[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 15.12.2005

COM(2005) 657 konč.

POROČILO KOMISIJE

Ocenjevalno poročilo o Direktivi o dokončnosti poravnave 98/26/ES(EU 25)

Povzetek

Direktiva 1998/26/ES o dokončnosti poravnave, v nadaljnjem besedilu DDP, je začela veljati 11. decembra 1999 za države članice EU-15 in 1. maja 2004 za 10 novih držav članic EU. DDP se uporablja tudi v državah EGP: na Norveškem, na Islandiji in v Lihtenštajnu. V skladu s členom 12 DDP „… Komisija predloži Evropskemu parlamentu in Svetu poročilo o uporabi te direktive, če je primerno, skupaj s predlogi za njene spremembe.“ Evropski parlament in Svet bi morala prejeti poročilo najkasneje 11. decembra 2002.

Komisija je dejansko naročila pripravo enega takega poročila, ki je bilo sestavljeno za države EU-15. Finalizirano je bilo 19. februarja 2003:http://europa.eu.int/comm/internal_market/payments/docs/transposition-dir-9826/main_en.pdf). Glede na takratno bližnjo širitev pa navedeno poročilo ni bilo poslano Svetu in Evropskemu parlamentu. To ocenjevalno poročilo je pripravljeno tako, da zajema celotno EU-25.

Za pripravo tega poročila je Komisija od držav članic zahtevala, da odgovorijo na izčrpen vprašalnik o izvajanju in uporabi DDP. To je storilo 24 držav članic: Ciper, ki ni odgovoril, je razložil, da še nima dovolj praktičnih izkušenj z uporabo DDP, da bi lahko odgovoril na vprašalnik.

Direktiva o dokončnosti poravnave – utemeljitev in opis

DDP je odgovor evropske zakonodaje na težave, ki jih je glede sistemskih tveganj ugotovil Odbor za plačilne in poravnalne sisteme (CPSS) pod okriljem Banke za mednarodne poravnave. Z začetkom II. faze ekonomske in monetarne unije (EMU) leta 1994 je postalo očitno, da obstaja potreba po stabilni in učinkoviti plačilni infrastrukturi za pomoč pri čezmejnih plačilih, podporo prihodnje enotne monetarne politike in minimizacijo sistemskega tveganja zlasti glede na naraščanje čezmejnega prometa.

DDP v odgovor na potrebo po minimizaciji sistemskega tveganja in za zagotovitev stabilnosti plačilnega sistema in sistema poravnave vrednostnih papirjev določa, da prenosnih nalogov, vnesenih v take sisteme, ni mogoče preklicati ali drugače razveljaviti. Tako zaščito vzpostavlja določitev nepreklicnosti in dokončnosti prenosnih nalogov in medsebojnega poračunavanja prenosnih nalogov v kvalificiranem sistemu tudi v primeru postopka zaradi nesolventnosti domačega ali tujega udeleženca v sistemu. Treba pa je omeniti, da je taka zaščita obstajala v številnih državah članicah že pred uvedbo DDP, četudi v različnih oblikah.

DDP vsebuje 14 členov in je sorazmerno kratka. Njeno kratkost pa odtehta kompleksnost besedila.

DDP deluje tako, da vzpostavlja razred sistemov, ki so upravičeni do te zaščite; to so tisti, ki sodijo v operativno opredelitev „sistema“ in so jih ustrezno imenovali pristojni organi držav članic, ki so o tem tudi obvestili Komisijo. V tem poročilu se izraz „sistem“ uporablja za člana v tem razredu. V splošnem DDP vzpostavlja vseevropski razred sistemov, za katerega je znano, da je članstvo v njem tako poslovno kot tudi sistemsko koristno. Komisija vodi seznam prijavljenih sistemov na strani http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art10-national_en.htm.

