1. Uvod:

Uredba (EU) št. 1233/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. novembra 2011 o uporabi nekaterih smernic na področju uradno podprtih izvoznih kreditov in o razveljavitvi odločb Sveta 2001/76/ES in 2001/77/ES[1] v Prilogi I določa, da Evropska komisija „v skladu s svojimi pristojnostmi Evropskemu parlamentu posreduje letno poročilo o opravljenih pogajanjih za primere, ko ima pooblastilo za pogajanja na različnih forumih za mednarodno sodelovanje, z namenom vzpostavitve svetovnih standardov na področju uradno podprtih izvoznih kreditov.“

To poročilo zajema obdobje od marca 2013 do marca 2014.

2. Glavne spremembe na področju izvoznih kreditov v letu 2013:

Glavnina pogajalskih dejavnosti Komisije na tem področju tradicionalno poteka v okviru Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) kot doslej edinemu mednarodnemu organu, ki je razvil podrobna tehnična pravila za izvozne kredite. Evropska komisija v okviru svoje pristojnosti za izvajanje trgovinskih pogajanj zastopa EU v vseh pogajanjih o Sporazumu OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih[2] in z njim povezanih sektorskih dogovorih (ki zajemajo posebna finančna pravila za določene industrijske sektorje), ki so:

· sektorski dogovor o izvoznih kreditih za ladje,

· sektorski dogovor o izvoznih kreditih za jedrske elektrarne;

· sektorski dogovor o izvoznih kreditih za civilne zrakoplove;

· sektorski dogovor o izvoznih kreditih za obnovljive vire energije, blažitev podnebnih sprememb in vodne projekte.

Pogajalsko delo v okviru OECD se je nadaljevalo in je v obdobju poročanja med drugim prispevalo k sprejetju novega sektorskega dogovora o izvoznih kreditih za železniško infrastrukturo ter k pogovorom o razširitvi področja uporabe sektorskega dogovora o obnovljivih virih energije, blažitvi podnebnih sprememb in vodnih projektih (za podrobnosti glej oddelek 4).

Sporazum OECD je na splošno učinkovito zagotavljal enake pogoje za programe izvoznih kreditov njegovih udeleženk. Vendar pa se glavne nove dajalke izvoznih kreditov (npr. Kitajska, Indija in Brazilija[3]) temu sporazumu niso pridružile.

Z mednarodno delovno skupino za izvozne kredite, ustanovljeno februarja 2012 na podlagi skupne pobude ameriškega predsednika Obame in tedanjega kitajskega podpredsednika vlade Xi Jinpinga, so sodelujoče članice in nečlanice OECD dobile strateško priložnost za sodelovanje pri novem sklopu pravil o izvoznih kreditih v popolnoma novem okolju. Evropska unija je zato proces mednarodne delovne skupine nesporno podpirala že od samega začetka. Navedena delovna skupina je bila tudi leta 2013 pomembna prioriteta, zadevne dejavnosti pa so v sklopu dela EU na izvoznih kreditih zavzemale še pomembnejše mesto kot leta 2012 (za podrobnosti glej oddelek 3).

3. Mednarodna delovna skupina za izvozne kredite:

Na samem začetku je bilo k sodelovanju v mednarodni delovni skupini za izvozne kredite povabljenih 18 „najpomembnejših dajalk izvoznih kreditov“, in sicer vseh devet udeleženk Sporazuma OECD o uradno podprtih izvoznih kreditih (EU, ZDA, Kanada, Japonska, Koreja, Norveška, Švica, Avstralija in Nova Zelandija) ter Kitajska, Brazilija, Ruska federacija, Južna Afrika, Indija, Indonezija, Malezija, Turčija in Izrael. Sklenjeno je bilo, da se bo pred plenarnimi zasedanji mednarodne delovne skupine sestala usmerjevalna skupina, sestavljena iz predstavnikov ZDA, EU, Kitajske in Brazilije. Ta delovna skupina nima stalnega predsedstva, stalnega sekretariata ali stalnega sedeža. Srečanja gostijo izmenično članice usmerjevalne skupine.

