Bruselj, 16.2.2005

KOM(2005) 46 končno

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

K repitev pravic potnikov znotraj Evropske Unije

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

KAZALO

UVOD

I. PREGLED ZAKONODAJE IN TRENUTNIH PREDLOGOV

1. Letalski sektor

2. Železniški sektor

II. RAZVOJ POLITIKE PRAVIC POTNIKOV

1. Posebni ukrepi v korist oseb z omejeno mobilnostjo

2. Avtomatične in takojšnje rešitve v primeru prekinitve potovanja

3. Odgovornost v primeru smrti ali poškodbe potnikov

4. Obravnava pritožb in pritožbena sredstva

5. Obveščanje potnikov

6. Pravica do skupnih prodajnih mest vozovnic

7. Pravice potnika v primeru stečaja letalskega prevoznika

8. Ocenjevanje in nadzor

SKLEPI

Priloge

UVOD

V zadnjih tridesetih letih se je mobilnost v Evropi močno povečala. Potovanje je za milijone državljanov postalo realnost in celo pravica. Prevoz potnikov se je po letu 1970 dejansko več kot podvojil (iz 2,118 milijard potniških kilometrov na 4,993 milijard potniških kilometrov v letu 2002). Spomnimo se, da je vsak izmed nas v letu 1970 prepotoval 17 kilometrov dnevno; to povprečje se je danes dvignilo na 34 kilometrov. Ta pojav je posledica vrste dejavnikov, toda predvsem gospodarske rasti, znižanja cene prevoza in napredka „območja brez notranjih meja“ (člen 2 Pogodbe o Evropski uniji). Prva sektorja, ki sta to izkoristila, sta bila cestni promet za prevoz blaga in zračni promet za prevoz potnikov.

Letalski sektor je doživel vrsto sprememb: pojav nizkocenovnih prevoznikov, prestrukturiranje drugih prevoznikov, odprtje novih letalskih prog, spletni dostop do informacij in vozovnic skupaj s splošnim zniževanjem cen. S pomočjo oblikovanja notranjega letalskega trga je na milijone oseb uporabilo letalo. Napredek na področju železnic je – zlasti na progah, kjer obstaja interoperabilnost – omogočil porast potovanj znotraj Skupnosti. Odprtje pomorskih trgov je povzročilo porast ponudbe s stalnim zniževanjem cen za turistične namembne kraje.

Ukinitev meja in povečanje prometa niso vedno spremljali zadostni ukrepi glede varstva pravic potnikov. Hkrati s povečanjem števila potnikov je mogoče ugotoviti, da so se le-ti morali včasih soočiti s težavnimi razmerami, kot so odpovedi, čezmerne rezervacije, izguba prtljage, zamude itd. Potniki so hkrati podvrženi nekaterim zelo strogim obveznostim (nadzor, registracija, rezervacija) in so že plačali svojo pogodbo o prevozu.

Prostovoljni dogovori, kot je zaveza glavnih udeležencev letalskega sektorja iz leta 2002, so izredno pomembni. Vendar se zaradi pomanjkanja zakonodaje Skupnosti potniki v določenih težavnih okoliščinah soočajo z množico manj učinkovitih nacionalnih pravil. Včasih niso deležni nikakršne učinkovite pravne zaščite in so podvrženi pomembnim obveznostim v običajno neznanem okolju, daleč od doma, ter skušajo braniti svoje pravice v tujem jeziku. Ti potniki so poleg tega brez učinkovitih rešitev, saj se obstoječe rešitve, še posebej pritožba pri državnem sodniku, pogosto dolgotrajno izvršujejo, so nezanesljive in drage. Potnik bi torej moral biti upravičen do minimalne zaščite kjerkoli v Evropi. To je pravica, katere izvrševanje mora Evropska skupnost, odgovorna za prosto gibanje, olajšati.

V tem smislu je zaskrbljujoča ugotovitev, da na evropski ravni za noben način prevoza ne obstaja združenje potnikov, ki lahko brani interese uporabnikov vseh načinov prevoza in izrazi njihova pričakovanja.

Evropska unija je svoja prizadevanja trenutno usmerila v letalski sektor, sprva z uredbo o zavrnitvi vkrcanja. Sprejela je tudi druga besedila v zvezi s tem sektorjem, Komisija pa je nedavno predložila predlog uredbe o varstvu mednarodnih železniških potnikov. Potrebno je še zagotoviti varstvo uporabnikov drugih načinov prevoza. To varstvo je lahko učinkovito zgolj v primeru, da se izpelje na ravni Skupnosti, ob upoštevanju zlasti obsega sektorja in stopnje uporabe teh drugih načinov prevoza evropske javnosti[1].

Komisija se je za to nadalje zavzela v svoji „Beli knjigi o evropski transportni politiki za leto 2010“[2]: „ Naslednji korak je širitev ukrepov Skupnosti za varstvo potnikov na druge načine prevoza, predvsem na železnice in na pomorsko plovbo ter po najboljših možnostih na storitve mestnega prevoza. Nove posebne dejavnosti v zvezi s pravicami uporabnikov vseh načinov prevoza so nujne, da bodo uporabniki ne glede na uporabljeni način prevoza lahko hkrati poznali svoje pravice in jih uveljavili. “

Za to je pomembno najprej narediti pregled že sprejetih ukrepov in predlogov, ki se trenutno nahajajo pri institucijah Skupnosti (del I), pred predstavitvijo političnih pobud, ki jih je mogoče predvideti (del II).

