[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 21.2.2006

KOM(2006) 73 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Izgube pravic, ki so posledica obsodb za kazniva dejanja, v Evropski uniji{SEC(2006)220}

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Izgube pravic, ki so posledica obsodb za kazniva dejanja, v Evropski uniji

1. Izguba pravice se lahko opredeli kot ukrep, ki za določeno ali nedoločeno obdobje omejuje fizično ali pravno osebo pri izvrševanju določenih pravic, opravljanju določenih funkcij, sodelovanju pri določenih dejavnostih, obiskovanju določenih krajev ali izvajanju določenih ukrepov[1]. Gre za kategorijo sankcije, katere cilj je predvsem preventiven. Kadar se osebi, ki je bila obsojena za kaznivo dejanje, odvzame sposobnost za izvrševanje določenih pravic (na primer pravice do dela z mladoletniki), je to predvsem zato, da se ji prepreči ponovna storitev kaznivega dejanja. Na območju svobode, varnosti in pravice, kjer bi morala biti posameznikom zagotovljena visoka stopnja varstva, bi skladno s tem priznavanje učinka nekaterih izgub pravic na celotnem ozemlju Unije pomenilo prednost. Vprašanje je še bolj primerno na notranjem trgu, kjer se osebe prosto gibljejo.

2. Izgube pravic so kategorija sankcij, ki bi jo bilo pod določenimi pogoji morda treba priznati in izvršiti v Uniji, da bi postala učinkovita. To je priznano v Haaškem programu[2], v katerem je Evropski svet pozval Komisijo, naj predstavi predloge za izboljšanje izmenjave podatkov iz nacionalnih evidenc obsodb in izgub pravic, zlasti podatkov o storilcih spolnih deliktov. Ta cilj je določen tudi v akcijskem načrtu, ki sta ga za uresničitev Haaškega programa skupaj sprejela Svet in Komisija 2.–3. junija 2005, in v Sporočilu o vzajemnem priznavanju sodnih odločitev v kazenskih zadevah in o krepitvi vzajemnega zaupanja med državami članicami, ki ga je Komisija sprejela maja 2005[3]; oba dokumenta napovedujeta sprejetje tega sporočila.

3. To sporočilo poskuša razjasniti pojem izgube pravice, oceniti ustrezno zakonodajo na evropski ravni in poudariti pristop, ki bo po vsej verjetnosti pri tem uporabljen.

1. SPLOšNE ZNAčILNOSTI

4. Izguba pravice, kakor je opredeljena v odstavku 1, je zelo širok pojem, ki ga je treba za namene tega sporočila dodatno pojasniti.

5. Izključitev izgub pravic, ki niso povezane z obsodbami za kazniva dejanja. V skladu z okvirom iz odstavka 2 to sporočilo zajema le izgube pravic, ki so posledica obsodbe za kaznivo dejanje , in ne npr. ukrepov, uvedenih v postopkih, ki tečejo, ukrepov, uvedenih iz popolnoma preventivnih razlogov za osebe, ki ne morejo biti kazensko odgovorne, ter prepovedi, ki lahko izhajajo iz ravnanja, ki ne predstavlja kaznivega dejanja.

6. Vrsta izgube pravice. Izguba pravice lahko na različne načine izhaja iz obsodbe za kaznivo dejanje:

- lahko je kazen, ki jo izreče sodišče, bodisi kot stransko kazen h glavni kazni bodisi kot alternativno kazen, če se izreče namesto ene ali več glavnih kazni;

- lahko je stranska kazen, ki se uvede samodejno kot posledica glavne kazni, čeprav je sodišče ne izreče;

- lahko se jo izreče v upravnih ali disciplinskih postopkih, ki so posledica obsodbe za kaznivo dejanje.

7. Materialno področje uporabe. Potencialni sklop izgub pravic ustreza številu pravic, ki se jih lahko odvzame fizični ali pravni osebi (npr. prepoved vožnje, prepoved bivanja na določenem območju, izključitev iz postopkov javnih naročil, odvzem civilnih, državljanskih ali družinskih pravic).

8. Osebno področje uporabe. Izgube pravic se lahko uporabljajo za pravne in fizične osebe. Kazenske odgovornosti pravnih oseb ne priznavajo vse države članice[4]. To vprašanje ne zadeva posebej izgub pravic in je bolj celovito obravnavano v Zeleni knjigi o sankcijah[5], ki jo je pripravila Komisija.

9. Raznovrstnost izgub pravic v Uniji. Kakor je prikazano v Zeleni knjigi o sankcijah, se zakonodaja držav članic o sankcijah močno razlikuje, enako pa bi lahko rekli za zakonodajo o izgubah pravic. V posamezni državi članici je potencialni sklop izgub pravic obsežen, vrsta sankcij in način, na katerega se izvršujejo, pa se lahko v precejšnji meri razlikujeta. Ta raznovrstnost postane še bolj vidna v perspektivi Evropske unije. Čeprav nekatere izgube pravic obstajajo v vseh državah članicah – na primer prepoved vožnje – to nikakor ni splošno pravilo[6].

2. PREGLED INSTRUMENTOV, SPREJETIH NA RAVNI EVROPSKE UNIJE

10. Na izgube pravic se nanaša določeno število instrumentov, sprejetih na ravni EU. Po eni strani gre za instrumente za približevanje nacionalne zakonodaje glede izgub pravic (oddelek 2.1.). Po drugi strani gre za instrumente, ki se ukvarjajo z učinkom ukrepa izgube pravice (ali obsodbe), izrečenega v eni državi članici, ki ga bo po vsej verjetnosti imel v drugih državah članicah (oddelek 2.2.).

2.1. Instrumenti za približevanje kazni

11. Ti instrumenti so našteti v Prilogi k temu sporočilu. Večina obravnava izgube pravic kot morebitne kazni, ki so na voljo ob obsodbah za določena kazniva dejanja. Naslednji instrumenti vsebujejo bolj zavezujoče določbe glede izgub pravic, ki sledijo obsodbi za kaznivo dejanje:

a) Okvirni sklep Sveta 2004/68/PNZ o boju proti spolnemu izkoriščanju otrok in otroški pornografiji[7] od držav članic zahteva, da sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da se fizični osebi, ki je bila obsojena za eno od kaznivih dejanj, ki so zajeta v instrumentu, začasno ali za stalno prepreči izvajanje strokovnih dejavnosti, povezanih z nadziranjem otrok (člen 5(3)). To ne pomeni, da mora izguba pravice samodejno slediti kot posledica obsodbe za eno od ustreznih kaznivih dejanj, ampak preprosto, da mora vsaka država članica zagotoviti možnost, da se tej osebi kot ena od kazni, ki so na voljo po obsodbi, prepreči izvajanje posebne dejavnosti.

b) Okvirni sklep Sveta 2003/568/PNZ o boju proti korupciji v zasebnem sektorju[8] vsebuje podobno določbo v členu 4(3).

c) Z novo zakonodajo o postopkih oddaje javnih naročil so postopki oddaje takšnih naročil bolj transparentni in zakonodaja tako pripomore v boju proti korupciji in organiziranemu kriminalu. Člen 45(1) direktive o javnih naročilih[9] v določenih okoliščinah določa izključitev iz postopka pri oddaji javnega naročila za vsakega kandidata ali ponudnika, ki mu je bila izrečena pravnomočna sodba zaradi sodelovanja v kriminalnih združbah, korupcije, goljufije, ki škodi finančnim interesom Skupnosti, ali pranja denarja. Direktiva se uporablja za fizične in pravne osebe[10].

Lahko se potegne vzporednica z drugimi direktivami ES, ki se uporabljajo za finančni sektor. Večina teh instrumentov vsebuje standardno določbo, v skladu s katero mora biti upravni organ zadevne institucije sestavljen iz oseb z „dobrim ugledom“. Na primer, po bančni direktivi[11] kreditna institucija ne pridobi dovoljenja za opravljanje dejavnosti, če zadevne osebe nimajo zadostnega ugleda. Zato je verjetno, da se bodo preverile njihove kazenske evidence in ne bodo pridobile dovoljenja, če so bile obsojene za kazniva dejanja, kot sta pranje denarja ali korupcija. Razlaga „dobrega ugleda“ pa je prepuščena državam članicam in sistematična izguba pravice, ki bi bila vezana na izvršitev določenih kaznivih dejanj, ne obstaja. Enako velja za zakonodajo o investicijskih podjetjih[12], trgovanju z vrednostnimi papirji[13], obveznem revidiranju računovodskih listin[14] in zavarovanju[15].

2.2. Ukrepi v zvezi z učinkom obsodb ali izgub pravic

12. Instrumente v zvezi z učinkom, ki ga bo po vsej verjetnosti ukrep izgube pravice (ali obsodba), izrečen v eni državi članici, imel v drugih državah članicah, lahko delimo v tri skupine.