Področje uporabe DDP je navedeno z opredelitvijo številnih glavnih elementov, kakršni so „sistem“, „udeleženec“ in „postopek zaradi nesolventnosti“. Takoj ko se na podlagi pravilnika sistema nalog za prenos plačila ali nalog za poravnavo vrednostnih papirjev vnese v sistem, je zavarovan pred terjatvami tretjih strank tudi v primeru stečaja enega ali več udeležencev v sistemu. Ta zaščitni učinek nastopi, če je prenosni nalog vnesen v sistem pred začetkom postopka zaradi nesolventnosti ali isti dan po začetku takega postopka, če lahko zadevne stranke dokažejo, da niso vedele ali niso mogle vedeti za tak postopek. Na podlagi te zaščite noben zakon, drug predpis ali ravnanje o razveljavitvi pogodbe in transakcije, sklenjene pred začetkom postopka zaradi nesolventnosti, ne sproži povratnega postopka medsebojnega poračunavanja. Ključni trenutek vstopa prenosnega naloga v sistem je opredeljen s pravili vsakega sistema. Poleg tega DDP zahteva prenehanje uporabe vseh retroaktivnih učinkov postopka zaradi nesolventnosti na prenosne naloge ali medsebojno poračunavanje.

Če država članica sklene, da bo sprožila postopek zaradi nesolventnosti proti udeležencu v sistemu, se to nemudoma sporoči centralnemu organu, imenovanemu v vsaki državi članici, ki potem obvesti centralne organe v vseh drugih državah članicah. S tem se zagotovi možnost hitrega opozarjanja.

Veljavna zakonodaja, ki ureja sistem, je določena v pravilniku vsakega sistema. DDP omogoča, da sistem ureja nacionalna zakonodaja katere koli države članice, če ima v državi, v kateri se uporablja izbrana zakonodaja, sedež vsaj eden od udeležencev v sistemu.

Kar zadeva vrednostne papirje, ki so zagotovljeni kot zavarovanje udeležencem v povezavi s sistemi ali centralnimi bankami, se za zavarovanje s premoženjem uporablja zakonodaja države članice, v kateri se nahajajo register, račun ali depozitar, kjer so zakonito vpisani v register.

Imenovanje plačilnega sistema in sistema poravnave vrednostnih papirjev

V skladu s členoma 6 in 10 DDP morajo države članice sporočiti Komisiji, katere sisteme so imenovale in kateri nacionalni organi so pristojni za obveščanje. Komisija vodi dva registra takih podatkov, ki sta na voljo na internetu. Posodobita se vsakokrat, ko države članice pošljejo Komisiji nove informacije.

Informacije v zvezi z organi, ki so jih države članice imenovale za obveščanje o sprožitvi postopkov zaradi nesolventnosti (člen 6 DDP), vsebujejo uradno ime pristojnih organov in kontaktne podatke (pristojne osebe, telefonske številke, itd.). Enajst držav članic je kot pristojne organe imenovalo svoje nacionalne centralne banke (Avstrija, Belgija, Ciper, Grčija, Madžarska, Irska, Italija, Litva, Malta, Nizozemska, Poljska); sedem držav članic je imenovalo svoje organe za finančni nadzor (Danska, Estonija, Francija, Nemčija, Latvija, Luksemburg, Švedska), šest držav članic pa je imenovalo oboje (Češka, Portugalska, Slovenija, Španija, Slovaška, Združeno kraljestvo (6 držav članic). Ena država članica je imenovala ministrstvo (Finska), (1 država članica) (http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/financial-markets/settlement/dir-98-26-art06-insolvency_en.htm)

V zvezi z imenovanimi plačilnimi sistemi in sistemi poravnave vrednostnih papirjev (člen 10 DDP) se navedejo tudi polna imena sistemov in kontaktni podatki. Države članice pošiljajo Komisiji različno natančne informacije. Komisija bo razmislila o poenotenju informacij, ki jih pošiljajo države članice. Vendar pa to ne bo zahtevalo zakonodaje, ampak samo neformalen dogovor z državami članicami.

