EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 22.9.2021 COM(2021) 581 final 2021/0295(COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o spremembi Direktive 2009/138/ES glede sorazmernosti, kakovosti nadzora, poročanja, dolgoročnih jamstvenih ukrepov, makrobonitetnih orodij, tveganj glede trajnosti, nadzora skupin in čezmejnega nadzora (Besedilo velja za EGP) {SEC(2021) 620 final} - {SWD(2021) 260 final} - {SWD(2021) 261 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Gospodarski in socialni pomen zavarovanja upravičuje posredovanje javnih organov v obliki bonitetnega nadzora. Zavarovatelji zagotavljajo zaščito pred prihodnjimi dogodki, zaradi katerih lahko pride do izgube, prihranke gospodinjstev pa usmerjajo na finančne trge in v realno gospodarstvo. Direktiva 2009/138/ES (Solventnost II) določa bonitetna pravila za zavarovalniški sektor, njen cilj pa je omogočiti enotni trg za zavarovalniške storitve in hkrati zaščititi imetnike polic. Evropska komisija ima pravni mandat, da opravi celovit pregled ključnih elementov direktive Solventnost II, zlasti kapitalskih zahtev, ki temeljijo na tveganju, in pravil za vrednotenje dolgoročnih obveznosti ter da oblikuje zaključke na podlagi prvih petih let izkušenj z okvirom. Te izkušnje so pokazale tudi, da bi se sorazmernost direktive Solventnost II lahko izboljšala, in izpostavile, da na ravni EU ni posebnih določb, s katerimi bi obravnavali kopičenje sistemskih tveganj, zagotovili pripravljenost na krize ali po potrebi reševali zavarovatelje. Poleg tega mora biti okvir skladen s političnimi prednostnimi nalogami EU. Zavarovalniški sektor bi moral zlasti prispevati k financiranju gospodarskega okrevanja po COVID-19, dokončanju unije kapitalskih trgov in doseganju ciljev evropskega zelenega dogovora. Natančneje, sektor bo imel ključno vlogo pri „ponovni kapitalizaciji“ v podjetniškem sektorju in financiranju prehoda na trajnostnost. Tudi druge evropske institucije menijo, da je pregled ključna pobuda za podporo ciljem unije kapitalskih trgov. Evropski parlament v poročilu o nadaljnjem razvoju unije kapitalskih trgov poziva Komisijo, naj oceni, ali kapitalske zahteve za naložbe v podjetja, zlasti mala in srednja podjetja (MSP), odvračajo od dolgoročnih naložb. V sklepih Sveta o akcijskem načrtu za unijo kapitalskih trgov je Komisija pozvana, naj okrepi vlogo zavarovateljev kot dolgoročnih vlagateljev in preuči, kako bi bilo mogoče zagotoviti spodbude za dolgoročne naložbe v podjetja, še zlasti MSP, brez ogrožanja finančne stabilnosti ali zaščite vlagateljev. Glede na navedeno je Komisija opredelila naslednje cilje pregleda: ·zagotoviti spodbude za zavarovatelje, da prispevajo k dolgoročnemu trajnostnemu financiranju gospodarstva; ·izboljšati občutljivost na tveganja; ·ublažiti čezmerno kratkoročno nestanovitnost solventnostnega stanja zavarovateljev; ·izboljšati kakovost, doslednost in usklajevanje zavarovalniškega nadzora po vsej EU ter izboljšati zaščito imetnikov polic in upravičencev, tudi v primeru, da njihov zavarovatelj propade; ·bolje obravnavati morebitno kopičenje sistemskega tveganja v zavarovalniškem sektorju. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Ta predlog temelji na bonitetnem okviru za zavarovalnice iz Direktive 2009/138/ES in ga krepi, kot je podrobneje pojasnjeno v oddelku 5 spodaj. Direktiva Solventnost II je poleg Delegirane uredbe (EU) 2015/35 temelj bonitetnega okvira EU za zavarovalništvo. Sporočilo, sprejeto skupaj s tem predlogom, podrobneje pojasnjuje povezave med predlogom in prihodnjimi spremembami Delegirane uredbe (EU) 2015/35. •Skladnost z drugimi politikami Unije Ta predlog je sprejet kot del svežnja, skupaj z zakonodajnim predlogom o reševanju za zavarovalnice. Njegov cilj je okrepiti delovanje enotnega zavarovalniškega trga in zaupanje vanj. Predlogi v svežnju so medsebojno povezani, saj predlog spreminja pravila o nadzoru pred propadom zavarovalnice, medtem ko nova standardizirana pravila o reševanju obravnavajo postopke in pooblastila po takem propadu. Ta predlog s spremembami pravil o vrednotenju obveznosti zavarovateljev prispeva k dokončanju unije kapitalskih trgov. Zadevne spremembe zlasti zmanjšujejo neustrezno prociklično ravnanje in bolje odražajo dolgoročno naravo zavarovalnega poslovanja. Te spremembe bodo spremljali dodatni ukrepi v okviru Delegirane uredbe (EU) 2015/35, da se zagotovi ustreznost izračuna marže za tveganje in meril primernosti za dolgoročne naložbe v lastniške vrednostne papirje. Komisija na tej stopnji izvaja več pobud za povečanje zasebnega financiranja prehoda na ogljično nevtralno gospodarstvo ter za zagotovitev, da finančni sistem obvladuje podnebna in okoljska tveganja. V ta namen je Komisija sprejela predlog direktive o poročanju podjetij o trajnostnosti, v katerem so pojasnjene zahteve glede nefinančnega poročanja v zvezi s trajnostnostjo in med drugim razširja področje uporabe na srednje velike zavarovalnice. Da bi se izognili podvajanju, ta predlog ne obravnava zahtev po razkritju, povezanih s trajnostnostjo.

Predlog z uvedbo zahteve po izvedbi analize podnebnih scenarijev prispeva k strategiji za financiranje prehoda na trajnostno gospodarstvo, katere cilj je okrepiti temelje za trajnostne naložbe, v celoti vključiti vidike trajnostnosti v finančni sistem in jih upravljati. Komisija si bo tudi ustrezno prizadevala, da ne bi prišlo do neskladnosti med tem predlogom in prihodnjimi spremembami pravil za bančni sektor. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Direktiva Solventnost II določa celovit regulativni okvir o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja v EU. Pravna podlaga tega predloga direktive sta člena 53(1) in 62 Pogodbe o delovanju Evropske unije; za nadaljnje usklajevanje veljavnih pravil ali uvedbo novih standardiziranih pravil je potrebno ukrepanje Unije v skladu s tema členoma. •Subsidiarnost V skladu z načelom subsidiarnosti se lahko ukrepi na ravni Unije sprejmejo samo, če države članice predvidenih ciljev ne morejo doseči same. Urejanje področja zavarovanja na evropski ravni je že dolgo uveljavljeno, saj se lahko samo z ukrepi Unije določi skupni regulativni okvir za zavarovatelje, ki koristijo svobodo ustanavljanja in svobodo opravljanja storitev. V zvezi s tem je ta predlog, tako kot zakonodaja, ki jo spreminja, v celoti skladen z načelom subsidiarnosti. •Sorazmernost Namen tega predloga je spremeniti nekatere določbe direktive Solventnost II, zlasti tiste o kapitalskih zahtevah, vrednotenju zavarovalnih obveznosti do imetnikov polic in čezmejnem nadzoru. Uvaja tudi potrebna pojasnila in spremembe določb o izvajanju načela sorazmernosti. Te spremembe so potrebne in sorazmerne za izboljšanje delovanja regulativnega okvira za zavarovatelje in za doseganje ciljev Solventnosti II. •Izbira instrumenta Namen tega predloga je spremeniti obstoječo direktivo Solventnost II, zato je izbrani instrument direktiva o spremembi. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje Priloga k spremljajoči oceni učinka vsebuje oceno okvira Solventnost II. Glavne ugotovitve so, da je okvir na splošno učinkovit in skladen, da še naprej obravnava potrebe in težave ter prinaša predvideno dodano vrednost. Kljub temu je izpostavljenih tudi več vprašanj v zvezi z izvajanjem njegovih načel in zahtev ter v zvezi s procesom nadzorne konvergence. Okvir tudi ne upošteva v celoti novega finančnega in gospodarskega okolja, zlasti kar zadeva nizke obrestne mere. Poleg tega kljub obstoječim instrumentom za ublažitev takšnih učinkov še vedno obstaja čezmerna kratkoročna nestanovitnost. Kapitalske zahteve je treba izboljšati, da se zagotovita občutljivost na tveganja in ustrezna obravnava dolgoročnih naložb. Prav tako ne upoštevajo trajnostne narave sredstev, ki jih imajo v lasti zavarovatelji. Nekatere značilnosti določb o poročanju in razkritju bi bilo mogoče izboljšati, poleg tega pa na splošno izvajanje sorazmernosti ni zadostovalo za učinkovito zmanjšanje regulativnega bremena za manjše zavarovatelje. V oceni se opozarja tudi na regulativne in nadzorne pomanjkljivosti pri zaščiti imetnikov polic. Obstajajo priložnosti za nadaljnjo uskladitev nadzornih postopkov in izboljšanje sodelovanja med nadzornimi organi v primeru čezmejnih dejavnosti. Poleg tega imajo nadzorni organi le omejene instrumente za obravnavanje morebitnega kopičenja sistemskega tveganja v zavarovalniškem sektorju in izvajanje ustreznega makrobonitetnega nadzora. •Posvetovanja z deležniki Komisija je za ta pregled izvedla različne dejavnosti posvetovanja. 29. januarja 2020 je organizirala javno konferenco o pregledu, na kateri so sodelovali predstavniki zavarovalniškega sektorja, zavarovalnih združenj, javnih organov, civilne družbe in Evropskega parlamenta. Komisija je med 1. julijem 2020 in 21. oktobrom 2020 izvedla tudi javno posvetovanje, v okviru katerega je prejela 73 odgovorov različnih deležnikov, ki predstavljajo zavarovalniški sektor (56 %), civilno družbo (14 %) in javne organe (11 %). Komisija je zbirno poročilo o povratnih informacijah iz tega posvetovanja objavila 1. februarja 2021. Poleg tega je na več sestankih skupine strokovnjakov držav članic razpravljala o različnih vidikih pregleda. Te dejavnosti posvetovanja dopolnjujejo tri posvetovanja, ki jih je EIOPA izvedel med julijem 2019 in januarjem 2020.

•Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj EIOPA je po uradni zahtevi za nasvet, ki jo je Komisija poslala februarja 2019, 17. decembra 2020 predložil mnenje o pregledu direktive Solventnost II, skupaj z analizo ozadja in oceno učinka. Mnenja EIOPA so bila podlaga za oceno učinka Komisije in pripravo tega predloga. V Prilogi 10 priložene ocene učinka so navedeni dodatni viri, ki so se upoštevali pri pripravi tega predloga. •Ocena učinka Ta predlog spremlja ocena učinka. Dne 19. marca 2021 je bila Odboru za regulativni nadzor predstavljena ocena učinka, ki je 23. aprila 2021 prejela pozitivno mnenje. Odbor za regulativni nadzor je sicer pohvalil celovito in dobro strukturirano oceno učinka, vendar je priporočil nadaljnji razvoj analize težav in opisa, tudi v zvezi s sorazmernostjo. Ocena učinka je bila ustrezno spremenjena. V oceni učinka je opredeljen niz prednostnih možnosti politike, ki obravnavajo pet glavnih težav, ki so: (i)odvračilni dejavniki za dolgoročne naložbe v lastniški kapital in neustrezno upoštevanje tveganj glede trajnostnosti; (ii)neustrezno upoštevanje okolja nizkih obrestnih mer in morda neupravičeno visoke nestanovitnosti solventnostnega stanja; (iii)zapletenost za male in manj tvegane zavarovatelje; (iv)nedavni propadi zavarovateljev, ki poslujejo čezmejno, ki so pokazali pomanjkljivosti pri nadzoru in različno zaščito imetnikov polic znotraj EU po teh propadih; (v)instrumenti za preprečevanje sistemskih tveganj se lahko izkažejo za nezadostne. Glavni kompromis pri obravnavanju teh težav je povezan s splošnim kvantitativnim učinkom pregleda. Znatno povečanje kapitalskih zahtev bi oviralo prispevek zavarovateljev k zelenemu in trajnostnemu okrevanju. Hkrati bi znatno zmanjšanje ogrozilo zaščito imetnikov polic in finančno stabilnost. Dejansko bi zaradi postopnega uvajanja sprememb obrestnih mer prednostne možnosti politike prinesle precejšnjo kapitalsko olajšavo, ki bi po ocenah kratkoročno znašala do 90 milijard EUR. Ocenjuje se, da bodo prednostne možnosti politike ob koncu prehodnega obdobja v primerjavi s sedanjim stanjem privedle do bolj ali manj stabilnega ali nekoliko večjega kapitala, ki presega regulativne zahteve (odvisno od tržnih razmer). •Primernost in poenostavitev ureditve Predlagana direktiva izboljšuje ustreznost predpisov in poenostavlja okvir na naslednje načine: ·izključitev več malih podjetij iz Solventnost II; ·samodejna uveljavitev bolj sorazmernih pravil za „podjetja z nizkim profilom tveganj“, po nadzornikovi odobritvi pa tudi drugim zavarovateljem; ·poenostavitev količinske opredelitve nebistvenih tveganj; ·zagotavljanje, da zahtevana razkritja ne presegajo tistega, kar je potrebno za prejemnike. Kar zadeva digitalno pripravljenost, so določbe direktive Solventnost II že tehnološko nevtralne. Poleg tega bi obstoječa pooblastila za Komisijo in EIOPA omogočila nadaljnje prilagoditve, zlasti v zvezi z nadzornim poročanjem in razkritji. •Temeljne pravice

