SHEMA SPLOŠNIH TARIFNIH PREFERENCIALOV EVROPSKE UNIJE

Shema splošnih tarifnih preferencialov Evropske unije (v nadaljnjem besedilu: GSP) je splošna, nerecipročna in nediskriminatorna shema preferencialnih trgovinskih režimov s katerimi EU državam v razvoju dodeljuje preferencialni dostop do svojih trgov. V skladu s členom 208 Pogodbe o delovanju Evropske unije in nadrejenim dolgoročnim ciljem EU za trajnostni razvoj so splošni cilji GSP pomagati državam v razvoju zmanjšati revščino z dodeljevanjem preferencialnega dostopa do trga EU in spodbujanjem trajnostnega razvoja.

Cilj GPS je spodbujanje izvoza držav v razvoju v EU s preferencialnimi tarifami s poudarkom na državah, ki najbolj potrebujejo pomoč, in spodbujanjem rasti izvoza obstoječih izdelkov držav v razvoju ali diverzifikacije v nove izdelke. Cilj je državam pomagati pri razvoju njihovih industrij za povečanje produktivnosti in konkurenčnosti ter po možnosti spodbuditi diverzifikacijo in vlaganja. V skladu s politiko EU za trajnostni razvoj je cilj GSP tudi zagotavljanje spodbud za države v razvoju, da bi se zavezale k ratifikaciji in učinkovitemu izvajanju glavnih mednarodnih konvencij o človekovih pravicah in pravicah delavcev, varstvu okolja in dobrem upravljanju.

EU je sprejela GSP po priporočilu Konference ZN za trgovino in razvoj (UNCTAD) iz leta 1968 za uvedbo „splošnega sistema tarifnih preferencialov“, v skladu s katerim bi razvite države vsem državam v razvoju priznale trgovinske preferenciale. V sistemu STO/GATT GSP ureja „Sklep o vzajemnosti različne in ugodnejše obravnave ter večjem sodelovanju držav v razvoju“ (tako imenovana „pooblastilna klavzula“).

Evropska skupnost je leta 1971 prva začela izvajati shemo GSP. Odtlej se je GSP znatno spremenil. Za redno prilagajanje sheme v skladu s spreminjajočim se okoljem večstranskega trgovinskega sistema je bilo odločeno, da je treba shemo GSP izvajati v desetletnih ciklih. Sedanji cikel se je začel leta 2006 in se bo zaključil leta 2015. Ta shema se izvaja z zaporednimi uredbami, ki se uporabljajo tri leta, da se zagotovi redno posodabljanje GSP ob upoštevanju sprememb ustreznih trgovinskih podatkov. Trenutno veljavna shema GSP je bila določena z Uredbo Sveta (ES) št. 732/2008[1] (Uredba GSP), ki je začela veljati 1. januarja 2009 in preneha veljati 31. decembra 2011. Komisija je 26. maja 2010 sprejela predlog za podaljšanje veljavnosti te uredbe do 31. decembra 2013, da bi bilo dovolj časa za pregled GSP. Predlog je bil Svetu in Evropskemu parlamentu[2] poslan istega dne.

GSP za upravičence predvideva tri vrste režimov: splošni režim, posebni spodbujevalni režim za trajnostni razvoj in dobro upravljanje (v nadaljnjem besedilu: GSP+) ter pobudo „Vse razen orožja“ (EBA).

GSP+

Režim GSP+ omogoča dodatna tarifna znižanja poleg tistih, ki so na voljo v okviru splošnega GSP izbrani skupini držav v razvoju, ki so ranljive – zaradi nezadostne diverzifikacije trgovskega blaga, in nezadostne vključenosti v mednarodni trgovinski sistem. Za upravičenost do GSP+ morajo te države ratificirati in izvajati glavne mednarodne konvencije s področij človekovih pravic, pravic delavcev, varstva okolja in dobrega upravljanja. Namen GSP+ je spodbuditi nadaljnjo gospodarsko rast in tako upoštevati potrebo po trajnostnem razvoju.

V skladu z merili za upravičenost do GSP+ iz člena 8(1) Uredbe GSP se lahko preferenciali iz posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje priznajo državi, ki:

- je ratificirala in učinkovito izvaja vse konvencije iz Priloge III in

- se zaveže, da bo ohranila ratifikacije konvencij ter zakonodaje in ukrepov za njihovo izvajanje, in sprejme redno spremljanje in revizije uspešnosti izvajanja v skladu z izvedbenimi določbami konvencij, ki jih je ratificirala, ter

- šteje za ranljivo državo.

