EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 19.11.2020 COM(2020) 743 final Priporočilo SKLEP SVETA o pooblastilu za začetek pogajanj o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PRIPOROČILA V globaliziranem svetu, v katerem so huda kazniva dejanja in terorizem vedno bolj nadnacionalni in raznovrstni, bi morali biti organi kazenskega pregona in pravosodni organi ustrezno opremljeni za sodelovanje z zunanjimi partnerji, da bi lahko zagotovili varnost svojih državljanov. Zato bi morala biti Eurojustu omogočena sodelovanje in izmenjava osebnih podatkov s pravosodnimi organi tretjih držav v obsegu, ki je potreben za izpolnjevanje njegovih nalog. Trenutno ima Eurojust sporazume o sodelovanju, ki omogočajo izmenjavo osebnih podatkov, s Črno goro, Ukrajino, Moldavijo, Lihtenštajnom, Švico, Severno Makedonijo, ZDA, Islandijo, Norveško, Gruzijo, Albanijo in Srbijo. V skladu s členom 80(5) Uredbe 2018/1727 (v nadaljnjem besedilu: uredba o Eurojustu) so ti sporazumi o sodelovanju še naprej veljavni. Komisija je od 12. decembra 2019, ko se je začela uporabljati uredba o Eurojustu, in v skladu s Pogodbo odgovorna za pogajanja v imenu Unije o mednarodnih sporazumih s tretjimi državami o sodelovanju z Eurojustom in izmenjavi osebnih podatkov z njim. Eurojust lahko v skladu s poglavjem V uredbe o Eurojustu z delovnimi dogovori vzpostavi in vzdržuje sodelovanje z zunanjim partnerji, če je to potrebno za izvajanje njegovih nalog. Vendar taki dogovori sami po sebi ne morejo biti pravna podlaga za izmenjavo osebnih podatkov. Komisija ob upoštevanju politične strategije, operativnih potreb pravosodnih organov po EU in potencialnih koristi tesnejšega sodelovanja na tem področju meni, da je treba v kratkem začeti pogajanja z desetimi tretjimi državami, da bi se uredilo sodelovanje Eurojusta s temi državami. Komisija je pri oceni prednostnih držav upoštevala operativne potrebe Eurojusta. Glede na osnutek Eurojustove strategije na področju zunanjih odnosov, ki je bil predložen Komisiji v pregled, je Eurojust opredelil posebne operativne potrebe po sodelovanju z Ljudsko demokratično republiko Alžirijo, Republiko Argentino, Bosno in Hercegovino, Republiko Kolumbijo, Arabsko republiko Egipt, Državo Izrael, Hašemitsko kraljevino Jordanijo, Republiko Libanon, Kraljevino Maroko, Republiko Tunizijo in Republiko Turčijo. Druge prednostne tretje države, ki jih je opredelil Eurojust, vključujejo Federativno republiko Brazilijo, Ljudsko republiko Kitajsko, Kanado, Združene arabske emirate, Zvezno republiko Nigerijo, Republiko Panamo, Združene mehiške države in Rusko federacijo. Komisija te operativne potrebe priznava, vendar je jasno, da po intenzivnosti niso enake. Sedanja raven sodelovanja je odvisna od različnih dejavnikov, kot je razpoložljivost kontaktnih točk Eurojusta v zadevni državi. Komisija zaradi omejenih virov ne more začeti pogajanj z vsemi temi tretjimi državami hkrati, zato meni, da je potrebna nadaljnja prednostna razvrstitev. Za Komisijo bi morala biti prva prednostna naloga poglobitev sodelovanja z državami kandidatkami in potencialnimi državami