13. Prva skupina vključuje sklop direktiv, ki se jih lahko šteje za instrumente, ki omogočajo delno vzajemno priznavanje. Nekatere obravnavajo priznanje izgube pravice , izrečene v drugi državi članici (a in b). Druge se osredotočajo na posledice v obliki izgube pravice, ki bi lahko nastale zaradi priznanja obsodbe , izrečene v drugi državi članici (c in d).

a) Direktivi o uresničevanju volilne pravice in pravice do kandidiranja na lokalnih volitvah[16] in evropskih volitvah[17]. Prva dovoljuje, da se odvzem pasivne volilne pravice, izrečen v eni državi članici, prizna v drugi državi članici. Druga zahteva, da se odvzem pravice do kandidiranja, izrečen v eni državi članici, prizna v drugi državi članici, in dovoljuje, da se odvzem aktivne volilne pravice v eni državi članici prizna v drugi državi članici.

b) Cilj Direktive o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu[18] je omogočiti priznavanje odločbe o izgonu, sprejete v eni državi članici zoper državljana tretje države, ki se nahaja na ozemlju druge države članice. Zlasti se uporablja za odločbe o izgonu, ki temeljijo na hudi in pereči grožnji za javni red ali nacionalno varnost, in to v primeru obsodbe zaradi kaznivega dejanja, ki se kaznuje z odvzemom prostosti najmanj enega leta. Ne uporablja se za družinske člane državljanov Evropske unije, ki so uresničevali svojo pravico do prostega gibanja. Ti so zajeti z Direktivo 2004/38/ES, ki strogo ureja dopustne omejitve svobode gibanja in poudarja, da predhodne obsodbe za kazniva dejanja same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih omejitev[19].

c) Direktiva o javnih naročilih, omenjena zgoraj. Gre za instrument, ki sproža delno vzajemno priznavanje obsodb, saj povzroči, da je posledica obsodbe, izrečene v eni državi članici, po navadi izključitev iz javnih naročil na ozemlju celotne Unije. Kadar je bila obsodba izrečena v eni državi članici, naročnik pa ima sedež v drugi državi članici, lahko zaprosi za sodelovanje pristojne organe v prvi državi članici, da bi pridobil podatke o obsodbi.

Na ravni EU finančna uredba[20] prav tako določa mehanizme izključitve iz sodelovanja v evropskem postopku za oddajo naročila ali odobritev donacij za fizične ali pravne osebe, ki so bile pravnomočno obsojene zaradi nekaterih kaznivih dejanj.

d) Evropski parlament in Svet sta 7. septembra 2005 sprejela novo Direktivo o priznavanju poklicnih kvalifikacij[21], ki bo nadomestila petnajst direktiv, ki se trenutno uporabljajo za to področje. Od pristojnih organov države članice gostiteljice in matične države članice zahteva, da si izmenjujejo podatke zlasti o disciplinskih ukrepih ali kazenskih sankcijah, ki bi lahko vplivale na opravljanje zadevnih poklicnih dejavnosti (člen 56(2)). Ta nova direktiva krepi obstoječo obveznost obveščanja. Vendar trenutno tako izmenjava podatkov ne sproži avtomatske prepovedi opravljanja poklica v državi gostiteljici. To je prepuščeno državi gostiteljici. S tem v zvezi je treba omeniti razliko med to direktivo in Direktivo 98/5/ES[22] glede pravice do ustanavljanja za odvetnike (na katero nova direktiva ne vpliva). Ker pravica do ustanavljanja temelji na priznavanju poklicne registracije odvetnikov in ne na njihovih kvalifikacijah, Direktiva 98/5/ES zagotavlja, da izguba pravice, izrečena v matični državi članici, učinkuje v državi gostiteljici.

14. Druga skupina je sestavljena iz instrumentov, ki niso veljavni ali jih je ratificiralo le omejeno število držav članic.

a) Danska pobuda „ za sprejetje Odločbe Sveta o okrepljenem sodelovanju med državami članicami Evropske unije glede izgub pravic“ [23] . Ta pobuda, ki je še vedno pred Svetom, se osredotoča na dostop do zaposlitve in je omejena na fizične osebe. Še več, predvideva samo izmenjavo podatkov med državami članicami, ne pa tudi vzajemnega priznavanja odločb o izgubah pravic[24].

b) Konvencija EU iz leta 1998 o prepovedi vožnje[25]. Ta konvencija ne določa neposrednega priznavanja prepovedi vožnje, izrečenih v eni državi članici, v vseh drugih državah članicah, in mehanizmi, ki jih vzpostavlja, ne sledijo principu, ki je podlaga načelu vzajemnega priznavanja. Konvencija zlasti omogoča državi članici izvršitve, da izbira med spremembo tuje odločbe v svojo sodno ali upravno odločbo. Do zdaj jo je ratificiralo zelo omejeno število držav članic[26].

