[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 21.3.2007

COM(2007) 118 konc.

POROČILO KOMISIJE

Odgovori držav članic na Letno poročilo Računskega sodišča 2005{SEC(2007) 335}

KAZALO

1. Uvod 3

2. Ugotovitve iz izjave o zanesljivosti za leto 2005 4

3. Priprava letnega poročila Sodišča 7

4. Sklepne ugotovitve 9

1. UVOD

Evropsko računsko sodišče („Sodišče“) mora pripraviti letno poročilo v izjemno kratkih rokih, ki jih nalaga Pogodba ES, ki zahteva, da Sodišče predloži „izjavo o zanesljivosti poslovnih knjig ter zakonitosti in pravilnosti poslovnih dogodkov“[1]. Zlasti zagotovilo o zanesljivosti transakcij (poslovnih dogodkov) pomeni izziv, če se izdaja vsako leto – ne nazadnje zato, ker Sodišče opravlja revizije vse do ravni končnega upravičenca, zaradi česar je bilo za pripravo Letnega poročila 2005 potrebnih več kot 100 revizijskih obiskov v državah članicah.

Tudi zaradi časovnega pritiska je zelo težko pravočasno, tj. preden Sodišče dokonča letno poročilo, preveriti, ali se države članice z ugotovitvami Sodišča strinjajo ali ne. Kljub temu mora po tem Komisija izdati poročilo o odzivih držav članic na letno poročilo[2]. Njene službe se tudi zavežejo k podrobnemu spremljanju ugotovitev Sodišča in k sprejetju potrebnih korektivnih ukrepov.

Odzivi na Letno poročilo 2005 kažejo, da se države članice ne strinjajo z znatnim delom ugotovitev Sodišča, ki so bile uporabljene kot podlaga za delne pridržke v njegovi izjavi o zanesljivosti („DAS“), predstavljeni v Letnem poročilu 2005[3].

Nestrinjanje je bilo izrazitejše pri strukturnih ukrepih kot pri kmetijski politiki – zlasti v zadevah, za katere se šteje, da so imele finančni vpliv na proračun EU. Prav tako je bilo pri strukturnih ukrepih pogosteje, da so države članice spodbijale ugotovitve glede zadev, za katere je Sodišče menilo, da so imele največji finančni vpliv na proračun EU, tj. ko je bila neupravičena celotna transakcija iz finančnih sredstev EU.

Komisija je pri pripravi odgovorov na Letno poročilo 2005 poskušala upoštevati stališča držav članic. Vendar je to bilo v številnih primerih težavno, ker približno polovice odgovorov držav članic na izjave Sodišča s predhodnimi ugotovitvami ni bilo na razpolago dovolj časa pred kontradiktornim postopkom glede poročila med Sodiščem in Komisijo junija/julija 2006[4].

To zbirno poročilo je priložnost, da se proučijo načini za izboljšanje postopkov in možnosti za nova spoznanja. Ne more veljati za dodatni kontradiktorni postopek med Sodiščem in državami članicami niti za del izmenjav med Komisijo in državami članicami med podrobnim spremljanjem ugotovitev, ki trenutno poteka. Komisija zato ne deli nujno stališč, ki so jih sprejele države članice in so predmet tega poročila.

Namesto tega Komisija upa, da bodo vprašanja, ki se pojavljajo v njem, predmet stalne razprave o integriranem okviru notranje kontrole med Evropskim parlamentom, Svetom, Sodiščem in Komisijo.

V poročilu je predstavljena analiza ugotovitev Sodišča, na katerih temelji izjava o zanesljivosti za leto 2005 (oddelek 2). V njem je proučen tudi sedanji postopek za izmenjavo informacij med Sodiščem, državami članicami in Komisijo glede ugotovitev Sodišča (oddelek 3). Na koncu poročila so navedene sklepne ugotovitve (oddelek 4).

