EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 28.6.2017 COM(2017) 358 final RAZMISLEK O PRIHODNOSTI FINANC EU



Razmislek o prihodnosti financ EU 1. FINANCIRANJE EVROPSKEGA POVEZOVANJA: RAZVOJ FINANC EU Proračun EU pomaga uresničevati to, kar je za Evropejce pomembno. Z združevanjem virov na evropski ravni lahko države članice dosežejo več, kot če bi ukrepale same. Proračun EU skupaj z nacionalnimi proračuni ter široko paleto zakonodajnih in regulativnih instrumentov podpira skupne cilje in pomaga pri reševanju skupnih izzivov. Od prve večje skupne politike – kmetijstva – v 1960. letih do danes se je proračun EU postopno spreminjal vzporedno z razvojem Evropske unije. V 1980. in 1990. letih so države članice in Evropski parlament razširili področje pristojnosti EU s spremembo ustanovnih pogodb Unije. Ob priznavanju potrebe po podpori novemu enotnemu trgu so povečali obseg sredstev, ki so na voljo v okviru strukturnih skladov za podpiranje ekonomske, socialne in teritorialne kohezije. Hkrati je EU okrepila svojo vlogo na področjih, kot so promet, vesolje, zdravstvo, izobraževanje in kultura, varstvo potrošnikov, okolje, raziskave, sodelovanje na področju sodstva in zunanja politika. Področja, ki se financirajo iz proračuna EU (2014–2020) v milijardah EUR Opomba: obveznosti, prilagojeno za leto 2018 Vir: Evropska komisija Od leta 2000 so proračun EU oblikovali prihod 13 novih držav članic z različnimi družbeno-gospodarskimi razmerami in zaporedne strategije EU za ustvarjanje novih delovnih mest in spodbujanje rasti. Prav tako je podpiral vse večjo vlogo Unije na mednarodnem prizorišču kot vodilne sile v boju proti podnebnim spremembam in največje donatorke humanitarne in razvojne pomoči na svetu. Proračun EU kljub temu še naprej predstavlja samo majhen delež vseh javnih izdatkov v EU, saj znaša manj kot 1 % prihodkov v EU in samo približno 2 % javnih izdatkov v EU. Ta delež se je z leti zmanjšal. Proračun EU glede na skupne prihodke in javne izdatke v EU Vir: Evropska komisija Velikost proračuna EU kot odstotek bruto nacionalnega dohodka Vir: Evropska komisija

To zmanjšanje vedno bolj pritiska na proračun EU, da mora biti učinkovitejši, osredotočen na področja, na katerih je njegov učinek največji, in zagotavljati, da zapletena pravila in postopki niso ovira za doseganje rezultatov. Struktura proračuna EU se je s časom razvijala. Čeprav se je delež izdatkov za kmetijstvo in kohezijo z leti zmanjšal, ti skupaj še vedno presegajo 70 % vseh izdatkov. Poraba se vedno bolj osredotoča na področja, kot so raziskave, vseevropska omrežja in zunanje delovanje, ter na programe, ki se neposredno upravljajo na evropski ravni. Razvoj glavnih področij politik v proračunu EU Vir: Evropska komisija Med gospodarsko in finančno krizo se je proračun EU izkazal za učinkovit instrument za spodbujanje naložb. Nacionalni proračuni v številnih državah članicah so bili pod hudim pritiskom, proračun EU in zlasti kohezijska politika pa sta po letu 2008 postala glavni vir stabilnih naložb, ki podpirajo rast. V nekaterih državah članicah se je celo izkazalo, da so bili edini takšen vir. Evropski sklad za strateške naložbe je prav tako imel pomembno vlogo pri spodbujanju zasebnih naložb po vsej Evropi. To kaže, kako se lahko proračun EU hitro odziva na nove izzive in ustvarja znatne učinke vzvoda.



Delež sredstev iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov v javnih naložbah v obdobju 2015–2017 v % Vir: Evropska komisija Proračun EU je prav tako imel pomembno vlogo pri evropskem odzivu na begunsko krizo ter grožnje organiziranega kriminala in terorizma. Sredstva, namenjena za varnost in migracije, so se podvojila, da bi se na primer podprla nova evropska mejna in obalna straža ter pomagalo državam članicam, ki se soočajo z velikim pritokom beguncev. Pri obvladovanju teh kriz je bila prožnost proračuna preskušena do mej njegovih zmogljivosti. V prihodnosti se obeta vedno več izzivov za Unijo, pritiski na evropski in nacionalne proračune pa se bodo stopnjevali. Počasna rast produktivnosti in naložb, demografske spremembe in drugi dolgoročni izzivi, kot so migracije, podnebne spremembe, obramba, kibernetska varnost in terorizem, so tista področja, na katerih bo moral proračun EU igrati pomembno vlogo. Čas je tudi, da se preuči način, na katerega se financira proračun EU. Tako kot so se razvili proračunski izdatki, se je razvil tudi način, kako se proračun EU financira. Za razliko od nacionalnih proračunov si Unija ne more izposojati sredstev. Namesto tega se zanaša na financiranje z „lastnimi sredstvi“. Obstajajo tri vrste lastnih sredstev: prispevki držav članic glede na njihovo raven prihodkov, merjeno z bruto nacionalnim dohodkom (BND), prispevki na podlagi davka na dodano vrednost (DDV), in carinske dajatve, pobrane na zunanjih mejah Unije. Približno 80 % proračuna EU se financira iz nacionalnih prispevkov na podlagi BND in DDV. Prispevki na podlagi BND se na splošno štejejo za pravične, ker dobro odražajo relativno „plačilno sposobnost“ držav članic. Carinski prihodki se štejejo za prava lastna sredstva, saj so pridobljeni v okviru skupne trgovinske politike, katere prihodki se stekajo v proračun EU. Viri financiranja proračuna EU Vir: Evropska komisija Vendar so bile z leti uvedene številne prilagoditve in „popusti“, ker so bili po mnenju nekaterih držav članic njihovi prispevki v proračun EU preveliki glede na to, kaj so dobile nazaj iz njega. Zaradi tega je trenutni sistem financiranja EU vedno bolj zapleten in nepregleden.

Ta sistem, ki temelji predvsem na prispevkih držav članic, je prav tako povečal napačen vtis, da se lahko vrednost proračuna EU za državo članico izmeri s preprostim pobotom vplačanih in prejetih sredstev. Pri tem pa se pozablja na bistvo posodobljenega proračuna EU: dodano vrednost, ki izhaja iz združevanja virov in doseganja takih rezultatov, ki jih z neusklajeno porabo na nacionalni ravni ne bi bilo mogoče doseči. Te širše gospodarske koristi so vse prevečkrat zanemarjene, prav tako pa tudi splošnejši pomen biti del največjega gospodarskega območja in trgovinske sile na svetu. Če želimo povečati učinkovitost proračuna EU, bi bilo treba preučiti tudi, kako lahko prihodki prispevajo k prednostnim nalogam EU. Že izstop Združenega kraljestva iz EU in odprava popustov, povezanih z njegovim članstvom, bi odpravila nekatere ovire za reformo na strani prihodkov proračuna EU. In končno, da bi obravnavali različne potrebe, je bil proračun EU dopolnjen s številnimi novimi orodji, institucijami in instrumenti. Nekateri od teh so zunaj proračuna EU in zanje ne veljajo enaki predpisi. Dodatna sredstva zagotavljajo Evropska investicijska banka ali drugi organi na podlagi medvladnih sporazumov, kot je Evropski razvojni sklad, ki deluje v okviru posebnega partnerstva z afriškimi, karibskimi in pacifiškimi državami. Nedavno so bili ustanovljeni tudi skrbniški skladi Evropske unije in drugi instrumenti za združevanje sredstev proračuna EU, držav članic in drugih donatorjev za obravnavanje zunanjih kriz. Ta razširjena finančna struktura je Uniji omogočila mobilizacijo dodatnih virov financiranja, vendar je še prispevala k zapletenosti financ EU. V spodnjem grafu so na splošno predstavljeni vsi elementi financiranja EU, ki ne spadajo v sam proračun EU. Prikazuje tudi, kateri elementi spadajo pod demokratični nadzor Evropskega parlamenta in jih spremlja Evropsko računsko sodišče. Finance EU: celotna slika (samo za ponazoritev; velikost krogov ne ustreza dejanskim zneskom) Vir: Evropska komisija

Okvir 1: Proračun EU na kratko – za obdobje 2014–2020 ·Predstavlja približno 1 % BND v EU in 2 % skupnih javnih izdatkov. ·Določajo ga večletni finančni okviri (VFO) za obdobje najmanj 5 let. V sedanjem okviru (2014–2020) je zagotovljenih 1087 milijard EUR. ·Financira se večinoma s prispevki posameznih držav članic na podlagi njihovih relativnih dohodkov, carinskimi dajatvami, pobranimi na zunanjih mejah, in v manjši meri z davkom na dodano vrednost. Na ravni EU ni nobenega davka. O sistemu prihodkov se dogovorijo vse države članice skupaj, ratificirajo pa ga nacionalni parlamenti. ·Prek kohezijske politike mobilizira za več kot 480 milijard EUR naložb po vsej EU, zaradi katerih bo prejelo podporo več kot milijon podjetij, 42 milijonov državljanov bo imelo dostop do boljših zdravstvenih storitev, 25 milijonov državljanov bo deležnih večje zaščite pred poplavami in požari, skoraj 17 milijonov dodatnih državljanov v EU se bo lahko priklopilo na sisteme za odpadno vodo, 15 milijonov dodatnih gospodinjstev bo dobilo širokopasovni dostop do interneta, ustvarjenih pa bo več kot 420 000 novih delovnih mest. Poleg tega bo imelo 5 milijonov Evropejcev koristi od usposabljanja in programov vseživljenjskega učenja, 6,6 milijona otrok pa bo imelo dostop do novih in sodobnih šol ter otroškega varstva. ·Spodbudil naj bi naložbe v vrednosti vsaj 500 milijard EUR prek podaljšanega in razširjenega „Junckerjevega načrta“ (Evropski sklad za strateške naložbe). ·Zagotavlja več kot 74 milijard EUR za program raziskav in inovacij Obzorje 2020, ki je – do zdaj – zaslužen za 6 Nobelovih nagrad, 4 Fieldsove medalje in odkritja z globalnim vplivom (npr. raziskave cepiva proti eboli, revolucionarne raziskave o raku in Alzheimerjevi bolezni, letala z nižjimi emisijami CO2 in hrupa). ·Zagotavlja več kot 30 milijard EUR za podporo vseevropskih omrežij na področju prometa, energije in komunikacij prek instrumenta za povezovanje Evrope. ·Podpira živahen kmetijski sektor s približno 400 milijardami evrov za 7 milijonov kmetov, podpira modernizacijo 380 000 kmetij z 8,7 milijardami evrov, s sredstvi za razvoj podeželja financira naložbe, usmerjene v biotsko raznovrstnost, večjo energetsko učinkovitost, odpiranje podjetij in modernizacijo proizvodnih obratov. ·Financira navigacijski sistem Galileo, ki je do danes za EU v orbito poslal 15 popolnoma operativnih satelitov, in Copernicus, evropski program za opazovanje Zemlje. ·Med letoma 2015 in 2017 je mobiliziral več kot 17 milijard EUR za reševanje begunske krize v EU in zunaj nje. ·Financira program Erasmus, ki je v zadnjih 30 letih omogočil mobilnost več kot 9 milijonom ljudi, zlasti študentom in mladim, v najrazličnejših državah. ·Zagotavlja več kot 8 milijard evrov za boj proti brezposelnosti mladih v okviru pobude za zaposlovanje mladih in je do zdaj podprl 1,6 milijona mladih. ·Njegov cilj je nameniti 20 % skupnih izdatkov za ukrepe za boj proti podnebnim spremembam. ·Zagotavlja okrog 8 milijard EUR humanitarne pomoči, zaradi česar je EU vodilna donatorka humanitarne pomoči na svetu.