15. Zadnja, tretja skupina, je sestavljena iz resolucij, tj. nezavezujočih aktov, za boj proti nasilju, povezanim z nogometom. Resolucija Sveta iz leta 1997[27] poudarja, da se je pri preprečevanju in obvladovanju nemirov, povezanih z nacionalnimi nogometnimi tekmami, izkazala učinkovitost prepovedi vstopa na stadion in da je zaželeno, da se prepoved vstopa na stadion, izrečena v eni državi članici, potrdi za evropske nogometne tekme v drugih državah članicah. Resolucija iz leta 2003[28] poziva države članice, naj proučijo možnost razširitve prepovedi vstopa na stadion na določene nogometne tekme v drugih državah članicah in možnost povezave tega z nalaganjem kazni v primeru, da se katera koli takšna prepoved ne upošteva.

2.3. Sklep

16. Iz zgornjega pregleda je razvidno, da:

a) obstaja relativno omejeno število evropskih instrumentov, ki določajo obvezno izgubo pravic, tj. instrumentov, ki od držav članic zahtevajo, da vključijo prepoved opravljanja poklica med kazni, ki se jih lahko izreče ob obsodbi (glej odstavek 11(a) in (b)), ali nekaterim obsodbam dodajo učinke izgube pravic (kot je to v direktivi o javnih naročilih);

b) z izjemo Direktive o medsebojnem priznavanju odločb o izgonu[29] instrumenti o učinkih nekaterih izgub pravic ali obsodb zunaj države članice, v kateri je bila izrečena, ne določajo pravih sistemov za izmenjavo podatkov, ki bi državam članicam pomenili vir zanesljivih in celovitih podatkov o izgubah pravic ali obsodbah, izrečenih v drugih državah članicah.

17. Komisija trenutno proučuje vzpostavitev sistema za izmenjavo podatkov glede vozniških dovoljenj. Ta pobuda temelji na nedavnih sodbah Sodišča Evropskih skupnosti, ki ugotavljajo obstoj obveznosti držav članic, da v nekaterih okoliščinah izmenjajo podatke in tako razširijo sistem za prostovoljno izmenjavo podatkov, ki ga je vzpostavila Direktiva 91/439/EGS[30] o vozniških dovoljenjih. Nedavni predlog Direktive o vozniških dovoljenjih, ki prenavlja Direktivo 91/439/EGS, dodatno poudarja potrebo po uvedbi obveznega sistema za izmenjavo splošnih podatkov[31].

3. MOžNI PRISTOPI ZA IZGUBE PRAVIC

18. Za zagotovitev, da izgube pravic postanejo učinkovito orodje na ravni EU za kaznovanje določenih kriminalnih ravnanj in preprečevanje njihovih ponovitev, se lahko uporabita dva pristopa, ki se medsebojno ne izključujeta. Prvič, izvršitev določenih kaznivih dejanj bi na primer kot posledico lahko imela izgubo pravice na ravni EU za opravljanje določenih dejavnosti. Drugič, lahko se zavzame stališče, da je treba pod določenimi pogoji učinek nacionalne izgube pravice razširiti na celotno ozemlje EU. V vsakem primeru bo vsak zakonodajni predlog na tem področju v skladu s Sporočilom Komisije z dne 27. aprila 2005[32] predmet poglobljene študije presoje vplivov, da se zlasti oceni njegov vpliv na temeljne pravice.

3.1. Izguba pravice kot posledica izvršitve nekaterih kaznivih dejanj

19. Teoretično bi lahko pristop iz direktive o javnih naročilih uporabili tudi v drugih sektorjih z namenom prepovedi opravljanja določenih poklicev ali dejavnosti v Uniji po izvršitvi posebno hudega kaznivega dejanja.

20. Sprejetje takšnega instrumenta bi po vsej verjetnosti zahtevalo:

- da se opredeli zadevne dejavnosti in poklice;

- minimalno uskladitev samih kaznivih dejanj;

- uskladitev trajanja same izgube pravic, da se izogne morebitni diskriminaciji. Trenutno se trajanje izgube pravice pogosto razlikuje glede na obdobje, za katero podatki ostanejo v nacionalni kazenski evidenci. Prvotni predlog Komisije za direktivo o javnih naročilih[33] je uskladil trajanje samodejne izgube pravice na pet let, vendar zadevna določba ni bila prenesena v končno besedilo.

21. V praksi bi sprejetje takšnega instrumenta pomenilo, da se dostop do nekaterih dejavnosti do določene mere ureja na evropski ravni, kar bi bilo treba utemeljiti v skladu z načeli subsidiarnosti in sorazmernosti. Ta regulativni pristop bi se lahko izkazal za neprimernega za dejavnosti, ki tako kot v direktivi o javnih naročilih niso nujno razširjene po celotni EU. Tudi finančni sektor je izbral drug pristop (glej odstavek 11(c) zgoraj).