I. PREGLED ZAKONODAJE IN TRENUTNIH PREDLOGOV

Pravni red Skupnosti je v zvezi z varstvom potnikov omejen na zračni prevoz. Skupnost se je z varstvom pravic potnikov pričela ukvarjati leta 1991, ko je sprejela zakonodajo o odškodnini v primeru zavrnitve vkrcanja v zračnem prevozu. Nadalje je varstvo letalskih potnikov razširila leta 1997 s sprejetjem uredbe, ki uvaja sodobno ureditev odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreče, ter uredbe, spremenjene leta 2002 in dopolnjene z drugo uredbo o zahtevah glede zavarovanja.

Komisija je s predlogom uredbe o pravicah in obveznostih mednarodnih železniških potnikov leta 2004 predlagala razširitev te politike na železniški sektor. Ta predlog med drugim pokriva odškodnino in pomoč v primeru prekinitve potovanja, odgovornost železniških podjetij v primeru nesreč ter pravice oseb z omejeno mobilnostjo.

1. Letalski sektor

Obstoječa zakonska ureditev varuje potnike v naslednjih primerih:

Zavrnitev vkrcanja, odpoved ali velika zamuda leta

Razlogi za sprejetje uredbe o zavrnitvi vkrcanja so znani: računalniški sistemi rezervacij so letalskim prevoznikom omogočali natančno poznavanje števila sprejetih rezervacij in dejansko izdanih vozovnic glede na omejeno število sedežev na let ter izvajanje prakse oblikovanja cen v skladu s številom preostalih mest (yield management).

Ti prevozniki so posplošili prakso, ki zajema prodajanje večjega števila vozovnic od dejanskih sedežev (pojav, poznan pod imenom „čezmerna rezervacija“ ali „overbooking“). Prevozniki so to prakso sprejeli zaradi prilagodljivosti nekaterih letalskih vozovnic, ki jih potniki lahko zamenjajo ali celo prekličejo s povračilom denarja. Zaradi izravnavanja tveganja neuspele prodaje sedeža, za katerega dejansko obstaja povpraševanje, prevozniki igrajo na možnost, da del potnikov s potniško vozovnico pri registraciji ne bo prisoten.

V letu 2002, ko je Komisija predložila svoj novi predlog uredbe[3], je bilo približno 250 000 potnikov zavrnjenih pri vkrcanju. Evropski zakonodajalec s svojo uredbo ni ocenjeval vzpostavljene trgovske prakse, temveč je bilo zaradi razširjenosti problema, njegove stopnje v Skupnosti in nespornih težav, letno povzročenih tisočim potnikom, nujno bolje uokviriti te prakse, da bi se učinkoviteje zaščitile pravice državljanov.

Ta nova uredba, ki bo stopila v veljavo 17. februarja 2005, je s pomočjo znatnega povečanja ravni odškodnin namenjena olajševanju življenja potnikov, podvrženih tej nevšečnosti. Uredba letalskim prevoznikom nalaga dodelitev denarne odškodnine[4] potnikom v primeru zavrnitve vkrcanja, pomoč pri organizaciji novega načrta potovanja s tem, da jim nudi izbiro med spremembo poti in povračilom denarja za njihove letalske vozovnice, ter celotno kritje stroškov nastanitve in obrokov. Zneski odškodnin so naslednji:

250 EUR za lete pod 1500 km;

400 EUR za lete nad 1500 km, izvedene znotraj EU in za druge lete med 1500 km in 3500 km;

600 EUR za lete nad 3500 km, izvedene zunaj EU.

Nova uredba bo potnikom, oškodovanim z odpovedjo, prav tako omogočila podobne pravice, to pa je tudi poglavitna novost.

Letalski prevozniki so pred Evropskim sodiščem (C-344/04 IATA, Združenje evropskih nizkocenovnih letalskih prevoznikov in Hapag – Lloyd Express) vložile trenutno nerešeno pritožbo proti nekaterim elementom nove uredbe zlasti ob upoštevanju morebitne nezdružljivosti z mednarodnim pravom. S približevanjem dneva začetka veljavnosti te uredbe nadaljujejo z izražanjem močnega nasprotovanja.

Varstvo potnika v primeru nesreče

Eden izmed večjih dosežkov Skupnosti je bila vpeljava sodobne ureditve odgovornosti v zvezi z zračnim prevozom, ki je za potnike mnogo bolj ugodna kot obstoječa mednarodna konvencija (Varšavska konvencija) in se hkrati uporablja za mednarodne in domače lete prevoznikov Skupnosti[5]. Pobuda Skupnosti je mednarodno skupnost spodbudila k pogajanjem za nov mednarodni sporazum, in sicer Montrealsko konvencijo, podpisano leta 1999, katere pogodbena stranka je Skupnost. Nova Konvencija je za Skupnost stopila v veljavo 28. junija 2004 hkrati z novo uredbo Skupnosti, s čimer se za prevoznike Skupnosti uporabljajo pravila iz Montreala o odgovornosti v primeru smrti, poškodbe, zamud in tudi sporov glede prtljage[6]. Zaradi tega bodo potniki nekega letalskega prevoznika Skupnosti dobro zaščiteni ne glede na njihov namembni kraj in izbrani let, bodisi da gre za mednarodni ali domači let.