2. DODANA VREDNOST EVROPSKIH FINANC Cilj Evropske unije je krepitev miru, njenih vrednot in blaginje njenih narodov. Proračun EU podpira ta cilj v sodelovanju z nacionalnimi proračuni in z dopolnjevanjem drugih prizadevanj na evropski in nacionalnih ravneh. Vsak razmislek o prihodnosti proračuna EU bi bilo zato treba začeti z najosnovnejšim vprašanjem: čemu bi moral biti proračun EU namenjen? Dodana vrednost EU mora biti v ospredju te razprave. Na eni strani se dodana vrednost EU nanaša na doseganje ciljev, določenih v Pogodbi; na drugi strani gre za proračun, ki zagotavlja javne dobrine z evropsko razsežnostjo oziroma pomaga varovati naše temeljne svoboščine, enotni trg ali ekonomsko in monetarno unijo. Dodana vrednost EU in financiranje iz proračuna EU Vir: Evropska komisija Dodana vrednost EU je tudi skladna z načelom subsidiarnosti in sorazmernosti. EU ne sme ukrepati, razen če je to učinkoviteje kot ukrep na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni. Ukrepanje EU mora spremljati ali dopolnjevati nacionalna ali regionalna prizadevanja, vendar ne bi smelo zapolnjevati vrzeli, ki jih za seboj pustijo pomanjkljivosti v nacionalnih politikah. Dodana vrednost je lahko tudi v obliki nižjih stroškov in posrednih koristi. Skrbi in pričakovanja evropskih državljanov bi morala biti najpomembnejši dejavnik pri oblikovanju novega proračuna EU. V zadnjih letih so se povečala pričakovanja, da se bo Unija spoprijela z izzivi, za katere nima niti pooblastil niti finančnih sredstev. Ta razkorak med pričakovanji je v središču te razprave in je neposredno povezan z velikostjo in prožnostjo novega proračuna. Evropski davkoplačevalci pričakujejo pregleden proračun EU, ki bo lahko razumljiv in bo zagotavljal, da se bo vsak evro kar najbolj gospodarno porabil. Doseženi rezultati morajo biti opazni in merljivi. Vse politike in programi, ki se financirajo iz proračuna EU, bi morali jasno opredeliti, kaj želijo doseči, kako nameravajo to storiti in poročati o dejanskih rezultatih. To bi povečalo odgovornost in omogočilo informirano javno razpravo o porabi proračuna EU. Čeprav je v sedanjem finančnem okviru že bil dosežen določen napredek v tej smeri, zlasti v okviru kohezijske politike, so potrebni nadaljnji ukrepi, ki bodo zajemali vse instrumente. Tudi dodana vrednost je očitna, kadar ukrepi na evropski ravni sežejo dlje od nacionalnih prizadevanj. Na primer:

-čezmejni programi so preoblikovali obmejna območja in pripomogli k odpravljanju vzrokov za konflikte ter ustvarjanju novih gospodarskih priložnosti; -podobno so čezmejne infrastrukture, kot so energetske povezave (npr. med Malto in Italijo), digitalna omrežja, raziskovalna infrastruktura ali predori (npr. železniški bazni predor Brenner v Alpah med Avstrijo in Italijo), izjemnega pomena za državljane in podjetja po vsej EU; -naložbe v okviru kohezijske politike v eni regiji ali državi članici prispevajo k makroekonomski stabilnosti in povečujejo potencial rasti Unije kot celote; -prav tako je jasno, da nadzor na zunanjih mejah na jugu ali vzhodu ščiti preostalo Evropo; -pomoč partnerskim državam in naložbe v njih omogočajo oblikovanje bolj odpornih družb; -odprta konkurenca na ravni EU za financiranje znanosti in raziskav je povečala odličnost v primerjavi z nacionalnim financiranjem (npr. znanstvene publikacije z večjim učinkom, število in kakovost patentov) ter privabila nadarjene posameznike s celega sveta; -drugi veliki projekti in ključne omogočitvene tehnologije, kot so Galileo, Copernicus, ITER ali visoko zmogljivo računalništvo, se lahko financirajo samo z združevanjem virov na ravni EU, ker zahtevajo veliko finančnih sredstev. Evropske finance lahko zagotovijo dodano vrednost tudi pri spoštovanju skupnih evropskih vrednot, kot so demokracija, svoboda, pravna država, temeljne pravice, enakost, solidarnost, trajnost in mir. Na primer, program Erasmus in evropska solidarnostna enota spodbujata mobilnost ter študentom in delavcem omogočata, da odkrivajo evropske kulture, osvajajo nove jezike in znanja, pridobivajo delovne izkušnje v tujini in vzpostavljajo vezi po vsej Evropi. Aktivna vloga EU v njenem sosedstvu in drugje ter pri odpiranju možnosti za morebitno članstvo v EU podpira mir in spodbuja stabilnost. Stroški neaktivnosti na tem področju bi bili katastrofalni, če bi se v regijo vrnili nestabilnost in vojna. Nekateri dosežki so bolj oprijemljivi in pomembnejši kot drugi, vendar so vsi enako bistveni. In končno, dodana vrednost proračuna EU je odvisna od njene notranje, strateške usklajenosti. Podvajanja je treba odpraviti, instrumenti pa se morajo medsebojno dopolnjevati in biti skladni s političnega vidika.

3. TRENDI IN IZZIVI Bela knjiga o prihodnosti Evrope in drugi nedavni razmisleki so pokazali, da se bo EU s 27 članicami v obdobju do leta 2025 in po tem soočala z najrazličnejšimi izzivi. Med njimi so trenutni trendi, kot so digitalizacija, globalizacija, demografske spremembe, socialna kohezija, gospodarska konvergenca in podnebne spremembe, ki bodo v naslednjih desetletjih še naprej pomembni. Hkrati evropski državljani od Unije in nacionalnih vlad pričakujejo, da bodo zagotavljale blaginjo, stabilnost in varnost v hitro spreminjajočem se in negotovem svetu. V manj stabilnem globalnem okolju bi se lahko v prihodnosti pojavili nadaljnji nepričakovani izzivi. Če naj bi bile varnost, gospodarska trdnost, trajnost in solidarnost osrednje točke ukrepanja EU pri soočanju s temi novimi izzivi in tekočimi trendi, ali je potem takem sedanji proračun EU pripravljen na to? Kako je poraba EU prilagojena tem prednostnim nalogam? In kakšne so možnosti za izboljšave? 3.1 Varnost in zaščita državljanov Unije Nestabilnost v Evropskem sosedstvu in nove oblike terorizma postajajo pomembni izzivi znotraj in zunaj naših meja. Varnost ene države članice je postala varnost celotne EU. Čeprav imajo države članice na voljo številna orodja za povečanje varnosti vseh državljanov, je tudi ukrepanje EU pomembno, pri čemer lahko gre za izboljšanje nadzora na zunanjih mejah, okrepitev zanesljivih informacijskih mrež, prispevanje k podpori, ki jo zagotavljajo agencije, ali reševanje problema vse večje nestabilnosti v našem sosedstvu. Grožnje za varnost pa zadevajo tudi druga področja, kot so zaščita zanesljivih prehranskih verig in mehanizmi za odzivanje na tveganja za javno zdravje (npr. bolezen norih krav ali prašičja kuga, onesnaženost vode in kemikalije). Drug primer so skupna prizadevanja za boj proti svetovnim boleznim (na primer eboli), ki imajo lahko uničujoče posledice tako za tretje države kot za evropske državljane. Drugo področje je odzivanje na naravne nesreče ali nesreče, ki jih povzroči človek. Odločiti se moramo, kakšno vlogo bi lahko imel proračun EU pri podpiranju ukrepov EU za vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice in kakšno vlogo bi lahko imel med drugim tudi pri izvajanju globalne strategije in oblikovanju skupne obrambne politike za spopadanje z novimi in obstoječimi grožnjami, tako fizičnimi kot kibernetskimi. 3.2 Gospodarska trdnost, trajnost in solidarnost Proračun EU bi moral še naprej krepiti in povečevati odpornost evropskega gospodarstva s spodbujanjem dolgoročne konkurenčnosti, trajnosti in solidarnosti. Trajnostni razvoj je že dolgo v središču evropskega projekta. Sodobne evropske družbe se spopadajo s številnimi trajnostnimi izzivi – od brezposelnosti mladih do staranja prebivalstva, podnebnih sprememb, onesnaževanja, trajnostne energije in migracij. Agenda Združenih narodov za trajnostni razvoj do leta 2030 in njeni cilji trajnostnega razvoja (glej spodnji graf) so temelj notranje in zunanje politike EU.