3.2. Zagotavljanje vzajemnega priznavanja izgub pravic

22. Čeprav je vzajemno priznavanje temeljni kamen za vzpostavitev evropskega območja svobode, varnosti in pravice, bi se lahko širitev teritorialnih posledic izgub pravic štela za zaostrovanje sankcij in poraja se vprašanje pravic posameznika, za katerega se bo teritorialno področje uporabe izgube pravice razširilo na celotno ozemlje Evropske unije. Poleg tega obstajajo precejšnje razlike med kazenskimi sankcijami v Evropski uniji in razširitvi učinka ukrepa izgube pravice, izrečenega v eni državi članici, na vso Unijo bi lahko nasprotovala država članica, ki za zadevno kaznivo dejanje ne predvideva takšne vrste sankcije[34].

23. Ustrezen pristop na prvi stopnji bi torej bil sprejetje sektorskega pristopa in dajanje prednosti vzajemnemu priznavanju izgub pravic na področjih, za katere med državami članicami že obstaja skupna podlaga. To predpostavlja zadostno stopnjo homogenosti glede sankcij, kar zlasti velja, kadar:

- izguba pravice že obstaja v vseh državah članicah za posebno kategorijo kaznivih dejanj (npr. prepovedi vožnje) ali

- pravni instrument posebej zahteva, da se v vseh državah članicah za določene vrste kaznivih dejanj določi ta vrsta kazni (npr. prepoved opravljanja dela z otroki, glej odstavek 11 zgoraj). Če so izgube pravic navedene le kot ena od možnih kazni za ravnanje, za katerega pravni instrument zahteva inkriminacijo, ne da bi se od držav članic zahtevalo, da določijo to vrsto kazni, ni jamstva, da bo ta skupna podlaga obstajala.

24. Tudi kadar ta skupna podlaga obstaja, bi lahko iz razlik med državami članicami glede vrste prepovedi[35] ali njene vsebine (na primer trajanja) izhajale določene razlike. Manevrski prostor države, ki bo izvajala ukrep, bo moral biti opredeljen.

4. PREDPOGOJ: IZBOLJšANJE PRETOKA PODATKOV

25. Zgoraj opisana scenarija predpostavljata, da podatki o obsodbah in izgubah pravic krožijo med državami članicami.

4.1. Obsodbe

26. Za izboljšanje obstoječih mehanizmov za izmenjavo podatkov je že bilo storjenih nekaj korakov:

- Komisija je 13. oktobra 2004 sprejela predlog Sklepa Sveta o izmenjavi podatkov, izpisanih iz kazenske evidence[36], katerega namen je v kratkem času izboljšati sedanje mehanizme za izmenjavo podatkov med državami članicami, zlasti z določanjem rokov za posredovanje teh podatkov. Svet je Sklep sprejel 21. novembra 2005[37].

- Komisija je 25. januarja 2005 predložila Belo knjigo, ki obravnava glavne težave pri izmenjavi podatkov o kazenskih obsodbah in oblikuje predloge za uvedbo računalniškega sistema za izmenjavo podatkov[38]. Po razpravi o Beli knjigi se je Svet za pravosodje in notranje zadeve 14. aprila 2005 sporazumel o nadaljnjih ukrepih. Na tej podlagi in z vidika ciljev, opredeljenih v Haaškem programu, je Komisija 22. decembra 2005 predložila zakonodajni predlog o poglobljeni reformi obstoječih mehanizmov za izmenjavo[39]. V letu 2006 je treba izboljšati dostop do podatkov o obsodbah, izrečenih v Evropski uniji zoper državljane tretjih držav.

27. V tem okviru je prav tako treba omeniti, da je Komisija 17. marca 2005 sprejela predlog Okvirnega sklepa Sveta o upoštevanju obsodb med državami članicami Evropske unije v novem kazenskem postopku[40]. Predlog opredeljuje pogoje, pod katerimi je treba v novih kazenskih postopkih glede različnih dejstev upoštevati obsodbo, izrečeno v drugi državi članici.

4.2. Izgube pravic

28. Izgube pravic so oblika sankcij, katerih narava se po vsej verjetnosti razlikuje znotraj iste države članice in še toliko bolj od ene države članice do druge. Izreče se jih lahko v okviru kazenskih, civilnih/gospodarskih, upravnih ali disciplinskih postopkov ali so samodejni rezultat obsodbe. Še več, v nekaterih državah članicah se pogosteje izrekajo v obliki upravne ali disciplinske kazni kot „sodne“ kazni. Te razlike otežujejo dostop do izčrpnih podatkov, zlasti ker se tudi pravila o organizaciji nacionalnih registrov v veliki meri razlikujejo: vse države članice imajo kazenske evidence, vendar podatki, ki jih je zbrala Komisija, kažejo visoko stopnjo raznolikosti med državami članicami, zlasti glede vsebine teh evidenc[41]. V nekaterih državah članicah se vnesejo samo odločbe kazenskih sodišč, v drugih register vsebuje tudi odločbe civilnih, gospodarskih ali upravnih organov. Nekateri nacionalni registri na primer vključujejo odvzem roditeljske pravice.