Zahteve v zvezi z zavarovanjem za letalske prevoznike in operaterje

V današnjem času ustrezne mednarodne konvencije (Montrealska konvencija iz leta 1999 in Rimska konvencija iz leta 1952) ne nudijo zelo dobro opredeljene ravni zaščite ali pa se v Skupnosti celo ne uporabljajo, čeprav vsaka konvencija zavezuje prevoznike k sklenitvi zavarovanja za kritje njihove odgovornosti.

Poleg tega pravila Skupnosti, ki zadevajo odgovornost prevoznikov (Uredba Sveta (ES) št. 2027/97 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreč, kot je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 889/2002), niso zadostno pojasnila ravni potrebnega zavarovanja.

V tem smislu in zaradi terorističnih napadov z dne 11. septembra 2001 v Združenih državah Amerike, pomanjkanja kritja tako za odgovornost v zvezi s potniki kot tudi s tretjimi osebami ter pomanjkanja, povzročenega z razvojem trga letalskih zavarovanj kmalu zatem, je Skupnost leta 2004 sprejela natančnejšo uredbo o zahtevah glede zavarovanja za prevoznike in operaterje v letalskem sektorju, ki določa minimalne zahteve v zvezi z zavarovanjem potnikov, prtljage, pošte, tovora in tretjih oseb.[7] V tej zakonodaji, ki se bo začela uporabljati od 30. aprila 2005, je bistveno, da so najnižji možni zneski precej višji od zneskov, predvidenih v mednarodnih konvencijah, in ustrezajo praksi trga zavarovanj tako za splošna tveganja kot tudi za nevarnosti vojne in terorizma.

Obveščanje potnikov

Za boljše obveščanje letalskih potnikov o njihovih pravicah in medtem ko so letalski prevozniki to pogosto odklanjali, je Komisija pred štirimi leti objavila prvo različico listine z opisi pravic, ki jih je Skupnost podelila potnikom. Ta listina je trenutno objavljena na večini letališč Evropske unije.

Skupnost je oblikovala uporabne pravice v zvezi z obveščanjem, da bi potnikom pomagala pri izbiri njihovih letov ali potovanj ter da bi natančno vedeli, kaj rezervirajo in kaj plačujejo. Uredbe v zvezi z računalniškimi sistemi rezervacij zagotavljajo nevtralne in natančne informacije potniku, ki poizveduje o letu ali izvaja rezervacijo[8]. Direktiva o paketnem potovanju[9] zagotavlja, da potniki, ki so kupili paketno potovanje (kar pomeni paket, ki vsebuje prevoz in druge storitve, kot je rezervacija hotela, izleta, prevoznega sredstva…) v Evropski uniji, od organizatorja prejmejo natančne informacije o svojem potovanju.

2. Železniški sektor

Kar zadeva zaščito pravic potnikov je Komisija po letalskem sektorju prevzela pobudo v železniškem sektorju. Mednarodne storitve železniškega prevoza potnikov so se v zadnjih desetletjih soočale z veliko izgubo tržnega deleža, z izjemo hitrih vlakov. Več študij na državni ravni je pokazalo, da je pomanjkanje točnosti in informacij vzrok za nezadovoljstvo potnikov.

Namen predloga uredbe[10], ki ga je marca 2004 predložila Komisija, je vzpostavitev minimalnih pravil v zvezi z obveščanjem potnikov o mednarodnih storitvah pred in med potovanjem, problematiki prekinitve potovanja, določitvi pravil, ki jih je treba upoštevati v primeru zamude, obravnavi pritožb in pomoči osebam z omejeno mobilnostjo. Kar zadeva reševanje sporov ta predlog uredbe predvideva oblikovanje neodvisnih organov.

Ta predlog prav tako vzpostavlja ureditev odgovornosti železniških podjetij v primeru nesreče. Omenjena ureditev bi presegala konvencijo v zvezi z mednarodnimi železniškimi prevozi (COTIF). Predlog železniškim podjetjem prav tako predpisuje obvezno zavarovanje na ravni, ki zagotavlja, da lahko izpolnijo zahteve, opredeljene v navedenem predlogu.

Predlog Komisije železniškim podjetjem nalaga opredelitev meril za kakovost storitve v zvezi z mednarodnimi storitvami ter izvajanje sistema za upravljanje kakovosti[11]. Ti elementi bi lahko predstavljali temelj sistema Skupnosti za poročanje o delovanju železniških podjetij.

Z izboljšanjem zaščite železniških potnikov ter vzporednim izboljšanjem kakovosti storitve se bo težnja k izgubi tržnega deleža železniškega prevoza potnikov lahko obrnila, to pa bo omogočilo doseči cilj , to je povečanje skupnega deleža železnice. Nasprotovanje železniškega sektorja prostovoljnemu nudenju več pravic potnikom kaže, da zgolj enostranske zaveze ne bi omogočile izboljšanja sedanjih razmer. Vendar je treba poudariti, da so določene družbe (na primer Thalys) vzpostavile sisteme nadomestila škode. Prostovoljne zaveze družb prav tako ne bi uredile sporov pred nacionalnm sodnim organom.