Cilji trajnostnega razvoja v središču politike trajnostnega razvoja EU Vir: Združeni narodi Gospodarske, socialne in okoljske razsežnosti, ki so ključni vidik ciljev trajnostnega razvoja, so bile v veliki meri vključene v proračun EU in njene programe porabe. Postale so del strategije Evropa 2020 in se navezujejo na izobraževanje in inovacije („pametna“), nizke emisije ogljika, odpornost na podnebne spremembe in varstvo okolja („trajnostna“) ter ustvarjanje delovnih mest in zmanjšanje revščine („vključujoča“). Obstaja tudi politična zavezanost, da se vsaj 20 % proračuna EU za obdobje 2014–2020 nameni za ukrepanje proti podnebnim spremembam in da se doseže cilj 0,7 % BND za uradno razvojno pomoč v okviru agende za trajnostni razvoj do leta 2030. Spodbujanje konkurenčnosti in preprečevanje povečevanja socialne vrzeli je pomemben izziv za Unijo in zlasti za evroobmočje. Cilj je zmanjšati gospodarske in socialne razlike med državami članicami ter znotraj držav članic ter ljudem omogočiti, da v celoti odigrajo svojo vlogo v družbi. Izdatki EU na področju socialnih zadev, od trga dela do zmanjševanja revščine, od socialne vključenosti do izobraževanja, trenutno predstavljajo le 0,3 % vseh javnih socialnih izdatkov v EU. Čeprav se bo morda ta delež v prihodnosti spremenil, pa ni dvoma, da bo socialna podpora ostala v prvi vrsti v pristojnosti držav članic. Razmislek o socialni razsežnosti Evrope je izpostavil področja, na katerih bi lahko v prihodnje finance EU zagotovile večji prispevek, odvisno od izbrane poti za prihodnjo socialno politiko EU. Koristi globalizacije so neenakomerno porazdeljene, tako med ljudmi kot med ozemlji, zlasti med velikimi metropolitanskimi območji ter nazadujočimi industrijskimi in podeželskimi območji. V razmisleku o izkoriščanju globalizacije je navedeno, da je treba spremljati gospodarske spremembe, ki so jih prinesle globalizacija in tehnološke spremembe, tako da bodo vsi državljani in vse regije lahko prispevali k prednostim notranjega trga in jih izkoristili ter postali konkurenčnejši in odpornejši. Kako so ti izzivi obravnavani v sedanjem proračunu EU? Tri osnovne funkcije vsakega javnega proračuna so naložbe v javne dobrine, prerazporeditev in makroekonomska stabilizacija. Proračun EU sicer opravlja te funkcije, vendar v različni meri. Na primer, financira javne dobrine prek programov, ki se upravljajo neposredno na evropski ravni, kot je Obzorje 2020 za raziskave, ali instrumentov, kot je instrument za povezovanje Evrope za naložbe v infrastrukturo, in skupaj z državami članicami in regijami prek naložb, sofinanciranih v okviru kohezijske politike. Prerazporeditev (v povezavi s financiranjem in zagotavljanjem javnih dobrin) se dosega s kohezijsko politiko, ki spodbuja gospodarsko konvergenco ter socialno in teritorialno kohezijo, in s podporo razvoja podeželja ter prihodkov kmetov v okviru skupne kmetijske politike (SKP). Stabilizacijska funkcija je zajeta samo posredno. Proračun EU ima določene stabilizacijske učinke v nekaterih državah članicah, zlasti zaradi svoje stabilnosti, ker je določen za obdobje sedmih let in tako zagotavlja stalno raven naložb ne glede na gospodarski cikel. Hkrati so prispevki posamezne države članice povezani z njeno gospodarsko uspešnostjo, zato se njeni prispevki v proračun v obdobju recesije zmanjšajo. Proračun EU sicer ni bil zasnovan za blaženje makroekonomskih šokov. Razmislek o poglobitvi ekonomske in monetarne unije je izpostavil pomembno vprašanje, ali bi morala Komisija obravnavati in nadalje preučiti možnost vzpostavitve takšne funkcije stabilizacije in sredstva za nadaljnjo konvergenco. Nenazadnje je učinek naložb odvisen od okolja, v katerem se izvajajo. Zato je razprava o povezavi med strukturnimi reformami in proračunom EU zadnje čase tako pomembna. Čeprav ta povezava pri kohezijski politiki že obstaja, je vredno razmisliti, ali je to dovolj in ali bi se lahko spodbude izboljšale. 3.2.1 Naložbe v javne dobrine, ki se upravljajo neposredno na evropski ravni V večletnem finančnem okviru 2014–2020 je približno 13 % proračuna EU namenjenega podpori ključnih prednostnih nalog za trajnostno rast prek programov ali projektov, ki se neposredno ali posredno upravljajo na evropski ravni. Največji od teh programov je Evropski sklad za strateške naložbe, ki ga je ustanovil predsednik Juncker novembra 2014 v odziv na finančno in gospodarsko krizo v letih 2008–2009 ter posledični upad naložb. Sklad dobro napreduje proti svojemu cilju, tj. mobilizaciji naložb v vrednosti 315 milijard EUR. S predlagano razširitvijo sklada bi se spodbudile naložbe v skupni vrednosti vsaj 500 milijard EUR. Obzorje 2020, glavni instrument za financiranje vrhunskih raziskav in inovacij po vsej Evropski uniji (74,8 milijarde EUR), je privabil sodelovanje 131 držav iz celega sveta in je samo od leta 2014 financiral 13 000 visokokakovostnih projektov. Instrument za povezovanje Evrope (30,4 milijarde EUR) je še en primer naložb EU v velike infrastrukturne projekte na področju prometa, energetike in komunikacijske tehnologije v Evropi. Med projekti je na primer izboljšanje varnosti osrednje železniške proge na Poljskem, katere hitrost se bo povečala do 200 km/h, s čimer se bo izboljšal celotni evropski tovorni in potniški promet v osrednjem prometnem koridorju Baltik–Jadran. Erasmus + (14,8 milijarde EUR) je evropski program za izobraževanje, usposabljanje, mlade in šport, v katerem je do leta 2016 sodelovalo že več kot 2 milijona posameznikov. V okviru programa COSME (2,3 milijarde EUR) za mala in srednja podjetja (MSP), ki tem omogoča lažji dostop do posojil in lastniškega financiranja, pa tudi do trgov, se je več kot 140 000 podjetjem zagotovilo prek 5,5 milijarde EUR posojil. Program se na posebnosti evropskega trga tveganega kapitala odziva z vlaganjem v MSP v fazi širitve in rasti, v letu 2016 pa so njegove naložbe v lastniški kapital dosegle že skoraj pol milijarde EUR. EU financira tudi številne velike projekte in naložbe v infrastrukturo, ki so preveliki, da bi se lahko zaključili brez javnih sredstev. Primer tega sta globalni satelitski navigacijski sistem EU, Galileo, ki zagotavlja storitve s 15 popolnoma operativnimi sateliti EU, ki trenutno krožijo v orbiti, in evropski sistem za opazovanje Zemlje Copernicus, ki naj bi postal eden najpomembnejših svetovnih ponudnikov velepodatkov.

Mnogi od teh programov so postali prepoznavni znaki EU, zaradi česar je EU vidna in prepoznavna v vsakdanjem življenju svojih državljanov. Kljub temu je na voljo še nekaj prostora za izboljšave, da se bodo še povečale njihove zmogljivosti, pa tudi njihov učinek, zlasti s preprečevanjem prekrivanja, združevanjem instrumentov ter medsebojnim dopolnjevanjem in poenostavitvijo programov. Ali bi bilo treba povečati proračunska sredstva za te programe? Kako lahko zagotovimo, da se medsebojno podpirajo? Kako se lahko preprečijo prekrivanja med programi, ki posegajo na istih področjih, tako pri velikih infrastrukturnih projektih kot pri podpori MSP? Načini za izboljšanje uporabe finančnih instrumentov na tem področju, za poenostavitev zadevnih pravil in za povečanje prožnosti so opisani v oddelku 4.2. 3.2.2 Ekonomska, socialna in teritorialna kohezija Čeprav so koristi globalizacije zelo razširjene, so njeni stroški pogosto osredotočeni na ožja območja. Nedavni dokazi kažejo, da je za številne evropske regije veliko bolj verjetno kot za druge, da bodo izpostavljene nenadnim pretresom zaradi njihove gospodarske specializacije, stroškov dela ali stopnje izobrazbe delovne sile. Hkrati so stopnje brezposelnosti, zlasti mladih, še vedno previsoke, udeležba na trgu dela je v mnogih delih Evrope majhna, število ljudi, ki jih ogroža revščina, pa nesprejemljivo visoko. Te gospodarske in socialne razlike lahko povzročijo družbenopolitične napetosti in zahtevajo ustrezen odziv na ravni EU, da ne bosta zapostavljena noben posameznik in nobena regija. Spodbujanje trajne ekonomske konvergence in odpornosti je glavni cilj kohezijske politike EU, ki bo skupaj z nacionalnim sofinanciranjem v obdobju 2014–2020 mobilizirala več kot 480 milijard EUR sredstev. Pri sedanji generaciji programov so bile uvedene pomembne reforme, ki namenjajo več financiranja ključnim evropskim prednostnim nalogam, kot so zaposlovanje, socialno vključevanje, znanja in spretnosti, raziskave in inovacije, energetska učinkovitost in učinkovita raba virov. Cilji programa so določeni vnaprej. Splošni gospodarski, pravni in institucionalni okvir za naložbe se je izboljšal. Podobno je politika vzpostavila tesne povezave med sofinanciranimi naložbami in širšo agendo ekonomskega upravljanja ter strukturnimi reformami. Globalizacija: ali je Evropa pripravljena? Vir: Evropska komisija Kaj financira kohezijska politika? v milijardah EUR Okvir 2 – Primeri rezultatov kohezijske politike v obdobju 2007–2013 ·Odhodki za socialne cilje: 9,4 milijona ljudi je našlo zaposlitev, 8,7 milijona državljanov je pridobilo kvalifikacije. ·Vse države članice in regije so razvile strategije pametne specializacije za boljše ciljno usmerjanje svojih prizadevanj na področju raziskav in inovacij. Podpora je privedla do približno 95 000 projektov na področju raziskav in inovacij ter ustvarila 42 000 novih delovnih mest na področju raziskav. ·V okviru kohezijske politike je prejelo podporo približno 400 000 MSP in posledično je bilo ustvarjenih več kot 1 milijon novih delovnih mest. ·Velik del odhodkov EU za podnebne spremembe in varstvo okolja se porabi v okviru kohezijske politike. Na primer, okoli 6 milijonov ljudi je dobilo dostop do boljše oskrbe z vodo in 7 milijonov do boljših komunalnih storitev. ·Države članice so zgradile ali obnovile 2600 km železniških prog in 2400 km cest, ki so del vseevropskega prometnega omrežja, poleg tega pa še sekundarna omrežja, ki povezujejo oddaljena območja z ostalo Evropo. Čeprav so skupni rezultati kohezijske politike na splošno pozitivni, so na številnih področjih potrebne reforme.

