavarovanje poklicne odgovornosti z določenim najmanjšim kritjem za odgovornost, ki izhaja iz poklicne malomarnosti, medtem ko za posrednike iz Direktive 2004/39/ES velja ureditev, ki omogoča kombinacijo zavarovanja poklicne odgovornosti in najmanjšega zneska kapitala.

Prvotni predlog Komisije za direktivo, ki je nato postala Direktiva 2004/39/ES[3], je določal, da morajo podjetja, ki zagotavljajo investicijsko svetovanje ali storitve sprejemanja in posredovanja naročil za stranke ter nimajo denarnih sredstev ali vrednostnih papirjev strank, imeti zavarovanje poklicne odgovornosti z enakovrednim kritjem, kot ga določa Direktiva 2002/92/ES za zavarovalne posrednike, brez možnosti, da namesto tega izpolnijo kapitalske zahteve. Vendar pa so nekatere držav članice med pogajanji Sveta izrazila pomisleke. Ti pomisleki so bili dvojni:

- zaradi tržnih sprememb bi se lahko zmanjšala dostopnost zavarovanja poklicne odgovornosti za investicijske svetovalce in

- ti predlogi bi lahko preobremenili podjetja, ki opravljajo investicijsko svetovanje in zavarovalno posredovanje.

V skladu s tem so sozakonodajalci spremenili predlog Komisije. Prvič, uvedena je bila večja prožnost, tako da je podjetjem dovoljeno, da imajo določeno raven zavarovanja poklicne odgovornosti ali določen najnižji obseg ustanovnega kapitala ali pa kombinacijo obojega. Drugič, oblikovana je bila posebna ureditev za investicijske družbe, ki so registrirane tudi kot zavarovalni posredniki v skladu z Direktivo 2002/92/ES. Ta podjetja morajo izpolnjevati zahteve člena 4.3 Direktive 2002/92/ES glede dejavnosti posredovanja in poleg tega morajo imeti v zvezi dejavnostmi investicijskega svetovanja ustanovni kapital v višini najmanj 25 000 EUR ali zavarovanje poklicne odgovornosti s kritjem vsaj polovice zneska, zahtevanega v skladu z Direktivo 2002/92/ES, ali pa kombinacijo teh dveh zahtev. To pomeni, da mora podjetje vseeno izpolnjevati zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti, ki jih določa Direktiva 2002/92/ES, tudi če je dobro kapitalizirano.

Ob ugotovitvi, da bi se zahteve Direktive 2004/39/ES glede zavarovanja poklicne odgovornosti torej razlikovale od zahtev Direktive 2002/92/ES, so nekatere države članice med pogajanji v Svetu trdile, da bi morala Direktiva 2004/39/ES spremeniti Direktivo 2002/92/ES, tako da bi lahko (po)zavarovalni posredniki izkoristili možnost, ki je na voljo investicijskim svetovalcem, da lahko v celoti ali delno nadomestijo zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti s kapitalom. Sprememba s tem učinkom ni bila sprejeta, vendar so sozakonodajalci namesto tega uvedli klavzulo o pregledu.

Namen pregleda je na podlagi dokazil o vplivu kombiniranih zahtev na trge v državah članicah ugotoviti, ali so kombinirane zahteve sorazmerne s cilji ustreznega varstva potrošnikov in ali imajo podjetja v EGP kot celoti ali na posameznih nacionalnih trgih pri pridobivanju zahtevanega zavarovanja poklicne odgovornosti posebne težave ali stroške, ki bi jih bilo treba upoštevati pri preverjanju učinkovitosti ureditve.

2. POLITIčNA UTEMELJITEV ZAHTEV GLEDE ZAVAROVANJA POKLICNE ODGOVORNOSTI

Zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti so ukrep varstva potrošnikov, katerega cilj je zagotoviti, da se odškodninski zahtevki strank do investicijske družbe ali posrednika lahko pokrijejo, kadar prihodki ali kapital družbe ali posrednika ne bi zadostovali za kritje odgovornosti do stranke. Je pa tudi dragoceno regulativno orodje, ki investicijskim družbam omogoča, da opravljajo določene vrste poslov s sorazmerno nizkim temeljnim kapitalom. S tem se preprečuje, da bi bila vstopna ovira postavljena previsoko in bi bila zaradi tega manjša podjetja izključena s trga. Ta vidik je pomemben zlasti v okviru dejavnosti, kot sta zavarovalno posredovanje ali investicijsko posredovanje, pri katerih je veliko majhnih podjetij.

