Objava zahtevka za registracijo imena v skladu s členom 50(2), točka (a), Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta o shemah kakovosti kmetijskih proizvodov in živil

(2022/C 370/08)

V skladu s členom 51 Uredbe (EU) št. 1151/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (1) je ta objava podlaga za uveljavljanje pravice do ugovora zoper zahtevek v treh mesecih od datuma te objave.

ENOTNI DOKUMENT

„Íslenskt lambakjöt“

EU št.: PDO-IS-2636 – 28.9.2020

ZOP (X) ZGO ( )

1. Ime [ZOP ali ZGO]

„Íslenskt lambakjöt“

2. Država članica ali tretja država

Islandija

3. Opis kmetijskega proizvoda ali živila

3.1. Vrsta proizvoda

Skupina 1.1 Sveže meso (in drobovina)

3.2. Opis proizvoda, za katerega se uporablja ime iz točke 1

Ime „Íslenskt lambakjöt“ označuje meso čistopasemskih islandskih jagnjet, skotenih, vzrejenih in zaklanih na otoku Islandija v Severnem Atlantskem oceanu. Ko se jagnjeta pri 4–6 mesecih zakoljejo, trup s kožo tehta 15–17 kg. Meso je temno rdeče barve, mehko in z okusom po divjačini. Jagnjeta se lahko dajo na trg kot celi trupi ali v razrezanih kosih (sprednja četrt, kare, file, stegno, zarebrnice, bočniki itd.), sveži ali zamrznjeni.

Glavne prepoznavne značilnosti proizvoda „Íslenskt lambakjöt“ so:

— okus: po divjačini;

— odstotek zaradi stresa spremenjenega mesa: 1–2 % z več kot 5,8 % ph24;

— majhna žilavost in mehke hrbtne mišice.

— Delež omega-3 maščobnih kislin v fosfolipidih: 16 %;

— delež mišice, ki ne vsebuje fosfolipidov: 1 % teže mišice.

— Visoka vsebnost železa in vitaminov B, glej preglednico v nadaljevanju. Razrez % užitnega Kcal Beljakovine g/100 g Maščobe g/100 g Vitamin B-1 (mg/100 g) Vitamin B-2 (mg/100 g) Železo mg/100 g Cink mg/100 g Sprednje četrti 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Kare 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 File 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Stegno 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Zarebrnice 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Bočniki 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Krma (samo za proizvode živalskega izvora) in surovine (samo za predelane proizvode)

Jagnjeta se pasejo na vzdrževanih pašnikih ali travnikih od pomladi do jeseni. Novorojena jagnjeta se najpogosteje pasejo na vzdrževanih pašnikih, dokler se ne oceni, da so divji pašniki primerni za pašo. Večina ovac se dva do štiri tedne po jagnjitveni sezoni pase na divjih travnikih. Divji pašniki, ki se na Islandiji uporabljajo za poletno pašo, se nahajajo na zemljiščih, ki so del kmetij, ali na travnikih. Vsa krma torej v celoti izvira iz geografskega območja.

3.4. Posebne faze proizvodnje, ki jih je treba izvajati na opredeljenem geografskem območju

Vse faze se morajo izvajati na opredeljenem geografskem območju.

3.5. Posebna pravila za rezanje, ribanje, pakiranje itn. proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

—

3.6. Posebna pravila za označevanje proizvoda, za katerega se uporablja registrirano ime

Islandski odbor za trženje jagnjetine zagotavlja skupno promocijsko gradivo z naslednjo kolektivno znamko: „Icelandic Lamb Roaming Free Since 874“ (Islandska jagnjeta, prostoživeča od leta 874).

Tako logotip kot promocijsko gradivo sta neobvezna.

4. Jedrnata opredelitev geografskega območja

Geografsko območje je otok Islandija v Severnem Atlantskem oceanu.

5. Povezava z geografskim območjem

Ovčjereja ima na Islandiji dolgo in bogato kulturno tradicijo. Številni verjamejo, da naseljenci, ki so pred mnogimi stoletji prišli na Islandijo, brez ovac ne bi mogli preživeti na njej. Ovce so omogočile preživetje naroda: njihovo meso je več generacijam zagotavljalo hrano, njihova volna in koža pa sta jih varovali pred mrazom. Eden najboljših primerov tradicionalne islandske kuhinje je juha iz jagnjetine, ki se je nekoč postregla ob nedeljah ali ob posebnih priložnostih, danes pa velja za vsakdanjo jed. Islandska kulinarična dediščina je prepletena z ovčjerejo ter proizvodi iz ovčetine in jagnjetine.