29. Narava posamezne izgube pravice in delovanje zadevnega nacionalnega registra bosta tako določila, kako se vnese v register. Medtem ko se izgube pravic, ki jih izrečejo kazenska sodišča, na splošno vnesejo v registre, to zagotovo ne velja za izgube pravic, ki samodejno sledijo obsodbi ali jih izreče upravni organ ali strokovna organizacija po obsodbi. Obseg, v katerem se izgube pravic vnesejo v nacionalne registre, se torej verjetno v znatni meri razlikuje med državami članicami.

30. Področje za izboljšanje izmenjave podatkov o izgubah pravic je zato treba oceniti ob upoštevanju potrebe po zagotovitvi visoke stopnje varstva osebnih podatkov. Obdelava osebnih podatkov in izmenjava podatkov o izgubah pravic morata biti vsekakor v skladu z obstoječim pravnim okvirom za obdelavo osebnih podatkov v Evropski uniji[42]. Idealen bi bil cilj, da se omogoči izvedba celovite izmenjave podatkov glede naslednjih vrst izgub pravic:

i) izgube pravic, ki jih izreče sodišče po obsodbi za kaznivo dejanje (tj. kot del obsodbe za kaznivo dejanje);

ii) izgube pravic, izrečene v eni državi članici, ki samodejno sledijo obsodbi v isti državi;

iii) izgube pravic, izrečene v eni državi članici po obsodbi za kaznivo dejanje v tej državi članici, ne glede na organ, ki jih izreče, kadar postopek zagotavlja enaka jamstva kot kazenski postopek;

iv) izgube pravic, izrečene pravnim osebam za prekrške ali kršitve, ki bi bili kazniva dejanja, če bi jih izvršila fizična oseba, in za katere je pravna oseba odgovorna (kazensko ali upravno) v vseh državah članicah[43].

31. S tega vidika je treba oceniti potrebo po sprejetju minimalnih pravil EU, ki bodo od držav članic zahtevala, da sistematično vnesejo v svoje nacionalne kazenske evidence – ali v registre[44] – vsaj nekatere izgube pravic, kadar skupna podlaga med državami članicami že obstaja.

5. SKLEP

32. Obstoj obsodbe za kaznivo dejanje, ki sproži izgubo pravice, je skupni imenovalec med državami članicami. Izboljšanje dostopa do podatkov o obsodbah, izrečenih v drugih državah članicah, bi moral državam članicam omogočiti, da te podatke upoštevajo zlasti pri oceni, ali se osebi lahko dovoli opravljanje določenih poklicev ali dejavnosti. Komisija zato spodbuja pristop, ki temelji na izboljšanju pretoka podatkov o obsodbah, in bo v prihodnjih letih nadaljevala že začeto delo.

33. Glede vzajemnega priznavanja izgub pravic Komisija spodbuja „sektorski“ pristop za sektorje, kjer med državami članicami že obstaja skupna podlaga. To mnenje deli večina držav članic. Takšna skupna podlaga zlasti obstaja glede prepovedi opravljanja dela z otroki in prepovedi vožnje (glej odstavek 23). Belgija je oktobra 2004 predložila pobudo za vzajemno priznavanje prepovedi opravljanja dela z otroki zaradi obsodb za spolna kazniva dejanja, storjena zoper otroke. V prihodnosti Komisija prav tako namerava predložiti Okvirni sklep o nadomestitvi Konvencije iz leta 1998 o prepovedi vožnje (glej odstavek 14(b)). Cilj bo nadomestiti obstoječe instrumente ES, da bi se zagotovilo popolno priznavanje prepovedi vožnje.

[1] Zelena knjiga o približevanju, vzajemnem priznavanju in izvrševanju kazenskih sankcij v Evropski uniji („Zelena knjiga o sankcijah“), COM(2004) 334 konč., 30.4.2004.

[2] Sprejet 4.–5. novembra 2004 (UL C 53, 3.3.2005, str. 1).

[3] COM(2005) 195, 19.5.2005.

[4] Kazensko odgovornost pravnih oseb na primer priznavajo Belgija, Francija, Irska, Nizozemska in Združeno kraljestvo, v nasprotju z Grčijo, Nemčijo ali Italijo.