2.1. Varstvo potrošnikov

Zavarovanje poklicne odgovornosti nedvomno varuje potrošnike, saj povečuje obseg razpoložljivih sredstev za kritje zahtevkov zaradi prejetih malomarnih nasvetov ali drugih vrst poklicnih napak. Direktiva 2004/39/ES na primer prvič obravnava storitev investicijskega svetovanja kot temeljno storitev (v skladu z Direktivo 2002/92/ES je bila pomožna storitev). Zavarovanje poklicne odgovornosti je uporabno orodje, ki zagotavlja, da se tveganja, povezana z opravljanjem te storitve, ustrezno obvladujejo.

2.2. Prednosti za izvajalce storitev in trge

Zavarovanje poklicne odgovornosti koristi tudi podjetjem. Dejansko ima veliko podjetij zavarovanje poklicne odgovornosti, čeprav ni predpisana obveznost, ali pa imajo kritje, ki presega predpisane obveznosti. Iz tega zavarovanja se lahko financirajo veliki in nepričakovani odškodninski zahtevki ter tako zavaruje premoženje lastnikov; ponavadi krije pravno odgovornost in stroške obrambe, katerih znesek je lahko tako visok, da lahko ogrozi solventnost podjetja.

Zavarovanje poklicne odgovornosti je lahko še posebno dragoceno za manjša podjetja, za katera je lahko pridobivanje večje količine kapitala težavno ali pa ne ustreza njihovi poslovni strukturi. Deluje lahko v povezavi s tržnimi silami, tako da z uporabo trga komercialnih zavarovanj pomaga ohranjati solventnost podjetij, ki opravljajo pomembne maloprodajne storitve, kot je investicijsko svetovanje.

Poleg tega je obvezno zavarovanje poklicne odgovornosti uporabno regulativno orodje, ki lahko dopolnjuje kapitalske zahteve in odškodninske sheme za vlagatelje. Obvezna pridobitev zavarovanja poklicne odgovornosti bi lahko imela dodatne pozitivne regulativne učinke, ker bi podjetja spodbujala, da izboljšajo lastne ocene tveganja in kontrolo tveganja, saj bodo podjetja z nižjim profilom tveganja usmerjena k zniževanju svojih premij in povečevanju razpoložljivosti kritja.

Poleg tega je v splošnem interesu reguliranih subjektov, da morajo imeti podjetja zavarovalno kritje poklicne odgovornosti, da bi se omejili zahtevki iz okvira odškodninskih shem za vlagatelje.[4] Podjetju, ki nima ustreznih virov, se lahko zgodi, da ne more pokriti upravičenih zahtevkov, ki so vloženi proti njemu, in nazadnje lahko postane nesolventno. To pa lahko povzroči zahtevke v okviru odškodninskih shem za vlagatelje, ki jih morajo financirati druga sodelujoča podjetja v zadevni skupini. Čim več je zahtevkov v okviru teh shem, tem višji so prispevki, ki jih mora industrija plačevati, da jih financira. Ker ti prispevki ne upoštevajo tveganja, lahko stroški izravnave nesorazmerno obremenijo dolgoživa, dobro upravljana podjetja, ki zagotavljajo večino financiranja sheme. Zavarovanje poklicne odgovornosti ponavadi zmanjšuje tako neravnovesje pri financiranju.

2.3. Argumenti proti zahtevam glede zavarovanja poklicne odgovornosti

Prvi in najobičajnejši argument proti zavarovanju poklicne odgovornosti je, da lahko povzroči težave, kar zadeva „moralno tveganje“. To pomeni, da lahko zavarovanje poklicne odgovornosti spremeni vedenje zavarovanih oseb, tako da se poveča verjetnost ali obseg zahtevkov. Po tej teoriji podjetja, ki jih krije zavarovanje, nimajo enake finančne spodbude, da bi se izogibala dejanjem ali opustitvam dejanj, ki lahko sprožijo zahtevke.

Naslednji argument proti obsežnim zahtevam glede zavarovanja poklicne odgovornosti je, da zavarovalni trg ne more ali ne bi mogel zagotoviti zavarovalnega kritja poklicne odgovornosti večjemu številu podjetij. Po trditvah naj bi bile omejitve, opredeljene v Direktivi 2002/92/ES, dogovorjene v obdobju, ko je bila zmogljivost trga večja, kot naj bi bila sedaj ali v prihodnosti. Ta položaj se je morda poslabšal zaradi zahtev v skladu z Direktivo 2004/39/ES za podjetja, ki opravljajo obe dejavnosti, in obstajajo pomisleki, da bi lahko kombinacija zahtev preobremenila trg zavarovanja poklicne odgovornosti in nekatera podjetja morda ne bi mogla ohraniti predpisane stopnje kritja. S tem je povezan tudi pomislek glede cene zavarovanja poklicne odgovornosti. Če se poveča število podjetij, ki morajo imeti zavarovanje poklicne odgovornosti, se pojavi tveganje, da se zaradi povečanega povpraševanja dvignejo cene zavarovanja poklicne odgovornosti in izrinejo s trga nekatera podjetja za investicijsko svetovanje ter ustvarijo ovire za vstop novih podjetij na trg.