Predlog spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti svobodo gospodarske pobude (člen 16) in varstvo potrošnikov (člen 38). 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog nima proračunskih posledic. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Komisija bo spremljala napredek pri doseganju specifičnih ciljev na podlagi neizčrpnega seznama kazalnikov v oddelku 8 priložene ocene učinka. Komisija bo v petih letih izvedla naslednjo oceno direktive Solventnost II, vključno s spremembami tega predloga, v skladu s smernicami Komisije za boljše pravno urejanje. Ta predlog ne zahteva izvedbenega načrta. •Obrazložitveni dokumenti Obrazložitveni dokumenti niso potrebni. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Člen 1 predloga spreminja Direktivo 2009/138/ES. Sorazmernost Odstavek 2 spreminja člen 4, da se poveča prag velikosti za izključitve iz področja uporabe Direktive 2009/138/ES, s čimer se omogoči izključitev več malih podjetij. Odstavek 12 v členu 29 pojasnjuje uporabo načela sorazmernosti v zvezi z delegiranimi in izvedbenimi akti, zlasti z uvedbo novega koncepta podjetij z nizkim profilom tveganj. Z odstavkom 13 se uvajajo novi členi 29a do 29e. Člen 29a določa merila za opredelitev podjetij z nizkim profilom tveganj, ki se lahko dopolnijo z delegiranimi akti. Člen 29b določa postopek za razvrstitev podjetij z nizkim profilom tveganj. Člen 29c navaja ukrepe za sorazmernost, ki so „samodejno“ na voljo podjetjem z nizkim profilom tveganj, in določa pravila v primeru spremembe profila tveganj. Člen 29d določa, kako se lahko podjetjem, ki niso razvrščena kot podjetja z nizkim profilom tveganj, dovoli uporaba ukrepov za sorazmernost. Člen 29e določa obveznosti poročanja za podjetja z nizkim profilom tveganj. Z odstavkom 63 se uvaja nov člen 213a, ki določa merila za opredelitev skupin z nizkim profilom tveganj ter pravila o uporabi ukrepov za sorazmernost za te zavarovalniške skupine. Z odstavkom 21 se uvaja nov odstavek 2a v členu 41, da se podjetjem z nizkim profilom tveganj omogoči, da določijo eno osebo za opravljanje več ključnih funkcij. Odstavek določa tudi ukrepe za sorazmernost v zvezi s pravili upravljanja; v primeru podjetij z nizkim profilom tveganj je treba notranje politike iz člena 41(3) posodobiti le vsaka tri leta namesto enkrat letno. Člen 45 se spremeni, da se podjetjem z nizkim profilom tveganj, lastnim zavarovalnicam in lastnim pozavarovalnicam, ki izpolnjujejo nekatera merila, omogoči, da lastno oceno tveganja in solventnosti izvedejo vsaki dve leti namesto vsaj enkrat letno.

Spremembe člena 77 bi omogočile uporabo preudarnega determinističnega vrednotenja najboljše ocene za obveznosti iz življenjskih zavarovanj z opcijami in jamstvi, ki se ne štejejo za pomembne, namesto uporabe stohastičnih tehnik vrednotenja. Novi člen 109 uvaja poenostavitve v standardno formulo, kadar modul ali podmodul tveganja ni pomemben, če so izpolnjena nekatera posebna merila. Kakovost nadzora Sprememba člena 25 zagotavlja, da se vsaka zavrnitev dovoljenja, vključno z razlogom zanjo, sporoči EIOPA in zabeleži v podatkovno zbirko, do katere imajo dostop nadzorni organi. Sprememba člena 26 uvaja možnost skupne ocene vloge za izdajo dovoljenja na zahtevo enega od nadzornih organov, s katerim se mora posvetovati nadzorni organ matične države članice. Namen sprememb členov 30, 36 in 42 je okrepiti spremljanje skladnosti z zahtevami glede sposobnosti in primernosti v zvezi s člani upravnega, upravljalnega ali nadzornega organa ali osebami, ki imajo druge ključne funkcije v zavarovalnici ali pozavarovalnici. Člen 42(4) pooblašča nadzorne organe, da zahtevajo razrešitev člana upravnega, upravljalnega ali nadzornega organa ali nosilca ključne funkcije. Poročanje Spremembe člena 35 in novi člen 35a prilagajajo zahteve glede poročanja za podjetja z nizkim profilom tveganj, zlasti da se tem subjektom olajša dostop do izvzetij in omejitev poročanja. Novi člen 35(5a) in novi člen 256b o rednem poročilu nadzorniku s strani podjetij in skupin določata načela in pogostost tega opisnega poročila. Novi člen 35b določa roke za poročanje in uvaja možnost njihove spremembe, kadar to upravičujejo izjemne okoliščine. V odstavkih 26 in 83 se spreminjata člen 51 oziroma člen 256, da se spremeni struktura poročila podjetij in skupin o solventnosti in finančnem položaju, pri čemer se njegova vsebina razdeli na del, namenjen imetnikom polic, in del, namenjen drugim deležnikom. Odstavka 27 in 84 z novima členoma 51a in 256c uvajata zahtevo po reviziji bonitetne bilance stanja, bilance stanja skupine in/ali skupnega poročila o solventnosti in finančnem položaju. Odstavek 28 v člen 52 uvaja obveznost nadzornikov, da EIOPA predložijo statistične podatke o uporabi ukrepov za sorazmernost in poenostavitev na svojem trgu. Odstavek 47 spreminja člen 112 tako, da od podjetij, ki uporabljajo notranji model, zahteva, da nadzornikom redno poročajo o oceni zahtevanega solventnostnega kapitala, izračunanega s standardno formulo. Ukrepi dolgoročnih jamstev Odstavek 37 nadomešča člen 77a o pravilih za ekstrapolacijo ustrezne časovne strukture netvegane obrestne mere. Spremembe zahtevajo, da se pri ekstrapolaciji upoštevajo informacije s finančnih trgov za dospelosti, pri katerih se ekstrapolira časovna struktura, kadar so te informacije na voljo. Dobljena nova metoda ekstrapolacije se linearno uvaja v obdobju do leta 2032, v tem času pa morajo zavarovatelji razkriti učinek nove metode ekstrapolacije brez postopnega uvajanja. Odstavek 38 spreminja člen 77d v zvezi s prilagoditvijo za nestanovitnost. Za nove primere uporabe prilagoditve za nestanovitnost bo potrebna nadzorna odobritev. Poleg tega se pri prilagoditvi za nestanovitnost upošteva višji odstotek, tj. 85 % razmika s popravkom za tveganje. Za zmanjšanje tveganja, da prilagoditev za nestanovitnost nadomesti izgube iz naložb zaradi povečanja kreditnih razmikov, se za posamezno podjetje uvede „količnik občutljivosti na kreditni razmik“. Nazadnje, element države v prilagoditvi za nestanovitnost se nadomesti z makro prilagoditvijo za nestanovitnost za države članice, katerih valuta je euro, da bi ublažili učinek krize razmika na ravni držav in se izognili učinkom izrazitega naglega padca. Te spremembe dopolnjuje odstavek 48, ki v člen 122 uvaja zaščitne ukrepe, kadar notranji model upošteva učinek gibanj kreditnega razmika na prilagoditev za nestanovitnost („dinamična prilagoditev za nestanovitnost“). Odstavek 44 spreminja člen 106(3), da se omogoči simetrična prilagoditev tveganja lastniških vrednostnih papirjev za povečanje ali zmanjšanje kapitalskih zahtev za največ 17 % namesto 10 %. Odstavek 51 spreminja člen 138, da se zagotovi, da se EIOPA pred razglasitvijo izjemnih težkih razmer posvetuje z ESRB in ne z nacionalnimi nadzornimi organi. Odstavek 90 nadomešča člen 304(2) o podmodulu tveganja lastniških vrednostnih papirjev, ki temelji na trajanju in katerega uporaba se ne bi smela več odobriti, z določbo o uporabi predhodnih pravil. Odstavka 95 in 96 spreminjata člen 308c o prehodnem ukrepu glede netveganih obrestnih mer oziroma člen 308d o prehodnem ukrepu glede zavarovalno-tehničnih rezervacij. Nove odobritve uporabe teh prehodnih ukrepov so omejene na zaključen seznam okoliščin. Poleg tega bodo morala podjetja, ki uporabljajo te ukrepe, razkriti razloge za uporabo ter oceno in merila za zmanjšanje odvisnosti od ukrepov.

Odstavki 39, 40 in 46 usklajujejo člen 77e, člen 86 oziroma člen 111 o pooblastilih za delegirane in izvedbene akte z zgoraj opisanimi spremembami. Poleg tega odstavek 40 uvaja novo pooblastilo za delegirane akte o merilih glede primernosti sredstev v okviru uskladitvene prilagoditve. Makrobonitetna orodja Odstavek 24 v člen 45 o lastni oceni tveganja in solventnosti zavarovateljev vključuje makroekonomske vidike in analizo. Zavarovatelji bodo morali oceniti vpliv verjetnega makroekonomskega razvoja in razvoja na finančnih trgih, vključno z neugodnimi ekonomskimi scenariji, na njihov poseben profil tveganj, poslovne odločitve in potrebe po solventnosti ter obratno, kako lahko njihove dejavnosti vplivajo na tržne dejavnike. Nadzorni organi bodo morali posameznim podjetjem zagotoviti informacije, zlasti v zvezi z makrobonitetnimi tveganji in pomisleki, ki izhajajo iz njihove analize. Odstavek 49 v člen 132 o načelu preudarne osebe za naložbe vključuje makroekonomske vidike. Zavarovatelji bodo morali v svojo naložbeno strategijo vključiti verjeten makroekonomski razvoj in razvoj na finančnih trgih ter oceniti, v kolikšni meri lahko njihove naložbe povečajo sistemsko tveganje. Nadzorni organi bodo morali posameznim podjetjem zagotoviti informacije, zlasti v zvezi z makrobonitetnimi pomisleki. Z odstavkom 54 se uvajajo novi členi 144a do 144d. Člen 144a uvaja zahteve glede upravljanja in načrtovanja likvidnosti, da se zagotovi sposobnost poravnave finančnih obveznosti do imetnikov polic. Zlasti bodo morali zavarovatelji oblikovati kazalnike likvidnostnega tveganja za spremljanje likvidnostnega tveganja. Člen 144b nadzornim organom omogoča, da posredujejo, kadar zavarovatelj likvidnostih ranljivosti ne obravnava ustrezno. Poleg tega bodo imeli nadzorni organi možnost, da v izjemnih okoliščinah in kot skrajni ukrep posameznim podjetjem ali celotnemu trgu začasno zamrznejo možnosti izplačila za police življenjskega zavarovanja. Člen 144c uvaja nadzorna pooblastila za ohranitev solventnostnega stanja določenih podjetij v izjemnih okoliščinah, kot so neugodni gospodarski dogodki ali dogodki na trgu, ki vplivajo na velik del zavarovalniškega trga ali celoten zavarovalniški trg. Ob upoštevanju meril, ki temeljijo na tveganju, in posebnih zaščitnih ukrepov se lahko izplačila delničarjem in drugim podrejenim upnikom določenega podjetja začasno ustavijo ali omejijo pred dejansko kršitvijo zahtevanega solventnostnega kapitala. Spremembe, povezane z evropskim zelenim dogovorom Z odstavkom 25 se uvaja nov člen 45a o analizi podnebnih scenarijev. Zavarovatelji bodo morali opredeliti vsako pomembno izpostavljenost tveganjem, povezanim s podnebnimi spremembami, in po potrebi oceniti vpliv dolgoročnih podnebnih scenarijev na svoje poslovanje. Zavarovatelji, razvrščeni kot podjetja z nizkim profilom tveganj, so izvzeti iz analize scenarijev. Odstavek 91 uvaja nov člen 304a z dvema pooblastiloma EIOPA v zvezi s tveganji glede trajnostnosti. EIOPA je pooblaščen, da do leta 2023 preuči posebno bonitetno obravnavo izpostavljenosti, povezanih s sredstvi ali dejavnostmi, ki so v veliki meri povezane z okoljskimi in/ali socialnimi cilji, ter da redno pregleduje obseg in kalibracijo parametrov standardne formule, ki se nanašajo na tveganje naravnih katastrof. Nadzor skupin Člen 212 direktive Solventnost II se spremeni, da se olajša identifikacija podjetij, ki sestavljajo skupino, zlasti v zvezi s skupinami, ki ne spadajo na področje uporabe Direktive 2013/34/EU o letnih računovodskih izkazih, konsolidiranih računovodskih izkazih in povezanih poročilih nekaterih vrst podjetij, ter horizontalnimi skupinami. Poleg tega je opredelitev zavarovalnega holdinga pojasnjena podobno kot spremembe opredelitve finančnega holdinga v Direktivi 2013/36/EU o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Člen 213 se spremeni, da se zavarovalni holdingi in mešani finančni holdingi neposredno vključijo v področje uporabe bonitetnega okvira EU. Z novim odstavkom 3a se zahteva ustrezno notranje upravljanje in korporacijsko strukturo za skupine, katerih matično podjetje je holding, da se omogoči učinkovit nadzor skupine. Vstavita se odstavka 3b in 3c, da se zagotovijo ustrezna izvršilna pooblastila, vključno s pooblastilom, da se kot skrajni ukrep zahteva prestrukturiranje skupine. Odstavek 64 spreminja člen 214, da se pojasni, kdaj se lahko podjetje izključi iz nadzora skupine, kdaj se lahko nadzor skupine opusti oziroma kdaj se lahko izvaja na ravni vmesnega matičnega podjetja. Členi 244, 245 in 265 se spremenijo, da se razširi seznam kazalnikov, na podlagi katerih lahko nadzorniki skupine opredelijo pomembne transakcije znotraj skupine in koncentracije tveganja, ter da se pojasni obseg poročanja o transakcijah znotraj skupine. Odstavek 86 v člen 258 uvaja minimalni sklop pooblastil, ki se lahko uporabljajo za zavarovalne holdinge in mešane finančne holdinge. Odstavek 87 spreminja člen 262, tako da pojasnjuje cilje in potrebna pooblastila, kadar se za nadzor skupin, katerih končna matična podjetja imajo sedež zunaj EGP, uporabljajo „druge metode“. Vstavi se nov člen 229a, da se pod pogojem nadzornikove odobritve omogoči uporaba poenostavljenega pristopa k vključevanju nepomembnih povezanih podjetij v izračun solventnosti skupine. Uvedejo se pragovi pomembnosti. Členi 220, 222, 228, 230, 233, 234 in 308b(17) se spremenijo in vstavi se nov člen 233a, da se zagotovijo naslednja pojasnila glede pravil, ki urejajo izračun solventnosti skupine: ·vrsto podjetij, ki se lahko vključijo z metodo 2;