[5] Oddelek 3.1.6.

[6] Ta raznolikost in težave s splošnim pristopom so se pokazale med razpravo o pobudi Danske iz leta 2002 za sprejetje Odločbe Sveta o okrepljenem sodelovanju med državami članicami Evropske unije glede izgub pravic (UL C 223, 19.9.2002, str. 17). Ta pobuda je še vedno pred Svetom.

[7] UL L 13, 20.1.2004, str. 44.

[8] UL L 192, 31.7.2003, str. 54. Zanimivo je, da Konvencija z dne 26. maja 1997 o boju proti korupciji uradnikov Evropskih skupnosti ali uradnikov držav članic Evropske unije (UL C 195, 25.6.1997, str. 2) ne vsebuje nobene določbe o izgubi pravice.

[9] Direktiva 2004/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev, UL L 134 , 30.4.2004, str. 114. Države članice morajo to direktivo izvesti do 31. januarja 2006.

[10] S tem v zvezi se je treba sklicevati na člen 29(c) direktive o storitvah, člen 20(1)(c) direktive o blagu in člen 24(1)(c) direktive o gradnjah, ki so podrobneje razdelane v Prilogi. Direktiva o javnih naročilih razveljavlja te določbe z učinkom od 31. januarja 2006.

[11] Direktiva 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij, UL L 126, 26.5.2000, str. 1.

[12] Glej člen 9 Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov in o spremembah direktiv Sveta 85/611/EGS, 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter o razveljavitvi Direktive Sveta 93/22/EGS, UL L 145, 30.4.2004, str. 1.

[13] Glej člena 5a in 5b Direktive Sveta 85/611/EGS z dne 20. decembra 1985 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), UL L 375, 31.12.1985, str. 3.

[14] Glej člen 3 Osme direktive Sveta 84/253/EGS z dne 10. aprila 1984, ki temelji na členu 54(3)(g) Pogodbe o dovoljenjih za osebe pooblaščene za izvajanje obvezne revizije računovodskih listin, UL L 126, 12.5.1984, str. 20.

[15] Glej člena 6(1) in 8 Direktive 2002/83/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. novembra 2002 o življenjskem zavarovanju, UL L 345, 19.12.2002, str. 1, in člen 8 Direktive 73/239/ES o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja, UL L 228, 16.8.1973, str. 3 (kakor je spremenjena z Direktivo 92/49/ES, UL L 228, 11.8.1992, str. 1).

[16] Direktiva Sveta 94/80/ES z dne 19. decembra 1994 o določitvi podrobne ureditve za uresničevanje volilne pravice in pravice do kandidiranja na lokalnih volitvah državljanov Unije, ki prebivajo v državi članici, v kateri nimajo državljanstva, UL L 368, 31.12.1994, str. 38. Spremenjena z Direktivo Sveta 96/30/ES z dne 13. maja 1996, UL L 122, 22.5.1996, str. 14.

[17] Direktiva Sveta 93/109/ES z dne 6. decembra 1993 o podrobni ureditvi uresničevanja aktivne in pasivne volilne pravice na volitvah v Evropski parlament za državljane Unije, ki prebivajo v državi članici, niso pa njeni državljani, UL L 329, 30.12.1993, str. 34.

[18] Direktiva Sveta 2001/40/ES z dne 28. maja 2001, UL L 149, 2.6.2001, str. 34. Nedavni predlog Komisije za Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o skupnih standardih in postopkih v državah članicah za vračanje državljanov tretjih držav, ki nezakonito prebivajo v EU (COM(2005) 391, konč., 1.9.2005) določa prilagodljiv in obširen sklop pravil, ki se uporabljajo v položaju, ko je državljan tretje države, za katerega velja odredba o odstranitvi ali odločitev o vrnitvi, ki jo je izdala država članica, prijet na ozemlju druge države članice. Države članice lahko izberejo različne možnosti, med katerimi je tudi vzajemno priznavanje, odvisno od okoliščin posameznega primera. Po sprejetju tega predloga bo Direktiva 2001/40/ES postala nepotrebna in bo zato razveljavljena.

[19] Direktiva 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 (UL L 158, 30.4.2004, str. 77) združuje predhodne instrumente in bo morala biti prenesena do 30. aprila 2006.

[20] Uredba Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti, UL L 248, 16.9.2002, str. 1. Glej člena 93(b) in 93(e).

[21] UL L 255, 30.9.2005, str. 22.

[22] Direktiva 98/5/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 1998 za olajšanje trajnega opravljanja poklica odvetnika v drugi državi članici kakor tisti, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena, UL L 77, 14.3.1998, str. 36.

[23] UL C 223, 19.9.2002, str. 17.