II. RAZVOJ POLITIKE PRAVIC POTNIKOV

S pregledom že predlaganih ali sprejetih ukrepov je mogoče opredeliti pravice, ki jih morajo ukrepi na ravni Skupnosti okrepiti neodvisno od načina izbranega prevoza:

posebni ukrepi v korist oseb z omejeno mobilnostjo;

avtomatične in takojšnje rešitve v primeru prekinitve potovanja;

odgovornost v primeru smrti ali poškodbe potnikov;

obravnava pritožb in pritožbena sredstva;

obveščanje potnikov;

druge pobude.

1. Posebni ukrepi v korist oseb z omejeno mobilnostjo

Politika zaščite potnikov mora vsebovati posebne ukrepe za zaščito oseb z omejeno mobilnostjo. Za dejavno udeležbo v gospodarskem in družbenem življenju je pogosto potreben učinkovit dostop do prevoza, odsotnost le-tega pa lahko resno ogrozi vključevanje številnih državljanov z omejeno mobilnostjo. Populacija državljanov z omejeno mobilnostjo znaša kakšnih 45 milijonov, to je približno 10 % evropskega prebivalstva[12]. Ne vključuje le invalidnih oseb, ampak tudi osebe, ki bi bile npr. zaradi svoje starosti, zmanjšane intelektualne sposobnosti ali bolezni nezmožne potovati brez pomoči. Staranje prebivalstva bo neizogibno povečalo število teh oseb, njihove potrebe pa bodo postale vedno pomembnejše.

Osebe z omejeno mobilnostjo bi se morale zanašati na pravično obravnavanje – Komisija je v zvezi s tem prejela številne pritožbe. Tem osebam bi morala biti zagotovljena primerna pomoč ne glede na območje, kamor se odpravljajo in uporabljen način prevoza, da bi lahko brez bojazni potovale znotraj celotne Evropske unije. Omenjenim osebam se ne bi nikoli smelo odkloniti prevoza ali rezervacije zaradi omejene mobilnosti. Poleg tega bi morale brezplačno prejeti potrebno pomoč tako na letališčih, železniških postajah in pristaniščih kakor tudi na samem prevoznem sredstvu.

Kot smo že omenili zgoraj, predlog uredbe o pravicah potnikov, ki uporabljajo mednarodne železniške storitve, predvideva posebne določbe za izboljšanje dostopnosti teh storitev za osebe z omejeno mobilnostjo. Te določbe določajo pravico oseb z omejeno mobilnostjo do dostopa do teh storitev s tem, da jim železniško podjetje ali organizator potovanj tega dostopa ne more zavrniti. Prav tako predvidevajo obveznosti glede pomoči na železniških postajah za lažji dostop do vlakov ali prometnih zvez. Poleg tega uredba v zvezi z obveščanjem pred potovanjem od železniških podjetij zahteva, da priskrbijo popolne informacije o razmerah dostopa za osebe z omejeno mobilnostjo skozi celotno potovanje. Končno, delovanje železniških podjetij na tem področju je del sedmih meril ocenjevanja kakovosti storitve, za katera mora biti vzpostavljen sistem upravljanja kakovosti.

Komisija je bila, kar zadeva zračni prevoz, opozorjena na primere, ko invalidne osebe, vključno z otroki, niso mogle koristiti storitev in obzirnosti, do katerih imajo pravico. Posvetovanje zadevnih strani je pokazalo obstoj velike podpore zakonodaje Skupnosti[13]. Cilj predloga priložene uredbe je predvsem zagotavljanje pravične obravnave in s tem onemogočiti prevoznikom ali organizatorjem potovanj, da odklonijo prevoz zaradi omejene mobilnosti (razen iz upravičenih varnostnih razlogov). Predlog od vodstvenih organov letališč nadalje zahteva, da brezplačno priskrbijo pomoč na letališčih, od prevoznikov pa zagotovitev prav tako brezplačne pomoči na letalu. Uredba bi se uporabljala pri odhodih, prihodih ter pri prehodu na letališčih v državah članicah.

Komisija v prilogi predstavlja predlog uredbe o pravicah oseb z omejeno mobilnostjo v zračnem prevozu. Prav tako namerava preveriti, kako zagotoviti pravice oseb z omejeno mobilnostjo v pomorskem kot tudi mednarodnem avtobusnem prometu.

2. Avtomatične in takojšnje rešitve v primeru prekinitve potovanja

Kadar je storitev prekinjena zaradi zamude, odpovedi ali zavrnitve vkrcanja, bi morali imeti potniki pravico do avtomatičnih rešitev za odpravo težav, na katere naletijo, ne glede na način prevoza. Proti prevoznikom lahko vedno sprožijo pravne ukrepe, toda ob upoštevanju stroškov in odlogov, potrebnih za te ukrepe, bodo le redko imeli od tega korist. V vseh teh primerih pa pravni ukrep, izveden več mesecev po dogodku, ne more odpraviti trenutnih težav, na katere so naleteli. Potnikom ne more zagotoviti niti nadomestnega prevoza v primeru odpovedi niti nastanitve, kadar nastala zamuda pomeni, da morajo potniki za nadaljevanje svojega potovanja počakati na naslednji dan.