Dejavniki, ki vplivajo na rast in zdravje ovac, so hranilna vrednost hrane, zmožnost prehranjevanja in uporaba hrane. Z dolgo tradicijo ovčjereje, ki se je na otoku prenašala iz generacije v generacijo, so bili vzpostavljeni visoki standardi upravljanja čred in pašnih metod.

Islandski kmetje pozimi zaradi vremenskih razmer puščajo nahranjene odrasle ovce v zaprtih prostorih. Ovce se krmijo s senom, ki ga kmetje naberejo poleti. Jagnjitvena sezona se začne med poznim aprilom in zgodnjim majem ter traja do zgornjega junija. Jagnjeta se pasejo na vzdrževanih pašnikih ali travnikih od pomladi do jeseni. Novorojena jagnjeta se najpogosteje pasejo na vzdrževanih pašnikih, dokler se ne oceni, da so divji pašniki primerni za pašo. Večina ovac se dva do štiri tedne po jagnjitveni sezoni pase na divjih travnikih. Divji pašniki, ki se na Islandiji uporabljajo za poletno pašo, se nahajajo na zemljiščih, ki so del kmetij, ali na travnikih. Vsa krma torej v celoti izvira iz geografskega območja.

Travniki se uporabljajo za pašo živine že vse od naselitve Islandije. Večina tovrstnih zemljišč je na srednjih višavjih, predvsem zato ker jagnjeta, ki se pasejo tam, na splošno rastejo hitreje. Čeprav se divji pašniki, ki se uporabljajo za poletno pašo, na Islandiji zelo razlikujejo, je vegetacija višavij navadno najbogatejša z beljakovinami, prav to pa je eden od dejavnikov, ki prispeva k pospešeni stopnji rasti. Stopnja rasti jagnjet v nižavjih je torej v splošnem počasnejša kot pri jagnjetih, ki se pasejo v višavjih s sveže zraslo vegetacijo, zlasti v zgodnjem in srednjem poletju, vendar se njihovi stopnji rasti do konca avgusta izravnata.

Zgodaj septembra se stopnja rasti jagnjet na divjih pašnikih začne upočasnjevati. Če do tedaj še niso dosegla primerne velikosti za zakol, je njihovo možnost za rast mogoče izboljšati tako, da se za približno dva do šest tednov pasejo na obdelanih površinah, tj. na obdelanih travnikih ali območjih zelene krme. V takih primerih imajo jagnjeta vedno dostop do drugih, dodatnih pašnih površin. Taka ureditev je namenjena doseganju želene teže trupa v jeseni ter spodbujanju boljše kvantilne razvrstitve v klavnicah.

Jeseni kmetje zberejo ovce z divjih travnikov in pašnikov, kar lahko glede na geografsko lego traja tudi en teden, pri čemer je ta tradicija stara toliko kot sama naselitev Islandije. Vse od zgodnje naselitve so kmetje v posameznih območjih skupaj zbirali ovce s travnikov in zasebnih zemljišč v skupne ograde. Ko so bile ovce zbrane, so bile razvrščene, nato je vsak lastnik ali njegov zastopnik privedel svojo čredo domov.

Jagnjeta se večinoma pasejo na rodovitnejših območjih, travinju in barjih, počivajo pa na bolj razgibanih območjih. Vegetacijo sestavljajo nizke rastline, drevesnih vrst pa je razmeroma malo. Izbira rastlin se pri jagnjetih spreminja glede na letni čas in glede na zrelost rastlin, islandske ovce pa večinoma iščejo rastline, kot so obmorski grahor, skalna robida, angelika, širokolistno ciprje in rožni koren. Med vrstami trav, ostričevk (Cyperaceae) in praproti (Pteridophytes), ki jih ovce pogosto iščejo, so rušnata masnica, lasasta šopulja, plazeča šopulja, alpska latovka, rdeča bilnica in mnogocvetna bekica. Med cvetnicami imajo pašne ovce rade alpsko barčijo, alpski talin, gozdno krvomočnico, brezstebelno lepnico, obmorski pečnik, severno lakoto, topolistno kislico, rumeni močvirski kamnokreč in druge vrste. Med islandskimi drevesi in grmi, s katerimi se ovce rade hranijo poleti, so na primer jerebika, širokolistna vrba, volnata vrba in vrba vrste Salix phylicifolia. Hranljivi divji pašniki in seno zmanjšujejo potrebo po krmi, vegetacija, ki je na voljo za pašo, pa je zelo raznovrstna. Zaradi hladnega podnebja na Islandiji v proizvodnji hrane ni treba uporabljati toliko pesticidov kot v številnih drugih državah. Ti dejavniki so zelo pomembni pri zaščiti proizvoda „Íslenskt lambakjöt“.