·kako bi bilo treba izračunati konsolidirani zahtevani solventnostni kapital skupine v primeru kombinacije metod; ·kako v izračun solventnosti skupine vključiti podjetja iz drugih finančnih sektorjev, npr. kreditne institucije; ·kako oceniti lastna sredstva skupine, zlasti koncept „prosta obremenitve“, obravnavo prehodnih ukrepov glede zavarovalno-tehničnih rezervacij in netvegane obrestne mere ter obravnavo postavk lastnih sredstev, ki ne morejo biti dejansko na razpolago za kritje zahtevanega solventnostnega kapitala; ·v primeru uporabe metode 1 ali kombinacije metod, kako izračunati spodnjo mejo konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine. Poleg tega se uvede revidiran „minimalni konsolidirani zahtevani solventnostni kapital skupine“, ki odraža pravila o zahtevanem minimalnem kapitalu na posamični ravni. Člena 246 in 257 se spremenita, da se na ravni skupine pojasni smiselna uporaba pravil upravljanja, ki se uporabljajo za posamezna podjetja. Te spremembe vključujejo vlogo upravnega, upravljalnega ali nadzornega organa matičnega podjetja in zahtevajo, da skupine zagotovijo skladnost pisnih politik skupine s politikami, ki jih sprejmejo povezana podjetja. Nazadnje pojasnjujejo, da bi morale biti osebe, odgovorne za druge ključne funkcije v zavarovalnih holdingih in mešanih finančnih holdingih, sposobne in primerne. Poleg tega se vstavita člena 246a in 246b, da se določi, kako se nova makrobonitetna pravila uporabljajo na ravni zavarovalniških skupin. Nadzor čezmejnega zavarovalniškega poslovanja Določbe o dovoljenju iz člena 18 se spremenijo z zahtevo, da morajo prosilci predložiti informacije o predhodnih zavrnitvah ali odvzemih dovoljenja v drugih državah članicah, nadzorni organi pa morajo to upoštevati pri ocenjevanju vlog. V okviru postopka odobritve spremembe člena 23 zagotavljajo, da bodo nadzorni organi obveščeni tudi o nameravanem čezmejnem poslovanju. Odstavek 15 v členu 33a uvaja minimalne zahteve glede izmenjave informacij med nadzornimi organi v matični državi članici in državi članici gostiteljici v zvezi z zavarovatelji in njihovimi dejavnostmi v državi članici gostiteljici. Spremembe členov 149 in 152 pojasnjujejo, da bi morale zavarovalnice priglasiti pomembne spremembe in nastajajoča tveganja, povezana s tekočimi čezmejnimi zavarovalniškimi dejavnostmi. Nadzorni organi bi si morali izmenjevati take informacije. Odstavek 58 člena 152b krepi vlogo EIOPA v zapletenih čezmejnih primerih, kadar udeleženi nadzorni organi ne dosežejo skupnega stališča v okviru platforme za sodelovanje. Sprememba člena 153 zagotavlja pravočasen dostop nadzornega organa države članice gostiteljice do informacij. Člen 159a pooblašča nadzorni organ države članice gostiteljice, da od nadzornega organa matične države članice zahteva informacije o solventnostnem stanju podjetja in v primeru resnih pomislekov zahteva izvedbo skupnega inšpekcijskega pregleda na kraju samem. EIOPA ima vlogo pri reševanju nesoglasij med nadzornimi organi. Prehodni ukrepi, uvedeni z Direktivo 2014/51/EU Odstavek 94(b) nadomešča prehodni ukrep, ki je potekel, v zvezi z izpostavljenostmi do enot centralne ravni držav ali centralnih bank držav članic, denominiranih in financiranih v domači valuti druge države članice. V skladu z novo določbo o uporabi predhodnih pravil so lahko tovrstne izpostavljenosti, ki so nastale pred letom 2020, upravičene do enake obravnave kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank držav članic, denominiranih in financiranih v njihovi domači valuti. Nova določba o uporabi predhodnih pravil v nasprotju s prejšnjim prehodnim ukrepom ne bo prenehala veljati. Manjše posodobitve in popravki Več odstavkov spreminja Direktivo 2009/138/ES za manjše posodobitve in popravke, zlasti zaradi uskladitve opredelitev pojmov ter sklicevanj znotraj in zunaj prava s spremembami, uvedenimi v drugih odstavkih, in zaradi črtanja zastarelih sklicevanj na Združeno kraljestvo. 2021/0295 (COD) Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o spremembi Direktive 2009/138/ES glede sorazmernosti, kakovosti nadzora, poročanja, dolgoročnih jamstvenih ukrepov, makrobonitetnih orodij, tveganj glede trajnosti, nadzora skupin in čezmejnega nadzora (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti člena 53(1), člena 62 in člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Direktiva 2009/138/ES Evropskega parlamenta in Sveta je ustvarila bonitetna pravila za zavarovalniški in pozavarovalniški sektor, ki bolj temeljijo na tveganju in so bolj usklajena. Za nekatere določbe navedene direktive veljajo klavzule o pregledu. Uporaba navedene direktive je znatno prispevala h krepitvi finančnega sistema v Uniji ter povečala odpornost zavarovalnic in pozavarovalnic na različna tveganja. Čeprav je direktiva zelo celovita, pa ne obravnava vseh ugotovljenih slabosti, ki vplivajo na zavarovalnice in pozavarovalnice. (2)Pandemija COVID-19 je povzročila ogromno socialno-ekonomsko škodo, gospodarstvo EU pa potrebuje trajnostno, vključujoče in pravično okrevanje. Zaradi tega je delo v zvezi s političnimi prednostnimi nalogami Unije še nujnejše, zlasti zagotavljanje, da gospodarstvo deluje v korist ljudi, in doseganje ciljev evropskega zelenega dogovora. Zavarovalniški in pozavarovalniški sektor lahko evropskim podjetjem zagotovi zasebne vire financiranja in poveča odpornost gospodarstva z zagotavljanjem zaščite pred najrazličnejšimi tveganji. S to dvojno vlogo ima sektor velik potencial, da prispeva k uresničevanju prednostnih nalog Unije. (3)Kot je poudarjeno v sporočilu Komisije z dne 24. septembra 2020 z naslovom „Unija kapitalskih trgov za ljudi in podjetja“, bo spodbujanje institucionalnih vlagateljev, zlasti zavarovateljev, k večjim dolgoročnim naložbam ključnega pomena pri podpiranju ponovne kapitalizacije v podjetniškem sektorju. Da bi se olajšal prispevek zavarovateljev k financiranju okrevanja gospodarstva Unije, bi bilo treba bonitetni okvir prilagoditi tako, da bi bolje upošteval dolgoročno naravo zavarovalnih poslov. Zlasti bi bilo treba pri izračunu zahtevanega solventnostnega kapitala v skladu s standardno formulo omogočiti uporabo ugodnejšega standardnega parametra za kapitalske naložbe, ki se posedujejo z dolgoročno perspektivo, pod pogojem, da zavarovalnice in pozavarovalnice izpolnjujejo trdna merila, ki ohranjajo zaščito imetnikov polic in finančno stabilnost. Cilj takih meril bi moral biti zagotoviti, da se zavarovalnice in pozavarovalnice tudi v stresnih tržnih razmerah lahko izognejo prisilni prodaji lastniških vrednostnih papirjev, ki naj bi se posedovali dolgoročno. (4)Komisija se je v svojem sporočilu z dne 11. decembra 2019 o evropskem zelenem dogovoru zavezala, da bo v bonitetni okvir Unije bolje vključila obvladovanje podnebnih in okoljskih tveganj. Evropski zeleni dogovor je nova strategija Unije za rast, katere cilj je preoblikovati Unijo v sodobno, z viri gospodarno in konkurenčno gospodarstvo brez neto emisij toplogrednih plinov do leta 2050. Prispeval bo k cilju vzpostavitve gospodarstva za ljudi, okrepil bo socialno tržno gospodarstvo Unije in pomagal zagotoviti, da bo pripravljeno na prihodnost ter da bo zagotavljalo stabilnost, delovna mesta, rast in naložbe. Komisija je v svojem predlogu z dne 4. marca 2020 o evropskih podnebnih pravilih predlagala, da bi cilj podnebne nevtralnosti in podnebne odpornosti do leta 2050 v Uniji postal zavezujoč. Ta predlog sta sprejela Evropski parlament in Svet, veljati pa je začel 29. julija 2021. Cilj Komisije, da EU zagotovi vodilno vlogo na svetovni ravni na poti do leta 2050, je bil ponovljen v poročilu o strateškem predvidevanju za leto 2021, v katerem je oblikovanje odpornih gospodarskih in finančnih sistemov, ki bodo kos izzivom prihodnosti, opredeljeno kot strateško področje ukrepanja. (5)Okvir EU za trajnostno financiranje bo imel ključno vlogo pri doseganju ciljev evropskega zelenega dogovora, okoljske predpise pa bi bilo treba dopolniti z okvirom za trajnostno financiranje, ki usmerja financiranje v naložbe, ki zmanjšujejo izpostavljenost tem podnebnim in okoljskim tveganjem. Komisija se je v svojem sporočilu z dne 6. julija 2021 o strategiji za financiranje prehoda na trajnostno gospodarstvo zavezala, da bo predlagala spremembe Direktive 2009/138/ES za dosledno vključevanje tveganj glede trajnosti v upravljanje tveganj zavarovateljev z zahtevo, da zavarovatelji analizirajo podnebne scenarije. (6)Direktiva 2009/138/ES iz svojega področja uporabe izključuje nekatera podjetja zaradi njihove velikosti. Po prvih letih uporabe Direktive 2009/138/ES in za zagotovitev, da se ta direktiva ne uporablja neupravičeno za podjetja manjše velikosti, je primerno, da se te izključitve pregledajo z zvišanjem navedenih pragov, tako da navedena direktiva ne velja za več malih zavarovalnic, ki izpolnjujejo določene pogoje. Vendar bi morala imeti podjetja, ki imajo korist od takega povišanja praga, možnost, da obdržijo dovoljenje ali zaprosijo zanj v skladu z Direktivo 2009/138/ES, da bi lahko uporabljala enotno licenco, določeno v tej direktivi. (7)Direktiva 2009/138/ES se ne uporablja za dejavnost zavarovanja pomoči, če so izpolnjeni pogoji iz člena 6(1) navedene direktive. Prvi pogoj določa, da je pomoč povezana z nesrečami ali okvarami, ki vključujejo cestno vozilo, do katerih pride na ozemlju države članice podjetja, ki zagotavlja kritje. Ta določba bi lahko pomenila zahtevo po pridobitvi dovoljenja kot zavarovatelj za ponudnike pomoči v zvezi s cestnimi vozili v primeru nesreče ali okvare, ki se zgodi tik čez mejo, in bi lahko neupravičeno ovirala pomoč. Zato je primerno, da se ta pogoj pregleda. Posledično bi bilo treba pogoj iz člena 6(1), točka (a), Direktive 2009/138/ES razširiti tudi na nesreče ali okvare, ki vključujejo cestno vozilo, ki ga krije to podjetje, in ki se občasno zgodijo v sosednji državi. (8)Zavarovalnice in pozavarovalnice lahko vložijo vlogo za pridobitev dovoljenja v kateri koli državi članici. Informacije o prejšnjih vlogah in rezultati ocenjevanja takih vlog bi lahko zagotovili bistvene informacije za oceno njihove vloge. Zato bi morala zavarovalnica ali pozavarovalnica, ki vlaga vlogo, nadzorni organ obvestiti o predhodnih zavrnitvah ali odvzemih dovoljenja v drugi državi članici. (9)Nadzorni organ matične države članice bi se moral pred izdajo dovoljenja posvetovati z nadzornimi organi katere koli zadevne države članice. Zaradi povečanih čezmejnih dejavnosti zavarovanja je treba okrepiti usklajeno uporabo prava Unije v primerih čezmejne dejavnosti zavarovanja in izmenjavo informacij med nadzornimi organi, zlasti pred izdajo dovoljenj. Kadar se je treba posvetovati z več nadzornimi organi, bi bilo treba vsakemu zadevnemu nadzornemu organu omogočiti, da od nadzornega organa države članice, v kateri poteka postopek izdaje dovoljenja, zahteva skupno oceno vloge za izdajo dovoljenja. (10)Direktivo 2009/138/ES bi bilo treba uporabljati v skladu z načelom sorazmernosti. Za lažjo sorazmerno uporabo Direktive za podjetja z nižjim profilom tveganj od povprečnega podjetja in za zagotovitev, da zanje ne veljajo nesorazmerno obremenjujoče zahteve, je treba določiti merila, ki temeljijo na tveganju in omogočajo njihovo identifikacijo.

(11)Podjetja, ki izpolnjujejo merila na podlagi tveganja, bi moralo biti možno razvrstiti kot podjetja z nizkim profilom tveganj v skladu s preprostim postopkom obveščanja. Kadar nadzorni organ v enem mesecu po takšnem obvestilu ne nasprotuje razvrstitvi iz ustrezno utemeljenih razlogov, povezanih z oceno zadevnih meril, bi se moralo to podjetje šteti za podjetje z nizkim profilom tveganj. Ko je podjetje razvrščeno kot podjetje z nizkim profilom tveganj, bi moralo biti samodejno upravičeno do opredeljenih ukrepov za sorazmernost v zvezi s poročanjem, upravljanjem, revizijo pisnih politik, lastno oceno tveganj in solventnosti ter zahtevami glede razkritja. (12)Primerno je, da so ukrepi za sorazmernost na voljo tudi podjetjem, ki niso razvrščena kot podjetja z nizkim profilom tveganj, vendar so zanje nekatere zahteve iz Direktive 2009/138/ES preveč drage in zapletene glede na tveganja, povezana s poslovanjem, ki ga opravljajo. Tem podjetjem bi bilo treba dovoliti, da uporabijo ukrepe za sorazmernost na podlagi analize za vsak primer posebej in po predhodni odobritvi njihovih nadzornih organov. (13)Pravilno izvajanje načela sorazmernosti je ključnega pomena za preprečevanje prevelikega bremena zavarovalnic in pozavarovalnic. Nadzorne organe je treba redno obveščati o uporabi ukrepov za sorazmernost. Zato bi morale zavarovalnice in pozavarovalnice svojim nadzornim organom letno poročati informacije o ukrepih za sorazmernost, ki jih uporabljajo. (14)Lastne zavarovalnice in lastne pozavarovalnice, ki krijejo le tveganja, povezana z industrijsko ali poslovno skupino, ki ji pripadajo, predstavljajo poseben profil tveganj, ki bi ga bilo treba upoštevati pri opredelitvi nekaterih zahtev, zlasti glede lastne ocene tveganja in solventnosti, razkritij in s tem povezanih pooblastil za Komisijo, da podrobneje opredeli pravila o takšnih pooblastilih. Poleg tega bi morale biti lastne zavarovalnice in lastne pozavarovalnice upravičene do ukrepov za sorazmernost, kadar so razvrščene kot podjetja z nizkim profilom tveganj. (15)Pomembno je, da zavarovalnice in pozavarovalnice ohranijo zdrav finančni položaj. V ta namen Direktiva 2009/138/ES določa finančni nadzor glede solventnosti podjetja, oblikovanja zavarovalno-tehničnih rezervacij, njegovih sredstev in primernih lastnih sredstev. Vendar je sistem upravljanja podjetja tudi pomemben dejavnik pri zagotavljanju, da podjetje ohrani svojo finančno trdnost. V ta namen bi bilo treba od nadzornih organov zahtevati, da v okviru svojega finančnega nadzora zavarovalnic in pozavarovalnic izvajajo redne preglede in ocene sistema upravljanja. (16)Okrepiti bi bilo treba sodelovanje med nadzornim organom matične države članice, ki je izdal dovoljenje zavarovalnici ali pozavarovalnici, in nadzornimi organi držav članic, v katerih to podjetje opravlja dejavnosti z ustanavljanjem podružnic ali opravljanjem storitev, da bi se bolje preprečile morebitne težave in izboljšala zaščita imetnikov polic po vsej Uniji. To sodelovanje bi moralo vključevati več informacij s strani nadzornega organa matične države članice, zlasti v zvezi z rezultatom postopka nadzornega pregleda v zvezi s čezmejno dejavnostjo. (17)Nadzorni organi bi morali imeti pravico, da od vsake nadzorovane zavarovalnice in pozavarovalnice ter njihovih skupin vsaj vsaka tri leta prejmejo redno opisno poročilo z informacijami o poslovanju in uspešnosti, sistemu upravljanja, profilu tveganj, upravljanju kapitala in drugih ustreznih informacijah za namene solventnosti. Za poenostavitev te zahteve glede poročanja za zavarovalniške in pozavarovalniške skupine bi bilo treba pod določenimi pogoji omogočiti, da se informacije iz rednega poročila nadzorniku v zvezi s skupino in njenimi hčerinskimi podjetji predložijo v zbirni obliki za celotno skupino. (18)Zagotoviti bi bilo treba, da imajo podjetja z nizkim profilom tveganj prednost, kadar nadzorniki odobrijo izvzetja in omejitve poročanja. Za to vrsto subjektov bi moral postopek obveščanja, ki se uporablja za razvrstitev podjetij kot podjetij z nizkim profilom tveganj, zagotoviti zadostno gotovost glede uporabe izvzetij in omejitev poročanja. (19)Roki za poročanje in razkritja bi morali biti jasno določeni v Direktivi 2009/138/ES. Vendar pa bi bilo treba upoštevati, da bi se lahko zgodilo, da zavarovalnice in pozavarovalnice zaradi izjemnih okoliščin, kot so izredne zdravstvene razmere, naravne nesreče in drugi izredni dogodki, takih poročil in razkritij ne bi mogle predložiti v določenih rokih. V ta namen bi bilo treba Komisiji podeliti pooblastila, da v takih okoliščinah podaljša roke. (20)Direktiva 2009/138/ES določa, da morajo nadzorni organi oceniti, ali so nove osebe, imenovane za upravljanje zavarovalnice ali pozavarovalnice ali za opravljanje ključne funkcije, sposobne in primerne. Vendar bi morali biti tisti, ki upravljajo podjetje ali opravljajo ključno funkcijo, stalno sposobni in primerni. Nadzorni organi bi zato morali biti pooblaščeni, da se v primeru neizpolnjevanja zahtev glede sposobnosti in primernosti odzovejo in po potrebi zadevno osebo odstranijo z zadevnega položaja. (21)Ker lahko zavarovalniške dejavnosti sprožijo ali povečajo tveganja za finančno stabilnost, bi morale zavarovalnice in pozavarovalnice makrobonitetne vidike in analize vključiti v svoje naložbene dejavnosti in dejavnosti upravljanja tveganj. To bi lahko vključevalo upoštevanje potencialnega vedenja drugih udeležencev na trgu, makroekonomskih tveganj, kot so upadi kreditnih ciklov ali zmanjšana likvidnost trga, ali prekomernih koncentracij na tržni ravni v nekaterih vrstah sredstev, nasprotnih strankah ali sektorjih. (22)Zavarovalnice in pozavarovalnice bi morale v lastni oceni tveganja in solventnosti upoštevati vse ustrezne makrobonitetne informacije, ki jih zagotovijo nadzorni organi. Nadzorni organi bi morali analizirati lastne ocene tveganj in solventnosti podjetij znotraj svojih jurisdikcij, jih združiti in podjetjem zagotoviti informacije o elementih, ki bi jih bilo treba upoštevati pri prihodnjih lastnih ocenah tveganja in solventnosti, zlasti kar zadeva makrobonitetna tveganja. Kadar države članice organu podelijo makrobonitetni mandat, bi morale zagotoviti, da se rezultati in ugotovitve makrobonitetnih ocen nadzornih organov delijo z navedenim makrobonitetnim organom. (23)V skladu s temeljnimi zavarovalnimi načeli, ki jih je sprejelo Mednarodno združenje zavarovalniških nadzornikov, bi morali biti nacionalni nadzorni organi sposobni opredeliti, spremljati in analizirati razvoj trga in finančni razvoj, ki bi lahko vplivala na zavarovalnice in pozavarovalnice, ter zavarovalniške in pozavarovalniške trge, te informacije pa bi morali uporabiti pri nadzoru posameznih zavarovalnic ali pozavarovalnic. Te naloge bi morale po potrebi temeljiti na informacijah in spoznanjih, ki so jih pridobili drugi nadzorni organi. (24)Organi z makrobonitetnim mandatom so pristojni za makrobonitetno politiko za svoj nacionalni zavarovalniški in pozavarovalniški trg. Makrobonitetno politiko lahko izvaja nadzorni organ ali drug organ ali telo, ki je zadolženo za ta namen. (25)Dobro usklajevanje med nadzornimi organi ter ustreznimi telesi in organi z makrobonitetnim mandatom je pomembno za ugotavljanje, spremljanje in analiziranje morebitnih tveganj za stabilnost finančnega sistema, ki lahko vplivajo na zavarovalnice in pozavarovalnice, ter za sprejetje ukrepov za učinkovito in ustrezno obravnavo teh tveganj. Cilj sodelovanja med organi bi moral biti tudi preprečevanje podvajanja ali nedoslednih ukrepov. (26)Direktiva 2009/138/ES od zavarovalnic in pozavarovalnic zahteva, da so sestavni del njihove poslovne strategije redne lastne ocene tveganj in solventnosti. Nekatera tveganja, kot so tveganja podnebnih sprememb, je težko količinsko opredeliti ali se uresničijo v daljšem obdobju od obdobja, ki se uporablja za kalibracijo zahtevanega solventnostnega kapitala. Ta tveganja je mogoče bolje upoštevati pri lastni oceni tveganja in solventnosti. Če imajo zavarovalnice in pozavarovalnice pomembno izpostavljenost podnebnim tveganjem, bi morale v ustreznih časovnih presledkih in v okviru lastne ocene tveganja in solventnosti izvesti analize vpliva dolgoročnih scenarijev tveganja podnebnih sprememb na svoje poslovanje. Take analize bi morale biti sorazmerne z naravo, obsegom in zapletenostjo tveganj, ki so del poslovanja podjetij. Medtem ko bi bilo treba od vseh zavarovalnic in pozavarovalnic zahtevati oceno pomembnosti izpostavljenosti podnebnim tveganjem, pa se analiza dolgoročnih podnebnih scenarijev ne bi smela zahtevati za podjetja z nizkim profilom tveganj. (27)Direktiva 2009/138/ES zahteva, da se bistvene informacije vsaj enkrat letno razkrijejo v poročilu o solventnosti in finančnem položaju. To poročilo ima dve glavni vrsti naslovnikov: imetnike polic in upravičence na eni strani ter analitike in druge udeležence na trgu na drugi strani. Da bi upoštevali potrebe in pričakovanja teh dveh različnih skupin, bi bilo treba vsebino poročila razdeliti na dva dela. Prvi del, ki je namenjen predvsem imetnikom polic in upravičencem, bi moral vsebovati ključne informacije o poslovanju, uspešnosti, upravljanju kapitala in profilu tveganj. Drugi del, namenjen analitikom in drugim udeležencem na trgu, bi moral vsebovati podrobne informacije o sistemu upravljanja, posebne informacije o zavarovalno-tehničnih rezervacijah in drugih obveznostih, solventnostnem stanju ter druge podatke, pomembne za specializirane analitike. (28)Zavarovalnice in pozavarovalnice lahko prilagodijo ustrezno časovno strukturo netvegane obrestne mere za izračun najboljše ocene v skladu z gibanji razmika njihovih sredstev po nadzornikovi odobritvi (t. i. uskladitvena prilagoditev) ali v skladu s povprečnim gibanjem razmika sredstev, ki jih imajo zavarovalnice in pozavarovalnice v dani valuti ali državi (t. i. prilagoditev za nestanovitnost). Del poročila o solventnosti in finančnem položaju, naslovljen na imetnike polic, bi moral vsebovati samo informacije, za katere se pričakuje, da bodo pomembne za odločanje povprečnega imetnika police. Medtem ko bi morale zavarovalnice in pozavarovalnice javno razkriti učinek neuporabe uskladitvene prilagoditve, prilagoditve za nestanovitnost in prehodnih ukrepov glede netveganih obrestnih mer in zavarovalno-tehničnih rezervacij na njihov finančni položaj, se takšno razkritje ne bi smelo šteti za pomembno za odločanje povprečnega imetnika police. Učinek takih ukrepov bi bilo zato treba razkriti v delu poročila o solventnosti in finančnem položaju, naslovljenem na udeležence na trgu, ne pa v delu, ki je naslovljen na imetnike polic. (29)Zahteve po razkritju ne bi smele pretirano obremeniti zavarovalnic in pozavarovalnic. V ta namen bi bilo treba v Direktivo 2009/138/ES vključiti nekatere poenostavitve in ukrepe za sorazmernost, zlasti če ne ogrožajo berljivosti podatkov, ki jih zagotovijo zavarovalnice in pozavarovalnice. (30)Da se zagotovi najvišja stopnja točnosti informacij, razkritih javnosti, bi bilo treba opraviti revizijo znatnega dela poročila o solventnosti in finančnem položaju. Taka zahteva po reviziji bi morala zajemati bilanco stanja, ocenjeno v skladu z merili za vrednotenje iz Direktive 2009/138/ES.

(31)Zdi se, da breme zahteve po reviziji ni upravičeno za podjetja z nizkim profilom tveganj, za katera se ne pričakuje, da bi bila pomembna za finančno stabilnost Unije in ki nimajo veliko imetnikov polic. Eno od meril, ki jih morajo izpolnjevati podjetja z nizkim profilom tveganj, je, da so mala podjetja. Za zmanjšanje tega bremena bi bilo treba odobriti izvzetje iz te zahteve. (32)Priznati je treba, da je zahteva po reviziji sicer koristna, vendar bi pomenila dodatno breme za vsako podjetje. Zato bi bilo treba letne roke za poročanje in razkritje za zavarovalnice in pozavarovalnice ter za zavarovalniške in pozavarovalniške skupine podaljšati, da se tem podjetjem zagotovi dovolj časa za pripravo revidiranih poročil. (33)Zagotoviti bi bilo treba, da so metode za izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij pogodb z opcijami jamstva sorazmerne z naravo, obsegom in zapletenostjo tveganj, s katerimi se sooča zavarovatelj. V zvezi s tem bi bilo treba zagotoviti nekatere poenostavitve. (34)Določitev ustrezne časovne strukture netvegane obrestne mere bi morala uravnotežiti uporabo informacij, pridobljenih iz zadevnih finančnih instrumentov, z zmožnostjo zavarovalnic in pozavarovalnic, da zavarujejo obrestne mere, ki izhajajo iz finančnih instrumentov. Zlasti se lahko zgodi, da manjše zavarovalnice in pozavarovalnice nimajo zmogljivosti za varovanje pred obrestnim tveganjem z instrumenti, ki niso obveznice, krediti ali podobna sredstva s fiksnimi denarnimi tokovi. Ustrezno časovno strukturo netvegane obrestne mere bi bilo zato treba ekstrapolirati za zapadlosti, kadar trgi obveznic niso več razviti, likvidni in pregledni. Vendar bi bilo treba pri metodi ekstrapolacije uporabiti informacije, pridobljene iz ustreznih finančnih instrumentov, ki niso obveznice, kadar so te informacije na voljo iz razvitih, likvidnih in preglednih trgov za zapadlosti, na katerih obvezniški trgi niso več razviti, likvidni in pregledni. Da se zagotovita gotovost in usklajena uporaba, hkrati pa omogoči pravočasen odziv na spremembe tržnih razmer, bi morala Komisija sprejeti delegirane akte, s katerimi bi določila, kako naj se uporablja nova metoda ekstrapolacije. (35)Določitev ustrezne časovne strukture netvegane obrestne mere pomembno vpliva na solventnostno stanje, zlasti za življenjske zavarovalnice z dolgoročnimi obveznostmi. Da bi se izognili motnjam v obstoječem zavarovalniškem poslovanju in omogočili nemoten prehod na novo metodo ekstrapolacije, je treba določiti ukrep postopnega uvajanja in prehodni ukrep. Cilj prehodnih ukrepov bi moral biti preprečevanje motenj na trgu in zagotovitev pregledne poti do končne metode ekstrapolacije. (36)Direktiva 2009/138/ES določa prilagoditev za nestanovitnost, katere namen je ublažiti učinek pretiravanja pri razmikih v donosnosti obveznic in temelji na referenčnih portfeljih za ustrezne valute zavarovalnic in pozavarovalnic, v primeru eura pa na referenčnih portfeljih za nacionalne zavarovalniške trge. Uporaba enotne prilagoditve za nestanovitnost za vse valute ali države lahko privede do koristi, ki presegajo blaženje pretiravanja pri razmikih v donosnosti obveznic, zlasti kadar je občutljivost zadevnih sredstev teh podjetij na spremembe kreditnih razmikov manjša od občutljivosti ustrezne najboljše ocene na spremembe obrestnih mer. Da bi se izognili takim pretiranim koristim zaradi prilagoditve za nestanovitnost, bi morala biti prilagoditev za nestanovitnost predmet nadzornikove odobritve, njen izračun pa bi moral upoštevati značilnosti, značilne za posamezno podjetje, povezane z občutljivostjo sredstev na razmik in občutljivostjo najboljše ocene zavarovalno-tehničnih rezervacij na obrestne mere. Glede na dodatne zaščitne ukrepe bi bilo treba zavarovalnicam in pozavarovalnicam dovoliti, da dodajo povečan delež 85 % razmika s popravkom za tveganje, ki izhaja iz reprezentativnih portfeljev, k časovni strukturi osnovne netvegane obrestne mere. (37)Direktiva 2009/138/ES določa komponento države v prilagoditvi za nestanovitnost, katere namen je zagotoviti, da se ublaži pretiravanje pri razmikih v donosnosti obveznic v določeni državi. Vendar aktivacija komponente države temelji na absolutnem pragu in relativnem pragu v zvezi razmikom države s popravkom za tveganje, kar lahko povzroči učinke izrazitega naglega padca in s tem poveča nestanovitnost lastnih sredstev zavarovalnic in pozavarovalnic. Da se zagotovi učinkovita ublažitev pretiravanja pri razmikih v donosnosti obveznic v določeni državi članici, katere valuta je euro, bi bilo treba komponento države nadomestiti z makro komponento, ki se izračuna na podlagi razlik med razmikom s popravkom za tveganje za euro in razmikom s popravkom za tveganje za državo. Da bi se izognili učinkom izrazitega naglega padca, bi bilo treba pri izračunu preprečiti prekinitve v zvezi z vhodnimi parametri. (38)Da bi se upošteval razvoj naložbenih praks zavarovalnic in pozavarovalnic, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejetje delegiranih aktov za določitev meril za upravičenost sredstev, ki se vključijo v določeni portfelj sredstev, kadar bi lahko narava sredstev povzročila različne prakse v zvezi z merili za uporabo in izračun uskladitvene prilagoditve. (39)Da se zagotovi enaka obravnava za vse zavarovalnice in pozavarovalnice, ki izračunavajo prilagoditev za nestanovitnost, ali da se upošteva razvoj trga, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejetje delegiranih aktov, ki določajo izračun elementov prilagoditve za nestanovitnost, specifičnih za posamezno podjetje. (40)Za namene izračuna lastnih sredstev v skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta se lahko institucijam, ki pripadajo finančnim konglomeratom, za katere velja Direktiva 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta, dovoli, da ne odbijejo svojih pomembnih naložb v zavarovalnice ali pozavarovalnice, če so izpolnjena nekatera merila. Treba je zagotoviti, da pravila varnega in skrbnega poslovanja, ki se uporabljajo za zavarovalnice ali pozavarovalnice in kreditne institucije, omogočajo ustrezne enake konkurenčne pogoje za finančne skupine, ki jih vodijo banke, in tiste, ki jih vodijo zavarovalnice. Zato bi bilo treba zavarovalnicam ali pozavarovalnicam dovoliti, da pod podobnimi pogoji od svojih primernih lastnih sredstev ne odbijejo udeležb v kreditnih in finančnih institucijah. Zlasti bi se moral za skupino, ki vključuje tako zavarovalnico ali pozavarovalnico kot tudi povezano institucijo, uporabljati bodisi nadzor skupine v skladu z Direktivo 2009/138/ES bodisi dopolnilni nadzor v skladu z Direktivo 2002/87/ES. Poleg tega bi morala biti institucija za zavarovalnico ali pozavarovalnico kapitalska naložba strateške narave, nadzorni organi pa bi morali biti zadovoljni z ravnjo integriranega upravljanja, upravljanja tveganj in notranjega nadzora v zvezi s subjekti, ki spadajo v okvir nadzora skupine ali dopolnilnega nadzora. (41)Obstoječe omejitve na ravni simetrične prilagoditve omejujejo zmožnost te prilagoditve, da bi ublažila morebitne prociklične učinke finančnega sistema in preprečila razmere, v katerih so zavarovalnice in pozavarovalnice neupravičeno prisiljene zbrati dodatni kapital ali prodati svoje naložbe zaradi nevzdržnih neugodnih gibanj na finančnih trgih, kot so gibanja, ki jih je sprožila pandemija COVID-19. Zato bi bilo treba simetrično prilagoditev spremeniti tako, da bi omogočila večje spremembe standardne kapitalske zahteve lastniških vrednostnih papirjev in dodatno ublažila učinek velikih povečanj ali zmanjšanj na delniških trgih. (42)Da bi se povečala sorazmernost v okviru količinskih zahtev, bi bilo treba zavarovalnicam in pozavarovalnicam omogočiti, da izračunajo kapitalsko zahtevo za nebistvena tveganja v standardni formuli s poenostavljenim pristopom za obdobje največ treh let. Tak poenostavljen pristop bi moral podjetjem omogočiti, da ocenijo kapitalske zahteve za nebistveno tveganje na podlagi ustrezne mere obsega, ki se spreminja s časom. Ta pristop bi moral temeljiti na skupnih pravilih in upoštevati skupna merila za opredelitev nebistvenih tveganj. (43)Zavarovalnice in pozavarovalnice, ki uporabljajo uskladitveno prilagoditev, opredelijo, organizirajo in upravljajo določeni portfelj sredstev in obveznosti ločeno od drugih delov poslovanja in jim zato ne bi smelo biti dovoljeno, da bi z določenim portfeljem sredstev obvladovale tveganja drugod v poslovanju. Vendar ločeno upravljanje portfelja ne pomeni povečanja korelacije med tveganji znotraj tega portfelja in tveganji v preostanku podjetja. Zato bi bilo treba zavarovalnicam in pozavarovalnicam, ki uporabljajo uskladitveno prilagoditev, dovoliti, da izračunajo svoj zahtevani solventnostni kapital na podlagi predpostavke popolne razpršenosti s sredstvi in obveznostmi portfelja in preostankom podjetja, razen če portfelji sredstev, ki krijejo ustrezno najboljšo oceno zavarovalnih ali pozavarovalnih obveznosti, tvorijo omejeni sklad. (44)V okviru postopka nadzornega pregleda je pomembno, da lahko nadzorni organi primerjajo informacije med podjetji, ki jih nadzorujejo. Delni in popolni notranji modeli omogočajo boljše zajetje posameznih tveganj družbe, Direktiva 2009/138/ES pa zavarovalnicam in pozavarovalnicam omogoča, da jih uporabljajo za določanje kapitalskih zahtev brez omejitev, ki izhajajo iz standardne formule. Vendar delni in popolni notranji modeli otežujejo primerjave med podjetji, zato bi imeli nadzorni organi korist od dostopa do rezultata izračuna kapitalskih zahtev po standardni formuli. Posledično bi morale vse zavarovalnice in pozavarovalnice redno poročati te informacije svojim nadzornikom. (45)Direktiva 2009/138/ES zavarovalnicam in pozavarovalnicam omogoča, da izračunajo svoj zahtevani solventnostni kapital z notranjim modelom, za katerega pridobijo nadzornikovo odobritev. Kadar se uporablja notranji model, navedena direktiva zavarovalnici in pozavarovalnici ne preprečuje upoštevanja učinka gibanj kreditnega razmika na prilagoditev za nestanovitnost v njenem notranjem modelu. Ker lahko uporaba prilagoditve za nestanovitnost privede do koristi, ki presegajo blaženje pretiranih razmikov v donosnosti obveznic pri izračunu najboljše ocene, lahko take presežne koristi izkrivljajo tudi izračun zahtevanega solventnostnega kapitala, kadar se učinek gibanj kreditnega razmika na prilagoditev za nestanovitnost upošteva v notranjem modelu. Da bi se izognili takemu izkrivljanju, bi bilo treba za zahtevani solventnostni kapital določiti spodnjo mejo, če nadzorni organi zavarovalnicam in pozavarovalnicam dovolijo, da upoštevajo učinek gibanj kreditnega razmika na prilagoditev za nestanovitnost v svojem notranjem modelu, in sicer na ravni, pod katero se pričakujejo koristi na zahtevani solventnostni kapital, ki presegajo blaženje pretiranih razmikov v donosnosti obveznic. (46)Zavarovalnice in pozavarovalnice bi bilo treba spodbujati, da okrepijo odpornost na krizne razmere. Če zavarovalnice in pozavarovalnice upoštevajo učinek gibanj kreditnega razmika na prilagoditev za nestanovitnost v svojem notranjem modelu, hkrati pa upoštevajo tudi učinek gibanj kreditnega razmika na makro prilagoditev za nestanovitnost, bi to lahko resno ogrozilo vse spodbude za krepitev odpornosti na krizne razmere. Zavarovalnicam in pozavarovalnicam bi bilo zato treba preprečiti, da bi v svojem notranjem modelu upoštevale makro prilagoditev za nestanovitnost. (47)Nacionalni nadzorni organi bi morali imeti možnost zbirati relevantne makrobonitetne informacije o naložbeni strategiji podjetij, jih analizirati skupaj z drugimi ustreznimi informacijami, ki bi lahko bile na voljo iz drugih tržnih virov, in vključiti makrobonitetni vidik v nadzor nad podjetji. To bi lahko vključevalo nadzor tveganj, povezanih s posebnimi kreditnimi cikli, upadom gospodarske rasti in skupinskim ali črednim vedenjem pri naložbah. (48)Direktiva 2009/138/ES določa podaljšanje obdobja sanacije v primerih kršitev zahtevanega solventnostnega kapitala, kadar Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine (EIOPA) razglasi obstoj izjemno težkih razmer. Do razglasitve lahko pride na podlagi zahtev nacionalnih nadzornih organov, ki se morajo pred zahtevo po potrebi posvetovati z Evropskim odborom za sistemska tveganja (ESRB). Decentralizirano posvetovanje nacionalnih nadzornih organov z ESRB je manj učinkovito kot posvetovanje z ESRB na centraliziran način s strani EIOPA. Za zagotovitev učinkovitega postopka bi se moral EIOPA, ne pa nacionalni nadzorni organi, posvetovati z ESRB pred razglasitvijo obstoja izjemnih težkih razmer, kadar razmere omogočajo predhodno posvetovanje. (49)Direktiva 2009/138/ES od zavarovalnic in pozavarovalnic zahteva, da zadevni nadzorni organ nemudoma obvestijo, če ugotovijo neskladnost ali tveganje neskladnosti z zahtevanim minimalnim kapitalom v naslednjih treh mesecih. Vendar navedena direktiva ne določa, kdaj je mogoče ugotoviti neskladnost z zahtevanim minimalnim kapitalom ali tveganje neskladnosti v naslednjih treh mesecih, podjetja pa bi lahko odložila obveščanje nadzornih organov do konca zadevnega četrtletja, ko se opravi izračun zahtevanega minimalnega kapitala, o katerem je treba uradno poročati nadzornemu organu. Za zagotovitev, da nadzorni organi prejmejo pravočasne informacije in da lahko sprejmejo potrebne ukrepe, bi bilo treba od zavarovalnic in pozavarovalnic zahtevati, da v zadevnem četrtletju nemudoma obvestijo nadzorne organe o neskladnosti z zahtevanim minimalnim kapitalom ali tveganju neskladnosti, tudi če se to ugotovi na podlagi ocen ali izračunov med dvema datumoma uradnih izračunov zahtevanega minimalnega kapitala. (50)Zaščita interesov zavarovanih oseb je splošni cilj bonitetnega okvira, za katerega si morajo pristojni nadzorni organi prizadevati v vseh fazah nadzornega postopka, tudi v primeru kršitev ali verjetnih kršitev zahtev s strani zavarovalnic ali pozavarovalnic, zaradi katerih bi lahko prišlo do odvzema dovoljenja. Za ta cilj bi si bilo treba prizadevati pred odvzemom dovoljenja in tudi po odvzemu dovoljenja ob upoštevanju morebitnih pravnih posledic za zavarovane osebe, ki bi lahko izhajale iz njega.

(51)Nacionalni nadzorni organi bi morali imeti instrumente, s katerimi bi preprečili nastanek tveganj za finančno stabilnost na zavarovalniških trgih, omejili prociklično vedenje zavarovalnic in pozavarovalnic ter ublažili negativne učinke prelivanja znotraj finančnega sistema in v realno gospodarstvo. (52)Nedavne gospodarske in finančne krize, zlasti kriza, ki je posledica pandemije COVID-19, so pokazale, da lahko dobro upravljanje likvidnosti s strani zavarovalnic in pozavarovalnic prepreči tveganja za stabilnost finančnega sistema. Zato bi bilo treba od zavarovalnic in pozavarovalnic zahtevati, da okrepijo upravljanje in načrtovanje likvidnosti, zlasti v primeru neugodnih razmer, ki vplivajo na velik del ali celoten zavarovalniški in pozavarovalniški trg. (53)Kadar podjetja s posebno občutljivimi profili, kot so podjetja z likvidnimi obveznostmi ali nelikvidnimi sredstvi ali z likvidnostnimi ranljivostmi, ki lahko vplivajo na splošno finančno stabilnost, ne morejo ustrezno izboljšati stanja, bi morali imeti nacionalni nadzorni organi možnost, da posredujejo za okrepitev njihovega likvidnostnega stanja. (54)Nadzorni organi bi morali imeti potrebna pooblastila za ohranitev solventnostnega stanja določenih zavarovalnic ali pozavarovalnic v izrednih razmerah, kot so neugodni ekonomski ali tržni dogodki, ki vplivajo na velik del ali celotni zavarovalniški in pozavarovalniški trg, da bi zaščitili imetnike polic in ohranili finančno stabilnost. Ta pooblastila bi morala vključevati možnost omejitve ali začasne ustavitve izplačil delničarjem in drugim podrejenim upnikom določene zavarovalnice ali pozavarovalnice preden pride do dejanske kršitve zahtevanega solventnostnega kapitala. Ta pooblastila bi bilo treba uporabiti za vsak primer posebej, spoštovati skupna merila, ki temeljijo na tveganju, in ne bi smela ogrožati delovanja notranjega trga. (55)Ker bi omejitev ali začasna ustavitev izplačila dividend in drugih bonusov, čeprav začasno, vplivala na pravice delničarjev in drugih podrejenih upnikov, bi morali nadzorni organi pri sprejemanju takih ukrepov ustrezno upoštevati načelo sorazmernosti in nujnosti. Nadzorni organi bi morali tudi zagotoviti, da noben od sprejetih ukrepov ne bi imel nesorazmernih negativnih učinkov na celoten finančni sistem ali njegove dele v drugih državah članicah ali v Uniji kot celoti. Nadzorni organi bi morali zlasti omejiti porazdelitve kapitala znotraj zavarovalniške in pozavarovalniške skupine samo na izjemne okoliščine in kadar je to ustrezno utemeljeno, da se ohrani stabilnost zavarovalniškega trga in finančnega sistema kot celote. (56)Nedavni propadi zavarovalnic in pozavarovalnic, ki poslujejo čezmejno, so pokazali, da morajo biti nadzorni organi bolje obveščeni o dejavnostih, ki jih izvajajo podjetja. Zato bi bilo treba od zavarovalnic in pozavarovalnic zahtevati, da nadzorni organ svoje matične države članice obvestijo o vseh pomembnih spremembah, ki vplivajo na njihov profil tveganj v zvezi z njihovimi tekočimi čezmejnimi zavarovalniškimi dejavnostmi, te informacije pa bi bilo treba deliti z nadzornimi organi zadevnih držav članic gostiteljic. (57)V skladu z Direktivo 2009/138/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2019/2177 Evropskega parlamenta in Sveta, lahko EIOPA vzpostavi in koordinira platforme za sodelovanje, da okrepi sodelovanje med zadevnimi nadzornimi organi, kadar zavarovalnica ali pozavarovalnica izvaja ali namerava izvajati dejavnosti, ki temeljijo na svobodi opravljanja storitev ali svobodi ustanavljanja. Vendar zaradi zapletenosti nadzornih vprašanj, ki jih obravnavajo te platforme, nacionalni nadzorni organi pogosto ne dosežejo skupnega stališča o tem, kako obravnavati vprašanja v zvezi z zavarovalnico ali pozavarovalnico, ki posluje čezmejno. Če nadzorni organi, vključeni v platforme za sodelovanje, ne morejo doseči dogovora o vprašanjih v zvezi z zavarovalnico ali pozavarovalnico, ki posluje čezmejno, bi moral biti EIOPA pooblaščen za reševanje nesoglasij v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1094/2010. (58)V skladu z Direktivo 2009/138/ES zavarovalnicam ali pozavarovalnicam ni treba pravočasno zagotoviti informacij o opravljanju svojih poslov nadzornim organom držav članic gostiteljic. Take informacije se lahko pridobijo le tako, da se zahtevajo od nadzornega organa matične države članice. Vendar tak pristop ne zagotavlja dostopa do informacij v razumnem času. Zato bi morali biti nadzorni organi držav članic gostiteljic, tako kot nadzorni organ matične države članice, prav tako pooblaščeni, da zahtevajo pravočasne informacije neposredno od zavarovalnic ali pozavarovalnic. (59)Kadar zavarovalnica ali pozavarovalnica opravlja pomembne čezmejne dejavnosti v državi članici gostiteljici, bi moral biti nadzorni organ te države članice pooblaščen, da od nadzornega organa matične države članice zahteva osnovne informacije o solventnostnem stanju te zavarovalnice ali pozavarovalnice. Kadar ima nadzorni organ države članice gostiteljice resne pomisleke v zvezi s tem solventnostnim stanjem, bi moral biti pooblaščen, da zahteva izvedbo skupnega inšpekcijskega pregleda na kraju samem skupaj z nadzornim organom matične države članice, kadar pride do znatne neskladnosti z zahtevanim solventnostnim kapitalom. K sodelovanju bi bilo treba povabiti EIOPA. V zvezi s tem bi moral EIOPA čim prej navesti, ali namerava sodelovati. Če se nadzorni organi ne strinjajo glede možnosti izvedbe skupnega inšpekcijskega pregleda na kraju samem, bi moral biti EIOPA pooblaščen za reševanje nesoglasja v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1094/2010. (60)Da bi bila matična družba opredeljena kot zavarovalni holding, bi zlasti morala kot svojo glavno dejavnost imeti pridobivanje in udeležbo v hčerinskih podjetjih, kadar so ta hčerinska podjetja izključno ali predvsem zavarovalnice ali pozavarovalnice ali zavarovalnice ali pozavarovalnice tretjih držav. Trenutno imajo nadzorni organi različne razlage pomena izraza „izključno ali predvsem“ v tem okviru. Zato bi bilo treba ta pojem pojasniti, podobno kot je pojasnjeno v Uredbi (EU) št. 575/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2019/876 Evropskega parlamenta in Sveta, za bančni sektor. Hčerinska podjetja bi bilo treba obravnavati kot „predvsem zavarovalnice ali pozavarovalnice ali zavarovalnice ali pozavarovalnice tretjih držav“, kadar taka podjetja predstavljajo več kot 50 % lastniškega kapitala, konsolidiranih sredstev, prihodkov, osebja ali drugega kazalnika zavarovalnega holdinga, ki ga nadzorni organ šteje za ustreznega. (61)V nekaterih primerih več zavarovalnic in pozavarovalnic tvori dejansko skupino in se vede kot skupina, čeprav ne ustrezajo opredelitvi skupine iz Direktive 2009/138/ES. Zato se naslov III navedene direktive ne uporablja za take zavarovalnice in pozavarovalnice. V takih primerih, zlasti za horizontalne skupine, ki nimajo kapitalskih povezav med različnimi podjetji, bi morali biti nadzorniki skupine pooblaščeni za ugotavljanje obstoja skupine. Za tako opredelitev bi bilo treba določiti tudi objektivna merila. (62)Zavarovalniške in pozavarovalniške skupine se lahko same odločijo o posebnih notranjih ureditvah, razdelitvi nalog in organizacijski strukturi znotraj skupine, kot se jim zdi primerno za zagotovitev skladnosti z Direktivo 2009/138/ES. Vendar lahko take ureditve in organizacijske strukture v nekaterih primerih ogrozijo učinkovit nadzor skupine. Zato bi morali imeti nadzorniki skupin pooblastilo, da v izjemnih okoliščinah in po posvetovanju z EIOPA in drugimi zadevnimi nadzornimi organi zahtevajo spremembe teh ureditev ali organizacijskih struktur. Nadzorniki skupine bi morali ustrezno utemeljiti svojo odločitev in pojasniti, zakaj obstoječe ureditve ali strukture ovirajo in ogrožajo učinkovit nadzor skupine. (63)Nadzorniki skupine se lahko odločijo, da podjetje izključijo iz nadzora skupine, zlasti kadar se šteje, da ima takšno podjetje zanemarljiv vpliv na cilje nadzora skupine. EIOPA je opazil različne razlage merila glede zanemarljivega vpliva in ugotovil, da take izključitve v nekaterih primerih privedejo do popolne opustitve nadzora skupine ali nadzora na ravni vmesnega matičnega podjetja. Zato je treba pojasniti, da bi se morali takšni primeri pojavljati le v zelo izjemnih okoliščinah in da bi se morali nadzorniki skupine pred sprejetjem takih odločitev posvetovati z EIOPA. Uvesti bi bilo treba tudi merila, da se zagotovi večja jasnost glede tega, kaj bi bilo treba šteti kot zanemarljiv vpliv na cilje nadzora skupine. (64)Vrste podjetij, za katere se pri izračunu solventnosti skupine lahko uporabi metoda 2, in sicer metoda odbitkov in združevanja, kot je opredeljena v členu 233 Direktive 2009/138/ES, niso dovolj jasne, kar škodi enakim konkurenčnim pogojem v Uniji. Zato je treba jasno določiti, katera podjetja se lahko vključijo v izračun solventnosti skupine na podlagi metode 2. Ta metoda bi se morala uporabljati samo za zavarovalnice in pozavarovalnice, zavarovalnice in pozavarovalnice tretjih držav, podjetja, ki spadajo v druge finančne sektorje, mešane finančne holdinge, zavarovalne holdinge in druga matična podjetja, katerih glavna dejavnost je pridobivanje in udeležba v hčerinskih podjetjih, kadar so ta hčerinska podjetja izključno ali pretežno zavarovalnice ali pozavarovalnice ali zavarovalnice ali pozavarovalnice tretjih držav. (65)V nekaterih zavarovalniških ali pozavarovalniških skupinah vmesno matično podjetje, ki ni zavarovalnica ali pozavarovalnica ali zavarovalnica ali pozavarovalnica tretje države, pridobi in ima udeležbe v hčerinskih podjetjih, pri čemer so ta podjetja izključno ali pretežno zavarovalnice ali pozavarovalnice tretjih držav. V skladu z veljavnimi pravili se ta vmesna matična podjetja, ki nimajo udeležbe v vsaj eni hčerinski zavarovalnici ali pozavarovalnici s sedežem v Uniji, za namene izračuna solventnosti skupine ne obravnavajo kot zavarovalni holdingi, čeprav so njihova tveganja zelo podobna. Zato bi bilo treba pravila spremeniti tako, da se takšni holdingi zavarovalnic ali pozavarovalnic iz tretjih držav pri izračunu solventnosti skupine obravnavajo na enak način kot zavarovalni holdingi. (66)Direktiva 2009/138/ES in Delegirana uredba Komisije (EU) 2015/35 določata štiri metode za vključitev podjetij, ki spadajo v druge finančne sektorje, v izračun solventnosti skupine, vključno z metodama 1 in 2 iz Priloge I k Direktivi 2002/87/ES. To privede do nedoslednih nadzornih pristopov in neenakih konkurenčnih pogojev ter povzroča nepotrebno zapletenost. Zato bi bilo treba pravila poenostaviti, da bi podjetja, ki spadajo v druge finančne sektorje, vedno prispevala k solventnosti skupine z uporabo ustreznih sektorskih pravil v zvezi z izračunom lastnih sredstev in kapitalskih zahtev. Ta lastna sredstva in kapitalske zahteve bi bilo treba preprosto združiti z lastnimi sredstvi in kapitalskimi zahtevami zavarovalniškega in pozavarovalniškega dela skupine. (67)V skladu z veljavnimi pravili imajo udeležene zavarovalnice in pozavarovalnice omejene možnosti za uporabo poenostavljenih izračunov za določitev solventnosti skupine, kadar se uporablja metoda 1, tj. računovodska metoda, ki temelji na konsolidaciji. To ustvarja nesorazmerno breme, zlasti kadar imajo skupine udeležbe v povezanih podjetjih, ki so zelo majhne. Zato bi bilo treba udeleženim podjetjem na podlagi predhodne nadzornikove odobritve omogočiti, da povezana podjetja, katerih velikost ni pomembna za solventnost njihove skupine, vključijo z uporabo poenostavljenih pristopov. (68)Pojem obremenitve, ki bi ga bilo treba upoštevati pri razvrščanju postavk lastnih sredstev v stopnje, ni opredeljen. Zlasti ni jasno, kako se ta pojem uporablja za zavarovalne holdinge in mešane finančne holdinge, ki nimajo imetnikov polic in upravičencev kot neposrednih strank. Zato bi bilo treba uvesti minimalna merila, da se omogoči opredelitev primerov, v katerih je postavka lastnih sredstev, ki jo izda zavarovalni holding ali mešani finančni holding, prosta obremenitev. (69)Obseg podjetij, ki bi jih bilo treba upoštevati pri izračunu spodnje meje zahtevanega solventnostnega kapitala skupine, bi moral biti skladen z obsegom podjetij, ki prispevajo k primernim lastnim sredstvom, ki so na razpolago za kritje konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine. Zato bi bilo treba pri izračunu spodnje meje upoštevati zavarovalnice in pozavarovalnice tretjih držav, zavarovalne holdinge, zavarovalne holdinge tretjih držav in mešane finančne holdinge. (70)Formula za izračun minimalnega konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine lahko privede do situacij, v katerih je ta minimalni kapital blizu ali celo enak konsolidiranemu zahtevanemu solventnostnemu kapitalu skupine. V takih primerih lahko pride do neskladnosti z navedenim minimumom, čeprav je zagotovljena skladnost s konsolidiranim zahtevanim solventnostnim kapitalom skupine. Takšnim neželenim posledicam bi se bilo treba izogniti. Zato bi bilo treba formulo za izračun spremeniti tako, da minimalni konsolidirani zahtevani solventnostni kapital skupine, podobno kot pri posameznih zavarovalnicah in pozavarovalnicah, nikoli ne presega 45 % konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine.

(71)Za namene izračuna solventnosti skupine bi bilo treba zavarovalne holdinge in mešane finančne holdinge obravnavati kot zavarovalnice ali pozavarovalnice. To pomeni izračun teoretičnih kapitalskih zahtev za taka podjetja. Vendar pa takšni izračuni ne bi smeli nikoli pomeniti, da morajo zavarovalni holdingi in mešani finančni holdingi te teoretične kapitalske zahteve izpolnjevati na posamični ravni. (72)Pravne določbe, ki bi opredeljevale, kako izračunati solventnost skupine, kadar se uporabi kombinacija metode 1 in metode 2, ne obstajajo. To povzroča neskladne prakse in negotovosti, zlasti v zvezi z načinom izračuna prispevka zavarovalnic in pozavarovalnic, vključenih v metodo 2, k zahtevanemu solventnostnemu kapitalu skupine. Zato bi bilo treba pojasniti, kako se izračuna solventnost skupine, kadar se uporablja kombinacija metod. Da bi se izognili bistvenemu povečanju kapitalskih zahtev, bi bilo treba pojasniti, da se za namen izračuna konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine za takšne deleže ne uporablja kapitalska zahteva za tveganje lastniških vrednostnih papirjev. Iz istega razloga bi se morala zahteva za valutno tveganje uporabljati samo za vrednost tistih deležev, ki presegajo zahtevani solventnostni kapital teh povezanih podjetij. Udeleženim zavarovalnicam ali pozavarovalnicam bi moralo biti dovoljeno, da upoštevajo razpršenost med valutnimi tveganji in drugimi tveganji, na katerih temelji izračun konsolidiranega zahtevanega solventnostnega kapitala skupine. (73)Trenutno lahko nadzorniki skupine določijo pragove, nad katerimi se koncentracija znotraj skupine in koncentracija tveganja štejeta za pomembni na podlagi zahtevanega solventnostnega kapitala, zavarovalno-tehničnih rezervacij ali obojega. Vendar so lahko za določitev pragov primerna tudi druga kvantitativna ali kvalitativna merila, ki temeljijo na tveganju, na primer primerna lastna sredstva. Zato bi morali imeti nadzorniki skupin več prožnosti pri opredelitvi večje transakcije znotraj skupine ali občutne koncentracije tveganja. (74)Nadzorniki skupin lahko spregledajo pomembne informacije o transakcijah znotraj skupine, o katerih v skladu s trenutnimi pravili ni treba poročati, zlasti tiste, ki vključujejo zavarovalnice in pozavarovalnice tretjih držav, zavarovalne holdinge in mešane finančne holdinge. Zato bi bilo treba pregledati opredelitev „transakcije znotraj skupine, o katerih je treba poročati“. Poleg tega bi morali imeti nadzorniki skupine pooblastilo za prilagoditev opredelitve „transakcije znotraj skupine, o katerih je treba poročati“, tako da bi bolje ustrezala posebnostim vsake skupine. (75)Zavarovalni holdingi in mešani finančni holdingi so lahko matična podjetja zavarovalniških ali pozavarovalniških skupin. V tem primeru se zahteva uporaba nadzora skupine na podlagi konsolidiranega položaja takih holdingov. Ker zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki jih nadzorujejo taki holdingi, ne morejo vedno zagotoviti skladnosti z zahtevami glede nadzora skupine, je treba zagotoviti, da imajo nadzorniki skupine ustrezna nadzorna in izvršilna pooblastila za zagotovitev skladnosti skupin z Direktivo 2009/138/ES. Zato bi morali imeti nadzorniki skupin podobno kot s spremembami Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta, uvedenimi z Direktivo (EU) 2019/878 Evropskega parlamenta in Sveta za kreditne in finančne institucije, minimalna pooblastila v zvezi s holdingi, vključno s splošnimi nadzornimi pooblastili, ki se uporabljajo za zavarovalnice in pozavarovalnice za namene nadzora skupine. (76)Kadar so zavarovalnice in pozavarovalnice del skupine, katere matično podjetje ima sedež v tretji državi, ki se ne šteje za enakovredno ali začasno enakovredno v skladu s členom 260 Direktive 2009/138/ES, je izvajanje nadzora skupine zahtevnejše. Nadzorniki skupin se lahko odločijo za uporabo tako imenovanih „drugih metod“ v skladu s členom 262 navedene direktive. Vendar te metode niso jasno opredeljene, cilji, ki bi jih bilo treba doseči s temi drugimi metodami, pa so negotovi. Zato bi bilo treba podrobneje opredeliti namen drugih metod, vključno z minimalnim sklopom ukrepov, ki bi jih morali upoštevati nadzorniki skupine. (77)Delegirana uredba Komisije (EU) 2019/981 je uvedla prednostno obravnavo dolgoročnih naložb v lastniške vrednostne papirje. Za podmodul tveganja lastniških vrednostnih papirjev, ki temelji na trajanju in je namenjen tudi odražanju nižjega tveganja naložb v daljšem časovnem obdobju, vendar se v Uniji uporablja zelo omejeno, veljajo merila, ki so strožja od tistih, ki se uporabljajo za dolgoročne naložbe v lastniške vrednostne papirje. Zato se zdi, da nova bonitetna kategorija dolgoročnih naložb v lastniške vrednostne papirje ne potrebuje obstoječega podmodula tveganja lastniških vrednostnih papirjev, ki temelji na trajanju. Ker ni potrebe po ohranitvi dveh različnih preferenčnih obravnav, katerih cilj je nagrajevanje dolgoročnih naložb, bi bilo treba podmodul tveganja lastniških vrednostnih papirjev, ki temelji na trajanju, črtati. Da pa bi se izognili situaciji, v kateri bi te spremembe povzročile škodljive učinke, bi bilo treba za zavarovatelje, ki trenutno uporabljajo podmodul tveganja lastniških vrednostnih papirjev, ki temelji na trajanju, določiti klavzulo o uporabi predhodnih pravil. (78)Za doseganje okoljskih in podnebnih ciljev zelenega dogovora je treba velike količine naložb zasebnega sektorja, tudi zavarovalnic in pozavarovalnic, usmeriti v trajnostne naložbe. Določbe Direktive 2009/138/ES o kapitalskih zahtevah ne bi smele ovirati trajnostnih naložb zavarovalnic in pozavarovalnic, temveč bi morale odražati celotno tveganje naložb v okolju škodljive dejavnosti. Čeprav na tej stopnji ni dovolj dokazov o razlikah v tveganju med okoljsko ali socialno škodljivimi in drugimi naložbami, bodo morda na voljo v naslednjih letih. Da se zagotovi ustrezna ocena zadevnih dokazov, bi moral EIOPA do leta 2023 spremljati dokaze o profilu tveganj okoljsko ali socialno škodljivih naložb in o njih poročati. Po potrebi bi bilo treba v poročilu EIOPA svetovati o spremembah Direktive 2009/138/ES ter delegiranih in izvedbenih aktov, sprejetih v skladu z navedeno direktivo. EIOPA lahko tudi preveri, ali bi bilo primerno upoštevati nekatera okoljska tveganja, ki niso povezana s podnebnimi spremembami, in kako. Na primer, če dokazi kažejo na to, bi lahko EIOPA analiziral potrebo po razširitvi analiz scenarijev, kot jih uvaja ta direktiva, v kontekstu tveganj, povezanih s podnebnimi spremembami, na druga okoljska tveganja. (79)Podnebne spremembe vplivajo in bodo vsaj v naslednjih desetletjih vplivale na pogostost in resnost naravnih nesreč, ki se bodo verjetno še poslabšale zaradi degradacije okolja in onesnaževanja. To lahko spremeni tudi izpostavljenost zavarovalnic in pozavarovalnic tveganju naravnih katastrof in povzroči neveljavnost standardnih parametrov za tveganje naravnih katastrof iz Delegirane uredbe (EU) 2015/35. Za zagotovitev, da ne bo trajnih razhajanj med standardnimi parametri za tveganje naravnih katastrof in dejansko izpostavljenostjo zavarovalnic in pozavarovalnic takim tveganjem, bi moral EIOPA redno pregledovati obseg modula tveganja naravnih katastrof in kalibracije njegovih standardnih parametrov. V ta namen bi moral EIOPA upoštevati najnovejše razpoložljive dokaze iz znanosti o podnebju in v primeru ugotovljenih neskladnosti Komisiji predložiti ustrezno mnenje. (80)Zahteve iz člena 308b(12) Direktive 2009/138/ES bi bilo treba spremeniti, da se zagotovi skladnost z bančnim okvirom in enake konkurenčne pogoje pri obravnavi izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank držav članic, denominiranih in financiranih v domači valuti katere koli države članice. V ta namen bi bilo treba uvesti ureditev uporabe predhodnih pravil za take izpostavljenosti, da se zadevne izpostavljenosti izvzamejo iz kapitalskih zahtev za tveganje razmika in koncentracijo tržnega tveganja, pod pogojem, da so izpostavljenosti nastale pred 1. januarjem 2020. (81)V nekaterih primerih se zavarovalniške ali pozavarovalniške skupine močno zanašajo na uporabo prehodnega ukrepa glede netveganih obrestnih mer in prehodnega ukrepa glede zavarovalno-tehničnih rezervacij. To lahko napačno prikaže dejansko solventnostno stanje skupine. Zato bi bilo treba od zavarovalniških ali pozavarovalniških skupin zahtevati, da razkrijejo učinek na svoje solventnostno stanje pod predpostavko, da lastna sredstva, ki izhajajo iz teh prehodnih ukrepov, niso na razpolago za kritje zahtevanega solventnostnega kapitala skupine. Nadzorni organi bi morali imeti tudi pooblastilo za sprejetje ustreznih ukrepov, da bi uporaba zadevnih ukrepov ustrezno odražala finančni položaj skupine. Vendar ti ukrepi ne bi smeli vplivati na uporabo teh prehodnih ukrepov s strani povezanih zavarovalnic ali pozavarovalnic pri izračunu njihovega individualnega zahtevanega solventnostnega kapitala. (82)Direktiva 2009/138/ES določa prehodne ukrepe glede netveganih obrestnih mer in zavarovalno-tehničnih rezervacij, ki so predmet nadzornikove odobritve in se uporabljajo v zvezi s pogodbami, iz katerih izhajajo zavarovalne in pozavarovalne obveznosti, ki so bile sklenjene pred letom 2016. Medtem ko bi morali prehodni ukrepi podjetja spodbuditi k čim hitrejšemu usklajevanju z navedeno direktivo, bo uporaba prehodnih ukrepov, ki so prvič odobreni precej po letu 2016, verjetno upočasnila pot do skladnosti z navedeno direktivo. Takšna odobritev uporabe teh prehodnih ukrepov bi morala biti zato omejena na primere, ko za zavarovalnico ali pozavarovalnico prvič začnejo veljati pravila Direktive 2009/138/ES ter ko je podjetje sprejelo portfelj zavarovalnih ali pozavarovalnih pogodb in je prenosno podjetje pred prenosom uporabilo prehodni ukrep v zvezi z obveznostmi v zvezi s tem portfeljem. (83)Združeno kraljestvo je 1. februarja 2020 postalo tretja država, pravo Unije pa se je za Združeno kraljestvo in v njem prenehalo uporabljati 31. decembra 2020. Ker ima Direktiva 2009/138/ES več določb, ki obravnavajo posebnosti posameznih držav članic, so take določbe, kjer se izrecno nanašajo na Združeno kraljestvo, zastarele in bi jih bilo zato treba črtati. (84)Direktivo 2009/138/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti – SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: Člen 1 Spremembe Direktive 2009/138/ES Direktiva 2009/138/ES se spremeni: (1)v členu 2(3) se točka (a)(iv) nadomesti z naslednjim: „(iv) vrste trajnega zdravstvenega zavarovanja, ki trenutno ni predmet odstopa in ki obstaja na Irskem;“;

(2)v členu 4(1) se točki (a) in (b) nadomestita z naslednjim: „(a) letna bruto obračunana premija zavarovalnice ne presega 15 000 000 EUR; (b) skupne zavarovalno-tehnične rezervacije podjetja, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 ne presegajo 50 000 000 EUR;“; (3)člen 6 se spremeni: (a)v odstavku 1 se točka (a) nadomesti z naslednjim: „(a) pomoč se zagotovi ob nesreči ali okvari, ki vključuje cestno vozilo, ko se nesreča ali okvara zgodi na ozemlju države članice podjetja, ki zagotavlja kritje, ali v sosednjih državah;“; (b)odstavek 2 se nadomesti z naslednjim: „2. V primerih iz odstavka 1, točki (b)(i) in (b)(ii), se pogoj, da se mora nesreča ali okvara zgoditi na ozemlju države članice podjetja, ki zagotavlja kritje, ne uporablja, kadar je upravičenec včlanjen v ustanovo, ki zagotavlja kritje, in kadar storitev pomoči na cesti ali prevoza vozila opravi podobna ustanova v zadevni državi na osnovi vzajemnega sporazuma le ob predložitvi članske izkaznice, ne da bi bilo treba zanjo plačati dodatno premijo.“; (c)odstavek 3 se črta; (4)v členu 8 se črta točka 3; (5)člen 13 se spremeni: (a)v točki 7 se črta točka (b); (b)vstavijo se naslednje točke 10a, 10b, 10c in 10d: „(10a) ‚podjetje z nizkim profilom tveganj‘ pomeni zavarovalnico in pozavarovalnico, ki izpolnjuje pogoje iz člena 29a in je bila razvrščena kot taka v skladu s členom 29b; (10b) ‚revizijsko podjetje‘ pomeni revizijsko podjetje v smislu člena 2, točka 3, Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta*; (10c) ‚zakoniti revizor‘ pomeni zakonitega revizorja v smislu člena 2, točka 2, Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta*; (10d) ‚skupina z nizkim profilom tveganj‘ pomeni skupino, ki izpolnjuje pogoje iz člena 213a in jo je kot tako razvrstil nadzornik skupine v skladu z odstavkom 2 navedenega člena; * Direktiva 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. maja 2006 o obveznih revizijah za letne in konsolidirane računovodske izkaze, spremembi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS ter razveljavitvi Direktive Sveta 84/253/EGS (UL L 157, 9.6.2006, str. 87).“; (c)točki 15 in 16 se nadomestita z naslednjim: „(15) ‚matično podjetje‘ pomeni obvladujoče podjetje iz člena 22(1) in (2) Direktive 2013/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta* ter podjetje, ki ga nadzorni organi štejejo za matično podjetje v skladu s členom 212 te direktive;

„(16) ‚hčerinsko podjetje‘ pomeni katero koli odvisno podjetje iz člena 22(1) in (2) Direktive 2013/34/EU, vključno z njegovimi hčerinskimi podjetji, ter podjetje, ki ga nadzorni organi štejejo za hčerinsko podjetje v skladu s členom 212 te direktive; * Direktiva 2013/34/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o letnih računovodskih izkazih, konsolidiranih računovodskih izkazih in povezanih poročilih nekaterih vrst podjetij, spremembi Direktive 2006/43/ES Evropskega parlamenta in Sveta ter razveljavitvi direktiv Sveta 78/660/EGS in 83/349/EGS (UL L 182, 29.6.2013, str. 19).“; (d)v točki 18 se besede „členu 1 Direktive 83/349/EGS“ nadomestijo z besedami „členu 22(1) in (2) Direktive 2013/34/EU“; (e)točka 19 se nadomesti z naslednjim: „(19) „transakcije znotraj skupine“ pomenijo vse transakcije, pri katerih je zavarovalnica ali pozavarovalnica, zavarovalnica ali pozavarovalnica iz tretje države, zavarovalni holding ali mešani finančni holding bodisi posredno ali neposredno odvisen od drugih podjetij znotraj iste skupine bodisi od katere koli fizične ali pravne osebe, ki je s podjetji znotraj te skupine povezana s tesnimi povezavami, za namene izpolnjevanja pogodbenih in drugih plačljivih in neplačljivih obveznosti;“; (f)točka 22 se spremeni: (i)v točki (a) se besede „točki (14) člena 4(1) Direktive 2004/39/ES“ nadomestijo z besedami „členu 4(1), točka 21, Direktive 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta; ___________________________________ * Direktiva 2014/65/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o trgih finančnih instrumentov ter spremembi Direktive 2002/92/ES in Direktive 2011/61/EU (UL L 173, 12.6.2014, str. 349).“; (ii)v točki (b)(i) se besede „Direktive 2004/39/ES“ nadomesti z „Direktive 2014/65/EU“; (g)točka 25 se spremeni: (i)v točki (a) se besede „členov 4(1), (5) in (21) Direktive 2006/48/ES“ nadomestijo z besedami „člena 4(1), točke 1, 18 in 26, Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta; ______________________________ * Uredba (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (UL L 176, 27.6.2013, str. 338).“; (ii)v točki (c) se besede „Direktive 2004/39/ES“ nadomesti z besedami „Direktive 2014/65/EU“; (h)točka 27 se spremeni: (i)v točki (c) se točka (ii) nadomesti z naslednjim: „(ii) neto promet v višini 13 600 000 EUR v smislu člena 2, točka 5, Direktive 2013/34/EU“; (ii)besede „Direktive 83/349/EGS“ se nadomesti z besedami „Direktive 2013/34/EU“; (i)doda se naslednja točka 41:

„(41) ‚regulirano podjetje‘ pomeni ‚regulirano osebo‘ v smislu člena 2(4) Direktive 2002/87/ES ali institucijo za poklicno pokojninsko zavarovanje v smislu člena 6(1) Direktive (EU) 2016/2341.“; (6)v členu 18(1) se doda naslednja točka (i): „(i) navede, ali je bila prošnja za dovoljenje za začetek opravljanja dejavnosti neposrednega zavarovanja ali pozavarovanja ali za začetek opravljanja dejavnosti drugega reguliranega podjetja ali distributerja zavarovalnih produktov v drugi državi članici zavrnjena ali umaknjena, ter razloge za zavrnitev ali umik.“; (7)v členu 23(1) se doda naslednja točka (f): „(f) trgu, na katerem namerava zadevna zavarovalnica ali pozavarovalnica poslovati.“; (8)v členu 24(2), drugi pododstavek, se besede „Direktivi 2004/39/ES“ nadomesti z besedami „Direktivi 2014/65/EU“; (9)v členu 25 se doda naslednji odstavek: „Vsaka zavrnitev dovoljenja, vključno z navedbo podjetja, ki prosi zanj, in razlogi za zavrnitev, se priglasi Evropskemu nadzornemu organu (Evropskemu organu za zavarovanja in poklicne pokojnine) (EIOPA), ustanovljenemu z Uredbo (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta*. EIOPA vzdržuje posodobljeno podatkovno bazo s takimi informacijami in dovoli dostop do nje nadzornim organom. * Uredba (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 o ustanovitvi Evropskega nadzornega organa (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) in o spremembi Sklepa št. 716/2009/ES ter razveljavitvi Sklepa Komisije 2009/79/ES (UL L 331, 15.12.2010, str. 48).“; (10)v členu 25a se besede „Evropskemu nadzornemu organu (Evropskemu organu za zavarovanja in poklicne pokojnine) (EIOPA), ustanovljenemu z Uredbo (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta6“ nadomestijo z besedo „EIOPA“; (11)v členu 26 se doda naslednji odstavek 4: „4. Kadar se je treba posvetovati z več nadzornimi organi v skladu z odstavkom 1, lahko kateri koli zadevni nadzorni organ zaprosi nadzorni organ matične države članice za skupno oceno prošnje za dovoljenje. Nadzorni organ matične države članice pri sprejetju končne odločitve upošteva ugotovitve skupne ocene.“; (12)člen 29 se spremeni: (a)odstavka 3 in 4 se nadomestita z naslednjim: „3. Države članice zagotovijo, da se zahteve, ki jih določa ta direktiva, uporabljajo na način, ki je sorazmeren glede na naravo, obseg in zahtevnost tveganj, ki so del poslovanja zavarovalnice ali pozavarovalnice, zlasti tistih, ki so razvrščene kot podjetja z nizkim profilom tveganj. 4. Komisija zagotovi, da se v delegiranih aktih ter regulativnih in izvedbenih tehničnih standardih, ki jih sprejme, upošteva načelo sorazmernosti in tako zagotovi sorazmerna uporaba te direktive, zlasti v zvezi s podjetji z nizkim profilom tveganj. Osnutki regulativnih tehničnih standardov, ki jih EIOPA predloži v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1094/2010, osnutki izvedbenih tehničnih standardov, ki jih predloži v skladu s členom 15 navedene uredbe, ter smernice in priporočila, ki jih izda v skladu s členom 16 navedene uredbe, zagotavljajo sorazmerno uporabo te direktive, zlasti v zvezi s podjetji z nizkim profilom tveganj.“; (b)dodata se naslednja odstavka 5 in 6: „5. Komisija lahko sprejme delegirane akte, ki podrobneje določajo ali prilagajajo merila iz člena 29a(1), točke (e), (f) in (h). 6. EIOPA za zagotavljanje doslednih nadzornih praks pri uporabi sorazmernosti pripravi smernice za spodbujanje skupnih nadzornih orodij in s podrobnejšo opredelitvijo metodologije, ki se uporablja pri razvrščanju zavarovalnic in pozavarovalnic kot podjetij z nizkim profilom tveganj.“;

(13)vstavijo se naslednji členi 29a do 29e: „Člen 29a

Merila za opredelitev podjetij z nizkim profilom tveganj 1. Države članice zagotovijo, da se zavarovalnice in pozavarovalnice razvrstijo kot podjetja z nizkim profilom tveganj v skladu s postopkom iz člena 29b, kadar dve zaporedni poslovni leti pred tako razvrstitvijo izpolnjujejo naslednja merila: (a)za življenjske zavarovalnice in zavarovalnice, ki opravljajo dejavnosti življenjskega in neživljenjskega zavarovanja v skladu s členom 73, katerih zavarovalno-tehnične rezervacije, povezane z dejavnostmi življenjskega zavarovanja, predstavljajo 20 % ali več skupnih zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 in katerih letna bruto obračunana premija, povezana z dejavnostmi neživljenjskega zavarovanja, predstavlja manj kot 40 % skupne letne bruto obračunane premije, so izpolnjena vsa naslednja merila: (i)podmodul tveganja obrestne mere iz člena 105(5), točka (a), ni višji od 5 % zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76; (ii)zavarovalni posli, sklenjeni v državah članicah, ki niso matična država članica, v kateri je podjetje pridobilo dovoljenje v skladu s členom 14, ne presegajo 5 % njegove skupne letne bruto obračunane premije; (iii)zavarovalno-tehnične rezervacije, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 ne presegajo 1 000 000 000 EUR; (iv)naložbe v netradicionalne naložbe ne predstavljajo več kot 20 % skupnih naložb; (v)posli podjetja ne vključujejo pozavarovalnih poslov, ki presegajo 50 % njegovega skupnega letnega prihodka od bruto obračunanih premij. Merila iz točk (ii) in (v) se ne uporabljajo za lastne zavarovalnice ali lastne pozavarovalnice; (b)za zavarovalnice za neživljenjsko zavarovanje in zavarovalnice, ki opravljajo dejavnosti življenjskega in neživljenjskega zavarovanja v skladu s členom 73, katerih letni prihodek od bruto obračunanih premij, povezan z dejavnostmi neživljenjskega zavarovanja, predstavlja 40 % ali več njihovega celotnega letnega prihodka od bruto obračunanih premij in katerih zavarovalno-tehnične rezervacije, povezane z dejavnostmi življenjskega zavarovanja, predstavljajo manj kot 20 % njihovih skupnih zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 so izpolnjena vsa naslednja merila: (i)povprečni kombinirani delež brez pozavarovanja v zadnjih treh letih je manjši od 100 %; (ii)zavarovalni posli, sklenjeni v državah članicah, ki niso matična država članica, v kateri je podjetje pridobilo dovoljenje v skladu s členom 14, ne presegajo 5 % njegove skupne letne bruto obračunane premije; (iii)letna bruto obračunana premija ne presega 100 000 000 EUR; (iv)vsota letnih bruto obračunanih premij v razredih 3 do 7, 14 in 15 oddelka A Priloge I ni višja od 30 % skupnih letnih obračunanih premij za posle neživljenjskega zavarovanja; (v)naložbe v netradicionalne naložbe ne predstavljajo več kot 20 % skupnih naložb; (vi)posli podjetja ne vključujejo pozavarovalnih poslov, ki presegajo 50 % njegovega skupnega prihodka od bruto obračunanih premij. Merila iz točk (ii) in (vi) se ne uporabljajo za lastne zavarovalnice ali lastne pozavarovalnice; (c)za zavarovalnice, ki opravljajo dejavnosti življenjskega in neživljenjskega zavarovanja v skladu s členom 73, katerih zavarovalno-tehnične rezervacije, povezane z dejavnostmi življenjskega zavarovanja, predstavljajo 20 % ali več njihovih skupnih zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 in katerih letni prihodek od bruto obračunanih premij, povezan z dejavnostmi neživljenjskega zavarovanja, predstavlja 40 % ali več njihovega skupnega letnega prihodka od bruto obračunanih premij, so izpolnjena vsa naslednja merila: (i)podmodul tveganja obrestne mere iz člena 105(5), točka (a), ni višji od 5 % zavarovalno-tehničnih rezervacij, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76;

(ii)povprečni kombinirani delež brez pozavarovanja v zadnjih treh letih je manjši od 100 %; (iii)zavarovalno-tehnične rezervacije, vključno z izterljivimi zneski iz pozavarovalnih pogodb in namenskih družb, iz člena 76 ne presegajo 1 000 000 000 EUR; (iv)letna bruto obračunana premija ne presega 100 000 000 EUR; (v)zavarovalni posli, sklenjeni v državah članicah, ki niso matična država članica, v kateri je podjetje pridobilo dovoljenje v skladu s členom 14, ne presegajo 5 % njegove skupne letne bruto obračunane premije; (vi)vsota letne bruto obračunane premije v razredih 3 do 7, 14 in 15 oddelka A Priloge I ni višja od 30 % skupnih letnih obračunanih premij za posle neživljenjskega zavarovanja; (vii)naložbe v netradicionalne naložbe ne predstavljajo več kot 20 % skupnih naložb; (viii)posli podjetja ne vključujejo pozavarovalnih poslov, ki presegajo 50 % njegovega skupnega letnega prihodka od bruto obračunanih premij. Merila iz točk (v) in (viii) se ne uporabljajo za lastne zavarovalnice ali lastne pozavarovalnice. Za namene tega člena tradicionalne finančne naložbe obsegajo obveznice, lastniške vrednostne papirje, denarna sredstva in njihove ustreznike ter vloge, skupne naložbe pa sestavljajo vsa sredstva, vključno z izved