Podrobneje, predstavljena je bila trditev, da Direktiva 2002/92/ES zahteva visoko stopnjo zavarovanja, ki presega stopnjo, za katero bi lahko upravičeno pričakovali, da jo bo imela večina malih podjetij. Poleg tega so zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti „univerzalne“ in ne upoštevajo profila tveganja posameznega podjetja.

Komentatorji so zahtevali tudi ustrezno priznanje vloge kapitala za zavarovalne posrednike. Kapital lahko pripomore pri financiranju nepričakovanih izgub ali zapolnjevanju vrzeli v zavarovalnem kritju poklicne odgovornosti, predvsem pa lahko pripomore pri financiranju franšiz (torej prvega zneska zahtevka, ki ga mora plačati podjetje iz lastnih sredstev). Dejansko člena 7 in 8 Direktive 2006/49/ES priznavata, da lahko kapital ali kombinacija zavarovanja poklicne odgovornosti in kapitala zagotavljata enak cilj varstva potrošnikov kot zavarovanje poklicne odgovornosti. Možnost uporabe finančnih sredstev kot dopolnilo zavarovanju poklicne odgovornosti lahko podjetjem omogoči večjo prožnost, jim pomaga ohranjati ustrezna celotna sredstva in pridobiti ustrezno zavarovalno kritje poklicne odgovornosti v slabih tržnih razmerah.

3. USMERJENO POSVETOVANJE Z DRžAVAMI čLANICAMI IN PRISTOJNIMI ORGANI

Marca 2006 so službe GD MARKT poslale državam članicam in njihovim pristojnim organom vprašalnike v zvezi z informacijami o uporabi zavarovanja poklicne odgovornosti v skladu z Direktivo 2002/92/ES in Direktivo 2006/49/ES. Prejele so 19 odgovorov na vprašalnik.[5] Odgovori so bili zbrani in objavljeni v osnutku poročila 14. avgusta 2006. Po našem mnenju je število odgovorov nepopolno, zato ker je bil takrat prenos Direktive 2002/92/ES v veliko državah članicah opravljen šele pred kratkim in se še ni iztekel rok za prenos večine določb Direktive 2006/49/ES.

Zaradi enakih razlogov je iz razpoložljivih odgovorov jasno, da imajo države članice na splošno malo izkušenj in razpoložljivih podatkov, na katerih bi utemeljile ustrezno oceno učinka ureditve, uvedene s tema direktivama, na podjetja in varstva, ki ga zagotavlja potrošnikom. Poleg tega je težko predvideti, kakšen bo učinek na posrednike iz Direktive 2004/39/ES, ki se ukvarjajo tudi z zavarovalnim posredovanjem v skladu z Direktivo 2002/92/ES. Zdi se, da ustrezni podatki, ki bi omogočili primerno oceno, ne bodo na voljo pred začetkom leta 2008.

Podrobni odgovori držav članic in povzetek, ki je del osnutka poročila, so objavljeni in so na voljo na spletni strani Komisije[6].

4. JAVNO POSVETOVANJE O OSNUTKU POROčILA

Komisija je pozvala zainteresirane strani, naj do 31. oktobra 2006 predložijo pripombe v zvezi z osnutkom poročila. Izpraševancem je bilo priporočeno, naj predložijo splošne pripombe in odgovore na določena vprašanja.

