POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN

SVETU

o razvoju razmer na trgu mleka in mlečnih proizvodov ter učinku določb svežnja ukrepov za mleko

1. Obseg poročila

Člen 225(b) Uredbe (EU) št. 1308/2013[1] določa, da Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu do 30. junija 2014 predloži poročilo o razvoju razmer na trgu v sektorju mleka in mlečnih proizvodov ter zlasti o izvajanju členov 148 do 151, člena 152(3) in člena 157(3), pri čemer se zlasti ocenijo učinki na proizvajalce mleka in proizvodnjo mleka v regijah z omejenimi možnostmi v povezavi s splošnim ciljem ohranjanja proizvodnje v takih regijah in navedejo morebitne spodbude za kmete, da sklenejo sporazume o skupni proizvodnji; poročilu se priložijo ustrezni predlogi.

Na konferenci „Sektor mleka in mlečnih proizvodov EU: razvoj po letu 2015“, ki je 24. septembra 2013 potekala v Bruslju, so se preučevali novi izzivi, s katerimi se bo srečeval sektor mleka, in se je razpravljalo o tem, ali so zaradi odprave sistema kvot v letu 2015 potrebni dodatni instrumenti in ali so ti izvedljivi. Razprave v institucijah EU o rezultatih konference še potekajo. To poročilo prinaša dodatne elemente za razpravo, Komisija pa je pripravljena nadaljevati razpravo s Parlamentom, državami članicami in deležniki o najboljših načinih za upravljanje trgov po odpravi kvot, da se po potrebi pripravijo dodatni predlogi.

2. razvoj razmer na trgu mleka in mlečnih proizvodov

Razmere na trgu mleka EU so trenutno[2] dokaj ugodne. Januarja 2014 je bila povprečna cena mleka v EU 40,03 c/kg, kar je 17 % več kot januarja 2013, to je do zdaj tudi najvišja evidentirana povprečna cena mleka za januar (glede na statistične podatke od leta 1977). Ta težnja rasti cen je bila opažena tudi pri mlečnih proizvodih, čeprav so bile cene masla od začetka leta 2014 pod določenim pritiskom. Do zdaj je veliko splošno povpraševanje podpiralo stabilne cene. Glede na povečano proizvodnjo mleka glavnih izvoznikov pa popravkov cen ne bi smeli povsem izključiti.

Srednjeročne napovedi za mleko in mlečne proizvode so ugodne na svetovnem in domačih trgih. Svetovno povpraševanje ostaja dinamično, zlasti v gospodarstvih v vzponu. Mlečni proizvodi so kljub upočasnjeni gospodarski rasti pogosteje vključeni v prehrano ljudi, kar je posledica večjega deleža gospodinjstev srednjega razreda. Povečano proizvodnjo zaradi odprave kvot je mogoče pričakovati zlasti v tistih državah članicah, kjer je zdaj proizvodnja omejena s kvoto, tj. na Irskem, v Nemčiji, na Nizozemskem, Danskem, v Avstriji, na Poljskem in v Franciji. Proizvodnja bo odvisna od tempa rasti porabe v EU in drugje po svetu ter drugih dejavnikov, kot so okoljske omejitve.

Podrobnejše informacije o razvoju razmer na trgu so zajete v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen temu poročilu.

3. učinek določb svežnja ukrepov za mleko

Tako imenovani sveženj ukrepov za mleko[3], ki je bil objavljen marca 2012, je začel v celoti veljati 3. oktobra 2012, uporabljal pa se bo do 30. junija 2020. Izvedbena in delegirana uredba[4] sta bili objavljeni junija in septembra 2012.

V nadaljevanju so opisane določbe svežnja ukrepov za mleko (kot so vključene v Uredbo (EU) št. 1308/2013) in njihov učinek. Poročilo temelji na odgovorih držav članic na poseben vprašalnik[5] in uradnih obvestilih, ki jih določajo izvedbena pravila.

3.1. obvezne pogodbe (člen 148)

Pogodbe določajo odgovornosti izvajalcev v verigi mleka in mlečnih proizvodov, pripomorejo k večjemu upoštevanju signalov trga, izboljšujejo prenos cen, prilagajajo ponudbo povpraševanju in preprečujejo nekatere nepoštene trgovinske prakse. Za proizvajalce in predelovalce so po odpravi sistema mlečnih kvot koristno orodje za načrtovanje obsega njihove proizvodnje. V skladu s členom 148 imajo države članice možnost, da uvedejo obvezno sklepanje pisnih pogodb med kmeti in predelovalci ter da od kupcev mleka zahtevajo, da kmetom ponudijo minimalno trajanje pogodbe. Te pogodbe se pripravijo pred oddajo mleka in vsebujejo točno določene elemente, kot so cena, količina, trajanje, podrobnosti o plačilu in zbiranju mleka ter pravila za primer višje sile. Stranki se o vseh teh elementih prosto pogajata, kmetje pa imajo pravico, da ponudbo minimalnega trajanja, ki jo vsebuje pogodba, zavrnejo. Obveznost pogodbe ne velja, kadar kmet odda mleko zadrugi, katere član je, če statut ali pravila te zadruge vsebujejo določbe s podobnimi učinki, kot jih ima predpisana pogodba.