2. UGOTOVITVE IZ IZJAVE O ZANESLJIVOSTI ZA LETO 2005

Sodišče sestavi svojo izjavo o zanesljivosti na podlagi več virov dokazov, od katerih niso najmanj pomembne ugotovitve, do katerih je prišlo med revizijami organov in končnih uporabnikov v državah članicah[5]. Ugotovitve so razvrščene v naslednje kategorije:

(a) sistemske : Te ugotovitve se nanašajo na izvajanje nadzornih in kontrolnih sistemov. Sodišče prouči na primer, ali so sistemi pravilno vzpostavljeni, ali so naloge ustrezno ločene ter ali se kontrole izvajajo pravilno in tako pogosto, kot je to predvideno.

(b) formalne : Te ugotovitve se nanašajo na plačila končnim upravičencem, na primer kmetom, družbam itd., ter se zanje šteje, da nimajo morebitnega finančnega vpliva na splošni proračun EU ali pa da tega morebitnega vpliva ni mogoče količinsko opredeliti. V to kategorijo spadajo na primer ugotovitve, ko udeležba EU v projektih ni ustrezno oglaševana, ko se postopki javnih razpisov ne upoštevajo v celoti ali ko so podatki v dokumentaciji nepopolni.

(c) vsebinske : Tudi te ugotovitve se nanašajo na plačila končnim upravičencem, vendar se zanje šteje, da imajo (morebiten) finančni vpliv na splošni proračun EU, ki ga je mogoče količinsko opredeliti. V to kategorijo spadajo na primer ugotovitve, ko je velikost polja manjša od tiste iz zahtevka kmeta, ko manjkajo pomembna dokazila ali ko so odhodki, za katere vodja projekta zahteva povračilo, neupravičeni.

Vse ugotovitve, do katerih je Sodišče prišlo med revizijami na Komisiji ali v državah članicah, se skupaj z drugimi elementi, kot je analiza letnih poročil o dejavnostih in izjav generalnih direktorjev na Komisiji, upoštevajo pri sestavljanju izjave o zanesljivosti in vplivajo na končno mnenje Sodišča, ki je predstavljeno v letnem poročilu.

Zaradi priprave tega zbirnega poročila je Komisija prosila države članice, naj navedejo, če se v celoti ali delno strinjajo ali sploh ne strinjajo z ugotovitvami Sodišča[6]. Podrobnejša analiza odgovorov na ugotovitve, na katerih temelji izjava o zanesljivosti za leto 2005, je predstavljena v oddelku 2 Delovnega dokumenta služb Komisije, ki spremlja to poročilo. Glavni rezultati te analize so:

- Države članice so se večinoma bolj strinjale z ugotovitvami Sodišča glede kmetijske politike kot glede strukturnih ukrepov.

- Vsebinske ugotovitve, pri katerih je Sodišče menilo, da je celoten znesek transakcije nepravilno porabljen, so bile več kot dvakrat pogostejše pri strukturnih ukrepih kot pri kmetijski politiki.

- Pri kmetijski politiki je bila najpogostejša vsebinska ugotovitev razhajanje med velikostjo polj, kot jo je izmerilo Sodišče, in površino iz zahtevkov kmetov. Države članice so se strinjale z več kot 80 % teh ugotovitev.

- Pri strukturnih ukrepih je bila najpogostejša vsebinska ugotovitev pomanjkanje pomembnih dokazil. Države članice so se strinjale z manj kot 40 % teh ugotovitev.

Države članice so včasih navedle ukrepe, sprejete na podlagi ugotovitev Sodišča, s katerimi so se strinjale. Običajni nadaljnji ukrepi so bili na primer predložitev manjkajoče dokumentacije, sprožitev postopkov izterjave in/ali izdaja boljših smernic/navodil za izvedbene organe na kraju samem. Odvisno od izida sproženih postopkov izterjave bo morda končni finančni vpliv ugotovljenih zadev znatno manjši od tistega, ki ga je Sodišče predvidelo ob pripravi Letnega poročila.

Več držav članic je tudi vztrajalo pri tem, da je za pravila, ki urejajo dodelitev sredstev na področju strukturnih ukrepov, mogočih več različnih razlag. Irska je opozorila, da zaradi predhodnih problemov pri razlagi organi za upravljanje ne dovoljujejo več vključitve režijskih stroškov v zahtevke, predložene plačilnemu organu.