Merila ranljivosti so določena v členu 8(2) Uredbe GSP. Ranljiva država je država:

- ki je Svetovna banka tri leta zapored ni uvrstila med države z visokim dohodkom in katere pet največjih segmentov uvoza v EU, za katerega velja splošni sistem preferencialov, predstavlja več kot 75 % vrednosti njenega skupnega uvoza, za katerega velja splošni sistem preferencialov, ter

- katere uvoz v EU, za katerega velja splošni sistem preferencialov, znaša manj kot 1 % vrednosti skupnega uvoza v EU, za katerega velja splošni sistem preferencialov.

Režim GSP+ je bil dodeljen, če je država ali ozemlje zanj vložilo zahtevek do 31. oktobra 2008 ali do 30. aprila 2010 ter je pregled zahtevka pokazal, da država ali ozemlje, ki je vložilo zahtevek, izpolnjuje pogoje.

STANJE

V skladu s členom 8(3) mora Komisija pred iztekom obdobja uporabe te uredbe in pravočasno za razpravo o naslednji uredbi Svetu predložiti poročilo o stanju ratifikacije konvencij iz Priloge III in vsa priporočila ustreznih organov za spremljanje.

To poročilo zajema opis stanja ratifikacije in učinkovitega izvajanja konvencij iz Priloge III v 16 državah upravičenkah do režima GSP+: Armeniji, Azerbajdžanu, Boliviji, Kolumbiji, Kostariki, Ekvadorju, Salvadorju, Gruziji, Gvatemali, Hondurasu, Mongoliji, Nikaragvi, Panami, Peruju, Paragvaju in Šrilanki.

Komisija je 9. decembra 2008 sprejela Odločbo[3], ki določa seznam upravičenk do GSP+. Režim GSP+ je bil priznan državam, ki so izpolnjevale pogoje iz Uredbe GSP. Seznam je obsegal naslednjih 16 držav: Armenijo, Azerbajdžan, Bolivijo, Kolumbijo, Kostariko, Ekvador, Salvador, Gruzijo, Gvatemalo, Honduras, Mongolijo, Nikaragvo, Paragvaj, Peru, Šrilanko in Venezuelo.

V primerjavi s prejšnjim režimom GSP+ za obdobje 2006–2008[4] so bile vključene tri nove države: Armenija, Azerbajdžan in Paragvaj. Moldavija in Venezuela sta nehali biti upravičenki. Moldavija je bila marca 2008 izločena s seznama držav upravičenk, ker so ji bili dodeljeni avtonomni preferenciali v okviru ločenega pravnega instrumenta EU. Venezuela je bila avgusta 2009 izločena s seznama držav upravičenk[5], ker ni ratificirala Konvencije Združenih narodov (ZN) proti korupciji.

Panama ni vložila vloge za GSP+ do 31. oktobra 2008, zato ni uživala ugodnosti iz režima GSP+ od 1. januarja 2009 do 30. junija 2010[6].

S 16. avgustom 2010 je bila Šrilanka začasno izključena iz režima GSP+ (glej podrobnosti v oddelku o Konvenciji o človekovih pravicah).

A. Stanje ratifikacije

Vse države upravičenke so ratificirale vse konvencije iz Priloge III Uredbe GSP.

B. Stanje glede učinkovitega izvajanja

Komisija mora v skladu s členom 8(3) Uredbe GSP preverjati stanje ratifikacije in učinkovitega izvajanja konvencij režima GSP+ s preučevanjem razpoložljivih informacij ustreznih organov za spremljanje. Od Komisije se pričakuje, da spremlja učinkovito izvajanje mednarodnih konvencij v skladu z njihovimi mehanizmi izvajanja. Pregled skladnosti z zahtevami režima temelji na poročilih in ugotovitvah organov za spremljanje zadevnih mednarodnih organizacij.

To poročilo prinaša splošni pregled ugotovitev organov spremljanja. Podrobna priporočila organov za spremljanje ZN in Mednarodne organizacije dela (ILO) ter drugih odborov za spremljanje skladnosti/izvajanja so v Prilogi IV spremnega dokumenta k poročilu o GSP+. Spremljanje je bilo osredotočeno zlasti na spremembe stanja glede na prejšnje poročilo.