Komisija je bila obveščena o skupaj 107 imenovanih sistemih. Od teh je 49 sistemov plačilnih, 58 pa je sistemov za poravnavo vrednostnih papirjev. Očitno je, da si več in več sistemov želi, da jih ustrezne države članice imenujejo, saj imajo od tega dvojno korist: pridobijo „oznako kakovosti“ DDP in s tem neformalen „potni list“ za opravljanje čezmejnih poslov, ki zbuja zaupanje. Ko je sistem imenovan in priglašen, se lahko udeleženci na trgu zanašajo na zakonitost ponudnikov storitev in na pravni okvir, v katerem poslujejo. Tuja sodišča in organi morajo spoštovati zaščito, ki je navedenim sistemom dodeljena na podlagi DDP.

1. CILJI OCENJEVANJA

Glavni cilji tega ocenjevalnega poročila so: (i) analizirati proces, s katerim se izvaja DDP in (ii) določiti seznam potencialno problematičnih zadev, ki bi lahko bile predmet poznejše revizije direktive.

Ocenjevanje je potekalo na podlagi informacij, zbranih od držav članic in Evropske centralne banke. Kar zadeva prvi cilj so države članice odgovorile na izčrpen vprašalnik o uporabi DDP, ki ga je poslala Komisija (glej oddelek 1). Gradivo, s katerim razpolaga Komisija, je obsežno in ga ni mogoče podrobno navesti. Zato se v primerih, ko ta ocena o določeni zadevi ne govori, ta zadeva ne šteje kot problematična in ni treba razmišljati o reviziji. Posamezniki, ki jih zanimajo podrobnosti, pa si lahko ogledajo odgovore vsake države članice na spletni strani Komisije (naslov bo naveden).

Kar zadeva drugi zastavljeni cilj so številne države članice in ECB izrazile mnenje o tem, katere zadeve se jim zdijo potencialno problematične. V tem ocenjevalnem poročilu je Komisija opredelila ključne zadeve, ki jih je treba dodatno analizirati (oddelek 4). To ni formalen predlog za „revizijo direktive“ v smislu člena 12 DDP. Vsak predlog za spremembo direktive bi seveda spremljala popolna ocena vplivov.

2. IZVAJANJE DIREKTIVE O DOKONčNOSTI PORAVNAVE

Analiza procesa, s katerim se izvaja DDP.

Videti je, da se države članice strinjajo, da DDP ponuja zelo pomembno orodje za zagotavljanje vedno večjega varstva pred sistemskim tveganjem v evropskem plačilnem sistemu in sistemu poravnave vrednostnih papirjev, ter da zagotavlja in povečuje pravno varnost in predvidljivost med udeleženci iz različnih držav članic. Videti je tudi, da DDP dosega svoj predvideni namen in deluje dobro. Na primer, en odgovor na vprašalnik se glasi: „Smo resnično zadovoljni z DDP, ki zagotavlja obsežno (skoraj popolno) pravno varnost za sisteme z mednarodno udeležbo. DDP ne potrebuje nikakršnih korenitih sprememb. Lahko pa si predstavljamo nekaj manjših izboljšav“.

Na podlagi odgovorov na vprašalnik bi lahko izpostavili nekaj zadev v zvezi z izvajanjem. Ta oddelek ne obravnava problematičnih zadev; te so obravnavane v oddelku 4.

- Člen 1(a): Na vprašanje v zvezi z izbiro zakonodaje, ki ureja pravilnik sistema (zakonodaja katere koli države članice) – ali obstajajo sistemi, ki so registrirani in se nahajajo v eni državi članici in/ali jih ena država članica prijavi, ureja pa jih zakonodaja druge države članice, so vse države članice razen ene odgovorile negativno. Na obratno vprašanje, ali države članice vejo, ali se njihova zakonodaja uporablja v sistemih, ki so registrirani in se nahajajo v drugi državi članici in/ali jih druga država članica prijavi, sta pritrdilno odgovorili dve državi članici. Ti odgovori ne omogočajo neposrednega sklepanja. Vendar pa kažejo na to, da plačilni sistemi in sistemi poravnave vrednostnih papirjev verjetno še vedno raje delujejo v domačem okolju, kljub namenu vzpostaviti mednarodni trg tudi za te storitve. To pomeni, da sistemov, ki bi bili resnično vseevropski, ni ali pa jih je zelo malo.

- Člen 2 (c) (d) (e): Obravnava osrednjih strank, posrednikov za poravnavo in klirinških hiš je enotna, saj vse države članice takim subjektom omogočajo, da so „udeleženci“ na podlagi DDP.

- Člen 2(g): Stanje ni tako enotno glede uporabe pojma „posredni udeleženci“. Na vprašanje, ali obstajajo primeri, da so se „posredni udeleženci“ ali druga podjetja obravnavali kot „udeleženci“, je pritrdilno odgovorilo 9 držav članic. Pravni sistemi drugih držav članic ne priznavajo tega pojma ali pa doslej še niso sprejeli posrednih udeležencev, čeprav se v nekaterih primerih šteje, da je to mogoče. Vse države članice so se odločile, da ne bodo razširile kroga udeležencev čez okvir, predviden v DDP.

- Člen 3: DDP zmanjšuje sistemsko tveganje na najmanjšo možno mero, ker predvideva, da morajo biti v sistem vneseni plačilni nalogi in nalogi za poravnavo vrednostnih papirjev nepreklicni, izvršljivi in zavezujoči za tretje stranke. Zmanjšanje sistemskega tveganja med drugim zahteva možnost pravočasnega ukrepanja v primeru nesolventnosti udeleženca v sistemu. V tem okviru je pomembno, da imajo udeleženci na trgu ter sodišča in pristojni organi neposreden in popoln dostop do informacij, odločitev in odločb v zvezi s primeri nesolventnosti. V 18 državah članicah take odločitve objavljajo različna javna glasila z različnimi časovnimi reakcijami. Nekatere države članice uporabljajo internet za čimprejšnje obveščanje o primerih nesolventnosti, medtem ko druge objavijo informacije v nacionalnem „uradnem listu“ z nekajdnevno zamudo, ki lahko traja tudi do 8 dni. Nekatere države članice objavijo odločitve šele potem, ko so pravnomočne, druge pa dajejo možnost sodnikom, da odredijo širšo objavo odločitve, na primer v lokalnih in nacionalnih časopisih. Pet držav članic odločitev o nesolventnosti sploh ne objavlja, četudi imajo vzpostavljeno široko obveznost poročanja, po kateri morajo sodišča nemudoma uradno obvestiti na primer nacionalno centralno banko, vlado in register gospodarskih družb

- Člen 5: Nobena izmed 24 držav članic, ki so odgovorile na vprašalnik, nima zakonodaje, ki bi opredelila „trenutek vstopa“ plačilnega naloga ali prenosnega naloga za poravnavo vrednostnih papirjev; v vsaki državi članici se o tem odloča z dogovorjenimi pravili vsakega sistema, v skladu z določbami DDP. To je treba pozdraviti, saj pomeni, da se nobenemu udeležencu ni treba bati, da bi nacionalna zakonodaja na tej točki prevladala nad ureditvami sistema.

- Na splošno vprašanje, ali države članice imajo ali so imele težave z izvajanjem DDP, so vse odgovorile negativno. Zelo malo držav članic je zamujalo z izvajanjem, pa še to naj bi bilo zaradi drugih dejavnikov in ne zaradi same vsebine DDP.

Komisija je sklenila, da so vse države članice prenesle DDP v svojo zakonodajo na zelo zadovoljiv način, razen v primerih iz oddelka 4.