Prvič, v zadnjih letih je kohezijska politika učinkovito nadomestila upad nacionalnih in regionalnih naložb zaradi krize. To je pomagalo preprečiti večje motnje, vendar so posledično višje stopnje sofinanciranja iz proračuna EU zmanjšale splošna naložbena prizadevanja. Drugič, medtem ko se je kohezijska politika na krizo odzvala z zvišanjem ravni sofinanciranja in spremembo svojih programov za boljše prilagajanje spreminjajočim se socialno-ekonomskim potrebam, je treba zdaj tudi preučiti, kako se lahko kohezijska politika bolje pripravi in odzove na nepričakovane dogodke, krize in družbene spremembe. Tretjič, morda bo treba okrepiti povezavo z ekonomskim upravljanjem in evropskim semestrom, da bo sistem preprostejši, preglednejši in bo zagotavljal pozitivne spodbude za izvajanje konkretnih reform za spodbujanje konvergence. In končno, politika postaja vse bolj kompleksna za upravljanje, kar ovira izvajanje na terenu in povzroča zamude. Plasti kontrol in birokratska zapletenost upravičencem otežujejo dostop do teh sredstev in hitro izvajanje projektov. Zato je v prihodnosti potreben veliko radikalnejši pristop k poenostavitvi izvajanja in omogočanju agilnejšega in prožnejšega načrtovanja. 3.2.3 Trajnostno kmetijstvo Kmetje več kot 500 milijonom Evropejcev po dostopnih cenah zagotavljajo stabilno oskrbo z visokokakovostno hrano, proizvedeno po trajnostnih metodah, in sicer ob spoštovanju zahtev glede zdravja in dobrega počutja živali, varstva okolja in varnosti hrane. Zagotavljanje gospodarske, socialne in okoljske trajnosti kmetijskih in podeželskih skupnosti je osrednji cilj skupne kmetijske politike (SKP). V sedanjem večletnem finančnem okviru 2014–2020 bo SKP mobilizirala okoli 400 milijard EUR za financiranje tržnih ukrepov, neposrednih plačil za kmete in programov razvoja podeželja ter za spodbujanje trajnostnega kmetijstva in zdravih podeželskih gospodarstev. Približno 70 % tega zneska so neposredna plačila. Ta dohodkovna podpora delno zapolnjuje vrzel med kmetijskimi dohodki in primerljivimi dohodki v drugih gospodarskih panogah. Z najnovejšo reformo te politike so bile uvedene pomembne spremembe sistema neposrednih plačil, namenjene obravnavanju posebnih potreb mladih kmetov in manjših kmetij, posebnih sektorjev ali regij v težavah, in okolja. Zaradi te politike imajo evropski državljani dostop do varne, cenovno dostopne in kakovostne hrane. Z zaporednimi reformami skupne kmetijske politike je postal evropski kmetijski sektor globalno konkurenčen, njegove cene so blizu cenam na svetovnem trgu, hkrati pa kaže dobre izvozne rezultate, ki se še izboljšujejo. Ne glede na to pa še vedno obstajajo velike razlike v razvoju kmetijskega sektorja. Na nekaterih podeželskih območjih ni razen kmetijstva nobenih verodostojnih alternativnih delovnih mest in virov dohodka. Vendar imajo nekateri kmetje zdaj dostop do drugih oblik nekmetijskega dohodka, na primer turizma in prostočasnih dejavnosti, vetrne energije, bioplina in sončne energije. Kmetijstvo pokriva skoraj polovico površine EU. Zaradi tega so kmetje ključni pri ohranjanju naravnih virov (voda, zrak, prst in biotska raznovrstnost), izvajanju podnebnih ukrepov in oblikovanju dragocenih krajin. SKP določa potrebna pravila in spodbude za zagotovitev, da kmetijstvo in gozdarstvo prispevata k reševanju perečih svetovnih okoljskih in podnebnih težav in zagotavljata javne dobrine, ki jih pričakujejo državljani. Med temi glavnimi instrumenti so kmetijsko-okoljsko-podnebni ukrepi SKP, ki kmetom nudijo spodbude za sprejetje in prilagoditev politik in postopkov upravljanja in izvajanje ukrepov za izboljšanje in ohranjanje voda, prsti, biotske raznovrstnosti in krajinskih elementov ter za blažitev podnebnih sprememb in prilagajanje nanje. Vseeno pa obstajajo naraščajoče zahteve za še večje usmerjanje skupne kmetijske politike k zagotavljanju javnih dobrin, povezanih z varstvom okolja in podnebnimi ukrepi, za kar so potrebni bolj ciljno usmerjeni in regionalno prilagojeni podporni ukrepi. Kmetijska trgovinska bilanca kaže konkurenčen sektor v milijonih EUR Vir: Evropska komisija O višini dohodkovne podpore, ki je potrebna ob upoštevanju konkurenčnosti v sektorju, ni soglasja. V nekaterih primerih ta plačila ne prispevajo k strukturnemu razvoju sektorja, ampak prej zvišujejo cene zemljišč, kar lahko ovira vstop mladih kmetov na trg. Neposredna plačila so še vedno v veliki meri določena na podlagi preteklih pravic in osredotočena na velike kmetije in lastnike zemljišč v bogatejših državah članicah. Povprečno 20 % upravičencev prejme približno 80 % plačil. Vendar ta splošna slika zakriva velike razlike med državami članicami. Na primer, 92 % kmetov v Romuniji in 97 % na Malti jih upravlja majhne kmetije, medtem ko je v Nemčiji manj kot 9 % majhnih kmetij. Komu koristi podpora skupne kmetijske politike? Vir: Evropska komisija Večina plačil SKP se v celoti financira iz proračuna EU in tako zagotavlja neposredno povezavo med upravičenci in Unijo. Politika doseže kmete in državljane v najbolj obrobnih območjih Evrope, kar prinaša obsežne posredne učinke za gospodarski in socialni razvoj, pa tudi odpornost na teh območjih. Z izjemo ukrepov za razvoj podeželja, financiranih v okviru drugega stebra skupne kmetijske politike, je to edino področje politike, ki se upravlja skupaj z državami članicami brez nacionalnega sofinanciranja.

Razvoj dogodkov v zadnjih letih je pokazal, da je bilo treba iz proračuna EU redno zagotoviti nujno ad-hoc pomoč v odziv na posebne dogodke, kot je bil padec cen mlečnih izdelkov ali ruski embargo na uvoz nekaterih kmetijskih proizvodov. Zato je treba preučiti pravo ravnovesje med instrumenti prihodnje skupne kmetijske politike, in sicer med ukrepi politike ter finančnimi sredstvi, nepovratnimi sredstvi in finančnimi instrumenti, orodji za upravljanje tveganja in drugimi tržnimi ureditvami za obvladovanje tveganj in nepričakovanih neželenih dogodkov v kmetijskem sektorju. Okvir 3 – Primeri rezultatov skupne kmetijske politike ·70 % kmetijskih površin v EU pokrivajo ukrepi za ozelenitev, podprti s 60 milijardami EUR. ·Za okoli 47 milijonov hektarjev ali približno 25 % evropskih kmetijskih površin so sklenjene pogodbe o upravljanju v skladu z okolju prijaznimi kmetijskimi praksami, namenjenimi vodi, prsti in biotski raznovrstnosti. ·Ustanovitev in razvoj več kot 200 000 podjetij na podeželju (pomoč za ustanovitev podjetja prejema 145 000 mladih kmetov in 62 000 mikropodjetij). ·Podpora več kot 25 000 okoljskim infrastrukturnim projektom, kot sta kanalizacija in boljše ravnanje z odpadki, na odročnih in podeželskih območjih. ·2 400 lokalnih akcijskih skupin je prejelo pomoč za razvoj in izvajanje razvojnih strategij za svoja lokalna območja. 3.3 Upravljanje migracij Zunanje meje EU so čedalje pogosteje prizorišča človeških tragedij, kar zahteva takojšen odziv EU in njenih držav članic. Hkrati je treba migracije v vseh pogledih bolje upravljati; EU bi si morala prizadevati, da bi državam članicam zagotovila orodja za to, in sicer tako za srednjeročno kot dolgoročno obdobje. Upravljanje migracij je skupna odgovornost, ne le med državami članicami EU, ampak tudi do izvornih držav migrantov in tranzitnih držav, ki niso članice EU. EU in države članice z združevanjem notranjih in zunanje politike razvijajo celosten pristop, ki temelji na medsebojnem zaupanju in solidarnosti med državami članicami in institucijami. Kar se tiče upravljanja migracijskih tokov, sedanji proračun EU že podpira države članice pri razvoju ustreznih okvirov za sprejem in zaščito, obravnavanju temeljnih vzrokov migracij in zaščiti schengenskega območja. V obdobju 2015–2017 je za te izzive namenjenih več kot 17 milijard EUR, kar je 3,7 % skupnega proračuna EU. Proračun EU je bil na primer uporabljen za vzpostavitev „žariščnih točk“ v Grčiji in Italiji, ki so dosegle skupno zmogljivost več kot 9 000 mest. V letu 2016 je bila v Grčiji zagotovljena nastanitev za več kot 35 000 ljudi, in sicer v šotorih v začetni fazi in nato v zabojnikih, primernih za zimo, ter v 417 varnih prostorih za mladoletnike brez spremstva. Novoustanovljena Evropska agencija za mejno in obalno stražo je v letu 2016 v Sredozemlju pomagala rešiti 174 500 ljudi. 3.4 Zunanji izzivi, varnost, humanitarna pomoč in razvoj Evropa se v zadnjih letih sooča z novimi zunanjimi izzivi, povezanimi z nestabilnostjo in krhkostjo v njeni neposredni soseščini in drugod. Državljani EU so zaskrbljeni zaradi migracij, terorizma in zunanjih varnostnih groženj na splošno ter želijo, da se ta vprašanja rešujejo na evropski ravni, tudi na področju obrambe. Pričakujejo, da bo Evropa prevzela vodilno vlogo v svetu, obvladovala vplive globalizacije, branila red, ki temelji na pravilih, dobro upravljanje, demokracijo, pravno državo in človekove pravice ter trajnostni gospodarski razvoj, ob tem pa širila stabilnost in varnost, zlasti v neposredni soseščini Evrope. Skoraj 9 od 10 Evropejcev meni, da je podpora državam v razvoju pomembna, 82 % pa jih meni, da je pomoč drugim izbira, ki prinaša koristi vsem udeleženim in je v očitnem evropskem interesu. Evropejci vidijo tudi očitno dodano vrednost zunanjega ukrepanja na evropski ravni. Trenutno je zunanje ukrepanje EU podprto s 96,5 milijarde EUR, vključno z zunajproračunskim 11. Evropskim razvojnim skladom (30,5 milijarde EUR) za afriške, pacifiške in karibske partnerice EU. Iz proračuna EU se za zunanje delovanje nameni približno 6 % sedanjega večletnega finančnega okvira, pri čemer največ finančnih sredstev prejmejo instrument za razvojno sodelovanje (19,7 milijarde EUR), evropski sosedski instrument (15,4 milijarde EUR) in instrument za predpristopno pomoč (11,7 milijarde EUR). Za humanitarno pomoč je predvidenih 8 milijard EUR. Ta proračunska sredstva so se v preteklih letih redno uporabljala in povečevala do izčrpanja vseh razpoložljivih rezerv za reševanje številnih humanitarnih kriz in drugih nujnih primerov v Evropi, zaradi katerih se je povečalo število razseljenih oseb, humanitarne potrebe so bile najvišje doslej, krizne razmere pa čedalje bolj zapletene, kar se bo še nadaljevalo. Zunanje delovanje EU se odvija v partnerskih državah zunaj Unije, vendar varuje tudi interese in varnost državljanov. EU in njene države članice imajo kot največje svetovne donatorke razvojne in humanitarne pomoči, tudi prek svoje kolektivne zaveze, da bodo za uradno razvojno pomoč namenile 0,7 % BND, ključno vlogo pri podpiranju drugih po svetu. Zunanje delovanje EU spodbuja stabilnost ob mejah EU in širše, podpira izkoreninjenje revščine v državah v razvoju ter spodbuja sodelovanje na področjih, ki so v interesu EU. Obravnava tudi temeljne vzroke nedovoljenih migracij in nasilni ekstremizem. Financiranje EU praviloma zagotavlja jedro, okoli katerega se zbira razvojno financiranje iz držav članic, da se povečata kritična masa EU in učinek v partnerskih državah prek skupnega načrtovanja in izvajanja. Novi izzivi za zunanje delovanje EU, kot so opredeljeni v globalni strategiji EU za zunanjo in varnostno politiko, kažejo, da je treba preučiti usklajenost financ EU s temi novimi prednostnimi nalogami in učinkovitostjo različnih instrumentov na tem področju, vključno z delegacijami EU. To velja še zlasti za obrambo in zunanje naložbe EU, kjer je morda potrebna možnost izkoriščanja znatnih zasebnih sredstev in doseganja znatnih učinkov, ki bodo vplivali na mir, stabilnost in močne gospodarske vezi. Izkušnje zadnjih let kažejo na potrebo po tesnejšem usklajevanju zunanje in notranje politike, vključno z izvajanjem ciljev trajnostnega razvoja iz agende Združenih narodov za rast do leta 2030 in pariškega podnebnega sporazuma ter izvajanjem partnerskega okvira za migracije s tretjimi državami.



