[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 27.10.2006

COM(2006) 639 konč.

POROČILO KOMISIJE

POVEZANOST MED DIREKTIVO O STRATEŠKI OKOLJSKI PRESOJI IN SKLADI SKUPNOSTI {SEC(2006) 1375}

POROČILO KOMISIJE

POVEZA NOST MED DIREKTIVO O STRATEŠKI OKOLJSKI PRESOJI IN SKLADI SKUPNOSTI

1. OZADJE IN NAMEN POROčILA

Direktiva 2001/42/ES o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (Direktiva o strateški okoljski presoji)[1] je bila sprejeta julija 2001 in bi morala biti prenesena v zakonodajo držav članic do 21. julija 2004. Ta direktiva predpisuje okoljsko presojo za več različnih načrtov in programov pred njihovim sprejetjem.

Podobne, vendar ne enake zahteve za predhodno vrednotenje okolja v sedanjem programskem obdobju (2000–2006) veljajo za razvojne načrte strukturnih skladov, pomoč in programska dopolnila v skladu z Uredbo (ES) št. 1260/1999 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o strukturnih skladih.[2],[3] Ta uredba opredeljuje strukturne sklade v smislu Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR), Evropskega socialnega sklada (ESS), Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) na podlagi Uredbe (ES) št. 1257/1999 in Finančnega instrumenta za usmerjanje ribištva (FIUR).[4]

Ti načrti in programi strukturnih skladov so bili izrecno izvzeti iz uporabe Direktive o strateški okoljski presoji za tekoče programsko obdobje.[5] Razlog je v tem, da bi bili načrti in programi strukturnih skladov skoraj gotovo sprejeti pred rokom za prenos direktive v zakonodajo držav članic (tj. do 21. julija 2004) in bi bili predmet predhodnega vrednotenja okolja. Z izvzetjem sta se preprečila kakršno koli tveganje v zvezi s podvajanjem presoje ali nasprotujočimi si zahtevami zanjo, ki izhajajo iz uporabe dveh pravnih instrumentov, in kakršna koli negotovost, ki bi lahko izhajala iz tega. Izvzetje ne velja za prihodnja programska obdobja (od leta 2007) na podlagi novih uredb.[6]

Člen 12(4) Direktive 2001/42/ES zahteva, da Komisija „poroča o povezanosti med to direktivo ter uredbama (ES) št. 1260/1999 in (ES) št. 1257/1999 dovolj zgodaj pred iztekom programskih obdobij, določenih v teh uredbah, da se zagotovi usklajen prijem glede na to direktivo in kasnejše uredbe Skupnosti“.

Namen tega poročila je izpolniti to obveznost. Obravnava politično in pravno ozadje okoljske politike in sofinanciranja ES, razlaga, kako je treba določiti področje uporabe Direktive o strateški okoljski presoji in kako je ta povezana s programskim obdobjem 2007–2013, primerja predhodno vrednotenje okolja za obdobje 2000–2006 s strateško okoljsko presojo na podlagi Direktive ter oblikuje nekatere sklepe o povezanosti strateške okoljske presoje in strukturnih skladov na podlagi preteklih izkušenj.

2. OKOLJSKA POLITIKA IN SOFINANCIRANJE EU

Pogodba ES v členu 6 določa, da je treba zahteve za varstvo okolja vključiti v opredelitve in izvajanje politik EU. Člen 174(2) in (3) določa, da je „cilj okoljske politike Skupnosti ... doseči visoko raven varstva, pri čemer se upošteva raznolikost razmer v posameznih regijah Skupnosti“ in da „pri oblikovanju svoje okoljske politike Skupnost upošteva … okoljske razmere v različnih regijah Skupnosti; … gospodarski in socialni razvoj Skupnosti kot celote in uravnotežen razvoj njenih regij“. Razen tega je eden od namenov Kohezijskega sklada zagotoviti finančna sredstva za projekte na področju okolja (člen 161).