3. GLAVNE UGOTOVLJENE TEžAVE IN PREDVIDENA TVEGANJA

V tem oddelku je naveden pregled področij, kjer je bilo na podlagi odgovorov in predlogov držav članic in ECB zaznati težave s pravilnim prenosom DDP v nacionalno zakonodajo ali pa z njeno uporabo. Ugotovljene so ključne potencialno problematične zadeve, ki bi lahko postale predmet prihodnje revizije direktive.

Obstaja še nekaj manjših, bolj strokovnih zadev, ki jih bo treba natančno preučiti med morebitno prihodnjo revizijo DDP, ni pa videti, da bi jih bilo treba v sedanji fazi obravnavati prednostno.

1. Člen 1(a) Ena od zadev, za katero je videti, da jo podpira okoli 7 držav članic, je uvedba možnosti, da bi lahko določen sistem ali njegove dele urejala zakonodaja več kakor ene države članice.

Videti je, da 6 (ali morda 7, ker ena ni podala jasnega odgovora) držav članic ne more izrecno dovoliti proste izbire, katera zakonodaja naj ureja sistem. Potencialno je to težava, ki je ni mogoče spregledati in bi lahko sprožila postopke za ugotavljanje kršitev.

2. Člen 2(a) DDP bi moral pojasniti, da se „dogovor“ med udeleženci sistema lahko vzpostavi s pogodbo ali z zakonodajo.

3. Med institucijami iz člena 2(b) so tudi kreditne institucije. Razprave še potekajo o tem, ali so mednje vključene tudi institucije za izdajo elektronskega denarja (ELMIS), kakor so opredeljene v Direktivi 2000/46/ES, člen 2a. V 13 državah članicah in ECB so vključene; v 11 državah članicah pa ne. ECB meni, da je to problem, in je predlagala, da bi morale biti ELMIS zaradi stabilnosti deležne enake zaščite kakor druge „kreditne institucije“, zlasti glede na delovanje sistema TARGET.

4. Opredelitve izrazov „udeleženec“ in „posredni udeleženec“ iz člena 2(f) in (g) so pritegnile nekaj pozornosti.

Prvič, po mnenju ECB v Uniji ni enotnega stališča, ali posredniki za poravnavo, klirinške hiše in osrednje stranke sodijo v okvir teh opredelitev, čeprav se vse države članice v odgovorih na vprašalnik strinjajo, da lahko tudi taki subjekti nastopajo kot udeleženci.

Drugič, zavarovanja, ki jih nudi DDP, ne zajemajo tudi udeležencev izven EU. V okoli 10 državah članicah menijo, da bi bilo treba urediti neke vrste razširitev, 4 države članice pa se s tem strinjajo z rahlim pridržkom. Zaradi združevanja finančnih trgov se zahteva zavarovanje za udeležbo udeležencev iz tretjih držav v sistemih iz EU ter udeležencev iz EU v sistemih izven EU. To je že možno na podlagi posameznih dvostranskih ureditev, vendar pa take ureditve prinašajo nezanemarljivo tveganje za pravno predvidljivost, potencialno pa tudi za same sisteme. EU razumljivo nima pristojnosti, da bi razširila veljavnost DDP izven ozemlja Unije, vendar bi lahko pričakovali, da bo udeležba udeležencev ali sistemov iz tretjih držav v sistemih EU ter udeležencev EU v sistemih izven EU bolj natančno urejena. Taka ureditev bi dodatno okrepila finančno stabilnost.

5. Člen 2(i) Nekatere države članice bi si tudi želele, da DDP pojasni, kdaj naj bi se štelo, da je prenosni nalog vstopil v sistem, če je med seboj povezanih več sistemov. S tem bi zagotovili, da bi opredelitev „prenosnega naloga“ ali „plačilnega naloga“ zajela vse vrste plačilnih instrumentov.

