o obvezni navedbi države izvora ali kraja porekla za mleko, mleko, ki se uporablja kot sestavina v mlečnih proizvodih, in vrste mesa, ki ni goveje, prašičje, ovčje, kozje in perutninsko meso

1.Uvod

Uredba (EU) št. 1169/2011 Evropskega parlamenta in Sveta o zagotavljanju informacij o živilih potrošnikom (v nadaljnjem besedilu: uredba IŽP) uvaja sklop določb o označevanju izvora za živila.

Zlasti člena 26(5) in (6) uredbe IŽP določata, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži niz poročil o možnosti za razširitev obveznega označevanja izvora za druga živila. Prvo poročilo o obveznem označevanju izvora za meso, uporabljeno kot sestavina v predpakiranih živilih, je bila sprejeto 17. decembra 2013.

To poročilo zajema obveznost Komisije, da do 13. decembra 2014 predloži poročila Evropskemu parlamentu in Svetu v zvezi z obvezno navedbo države izvora ali kraja porekla za mleko, mleko, ki se uporablja kot sestavina v mlečnih proizvodih, in vrste mesa, ki ni goveje, prašičje, ovčje, kozje in perutninsko meso. Za namene tega poročila se uporablja opredelitev mleka in mlečnih proizvodov iz dela III Priloge VII k Uredbi (EU) št. 1308/2013, . Zadevne vrste mesa so sveže in zamrznjeno konjsko, kunčje meso, meso severnih jelenov in jelenov, gojena in prostoživeča divjačina ter meso ptic, razen piščančjega, puranjega, račjega, gosjega mesa in mesa pegatk.

Kot je navedeno v členu 26(7) uredbe IŽP, se v tem poročilu upošteva:

–potreba po obveščanju potrošnika;

–izvedljivost obvezne navedbe države izvora ali kraja porekla za različne proizvode in

–analiza stroškov in koristi uvedbe takih zahtev za nosilce živilske dejavnosti in uprave ter njihov vpliv na notranji trg in mednarodno trgovino.

Z namenom natančne ocene obveznega označevanje izvora za živila iz tega poročila so službe Komisije pooblastile neodvisnega svetovalca za izvedbo raziskave (v nadaljnjem besedilu: študija), da bi analizirale učinke različnih možnosti označevanja. Glavne ugotovitve iz študije so obravnavane v tem poročilu. Prostovoljno ali obvezno označevanje izvora je bilo ocenjeno v 9 državah članicah za konzumno mleko in proizvode, katerih sestavina je mleko, kot so sir, jogurt itd., ter v državah, ki proizvedejo največ konjskega in kunčjega mesa ter divjačine.

2.Obvezno in prostovoljno označevanje izvora

Obvezno označevanje izvora obstaja za več izdelkov, kot so med, sadje in zelenjava, nepredelane ribe, goveje meso, oljčno olje, vino, jajca, uvoženo piščančje meso in žgane pijače. Kot je določeno v uredbi IŽP, je Komisija sprejela podrobna pravila glede obveznega označevanja izvora za sveže, ohlajeno in zamrznjeno prašičje, ovčje, kozje in perutninsko meso. Ta pravila določajo, da je obvezna navedba države, v kateri je bila žival rejena velik del svojega življenja, in navedba države zakola. Nove zahteve se bodo uporabljale od 1. aprila 2015 za predpakirano meso, države članice pa lahko same odločijo, ali bodo te zahteve veljale tudi za meso, ki ni predpakirano.

Čeprav natančni podatki za oceno tržnega deleža živilskih proizvodov, vključenih v sheme prostovoljnega označevanja živil, niso na voljo, obstoječe zaloge kažejo, da je v mlečnem in mesnem sektorju uporaba shem označevanja živil relativno večja. Mlečni in mesni proizvodi, ki se prodajajo na trgu EU, se že označujejo prostovoljno, in sicer prek sistema EU (ZOP, ZGO ali ZTP) ali prek zasebnih ali javnih organizacij (kot so skupine proizvajalcev, trgovci na drobno, nevladne organizacije ali javni organi). Tako označevanje se običajno nanaša na državo članico ali na nižjo geografsko raven (regijo). Merila, ki v okviru teh prostovoljnih shem povezujejo določene lastnosti z geografskim poreklom, se lahko med seboj občutno razlikujejo.

3.Mleko in druge vrste mesa – pregled sektorjev

3.1.Dobavne in predelovalne verige

Mlekarne, klavnice in predelovalni obrati so glavni akterji pri posredovanju informacij o izvoru naslednjemu udeležencu v prehranski verigi. Višja kot je stopnja vertikalne integracije, laže je zagotoviti posredovanje informacij o izvoru v prehranski verigi. Nasprotno pa bolj kot je predelava zapletena in izpopolnjena, bolj obremenjujoče bo označevanje izvora.

Podatki o strukturi sektorja mleka in mlečnih proizvodov EU, ki jih je zagotovila poizvedba, izvedena med oktobrom in novembrom 2009, kažejo, da mala in srednje velika podjetja, ki proizvedejo manj kot 100 000 ton mleka, predstavljajo 81 % predelovalcev mleka in predelajo 28,5 % celotne količine mleka. V državah članicah, ki so velike proizvajalke mleka, se približno 50 % predelave izvede v 5 največjih družbah. Kmetje so zaradi pokvarljivosti proizvodov in neprekinjenega toka proizvodnje močno odvisni od lokalnih predelovalcev. Predelovalci mleka običajno kupujejo surovo mleko in druge mlečne sestavine od več virov, v mlekarnah iz obmejnih regij pa je običajno, da se mleko različnega izvora predela skupaj, v istem obratu.

Vrste mesa, za katere velja to poročilo, pogosto vključujejo tudi kratke dobavne verige, pogosto v isti državi članici. Trgovci na drobno to meso večinoma kupujejo od trgovcev na promptnih trgih, v klavnicah ali razsekovalnicah. Konjsko meso ima lahko daljše dobavne verige z več gospodarskimi subjekti in več trgovanja znotraj in zunaj EU.

3.2.Poraba mleka, mlečnih proizvodov in vrst mesa, za katere velja to poročilo