Ugotovitve glede merjenja površin (kmetijska politika)

Države članice so se strinjale z velikim delom ugotovitev Sodišča glede površin iz zahtevkov končnih upravičencev. Za te ugotovitve so bile pogosto izračunane sorazmerno nizke stopnje napake[7]. V tistih nekaj redkih primerih, ko se države članice niso strinjale z ugotovitvami Sodišča glede velikosti polj, so včasih poudarile, da so dejansko spoštovale veljavno zakonodajo – kljub ugotovitvi Sodišča. Vendar je mogoče, da te ugotovitve ne bodo vplivale na izjavo Sodišča o zanesljivosti kot celoto.

Poljska je na primer predložila pripombe na ugotovitev Sodišča glede nekega kmeta, ko so bili „ podatki, prijavljeni v zahtevku, preverjeni v okviru administrativnega pregleda na podlagi referenčne baze podatkov IAKS. […] Glede na to, da je bil v finančnem letu 2004 opravljen administrativni pregled na podlagi razpoložljivih referenčnih podatkov ter da ni razkril razlik med površino, prijavljeno v zahtevku, in podatki v referenčni bazi podatkov, je bil znesek plačila pravilno izračunan. “

Francija je za primere, ko je Sodišče preverjalo velikost polj, na splošno pripomnila, da „ na splošno dejstvo, da Sodišče izbira zadeve naključno, privede do preverjanja zadev, ki niso del vzorca, ki ga preverijo francoski organi . Poleg tega predpisi določajo, da se na kraju samem preveri 6,73 % zadev (v Franciji znaša ta delež 6,7 %), kar pomeni, da več kot 90 % ni preverjenih. “ Švedska je poslala podobno opazko.

Zakonodaja EU načeloma temelji na sorazmernosti med porabljenimi sredstvi EU in stroški kontrol, zato se od nacionalnih organov ne zahteva preverjanje vseh polj na kraju samem pred izvedbo plačil[8]. Zaradi pristopa k izbiri vzorcev, ki so ga sprejeli nacionalni organi, Komisija in Sodišče, je pričakovati, da je možnost ugotovitev v zvezi s primeri, ki jih pred tem nacionalni organi niso preverili na kraju samem, višja, kar kaže na potrebo po izboljšanju vsakodnevnega upravljanja ali celo povečanju števila preverjanj na kraju samem v primerih, ko je stopnja napake višja od praga pomembnosti. Kljub temu so lahko nacionalni organi v celoti upoštevali veljavna pravila.

Ugotovitve glede pomanjkljivih dokazil

Na področju strukturnih ukrepov je bila najpogostejša vsebinska ugotovitev pri pripravi izjave o zanesljivosti za leto 2005 pomanjkanje pomembnih dokazil. Države članice so ugovarjale tem ugotovitvam v več kot polovici primerov, ponavadi na podlagi tega, da so dokazila že bila predložena Sodišču ali so se medtem našla. Nekatere države članice so tudi trdile, da je bil rok za hranjenje dokazil v obdobju 1994–99 nejasen.

Primeri, v katerih so države članice izjavile, da so razkrile dokazila, ki jih je zahtevalo Sodišče, so navedeni spodaj. Komisija ne more takoj preveriti informacij, ki so jih predložile države članice, vendar bo mogoče izvedeno spremljanje.

Švedska je sporočila, da je kot nadaljnji ukrep na podlagi ugotovitev Sodišča glede programa iz Evropskega socialnega sklada izvedla lastno revizijo, „ po kateri so kritike Sodišča večinoma neutemeljene. Veliko dokazil, ki so po mnenju Računskega sodišča manjkala, je bilo v naknadni reviziji najdenih. […] Glede na to, da je od konca projekta preteklo več let, zadevnih dokazil namreč ni bilo mogoče vedno najti pri upravičencih, so pa bila shranjena v arhivih pristojnega organa. “

Irska je trdila, da v zakonodaji za obdobje 1994–1999 ni jasno določeno, od kdaj je treba hraniti dokazila, tj. ali od zadnjega plačila za projekt ali od zadnjega plačila za program[9].