6. Opredelitev izraza „postopek zaradi nesolventnosti“ iz člena 2(j) DDP ne zajema jasno vseh vrst nacionalnih postopkov, ki so podobni postopkom zaradi nesolventnosti. Nekatere države članice si želijo nadaljnje razširitve opredelitve, s katero bi se zavarovali pred nastopom nesolventnosti. Zakonski moratoriji, ki na primer niso popolnoma enaki postopkom zaradi nesolventnosti, lahko niso zajeti, čeprav lahko imajo „postopki, ki so podobni postopkom zaradi nesolventnosti“ enak učinek na plačilne sisteme in sisteme za poravnavo vrednostnih papirjev kakor pravi postopki zaradi nesolventnosti. Eden od predlogov je bil, da bi lahko bila naročila zavarovana s strogim pravilom „štiriindvajsetih ur“ (za transakcije v tem času se šteje, da so bile opravljene pred stečajem) brez zahteve, v skladu s katero je potrebna „dobra vera“. Ta problem se nadaljuje v členu 7 DDP in obsega tudi zaščito pred tako imenovanim izbiranjem „ cherry-picking “ (pravila o vrnitvi) po drugih postopkih, ki niso izključno postopki zaradi nesolventnosti.

7. Videti je, da nacionalne opredelitve „dodatnega jamstva“ člen 2(m) niso povzročale težav s skladnostjo, čeprav se precej razlikujejo med seboj. ECB je izjavila, da bi se kljub temu, da trenutno ni neposrednih težav, lahko pojavile težave zaradi načrtovanih sprememb primernosti zavarovanja, ki bodo na primer obsegale bančna posojila.

8. Člen 3. Naslednja problematična zadeva je, da okoli 8 držav članic ne predvideva obveznosti sodišč in upravnih organov, da navajajo točno uro sprejetja odločitve o nesolventnosti. Točen čas sprejetja odločitev o nesolventnosti se navaja v 15 državah članicah. Nekatere od navedenih držav članic imajo zelo natančne zahteve, po katerih morajo sodniki in sodišča navesti uro in minuto sprejetja odločitve, druge pa ta podatek tudi objavijo skupaj z odločitvijo, na primer na internetu. Ta zadeva je morda manj pomembna za obveščanje javnosti, je pa toliko bolj pomembna, kadar je treba odločati o učinkih odločitve o nesolventnosti v zvezi z udeležencem v sistemu, zlasti v zvezi s prenesenimi zneski v sistemih ter njihovo nepreklicnostjo iz člena 3.1.

9. Navedeno je bilo, da je jasnost glede trenutka vstopa v sistem potrebna (glej točko 5) tudi na podlagi člena 5 zaradi pravil nekaterih plačilnih sistemov RTGS in v okoliščinah, ko je več sistemov povezanih med seboj ter za namene člena 6(2) (obvestilo o nesolventnosti). Člen 6(2) ne predvideva neposrednega obveščanja ECB ali Komisije. Glede na njuni vlogi nadzornika in sistemskega operaterja ter imetnika registra sistemov Skupnosti bi bilo verjetno treba tako obveznost uvesti. Komisija bi lahko prevzela mehanizem hitrega odziva, ki bi zagotavljal takojšnje posredovanje informacij o morebitni nesolventnosti vsem ustreznim strankam

10. Člen 8 uporablja zakon sistema za „[…] pravice in obveznosti, ki so povezane ali izhajajo iz udeležbe v navedenem sistemu“ v primeru nesolventnosti udeleženca. Potrebna je jasnost v primeru navzkrižja zakonov, ko se zakon sistema razlikuje od zakona države članice, v kateri se sistem nahaja.