V takšnih razmerah, na primer zaradi zavrnitve vkrcanja ali odpovedi, bi se lahko zadostna zaščita po vzoru že določene zaščite v zračnem prevozu in predlagane zaščite v železniškem prometu oblikovala predvsem kot denarna odškodnina. Od takšnih rešitev ne bi imeli neposredne koristi le potniki, ampak bi le-te prav tako prispevale k izboljšanju kakovosti storitve, tako da bi odvračale od zavrnitve vkrcanja in odpovedi brez opozorila.

Nekatere družbe za pomorsko plovbo že načrtujejo prostovoljno ponudno takšnih rešitev, vendar bi te morale biti na enak način razpoložljive v vsej Skupnosti. V primeru prekinitve potovanja bi morali uporabniki mednarodnih avtobusnih storitev v okviru zmožnosti prav tako prejeti zaščito, enakovredno zaščiti, ki je dodeljena drugim potnikom.

Glede na izsledke rešitev, ki jih nudijo pomorske družbe, bo Komisija preučila, kako zagotoviti odškodnino in pomoč v primeru prekinitve potovanja v pomorskem in mednarodnem avtobusnem prometu.

3. Odgovornost v primeru smrti ali poškodbe potnikov

Zakonodaja Skupnosti bi morala ne glede na način prevoza zagotoviti minimalno kritje na visoki ravni za primer smrti ali poškodbe zaradi nesreče ter ob upoštevanju obveznosti Skupnosti, ki izhajajo iz njenega pristopa k mednarodnim konvencijam, potnike zaščititi tako na domačih kot tudi na mednarodnih potovanjih.

Prav tako je pomembno zagotoviti, da lahko prevozniki finančno uredijo svoje obveznosti. Sklenitev zavarovanja torej postane nuja. Čeprav so ti praviloma zavarovani proti tveganjem fizičnih poškodb potnikov ter tretjih oseb, se zahteve na državni ravni znatno razlikujejo. Z izjemo letalskega sektorja nič ne zagotavlja zadovoljive in enotne ravni zavarovanja v vseh okoliščinah.

Kar zadeva pomorski promet je bila Atenska konvencija iz leta 1974, ki se nanaša na pomorski prevoz potnikov in njihove prtljage, pred dvema letoma spremenjena, ko so stranke sklenile nov protokol o odgovornosti. Po mnenju Komisije lahko Atenski protokol iz leta 2002 služi kot osnova za nova pravila Skupnosti. Komisija je že predlagala, da Skupnost in države članice hitro postanejo pogodbene stranke tega protokola[14]. Vendar se določbe protokola ne bi uporabljale za izključno državne storitve. Treba bi jih bilo torej razširiti na celoten pomorski promet Skupnosti.

Komisija bo preučila možnosti vzpostavitve ureditve odgovornosti in homogenega zavarovanja v primeru smrti ali poškodbe potnikov, ki potujejo po morju, neodvisno od države registracije plovila.

Avtobusni potniki niso bolje zaščiteni z mednarodnim sporazumom, ki zadeva odgovornost. Pri škodnih zahtevkih v primeru smrti ali poškodbe[15] se soočajo z različnimi državnimi zakoni in ne vedo, pred katerim pristojnim sodiščem morajo vložiti svojo pritožbo. Postavlja se drugo vprašanje, in sicer, ali so operaterji zadostno zavarovani za reševanje pritožb, ki so lahko vložene proti njim.

Komisija bo preučila, kako zagotoviti stopnjo ustreznega zavarovanja in enotni pristop v zvezi z odgovornostjo v mednarodnem avtobusnem prevozu.

4. Obravnava pritožb in pritožbena sredstva

Ko se bodo potniki enkrat zavedali svojih pravic, bi moralo biti njihovo izvrševanje kar najbolj preprosto. Za izvajanje sistemov pritožb so zadolžene države članice. Kar zadeva Skupnost lahko slednja zagotovi, da države članice predvidijo ustrezne kazni in jasno opredelijo odgovornost za uporabo zakonodaje ter obravnavo pritožb, da bodo potniki vedeli, na koga se obrniti. Imenovanje teh organov s strani držav članic, ki je že predvideno za letalski in železniški sektor, bo državljanom pomagalo uveljaviti njihove pravice.

Kot je to že bilo poudarjeno, se sodni postopki večinoma izkažejo za drage in zelo dolgotrajne. Iz tega izhaja uporabnost izvensodnih mehanizmov reševanja pritožb, ki nudijo pomembne prednosti: hitrost, preglednost, nizki stroški in prilagodljivost. Komisija je delovala z namenom populariziranja uporabe izvensodnega reševanja pritožb. Sprejela je dve priporočili o načelih[16], ki se uporabljajo v teh opisih ter vzpostavila evropsko omrežje nacionalnih organov, namenjenih lažjemu dostopu do izvensodnih postopkov za reševanje čezmejnih sporov.[17] Poleg tega bodo potrošniki zaradi teh sporov kmalu deležni ugodnosti združitve Evropskega izvensodnega omrežja (Omrežje EIS) in omrežja Evropskih središč potrošnikov (poznanega tudi pod imenom „evropska informacijska okenca“). Novi subjekti bodo potrošnikom iz EU priskrbeli „enotno informacijsko okence“, ki bo ponujalo celotno storitev, od splošnega informiranja do reševanja sporov.