4. MOŽNOSTI ZA PRIHODNJE FINANCIRANJE EU

Načrtovanje prihodnjega proračuna EU mora temeljiti na jasni viziji prednostnih nalog EU in odločenosti za vlaganja na področjih, ki bodo zagotovila gospodarsko moč, trajnost, solidarnost in varnost za prihodnost. Vrzel v prihodkih EU, ki je posledica odhoda Združenega kraljestva in potrebe po financiranju novih prednostnih nalog, je treba jasno priznati. Za nove prednostne naloge je bilo poskrbljeno v okviru veljavnega finančnega okvira, predvsem s skrajnim izkoriščanjem obstoječe prožnosti. V prihodnje bo treba upravljanje migracij, notranjo in zunanjo varnost, nadzor zunanjih meja, boj proti terorizmu in obrambo vključiti v proračun z dolgoročnejšo perspektivo skupaj z nadaljnjim vlaganjem v podpiranje stabilnosti in trajnostnega razvoja v naših partnerskih državah. Velikost, struktura in vsebina prihodnjega proračuna EU bodo morale ustrezati političnim ambicijam, ki si jih bo Evropska unija postavila v prihodnosti. Ali bo EU samo nadaljevala s svojim delom, delala manj, ukrepala različno hitro, težila k radikalnemu preoblikovanju ali delala veliko več skupaj? Treba bo sprejeti težke odločitve. Ali lahko Evropa uresniči svoje obstoječe politike in nove prednostne naloge s proračunom, ki se krči? Če tega ne more, na katerih področjih bi bilo treba zmanjšati odhodke in ambicije? Ali pa bi bilo treba vrzel premostiti s povečanjem prispevkov 27 držav članic, drugimi viri prihodkov ali s kombinacijo obojega, tako da lahko 27 držav članic EU skupaj stori več? Ne glede na te odločitve moramo raven političnih ambicij uskladiti s sredstvi za ukrepanje. Proračun EU, ki se lahko spopada z domačimi in svetovnimi izzivi Vir: Evropska komisija 4.1 Na kaj bi se moral osredotočiti prihodnji proračun EU 4.1.1 Odzivanje na sedanje trende in nove izzive Proračun EU bi moral še naprej obravnavati sedanje trende, ki bodo oblikovali EU v prihodnjih letih. Obstajajo pa tudi številni novi izzivi, pri katerih bo moral proračun EU storiti več kot danes. Med temi so upravljanje nedovoljenih migracij in beguncev, vključno z integracijo, nadzor na zunanjih mejah, varnost, kibernetska varnost, boj proti terorizmu in skupna obramba. Prvič, zmanjševanje ekonomskih in socialnih razlik med državami članicami in znotraj njih je bistvenega pomena za Unijo, ki si prizadeva za visokokonkurenčno socialno tržno gospodarstvo, s katerim želi doseči polno zaposlenost in socialni napredek. To je ključnega pomena za evroobmočje, kjer navedene razlike na srednji rok ogrožajo vzdržen razvoj ekonomske in monetarne unije. V razmislekih o socialni razsežnosti Evrope in izkoriščanju globalizacije so predlagane številne zamisli za razmislek. Glavna prednostna naloga bi bila vlaganje v ljudi, od izobraževanja in usposabljanja do zdravja, enakosti in socialne vključenosti. Prav tako bi se lahko na podlagi primera jamstva za mlade ob podpori sredstev EU razvilo jamstvo za otroke. Pomembno je, da socialni odhodki dosežejo tiste, ki jih najbolj potrebujejo, zlasti v regijah z visoko stopnjo socialne neenakosti. Morda bo treba ponovno pregledati obstoječa merila za tako ciljno usmerjanje sredstev, pri čemer bo treba imeti v mislih ta cilj. Drugič, medtem ko se bo glavnina finančnih sredstev za evropsko obrambo še naprej zagotavljala iz nacionalnih virov, obstaja soglasje o tem, da je treba nadaljevati skupaj, na primer na področju raziskav in razvoja, konkurenčnosti industrijske baze EU in javnih naročil, kjer bi bilo treba iz proračuna EU financirati evropski obrambni sklad, da se izboljša stroškovna učinkovitost. Prav tako bi moral imeti proračun možnost, da poveča svojo sedanjo pomoč partnerskim državam pri izgradnji zmogljivosti in del, namenjen vojski/obrambi, kjer bi bilo pri financiranju operativnih dejavnosti, tudi vojaških misij v okviru skupne varnostne in obrambne politike, potrebne več solidarnosti. Skratka, zaradi te nove ambicije na področju obrambe bodo po letu 2020 potrebna stalna prizadevanja iz različnih virov. Evropski obrambni sklad bi lahko z 1,5 milijarde EUR letnega prispevka iz proračuna EU skupaj s prispevki držav članic za financiranje skupnih razvojnih projektov ustvaril skupne naložbe v sklad za naložbe v raziskave na področju obrambe in razvoj zmogljivosti v višini 5,5 milijarde EUR letno po letu 2020. Tretjič, Komisija je v svojem razmisleku o poglobitvi ekonomske in monetarne unije poudarila zamisel o zagotavljanju spodbud za podporo strukturnim reformam. Take spodbude, ki bi lahko bile v obliki finančnih nagrad, bi priznale gospodarske, finančne ali politične stroške strukturnih reform v kratkoročnem obdobju ter pomagale olajšati njihovo uspešno izvajanje. Lahko bi jih okrepili v okviru kohezijske politike ali uvedli v okviru novega samostojnega sklada, odprtega za vse države članice. Spodbude bi morale podpirati evropske politike in ukrepe v skladu s priporočili za posamezne države v okviru evropskega semestra. Tudi tehnična podpora tem prizadevanjem bi se lahko financirala iz proračuna EU. Komisija bo skrbno ocenila te možnosti, preden bo razmislila o konkretnih pobudah. Pri oblikovanju in izvajanju politik EU je ključnega pomena ohranjanje temeljnih vrednot EU. V javni razpravi so bili podani novi predlogi, da bi se razdeljevanje sredstev iz skladov EU povezalo s stanjem pravne države v državah članicah. Spoštovanje pravne države je pomembno za evropske državljane, pa tudi za podjetništvo, inovacije in naložbe, ki bodo najbolj uspevali tam, kjer sta pravni in institucionalni okvir v celoti usklajena s skupnimi vrednotami Unije. Obstaja torej jasna povezava med pravno državo ter učinkovitim izvajanjem zasebnih in javnih naložb, ki jih podpira proračun EU. Četrtič, pomembno vprašanje je, ali bi moral prihodnji proračun EU vsebovati neko obliko stabilizacijske funkcije. V razmisleku o poglabljanju ekonomske in monetarne unije je predlagana uvedba funkcije makroekonomske stabilizacije v naslednjem večletnem finančnem okviru. Njen cilj bi bil varovanje pred velikimi pretresi, ki imajo različen vpliv na različne države (t. i. „asimetrični“ pretresi). Izvajala bi se lahko v obliki zaščitne sheme za naložbe, pozavarovanja za nacionalne sisteme zavarovanja za primer brezposelnosti ali sklada za težke čase. Za dostop do te funkcije bi bili določeni jasni pogoji. Te možnosti bi se lahko financirale iz obstoječih ali iz novega instrumenta. Razprava teče tudi o tem, ali naj bi bila takšna funkcija stabilizacije povezana z novo fiskalno zmogljivostjo, osredotočeno izključno na evroobmočje, oziroma ali bi to funkcijo lahko izvajal proračun EU, glede na to, da evroobmočje že zdaj predstavlja 85 % BDP EU. V razmisleku o poglobitvi EMU je kot ena od možnosti za funkcijo stabilizacije predlagano, da bi moral „njen razvoj potekati v okviru EU, na voljo pa bi lahko bila vsem državam članicam EU“. Uvedba zmogljivosti za fiskalno stabilizacijo v evroobmočju bi prinesla nekaj kvalitativno novega na področju financ EU. Dolgoročneje je razmislek sprožil tudi razpravo o pravem proračunu evroobmočja z veliko širšimi cilji, znatno večjimi sredstvi in lastnim tokom prihodkov.