Obvezne pogodbe je do zdaj uvedlo 12 držav članic, nekatere so to storile celo pred začetkom veljavnosti svežnja ukrepov za mleko.

Preglednica 1: Obvezne pogodbe

Država članica || Nacionalna zakonodaja || Minimalno trajanje pogodbe

Latvija || september 2009 || –

Francija || april 2011 || 5 let

Italija || marec 2012 || 6 mesecev

Španija || oktober 2012 || 1 leto

Litva || oktober 2012 || –

Madžarska || december 2012 || 6 mesecev

Slovaška || december 2012 || –

Hrvaška || junij 2013 || 6 mesecev

Ciper || junij 2013 || 6 mesecev

Portugalska || junij 2013 || 6 mesecev

Bolgarija || november 2013 || 6 mesecev

Romunija || 1. četrtletje leta 2014 || 6 mesecev

Sedem držav članic je kot minimalno trajanje pogodbe, ki jo kupec ponudi kmetu, določilo šest mesecev, Španija se je odločila za enoletne pogodbe, Francija pa za petletne. V Združenem kraljestvu so se proizvajalci in predelovalci po zgledu določb svežnja ukrepov za mleko dogovorili o prostovoljnem kodeksu ravnanja, ki določa pogodbe pod podobnimi pogoji, kot so določeni v svežnju ukrepov za mleko, in pokriva več kot 85 % proizvodnje surovega mleka. Kodeks dobre prakse so podpisali tudi v Belgiji, in sicer 98 % predelovalcev in tri največje organizacije kmetov. Kodeks vključuje zlasti dogovore o kakovosti, odpovednem roku za kmete in kupce, trajnostnosti in vlogi organizacij proizvajalcev. V Nemčiji se za oddajo mleka, o kateri pogajanja potekajo z organizacijami proizvajalcev, navadno uporabljajo vzorčne pogodbe, ki bodo v prihodnje poleg kakovosti, cenovnih parametrov in trajanja vključevale tudi podrobnejše podatke o količini mleka.

Pogodbe so postale obvezne predvsem v državah članicah, kjer je bila zadružna struktura pogodbenih razmerij med proizvajalci in predelovalci v sektorju mleka in mlečnih proizvodov manj izrazita. V grafičnem prikazu 1 so prikazani deleži proizvodnje kravjega mleka po vrstah pogodbenega razmerja, pri čemer se razlikuje med oddajo mleka, ki jo kmetje zagotovijo zadrugam predelovalkam in zadrugam zbiralkam, katerih člani so, oddajo mleka, ki jo kmetje zagotovijo zasebnim predelovalcem, in oddajo mleka v okviru drugih dogovorov. To zadnje so večinoma oddaje mleka zasebnim zbiralcem ali trgovskim podjetjem. Kmetje približno 64 % vsega kravjega mleka oddajo zadrugam predelovalkam ali zadrugam zbiralkam, katerih člani so. Za Francijo ni bilo mogoče razlikovati med oddajami mleka zadrugam predelovalkam in zadrugam zbiralkam. V Nemčiji se oddaja mleka zasebnim predelovalcem večinoma izvaja v okviru organizacij proizvajalcev ali njihovih združenj. Deleži posameznih vrst pogodbenih razmerij so v zadnjih letih na splošno dokaj stabilni. Kljub temu so nekatere države članice (EE, IT, LV, AT in SK) poročale o povečanju oddaje mleka zasebnim zbiralcem, vendar je delež takih oddaj razmeroma majhen.

Grafični prikaz 1: Pogodbena razmerja

3.2. organizacije proizvajalcev (člen 152(3))

Države članice morajo uradno priznati organizacije proizvajalcev, ki jih sestavljajo proizvajalci v sektorju mleka in so ustanovljene na pobudo proizvajalcev ter si prizadevajo za specifični cilj, ki lahko vključuje: (i) zagotovitev, da se proizvodnja načrtuje in prilagaja povpraševanju, zlasti glede kakovosti in količine, (ii) koncentracijo ponudbe in dajanje na trg proizvodov, ki jih pridelajo njihovi člani, in (iii) optimizacijo proizvodnih stroškov in stabiliziranje cen proizvajalcev. Države članice lahko določijo minimalno število članov in/ali minimalni obseg tržne proizvodnje, ki sta potrebna za priznanje organizacij proizvajalcev (glej preglednico 3 v Prilogi).