Strategija EU za trajnostni razvoj, ki jo je potrdil Evropski svet na zasedanju v Göteborgu leta 2001, je poudarila politično obvezo, da mora biti trajnostni razvoj glavna skrb vseh politik. Poudaril je, da so potrebne boljše informacije za sistematično ocenjevanje predlogov.[7] Direktiva o strateški okoljski presoji je pomemben instrument pri zagotavljanju takšnih informacij, tako da se lahko okoljski dejavniki bolje vključijo v sektorske predloge, ko se ti razvijajo, in je zato mogoče najti bolj trajnostne rešitve. Njena cilja sta:

„zagotoviti visoko raven varstva okolja in prispevati k vključevanju okoljskih vidikov v pripravljanje in sprejemanje načrtov in programov, zato da se spodbuja trajnostni razvoj“ (člen 1).

Ta cilja je treba doseči z:

zagotovitvijo, da se izvede „okoljska presoja nekaterih načrtov in programov, ki bodo verjetno znatno vplivali na okolje“ (člen 1); in, da se „taki vplivi izvajanja [teh] načrtov in programov upoštevajo med njihovo pripravo in pred sprejetjem“ (uvodna izjava 4).

Za tekoče programsko obdobje strukturnih skladov Uredba Sveta (ES) št. 1260/1999 upošteva člen 6 Pogodbe ES, tako da izpolnjevanje prednostnih ciljev skladov med drugim poveže s trajnostnim razvojem ter varstvom in izboljšanjem okolja (člen 1) ter da od Komisije in držav članic zahteva, da zahteve za varstvo okolja vključijo v opredelitev in izvajanje dejavnosti strukturnih skladov (člen 2). Določa zlasti predhodno vrednotenje pomoči Skupnosti, vključno z okoljskimi vidiki (člen 41).

Podobno Uredba (ES) št. 1257/1999 vključuje „ohranjanje in spodbujanje naravnih vrednot in trajnostnega kmetijstva ob upoštevanju okoljskih zahtev“ kot enega od ciljev EJKUS (člen 2).

V sedanjem programskem obdobju (2000–2006) je cardifski proces povečal poudarek na vključevanju okoljskih zahtev in dolgoročnih vplivih sektorskih strategij; razen tega se bolj upoštevajo okoljski cilji in kazalniki, okoljska presoja projektov in predhodno vrednotenje programov v skladu z zahtevami člena 41 Uredbe 1260/1999. Uporaba skladov je zato pomembno izhodišče za uveljavitev okoljske politike EU.

Za naslednje programsko obdobje (2007–2013) se je postopek financiranja poenostavil in decentraliziral. V splošnem smislu reforme so se cilji pospeševanja trajnostnega razvoja ter varstva in izboljševanja okolja ohranili v skladu s sklepi iz Göteborga.

Finančna perspektiva za obdobje 2007–2013 je zmanjšala število strukturnih skladov. Strukturni skladi za obdobje 2007–2013 bodo vključevali ESRR in ESS ter Kohezijski sklad. Evropski sklad za ribištvo (ESR) in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP) nista več strukturna sklada v ožjem smislu in sta v različnih razdelkih finančne perspektive. Ker se želi doseči usklajenost in ker se v vseh primerih uporablja ista utemeljitev, obravnava to poročilo povezanost med Direktivo o strateški okoljski presoji in vsemi temi skladi, vključno s Kohezijskim skladom, ki bo na podlagi nove uredbe oblikovan kot program.

Čeprav se za operativne programe zahteva predhodno vrednotenje, to ni potrebno za nacionalne strateške referenčne okvire (NSRO) (ali nacionalne strateške načrte v EKSRP in ESR); prav tako se zdaj ne zahteva ločeno predhodno vrednotenje okolja (ki ga je dejansko nadomestila Direktiva o strateški okoljski presoji).

Uredba Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija 2006 o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999[8] navaja: „Ukrepi v okviru skladov vključujejo, na nacionalni in regionalni ravni, prednostne naloge Skupnosti v smeri trajnostnega razvoja s povečanjem rasti, konkurenčnosti in zaposlovanja, socialne vključenosti ter varovanja in kakovosti okolja“. (člen 3). Prav tako jasno navaja, da se cilji skladov uresničujejo v okviru trajnostnega razvoja in podpore s strani Skupnosti cilju varovanja in izboljšanja okolja, kot je zapisano v členu 6 Pogodbe (člen 17).

Splošna naloga EKSRP[9] je prispevati „k pospeševanju trajnostnega razvoja podeželja na celotnem območju Skupnosti“ (člen 3), med njegovimi cilji pa je izboljšanje „okolja in pokrajine s podporo za upravljanje z zemljišči“ (člen 4(b)).