Kot je bilo navedeno v prejšnjem poročilu Komisije, začetne razprave na prvem uradnem srečanju mednarodne delovne skupine (novembra 2012 v Washingtonu) niso potekale brez težav. Večina sodelujočih v delovni skupini se je želela takoj osredotočiti na splošna, horizontalna pravila, ki veljajo za vse izvozne kredite, vendar pa je Kitajska vztrajala na „sektorskem pristopu“. Po njenem mnenju bi se morala mednarodna delovna skupina v prvi fazi osredotočiti na prakse pri izvoznih kreditih v posameznih industrijskih sektorjih in šele nato na horizontalna pravila. Mednarodna delovna skupina je načelo sektorskega pristopa na koncu sprejela kot svojo delovno metodo, vendar pa se je izbira sektorjev, ki naj bi bili podrobneje preučeni, izkazala za problematično. Kitajska je vztrajala pri ladjarskem sektorju, čeprav je bilo dobro znano, da ZDA in nekatere druge članice mednarodne delovne skupine v tem sektorju nima nobenih dejavnosti, povezanih z izvoznimi krediti. Predlogi, da se opredeli vsaj drugi sektor (da bi tako lahko vse članice delovne skupine aktivno sodelovale), sprva niso bili uspešni.

Kot izhod iz te mrtve točke je delegacija EU ponudila, da bo gostila neformalno srečanje, na katerem bi delegacije lahko nadaljevale strokovne razprave. To srečanje je potekalo v Berlinu marca 2013 in je zelo pozitivno vplivalo na delovno okolje znotraj mednarodne delovne skupine (razprave o tehničnih izkušnjah različnih sodelujočih v različnih industrijskih sektorjih so potekale v konstruktivnem vzdušju). Na drugem uradnem srečanju mednarodne delovne skupine, ki je maja 2013 potekalo v kitajskem Pekingu, je bil dosežen dogovor o drugem sektorju, in sicer medicinski opremi. Čeprav medicinska oprema na splošno ne velja za sektor z množičnimi izvozno-kreditnimi intervencijami, bi bila lahko zaradi pomanjkanja posebnih praks na tem področju ustrezna za razprave o splošnih, horizontalnih pravilih. Kitajska delegacija je večkrat potrdila, da naj sektorski pristop ne bi privedel do formalne sklenitve sektorskih dogovorov (kot na primer obstajajo v okviru Sporazuma OECD), temveč bi mednarodna delovna skupina načela horizontalna vprašanja takoj, ko bi bile razprave o ladjarstvu in medicinski opremi dovolj zrele.

Tretje uradno srečanje je septembra 2013 gostila EU v Bruslju. EU je predstavila podroben tehnični dokument za razpravo, ki obravnava temeljna vprašanja, kot so možni splošni cilji procesa mednarodne delovne skupine ter vloga razprav o sektorjih ladjarstva in medicinske opreme kot gradnikih prihodnjega horizontalnega sporazuma o izvoznih kreditih. Poleg tega so bili v dokumentu predstavljeni podrobni razmisleki in vprašanja za sodelujoče v mednarodni delovni skupini o tem, kako opredeliti obseg razprav (tj. kako razmejiti oba zadevna gospodarska sektorja in kako opredeliti uradne mehanizme podpore, za katere se bodo uporabljale nove smernice) ter kako obravnavati posebne necenovne vidike (kot so predplačila, najdaljše in najkrajše trajanje kredita, načini odplačevanja in svežnji varnostnih ukrepov) in cenovne elemente izvozno-kreditnih poslov (izhodiščne obrestne mere, premije kreditnega tveganja in pristojbine). Ta dokument je bil dobro sprejet pri drugih sodelujočih v mednarodni delovni skupini in je prispeval k zelo plodnim razpravam na plenarnem zasedanju. Poleg tega se je zvrstilo tudi veliko visokokakovostnih predstavitev, zlasti drugih članic OECD, pa tudi sodelujoče države, ki niso članice OECD, kot je na primer Kitajska, so v razpravah aktivno sodelovale. Na splošno prestavljata zasedanje v Bruslju in začetek resnične tehnične razprave v skupini jasen napredek.

Četrto uradno srečanje je januarja 2014 gostila brazilska prestolnica. Razprave o zadevnih dveh sektorjih so se nadaljevale (še vedno na podlagi pisnih odgovorov na vprašanja iz dokumenta za razpravo, ki ga je EU predstavila na tretjem srečanju mednarodne delovne skupine). Sklenjeno je bilo, da bo mednarodna delovna skupina iz faze izmenjave mnenj o sedanjih praksah na področju izvoznih kreditov prešla na konkretnejše razprave na podlagi besedil (tj. delegacije bi pripravile dokumente z osnutki besedil za načine financiranja zadevnih dveh sektorjev, da bi se omogočile konkretnejše razprave). Ta pristop bo uporabljen na petem uradnem srečanju mednarodne delovne skupine, ki bo potekalo v Washingtonu (ZDA) od 20. do 22. maja 2014.

