EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 8.5.2015 COM(2015) 206 final SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ Poročilo o volitvah v Evropski parlament leta 2014



1. Uvod Volitve v Evropski parlament leta 2014 so bile prve po začetku veljavnosti Lizbonske pogodbe in bistveno drugačne od predhodnih volitev. Prvič je bila vzpostavljena neposredna povezava med izidom volitev in imenovanjem predsednika Evropske komisije. Evropske politične družine so prvič imenovale kandidate za predsednika Evropske komisije in kandidat z večinsko podporo v novooblikovanem Evropskem parlamentu je postal predsednik Evropske komisije. Evropski svet je imenoval kandidata stranke z največ sedeži v Evropskem parlamentu, ki ga je Evropski parlament pozneje izvolil za predsednika Evropske komisije. To poročilo vsebuje pregled volitev leta 2014, vključno z ukrepi, sprejetimi, da se okrepijo njihova preglednost, demokratično izvajanje in evropska razsežnost. Zajema oceno ozaveščenosti državljanov o volitvah in z njimi povezanih pravicah, oceno ukrepov držav članic in institucij EU v zvezi s tem ter oceno dejanske volilne udeležbe. Prav tako obravnava uveljavljanje volilnih pravic državljanov EU. Poročilo temelji na nedavni raziskavi Eurobarometra in drugih raziskavah, informacijah, ki so jih v vprašalnikih Komisije zagotovile države članice, ter študiji, ki jo je odobrila Komisija in v okviru katere so bili zbrani in analizirani kvalitativni in kvantitativni podatki, vključno prek intervjujev z evropskimi političnimi strankami, nacionalnimi organi, mediji in drugimi deležniki. Volitve leta 2014 so zajezile nenehno upadanje volilne udeležbe od prvih neposrednih evropskih volitev leta 1979. Te volitve so postavile temelj za prihodnje evropske volitve in vzpostavile jasno povezavo med rezultati volitev v Evropski parlament in izbiro predsednika Evropske komisije. Določil se je pomemben model za leto 2019 in pozneje ter ustanovil forum na evropski ravni za politično razpravo. 2. Pregleden volilni postopek 2.1. Neposredna povezava med glasovanjem državljanov in izvolitvijo predsednika Komisije Z Lizbonsko pogodbo se je v Evropski uniji vzpostavil nov ustavni red, po katerem je Evropski parlament pristojen za izvolitev kandidata za predsednika Evropske komisije, ki ga ob upoštevanju rezultatov evropskih volitev predlaga Evropski svet. Zaradi teh novih okoliščin je Komisija 12. marca 2013 izdala Priporočilo o krepitvi demokratične in učinkovite izvedbe volitev v Evropski parlament. Evropske politične stranke je pozvala, da na podlagi Lizbonske pogodbe, ki je okrepila vlogo Parlamenta v odnosu do Komisije, imenujejo kandidate za predsednika Komisije. Namen tega priporočila je bil poudariti povezavo med glasovanjem državljanov EU za prihodnje poslance Evropskega parlamenta in kandidati njihove stranke za predsednika Komisije. Poleg tega je Komisija nacionalne politične stranke spodbudila k promociji svojih vodilnih kandidatov in njihovih programov prek političnih oddaj. Parlament je v ta namen sprejel tudi resoluciji o volitvah leta 2014. Pet evropskih političnih strank je predlagalo kandidate za predsedstvo Komisije: Evropska ljudska stranka (European People's party – EPP) je imenovala Jean-Clauda Junckerja; Stranka evropskih socialistov (Party of European Socialists – PES) je imenovala Martina Schulza; Zavezništvo liberalcev in demokratov za Evropo (Alliance of Liberals and Democrats for Europe Party – ALDE) je imenovalo Guya Verhofstadta; Evropska stranka Zelenih (European Green Party) je imenovala Joséja Bovéja in Franzisko Keller; ter Stranka evropske levice (Party of the European Left) je imenovala Aleksisa Tsiprasa. Te stranke so začele vseevropsko volilno kampanjo in organizirale javne dogodke po Evropi, da bi povečale ozaveščenost o svojih kandidatih in njihovih političnih programih za Evropo. Kandidati so obiskali 246 mest v državah članicah. V preglednici so prikazane obiskane države članice: Poleg obiskov na terenu so se vodilni kandidati udeležili desetih televizijskih razprav v različnih državah članicah in jezikih, v katerih so predstavili svojo vizijo o prihodnosti Evrope in vprašanjih, kot so zaposlovanje in rast, ki so še zlasti pomembna za volivce.