5. Obveščanje potnikov

5.1 Identiteta prevoznika

Prva pravica potnika je pri nakupu svoje vozovnice izvedeti, kdo bo operater, ki bo dejansko izvedel potovanje. Pomanjkljivost dejanskih informacij o identiteti letalskega prevoznika, ki izvaja potovanje, potnikom onemogoča, da bi izbrali prevoznika, s katerim bodo leteli, na podlagi prejetih informacij. Potniki morajo ne le poznati identiteto prevoznika, ki bo izvedel let, temveč morajo biti prav tako prepričani, da so informacije, ki bi lahko vplivale na varnost prevoznika in bi jih iz tega razloga lahko zadevale, predmet hitrega in učinkovitega obveščanja med državami, da lahko le-te sprejmejo potrebne zaščitne ukrepe in v primeru kršitev tudi ukrepe prepovedi. Ti problemi so bili poudarjeni zaradi tragične nesreče Flash Airlines z dne 3. januarja 2004. Namen priloženega predloga uredbe je zlasti zagotoviti:

da je potnik pri sklenitvi pogodbe o prevozu obveščen o identiteti letalskega prevoznika, ki izvaja let, in da je pred odhodom na tekočem tudi o morebitni spremembi prevoznika,

krepitev preglednosti informacij, ki se nanašajo na varnost letalskih prevoznikov, in obstoj zadostnega obveščanja javnosti o teh informacijah: države članice so zadolžene za objavo in izmenjavo informacij, ki jih imajo v zvezi z ravnjo varnosti letalskih prevoznikov, ki pristajajo na letališčih znotraj njihovega ozemlja.

Komisija v prilogi predstavlja predlog uredbe o obveščanju potnikov v zvezi z identiteto letalskega prevoznika in sporočanju informacij, ki zadevajo varnost, s strani držav članic. Komisija bo prav tako preučila v kolikšni meri to zagotavljanje informacij ustreza stopnji ustrezne zaščite za potnike.

5.2 Pravica do primerjalnih informacij

Sistem informiranja o kakovosti storitev, ki jih nudijo različni prevozniki, bi lahko bil izveden z vzpostavitvijo sistema ustreznih kazalnikov. Izsledki teh primerjav bi morali biti objavljeni in široko razširjeni. Ta praksa bo spodbudila izboljšanje delovanja prevoznikov ob upoštevanju, da bodo zaradi polnega poznavanja dejstev potniki imeli možnost izbire.

Komisija je že razvila sistem kazalnikov, ki bo letalskim potnikom omogočil dostop do ključnih informacij o kakovosti storitve, za preprosto in takojšnjo primerjavo delovanja prevoznikov. Predvideni kazalniki zajemajo zamude, zavrnitve vkrcanja, odpovedi in slabo ravnanje s prtljago (glej Prilogo 2 – primer informacij, ki jih je treba priskrbeti). Komisija je začela s poskusnim projektom, v okviru katerega letalski prevozniki prostovoljno priskrbijo informacije, vendar stopnja udeležbe ostaja porazna. Vendar je bistveno, da pri tem sodeluje velika večina letalskih prevoznikov in dovoli objavo svojih rezultatov. Žal je bil odgovor prevoznikov nezadovoljiv; postalo je jasno, da sistem na prostovoljni osnovi ne bo zadovoljivo deloval. Potrebna je zakonodajna pot.

Komisija veliko sodeluje z letalsko industrijo, da bi izboljšala pilotski sistem in povečala stopnjo udeležbe. V primeru trdovratnih težav bo preučila možnosti predstavitve zakonodaje pred splošno uvedbo zagotavljanja informacij, potrebnih za objavo poročil, ki dovoljujejo primerjavo kakovosti storitev, s strani letalskih prevoznikov.

5.3 Pravica do poznavanja svojih pravic

Oblikovanje novih pravic v korist potnikov bo koristno le, če bodo potniki pravilno obveščeni o teh pravicah, da bi se nanje lahko sklicevali. Če jih ne bodo poznali, jih ne bodo mogli izvrševati. Uresničevanje pravic potnikov je najpomembnejše in mora biti okrepljeno. Objava teh pravic v prostorih izvajalca storitev, potovalnih agencij ter na postajah in letališčih bo spodbudila obveščanje javnosti.

Komisija bo nadaljevala svojo informacijsko kampanjo objavljanja pravic, ustvarjenih z zakonodajo Skupnosti. Posodobila je listino o pravicah letalskih potnikov, da bi vanjo vključila novo zakonodajo Skupnosti o zavrnitvi vkrcanja, odpovedih in velikih zamudah letalskih letov ter odgovornosti letalskih prevoznikov (glej Prilogo 1).

Komisija bo na enak način objavila listino pravic in obveznosti uporabnikov železniškega prevoza, takoj ko bo zadevna uredba sprejeta na ravni Skupnosti. Ta listina bo objavljena na velikih postajah in železniških prodajnih mestih v Evropski uniji.