Konvencije o človekovih pravicah

Države upravičenke na splošno izpolnjujejo zahteve glede učinkovitega izvajanja konvencij o človekovih pravicah. Vendar je pri večini držav prišlo do zamud pri poročanju organom spremljanja ZN. Organi spremljanja so zasledili več pozitivnih sprememb, vključno s sprejetjem zakonodajnih in političnih ukrepov za izvajanje konvencij. Organi spremljanja so pozdravili ta pozitivni razvoj in priporočili krepitev prizadevanj za polno uskladitev nacionalnih zakonodaj z zadevnimi konvencijami.

Obenem so organi spremljanja poudarili, da prihaja do nekaterih pomanjkljivosti pri usklajevanju zakonodaj s konvencijami in izvajanju konvencij v praksi. V zvezi s tem so organi spremljanja sprejeli priporočila za nadaljnje ukrepanje držav upravičenk. Komisija z dvostranskimi dialogi (podrobnosti so v oddelku o dialogu GSP+) natančno spremlja napredek držav upravičenk pri izpolnjevanju zahtev konvencij, tudi z namenom nadaljnjega napredka. Če bo potrebno, bodo sprejeti ustrezni ukrepi, kot je bilo storjeno v primeru Šrilanke.

Evropska komisija je leta 2008 prejela informacije, vključno z javno dostopnimi poročili in izjavami iz virov ZN in informacijami iz drugih ustreznih virov, vključno z nevladnimi organizacijami, da se nacionalna zakonodaja Šrilanke, ki vključuje mednarodne konvencije o človekovih pravicah, zlasti Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah, Konvencijo o preprečevanju mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja ter Konvencijo o otrokovih pravicah, ne izvaja učinkovito. Komisija je oktobra 2008 uvedla preiskavo[7]. S preiskavo, ki je temeljila na mnenjih zunanjih izvedencev, je bilo ugotovljeno, da Šrilanka teh treh konvencij ne izvaja učinkovito. Svet Evropske unije je 15. februarja 2010 sklenil, da se za Šrilanko začasno prekličejo ugodnosti preferencialnih tarif[8]. Posebni spodbujevalni režim za izdelke s poreklom iz Šrilanke je treba ponovno uvesti, če ni več razlogov, ki upravičujejo začasni preklic. EU ostaja zavezana uporabi GSP+ kot spodbude za čim hitrejše izboljšanje stanja človekovih pravic na Šrilanki. Začasni preklic je začel veljati 16. avgusta 2010.

Konvencije o pravicah delavcev

Države upravičenke na splošno izpolnjujejo zahteve glede učinkovitega izvajanja glavnih delovnih standardov ILO iz temeljnih konvencij ILO. Vendar so organi za spremljanje ILO poročali o pomanjkljivem izvajanju nekaterih konvencij, zlasti konvencij št. 87 in 98, pa tudi konvencij št. 100, 111, 138 in 182. Kljub tem težavam organi spremljanja priznavajo konstruktivno prizadevanje držav upravičenk v procesu spremljanja in ukrepe teh držav za izboljšanje situacije. Komisija z dvostranskimi dialogi (podrobnosti so v oddelku o dialogu GSP+) natančno spremlja napredek držav upravičenk pri izpolnjevanju zahtev konvencij, tudi z namenom nadaljnjega napredka. Če bo potrebno, bodo sprejeti ustrezni ukrepi.

Komisija je 31. marca 2008 uvedla preiskavo[9], da bi ugotovila, ali nacionalna zakonodaja Salvadorja še vključuje Konvencijo ILO št. 87 in ali se zadevna zakonodaja učinkovito izvaja. Komisija je v skladu s členom 19(2) Uredbe GSP in postopkom iz člena 27(5) Uredbe sklenila, da ugotovitve preiskave niso upravičevale začasnega preklica posebnega spodbujevalnega režima. Preiskava je bila zato zaključena.