kandidatkami, saj bi morale biti te tretje države kar najbolj pripravljene na pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah na visoki ravni kot del pravnega reda EU. Komisija je svoje mnenje glede Bosne in Hercegovine ter Turčije izrazila v rednih poročilih za leto 2020. V obeh primerih bo sklenitev mednarodnega sporazuma, ki bo omogočil izmenjavo osebnih podatkov z Eurojustom, možna šele, ko bosta državi ustrezno spremenili svojo zakonodajo o varstvu podatkov. Druga prednostna naloga bi morala biti poglobitev sodelovanja z drugimi tretjimi državami, ki niso zaprosile za članstvo v Uniji, vendar imajo iz geografskih razlogov potencialno velik varnostni vpliv na Evropo, kot so države bližnjevzhodne in severnoafriške regije. Kot je navedeno zgoraj, so za Eurojust iz operativnih razlogov vse države iz te regije najpomembnejše prednostne tretje države. Ta izbira je tudi v skladu z Globalno strategijo za zunanjo in varnostno politiko Evropske unije. Tretja prednostna naloga bi morala biti zagotovitev čim večje doslednosti pri odnosih agencij s področja pravosodja in notranjih zadev, zlasti Europola in Eurojusta, s tretjimi državami, da bi se zagotovila možnost nadaljnjega ukrepanja v okviru sodelovanja na področju kazenskega pregona in pravosodja. Komisija trenutno želi – v imenu Europola – skleniti sporazume z osmimi od desetih zgoraj navedenih držav. Meni, da bi bilo koristno, da bi bila, kolikor je možno in izvedljivo, v ta prihodnja pogajanja vključena tako Eurojust kot tudi Europol, zaradi česar bi bila lahko pogajanja tudi bolj privlačna za zadevne tretje države. Glede na zgoraj navedeno Komisija torej Svetu priporoča, da bi morala najprej prejeti pooblastilo za pogajanja z naslednjimi tretjimi državami: Armenijo, Alžirijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo. Armenija je Eurojustu nedavno izrazila svojo željo po začetku sodelovanja z njim. Politični okvir Armenija Armenija je pomembna partnerica EU v okviru vzhodnega partnerstva in ima strateško lego na južnem Kavkazu. Leta 2017 je z EU podpisala Celoviti in okrepljeni sporazum o partnerstvu, ki vključuje približevanje zakonodaje na pomembnih področjih, kot so okolje, energija, promet in varstvo potrošnikov. Armenija in EU sta leta 2012 podpisali sporazum o poenostavitvi vizumskih postopkov in leta 2013 sporazum o ponovnem sprejemu oseb. Država se je po mirni demokratični revoluciji leta 2018 podala na pot reform, da bi izboljšala pravno državo in življenjski standard, vključno z reformo pravosodja in bojem proti korupciji. Nova vlada je poudarila skupne vrednote z EU in sporazum z EU opredelila kot podlago za domače reforme. Armenija je članica Evrazijske gospodarske unije in Organizacije pogodbe o kolektivni varnosti, ki ju vodi Rusija. EU podpira izvajanje reform na področju pravosodja in boja proti korupciji z dialogom med EU in Armenijo o pravosodni politiki. Zato so bile leta 2019 sprejete reformne strategije v skladu z evropskimi standardi. Njihovo izvajanje bo podprto s programom, vrednim 30 milijonov EUR, v okviru dodelitve proračunskih sredstev za leto 2020.