Podobno Uredba Sveta št. 1198/2006 o Evropskem skladu za ribištvo (ESR) vključuje cilj pospeševanja varstva in izboljšanja okolja in naravnih virov v okviru ribiškega sektorja ter spodbujanja trajnostnega razvoja in izboljšanja kakovosti življenja v območjih z dejavnostmi ribiškega sektorja (člen 4(e) in (f)).

V naslednjem programskem obdobju bo zato podpora teh evropskih instrumentov za sofinanciranje še naprej glavni katalizator za izboljševanje okolja.

3. UPORABA DIREKTIVE O STRATEšKI OKOLJSKI PRESOJI PRI NAčRTIH IN PROGRAMIH IZ SKLADOV SKUPNOSTI

Direktiva o strateški okoljski presoji se uporablja za vsak načrt ali program, ki spada na področje njene uporabe, kot je določeno v členih 2 in 3. Izvzetje načrtov in programov strukturnih skladov ne bo veljalo za programsko obdobje 2007–2013, uredbi št. 1083/2006 in št. 1698/2005 pa se izrecno sklicujeta na potrebo, da se pri vrednotenjih, ki se bodo izvajala v okviru skladov[10], upoštevata zakonodaja o presoji vpliva na okolje in strateška okoljska presoja. Zato bo po letu 2006 za vsak načrt ali program na podlagi nove Uredbe, ki spada na področje njene uporabe, potrebna presoja, kot je določeno v direktivi.[11]

Člena 2 in 3 Direktive o strateški okoljski presoji vsebujeta skupino preskusov, ki jih je treba izvesti, da se ugotovi, ali je strateška okoljska presoja za načrt ali program potrebna. Priloga 1 spodaj (ki temelji na predhodnih smernicah Komisije)[12] na kratko analizira, kako se ti preskusi uporabljajo pri načrtih in programih v okviru skladov Skupnosti. Sklep Komisije (brez poseganja v vlogo Sodišča Evropskih skupnosti pri razlagi zakonodaje ES) je, da za programsko obdobje 2000–2006 veliko načrtov in programov strukturnih skladov izpolnjuje merila iz členov 2 in 3 Direktive o strateški okoljski presoji ter bi jih bilo treba oceniti na podlagi te direktive, če bi ta veljala, ko so bili pripravljeni.

Uredba 1083/2006 za obdobje 2007–2013 ne zahteva predhodnega vrednotenja NSRO, ampak zahteva vrednotenje za operativne programe (člen 48(2)). Odsotnost zahteve za posebno predhodno vrednotenje okolja pomeni, da ni takšne nevarnosti za pravno neskladnost v zakonodaji Skupnosti ali neusklajenost z Direktivo o strateški okoljski presoji, kot je obstajala za programsko obdobje, ki se konča leta 2006.

Zahteva iz člena 47 Uredbe 1083/2006, da vrednotenje upošteva zakonodajo Skupnosti v zvezi z vplivom na okolje in strateško okoljsko presojo, poudarja, da zadevne direktive veljajo, kadar so izpolnjena merila, ki jih vsebujejo.

Zaradi načina opredelitve področja uporabe Direktive o strateški okoljski presoji ter razlik v naravi načrtov in programov na podlagi skladov ni mogoče natančno predvideti, kateri načrti in programi spadajo na področje njene uporabe, vendar bo strateška okoljska presoja najverjetneje potrebna za operativne programe.

Ključni preskus pri odločanju o uporabi v tem smislu običajno preverja, ali zadevni operativni program določa okvir za prihodnjo odobritev projektov, ker se pričakuje, da bodo druga merila v zvezi z operativnim programom (tj. tista iz člena 2) izpolnjena.

Operativne načrte je treba zato preveriti, da se oceni potreba po strateški okoljski presoji in ker je lahko v zvezi s strukturnimi skladi in Kohezijskim skladom potrebna presoja na podlagi Direktive, zlasti če (ampak ne izključno v tem primeru) vključujejo projekte iz Prilog I ali II k Direktivi PVO.[13]

Če države članice izpolnjujejo minimalne zahteve Uredbe št. 1083/2006, po mnenju Komisije strateška okoljska presoja ne bo potrebna za NSRO (ker ne bodo določili okvira za prihodnje soglasje za izvedbo projektov), čeprav se lahko državam članicam vseeno zdi uporabna.