Med ugotovitvami evropskega projekta o jagnjetih z naslovom FAIR CT96-1768 (OVAX) Ugotavljanje in spreminjanje kakovosti in sestave mesa različnih evropskih vrst ovac, ki izpolnjuje pričakovanja regionalnih potrošnikov (Identifying and changing the qualities and composition of meat from different European sheep types which meets regional consumer expectations) je bila tudi primerjava islandske proizvodne metode za jagnjetino s proizvodnimi metodami v petih drugih evropskih državah. Predstavniki vseh sodelujočih držav so ocenili, da je proizvod „Íslenskt lambakjöt“ najmehkejši. To so potrdile tudi meritve fizikalnih značilnosti preverjenega mesa. Razlika je delno utemeljena s starostjo ob zakolu ter količino kolagena in njegovo topnostjo na toploti. Za enega od dejavnikov je veljala tudi razlika v mišičnih vlaknih med staleži. Glavne prepoznavne značilnosti proizvoda „Íslenskt lambakjöt“ so bile po ugotovitvah naslednje:

— okus po divjačini;

— nizek odstotek zaradi stresa spremenjenega mesa (1–2 % z več kot 5,8 % ph 24);

— majhna žilavost in mehke hrbtne mišice;

— visok odstotek omega-3 maščobnih kislin; delež omega-3 maščobnih kislin v fosfolipidih v mišicah islandskih jagnjet je bil izmerjen pri 16 %, delež mišice, ki ne vsebuje fosfolipidov, pa znaša 1 % teže mišice;

— visoka vsebnost železa in vitaminov B.

Med značilnostmi proizvoda „Íslenskt lambakjöt“ sta predvsem visoka stopnja mehkobe in okus po divjačini. Okusnost proizvoda „Íslenskt lambakjöt“ izhaja iz dejstva, da se jagnjeta gibljejo prosto po razmejenih divjih travnikih in rastejo v divjem, naravnem okolju Islandije, kjer se hranijo s travo in drugimi rastlinami.

S študijo, v kateri je bila primerjana jagnjetina iz šestih evropskih držav, tj. Anglije, Islandije, Španije, Francije, Italije in Grčije, je bilo ugotovljeno, da je proizvod „Íslenskt lambakjöt“ bogatejši od drugih vrst jagnjetine z vidika količine in odstotka omega-3 maščobnih kislin.

Razlog za to je v sestavi maščobnih kislin krme in pašne vegetacije, ki vpliva na odstotek omega-3 maščobnih kislin tako v maščobnih slojih kot v mišicah jagnjet. K visokemu odstotku maščobnih kislin med ostalimi dejavniki prispeva tudi islandsko podnebje. Islandija se razteza prek arktičnega in subarktičnega območja. V nižavjih na jugu in jugovzhodu ter na nekaterih območjih v notranjosti, v severnih in vzhodnih delih države je subarktično podnebje, kjer je julijska povprečna temperatura okrog 10 °C in več, januarska pa nad –3 °C. Višavja ter večina drugih nižinskih območij imajo arktično podnebje, s povprečnimi julijskimi temperaturami pod 10 °C in povprečnimi januarskimi temperaturami pod –3 °C. Letna količina padavin v nižavjih je 400–2 000 mm. Islandija ima največje ledenike zunaj polarnih območij, ponekod pa izhodni ledeniki segajo vse do nižavij. Nizke stopnje onesnaženosti, čist zrak ter obilje življenjskega prostora kot tudi nizka onesnaženost travnikov ter dobre življenjske razmere in pogoji za ravnanje z živalmi vplivajo na pogoje za ovčjerejo na Islandiji. Trava, na kateri se živali pasejo, je bogata z omega-3 linolensko kislino in vitaminom E. Obenem je bilo dokazano, da islandska jagnjeta ne trpijo zaradi stresa pred zakolom ali med njim, s čimer so vsebnosti kislin v mesu zelo nizke.

Sklic na objavo specifikacije

(1) UL L 343, 14.12.2012, str. 1.