Alžirija Alžirija je partnerica strateškega pomena za EU, tako zaradi svoje lege na območju Magreba kot tudi zaradi vloge, ki jo ima na regionalni ravni in v Afriški uniji. Strateško gledano je Alžirija država osrednjega interesa v Sredozemlju in ključna akterka pri procesu stabilizacije regije na območju Sahare in Sahela. Država je izjemno dejavna pri boju proti terorizmu na svojem ozemlju. Prioritete partnerstva med EU in Alžirijo, sprejete marca 2017, vključujejo migracije in varnost. Oktobra 2017 sta EU in Alžirija vzpostavili neformalni dialog na visoki ravni o boju proti terorizmu in regionalni varnosti ter izrazili pripravljenost za okrepitev dvostranskega sodelovanja na področju varnosti in boja proti terorizmu. Zlasti so bila opredeljena naslednja kritična področja, na katerih obstaja velik potencial za sodelovanje: deradikalizacija, sodelovanje med Europolom in Alžirijo, boj proti organiziranemu kriminalu, vključno z nedovoljeno trgovino s strelnim orožjem in kibernetsko kriminaliteto, boj proti financiranju terorizma in forenzične preiskave. Alžirija in EU sta članici Globalnega foruma za boj proti terorizmu. V Alžiriji je tudi eden od regionalnih centrov odličnosti za zmanjševanje kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih tveganj, ki ga financira EU. Bosna in Hercegovina

Bosna in Hercegovina je ključna partnerica Evropske unije. Na vrhu Evropskega sveta v Solunu junija 2003 je bila skupaj z drugimi zahodnobalkanskimi državami opredeljena kot potencialna kandidatka za članstvo v EU. Februarja 2016 je zaprosila za članstvo v EU in septembra 2016 je Evropski svet pozval Evropsko komisijo, naj predloži svoje mnenje o utemeljenosti prošnje Bosne in Hercegovine. Komisija je maja 2019 sprejela svoje mnenje in spremno analitično poročilo o prošnji Bosne in Hercegovine za članstvo v EU. V mnenju je opredeljenih 14 ključnih prednostnih nalog, ki jih mora izpolniti Bosna in Hercegovina, da bi bil zanjo priporočen začetek pristopnih pogajanj, in sicer na področjih demokracije/funkcionalnosti, pravne države, temeljnih pravic in reforme javne uprave. Bosna in Hercegovina je leta 2018 podpisala skupni akcijski načrt EU in Zahodnega Balkana za boj proti terorizmu, ki določa konkretne ukrepe za povečano sodelovanje pri boju proti terorizmu in preprečevanju radikalizacije v naslednjih dveh letih. V tem okviru med EU ter Bosno in Hercegovino redno poteka dialog o politiki boja proti terorizmu. Osredotočen je na izvajanje strateškega okvira in notranje usklajevanje, zlasti v zvezi s preprečevanjem nasilnega ekstremizma, ustreznim kaznovanjem tujih terorističnih borcev in njihovim poznejšim ponovnim socialnim vključevanjem, nedovoljeno trgovino z orožjem, nadzorom meje, financiranjem terorizma, regionalnim in mednarodnim sodelovanjem pri celovitem izvajanju sporazuma z Europolom ter sklenitvijo sporazuma z Eurojustom. Bosna in Hercegovina je prvič vzpostavila kontaktne točke za Eurojust leta 2014, da bi se lahko začela pogajanja za sklenitev sporazuma o sodelovanju. Pozneje je bila ustanovljena tudi strokovna skupina za pripravo dela v fazi pred pogajanji o sporazumu o sodelovanju. Po začetku veljavnosti nove uredbe o Eurojustu decembra 2019 so bosanski organi aprila 2020 Eurojustu poslali dopis, v katerem so izrazili svojo namero o začetku formalizacije sodelovanja z delovnim dogovorom. Egipt Egipt je pomembna partnerska država EU in bi lahko imel osrednjo vlogo pri spodbujanju miru, blaginje in stabilnosti v regiji južnega sosedstva. Splošni okvir za sodelovanje med EU in Egiptom je pridružitveni sporazum, ki velja od leta 2004. V skupno dogovorjenih prioritetah partnerstva med EU in Egiptom za obdobje 2017–2020 so opredeljena glavna področja sodelovanja. Med temi so: (1) razvoj trajnostnega in sodobnega gospodarstva ter socialni