Razprave so bile široko medijsko pokrite po vsej EU. Zlasti končno razpravo med vodilnimi kandidati 15. maja, ki je povzročila veliko udeležbo v družbenih medijih, je v 28 državah v živo predvajalo najmanj 152 medijskih hiš (vključno s 55 televizijskimi kanali in 88 spletnimi mesti). V povolilni študiji, ki je bila izvedena v 15 državah EU, je 15 % anketirancev dejalo, da so si ogledali vsaj eno televizijsko razpravo. 2.2. Vidnejša povezava med nacionalnimi in evropskimi političnimi strankami Ker lahko evropske politične stranke zaradi svojega položaja bolje „prispevajo k oblikovanju evropske politične zavesti in k izražanju volje državljanov Unije“, je Komisija pripravila dve priporočil, ki so ju države članice in evropske politične stranke na splošno pozdravile, da bi bile povezave med političnimi družinami na evropski in nacionalni ravni vidnejše: (i) države članice bi morale v okviru svojega volilnega sistema spodbujati in olajšati zagotavljanje informacij o povezavah med nacionalnimi in evropskimi političnimi strankami tudi tako, da omogočijo navedbo teh povezav na glasovnicah; in (ii) nacionalne politične stranke bi morale svojo povezavo z evropskimi političnimi strankami javno oznaniti pred volitvami in jo jasno označiti v vsem gradivu, sporočilih in političnih oddajah v zvezi s kampanjo. Kar zadeva prvo priporočilo (i), je 16 držav članic navedlo, da so sprejele ukrepe za obveščanje nacionalnih političnih strank o priporočilu, da bi morale javno oznaniti svojo povezavo z evropskimi političnimi strankami. To je v glavnem potekalo tako, da so organi politične stranke obvestili o priporočilu Komisije. V nekaterih primerih so bila prizadevanja večja. Grški nacionalni organi so organizirali srečanje v nacionalnem parlamentu, na katerem so stranke obvestili o priporočilu. V Italiji in na Finskem so se izdale smernice, s katerimi so bile nacionalne stranke seznanjene s priporočilom in spodbujene k njegovemu upoštevanju. Devet držav članic je nacionalnim strankam omogočilo navedbo svoje povezave z evropskimi strankami na glasovnicah, tako da so uvedle zakon (če tak zakon še ni obstajal), po katerem se ime evropske stranke ali njen logotip lahko vključi na glasovnico. Šest držav članic je navedlo, da v zvezi s tem niso sprejele nobenega ukrepa, ker so po njihovem mnenju za zagotavljanje informacij volivcem pristojne politične stranke ali ker bi kakršen koli ukrep organov pomenil vmešavanje, ki je po njihovi volilni zakonodaji prepovedano. Kar zadeva drugo priporočilo (ii), so nacionalne politične stranke sprejele različne ukrepe za obveščanje o svoji povezavi z evropskimi političnimi strankami. V nadaljevanju je prikazana celotna slika raziskave, ki vključuje vzorec več kot 500 nacionalnih strank, povezanih z evropskimi strankami: večina nacionalnih strank, zajetih v vzorec, je le delno zagotovila vidnost svoje povezave, tj. predvsem v svojem natisnjenem volilnem gradivu. Bolje obveščeni državljani so zato lažje prepoznali povezavo kot širša javnost; v okviru raziskave je bilo ugotovljeno le manjše število strank, ki so sprejele obsežne ukrepe in svojo povezavo z evropskimi strankami omenile v pisnem gradivu, kot so manifesti, plakati, spletna mesta in družbeni mediji, ter v govorih, televizijskih razpravah in dogodkih v zvezi s kampanjo ; v okviru raziskave je bilo ugotovljeno tudi, da nekaj strank ni objavilo svoje povezave z evropsko politično stranko, ker se še niso odločile, ali se bodo povezale, ali ker so se odločile, da se ne bodo povezale. Priporočilo, da se povezava z evropskimi strankami označi na glasovnicah, je bilo le izjemoma upoštevano, tudi v državah članicah, v katerih je bilo to izvedljivo. 