Petič, treba je preiti na nove trajnostne modele rasti, ki celostno in integrirano združujejo gospodarske, socialne in okoljske vidike. Za uspešen prehod so potrebne velike naložbe – največ jih bo namenjenih nizkoogljični energetski infrastrukturi, in sicer tako za proizvodnjo in prenos kot za distribucijo. Delež energije iz obnovljivih virov pri proizvodnji električne energije je treba do leta 2030 skoraj podvojiti, da bo lahko EU izpolnila svoje energetske in podnebne cilje. Proračun EU lahko ima spodbujevalen učinek na doseganje potrebnih dodatnih zasebnih ali javnih naložb. Šestič, treba bo pregledati vse obstoječe instrumente. Čeprav je v tem dokumentu obravnavana zlasti reforma dveh največjih področij porabe (kmetijstvo in kohezijska politika), ne bi smel biti noben program ali instrument, ki ga podpira proračun EU, izvzet iz preskusa dodane vrednosti EU. Razmisliti moramo, ali so vsi obstoječi instrumenti nujno potrebni ali pa obstajajo možnosti za združitev programov ali njihovo ukinitev. Še pomembnejša je potreba po zagotavljanju usklajenosti politik med instrumenti EU, tako da vsi podpirajo cilje EU in lajšajo izvajanje reform v državah članicah. Na področju financiranja MSP, na primer, so lahko isti upravičenci do pomoči upravičeni do podpore iz več instrumentov iz različnih programov (COSME, Obzorje 2020 in EFSI) ali instrumentov, ki jih izvajajo države članice prek kohezijske politike. To prekrivanje ponudbe instrumentov je pri finančnih posrednikih povzročilo nekaj zmede glede tega, kateri program naj uporabijo. Pravila in pogoji, ki se uporabljajo na enem področju, bi morali biti usklajeni. Obstajajo tudi dokazi o konkurenci in učinkih izrinjanja med programi EU – na primer pri infrastrukturi, kjer izvajanje kaže, da je uvedba EFSI upočasnila izvrševanje IPE in skladov kohezijske politike, čeprav naj bi posojila in jamstva EFSI v bistvu dopolnjevala IPE. Sedmič, zaradi boljšega zagotavljanja rezultatov bo morda potrebno, da se zmanjša število instrumentov na področju zunanje politike, njihova prilagodljivost pa poveča. To bi lahko tudi olajšalo notranje prerazporeditve med regionalnimi ali tematskimi prednostnimi nalogami, kadar se je treba hitro odzvati na krizo. Pogosto se je razpravljalo tudi o vključitvi Evropskega razvojnega sklada (ERS) v proračun EU in večletni finančni okvir, in sicer tudi kot o možnosti, da se povečata enotnost proračuna in njegova odgovornost. Ta možnost ima lahko tudi pomanjkljivosti, saj nekaterih sedanjih dejavnosti, kot je na primer mirovna pomoč za Afriko, proračunska pravila EU ne podpirajo. Če države članice porabo prenesejo iz nacionalnih proračunov v proračun EU, tega ne bi smeli razumeti kot neto povečanje ravni porabe, temveč kot način prenosa obstoječe porabe iz nacionalnih proračunov v proračun EU, kjer naj bi to načeloma doseglo višjo dodano vrednost. To na primer pomeni, da bi se moral skupni obseg večletnega finančnega okvira povečati za velikost ERS, če bi bil ERS vključen v proračun EU in večletni finančni okvir. Nazadnje, zanesljivo izvajanje politik EU temelji na močni in učinkoviti evropski javni upravi. Institucije EU od leta 2013 izpolnjujejo svojo zavezo za zmanjšanje števila zaposlenih. To so izvedle kljub temu, da so prevzele nove odgovornosti, na primer pri obvladovanju begunske krize ali odpravljanju varnostnih groženj. Prihodnji proračun EU bi zato moral predvidevati močno evropsko javno upravo, ki bo privlačna za nadarjene mlade iz vse Unije in bo lahko uresničevala prednostne naloge, ki izhajajo iz tega razmisleka. Pri odločanju o prihodnjih politikah in instrumentih bi bilo treba upoštevati posledice za človeške vire. Nadaljnje zmanjšanje števila zaposlenih bi lahko ogrozilo dobro delovanje institucij EU. Podobno so bile s prejšnjimi reformami tudi znižane plače, podaljšan delovnik in zvišana upokojitvena starost. Jasno je, da zanimanje mladih iz držav članic z razmeroma visokim dohodkom na prebivalca za delo v institucijah EU upada. Čeprav so delovni pogoji morda le eden od dejavnikov pri takih odločitvah, je trend očiten. 4.1.2 Reforma skupne kmetijske politike Skupna kmetijska politika zagotavlja pomembno dodano vrednost za evropske državljane in izpolnjuje cilje iz Pogodbe. To je bila prva skupna politika EU, ki se je sčasoma s številnimi reformami zelo razvila. V sedanji razpravi so na mizi različne možnosti za dodatne reforme, da bi se povečali njena učinkovitost in pravičnost ob hkratnem uresničevanju njenih nespremenjenih ciljev – zagotoviti varno in zdravo hrano, konkurenčen sektor, primeren življenjski standard za kmetijsko skupnost ter zaščito naših naravnih virov, krajin in okolja in podnebno ukrepanje. Vpliv politike presega stabilizacijo kmetijskih dohodkov, vendar se številna podeželska območja počutijo zapostavljena. Narašča tudi potreba po tem, da se politika še bolj usmeri v zagotavljanje javnih dobrin, kot so varna in zdrava hrana, upravljanje z gnojili, odziv na podnebne spremembe, varstvo okolja ter prispevek h krožnemu gospodarstvu. Modernizacija in poenostavitev skupne kmetijske politike sta trenutno predmet razprave. Ena od možnosti, o katerih se razpravlja, je predlog, da bi učinkoviteje usmerili neposredna plačila za zagotovitev minimalnega dohodka vsem kmetom v EU, zlasti na obrobnih območjih in najrevnejših kmetijah. Ta možnost bi lahko zmanjšala neposredna plačila za velike kmetije. Ena od možnosti za preučitev je uvedba določene stopnje nacionalnega sofinanciranja neposrednih plačil, da bi ohranili skupne ravni sedanje podpore. Za spoprijemanje s krizami bi lahko predvideli instrumente za obvladovanje tveganj. Vse spremembe bi morale ohraniti enega ključnih sredstev politike: zaščito dobro delujočega notranjega trga, ki zagotavlja enake konkurenčne pogoje za vse proizvajalce v EU. Podeželske skupnosti, ki so sposobne preživeti, so nujno potrebne za zagotavljanje trajnosti velike večine ozemlja EU. Pri tem imamo manevrski prostor za izboljšave in krepitev sinergij z drugimi skladi. Tukaj se predlagata racionalizacija ukrepov različnih strukturnih skladov na podeželju in odprava prekrivanj. Obstajajo možnosti za nadaljnje izboljšanje uspešnosti politike z večjim poudarkom na spodbujanju kmetov, da bi zagotavljali okoljske in podnebne javne dobrine in storitve. Kmete bi bilo treba na področju razvoja podeželja spodbujati k vlaganju v nove tehnologije in varstvo okolja s pozitivnimi spodbudami na podlagi pogodb. S tem bi zmanjšali sedanje upravno breme za vse kmete. 4.1.3 Reforma kohezijske politike Učinkovitost kohezijske politike in kar največji učinek njenih naložb bi lahko dosegli na več načinov. Prvič, kohezijska politika bi lahko postala prožnejša za soočanje z novimi izzivi, na primer z nedodeljenimi zmogljivostmi. Podobno bi lahko prožnejši sklad za prilagoditev globalizaciji, ki bi lahko pokril širši razpon gospodarskih in socialnih ukrepov, postal učinkovitejši prek tesnejše povezanosti s kohezijsko politiko. To bi prispevalo tudi k splošni prilagodljivosti proračuna EU. Drugič, potrebna sta hitrejše izvajanje kohezijske politike in bolj nemoten prehod med programskimi obdobji. Predvideti je mogoče več ukrepov, kot so strožja pravila o prenehanju obveznosti, krajši postopki za zaključevanje programov ter hitrejši in prožnejši postopki za imenovanje organov upravljanja in načrtovanje programov. Tretjič, pomanjkljivosti pri upravni zmogljivosti in slaba kakovost institucij ovirajo konkurenčnost in učinkovitost naložb ter ustvarjajo resne ovire za gospodarsko rast. Proračun EU bi moral okrepiti svojo izgradnjo upravnih zmogljivosti, povezanih z najpomembnejšimi področji naložb, ki jih financira EU. Treba bi bilo raziskati nove pristope k izgradnji upravnih zmogljivosti, na primer z boljšim usklajevanjem razpoložljivih instrumentov in tesnejšim sodelovanjem Komisije. Pobuda za regije, ki zaostajajo v razvoju, sprejeta v okviru kohezijske politike, je bila pomemben poskusni projekt in njegove uspešne elemente je mogoče še dodatno razviti. Četrtič, treba je povečati stopnje nacionalnega sofinanciranja za kohezijsko politiko, da se jih natančneje določi za različne države in regije ter da se povečata občutek lastništva in odgovornost. Treba bi se bilo tudi vprašati, ali bi lahko bila sredstva kohezijske politike na voljo tudi razvitejšim državam in regijam.