razvoj Egipta; (2) krepitev sodelovanja na področju zunanje politike; (3) poglobitev sodelovanja v procesu stabilizacije, zlasti na področju dobrega upravljanja, človekovih pravic, varnosti in migracij. Prednostne naloge partnerstva se nanašajo na možnost razvoja pravosodnega sodelovanja v kazenskih in civilnih zadevah. Na 7. seji pododbora za pravosodje in varnost novembra 2019 sta strani opravili celovit pogovor o več vprašanjih v skupnem interesu, zlasti o pravosodnem sodelovanju, boju proti terorizmu ter boju proti drogam in organiziranemu kriminalu. Eurojust je na 2. srečanju v okviru dialoga o migracijah med EU in Egiptom julija 2019 tihotapljenje migrantov opredelil kot potencialno področje sodelovanja z egiptovskimi pravosodnimi organi in organi kazenskega pregona. EU priznava ključno vlogo Egipta pri regionalni varnosti in stabilnosti, upravljanju migracij in prizadevanjih za boj proti terorizmu ter opozarja na potrebo, da mora država v tej vlogi v celoti spoštovati mednarodno pravo človekovih pravic. EU je na zasedanju Sveta ZN za človekove pravice 10. marca 2020 spomnila na pomen spoštovanja svobode izražanja na spletu in drugje, medijev, mirnega zbiranja in združevanja v Egiptu ter na potrebo po prenehanju neupravičenega omejevanja prostora za civilno družbo, vključno z zamrzovanjem sredstev, prepovedjo potovanja in dolgotrajnim priporom pred začetkom sojenja. Izrael Pravni okvir za odnose med EU in Izraelom je pridružitveni sporazum med EU in Izraelom, ki velja od leta 2000. Akcijski načrt EU in Izraela, ki zajema vsa področja sodelovanja, je bil sprejet leta 2005, konec leta 2018 pa podaljšan s soglasno odločitvijo Sveta. Za EU in Izrael je boj proti varnostnim grožnjam prioriteta in v svojem dialogu izražata vzajemni interes za učinkovito sodelovanje. Eno od pomembnih področij je sodelovanje pri boju proti terorizmu: opravljeni so bili že trije dialogi med EU in Izraelom na temo boja proti terorizmu in varnosti, in sicer marca 2015, septembra 2016 in junija 2018. Na teh srečanjih sta se strani dogovorili, da bosta sodelovali na področjih, kot so boj proti nasilnemu ekstremizmu, financiranju terorizma in nekonvencionalnemu terorizmu, varnost v letalstvu in prometu ter kibernetska kriminaliteta. Izraelski organi so izrazili interes za poglobitev sodelovanja z agencijami EU na področju pravosodja in notranjih zadev. EU in Izrael razpravljata o pravosodnem sodelovanju v civilnih in kazenskih zadevah v okviru letne seje pododbora za pravosodje in notranje zadeve. Zadnja je bila decembra 2019. Izrael je del štiriletne strategije sodelovanja, ki jo je pripravil Eurojust ob upoštevanju svojih operativnih potreb. Država je v svojem dialogu z EU poudarila stališče, da je mreža Eurojusta zelo pomembno orodje. V skladu s sklepi Sveta iz leta 2012 je treba v vse sporazume z Izraelom vključiti „ozemeljsko določbo“, ki področje uporabe izrecno omejuje na sam Izrael in izključuje zasedena ozemlja: „V vseh sporazumih med Državo Izrael in EU mora biti nedvoumno in izrecno navedeno, da se ne uporabljajo za ozemlja, ki jih je Izrael zasedel leta 1967.“ Jordanija Jordanija je ena ključnih partneric EU, zlasti zaradi svoje vloge pri spodbujanju stabilnosti, zmernosti in medverske tolerance na Bližnjem vzhodu. Država se sooča z velikimi gospodarskimi, družbenimi in varnostnimi izzivi. Zlasti gosti več kot 650 000 registriranih sirskih beguncev (približno 10 % jordanskega prebivalstva pred krizo v Siriji), pa tudi druge skupine beguncev. EU in Jordanija sta vzpostavili trdno partnerstvo na številnih področjih in ju od leta 2002 povezuje pridružitveni sporazum (od leta 2010 ima Jordanija prednostni status). Decembra 2016 sta sprejeli prioritete za partnerstvo EU-Jordanija kot okvir politike, ki velja do 31. decembra 2020, ter pakt EU-Jordanija za obdobje 