SL Uradni list Evropske unije C 149/7

Končno poročilo pooblaščenca za zaslišanje v zadevi COMP/F2-36.623, COMP/F2-36.820 in COMP/F2-37.275 — Peugeot SA

(skladno s členoma 15 in 16 Sklepa Komisije 2001/462/ES, ESPJ z dne 23. maja 2001 o mandatu pooblaščenca za zaslišanje v nekaterih postopkih o konkurenci — UL L 162, 19.6.2001, str. 21)

(2006/C 149/06)

V osnutku odločbe v tej zadevi so predložene naslednje pripombe glede pravic strank do zaslišanja.

Na podlagi več prejetih pritožb, ki so jih poslali pooblaščeni zastopniki in končni potrošniki, naj bi podjetje Peugeot SA izvajalo ukrepe, s katerimi so poskušali omejiti izvoz vozil Peugeot na Nizozemsko in Nemčijo.

Komisija je 30. aprila 2004 poslala obvestilo o nasprotovanju podjetjem Automobiles Peugeot SA („AP“) v Franciji, Peugeot Deutschland Gmbh v Nemčiji („PDG“), Peugeot Nederland BY („PNE“) na Nizozemskem, v katerem je predhodno ugotovila, da je skupina sprejela „splošno strategijo, s katero je poskušala omejiti čezmejno prodajo avtomobilov končnim potrošnikom, in torej omejiti konkurenco med avtomobilskimi znamkami med člani distribucijske mreže, lociranimi v različnih državah članicah“.

Komisija je glede Nemčije predvidela štiri ugovore, in sicer: „Elemente nadomestil za koncesionarje, ki so bili člani mreže, nekatere promocijske ukrepe, omejitev dobave članom mreže in pritiske na koncesionarje, s katerimi se je izvajalo omejevanje izvoza.“

Komisija je glede Nizozemske predvidela štiri ugovore, ki so podobne narave kot tisti glede Nemčije, in sicer: „i) omejevalna politika v zvezi z nadomestili za koncesionarje, ii) omejevalna politika pri promocijskih kampanjah, iii) politika omejene dobave koncesionarjem ter iv) posebna opozorila in neposredno zavezujoča navodila več koncesionarjem, s katerimi se je izvajalo omejevanje izvoza.“

Stranki sta imeli 11. in 12. maja 2004 dostop do dokumentacije v prostorih Komisije.

Na podlagi obrazložene zahteve, ki sta jo predložili stranki, je bil začetni rok za odgovor na obvestilo o nasprotovanju podaljšan do 30. julija 2004.

Stranki sta odstopili od svoje pravice do uradnega ustnega zaslišanja.

Po odgovoru podjetja Peugeot na navedbo ugovorov je Komisija opravila dodatna zaslišanja. Komisija je ob dodatnih zbranih informacijah ponovno proučila svoj položaj glede obvestila o nasprotovanju za nemško stran, od katerega je nato odstopila.

Glede nizozemske strani osnutek končne odločbe ohranja prvotno navedene ugovore, ki zadevajo omejevalno politiko v zvezi z nadomestili za koncesionarje in pritiski, ki so se izvajali na koncesionarje.

Komisija je zaradi preglednosti in da bi dopolnila dostop do dokumentacije strankama 26. maja 2005 poslala dopis z dejstvi in prilogami. Obrazložitev in pomisleki, ki jih je vseboval ta dopis, niso pomenili novih ugovorov, ampak so strankama omogočili, da sta navedli potrebne pripombe za svojo obrambo v zvezi s predhodno navedenimi ugovori.

Stranki sta predložili svoje pripombe 27. junija 2005.

V okviru tega postopka sta stranki sprožili določeno število vprašanj v zvezi z dostopom do dokumentacije. Stranki sta tako aprila 2003 na pooblaščenca za zaslišanje naslovili dopis.

Podjetje Peugeot je tako menilo, da med zaslišanji, ki jih je Komisija opravila aprila 2003, niso bila spoštovana postopkovna jamstva. Dva dokumenta z rezultati pravnega pregleda, ki so ga po preiskavah 22. in 23. septembra 2003 opravili odvetniki na zahtevo podjetja Peugeot in na katerih je bila oznaka „strogo zaupno“, sta bila zasežena. Podjetje Peugeot je zahtevalo njuno vračilo, kar se je zgodilo 14. aprila 2003 na srečanju, ki je potekalo na generalnem direktoratu za konkurenco. Zapisnik vračila dokumentov nedvoumno navaja, da so bili zadevni dokumenti sestavljeni za obrambo podjetja ter da so tako zaščiteni kot korespondenca med odvetnikom in njegovo stranko. Pooblaščenec za zaslišanje, ki je bil tedaj odgovoren za dokumentacijo, je 28. aprila 2003 ocenil, da so se v poteku postopka, zaključenem z dopisom služb Komisije, v katerem je bilo zagotovljeno, da ni bila shranjena nobena kopija in da na koncu ne bo uporabljen proti podjetju, spoštovale pravice do obrambe. Potrdil je tudi, da so se uradniki Komisije omejili na najmanjše in potrebno preverjanje zadevnih dokumentov.

Ob upoštevanju zgoraj navedenega menim, da je bila spoštovana pravica do zaslišanja v tej zadevi. Menim, da je osnutek končne odločbe temelji le na ugovorih, v zvezi s katerimi sta imeli stranki pravico do pripomb.