Komisija bo objavila listino, ki prikazuje pravice in obveznosti železniških potnikov, po sprejetju uredbe, ki jih vzpostavlja.

5.4 Pravica do preglednosti v realnem času

Zadnji element je razpoložljivost zadostnih informacij v realnem času o prekinitvah storitve (zamude, odpovedi, spremembe voznega reda itd.). Dejansko potniki pogosto ostanejo brez informacij, kadar se potovanje ne odvija po načrtu, medtem ko so odpovedi in zamude lažje sprejemljive, če se popolne informacije hitro posredujejo. Vendar so potniki na letališčih, železniških postajah in v pristaniščih v resničnosti pogosto prepuščeni nevednosti, brez razlage o vzrokih motenega delovanja in brez vednosti o tem, kdaj bo storitev ponovno vzpostavljena. Preskrba potnikov z jasnimi in popolnimi informacijami v realnem času pred in med potovanjem bi morala postati stalna praksa. Na vseh letališčih, železniških postajah in v pristaniščih bi morala obstajati osrednja točka za takojšnje zbiranje informacij o prekinitvah storitev in za njihovo posredovanje potnikom.

Vendar ustrezno načelu subsidiarnosti Komisija ocenjuje, da v tej točki ni primerno posegati po regularni poti. Pristojni organi in operaterji so zadolženi za zagotovitev ustrezne informacije potnikom v realnem času.

6. Pravica do skupnih prodajnih mest vozovnic

Potniki bi morali imeti možnost enostavnega združevanja več načinov prevoza na enem potovanju, vendar tradicionalna organizacija prevozov po sektorjih predstavlja oviro intermodalnosti. Potnik je prepogosto odvrnjen od združevanja različnih načinov prevoza pri istem potovanju in se na primer sooča s težavami pri pridobivanju informacij in naročanju vozovnic, kadar njegovo potovanje vključuje različne načine prevoza. Prve izvedbe skupnih prodajnih mest vozovnic že obstajajo v Nemčiji in Švici; potniki, ki uporabljajo združeno storitev Thalys–Air France, svoje vozovnice prav tako pridobijo z enkratnim nakupom. Kot je že bilo poudarjeno v Beli knjigi o evropski transportni politiki za leto 2010: „ Potrebno je spodbuditi vzpostavitev sistemov skupnih prodajnih mest vozovnic (…), da bi se olajšal prehod iz enega omrežja ali načina v drugega “. Nedavno poročilo strokovnjakov[18] je ugotovilo tehnične možnosti, ki omogočajo iti dlje, kot je trenutno mogoče, ter precejšno razširitev možnosti združenih in skupnih prodajnih mest vozovnic.

Komisija bo povezala predstavnike letalskih prevoznikov in železniških podjetij, da bo od njih pridobila prostovoljno zavezo za vzpostavitev skupnih sistemov za prodajo vozovnic.

7. Pravice potnika v primeru stečaja letalskega prevoznika

Potniki pri stečaju letalskega prevoznika tvegajo večjo izgubo kot pri stečaju druge družbe, saj so lahko vnaprej plačali znatno vsoto denarja ter so lahko daleč od doma prepuščeni sami sebi. Potniki so lahko torej prisiljeni plačati povratno vozovnico po verjetno višji ceni od začetne.

Potniki, ki kupijo potovanje, ki je del paketa, so že zaščiteni z Direktivo 90/314/EGS o paketnih potovanjih[19], ki organizatorja obvezuje, da dokaže zadostna jamstva, primerna za povrnitev stroškov ali vrnitev v domovino v primeru stečaja prevoznika. Komisija je začela študijo o zaščiti drugih letalskih potnikov proti stečaju, katere izsledki se pričakujejo sredi leta 2005. Študija bo najprej pokazala v kakšni meri in v kakšnem obsegu potnike prizadane stečaj, nato pa bo primerjala različna sredstva zaščite.

V skladu s to študijo bo Komisija v zvezi z industrijo preučila možnosti krepitve pravic potnikov v primeru stečaja letalskih prevoznikov.

8. Ocenjevanje in nadzor

Politika Skupnosti za varstvo potnikov bi morala temeljiti na dinamičnih načrtih razvoja. Za opredelitev, ali bodo potrebne dodatne pobude, ki presegajo to, kar je objavljeno v tem sporočilu, bo Komisija začela študijo, ki bo pokrivala vse načine prevoza glede usmeritev v zvezi z zahtevami potnikov, kakovostjo storitev in obravnavanja potnikov. Prav tako je potrebno preveriti rezultate prostovoljnih zavez letalskih in železniških sektorjev, da bi se izboljšale storitve potnikom. Komisija bo letalske prevoznike, letališka in železniška podjetja spodbujala k preučevanju razmer v zvezi s prostovoljnimi dogovori ter k poročanju o njihovi združljivosti.

Komisija bo začela študijo o usmeritvah glede zahtev potnikov, kakovosti storitev in obravnavanju potnikov, od letalskih prevoznikov, letališč in železniških podjetij pa bo zahtevala predložitev analize o upoštevanju njihovih prostovoljnih zavez v zvezi s kakovostjo storitev.