Na tej stopnji daje pregled dosedanjih rezultatov procesa mednarodne delovne skupine mešano sliko.

Najprej je treba priznati, da že uspešna ustanovitev in neprekinjeno delovanje takšnega foruma, v katerem se članice in nečlanice OECD redno srečujejo v vlogi dajalk izvoznih kreditov in razpravljajo o regulativnih vprašanjih, pomeni precejšen dosežek. Treba je upoštevati, da so bila vsa predhodna prizadevanja za vključitev zlasti Kitajske v podobne pogovore na dvostranski ali večstranski ravni neuspešna. Med najpomembnejšimi dajalkami izvoznih kreditov, ki niso članice OECD, se samo Indija doslej še ni uradno pridružila procesu, temveč se je kot opazovalka udeležila četrtega srečanja.

Čeprav EU ni med neposrednimi pobudniki procesa, se je uveljavila kot pomemben akter: organizirala je dve uspešni srečanji in poskrbela za veliko pomembnih prispevkov ter pripravila dokument, ki, kot je videti, še vedno usmerja razprave mednarodne delovne skupine.

Resnična težava v tej fazi pa je dejstvo, da dejavnosti mednarodne delovne skupine za zdaj v veliki meri vodijo sodelujoče države, ki so članice OECD. Z izjemo Južne Afrike in Turčije so številne sodelujoče države, ki niso članice OECD, dokaj zadržane v smislu aktivnih prispevkov (npr. predstavitve). Do sedaj so skoraj vse pisne dokumente zagotovile sodelujoče članice OECD.

Srečanja, ki bodo potekala leta 2014, bodo nedvomno ključnega pomena za oceno, ali so vse članice mednarodne delovne skupine resno zavezane procesu in ali bi slednji lahko presegel raven predhodnih pogovorov. Če bi se pokazalo, da bo proces mednarodne delovne skupine verjetno prešel v fazo formalnih pogajanj, bi morala Komisija zaprositi za potrebna pooblastila v skladu s Pogodbama.

4. Razvoj v okviru OECD v obdobju poročanja:

Udeleženke Sporazuma OECD so novembra 2013 zaključile dveletna pogajanja o sektorskem dogovoru o izvoznih kreditih za železniško infrastrukturo. V tem dogovoru, za katerega si je močno prizadevala EU, so določeni nekateri posebni pogoji financiranja za izvoz sredstev železniške infrastrukture, ki so bistvenega pomena za upravljanje vlakov, vključno z nadzorom ob progi, elektrifikacijo, progami, tirnimi vozili in s tem povezanimi gradbenimi deli. Dogovor določa podaljšano obdobje odplačevanja za tovrstne izvozno-kreditne posle[4], pri čemer razlikuje med izvozom v države OECD z visokim dohodkom na prebivalca (za katere je najdaljši rok odplačevanja 12 let) in v vse druge države (za katere je najdaljši rok odplačevanja 14 let), pa tudi določeno mero prožnosti pri načinu odplačevanja. Za dosego tega dogovora pa je bilo treba nekoliko popustiti, da bi se razpršila bojazen glede nelojalnega znižanja financiranja na zasebnem trgu, ki je na voljo za države OECD z visokim dohodkom na prebivalca. Za izvozne kredite tem državam na podlagi sektorskega dogovora o železniški infrastrukturi velja obveznost predhodne priglasitve drugim udeleženkam Sporazuma OECD (vključno z izčrpnim pojasnilom). Zlasti kadar se večina izvoza v državo OECD z visokim dohodkom na prebivalca financira z izvoznimi krediti, je treba zahtevati odstopanje. Na svetovni ravni je Evropa največji trg za železniške proizvode in ima hkrati najvišjo koncentracijo industrij, dejavnih v sektorju železniške opreme.

Prav tako je EU gonilna sila dveh dopolnitev k sektorskemu dogovoru iz leta 2012 o izvoznih kreditih za obnovljive vire energije in blažitev podnebnih sprememb. Trenutno potekajo pogajanja o sektorskih dopolnitvah v zvezi s projekti za prilagajanje podnebnim spremembam in pametnimi omrežji za električno energijo. V EU posluje več ključnih industrijskih akterjev na teh področjih. O svežnju glede prilagajanja podnebnim spremembam se je razpravljalo dlje in je v rahlo naprednejši fazi kot sveženj glede pametnih omrežij za električno energijo (v zvezi s katerim je OECD zdaj začela fazo tehničnih razprav o osnovnih opredelitvah pojmov). Zdi se, da nekatere udeleženke nimajo lastnega aktivnega interesa za ta svežnja.