Tudi Nemčija je odkrila primer, ko se ni strinjala z razlago Sodišča za ta del zakonodaje. Kljub temu je izjavila, da je od revizije Sodišča „ prejela dokumente v zvezi s tremi od teh [štirih] primerov. Računsko sodišče je bilo o tem dejstvu in drugih podrobnostih glede izbranih primerov ter o tem, kje se nahajajo dokazila, obveščeno med običajnim postopkom za predložitev pripomb .“

V primerih, v katerih so manjkali pomembni elementi in ni bilo mogoče predložiti drugih dokazil namesto njih, je Sodišče te ugotovitve opredelilo kot vsebinske ugotovitve s stopnjo napake v višini 100 %, tj. z znatnim finančnim vplivom na splošni proračun EU. Kljub temu, če Komisija naknadno ugotovi, da so države članice od takrat predložile dokazila – čeprav z nekaj zamude – potem bi se na sodišču zadevno plačilo lahko štelo za zakonito in pravilno ter ne bi bilo razlogov, da se sproži postopek izterjave. Podobne ugotovitve bi bilo prej kot vsebinske napake primerneje predstaviti kot „pomanjkanje zanesljivosti v času na razpolago za revizijo“.

3. PRIPRAVA LETNEGA POROčILA SODIščA

Letno poročilo 2005 je bilo na podlagi spremenjene finančne uredbe iz leta 2002 prvo poročilo, objavljeno 31. oktobra. Sodišče je torej moralo spoštovati rok, ki je bil za mesec krajši kot v prejšnjih letih, in je tako imelo tudi mesec manj kot ponavadi za načrtovanje in izvedbo revizijskih obiskov, analizo ugotovitev (kar pogosto vključuje prevod dokumentov, prejetih med revizijskim obiskom), obveščanje revidirancev o ugotovitvah ter čakanje na odgovore revidirancev in njihovo analizo.

Pri v nadaljevanju opredeljenih pomanjkljivostih v postopku za izmenjavo informacij med Sodiščem, Komisijo in državami članicami je treba upoštevati to strogo časovno omejitev Sodišča pri pripravi Letnega poročila 2005. Kljub temu so težave, ki so se pojavile v tem letu, čeprav so bile resnejše kot ponavadi, iste kot prejšnja leta.

Da bi pridobilo dokazila za izjavo o zanesljivosti, izvaja Sodišče revizijske obiske tako na Komisiji kot v državah članicah. Kar zadeva deljeno upravljanje, je izjava o zanesljivosti za leto 2005 temeljila na ugotovitvah iz več kot 100 revizijskih obiskov v državah članicah, na katerih je Sodišče revidiralo kontrolne sisteme in transakcije končnih upravičencev, kot so kmetje in družbe, ki prejemajo denarna sredstva iz strukturnih skladov.

Ko se revizijski obiski zaključijo in Sodišče dokonča analize ugotovitev, pošlje dopis, imenovan izjava s predhodnimi ugotovitvami, nacionalni vrhovni revizijski instituciji v državi članici, na katero se ugotovitve nanašajo. Sodišče običajno pozove nacionalno vrhovno revizijsko institucijo, naj ga obvesti o svojih odzivih na ugotovitve v 6–8 tednih. Komisija prejme kopijo pisma s predhodnimi ugotovitvami in odgovora nanj[10].

Na podlagi svojih ugotovitev na Komisiji in v državah članicah Sodišče sestavi osnutek poročila, o katerem razpravlja s službami Komisije, preden ga dokončno sprejme. Sodišče je zunanji revizor Komisije – in samo Komisije – v skladu z načelom, da je Komisija odgovorna za izvrševanje splošnega proračuna EU. Kontradiktorni postopek med revizorjem in revidirancem zato vključuje le Sodišče in Komisijo.

Sama izjava o zanesljivosti, tj. dvostranska izjava na samem začetku poglavja 1 Letnega poročila, ni vključena v osnutek poročila. Med kontradiktornim postopkom ni predložena Komisiji in zato Komisija nanjo ne da nobenega odgovora. Sodišče sprejme izjavo o zanesljivosti, ko je kontradiktorni postopek dokončan.