Enaka utemeljitev velja tudi za nacionalne strateške načrte za razvoj podeželja, programe za razvoj podeželja, ki se zahtevajo na podlagi Uredbe EKSRP, ter nacionalne strateške načrte in operativne programe iz Uredbe ESR. Tudi tu se ne pričakuje, da bo za načrte na nacionalni ravni, ki izpolnjujejo minimalne zahteve zadevne uredbe, potrebna strateška okoljska presoja (ker ne določajo okvira za prihodnje soglasje za izvedbo), vendar bo verjetno potrebna za programe za razvoj podeželja in operativne programe (za ribištvo). Zato jih je treba pregledati glede na zahteve Direktive, tako kot je treba to storiti za vse regionalne programe, ki izpolnjujejo merila Direktive.

Organi bodo morali biti previdni pri odločanju glede uporabe Direktive o strateški okoljski presoji, da se bodo izognili tveganju za neskladnost; kadar se ta direktiva uporablja, morajo biti države članice pred sprejetjem operativnega programa sposobne dokazati, da izpolnjujejo njene zahteve.

Države članice so bile opozorjene na obveznosti v zvezi z Direktivo o strateški okoljski presoji v smernicah o predhodnem vrednotenju, ki jih je pripravila Komisija in v katerih se med drugim predlaga, kako se lahko strateška okoljska presoja uporabi kot dopolnilo k predhodnemu vrednotenju (to vprašanje delno obravnava poglavje 6 spodaj).[14]

4. ZAHTEVE ZA OKOLJSKO PRESOJO NA PODLAGI DIREKTIVE O STRATEšKI OKOLJSKI PRESOJI

V skladu z Direktivo o strateški okoljski presoji vsebuje okoljska presoja naslednje elemente:

a) Določanje obsega okoljskega poročila

Pri odločanju o obsegu in natančnosti informacij, ki morajo biti vključene v okoljsko poročilo (določanje obsega), se je treba posvetovati z okoljskimi organi, ki jih imenujejo države članice (člen 5(4)).

b) Priprava okoljskega poročila

Poročilo (ki mora biti ustrezne kakovosti) mora vsebovati informacije, ki jih je smiselno zahtevati (člen 5(2)), njegova vsebina pa določena v Prilogi I k Direktivi (glej Prilogo 2 spodaj).

c) Posvetovanje

Ko se pripravita osnutek načrta ali programa in okoljsko poročilo, morajo imeti javni in okoljski organi možnost predložitve svojega mnenja o osnutku načrta ali programa in okoljskega poročila (člen 6). „Javnost“ je opredeljena kot ena ali več fizičnih ali pravnih oseb ter, skladno z nacionalno zakonodajo ali prakso, njihova združenja, organizacije ali skupine. Javnost mora biti določena in mora vključevati javnost „ki jo bo ali bi jo lahko odločanje po tej direktivi prizadelo ali ki ima interes pri takem odločanju, skupaj z ustreznimi nevladnimi organizacijami, kakršne so organizacije, ki spodbujajo varstvo okolja, in drugimi zadevnimi organizacijami“. Ta direktiva je tako usklajena z Aarhuško konvencijo.[15]

Druge države članice, na okolje katerih bo načrt ali program verjetno vplival, morajo biti prav tako obveščene in jih je treba vprašati, ali želijo sodelovati pri posvetovanjih (člen 7).

d) Upoštevanje okoljskega poročila in rezultatov posvetovanj pri odločanju

Pri pripravi načrta ali progama (člen 8) je treba upoštevati okoljsko poročilo in mnenja, prejeta med posvetovanjem. Zato bo morda potrebno ali zaželeno uvesti spremembe k osnutku načrta ali programa.

e) Obveščanje o odločitvi

Pristojni okoljski organi in javnost (ter vsaka država članica, s katero so bila opravljena posvetovanja) morajo biti obveščeni o sprejetju načrta ali programa, razen tega pa jim morajo biti na voljo tudi nekatere dodatne informacije (vključno s tem, kako se upoštevajo okoljski vidiki in rezultati posvetovanj) (člen 9).