Vse priznane organizacije proizvajalcev se osredotočajo na kravje mleko, razen ene v Španiji, ki se osredotoča na ovčje mleko. Številne organizacije proizvajalcev od skupno 228 v sektorju mleka in mlečnih proizvodov v EU so delovale že pred začetkom veljavnosti svežnja ukrepov za mleko, zlasti v Nemčiji in Italiji. Kljub temu se je v letu 2013 število priznanih organizacij povečalo (BE + 1, CZ + 8, DE + 18, ES + 3, FR + 27). V Nemčiji je bilo leta 2013 priznano eno združenje organizacij proizvajalcev, tako da sta v tej državi zdaj skupno priznani dve. V več državah članicah je nacionalna zakonodaja za priznanje začela veljati šele nedavno.

Dokaj velike razlike v minimalnih zahtevah kažejo, da je težko poiskati ravnovesje med prizadevanjem za oblikovanje velikih organizacij proizvajalcev, ki lahko povečajo pogajalsko moč proizvajalcev, in spodbujanjem ustanavljanja teh organizacij z določitvijo realnih pragov. Ob tem se je treba zavedati, da se lahko v naslednjem koraku več organizacij proizvajalcev združi v združenje organizacij proizvajalcev, ki ima enake možnosti za skupna pogajanja kot organizacija proizvajalcev, a v večjem obsegu.

Po predvidevanjih razmeroma ugoden razvoj na trgu v zadnjem letu (glej točko 2) kmetov ne bo spodbudil k pridružitvi organizacijam proizvajalcev.

Strokovnjaki so v svojem poročilu „Analysis on the future developments in the dairy sector“ (Analiza prihodnjega razvoja v sektorju mleka in mlečnih proizvodov)[6] med drugim predlagali okrepitev vloge organizacij proizvajalcev, zlasti z zagotavljanjem njihove ustrezne velikosti, da bi imele zadostno pogajalsko moč.

Možnost razširitve nekaterih pravil priznanih organizacij proizvajalcev in njihovih združenj (in medpanožnih organizacij) na nečlane ter obveznih prispevkov za nečlane v okviru reformirane skupne kmetijske politike (SKP)[7] se zdaj uporablja tudi za navedene organizacije v sektorju mleka in naj bi bila primerna spodbuda za ustvarjanje reprezentativne organizacije.

Druge spodbude za pridružitev kmetov organizacijam proizvajalcev so obravnavane v točki 3.8.

3.3. skupna pogajanja (člen 149)

Za okrepitev pogajalske moči proizvajalcev mleka se kmetje lahko združijo v organizacije proizvajalcev, ki se lahko skupno pogajajo o pogodbenih pogojih, vključno s ceno surovega mleka. Količina mleka, o kateri se organizacija proizvajalcev lahko pogaja, je omejena z nekaterimi jasno opredeljenimi omejitvami (tj. 3,5 % celotne proizvodnje EU, 33 % celotne nacionalne proizvodnje države članice). Oddaje mleka, ki jih kmetje zagotovijo zadrugam predelovalkam, katerih člani so, ne morejo biti predmet skupnih pogajanj v okviru svežnja ukrepov za mleko, zadruge zbiralke pa se lahko združijo v organizacije proizvajalcev, ki se lahko skupno pogajajo s predelovalci.

V letu 2013 so o oddajah surovega mleka v okviru pogodb, ki so bile predmet skupnih pogajanj v skladu s to določbo, poročale štiri države članice.

Preglednica 2: Dejanske oddaje kravjega mleka v okviru skupno izpogajanih pogodb v letu 2013

Država članica || Količina surovega kravjega mleka x 1 000 ton || Približni delež oddaj

Češka republika || 445 || 18 %

Nemčija || 11 158 || 33 %

Španija || 255 || 4 %

Francija || 2 689 || 11 %

V Nemčiji skoraj vse oddaje mleka predelovalcem, ki niso člani zadruge, opravljata dve združenji organizacij proizvajalcev, skupaj s 143 organizacijami proizvajalcev. V Franciji se je skupno pogajalo o skoraj 90 % letne tržne proizvodnje priznanih organizacij proizvajalcev, v Španiji pa so se skupna pogajanja izvedla za le približno 16 % tržne proizvodnje priznanih organizacij proizvajalcev. Španija je poleg tega v letu 2013 poročala o oddaji 68 000 ton ovčjega mleka, proizvedenega pa ga je bilo 571 000 ton. Kmetje se v okviru svežnja ukrepov o mleku ne morejo pogajati o oddaji mleka zadrugam predelovalkam, katerih člani so, zato je še vedno nekaj možnosti za skupna pogajanja, razen v Nemčiji in državah članicah z velikim deležem zadrug predelovalk.