3. Večji poudarek na vprašanjih v zvezi z EU Komisija in Parlament sta pred in med volilno kampanjo sprejela ukrepe za povečanje ozaveščenosti državljanov o vplivu volitev na njihovo življenje. Prizadevala sta si za izpostavitev pomena vprašanj v zvezi z EU, ki bi jih sicer zasenčile nacionalne in lokalne teme razprav v državah članicah. Odstotek državljanov EU, ki so dejali, da so imeli vse potrebne informacije za glasovanje, se je nekoliko povečal v primerjavi z rezultatom leta 2009 (57 % v primerjavi s 53 % leta 2009). 3.1. Dialogi z državljani V letih 2013 in 2014 so imeli člani Komisije skupaj z lokalnimi ali nacionalnimi politiki in poslanci Evropskega parlamenta 51 javnih dialogov, ki so bili podobni občinskim, z državljani po vsej Evropi o njihovih pričakovanjih glede prihodnosti Evrope in o potrebnih ukrepih za okrepitev demokratičnih struktur Unije. V okviru dialogov z državljani so bili izpostavljeni evropska razsežnost lokalnih problemov in lokalna razsežnost evropskih političnih vprašanj ter vpliv evropskih volitev na vsakdanje življenje državljanov. 87 % udeležencev je dejalo, da bi se udeležili evropskih volitev. 3.2. Financiranje s strani Komisije

Komisija je uporabila finančne instrumente, ki jih ima na voljo, da bi podprla projekte civilne družbe in partnerstva med mesti, katerih cilj je spodbuditi demokratično udeležbo državljanov EU. Iz programov Evropa za državljane ter Temeljne pravice in državljanstvo so se financirali številni projekti za povečanje ozaveščenosti in okrepitev vloge državljanov glede njihove udeležbe v demokratičnem življenju v EU. 3.3. Kampanja Evropskega parlamenta za povečanje ozaveščenosti Evropski parlament je 11. septembra 2013 začel informacijsko kampanjo z naslovom Ukrepaj. Sodeluj. Vplivaj. Eden glavnih ciljev je bil spodbuditi razpravo, osredotočeno na EU, o vprašanjih evropskega pomena, kot so gospodarstvo, zaposlovanje, kakovost življenja in vloga EU v svetu. Ta kampanja je bila medijsko zelo odmevna. Spletno mesto Parlamenta, namenjeno volitvam, je med decembrom 2013 in majem 2014 obiskalo 7,1 milijona ljudi. Video o evropskih volitvah je bil posnet v 34 jezikih in predvajan več kot 7 400-krat na 173 televizijskih kanalih. Na spletu si ga je ogledalo 11 milijonov ljudi. Približno eden od petih evropskih volivcev si ga je ogledal prek družbenega omrežja Facebook. Sporočilo „Oddal(-a) sem svoj glas“ je posredovalo več kot 2,7 milijona ljudi, ogledalo pa si ga je približno 90 milijonov ljudi. Parlament je v Parizu, Frankfurtu, Varšavi, Rimu in Madridu organiziral tudi konference z naslovom ReACT, ki so se jih udeležili državljani, strokovnjaki in evropski politiki. Na teh dogodkih so si državljani EU lahko izmenjali mnenja o glavnih vprašanjih, zastavljenih v okviru kampanje. 