Konvencije o varstvu okolja in dobrem upravljanju

Glede na poročila organov za spremljanje je bila skladnost z okoljevarstvenimi konvencijami in konvencijami o dobrem upravljanju na splošno zadovoljiva. Organi za spremljanje so poročali o vrsti pozitivnih sprememb v obdobju spremljanja, vključno z napredkom pri uveljavljanju nekaterih konvencij. Vendar še vedno prihaja do pomanjkljivosti pri obveznostih poročanja. Komisija z dvostranskimi dialogi (gl. naslednji oddelek) natančno spremlja napredek držav upravičenk pri izpolnjevanju zahtev konvencij, tudi z namenom nadaljnjega napredka. Če bo potrebno, bodo sprejeti ustrezni ukrepi.

Dialog GSP+

Ker je namen režima GSP+ tudi spodbuda državam upravičenkam za učinkovito izvajanje ustreznih konvencij, je Komisija leta 2009 v zvezi s tem uvedla vrsto dvostranskih dialogov s posameznimi državami upravičenkami GSP+, zlasti v zvezi s področji, na katerih so bile pri mednarodnem spremljanju ugotovljene težave in kjer bi lahko ta dialog pripomogel k izboljšavam pri učinkovitem izvajanju konvencij GSP+. Vse vlade upravičenih držav GSP+ so se na ta proces pozitivno odzvale, zlasti pa so cenile njegovo neformalnost, konstruktivnost in usmerjenost k rezultatom.

Za spodbujanje stalnega napredka pri izvajanju konvencij GSP+ namerava Komisija te dvostranske dialoge s posameznimi državami GSP+ ohraniti in po potrebi še okrepiti.

[1] Uredba (ES) št. 732/2008 z dne 22. julija 2008 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov za obdobje od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2011 (UL L 211, 6.8.2008, str. 1).

[2] V skladu s členom 207(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski parlament in Svet z uredbami, sprejetimi po rednem zakonodajnem postopku, sprejmeta ukrepe, s katerimi se opredeli okvir za izvajanje skupne trgovinske politike. Prejšnje uredbe GSP je Svet sprejel sam.

[3] Odločba Komisije 2008/938/ES z dne 9. decembra 2008 o seznamu držav upravičenk, ki so upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, kakor je predvideno v Uredbi Sveta (ES) št. 732/2008 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov v obdobju od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2011 (UL L 334, 12.12.2008, str. 90).

[4] Sklep Komisije 2005/924/ES z dne 21. decembra 2005 o seznamu držav upravičenk, ki so upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, kakor je predvideno v členu 26(e) Uredbe Sveta (ES) št. 980/2005 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov (UL L 337, 22.12.2005, str. 50).

[5] Odločba Komisije 2009/454/ES z dne 11. junija 2009 o spremembi Odločbe Komisije 2008/938/ES o seznamu držav upravičenk, ki so upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, kakor je predvideno v Uredbi Sveta (ES) št. 732/2008 o uporabi sheme splošnih tarifnih preferencialov v obdobju od 1. januarja 2009 do 31. decembra 2011 (UL L 149, 12.6.2009, str. 78).

[6] Panama od 1. julija 2010 spet uživa ugodnosti iz GSP+ na podlagi Sklepa Komisije 2010/318/EU z dne 9. junija 2010 o državah upravičenkah, ki so upravičene do posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje od 1. julija 2010 do 31. decembra 2011, kakor je določeno v Uredbi Sveta (ES) št. 732/2008 (UL L 142, 10.6.2010, str. 10).

[7] Sklep Komisije 2008/803/ES z dne 14. oktobra 2008 o začetku preiskave v skladu s členom 18(2) Uredbe Sveta (ES) št. 980/2005 glede učinkovitega izvajanja nekaterih konvencij o človekovih pravicah na Šrilanki (UL L 277, 18.10.2008, str. 34).

[8] Izvedbena uredba Sveta (EU) št. 143/2010 z dne 15. februarja 2010 o začasnem preklicu posebnega spodbujevalnega režima za trajnostni razvoj in dobro upravljanje, določenega z Uredbo (ES) št. 732/2008, v zvezi z Demokratično socialistično republiko Šrilanko (UL L 45, 20.2.2010, str. 1).

[9] Sklep Komisije 2008/316/ES z dne 31. marca 2008 o začetku preiskave v skladu s členom 18(2) Uredbe Sveta (ES) št. 980/2005 glede zaščite sindikalne svobode in varstva sindikalnih pravic v Salvadorju (UL L 108, 18.4.2008, str. 29).