[24] Vzporednico lahko povlečemo z Evropsko konvencijo Sveta Evrope iz leta 1970 o mednarodni veljavnosti kazenskih sodb. Ratificiralo jo je 9 držav članic (stanje 6. oktobra 2005), uporablja pa se zlasti za izgube pravic. Vendar mehanizmi v Konvenciji ne sledijo principu, ki je podlaga načelu vzajemnega priznavanja: Konvencija zahteva identiteto norme, dovoljuje revizijo vsebine izgube pravice, opredeljuje določanje trajanja izgube pravice in vključuje možnost omejitve obsega izgube pravice.

[25] UL C 216, 10.7.1998, str. 1. Glej tudi Obrazložitveno poročilo o Konvenciji o prepovedi vožnje, UL C 211, 23.7.1999, str. 1.

[26] Španija in Slovaška. Stanje 5. oktobra 2005.

[27] Resolucija Sveta z dne 9. junija 1997 o preprečevanju in omejevanju nogometnega huliganstva z izmenjavo izkušenj, prepovedjo vstopa na stadion in medijsko politiko, UL C 193, 24.6.1997, str. 1.

[28] Resolucija Sveta z dne 17. novembra 2003 o uporabi prepovedi vstopa na prizorišča nogometnih tekem mednarodnega značaja s strani držav članic, UL C 281, 22.11.2003, str. 1.

[29] V tem primeru se vzajemna izmenjava podatkov izvrši preko razpisa ukrepa v schengenskem informacijskem sistemu (SIS) na podlagi člena 96(3) Konvencije z dne 19. junija 1990 o izvajanju schengenskega sporazuma.

[30] UL L 237, 24.8.1991, str. 1.

[31] Cilj predloga je zlasti končati „turizem vozniških dovoljenj“ in olajšati uvedbo načela, da ima lahko ena oseba samo eno vozniško dovoljenje. Ohranja določbe, v skladu s katerimi lahko države članice zavrnejo priznanje vozniškega dovoljenja osebe, ki ji je bilo vozniško dovoljenje odvzeto, vendar ima še vedno drugo dovoljenje. Prav tako krepi obveznosti držav članic tako, da od vsake zahteva zagotovitev, da vlagatelju za novo dovoljenje organi druge države članice niso izrekli prepovedi vožnje (člen 8(5) predloga). COM(2003) 621.

[32] Sporočilo Komisije o spoštovanju Listine o temeljnih pravicah v zakonodajnih predlogih Komisije. Metodologija za sistematičen in strog nadzor. COM(2005) 172 konč., 27.4.2005.

[33] COM(2000) 275 konč.

[34] Glej Zeleno knjigo o sankcijah, na katero se sklicuje zgoraj.

[35] Nekateri pravni sistemi na primer določajo za izrek takšnih prepovedi posebne odločbe, drugje je to samodejna posledica obsodbe za kaznivo dejanje; tudi ko je odločba sprejeta, se lahko razlikuje njena narava (npr. upravna ali kazenska).

[36] COM(2004) 664, 13.10.2004.

[37] UL L 322, 9.12.2005, str. 33.

[38] COM(2005) 10, 25.1.2005.

[39] COM(2005) 690.

[40] COM(2005) 91, 17.3.2005.

[41] Glej Prilogo k Beli knjigi COM(2005) 10.

[42] Glej Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 281, 23.11.1995) in Uredbo (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (UL L 8, 12.1.2001). Komisija je 4. oktobra 2005 prav tako sprejela predlog Okvirnega sklepa Sveta o varstvu osebnih podatkov, ki se obdelujejo v okviru policijskega in pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah (COM(2005) 475).

[43] Nekateri instrumenti EU zahtevajo od držav članic, da ukrenejo vse potrebno za zagotovitev odgovornosti pravnih oseb (kazenske ali upravne) za prekrške, na katere se nanaša instrument, in ustreznih kazni. To pomeni, da so pravne osebe lahko odgovorne v vseh državah članicah vsaj za omejen seznam prekrškov.

[44] Ne glede na vrsto odgovornosti se pogostost vnosa kazni, izrečenih pravnim osebam, v nacionalne registre razlikuje glede na državo članico (glej Prilogo k Beli knjigi COM(2005) 10). V državah, ki priznavajo kazensko odgovornost pravnih oseb, nacionalna kazenska evidenca pogosto, vendar ne vedno, zajema tako pravne kot fizične osebe. Nedvomno bi pomenilo napredek, če bi kazni (vključno z izgubami pravic), izrečene pravnim osebam za prekrške, ki bi imeli kaznivo naravo, če bi jih storila fizična oseba, sistematično vnašali v nacionalni register.