3.4. Enotni volilni dan Da bi Komisija okrepila občutek volivcev o vključenosti v skupno evropsko prizadevanje, je države članice spodbudila k dogovoru o enotnem volilnem dnevu za evropske volitve in sočasnem zaprtju volišč. V tem smislu ni bilo sprememb v primerjavi s predhodnimi volitvami. V 21 državah članicah so bile volitve 25. maja, v sedmih pa med 22. in 24. majem. Vse države članice so rezultate objavile približno sočasno, in sicer 25. maja zvečer, ko je bilo v Evropi konec glasovanja. 4. Udeležba na volitvah 4.1. Splošna volilna udeležba Od prvih neposrednih volitev leta 1979 se je udeležba na evropskih volitvah stalno zmanjševala in z 61,99 % leta 1979 padla na 42,97 % leta 2009. Vendar je bila splošna udeležba na volitvah leta 2014 le nekoliko nižja kot leta 2009, in sicer za 0,36 % (znašala je 42,61 %), v primerjavi z večjima upadoma za 2,5 % med letoma 2004 in 2009 ter 4 % med letoma 1999 in 2004. Tako je bila dosežena znatna zajezitev padajočega trenda. Za primerjavo: udeležba na predsedniških volitvah v Združenih državah Amerike leta 2008 je bila 57,1-odstotna, leta 2012 pa 54,9-odstotna. Preglednica prikazuje splošno volilno udeležbo v EU na zaporednih evropskih volitvah: Volilna udeležba se je v 28 državah članicah zelo razlikovala. V Belgiji je znašala 89,64 %, v Grčiji 59,97 % (udeležba na volitvah je v obeh državah obvezna) in v Italiji 57,22 %, medtem ko je bila v drugih državah znatno nižja, kot na primer na Češkem (18,20 %) in Slovaškem (13,05 %). Preglednica prikazuje volilno udeležbo na evropskih volitvah v letih 2009 in 2014 v EU po državah članicah: Volilna udeležba moških je bila višja od volilne udeležbe žensk (45 % proti 41 %), pri čemer je bila ta razlika nekoliko večja kot leta 2009 (44 % proti 42 %). Največjo skupino neudeležencev na volitvah so predstavljali mladi: glasovalo jih je le 27,8 % v starosti od 18 do 24 let, v primerjavi s 51,3 % volivcev iz starostne skupine nad 55 let. V preglednici je prikazana primerjava odstotkov mladih (v starosti od 18 do 24 let), ki so glasovali v posamezni državi članici:

V poročilu o oceni projekta Erasmus je bila ugotovljena tesna povezava med izkušnjo študija v tujini in volilnim vedenjem na evropskih volitvah leta 2014: študenti v okviru programa Erasmus so pogosteje volili (81 % anektiranih je dejalo, da so se volitev udeležili). Anketiranci so v povolilni študiji Evropskega parlamenta kot glavni razlog za svojo udeležbo na volitvah navedli, da vedno volijo (41 %), da je to njihova „državljanska dolžnost“ (41 %) ali da volijo za „podporo politični stranki, ki sem ji blizu“ (22 %). Omenili so tudi naslednje tri dejavnike: „podpiram EU“ (14 %), „čutim se Evropejca(-ko)“ (13 %) in „s svojim glasom na evropskih volitvah lahko vplivam na to, da se stvari spremenijo“ (12 %). 5 % je navedlo, da so s svojim glasom na volitvah želeli vplivati na izbor predsednika Komisije. Najpogosteje navedeni razlogi za neudeležbo na volitvah so bili „nezaupanje v politiko nasploh“ (23 %), „politika me ne zanima“ (19 %) in „moj glas nima nikakršnega vpliva“ (14 %). 