f) Spremljanje

Spremljanje ni vključeno v opredelitev okoljske presoje iz člena 2, vendar Direktiva v členu 10 zahteva, da se znatni okoljski vplivi izvajanja načrtov in programov spremljajo in nadzorujejo, da se med drugim dovolj zgodaj ugotovijo nepredvideni škodljivi vplivi in se lahko sprejmejo ustrezni sanacijski ukrepi. Da se prepreči podvajanje, se lahko uporabi obstoječa ureditev spremljanja (člen 10). Natančen režim spremljanja bo odvisen od narave in vsebine zadevnega načrta ali programa. Za ribiške programe manjšega obsega, ki predvidevajo le en ali dva projekta, je na primer primeren drugačen režim kot za program, ki vključuje visoke naložbe v infrastrukturo.

5. SKLADNOST MED PRAKSO V OKVIRU SEDANJIH UREDB O STRUKTURNIH SKLADIH IN ZAHTEVAMI DIREKTIVE O STRATEšKI OKOLJSKI PRESOJI

Zahteve za predhodno vrednotenje okolja iz člena 41(2)(b) Uredbe (ES) 1260/1999 so sorazmerno kratke. Vključevati mora:

- vrednotenje stanja okolja zadevnih regij, zlasti tistih območij okolja, na katera bo pomoč iz strukturnih skladov lahko znatno vplivala;

- predpise za vključitev okoljske razsežnosti v pomoč iz strukturnih skladov in njihovo skladnost s kratko- in dolgoročnimi cilji na nacionalni, regionalni in lokalni ravni;

- predpise za zagotovitev skladnosti s pravili Skupnosti o okolju;

- oceno pričakovanega vpliva strategije in pomoči iz strukturnih skladov na stanje okolja.

Pri izvajanju teh zahtev v praksi so organi v nekaterih državah članicah upoštevali smernice, izdelane na nacionalni ravni ali s strani Komisije[16], ali pa so se zgledovali po pobudah v Direktivi 2001/42/ES, čeprav se takrat ni uporabljala.

Glavne razlike med postopkom strateške okoljske presoje in najboljšo prakso v predhodni okoljski presoji načrtov in programov v sedanjem programskem krogu bi lahko povzeli na naslednji način:

(i) v skladu z Direktivo se je treba z okoljskimi organi posvetovati o obsegu in stopnji podrobnosti informacij, ki jih je treba vključiti v okoljsko poročilo;

(ii) obstaja uradna zahteva za razmislek o razumnih nadomestnih možnostih pri strateški presoji okolja;

(iii) zahteve Direktive glede informacij so izražene bolj celovito in strogo ter izrecno vključujejo presojo okoljskih težav in ciljev ter način, kako se ti upoštevajo (glej Prilogo 3 spodaj);

(iv) Direktiva vsebuje uradno zahtevo za posvetovanje s splošno javnostjo (in izrecno z okoljskimi organi) o načrtu ali programu in okoljskem poročilu ter po potrebi določa čezmejno posvetovanje;

(v) med pripravo načrta ali programa je treba upoštevati okoljsko poročilo in rezultate posvetovanja; razen tega je treba, ko je poročilo sprejeto, javnosti, okoljskim organom in vsaki državi članici, s katero je bilo opravljeno posvetovanje, dati na voljo izjavo, ki povzema potek priprave.

Zato se zdi jasno, da bi moral v praksi premik s predhodnega vrednotenja okolja na strateško okoljsko presojo v skladu z Direktivo kljub izrazitim razlikam pri načinu izražanja zahtev zadevnih pravnih instrumentov pomeniti napredek glede na prejšnjo najboljšo prakso, ki državam članicam ne bi smel predstavljati nepremostljivih težav. Vendar je treba omeniti, da so zahteve Direktive posebne in da uvaja nekatere dodatne elemente v primerjavi s členom 41(2)(b). Razen tega je v nasprotju s prejšnjimi smernicami pravno izvršljiva.

Priloga 2 primerja postopek strateške okoljske presoje z zahtevami za programsko obdobje 2000–2006.