SKLEPI

Komisija od Evropskega parlamenta in Sveta zahteva hitro sprejetje predloga uredbe, sprejete marca 2004, o pravicah in obveznostih železniških potnikov ter za svoje sprejetje zahteva pregled obeh predlogov uredb, priloženih k temu sporočilu, ki si na eni strani prizadevata za pravice oseb z omejeno mobilnostjo v zračnem prometu ter na drugi za nujnost obveščanja potnikov o identiteti letalskega prevoznika.

V skladu s svojo zavezo v Beli knjigi bo Komisija v letu 2005 po študiji učinkov preučila najbolši način za izboljšanje in zagotavljanje pravic potnikov pri drugih načinih prevoza.

Priloga 1

[pic]

Priloga 2

Točnost

[pic]

Zavrnitev vkrcanja

[pic]

[1] Pri tem je treba ugotoviti, da se lahko uporaba železnic v EU-25 v celoti oceni na 346 milijard potniških kilometrov letno. Statistike, na razpolago pri Statističnemu uradu Evropskih skupnosti, so v letu 2001 prikazovale, da je v Evropi skupno 383 milijonov trajektnih potnikov. Pomembnost cestnega sektorja z avtobusi, ki v celoti znaša 485 milijard potniških kilometrov, je prav tako precejšnja.

[2] Evropska transportna politika za leto 2010 : čas odločitve - KOM(2001) 370, 12.9.2001.

[3] UL L 140, 30.5.2002. Uredba (ES) št. 261/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. februarja 2004 o določitvi skupnih pravil glede odškodnine in pomoči potnikom v primerih zavrnitve vkrcanja, odpovedi ali velike zamude letov ter o razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 295/91 - UL L 46, 17.2.2004.

[4] 250, 400 ali 600 EUR glede na razdaljo, v primerjavi s 150 ali 300 EUR iz prejšnje uredbe.

[5] Uredba Sveta (ES) št. 2027 z dne 9. oktobra 1997 o odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreč - UL L 285, 17.10.1997.

[6] Uredba (ES) št. 889/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. maja 2002 o spremembi Uredbe Sveta (ES) št. 2027/97 o odgovornosti letalskih prevoznikov v primeru nesreč - UL L 140, 30.5.2002.

[7] Uredba (ES) št. 785/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o zahtevah v zvezi z zavarovanjem za letalske prevoznike in operaterje - UL L 138, 30.4.2004.

[8] Uredba Sveta (EGS) št. 2299/89 z dne 24. julija 1989 o kodeksu poslovanja računalniških sistemov rezervacij, spremenjena z Uredbo (EGS) št. 3089/93 z dne 29. oktobra 1993 in Uredbo (ES) št. 323/1999 z dne 8. februarja 1999 - UL L 220, 29.7.1989; UL L 278, 11.11.1993; UL L 40, 13.2.1999.

[9] Direktiva Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih - UL L 158, 23.6.1990.

[10] Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o pravicah in obveznostih potnikov v mednarodnem železniškem prometu - KOM(2004) 143, 3.3.2004.

[11] Informacije in vozovnice; točnost mednarodnih storitev in splošna načela v primeru motenih storitev; odpovedi mednarodnih storitev; čistoča voznega parka in postajnih naprav (kakovost zraka v vagonih, higiena sanitarne opreme itd.); poizvedba o zadovoljstvu strank; obravnava pritožb, povračilo stroškov in nadomestilo v primeru neupoštevanja kakovosti; pomoč osebam z omejeno mobilnostjo.

[12] K Evropi brez ovir za invalidne osebe - KOM(2000) 284, 12.5.2000.

[13] „Pogodbe letalskih prevoznikov s potniki“ posvetovalni dokument Generalnega direktorata za energetiko in promet, 21.6.2002. Posvetovalni dokument, odzivi in natančen pregled reakcij so na voljo na spletni strani: http://europa.eu.int/comm/transport/air/rights/consult_contract_en.htm.

[14] Predlog odločbe Sveta o sklenitvi protokola iz leta 2002 k Atenski konvenciji iz leta 1974 s strani Evropske skupnosti.

[15] V skladu z informacijami, ki jih nudi Statistični urad Evopskih skupnosti, je v povprečju mogoče ugotaviti 100 primerov smrti oseb v Evropi zaradi nezgod avtobusov na mednarodnih potovanjih.

[16] Priporočilo Komisije 98/257/ES z dne 30. marca 1998 o načelih, ki veljajo za organe, odgovorne za izvensodno reševanje potrošniških sporov - UL L 115, 17.4.1998; Priporočilo Komisije 2001/310/ES z dne 4. aprila 2001 o načelih, ki veljajo za izvensodne organe, odgovorne za sporazumno reševanje potrošniških sporov - UL L 109, 19.4.2001.

[17] Glej http://europa.eu.int/comm/consumers/redress/index_en.htm.

[18] Glej http://europa.eu.int/comm/transport/intermodality/raiff/index_en.htm.

[19] Direktiva Sveta 90/314/EGS z dne 13. junija 1990 o paketnem potovanju, organiziranih počitnicah in izletih - UL L 158, 23.6.1990, str. 59.