7 % anketirancev je navedlo „premajhno poznavanje EU, Evropskega parlamenta in njegovih volitev“. Odstotek neudeležencev na volitvah, ki so navedli oba razloga, tj. da glasovanje ničesar ne spremeni in da premalo poznajo EU ali evropske volitve, je bil v primerjavi s predhodnimi volitvami nižji. Za polovico se je zmanjšalo tudi število državljanov, ki se zaradi pomanjkanja javne razprave ali volilnih kampanj volitev ni udeležilo. Končna odločitev o udeležbi ali neudeležbi na volitvah je običajno odvisna od več dejavnikov, od katerih so nekateri osebni in nimajo nobene zveze s kakovostjo kampanje ali dojemanjem evropskih volitev. V državah, kjer so evropske volitve potekale sočasno z drugimi državnimi ali vsedržavnimi volitvami (Belgija, Litva, Grčija, Nemčija, Irska, Italija, Malta in Združeno kraljestvo), je bila volilna udeležba višja kot drugod, v političnih razpravah pa so običajno prevladovale nacionalne teme. V Litvi so evropske volitve potekale na isti dan kot predsedniške volitve in volilna udeležba se je s samo 21 % leta 2009 povečala na 47 %. 4.2. Udeležba državljanov EU, ki prebivajo v državi članici, ki ni njihova matična država Državljani EU, ki živijo v državi članici, ki ni njihova matična država (mobilni državljani EU), lahko v državi članici gostiteljici uveljavljajo aktivno in pasivno volilno pravico na evropskih volitvah pod enakimi pogoji kot državljani države članice gostiteljice. Ta pravica, določena v členu 22 PDEU in členu 39 Listine EU o temeljnih pravicah, se v praksi uveljavlja v okviru Direktive 93/109/ES. Razmeroma malo mobilnih državljanov EU je uveljavljalo volilno pravico v državi članici prebivanja. Na stopnjo njihove udeležbe lahko vpliva dejstvo, da se morajo odločiti, ali bodo volili v državi članici izvora ali v državi članici, v katero so se preselili (tj. za drugačna nabora kandidatov). Raziskava Eurobarometra iz leta 2012 je pokazala, da so mnenja ljudi o kandidatih in listah, ki bi jih volili na evropskih volitvah, deljena. Približno 48 % anketirancev je dejalo, da če bi živeli v državi članici, ki ni njihova matična država, bi tam tudi raje volili, medtem ko bi 42 % anketirancev kljub temu volilno pravico raje uveljavljalo v svoji matični državi. Preglednica prikazuje delež državljanov, ki niso državljani države članice prebivanja (tj. mobilnih državljanov EU), vpisanih v volilni imenik za evropske volitve v letih 2009 in 2014 v EU, po državah članicah: Čeprav je število mobilnih državljanov EU, ki so uveljavljali pasivno volilno pravico v državi članici prebivanja, še vedno majhno, se je več kot podvojilo, in sicer z 81 leta 2009 na 170 leta 2014. To je mogoče pripisati novim poenostavljenim postopkom, uvedenim z Direktivo 2013/1/EU, po kateri kandidatom ni več treba dokazati, da jim volilna pravica v matični državi ni bila odvzeta, ampak morajo zagotoviti le ustrezno izjavo, ki jo potrdijo organi v državi članici gostiteljici. 4.3. Ozaveščenost in udejstvovanje državljanov EU Države članice so se različno lotile kampanj za povečanje ozaveščenosti: nekatere so izvedle splošne kampanje, namenjene vsem volivcem, druge so se posebej osredotočile tudi na državljane EU iz drugih držav članic, ki prebivajo na njihovem ozemlju. Povečanje udeležbe volivcev, ki so državljani EU, ne pa tudi državljani države članice prebivanja – primeri najboljše prakse Individualni dopisi državljanom EU, ki niso državljani države članice prebivanja in ki imajo volilno pravico, s pojasnili glede uveljavljanja volilne pravice in prijavnice, so bili poslani v različnih jezikih EU v Belgiji, na Danskem, Finskem, v Latviji, Litvi in na Švedskem. V Grčiji je bil na spletnem mestu ministrstva vzpostavljen poseben program za državljane EU, ki niso