Prispele so pripombe sedmih organizacij. Ena organizacija je vseevropska in je predstavila skupni odgovor združenj zavarovalnih posrednikov iz 14 držav članic EU. Štiri preostale organizacije imajo sedež v Združenem kraljestvu, ena v Nemčiji, ena pa v Avstriji. Organizacije, ki so predložile pripombe, predstavljajo različne sektorje zavarovalništva (borzne posrednike, zastopnike, zavarovalnice, zavarovatelje), ena predstavlja neodvisne finančne svetovalce, ena pa je zakonodajalec. V tem oddelku so povzeti najpomembnejši rezultati javnega posvetovanja.[7]

4.1. Rezultati posvetovanja

Pomembno je opozoriti, da so se vsi izpraševanci strinjali, da je zavarovanje poklicne odgovornosti učinkovita oblika zaščite vlagateljev, in večina je menila, da ga ni mogoče v celoti nadomestiti s kapitalskimi zahtevami. Vendar pa izpraševanci niso imeli enotnega mnenja glede vprašanja, ali je sedanja ureditev predpisanega zavarovanja poklicne odgovornosti ustrezen ukrep za zaščito vlagateljev. Nekateri izpraševanci so zagovarjali strožje zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti, drugi pa so bili naklonjeni bolj prožnemu pristopu, prilagojenemu velikosti in profilu tveganja posameznih podjetij.

Dva izpraševanca sta izjavila, da bi bilo treba podjetjem dovoliti, da zavarovanje poklicne odgovornosti dopolnijo ali v celoti nadomestijo s kapitalskimi zahtevami, da se zagotovi, da posredniki ne bi propadli zaradi pomanjkanja dostopnega zavarovanja poklicne odgovornosti.

En izpraševanec, ki predstavlja zavarovalne zastopnike, je zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti opisal kot veliko in nepotrebno breme, zaradi katerega so zavarovatelji preložili stroške zavarovanja poklicne odgovornosti na svoje zastopnike.

Dva izpraševanca sta Komisijo pozvala, naj opravi dodatno preverjanje stanja, ko se bosta direktivi v celoti uporabljali v vseh državah članicah, in tako omogoči celovitejšo oceno.

5. SKLEPNE UGOTOVITVE

Analiza informacij, ki so jih predložile države članice in zainteresirane strani v odgovorih na oba kroga posvetovanj, kaže, da so na podlagi omejenih dokazil, ki so trenutno na voljo, politični razlogi, ki so spodbudili zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti, predpisane v skladu s pravom Skupnosti, še vedno utemeljeni in da ni zadostnih dokazov, ki bi kazali, da te zahteve niso več ustrezne.

Vendar pa je tudi jasno, da je prezgodaj za celovito oceno, kako te zahteve vplivajo na izvajalce storitev in potrošnike. Ureditev v skladu z Direktivo 2002/92/ES v državah članicah velja šele kratek čas in države nimajo nobenih izkušenj z uporabo novih zahtev glede zavarovanja poklicne odgovornosti za investicijske družbe v skladu z Direktivo 2006/49/ES. Primerne ocene ustreznosti ohranjanja teh zahtev ni mogoče opraviti brez več praktičnih izkušenj in podatkov, ki pa ne bodo na voljo, dokler se zahteve v skladu z Direktivo 2006/49/ES v državah članicah ne bodo izvajale in uporabljale vsaj eno leto. Nato bo morda ustrezno opraviti dodatno preiskavo, ali so zahteve glede zavarovanja poklicne odgovornosti in kapitalske zahteve primerni nadomestki. Komisija bo skladno s tem še naprej spremljala stanje, če se pojavijo dokazi tržne nepopolnosti.

[1] Zadevne določbe izhajajo iz novega odstavka (4b) člena 3 Direktive 93/6/ES, vstavljenega v skladu s členom 67 Direktive 2004/39/ES.

[2] Uvodna izjava (8): „Države članice bi morale imeti možnost, da določijo strožja pravila od tistih, ki jih predvideva ta direktiva.“

[3] COM (200) 625 konč., člen 11.2

[4] Ob nastanku škode zavarovalec poklicne odgovornosti izplača zahtevek v skladu s pogoji zavarovalne police za poklicno odgovornost, podjetje pa mora plačati znesek, enak franšizi na svoji zavarovalni polici poklicne odgovornosti iz lastnega kapitala. Podjetje postane nesolventno, ko so porabljena njegova sredstva. Vsi upravičeni zahtevki potrošnikov se nato prenesejo na ustrezno odškodninsko shemo za vlagatelje. Te sheme so omejene in vsa presežna škoda bremeni potrošnike.

[5] Prejeti so bili odgovori Avstrije, Cipra, Češke republike, Finske, Francije, Grčije, Madžarske, Irske, Malte, Nizozemske, Norveške, Poljske, Romunije, Slovaške, Španije, Švedske in Združenega kraljestva. Belgija, Danska, Nemčija, Italija, Estonija, Latvija, Litva, Luksemburg in Portugalska niso predložile odgovorov.

[6] http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm

[7] Podrobnejši povzetek odgovorov na določena vprašanja je na voljo na spletni strani http://ec.europa.eu/internal_market/securities/isd/mifid_reports_en.htm