Petič, enotni naložbeni sklad ali enoten sklop pravil za obstoječe sklade bi zagotovil bolj usklajene naložbe in poenostavil življenje upravičencev. Skladnost je mogoče izboljšati tudi prek enotnega pravilnika za kohezijsko politiko in druge instrumente financiranja z istovrstnimi programi ali projekti. To bi zagotovilo večje dopolnjevanje, na primer kohezijske politike in Obzorja 2020 ali instrumenta za povezovanje Evrope. Šestič, pregledali bi lahko sedanji sistem dodeljevanja sredstev. Lahko bi dodali nova merila, ki bi bila na primer povezana z izzivi, s katerimi se sooča Evropa, od demografskih sprememb in brezposelnosti do socialnega vključevanja in migracij, od inovacij do podnebnih sprememb. 4.2 Kako naj bi deloval prihodnji proračun EU? Ko se bomo odločili, kaj naj bi proračun dosegal, je treba pri njegovem oblikovanju upoštevati več dejavnikov. Okvir 4 – Načela za reformo Oblikovanje prihodnjega proračuna EU bi moralo temeljiti na teh ključnih načelih: §Dodana vrednost EU: financiranje bi moralo biti osredotočeno na področja z najvišjo dodano vrednostjo, pri čemer je treba upoštevati različne vidike iz oddelka 2, kot je osredotočenost na rezultate. §Odgovornost: razprava o prihodnjem proračunu EU bo demokratičen in pregleden proces. Uporabo dodatnih instrumentov zunaj proračuna EU je treba čim bolj omejiti, saj ti zabrišejo razumevanje proračuna in ogrožajo demokratični nadzor, preglednost in dobro upravljanje. §Večja prilagodljivost v stabilnem okviru: večletna struktura proračuna EU je prednost. Gotovost in predvidljivost sta osnovna pogoja za dolgoročne naložbe. Vendar so izkušnje pokazale, da je nujna večja prilagodljivost za odzivanje na krize in nepredvidene dogodke. To bi se moralo odražati v bolj prilagodljivi strukturi in večjem deležu proračuna, ki bi ostal nerazporejen. §Poenostavljena pravila: pretirana birokracija ne bi smela odvračati državljanov od vlaganja vlog za financiranje EU. Prizadevanja za zmanjšanje birokracije in nadaljnjo poenostavitev pravil izvajanja bi se zato morala nadaljevati. To bi pomagal doseči prehod na enotni sklop pravil. 4.2.1 Stabilnost in prožnost Treba je najti pravo ravnovesje med stabilnostjo in prožnostjo financiranja. Pri tem je eden od dejavnikov trajanje finančnega okvira. Prejšnji večletni finančni okviri so skoraj vedno trajali več kot sedem let, danes je minimum pet let, kar je predpisano s Pogodbo. Večina držav članic, regij in deležnikov je zato navajena na delovanje v takšnem ciklu. Skrajšanje s sedanjih sedmih na pet let bi zmanjšalo predvidljivost financiranja, kar bi lahko predstavljalo težavo zlasti za naložbe, ki zahtevajo več časa. Pomenilo bi tudi, da bi bilo treba pripravo naslednjega večletnega finančnega okvira začeti že na samem začetku prejšnjega, kar bi dodatno zmanjšalo možnosti, da bi upoštevali pridobljene izkušnje. Institucije bi lahko končale v nenehnih pogajanjih. Po drugi strani bi bili prednosti krajšega večletnega finančnega okvira večja prožnost in lažje prilagajanje nepredvidenim dogodkom. Poleg tega bi bil petletni okvir usklajen z mandatoma Evropskega parlamenta in Komisije. To bi okrepilo demokratično razpravo o določanju prednostnih področij porabe EU ter jasneje postavilo proračun EU v središče evropske politike. Druga možnost je večletni finančni okvir, ki bi trajal 5 + 5 let z obveznim vmesnim pregledom za prilagoditev okvira novim prednostnim nalogam. Vendar bi ta možnost pomenila, da je treba zgornje meje in pravne podlage večletnega finančnega okvira vnaprej določiti za celotno obdobje 10 let, kar bi lahko močno odvračalo od strinjanja z večjimi spremembami pri vmesnem pregledu v primerjavi z dejanskimi pogajanji o novem večletnem finančnem okviru. Obstajajo še drugi načini, kako se lotiti vprašanja potrebe po prožnosti. Izkušnje zadnjih let kažejo, kako je trenutna struktura omejena in kako se lahko prilagaja nepričakovanim potrebam. En dejavnik je ta, da se sredstva porabljajo strogo znotraj določenih kategorij in da prerazporeditev sredstev med proračunskimi postavkami ni preprosta. Drug razlog so številni različni programi in proračunske postavke, ki so se oblikovale z leti. Tako je nastalo veliko različnih instrumentov, ki se pogosto medsebojno prekrivajo. Prožnost financ EU omejuje tudi dejstvo, da je okrog 80 % sredstev v večletnem finančnem okviru vnaprej dodeljenih določenim področjem, državam članicam ali načrtovani porabi za tretje države. Obstoječi mehanizmi za hitre prenose sredstev na nove prednostne naloge ali med leti so omogočili določeno mero prilagodljivosti. Vendar obstoječa prožnost ne bi zadoščala za odzivanje na znane izzive in nepričakovane prihodnje spremembe podobnega obsega v nestanovitnem okolju. Ena od možnosti bi bila, da bi v okviru vsakega programa porabe zadržali del sredstev, t. i. neprogramirano rezervo, ki bi bila nedodeljena in rezervirana za nepredvidene dogodke. Poleg tega bi lahko krizna rezerva, ki bi se financirala z neporabljenimi sredstvi iz prejšnjih let, zagotovila dodatna sredstva za izjemne okoliščine, prožnost pa bi lahko povečal tudi izboljšan sklad za prilagoditev globalizaciji. To bi Uniji lahko omogočilo, da okrepi podporo strukturnim spremembam na področjih, ki jih prizadenejo globalizacija in tehnološke spremembe. 4.2.2 Finančni instrumenti in razširjena finančna arhitektura EU

Pomemben vir prožnosti financ EU so institucije in instrumenti, ki dopolnjujejo proračun EU, zlasti Evropska investicijska banka, Evropski razvojni sklad, skrbniški skladi Evropske Unije in drugi instrumenti. Finančni instrumenti, kot so jamstva, posojila in kapitalski instrumenti, lahko imajo pomembno vlogo pri omogočanju, da EU „z manj viri doseže več“ ter dopolni proračun EU z zasebnimi sredstvi, zlasti v obdobju proračunskih omejitev. Pomemben nedaven primer je Evropski sklad za strateške naložbe. Uspešna uporaba teh instrumentov je odvisna od jasne strategije in sklopa meril za določanje, kateri instrumenti so najustreznejši za potrebe trga, upravičence in želene cilje. Finančni instrumenti so primerni samo za projekte, ki ustvarjajo prihodke. Nepovratna sredstva in subvencije bodo zato še naprej potrebni za projekte, ki ne ustvarjajo prihodkov, na primer za osnovne raziskave, nekatere vrste infrastrukturnih programov ali naložbe v ljudi, kot so štipendije Erasmus ali Marie-Curie. Število finančnih instrumentov na ravni EU in pravil, ki se uporabljajo zanje, ovira njihovo učinkovito uporabo. Ena možnost za rešitev tega vprašanja bi bila njihova vključitev v enoten sklad, ki bi zagotavljal posojila, jamstva in instrumente za porazdelitev tveganja – v kombinaciji z nepovratnimi sredstvi EU, kjer je primerno – glede na projekt in dele za različne politike (kot so raziskave, inovacije, okolje, podpora MSP, infrastruktura, vključno z energetsko učinkovitostjo), da bi poskrbeli za različne cilje. Evropa lahko stori več za zagotavljanje pogojev za širitev podjetij. Financiranje podjetij s srednje veliko tržno kapitalizacijo in MSP po začetni fazi ustanovitve podjetja je še vedno oteženo, številni podjetniki pa zapustijo Evropo v iskanju primernih kapitalskih naložb. V ta namen je Komisija leta 2016 začela projekt vseevropskega sklada skladov tveganega kapitala v višini 1,6 milijarde EUR, ki bo začel delovati v letu 2017. Ta pristop bi se lahko razširil, da bi se zagotovilo stabilno financiranje v fazi širjenja razvoja projektov ali podjetij. Ti novi finančni instrumenti na ravni EU ter instrumenti za posojila, jamstva in kapitalske instrumente, ki jih upravljajo države članice v okviru kohezijske politike, bi se morali dopolnjevati, to pa bi bilo treba zagotoviti s predhodnim usklajevanjem, enakimi pravili in jasnejšo razmejitvijo posredovanj. 4.2.3 Poenostavitev, osredotočenost na smotrnost in učinkovito upravljanje proračuna EU Dobro oblikovana pravila so bistvena za zagotavljanje, da se sredstva EU pravilno porabijo in da je davkoplačevalski denar zaščiten. Čezmerna birokracija lahko ovira doseganje rezultatov ter državljane in podjetja odvrne od tega, da v celoti izkoristijo proračun EU. Za poenostavitev proračuna EU so že bili sprejeti pomembni ukrepi, vendar obstaja še veliko manevrskega prostora za zmanjšanje kompleksnosti pravil. To je zaželeno na številnih področjih porabe, zlasti na tistih, kjer težave pri izpolnjevanju zahtev glede poročanja in spremljanja povzročajo velike zamude pri izvajanju projektov. Kompleksnost pravil povzroča več napak in stroškov za končne prejemnike ter poveča tveganje neizpolnjevanja zahtev. Njuno je treba združiti programe, ki imajo podobne cilje, na primer na področjih energetske učinkovitosti ali državljanstva. Podobno bi bilo treba ustrezno zmanjšati število instrumentov na področju zunanje politike in hkrati povečati njihovo prožnost ter tako odpraviti vse umetne ovire med regionalnimi in tematskimi prednostnimi nalogami. Ena možna pot je lahko enotni pravilnik, ki bi urejal vse postopke in instrumente, ali uporaba enakih pravil in pogojev za istovrstne projekte. To bi lahko pomagalo zagotoviti radikalno poenostavitev in odpravo birokracije z večjo prepoznavnostjo ter spodbujanjem večje skladnosti med različnimi naložbami EU. S tem bi lahko zmanjšali upravno breme za upravičence, saj jim ne bi bilo treba izpolnjevati različnih pravil za istovrstne naložbe glede na vir financiranja. Za tiste, ki prejmejo podporo, so najpomembnejša enostavna pravila, ne pa vir financiranja. Skladno s tem bi se izvrševanje proračuna moralo osredotočiti na čim večjo smotrnost vsakega porabljenega evra v smislu gospodarske ravni in dodane vrednosti. Čeprav je bil na tem področju dosežen pomemben napredek, je sedanji okvir smotrnosti, ki ga sestavlja kopica različnih pravnih besedil, zapleten, zaradi česar sta ocenjevanje in sporočanje napredka in dosežkov še toliko težja. Poleg tega je treba ponovno vzpostaviti zaupanje med različnimi institucijami, s čimer bi storili korak proti sorazmernim kontrolam, ki temeljijo na obsegu pa tudi na zanesljivosti institucij in učinkovitosti sistemov upravljanja in nadzora. Jasen premik v tej smeri bi državam članicam (pa tudi Komisiji) omogočil racionalizacijo sistemov upravljanja in ustreznih institucionalnih ureditev – množenje institucionalnih sistemov za vsak posamezen sklad je razkošje, ki si ga težko privoščimo. Zlasti v državah članicah bi bilo mogoče doseči bistveno izboljšanje institucionalne učinkovitosti ter zmanjšati upravne stroške za upravljanje programov. Izkoriščanje Evropskega javnega tožilstva v celoti lahko prispeva k poenostavitvi in učinkovitosti zaščite proračuna EU. 4.3 Prihodki, ki podpirajo politike EU Odločitve o tem, za kaj se porabi proračun EU, in načini njegovega financiranja so tesno povezani. Razmislek o reformi odhodkovne strani proračuna EU bi zato morala spremljati kritična ocena načina financiranja proračuna – sistema lastnih sredstev – in kako bi ta sistem lahko spremenili, da bi bil učinkovitejši in bolje podpiral politike. Trenutni pristop financiranja je prezapleten, nepregleden in poln kompleksnih popravnih mehanizmov. V prihodnosti bi moral biti sistem enostaven, pošten in pregleden. Dolgotrajna razprava o prihodkih, iz katerih se financira proračun EU, je osredotočena na prepoznavnejše povezovanje lastnih sredstev s ključnimi politikami EU, zlasti z enotnim trgom in trajnostno rastjo, ter na poenostavitev sistema. V idealnem svetu bi lastna sredstva EU izhajala iz ključnih politik EU s prepoznavno dodano vrednostjo EU, se štela kot pravična ter financirala stabilen in velik delež proračuna EU. Carine so lahko dober primer takšnih tradicionalnih lastnih sredstev. Obstaja veliko možnih virov prihodkov, iz katerih bi se lahko financiral proračun EU (v grafu 15 so navedeni najpogosteje omenjani), čeprav noben od njih ne izpolnjuje vseh meril, ki morajo biti izpolnjena za lastna sredstva: nekateri lahko prinesejo stabilne in velike prihodke ter privedejo do dejanskega preoblikovanja prihodkovne strani, drugi pa bi prinesli skromnejše prihodke, vendar bi bili lahko politično bolj relevantni ali sprejemljivi, zlasti če bi spremljali cilje prednostnih nalog politike, kot so razogljičenje evropskega gospodarstva, poglobitev enotnega trga in monetarne unije ali financiranje novih prednostnih nalog. Nazadnje bo najboljša izbira odvisna od glavnih ciljev prihodnje reforme in tega, ali bo določen obseg proračuna EU, ki bi se financiral iz novih lastnih sredstev. Viri prihodkov – številne možnosti