6. PROGRAMSKO OBDOBJE 2007–2013

Povezanost med Direktivo o strateški okoljski presoji in uredbami, ki urejajo programsko obdobje 2007–2013, se zdi pravno skladna in dopolnjujoča, spoštovanje zahtev strateške okoljske presoje pa mora privesti do nekaterih ustreznih izboljšav v primerjavi s sedanjim postopkom.[17] Te zahteve do določene stopnje formalizirajo to, kar je že bila najboljša praksa pri izvajanju predhodnih vrednotenj okolja, vendar bodo morali organi te dejavnosti pazljivo načrtovati, da bodo zagotovili nemoteno načrtovanje programov in presojo ter da se bo pri razvoju programa pridobilo čim več koristi iz strateške okoljske presoje.

Odsotnost kakršne koli zahteve za predhodno vrednotenje okolja, skupaj z določbami člena 11(2) Direktive o strateški okoljski presoji, ki dovoljuje usklajene ali skupne postopke, da bi se izognili podvojevanju, pomeni, da ni pravnih ovir za oblikovanje enotnega postopka presoje na ravni programa.

Organi si bodo prizadevali za preučitev uporabe Direktive o strateški okoljski presoji in čim hitrejšo vključitev okoljskih organov, da bi se izognili zamudam pri zaključevanju operativnih programov in programov za razvoj podeželja. Presojo in načrtovanje programov bo treba začeti približno istočasno, udeleženci pa se morajo redno obveščati. Okoljsko poročilo, ki je potrebno za strateško okoljsko presojo, bi bilo treba zaključiti, medtem ko se program razvija, da se bo lahko pri zasnovi programa izkoristilo boljše razumevanje verjetnih vplivov. Ekipa za načrtovanje programov in ekipa za ocenjevanje bosta morali tesno sodelovati (če teh dejavnosti ne bo izvajala samo ena ekipa).

Za organe je zlati priporočljivo, da pravočasno preučijo zahteve za zgodnje in učinkovito javno posvetovanje ter predlagajo način, kako ga nameravajo izvesti. Če tega ne bodo upoštevali dovolj zgodaj v postopku načrtovanja, lahko pride do zamud na poznejši stopnji ocene, ko bo čas mogoče bistvenega pomena. Izkušnje v Nemčiji in Veliki Britaniji v obdobju 2001–2006 na primer kažejo, da je posvetovanje mogoče opraviti ob upoštevanju časovnih omejitev. Skrbno načrtovanje ocene bi moralo omogočiti izvedbo okoljsko presojo, ki bo v skladu z Direktivo 2001/42/ES, brez nepotrebnega podaljševanja postopka načrtovanja. Če bodo okoljski interesi ustrezno zastopani v partnerskih sporazumih, bo mogoče okoljska vprašanja obravnavati in dokumentirati (ter vključiti priložnosti za doseganje pozitivnih okoljskih rezultatov) med razvojem programa.

Okoljsko poročilo je pomembno orodje za vključevanje okoljskih zadev v pripravo in sprejetje načrtov in programov. Vključevati mora informacije, ki se lahko upravičeno zahtevajo, pri čemer upošteva med drugim vsebino in raven podrobnosti načrta ali programa. To pomeni, da v poročilu za splošen, vseobsegajoč načrt morda ne bodo potrebne zelo natančne informacije in analiza, medtem ko je veliko več podrobnosti potrebnih za načrt ali program, ki že sam po sebi vključuje višjo raven podrobnosti. Pri izpolnjevanju zahtev iz Priloge I, morajo biti okoljska poročila torej v sorazmerju z naravo načrta ali programa, na katerega se nanašajo.

Če se bo strateška okoljska presoja opravila na strateški ravni (NSRO, NSP), bo preučila veliko področij, predlaganih za podporo, tako da se bodo zagotovili, kolikor je to mogoče, okoljsko koristni programi in ukrepi. Na programski ravni bo strateška okoljska presoja natančnejša. Presoja bo morala povezati opis okolja z vrstami vplivov, ki jih bodo verjetno imeli predlagani ukrepi, da se bo jasno pokazalo, kako bi ukrepi, ki se financirajo iz skladov, verjetno vplivali na okolje. Ne glede na vrsto načrta ali programa je treba na podlagi izkušenj določiti veljavnost in stabilnost izbranih kazalnikov; razen tega se morajo ti izbrati skrbno, da se bodo sčasoma pokazale okoljske koristi ukrepov v programih in da se bo omogočilo zadovoljivo spremljanje dosežkov ter prepoznavanje nepredvidenih škodljivih vplivov in njihovo ustrezno odpravljanje.