3.4. uravnavanje ponudbe sirov z zaščiteno označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo (člen 150)

Zaradi pomena sirov z zaščiteno označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo, zlasti za občutljive podeželske regije, in za zagotovitev dodane vrednosti in kakovosti lahko države članice na zahtevo organizacije proizvajalcev, medpanožne organizacije ali skupin proizvajalcev ali predelovalcev proizvodov z zaščiteno označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo uporabijo pravila za uravnavanje ponudbe tovrstnih sirov. Do zdaj sta pravila za upravljanje ponudbe sira sprejeli dve državi članici. Francija je sprejela ukrepe v zvezi s sirom „Comté“, ki veljajo od 1. aprila 2012, in sirom „Beaufort“, ki veljajo od 27. februarja 2014, Italija pa je sprejela pravila za sir „Asiago“, ki veljajo od 12. februarja 2014. V obeh državah članicah se proučujejo ali pripravljajo dodatne zahteve.

3.5. medpanožne organizacije (člen 157(3))

Posebna pravila za medpanožne organizacije v sektorju mleka udeležencem dobavne verige mleka in mlečnih proizvodov omogočajo, da medsebojno sodelujejo in izvajajo številne dejavnosti, ki so pod nekaterimi pogoji lahko delno izvzete iz pravil konkurence (člen 210). Te skupne dejavnosti se med drugim nanašajo na izboljšanje znanja in preglednosti proizvodnje in trga ter na promocijo, raziskave, inovacije in izboljšanje kakovosti. Medpanožne organizacije bi morali sestavljati predstavniki proizvajalcev surovega mleka in vsaj ena od naslednjih faz dobavne verige: predelava ali trgovina (vključno z distribucijo).

Medpanožne organizacije za sektor mleka in mlečnih proizvodov so bile priznane v Španiji (ena za kravje, ovčje in kozje mleko), Franciji (ena za kravje mleko, ena za kozje mleko in dve za ovčje mleko) ter na Madžarskem (za kravje mleko) in Portugalskem. Na splošno delujejo na nacionalni ravni, razen obeh medpanožnih organizacij za ovčje mleko v Franciji, ki delujeta regionalno. Vse vključujejo proizvodnjo in predelavo, le madžarska medpanožna organizacija vključuje še predstavnike trgovine na drobno.

Ena izmed praks francoske medpanožne organizacije, ki je zadevala zlasti razširjanje nekaterih informacij o trgu in gospodarskih kazalnikov, je bila sprejeta v skladu s členom 177(a) Uredbe (EU) št. 1234/2007[8].

3.6. obvezno prijavljanje oddaj mleka (člen 151)

Ta določba zagotavlja pravočasno obveščanje o količinah oddanega mleka, in sicer za natančno spremljanje razvoja na trgu po odpravi sistema mlečnih kvot in boljšo preglednost. Uporabljala se bo od 1. aprila 2015. Izvedbena pravila se še pripravljajo.

3.7. učinki svežnja ukrepov za mleko na proizvajalce mleka in proizvodnjo mleka v regijah z omejenimi možnostmi

Za „regije z omejenimi možnostmi“ v zvezi s proizvodnjo mleka ni enotne opredelitve, zato so morale države članice navesti, kakšna merila so uporabile na tem področju. Države članice se večinoma sklicujejo na gorska območja in na območja z omejenimi možnostmi s posebnimi ovirami, območja, kjer obstaja nevarnost odseljevanja, območja z omejenimi možnostmi na splošno in najbolj oddaljena območja (npr. Azori). Nekatere države članice uporabljajo različne stopnje ovir in/ali dodajo posebna merila, npr. oddaljenost, otok, razdrobljena struktura, zemlja, podnebje, majhna pridelava mleka, visoki proizvodni stroški itd., pri čemer se večinoma sklicujejo na svoje nacionalne programe za razvoj podeželja. Nekatere države članice navajajo, da o tem nimajo razpoložljivih podatkov (BG, LT, LU, HU, MT, SK).