V praksi izvršujejo približno 80 % splošnega proračuna EU države članice in v skladu s tem mnenje Sodišča v znatni meri temelji na ugotovitvah v državah članicah. Povratne informacije držav članic o ugotovitvah Sodišča so zato zelo pomembne za Komisijo pri pripravi njenih odgovorov, ki se objavijo hkrati z opažanji Sodišča, predstavljenimi v letnem poročilu.

Ni neobičajno, da se revidiranec ne strinja v celoti z ugotovitvami revizorja. Revizor mora izvesti revizijo ob upoštevanju mednarodnih revizijskih standardov in – pri splošnem proračuna EU – v skladu z zakonodajo, na kateri temeljijo opravljene transakcije. V nekaterih primerih je mogočih več razlag in mnenji revizorja in revidiranca se lahko razlikujeta.

Cilj Komisije je, da vključi mnenja držav članic v svoje odgovore, kadar se države članice ne strinjajo v celoti z ugotovitvami Sodišča in Komisija meni, da države članice lahko svoja stališča utemeljijo. Vendar je ob sprejetju končnega osnutka poročila Komisija seznanjena s tem, da med nadaljnjim spremljanjem ne bodo utemeljene vse ostale ugotovitve[11].

Pri Letnem poročilu 2005 je bil kontradiktorni postopek izveden junija/julija 2006 in med njim so se Sodišče in službe Komisije večkrat sestali ter razpravljali o osnutku poročila Sodišča (sprejetem maja/junija 2006) in osnutku odgovorov Komisije (pripravljenem junija/julija 2006). Sodišče je sprejelo svojo izjavo o zanesljivosti septembra 2006. Čas do objave poročila (konec oktobra 2006) je bil potreben za prevod in natis Letnega poročila v vseh uradnih jezikih.

Sodišče je poslalo državam članicam skoraj 75 pisem s predhodnimi ugotovitvami in prejelo odgovore na veliko večino teh pisem. Polovica odgovorov je bila poslana v zastavljenem roku, tj. dveh mesecih, večina preostalih odgovorov pa v mesecu po tem. Kljub temu približno tri četrtine odgovorov niso bile na razpolago Sodišču, ko je sprejelo osnutek poročila, in približno polovica odgovorov je prišla celo prepozno, da bi se upoštevala v odgovorih Komisije.

Posledice nepopolnosti povratnih informacij od držav članic pred končno pripravo letnega poročila je opazila Španija, ki je dejala, da „se poročilo nanaša na zadeve, ki izhajajo iz inšpekcijskih obiskov, katerih končnih sklepnih ugotovitev Španija ni prejela. Tako se zdi, da so sklepne ugotovitve v Letnem poročilu 2005 v nekaterih primerih odvisne od ocene izjav in pripomb, ki jih je država članica predložila na podlagi začasnega poročila o inšpekcijskem obisku. Zato bi bilo koristno, če bi bili v poročilo vključeni sklici na stanje posameznih postopkov (če gre za končne ali začasne sklepne ugotovitve inšpekcijskih obiskov in če je država članica predložila pripombe).“

Posebne težave so se pojavile tudi pri zagotavljanju, da bi bile številke v poglavju o skupni kmetijski politiki pravilne. Letno poročilo 2005 je prvo poročilo, ki vsebuje številke za 10 novih držav članic. Slovenija, Malta in Poljska so v svojih odzivih na objavljeno Letno poročilo opozorile, da so bile nekatere številke o njihovi uspešnosti pri kmetijski politiki, navedene v Letnem poročilu 2005, naknadno spremenjene.

V posebnem primeru Slovenije so bile v času revizije predložene in pozneje v Letno poročilo 2005 vključene napačne številke o pomoči na površino in kravah. Glede pomoči na površino je bilo na podlagi razpoložljivih podatkov na začetku izračunano, da je odstotek pregledanih vlog s previsokimi zahtevki znašal 53,5 %, vendar je bil med postopkom spremljanja ta podatek popravljen navzdol na 1,8 %, tega pa ni bilo mogoče pravočasno prikazati v Letnem poročilu[12]. Podobne številke, ki so bile na začetku predložene o živalih, ki so jih kmetje prijavili, vendar po ugotovitvah sploh ne obstajajo ali pa niso upravičene do subvencije, so v resnici znašale 11,8 % za premije za krave dojilje in 7,7 % za posebno premijo za govedino, ne pa 48,2 % za krave dojilje in 56,2 % za govedino[13].