Operativni programi in programi za razvoj podeželja so lahko temelj za različne možne ukrepe, od katerih ne bodo vsi projekti v smislu Direktive. V takšnih primerih ni smiselno poskušati omejiti strateško okoljsko presojo le na elemente programa, ki so povezani samo s projektom. To morda dejansko ni v skladu z Direktivo. Bistvo strateške okoljske presoje je izboljšati načrtovanje; razen tega je bolj smiselno opraviti vrednotenje celotnega programa (z ustrezno vključitvijo vsakega njegovega vidika), kot poskušati uvesti umetna razlikovanja, ki lahko izkrivijo presojo.

Medtem ko bo strateška okoljska presoja pomagala optimizirati prispevek programov k trajnostnemu razvoju, bo izziv, kadar strateška okoljska presoja ni potrebna, oblikovati, izvajati in vrednotiti programe glede na potrebe trajnostnega razvoja ter ugotoviti načine za vključitev načel trajnostnega razvoja v projekte, tako da bo dodana vrednost njihovih rezultatov in vplivov ter širših razvojnih ciljev programa večja. V teh primerih bo treba pri predhodnem vrednotenju preučiti okoljske posledice predlogov. V sedanjem programskem obdobju obstajajo primeri ESS, ki uspešno vključujejo takšna načela.[18]

Veliko organov mora biti sposobnih nadgraditi prejšnje izkušnje pri vrednotenju okolja za prihajajoče programsko obdobje, medtem ko je za druge morda potrebno, da začnejo povečevati zmogljivosti. Med drugimi viri informacij so v priročniku z začetka leta 2006, ki ga je objavila Mreža programov za zeleni regionalni razvoj (GRDP)[19], tudi praktična navodila za uporabo strateške okoljske presoje v smislu kohezijske politike.

7. SKLEP

Zdi se, da je predhodno vrednotenje okolja za tekoče obdobje do leta 2006 imelo koristen vpliv na oblikovanje programov strukturnih skladov zaradi razvitejšega pristopa v primerjavi s predhodnim obdobjem (do leta 2000). Vrednotenja niso upoštevala le raven, na kateri je treba določiti določene cilje, ampak tudi njihovo utemeljitev (ali so to pravi cilji) ter najboljši način za njihovo doseganje. Zelo pomembno je, da predhodno vrednotenje vzpostavi jasno povezavo med rezultati, izsledki in posledicami ter vzročna razmerja med njimi. Jasno je, da so zahteve za vrednotenje iz Uredbe št. 1260/1999 pomagale spodbujati kulturo in zmogljivost vrednotenja v državah članicah. V nekaterih primerih je bilo pred znatnim črpanjem sredstev iz strukturnih skladov opravljenega zelo malo vrednotenja.

Splošna ugotovitev iz preteklih izkušenj je, da je dobro organiziran in ustrezno financiran sistem vrednotenja, ki ga podpirajo ustrezne strukture in jasen namen ali cilj, pomemben instrument pri maksimiranju koristi sofinanciranja s strani Skupnosti. Vrednotenja, ki jih v zgodnji fazi načrtovanja opravijo izkušeni ocenjevalci ter so osredotočena na ustrezna vprašanja in imajo podporo ključnih zainteresiranih strani, lahko pomagajo vzpostaviti celosten pristop k trajnostnemu razvoju, ki upošteva interese različnih zainteresiranih strani in omogoča razvoj okoljskih priložnosti. Ni jasnega dokaza, da bi imela odločitev o izključitvi programskega obdobja 2000–2006 iz zahtev glede strateške okoljske presoje škodljive posledice za okolje, saj se je zahtevalo ločeno predhodno vrednotenje okolja. V programskem obdobju 2007–2013 bo to ločeno vrednotenje učinkovito nadomestila strateška okoljska presoja, ki bo pomembno orodje za spodbujanje trajnostnega razvoja in bo lahko izkoristila strokovno znanje o vrednotenju, ki se bo razvilo v programskem obdobju 2000–2006.

[1] UL L 197, 21.7.2001, str. 30. Besede „strateška“ ni v direktivi ali njenem naslovu. V tem poročilu se uporablja le zaradi njene primernosti.

