1.UVOD

Uredba o trgih finančnih instrumentov (v nadaljnjem besedilu: MiFIR) in direktiva o trgih finančnih instrumentov (v nadaljnjem besedilu: MiFID 2) sta bili 12. junija 2014 objavljeni v Uradnem listu, veljati sta začeli 2. julija 2014, uporabljali pa se bosta od 3. januarja 2018.

Z MiFID 2/MiFIR se uvaja tržna struktura, katere cilj je zagotoviti, da kadar je to primerno, trgovanje poteka na reguliranih platformah ter da je pregledno, da bi se zagotovilo učinkovito in pošteno oblikovanje cen.

MiFIR v tem okviru omogoča izvzetje iz zahtev glede preglednosti pred trgovanjem in po njem v zvezi z nelastniškimi finančnimi instrumenti, kar koristi reguliranim trgom, upravljavcem trgov in investicijskim podjetjem v zvezi s posli, pri katerih je nasprotna stranka članica Evropskega sistema centralnih bank (ESCB), in kadar je posel sklenjen v okviru izvajanja monetarne politike, politike deviznih poslov in politike za finančno stabilnost, za katero ima ta članica ESCB zakonsko pooblastilo, in kadar ta članica to nasprotno stranko prej obvesti, da je posel izvzet. Poleg tega je z MiFIR Komisija pooblaščena, da področje uporabe tega izvzetja razširi na centralne banke tretjih držav, če so izpolnjeni zahtevani pogoji.

Evropska komisija je v ta namen pri Centru za evropske politične študije (CEPS) in Univerzi v Bologni naročila zunanjo študijo o „izvzetju centralnih bank tretjih držav in drugih subjektov na podlagi uredbe o zlorabi trga in uredbe o trgih finančnih instrumentov“ (v nadaljnjem besedilu: študija). Študija temelji na anketi in raziskavah ter vključuje analizo pravil o preglednosti pred trgovanjem in po njem, ki se uporabljajo za trgovanje centralnih bank tretjih držav z vrednostnimi papirji, in tudi obsega trgovanja teh centralnih bank z vrednostnimi papirji v Uniji.

2.PRAVNA PODLAGA POROČILA: ČLEN 1(9) MiFIR

Člen 1(6) MiFIR vključuje izvzetje iz pravil o preglednosti pred trgovanjem in po njem v zvezi s posli, pri katerih je nasprotna stranka članica Evropskega sistema centralnih bank (ESCB), in kadar je posel sklenjen v okviru izvajanja monetarne politike, politike deviznih poslov in politike za finančno stabilnost, za katero ima ta članica ESCB zakonsko pooblastilo, in kadar ta članica to nasprotno stranko prej obvesti, da je posel izvzet.

Poleg tega je v skladu s členom 1(9) MiFIR Komisija pooblaščena za: „[…] sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 50 v zvezi z razširitvijo področja uporabe odstavka 6 na druge centralne banke.

V ta namen Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu do 1. junija 2015 predloži poročilo, v katerem oceni obravnavo poslov centralnih bank tretjih držav, ki za namene tega odstavka vključujejo Banko za mednarodne poravnave. V poročilo vključi analizo njihovih statutarnih nalog in obsega trgovanja v Uniji. V poročilu:

(a) navede veljavne določbe v zadevnih tretjih državah v zvezi z razkritjem poslov centralnih bank na regulativni podlagi, vključno s posli, ki jih opravljajo članice ESCB v teh tretjih državah, in

(b) oceni potencialni učinek, ki bi ga regulativne zahteve v Uniji v zvezi z razkritjem utegnile imeti na posle centralnih bank tretjih držav.

Če Komisija v poročilu ugotovi, da je potrebno izvzetje iz odstavka 6 za posle, pri katerih je nasprotna stranka centralna banka iz tretje države, ki izvaja monetarno politiko, devizne posle in dejavnosti za finančno stabilizacijo, določi, da se za to centralno banko iz tretje države uporablja izvzetje.“

3.OBRAVNAVANE JURISDIKCIJE

Poročilo zajema naslednje države: Avstralijo, Brazilijo, PUO Hongkong, Indijo, Japonsko, Kanado, Mehiko, Republiko Korejo, Singapur, Švico, Turčijo in Združene države – ter Banko za mednarodne poravnave (v nadaljnjem besedilu: BIS), ki se v skladu s členom 1(9) MiFIR za namene navedenega odstavka šteje za centralno banko iz tretje države. Ta seznam ne vpliva na morebitne spremembe in črtanja zadevnih držav, ki bodo ocenjene v prihodnosti.

Ustrezna merila za ocenjevanje jurisdikcij morajo temeljiti na ekonomskih kazalnikih, obsegu in ravni medsebojne povezanosti finančnega sektorja držav s finančnim sektorjem Unije ter trdnosti pravnega okolja, ki prevlada v jurisdikciji tretjih držav.

Komisija je zlasti v zvezi z obsegom in ravnjo medsebojne povezanosti uporabila seznam, ki ga je objavil Mednarodni denarni sklad (v nadaljnjem besedilu: MDS) in ki vključuje jurisdikcije, ki se uporabljajo kot rezidentstvo sistemsko najpomembnejših finančnih institucij, za katere je obvezno izvajanje programa MDS za oceno finančnih sektorjev. V metodologiji MDS sta združeni velikost in medsebojna povezanost finančnega sektorja posamezne države, s čimer se upošteva razsežnost finančnih trgov. Po navedbah MDS ta skupina držav obsega skoraj 90 % svetovnega finančnega sistema in 80 % svetovne gospodarske dejavnosti ter vključuje večino držav iz skupine G20 in članic Odbora za finančno stabilnost (FSB). Študija ne zajema institucij z rezidentstvom v državah članicah EU. Poleg tega sta za izbor ustreznih jurisdikcij pomembni dve dodatni merili: da bi bila jurisdikcija lahko upravičena do ocenjevanja za odobritev izvzetja v skladu s členom 1(9), ne sme biti na seznamu nekooperativnih jurisdikcij Projektne skupine za finančno ukrepanje (FATF), poleg tega pa mora biti podpisnica večstranskega memoranduma o soglasju Mednarodnega združenja nadzornikov trga vrednostnih papirjev (IOSCO).





4.ANALIZA POSAMEZNIH JURISDIKCIJ

V skladu z mandatom iz člena 1(9) MiFIR analiza opredeljenih jurisdikcij temelji na dveh ključnih merilih, ki sta bili bistveni za ocenjevanje, ki ga je izvedla Komisija: