o spremembi prilog IV in V k Uredbi (EU) 2019/1021 Evropskega parlamenta in Sveta o obstojnih organskih onesnaževalih

Okvir politike

Obstojna organska onesnaževala so kemikalije, ki ostanejo v okolju, se kopičijo v organizmih in imajo lahko resne škodljive učinke na zdravje ljudi ali okolje. Ta ocena učinka obravnava možnosti za spremembo pragov, ki se uporabljajo za nekatera obstojna organska onesnaževala v odpadkih in so določeni v Prilogi IV k uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih. Če so obstojna organska onesnaževala prisotna v odpadkih v koncentracijah, ki so v višini teh pragov ali nad njimi, odpadkov ni mogoče reciklirati; v večini primerov bi jih bilo treba odstraniti tako, da se obstojna organska onesnaževala, ki jih vsebujejo, uničijo ali ireverzibilno pretvorijo.

V čem je težava?

Uredba o obstojnih organskih onesnaževalih zajema skupaj 26 obstojnih organskih onesnaževal (ali skupin snovi), vendar ta ocena učinka obravnava omejeno število obstojnih organskih onesnaževal, ki:

·so že navedena v uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih in za katere bi bilo mogoče utemeljiti poostritev mejnih vrednosti iz Priloge IV, da se njihove mejne vrednosti prilagodijo znanstvenemu in tehničnemu napredku: PBDE, HBCDD, SCCP, dioksini in furani ter dioksinom podobni PCB;

·so bila nedavno uvrščena med obstojna organska onesnaževala v okviru Stockholmske konvencije in jih je zato treba upoštevati v zakonodaji Unije (tj. uredbi o obstojnih organskih onesnaževalih): PFOA, dikofol in pentaklorofenol (PCP).

Ta obstojna organska onesnaževala se z omejenimi izjemami na splošno ne uporabljajo več v novih proizvodih v Evropi, vendar so zaradi pretekle uporabe še vedno prisotna v odpadkih. Če se odpadni materiali, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala (npr. plastika, les, papir), reciklirajo, lahko ta ponovno vstopijo v gospodarstvo, kar škoduje okolju in zdravju ljudi.

Določitev mejne vrednosti za te snovi določa način ravnanja z odpadki, ki vsebujejo obstojna organska onesnaževala, pri čemer je končni cilj zagotoviti okolju prijazno ravnanje s temi odpadki. Na splošno to pomeni, da bo treba odpadke, ki presegajo mejne vrednosti vsebnosti obstojnih organskih onesnaževal, uničiti ali ireverzibilno pretvoriti s sežiganjem ali drugimi dovoljenimi postopki odstranjevanja, s čimer se prepreči ponovni vstop obstojnih organskih onesnaževal v gospodarstvo.

S tem ukrepom se lahko omeji uporaba sekundarnih surovin, ki bi jih sicer lahko pridobili iz odpadkov, s čimer se zmanjša možnost, da te snovi prispevajo h krožnemu gospodarstvu. Vendar lahko to pripomore tudi k izboljšanju zaupanja v sekundarne surovine v smislu njihove stopnje kontaminacije. Posledična nadomestitev sekundarnega materiala s primarnim materialom ima prav tako lahko škodljive učinke, saj pogosto prispeva k emisijam toplogrednih plinov.

Kaj želimo doseči?

Posebni cilj pobude je določiti ali ponovno pregledati mejne vrednosti za to omejeno število obstojnih organskih onesnaževal v odpadkih, in sicer tako, da se doseže najboljše možno ravnovesje med tremi splošnimi cilji, ki so:

·prehod na visokokakovostne cikle materialov, ki ne vsebujejo toksičnih snovi;

·povečanje recikliranja in krožnosti;

·zmanjšanje emisij toplogrednih plinov.

Z vzpostavitvijo pravega ravnovesja se bo zagotovilo okolju prijazno ravnanje z odpadki obstojnih organskih onesnaževal. S tem se bo dosegel krovni cilj uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih, tj. varovanje zdravja ljudi in okolja, ter zagotovilo, da bo ukrep v največji možni meri prispeval tudi k ciljem v zvezi s podnebjem in krožnim gospodarstvom iz evropskega zelenega dogovora.

Katere možnosti so na voljo?

·Možnost politike 1: Osnovni scenarij – predpostavlja se, da se seznam snovi ne spremeni in se nove mejne vrednosti ne določijo.