[2] UL L161, 26.6.1999, str. 1.

[3] Tudi za načrte in programe strukturnih skladov je potrebno predhodno ovrednotenje v zvezi z družbenimi in gospodarskimi razmerami ter enakostjo moških in žensk. Direktiva 2001/42/ES teh vidikov ne upošteva, zato se v tem poročilu ne obravnavajo.

[4] Glej člen 2 Uredbe 1260/1999. Člen 49 Uredbe EJKUS (Uredba Sveta (ES) št. 1257/1999 z dne 17. maja 1999 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS) ter o spremembi in razveljavitvi določenih uredb, UL L 160, 26.6.1999, str. 80) zahteva, da mora vrednotenje načrtov in programov iz navedene uredbe upoštevati načela iz členov 40–43 Uredbe 1260/1999. Člen 1 Uredbe FIUR ((ES) št. 1263/1999) zahteva, da strukturni ukrepi, ki se izvajajo s finančno pomočjo na podlagi navedene uredbe, podpirajo cilje, določene (med drugim) v Uredbi (ES) 1260/1999.

[5] Člen 3(9) Direktive 2001/42/ES.

[6] Uredba Sveta (ES) št. 1083/2006 z dne 11. julija o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1260/1999. Uredba Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005 o podpori za razvoj podeželja iz Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP); Uredba Sveta (ES) št. 1198/2006 z dne 27.7.2006 o Evropskem skladu za ribištvo (ESR).

[7] COM(2001)264 konč. Sklepi predsedstva: SN 200/1/01 REV 1.

[8] UL L 210, 31.7.2006, str. 25.

[9] Uredba Sveta (ES) št. 1698/2005 z dne 20. septembra 2005.

[10] Glej člen 47 Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006 in člen 84 Uredbe Sveta (ES) št. 1698/2005. Člen 44 Uredbe ESR se bolj splošno sklicuje na upoštevanje okoljskega vpliva.

[11] Edine izjeme bi bili primeri, v katerih država članica na podlagi člena 3(3) ali (4) določi, da presoja ni potrebna, ker ni verjetno, da bi imel načrt ali program znaten vpliv na okolje, ali primeri, ki spadajo med izvzetja iz člena 3(8).

[12] Izvajanje Direktive 2001/42/ES; glej http://ec.europa.eu/environment/eia/sea-support.htm.

[13] Direktiva Sveta z dne 27. junija 1985 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (85/337/EGS), kakor je bila spremenjena z direktivama 97/11/ES in 2003/35/ES.

[14] Glej http://ec.europa.eu/comm/regional_policy/sources/docoffic/working/doc/exante_sf2007-2013_en.pdf.

[15] Ekonomska komisija Združenih narodov za Evropo, Konvencija o dostopu do informacij, sodelovanju javnosti v odločanju in dostopu do sodišča v okoljskih zadevah, v Aarhusu, Danska, 25. junij 1998.

[16] „Priročnik za okoljsko presojo načrtov za regionalni razvoj in programov evropskih strukturnih skladov“, ki ga je pripravilo podjetje Environmental Resources Management za Evropsko komisijo, GDXI, Okolje, jedrska varnost in civilna zaščita, avgust 1998.Glej: http://www.europa.eu.int/comm/environment/eia/home.htm„Okolje in trajnostni razvoj“, Vodič za predhodno vrednotenje vpliva programov za razvoj podeželja na okolje“, ki ga je pripravil Ecotec Research and Consulting v imenu GD XVI Evropske komisije. Vrednotenje in dokumenti, št. 6, maj 1999.

[17] Priloga 3 k delovnem dokumentu „Predhodno vrednotenje pomoči iz strukturnih skladov“ vsebuje nasvete glede postopkov za predhodno vrednotenje in strateško okoljsko presojo ter je na voljo na spletni strani: http://ec.europa.eu/regional _policy/sources/docoffic/working/sf2000_en.htm.

[18] Macleod C., „Vključevanje trajnostnega razvoja v programe strukturnih skladov: Vrednotenje škotske izkušnje“. Evropsko okolje, 15, 2005, str. 313–331.

[19] GRDP, Priročnik za strateško okoljsko presojo za kohezijsko politiko, februar 2006.