Na podlagi teh dokaj različnih opredelitev „območij z omejenimi možnostmi“ so bili evidentirani naslednji podatki in gibanja:

Grafični prikaz 2: Proizvodnja mleka v regijah z omejenimi možnostmi

Splošno težnjo upadanja števila proizvajalcev mleka v zadnjih letih v vseh državah članicah je mogoče opaziti tudi v regijah z omejenimi možnostmi, čeprav je na Poljskem upadanje v teh regijah večje kot v regijah, katerih možnosti niso omejene. Po drugi strani je v Franciji, Avstriji in Sloveniji zmanjševanje števila proizvajalcev mleka v gorskih območjih manj izrazito kot v drugih regijah, Španija pa poroča, da število proizvajalcev mleka od leta 2006, ko so bila v sektorju mleka uvedena neposredna plačila, upada počasneje. Količina mleka, proizvedenega v regijah z omejenimi možnostmi, se zmanjšuje v Estoniji, Grčiji in na Poljskem, v Nemčiji, na Irskem ter v Latviji in Avstriji pa se povečuje. Španija je ugotovila močno povečanje proizvodnje zlasti v redko poseljenih regijah (ki zajemajo skoraj 40 % nacionalnih oddaj mleka).

Glede na razpoložljive podatke so v regijah z omejenimi možnostmi pogodbena razmerja bolj ali manj enaka tistim, ki so navedena v točki 3.1, le da je v Belgiji, na Irskem, v Italiji, na Poljskem in Švedskem ter v Franciji delež oddaje zadrugam predelovalkam večji. Podatki o dejavnostih organizacij proizvajalcev v regijah z omejenimi možnostmi so skopi; Francija je edina navedla, da 14 organizacij proizvajalcev od 36 delno deluje tudi v takih regijah, vendar uradna obvestila o skupnih pogajanjih iz člena 149 v teh regijah niso bila prejeta.

Države članice o večjem učinku svežnja ukrepov za mleko na sektor mleka v regijah z omejenimi možnostmi niso poročale predvsem zato, ker so bile določbe uvedene šele nedavno in je bilo obdobje dejanske uporabe prekratko. Poleg tega večina držav članic o tem ni mogla predložiti podrobnih podatkov.

Iz zbranih podatkov je razvidno, da se razmere in razvoj v sektorju mleka v regijah z omejenimi možnostmi v državah članicah in med njimi precej razlikujejo in da bi bil potreben ciljno usmerjen pristop. Enake ugotovitve je mogoče najti v Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 11. decembra 2013 o ohranjanju proizvodnje mleka v gorskih območjih, območjih z neugodnim položajem in najbolj oddaljenih regijah po prenehanju veljavnosti sistema mlečnih kvot[9]. Takšno ciljno usmerjeno delovanje omogočajo obstoječi in novi ukrepi v okviru reformirane SKP.

Države članice lahko posebne potrebe sektorja mleka in mlečnih proizvodov obravnavajo v okviru svojih programov za razvoj podeželja[10], in sicer s strateškim pristopom, ki vključuje oblikovanje prilagojenih tematskih podprogramov, ki so namenjeni na primer prestrukturiranju proizvodnje mleka, če ima ta sektor poseben vpliv na razvoj podeželskega območja, ali gorskim območjem. Poleg tega podpora za območja z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami zagotavlja plačila za kritje izpada dohodka in dodatnih stroškov na območjih, kjer je kmetijska proizvodnja prizadeta zaradi naravnih omejitev. Ta podpora bi se seveda lahko nanašala tudi na proizvajalce mleka, ki svojo dejavnost opravljajo na območju z omejitvami. Ta plačila so pomembna zlasti za preprečevanje opuščanja kmetijskih površin. Nova uredba o razvoju podeželja uvaja tudi višjo zgornjo mejo za plačila za območja z naravnimi ali drugimi posebnimi omejitvami; ta je za gorska območja povišana z 250 na 450 EUR/ha, za druga območja pa s 150 na 250 EUR/ha.

Države članice se lahko na primer v okviru neposrednih plačil[11] odločijo, da kmetom, ki se ukvarjajo s pridelavo mleka in mlečnih proizvodov, odobrijo prostovoljno vezano podporo do določenega mejnega zneska svoje nacionalne ovojnice in v obsegu, ki je potreben za spodbujanje ohranitve trenutne ravni proizvodnje. Ta podpora bo namenjena sektorjem ali regijam, v katerih se posebne vrste kmetovanja ali posebni kmetijski sektorji, ki so posebej pomembni zaradi gospodarskih, socialnih ali okoljskih razlogov, spopadajo z nekaterimi težavami. Poleg tega se država članica lahko odloči, da območjem z naravnimi omejitvami dodeli plačilo v višini do 5 % nacionalne ovojnice.