Na zadnjih srečanjih OECD glede izvoznih kreditov sta EU in Kanada predstavili skupni predlog glede prilagajanja podnebnim spremembam. Delegacija ZDA je napovedala, da bo pripombe o predlogu predložila v ustreznem času. Udeleženke Sporazuma OECD so načeloma še vedno pripravljene za nadaljnje delo na področju pametnih omrežij, vendar bo treba predlagati splošno sprejemljivo opredelitev tega izraza kot tudi tehtno utemeljiti potrebo po financiranju izvoznih kreditov na tem področju. V okviru OECD se bo o različnih vidikih svežnja glede podnebnih sprememb ponovno razpravljalo na naslednjih srečanjih o izvoznih kreditih, ki bodo potekala v letu 2014.

Eno od strateško pomembnih področij je pregled določb o obrestnih merah iz Sporazuma OECD. Sporazum vsebuje določbe o minimalnih fiksnih obrestnih merah, o katerih so se udeleženke dogovorile v 80-ih letih. Udeleženke trenutno pripravljajo posodobitev teh določb ter vključitev pravil o minimalnih spremenljivih obrestnih merah. Ta splošen pregled je posledica sprememb na bančnih trgih po finančni krizi, zaradi katerih so se pojavili dvomi glede neizkrivljajoče narave obstoječih pravil. EU je udeleženka, katere izvozno-kreditni sistem je verjetno najbolj odvisen od poslovnih bank, zato bi morala imeti ključno vlogo v pogajanjih.

Medtem ko nekatere druge udeleženke še niso sprejele uradnega stališča, je Komisiji uspelo pridobiti soglasje držav članic glede štirih vodilnih načel o pregledu obrestnih mer:

nadalje bi bilo treba usklajevati prakse na področju izvoznih kreditov v zvezi z izbiro in določitvijo fiksnih obrestnih mer; ohraniti bi bilo treba predvidljivost, ki je v sporazumu trenutno vgrajena v sistem fiksnih obrestnih mer, vendar bi bilo treba ustrezneje določiti cene; ohraniti bi bilo treba osnovno zgradbo sistema fiksnih obrestnih mer (referenčne obrestne mere), da se ohrani skladnost z zaščitnimi določbami („varni pristan“) iz Sporazuma STO o subvencijah in izravnalnih ukrepih, vendar bi moral pribitek na izhodiščno obrestno mero (trenutno je to določeno število odstotnih točk) bolj upoštevati raven obrestnih mer, ki jih zaračunavajo komercialne banke; spremenljive obrestne mere bi bilo treba vključiti v Sporazum OECD.

Na podlagi teh načel Komisija trenutno pripravlja obsežnejši predlog, ki bi ga EU lahko predložila v OECD v drugi polovici leta 2014.

V komercialnem smislu so zrakoplovi tradicionalno najpomembnejši izvozno-kreditni sektor, vendar pa v zadnjem času na tem področju ni bilo pomembnejšega novega razvoja. Nadaljuje se izvajanje sektorskega dogovora OECD iz leta 2011 o izvoznih kreditih za civilne zrakoplove (pregled je formalno predviden za leto 2015).

Komisija bo ustrezno obveščala Evropski parlament o novem razvoju dogodkov.

[1]. UL L 326, 8.12.2011, str. 45.

[2] Sporazum je neformalen prijateljski dogovor med EU, Združenimi državami Amerike, Kanado, Japonsko, Korejo, Norveško, Švico, Novo Zelandijo in Avstralijo, ki obstaja od leta 1978 in katerega glavni cilj je zagotavljati enake pogoje za programe izvoznih kreditov njegovih udeleženk. Sporazum in njegove naknadne spremembe so bili redno preneseni v pravo EU.

[3] Poseben primer je Brazilija, ki sodeluje pri sektorskem dogovoru o civilnih zrakoplovih, vendar ni zainteresirana, da bi se pridružila Sporazumu.

[4] Splošno pravilo iz Sporazuma OECD o najdaljšem roku odplačevanja je 5 let (v nekaterih okoliščinah 8,5 let) za izvoz v države OECD z visokim dohodkom na prebivalca in 10 let za izvoz v vse druge države. Vendar pa Sporazum določa podaljšano obdobje odplačevanja za nekatere industrijske sektorje in posebne posle (tudi do 18 let na podlagi dogovora o jedrskem sektorju in za nekatere posle v okviru sektorskega dogovora o obnovljivih virih energije, blažitvi podnebnih sprememb in vodnih projektih).