Čeprav so bile številke za Slovenijo očitno zelo drugačne od številk za druge države članice ter je Komisija v svojem odgovoru, vključenem v Letno poročilo, izjavila, da je treba te številke verjetno prilagoditi, popravkov ni bilo mogoče pravočasno upoštevati za Letno poročilo ter so se v mednarodnem in slovenskem tisku pojavili kritični članki na podlagi teh napačnih številk. Zadeva se je od takrat razrešila.

4. SKLEPNE UGOTOVITVE

Povratne informacije od držav članic po objavi Letnega poročila 2005 so nakazale nekaj vprašanj, ki jih bo treba podrobneje proučiti:

Količino pregledov na kraju samem, ki jo zahteva zakonodaja, bi bilo treba znatno povečati, če bi hoteli, da Sodišče ne bi odkrilo napak, ki presegajo prag pomembnosti, med svojimi revizijskimi obiski – vendar mora biti ta količina tudi sorazmerna z vidika stroškov in koristi.

Države članice izvedejo zahtevano minimalno število pregledov na kraju samem[14]. Kadar Sodišče revidira transakcije, ki jih države članice niso pregledale na kraju samem, bo pri njih verjetno odkrilo napake, kar lahko ovira izdajo pozitivne izjave o transakcijah, povezanih z izkazi.

Ta problem se bo nadaljeval, dokler Sodišče ne pridobi od Parlamenta in Sveta smernic glede sprejemljive stopnje tveganja, ki mora vedno upoštevati stroške in koristi kontrol[15].

Sodišče mora zagotoviti letno izjavo o zanesljivosti. Strogo letna narava tega postopka lahko privede Sodišče do precenjevanja finančnega vpliva napak na splošni proračun EU, saj Sodišču ne dovoljuje, da bi upoštevalo ukrepe, ki so bili sprejeti pozneje, da bi se s tem odpravile napake, ki so jih odkrili Sodišče, Komisija ali države članice.

Dejanski finančni vpliv tega, kar ugotovi Sodišče, na splošni proračun EU je na primer odvisen od uspeha sproženih postopkov izterjave in morebitne predložitve manjkajočih dokazil. Sodišče seveda ne more v nedogled čakati, preden oblikuje svoje mnenje o izjavi o zanesljivosti, vendar lahko Komisija in države članice ugotovijo, da se prvotne vsebinske ugotovitve Sodišča na koncu lahko popravijo. Predlog Španije, da bi bilo v letnem poročilu jasneje navedeno, če gre v kakšnih primerih za predhodne ugotovitve, bi bil lahko koristen, prav tako pa bi bilo tudi koristno, da se nekateri primeri opredelijo kot „nemožnost pridobitve zagotovil“, ne pa kot „vsebinske ugotovitve“.

Boljša komunikacija med Sodiščem in državami članicami se zdi mogoča in pomembna.

Sodišče po opredelitvi ne more zaključiti vseh revizij v proračunskem letu, ki ga revidira. Nekatere revizije v zvezi s proračunskim letom 2005 je bilo na primer treba izvesti leta 2006, da bi se vključile transakcije, opravljene konec leta 2005. Zaradi tega je težko zagotoviti, da bi bili vsi odzivi držav članic na ugotovitve Sodišča na razpolago Sodišču in Komisiji med kontradiktornim postopkom.

Skupni dogovor na operativni ravni med Sodiščem, Komisijo in državami članicami o postopkih, ki se upoštevajo pri pregledu transakcij na kraju samem, obdelavi napak, vprašalnikih, ki se uporabijo, ter obrazcih za poročanje in odgovore bi bil lahko koristen pri odpravljanju ali vsaj zmanjševanju te težave.

Komisija je odgovorna za izvrševanje – ob pomoči držav članic – več kot 120 milijard EUR davkoplačevalskega denarja vsako leto. Sodišče prouči, če so bile transakcije opravljene zakonito in pravilno – ter dopolni to z drugimi revizijami, s katerimi se preveri, če so bila sredstva tudi dobro porabljena. Na podlagi dela Sodišča Svet pripravi svoje priporočilo in Parlament dokončno sklene, ali dobi Komisija razrešnico.

Razreševanje prej navedenih vprašanj je pomembno za zagotavljanje davkoplačevalcem, da je podlaga za postopek razrešnice v mejah, določenih s Pogodbo, čim izčrpnejša in natančnejša.

[1] Člen 248 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti .

[2] V skladu s členom 143(6) finančne uredbe, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti , tj. Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002, je Komisija 23. oktobra 2006 poslala vsaki državi članici dopis, v katerem jo je prosila za pripombe na opažanja Sodišča, predstavljena v Letnem poročilu 2005 (na voljo na spletišču Sodišča: www.eca.eu), ter za odzive na ugotovitve Sodišča, ki se nanašajo na to državo članico.

[3] Glej oddelek 2 Delovnega dokumenta služb Komisije, ki spremlja to poročilo, za podrobnejšo analizo odzivov držav članic na ugotovitve Sodišča. Na podlagi prejetih odgovorov Komisija ocenjuje, da se države članice niso strinjale s 40–50 % ugotovitev Sodišča v zvezi z izjavo o zanesljivosti za leto 2005.

[4] Glej oddelek 2 Delovnega dokumenta služb Komisije, ki spremlja to poročilo, za podrobnejšo analizo izjav s predhodnimi ugotovitvami, ki jih je Sodišče poslalo državam članicam in na katerih temelji izjava o zanesljivosti za leto 2005.

[5] Izjava o zanesljivosti za leto 2005 je temeljila na štirih virih dokazov: (a) proučitvi načina delovanja nadzornih in kontrolnih sistemov, vzpostavljenih v institucijah Skupnosti ter državah članicah in tretjih državah; (b) preizkušanju vzorcev transakcij za vsako glavno področje z izvajanjem preverjanj do ravni končnega upravičenca; (c) analizi letnih poročil o dejavnostih in izjav generalnih direktorjev ter postopkov, po katerih so bili ta poročila in izjave pripravljeni; (d) kadar je to možno, proučitvi dela drugih revizorjev, neodvisnih od upravljavskih postopkov Skupnosti. Glej točko 1.59 Letnega poročila 2005.

[6] Države članice so odgovorile na približno 60 % ugotovitev. Stopnja ugotovitev, na katere je bil prejet odgovor, je bila zelo visoka pri ugotovitvah glede kmetijske politike (skoraj 90 %), glede strukturnih ukrepov pa nekoliko nižja (približno 50 %).

[7] Pri 28 % ugotovitev je bila stopnja napake nižja od 2 %. Pri nadaljnjih 25 % ugotovitev je bila stopnja napake 2–5 %.

[8] Intenzivnost in kakovost primarnih kontrol pri strukturnih skladih za leta 2000–06 je opredeljena v nedavnem opozorilu o najboljši praksi; stopnja preverjanja držav članic mogoče še vedno ni primerna.

[9] V členu 23(3) Uredbe Sveta (EES) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993 je določeno, da „odgovorno telo in organi hranijo za kateri koli ukrep na razpolago Komisiji vsa dokazila glede odhodkov za ukrep in glede pregledov ukrepa tri leta po zadnjem plačilu“.

[10] Komisija prejme tudi izjave s predhodnimi ugotovitvami o revizijskih obiskih, ki jih je Sodišče izvedlo na Komisiji.

[11] Komisija ne sme izvesti finančnih popravkov na podlagi ugotovitev drugih revizorjev, če ne izvede lastne ocene vsakega primera (člen 4(3) Uredbe št. 448/2001), ker je zoper odločitve Komisije možna pritožba na Sodišču.

[12] Glej Diagram 5.3 v poglavju 5 Letnega poročila 2005.

[13] Glej točko 5.21 v poglavju 5 Letnega poročila 2005

[14] Minimalne standarde določa zakonodaja. Države članice lahko povečajo število kontrol in morajo to tudi storiti, če so stopnje napak višje od pričakovanih.

[15] Med drugimi zadevami obravnava to točko Akcijski načrt Komisije za integriran okvir notranje kontrole, COM(2006) 9.