Za najbolj oddaljene regije EU so zasnovani tudi programi POSEI[12] („program možnosti za oddaljene in otoške regije“), da se upoštevajo njihove geografske in gospodarske ovire, kot so oddaljenost, otoška lega, omejene površine, težavna topografija in podnebje ter gospodarska odvisnost od maloštevilnih proizvodov.

Vredno je omeniti, da je med letoma 2010 in 2013 posebno podporo za sektor mleka in mlečnih proizvodov v skladu s členom 68(1)(b) Uredbe (ES) št. 73/2009 izvajalo 14 držav članic, ki so skupaj dodelile približno 1 milijardo EUR.

3.8. morebitne spodbude za kmete, da sklenejo sporazume o skupni proizvodnji

Številne države članice v odgovorih na vprašalnike (glej točko 3) kot primerno spodbudo za spodbujanje kmetov k sklenitvi sporazumov o skupni proizvodnji predlagajo finančno podporo zlasti za organizacije proizvajalcev (nekatere kot primer navajajo sektor sadja in zelenjave). Drugi predlogi so povečanje zmožnosti organizacij proizvajalcev, da svoje funkcije razširijo, da bodo presegale skupna pogajanja o oddajah surovega mleka, na primer na večjo udeležbo pri urejanju trga in skupna pogajanja z dobavitelji živalske krme ali govedorejci. Predlagane so bile tudi informacijske kampanje za ozaveščanje o koristih članstva v organizaciji proizvajalcev in predstavitev uspešnih primerov. Druga skupina držav članic meni, da tovrstne spodbude niso potrebne, pri čemer se sklicujejo na dobro razvito zadružno strukturo svojih sektorjev mleka.

Reformirana politika za razvoj podeželja v zvezi s tem ponuja predvsem naslednje možnosti:

podpora za ustanovitev skupin proizvajalcev je bila razširjena na organizacije proizvajalcev za obdobje 2014–2020;

· novi ukrep v zvezi s sodelovanjem (ki je lahko odprto za skupine proizvajalcev, zadruge in medpanožne organizacije) zagotavlja možnosti za podpiranje na primer razvoja novih proizvodov in praks, kratkih dobavnih verig in lokalnih trgov ter sodelovanja malih izvajalcev pri organiziranju skupnih delovnih procesov in skupni uporabi objektov. Kolektivne naložbe lahko v kombinaciji s podporo v okviru naložbenega ukrepa pridobijo večje pomoči (možno povečanje za 20 odstotnih točk);

· skupine kmetov so poleg tega lahko upravičene tudi do raznovrstnih ukrepov za razvoj podeželja, kot so podpora za naložbe, sodelovanje v shemah kakovosti in informacijskih/promocijskih dejavnostih ter kmetijsko-okoljsko-podnebni ukrepi idr.

4. Sklepne ugotovitve

Razmere na trgu mleka EU so trenutno ugodne, dobre so tudi srednjeročne napovedi, čeprav bo verjetno več obdobij izredno nestanovitnih cen.

Določbe svežnja ukrepov za mleko so bile prenesene v nacionalno zakonodajo. Dvanajst držav članic je uvedlo obvezne pogodbe med kmeti in predelovalci. V dveh drugih državah članicah so se kmetje in organizacije predelovalcev v skladu s svežnjem ukrepov za mleko dogovorile o kodeksih dobre prakse.

Skoraj vse države članice so sprejele nacionalna merila za priznanje organizacij proizvajalcev, čeprav nekatere šele nedavno. V šestih državah članicah je bilo do konca leta 2013 skupno priznanih 228 organizacij proizvajalcev, od katerih so številne delovale že pred začetkom veljavnosti svežnja ukrepov za mleko. Za ustvarjanje (novih) organizacij proizvajalcev je potreben čas in seveda močna zavezanost kmetov. Ugoden razvoj dogodkov na trgu v zadnjem času in ugodne napovedi morda niso spodbudili kmetov, da bi se pridružili organizacijam proizvajalcev. Zato je reformirana politika za razvoj podeželja zagotovila potencialne spodbude za kmete, da sklenejo sporazume o skupni proizvodnji (podpora za ustanovitev organizacij proizvajalcev, novi ukrepi v zvezi s sodelovanjem in upravičenost skupin kmetov do raznovrstnih ukrepov na področju razvoja podeželja). Ustvarjanje velikih organizacij proizvajalcev lahko spodbudijo tudi možnosti za razširitev nekaterih pravil teh organizacij in obveznih prispevkov za nečlane.