4. CILJI, REZULTATI IN VPLIV DIREKTIVE O DOKONčNOSTI PORAVNAVE

Ugotovitve iz informacij, ki so jih navedle države članice, je mogoče povzeti v odgovorih na nekaj ključnih vprašanj. Glavna ocenjevalna vprašanja glede učinkov DDP so:

1. Kako so različne države članice prenesle DDP v nacionalno zakonodajo?

Kakor je omenjeno zgoraj, so države članice DDP prenesle v svojo zakonodajo zelo zadovoljivo. Nekaj problematičnih zadev in v nekaterih državah članicah izvajanje člena o izbiri zakona za sisteme pa bi lahko povzročilo, da bo Komisija obravnavala primere kršitev.

2. Kako se izvaja nova zakonodaja?

Videti je, da je izvajanje pravil DDP v zakonih držav članic učinkovito. Videti je tudi, da določitev in nadzor sistemov delujeta brez posebnih težav.

3. Ali je prišlo do pomembnih zamud?

Ne, pri izvajanju DDP ni bilo nobenih pomembnih zamud. Vse nove države članice EU pravijo, da od 1. maja 2004 tudi izvajajo DDP na pravilen in dobro delujoč način.

4. Ali je bila dosežena pravna jasnost glede posledic nesolventnosti udeleženca v sistemu?

DDP je po predvidevanjih zagotovila dvojno pravno jasnost/gotovost; da lahko vsaki sistem izbira, zakonodajo katere države članice želi uporabljati in se je držati; in da so po zakonih vseh držav članic nalogi za prenos plačil in poravnavo vrednostnih papirjev nepreklicni, zavezujoči in veljavni takoj, ko so vneseni v sistem (razen izjem, ki so navedene v DDP) in v skladu s pravilnikom sistema.

5. Ali je mogoče zagotoviti gotovost na trgu, da nalogov za prenos plačil in poravnavo vrednostnih papirjev ni mogoče preklicati po vnosu v „sistem“?

Da, vendar pa obstaja manjše število dejavnikov, ki jih je treba upoštevati, kakor so opredelitev „postopka zaradi nesolventnosti“ v DDP, ki bi lahko bila premalo jasna, da bi zajela vse vrste ustreznih postopkov, ki bi teoretično lahko postavili pod vprašaj nepreklicnost, zavezujoč učinek in izvršljivost. Poleg tega bi lahko bilo težko določiti trenutek „vstopa“ v sistem v primerih, ko dva ali več sistemov, ki so določeni kot posamezni sistemi, v resnici delujejo skupaj.

6. Ali je DDP zmanjšala sistemsko tveganje za plačilne sisteme in sisteme za poravnavo vrednostnih papirjev ter finančne trge v celoti?

Sistemskega tveganja, povezanega s pravnimi zadevami, ni mogoče količinsko opredeliti. Zato je primerno zanašati se na posredne dokaze, da je DDP zmanjšala sistemsko tveganje. Poleg tega, kar v svojih odgovorih pravijo države članice, je mogoče potrditev najti tudi v stališčih centralnih bank, ki so odgovorne, da prispevajo k stabilnosti finančnega sistema. Tako je ECB izjavila, da „ … varovanje vlagateljev in sistemska stabilnost temeljita na stabilnem pravnem okolju, ki podpira pravice vlagateljev in celovitost sistemov, primer za to pa je Direktiva o dokončnosti poravnave “ (2004). Tudi Banka Anglije je izjavila, da „ … imenovanje [kakršno predvideva DDP] lahko spodbuja finančno stabilnost s tem, da zagotavlja pravila sistema o neizpolnjevanju obveznosti iz zakonov o nesolventnosti v državah EGP v primeru kršitve člana sistema (Pregled finančne stabilnosti, december 2002).

7. Ali je izvajanje DDP povzročilo stroške?

Komisija ne ve za nobene stroške razen seveda delovne sile, ki jo uporabljajo države članice za dejanski prenos DDP v nacionalno zakonodajo in upravljanje evidence sistemov, itd. To je mogoče razbrati tudi iz poročila Gospodarske zbornice Avstrije (oktobra 2005), ki DDP ne vključuje med direktive, ki se štejejo kot drage za bančni sektor.