V nasprotju s pogosto slišanim nova lastna sredstva ne bi nujno povečala obsega proračuna EU. Odločitve v zvezi z odhodkovno stranjo se sprejemajo v kontekstu večletnega finančnega okvira, odločitev o tem, ali se bodo trenutne ravni porabe povečale ali ne, pa bo treba sprejeti na podlagi rezultatov tega postopka razmisleka. Ob nespremenjenih ravneh porabe bi nova lastna sredstva samodejno zmanjšala delež lastnih sredstev iz naslova BND, ki delujejo kot ostanek in pokrijejo vsako vrzel v odhodkih EU, odvisno od gibanja drugih lastnih sredstev. V nedavnem poročilu skupine na visoki ravni za lastna sredstva, ki so jo skupaj ustanovili Evropski parlament, Svet in Komisija, predseduje pa ji Mario Monti, je celovita analiza teh vprašanj, ocenjenih pa je tudi več možnih virov prihodkov glede na najpomembnejša merila (npr. pravičnost, učinkovitost, stabilnost, preglednost, poudarek na evropski dodani vrednosti, demokratična odgovornost). Napredek pri davčnem usklajevanju, zlasti na področjih obdavčitve podjetij in finančnih transakcij, bi omogočil nekatere oblike lastnih sredstev. Na podlagi potekajoče razprave bi se lahko obravnavale različne možnosti reform obstoječega sistema. Okvir 5 – Možnosti za sistem lastnih sredstev – Sedanji sistem lastnih sredstev iz naslova DDV bi lahko reformirali in poenostavili. Skrajna možnost bi bila, da bi ga v celoti odpravili. – Zaradi izstopa Združenega kraljestva bo popust, uveden kot ugodnost za to državo v preteklosti, zastarel. Enako velja za znižanja na popust za Združeno kraljestvo. Druga znižanja se bodo iztekla konec leta 2020. Odprava znižanj bo odprla vrata za bistveno poenostavitev sistema prihodkov. V idealnem primeru bi zaradi poglobljene reforme politik EU, ki bi se osredotočila na najvišjo dodano vrednost, vsa znižanja postala nepotrebna. – Vsa nova lastna sredstva bi morala biti zasnovana tako, da ne bi samo financirala dela proračuna EU, ampak tudi spremljala njene temeljne politike. Tako bi se lahko na primer uporabljali skupni energetski ali okoljski davki, da bi se zagotovili enaki konkurenčni pogoji za podjetja in prispevalo h globalnemu boju proti podnebnim spremembam. – Podobno bi lahko določili odstotek skupne osnove za davek od dohodkov pravnih oseb ali davek na finančne transakcije, da bi okrepil enotni trg, odražal koristi notranjega trga za največja podjetja in okrepil boj proti davčnim goljufijam in utajam. – Prihodnja poglobitev ekonomske in monetarne unije ter prihodki od izdajanja denarja bi lahko dolgoročno postali osnova za lastna sredstva EU. – Za prihodke za proračun EU bi se lahko štela sredstva, ustvarjena neposredno v okviru politik in pristojnosti EU; na dolgi rok bi to lahko bili prihodki od dražb v okviru sistema trgovanja z emisijami, premije za emisije pri avtomobilih, prav tako na daljši rok pa tudi pristojbine iz prihodnjega sistema EU za potovalne informacije in odobritve, ki jih plačajo osebe, ki prestopijo mejo EU, ali druge podobne pristojbine. – Pri uvajanju lastnih sredstev bi bilo treba pozornost nameniti njihovi preglednosti, enostavnosti, stabilnosti, skladnosti s cilji politik Unije, vplivom na konkurenčnost in trajnostno rast ter njihovi pravični porazdelitvi med državami članicami. Vir: Evropska komisija 4. 4 Naslednji koraki Možnosti za prihodnosti financ EU, predstavljene v tem oddelku, so raznolike in raznovrstne. Nanašajo se na to, za kaj bi bilo treba namenjati proračun EU; kako bi ga bilo treba financirati, kako bi bilo treba reformirati nekatere ključne politike in kako bi bilo treba proračun strukturirati in organizirati. Pri preučevanju možnih scenarijev za prihodnji proračun EU bo treba vse navedene prepletajoče se vidike obravnavati skupaj. To je predstavljeno v naslednjem oddelku.



5. MOŽNI SCENARIJI ZA EU 27 V beli knjigi je predstavljenih pet ponazoritvenih scenarijev, ki imajo različne posledice za finance EU v smislu obsega, strukture in stopnje sprememb/modernizacije proračuna. Možne so kombinacije, različni elementi pa so združljivi, saj možnosti in scenariji niso popolnoma različni niti se medsebojno ne izključujejo. Nekatera horizontalna vprašanja veljajo za vse scenarije:

Prvo je zagotavljanje, da se denar EU porablja na najučinkovitejši način: odhodki bi se morali osredotočati na programe z dokazano dodano vrednostjo EU, oblikovane za doseganje rezultatov z minimalnimi stroški. Pri naslednji generaciji programov bi morala biti največja pozornost namenjena njihovi uspešnosti. Drugič, skupno gonilo modernizacije proračuna EU pri vseh scenarijih je njegova poenostavitev, s katero bi se odzvali na soglasne pozive držav članic in upravičencev do sredstev EU. Že na stopnji oblikovanja bi bilo treba zagotoviti splošno skladnost in dopolnjevanje različnih programov in instrumentov ter preprečiti njihovo prekrivanje. Da bi poenostavili izvajanje, bi morala za istovrstna posredovanja v čim večji meri veljati enaka pravila, s čimer bi storili korak proti enotnemu pravilniku. Tekoči postopki za modernizacijo obstoječih programov in politik bi se na primer nadaljevali na področju skupne kmetijske politike, kohezijske politike, raziskovalnega programa in drugih. Manj uspešni programi bi se lahko ukinili ali vključili drugam. Tretjič, vsi scenariji zahtevajo upoštevanje prožnosti za odzivanje na večje nepričakovane dogodke in nepredvidene potrebe. Posebni instrumenti v proračunu EU so se izkazali kot ključni pri reševanju izzivov na področju migracij in varnosti v sedanjem večletnem finančnem okviru. Morda jih je treba racionalizirati in okrepiti, da bi znotraj programov porabe zagotavljali več vgrajene prožnosti. In kot zadnje bi se morala v vseh scenarijih ukiniti znižanja prispevkov držav članic. Prav tako bi se odpravilo poročanje o neto saldih ali bistveno izboljšala metodologija, da bi se bolje odražalo dejansko stanje, nacionalna obravnava prispevkov v proračun EU pa bi se uskladila. V skladu s temi načeli obstaja pet temeljnih možnosti za prihodnost financ EU: Øtako kot doslej: EU-27 še naprej izvaja svoj programa pozitivnih reform; Østoriti manj skupaj: EU-27 skupaj storijo manj na vseh področjih; Ønekateri storijo več: EU-27 skupinam držav članic omogoči, da na določenih področjih skupaj storijo več; Øradikalno preoblikovanje: EU-27 stori več na nekaterih področjih, na drugih pa je manj dejavna; Østoriti veliko več skupaj: EU-27 se odloči, da skupaj stori več na vseh področjih. 1 Tako kot doslej Scenarij

2 Storiti manj skupaj Scenarij



3 Nekateri storijo več Scenarij

4 Radikalno preoblikovanje Scenarij

5 Storiti veliko več skupaj Scenarij 6. SKLEPI: FINANCIRANJE PRIHODNOSTI EU