državljani države članice stalnega prebivališča, kjer so imeli na voljo vlogo za vpis v poseben volilni imenik in volišče, na katerem so lahko glasovali. Organizacije civilne družbe so si dejavno prizadevale, da bi pritegnile volivce, npr. državljane so seznanjale s pomenom in koristmi udeležbe na evropskih volitvah, volivcem so zagotovile elektronska orodja za pomoč pri izbiri ustreznega kandidata ali so si prizadevale za bolj vključujoče politike, da bi se invalidom zagotovila možnost glasovanja. Primeri projektov nevladnih organizacij, financiranih iz programa Evropa za državljane Omogočanje državljanom EU, da razmislijo, razpravljajo in si izmenjajo mnenja o vprašanjih v zvezi z EU, vključno s kandidati, ter se na volitvah odločijo na podlagi informacij: projekt JoiEU: Joint Citizen Action for a Stronger, Citizen-friendly Union (Skupna državljanska akcija za močnejšo, državljanom prijazno Unijo) (Evropska služba za državljanske ukrepe (European Citizen Action service) – ECAS); projekt Transeuropa Caravans (Čezevropske karavane) za leto 2014: transnacionalno sodelovanje državljanov na volitvah v Evropski parlament (organizacija Evropske alternative (European Alternatives)); projekt Encouraging Young Europeans to Vote Out the EU Democratic Deficit (Spodbujanje mladih Evropejcev k udeležbi na volitvah za odpravo pomanjkanja demokratičnosti v EU) (Mednarodni inštitut za poslovodenje (International Management Institute)). Zlasti za mobilne državljane EU so številne nevladne organizacije izvedle kampanje, da bi jih pritegnile in na splošno povečale njihovo ozaveščenost glede njihovih volilnih pravic. Drugi projekti so se osredotočili na spodbujanje žensk v EU k uveljavljanju aktivne in pasivne pravice na evropskih volitvah. Primeri projektov nevladnih organizacij, financiranih iz programa Temeljne pravice in državljanstvo Kampanje za spodbujanje udeležbe mobilnih državljanov EU: Sprejeti ukrepi so vključevali delo z združenji, projekte za povečanje ozaveščenosti, razvoj orodij za usposabljanje in podporo pri izpolnjevanju volilnih formalnosti. Projekt Operation Vote (Operacija glasuj) (Cooperazione per lo Sviluppo dei paesi – COSPE);

projekt Access to rights & civil dialogue for ALL (Dostop do pravic in civilni dialog za VSE) (Pour la Solidarité); projekt All citizens now (Vsi državljani zdaj) (Univerza v Chieti – Pescara). Politiki in volivci so se lahko neposredno sporazumevali zaradi povečane uporabe družbenih medijev v zvezi z volitvami, vodilnimi kandidati in njihovimi programi. Analiza digitalnih kampanj #EP2014 in #EU14 je zabeležila približno tri milijone tvitov v zvezi z volitvami. Več kot milijon jih je bilo objavljenih v tednu, ko so potekale volitve. Povečana uporaba družbenih medijev je kandidatom zagotavljala dodatno sredstvo za doseganje državljanov, volivcem pa poleg oddaje volilnega glasu omogočala dejavno vključenost v razpravo. 