Skupna pogajanja v okviru svežnja ukrepov za mleko so priznane organizacije proizvajalcev izvedle v štirih državah članicah. Tovrstna pogajanja so v letu 2013 vodila k dejanskim oddajam mleka, ki so v zadevnih državah članicah zajemale od 4 do 33 % vseh oddaj.

Uravnavanje ponudbe sira z zaščiteno označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo sta do zdaj uvedli dve državi članici za tri vrste sira. Napovedane so nadaljnje pobude.

Možnosti za zgoraj omenjeno razširitev pravil in finančnih prispevkov se uporabljajo tudi za medpanožne organizacije in lahko spodbudijo njihovo oblikovanje. Medpanožne organizacije so bile doslej priznane v štirih državah članicah.

Za dosego večjih učinkov svežnja ukrepov za mleko na sektor mleka v regijah z omejenimi možnostmi je še prezgodaj. Glede na razpoložljive podatke in različna merila, ki jih države članice uporabljajo za opredelitev „regij z omejenimi možnostmi“, so v težnjah proizvodnje mleka v teh regijah med državami članicami in med regijami v isti državi članici velike razlike. Kljub temu je delež oddaj zadrugam predelovalkam v regijah z omejenimi možnostmi v več državah članicah večji kot v drugih regijah. Konkretnih podatkov o dejavnostih organizacij proizvajalcev v regijah z omejenimi možnostmi ni bilo mogoče dobiti.

Na konferenci „Sektor mleka in mlečnih proizvodov EU: razvoj po letu 2015“, ki je 24. septembra 2013 potekala v Bruslju, je bila izražena zamisel o evropskem observatoriju za trg mleka, ki jo trenutno uresničujejo službe Komisije. Observatorij je orodje v okviru Evropske komisije, ki je odgovorno za razširjanje podatkov o trgu in kratkoročne analize trga mleka, pri čemer sodelujejo proizvajalci, predelovalci, trgovci na debelo in trgovci na drobno ter neodvisni strokovnjaki, da bi s podrobnejšimi in pravočasnimi informacijami zadovoljili čedalje večjo potrebo po preglednosti. Deležniki prispevajo svoje strokovno znanje in poznavanje trga, s čimer kvantitativnemu pristopu zbiranja podatkov in tržne analize dodajo kvalitativno razsežnost. Končni cilj je gospodarskim subjektom zagotoviti kvantitativna in kvalitativna orodja, ki bi povečala njihovo ozaveščenost o trgu in jim pomagala pri poslovnih odločitvah. Observatorij bo poleg tega lahko pošiljal zgodnja opozorila službam Komisije, ko bodo tržne razmere to zahtevale.

V okviru nove skupne kmetijske politike (2014–2020) za sektor mleka in mlečnih proizvodov deluje varnostna mreža (intervencijski odkup masla in posnetega mleka v prahu, pomoč za zasebno skladiščenje masla, posnetega mleka v prahu in sirov z zaščiteno označbo porekla ali zaščiteno geografsko označbo), ki jo dopolnjuje regulativni okvir za odzivanje Komisije na izjemne razmere (npr. podaljšanje obdobja intervencijskega odkupa, pomoč za zasebno skladiščenje drugih mlečnih proizvodov, izvozna nadomestila, odobritev začasnega odstopanja od pravil konkurence, kar zadeva sporazume in sklepe priznanih organizacij za izvajanje nekaterih ukrepov, in izjemna proticiklična plačila). Proizvajalci mleka so upravičeni tudi do neposrednih plačil in programov za razvoj podeželja, v okviru katerih imajo države članice veliko manevrskega prostora, da ukrepe usmerijo posebej na sektor mleka.

Sedanji obeti za svetovne trge mleka in mlečnih proizvodov so še vedno večinoma pozitivni. Vendar pa še vedno obstajajo dvomi glede sposobnosti regulativnega okvira EU za spoprijemanje z obdobji izjemne nestanovitnosti trga ali kriznimi razmerami po izteku sistema kvot, zlasti z namenom zagotavljanja uravnoteženega razvoja proizvodnje mleka po vsej Evropski uniji in preprečevanja čezmerne koncentracije na najbolj produktivnih območjih.

Z oblikovanjem observatorija za trg mleka bo Komisija lahko spremljala razvoj trga in proaktivno uporabljala „določbe varnostne mreže“. Predloženi so bili raznovrstni predlogi za nadaljnje ukrepanje in okrepitev razpoložljivih instrumentov. Predstavljene so bile zlasti ideje, kako je treba EU opremiti s sredstvi za ohranjanje donosne proizvodnje mleka in mlečnih proizvodov v kriznih razmerah, boljše upravljanje škodljivih posledic za proizvodnjo mleka v regijah z omejenimi možnostmi in zagotavljanje orodij za preprečevanje nenadnega porasta proizvodnje, ki bi lahko resno vplival na dolgoročno stabilnost trga. Zastavljena so bila tudi vprašanja o tem, kako poskrbeti za to, da bodo udeleženci na trgu postali odgovorni za svoje odločitve, da izkoristijo priložnosti za razvoj in prispevajo k reševanju krize.