8. Ali je DDV prinesla nepričakovane rezultate ali učinke?

Nobena država članica ni poročala o takih težavah.

9. Ali obstajajo dokazi o stečajih, ki bi vplivali na sistem?

Države članice so odgovorile različno natančno na vprašanje, ali so udeleženci v plačilnih sistemih in/ali sistemih poravnave vrednostnih papirjev sodelovali v postopkih zaradi nesolventnosti („stečajih“) (od začetka veljavnosti DDP). Države članice so poročale, da je bilo od začetka veljavnosti DDP 12 stečajev. Vendar bi lahko bilo dejansko število veliko višje. Videti je, da stečaji, o katerih se poroča, niso povzročili nobene sistemske škode; niti v sistemu, v katerem je sodeloval nesolventni udeleženec, niti za finančno stabilnost ni bilo mogoče izmeriti kakršne koli škode.

5. ZAKLJUčKI

Evropska komisija je prišla do naslednjih zaključkov.

1. DDP deluje dobro. Države članice so z njo na splošno zadovoljne.

2. Obstajajo določene potrebe in možnosti za pojasnitve, izboljšanja, boljše opredelitve in po možnosti poenostavitve, kakor je navedeno zgoraj.

3. Zaradi zgoraj navedenega bo Komisija predlagala posvetovanje z državami članicami in ECB v letu 2006, na primer v okviru Evropskega odbora za vrednostne papirje (ESC), da bi se s pomočjo dialoga določilo, v kolikšni meri bi lahko bile zadeve, za katere je bilo ugotovljeno, da jih je mogoče izboljšati, in/ali druge zadeve predmet sprememb DDP.

Ta dialog bi moral upoštevati, da bi lahko na področju plačilnih sistemov in sistemov poravnave vrednostnih papirjev potekale pomembne spremembe, ki bi lahko vplivale na DDP. Komisija bi lahko predlagala pravne instrumente za povečanje učinkovitosti in varnosti klirinških in poravnalnih storitev v letu 2006. Poleg tega bi lahko bilo treba upoštevati tudi rezultat razprave o predlogu, da bi Skupnost podpisala Haaško konvencijo o vrednostnih papirjih.

ANNEX

Logframe for the evaluation of Settlement Finality Directive

Description | Evaluation questions | Evidences | Indicators |

Assumptions | The insolvency of a participant in a Clearing and Settlement system may have systemic implications. | Potential consequences of the failure of a participant in a system for the system as a whole or even to other systems as evidenced e.g. by the relevant studies of CPPS-IOSCO. | Potential risk of unwinding and losses for participants Regulatory and capital adequacy treatment |

Actions | Settlement Finality Directive. | How have the different Member States transposed the SFD? How has new legislation been applied and/or enforced? Have there been important delays or shortcomings? | National laws. System rules. | Transposition indicators. Transposition delays. |

Results | Ensure legal certainty, bindingness and enforceability of payment transfers- and securities settlement orders entered into a system as defined by the SFD. | Has legal certainty increased? Can the market rely on the bindingness and enforceability of payment transfers and securities settlement orders after entry into a “system”? | National laws. Insolvency cases. Responses to questionnaire | Treatment and impact of insolvency cases. [the number will stay unaffected, it’s the effects that count] Problems reported by Member States. |

Impacts | Reduction of systemic risk inherent in payment systems. Contribute to the cost-effective operation of cross-border payment and securities settlement arrangements in the EU. | Is there any implementation cost due to the SFD? Are other costs reduced? Are there any unexpected impacts? Is there any evidence of bankruptcy having impact on a system? | Insolvency cases. Contagion risk/effects due to insolvency cases. Responses to questionnaire. Information provided by the Member States | Reduced impact of insolvency cases. Reduced risk of contagion cases. |