5. Uveljavljanje volilnih pravic državljanov EU in spoštovanje skupnih načel 5.1 Varovanje volilnih pravic državljanov EU s stalnim prebivališčem v državi članici, ki ni njihova matična država Aktivna in pasivna volilna pravica mobilnih državljanov EU v državi članici prebivanja Komisija je pred volitvami izvedla celovit program za zagotovitev pravilnega in celostnega prenosa in uporabe Direktive 93/109/ES, da bi se odpravile možne ovire državljanom EU pri uveljavljanju njihove volilne pravice in da bi se zlasti zagotovilo, da nacionalni zakoni ne predvidevajo dodatnih zahtev za državljane EU iz drugih držav članic. Do maja 2014 so bila vsa vprašanja v zvezi s prenosom, ki jih je Komisija ugotovila pred volitvami, uspešno odpravljena in nacionalna zakonodaja po potrebi spremenjena. Od takrat med Komisijo in organi Združenega kraljestva potekajo pogovori o številnih vprašanjih, o katerih poročajo državljani EU, ki prebivajo v Združenem kraljestvu in so se želeli vpisati v tamkajšnji volilni imenik. Spodnji dom britanskega parlamenta je 14. novembra 2014 objavil poročilo, v katerem je upoštevano stališče volilne komisije Združenega kraljestva glede posebnih ovir, s katerimi se državljani EU srečujejo pri udeležbi na volitvah. V poročilu sta se priporočila poenostavitev sistema in začetek kampanje, da se državljane EU obvesti o pomembnih pogojih in ureditvah glede vpisa. Skoraj vsa vprašanja v zvezi s poznim prenosom Direktive 2013/1/EU o uresničevanju pasivne volilne pravice mobilnih državljanov EU so bila uspešno rešena pred volitvami. Komisija si prizadeva za dvostranski dialog z nekaterimi državami članicami glede vrste vprašanj v zvezi z nepravilnim ali nepopolnim prenosom Direktive. Pravica do ustanavljanja političnih strank ali včlanjevanja vanje Dialog je potekal z 11 državami članicami, ki državljanom EU, ki niso državljani države članice prebivanja, niso dovolile ustanoviti politične stranke ali se včlaniti vanje, kar bi jim omogočilo udeležbo na volitvah pod enakimi pogoji kot državljani države članice prebivanja. V petih primerih je bila težava odpravljena: v dveh primerih se je spremenil nacionalni zakon, v drugih treh primerih pa se je zadeva razjasnila. Tri druge države članice so napovedale, da bodo spremenile zakonodajo. V preostalih treh primerih je ukrepala Komisija. 5.2. Zagotavljanje spoštovanja splošnih načel volitev v Evropski parlament Države članice morajo pri organizaciji evropskih volitev spoštovati nekatera skupna načela prava EU: Volitve v Evropski parlament morajo biti svobodne, tajne ter splošne in neposredne Po pravu EU objava rezultatov v državah članicah pred zaključkom glasovanja ni dovoljena, da se zavaruje ključni element načela svobodnih volitev. Na ta način rezultati v drugih državah članicah ne morejo vplivali na tiste, ki svojega volilnega glasu še niso oddali. Da bi Komisija zagotovila skladnost s tem načelom na ravni celotne EU, je skupaj z državami članicami to vprašanje uspešno rešila pred volitvami. Nihče ne sme glasovati več kot enkrat na istih volitvah (i) Primer mobilnih državljanov EU Da se mobilnim državljanom EU onemogoči hkratno glasovanje v državi članici prebivanja in državi članici izvora, se imena vpisanih v volilni imenik države članice prebivanja izbrišejo iz volilnega imenika države članice izvora. V ta namen Direktiva 93/109/ES določa mehanizem izmenjave podatkov o volivcih EU. Da bi Komisija odpravila težave, povezane z izvajanjem mehanizma, predvsem velike upravne obremenitve nacionalnih uprav, je priporočila več ukrepov, vključno z vzpostavitvijo enotnega organa za stike v vsaki državi članici, ki obvešča o osebnih podatkih volivcev EU, in uporabo skupnih orodij informacijske tehnologije za prenos podatkov.