Komisija bo nadaljevala razpravo, v kateri bo obravnavala ta vprašanja. Zlasti bo proučila potrebo po dodatnih orodjih za boljše predvidevanje kriznih razmer ter boljše reševanje kriznih razmer in nestanovitnosti trga. Poleg tega je potrebna nadaljnja analiza, da se poiščejo učinkovitejši načini za podpiranje sektorja mleka, s katerimi bi pripomogli k boljši konkurenčnosti in trajnostnosti dobave mleka v celotni EU po tridesetih letih mlečnih kvot. Razprava o že veljavnih instrumentih in potrebi po dodatnih se bo izvedla nemudoma, pred naslednjim poročilom Komisije o učinku svežnja ukrepov za mleko in razvoju na trgu, ki je predvideno v letu 2018.

[1] UREDBA (EU) št. 1308/2013 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL L 347, 20.12.2013, str. 671).

[2] Na podlagi podatkov, ki so na voljo do sredine marca 2014.

[3] Uredba (EU) št. 261/2012, UL L 94, 30.3.2012, str. 38.

[4] Izvedbena uredba Komisije (EU) št. 511/2012, UL L 156, 16.6.2012, str. 39, in Delegirana uredba Komisije (EU) št. 880/2012, UL L 263, 28.9.2012, str. 8.

[5] http://ec.europa.eu/agriculture/milk/milk-package/questionnaire-implementation-2013_en.pdf.

[6] Zunanja študija, ki jo je pripravilo podjetje Ernst & Young za Generalni direktorat Evropske komisije za kmetijstvo in razvoj podeželja. Glej: http://ec.europa.eu/agriculture/events/dairy-conference-2013_en.htm.

[7] Člena 164 in 165 Uredbe (EU) št. 1308/2013.

[8] Zdaj člen 210 Uredbe (EU) št. 1308/2013.

[9] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2013-0577+0+DOC+XML+V0//SL&language=SL.

[10] Uredba (EU) št. 1305/2013, UL L 347, 20.12.2013, str. 487.

[11] Uredba (EU) št. 1307/2013, UL L 347, 20.12.2013, str. 608.

[12] Uredba (EU) št. 228/2013, UL L 78, 20.3.2013, str. 23.

PRILOGA

Organizacije proizvajalcev: minimalna merila držav članic za priznanje

Država članica || Nacionalna zakonodaja || Minimalno število kmetov || Minimalna tržna proizvodnja x 1 000 t* || Število priznanih organizacij proizvajalcev do konca leta 2013

Francija || pred letom 2012 || 200 || ali 60 || 36

Portugalska || pred letom 2012 || 12 || 20 ||

Španija || november 2011 || || 200 || 7

Finska || maj 2012 || 15 || 3 ||

Nizozemska || junij 2012 || 150 || 90 ||

Estonija || september 2012 || || 5 % ||

Avstrija || oktober 2012 || 20 || ali 3 ||

Češka republika || oktober 2012 || 10 || || 8

Litva || oktober 2012 || 20 || 1 ||

Belgija || december 2012/ avgust 2013 || 40/20 || || 2

Italija || december 2012 || 5 || 3 || 32

Slovaška || december 2012 || 5 || ||

Madžarska || december 2012 || || 30 ||

Danska || začetek leta 2013 || 5 || 3 ||

Latvija || januar 2013 || 10 || 0,125 ||

Združeno kraljestvo || april 2013 || 10 || 6 ||

Švedska || maj 2013 || 10 || 6 ||

Hrvaška || junij 2013 || 5 || 3 ||

Ciper || junij 2013 || 35 || 20 ||

Grčija || september 2013 || 5/20 || 0,5/5 ||

Nemčija || november 2013 || 5 || || 143

Poljska || november 2013 || 20 || 2 ||

Romunija || 1. četrtletje leta 2014 || 5 || 0,035 ||

Slovenija || marec 2014 || 20 || 2 000 ||

Luksemburg || marec 2014 || 10 || ||

* Skupaj z zahtevo za število kmetov, razen če ni navedeno drugače.

Več držav članic ima različne zahteve na primer za ekološke kmetovalce, proizvajalce ovčjega ali kozjega mleka in organizacije proizvajalcev na določenem geografskem območju.