2016–2018. S prioritetami partnerstva sta potrdili svoje cilje in predlagali okrepitev sodelovanja na področju treh glavnih stebrov v vzajemnem interesu: (1) zunanja in varnostna politika, vključno z bojem proti terorizmu in preprečevanjem nasilnega ekstremizma; (2) gospodarsko področje, da bi se ohranila makroekonomska stabilnost Jordanije ter okrepila njen socialni in gospodarski razvoj; (3) krepitev upravljanja, pravne države, demokratičnih reform in človekovih pravic. Seja pododbora EU-Jordanija na temo pravosodja in varnosti, ki je potekala 15. februarja 2018 v Amanu, je bila priložnost za nadaljnjo razpravo o možnostih krepitve pravosodnega sodelovanja med EU in Jordanijo. Pakt EU-Jordanija vključuje vzajemne zaveze, s katerimi obe strani izpolnjujeta zaveze, ki sta jih dali februarja 2016 na konferenci v Londonu o podpori Siriji in širši regiji. Te zaveze so bile utrjene na konferenci o podpori prihodnosti Sirije in širše regije, ki je potekala 5. aprila 2017 v Bruslju, tudi z vidika krepitve odpornosti Jordanije proti posledicam krize v Siriji. Jordanija ostaja ključna partnerica EU na Bližnjem vzhodu in pomembno je, da ima še naprej konstruktivno vlogo pri stabilnosti v tej regiji. Država je nenehno pod številnimi pritiski, ki so med drugim regionalne, gospodarske in socialne narave. Že dlje časa gosti veliko število sirskih beguncev. Pandemija COVID-19 je dodala znaten pritisk na zdravstveni sektor in pomeni nadaljnje velike socialno-ekonomske izzive.

Libanon EU in Libanon se spopadata s skupnimi izzivi, povezanimi z dolgotrajnimi krizami in nestabilnostjo v regiji. Partnerstvo med EU in Libanonom je trdno in zajema številna področja, navedena v pridružitvenem sporazumu, ki velja od leta 2006. Libanon se spoprijema z resnimi političnimi, gospodarskimi, socialnimi in varnostnimi izzivi, zlasti z doslej najhujšo gospodarsko in finančno krizo, ki se je zaradi vpliva pandemije COVID-19 še zaostrila. Konflikt v Siriji, ki traja že devet let in zaradi katerega se povečujejo sistemske slabosti Libanona, še naprej ustvarja pritisk na institucije in infrastrukturo države ter škodi njeni socialno-ekonomski stabilnosti. Libanon gosti več kot milijon registriranih sirskih beguncev poleg približno 300 000 palestinskih beguncev, ki so bili prisotni že pred tem, in je torej država z največjim deležem beguncev na prebivalca na svetu. Leta 2016 sta EU in Libanon podpisala tudi pakt, ki vsebuje vzajemne zaveze in prednostne ukrepe za izboljšanje življenjskih razmer tako sirskih beguncev kot tudi gostiteljskih skupnosti, v skladu z izjavo o nameri, sprejeto na konferenci v Londonu februarja 2016. Zaveze, ki sta jih obe strani obnovili na zaporednih konferencah v Bruslju (2017–2020) o podpori prihodnosti Sirije in širše regije, so še utrdile skupno odgovornost za odpravo posledic krize v Siriji. Partnerstvo med EU in Libanonom je trdno in zajema sodelovanje na številnih področjih, opredeljenih v pridružitvenem sporazumu. EU in Libanon sta 11. novembra 2016 sprejela prioritete partnerstva, ki vzpostavljajo okvir politike za obdobje 2016–2020. V prioritetah partnerstva je bila izražena zaveza nadaljnji poglobitvi vezi na podlagi treh glavnih stebrov, ki so v vzajemnem interesu in pomenijo skupne izzive: (1) varnost in boj proti terorizmu; (2) upravljanje in pravna država; (3) spodbujanje rasti in delovnih mest. Na tematskem srečanju EU in Libanona o varnosti in pravosodju, ki je potekalo 3. oktobra 2018 v Bejrutu, je bil poudarjen pomen vprašanj varnosti in pravosodja kot sestavnega dela partnerstva med EU in Libanonom. Dosežen je bil dogovor o razširitvi pravosodnega sodelovanja, tudi s preučitvijo možnosti za krepitev sodelovanja z Eurojustom v ta namen. Libanon se trenutno spopada z resnimi socialno-ekonomskimi izzivi, ki jih še povečujeta sirski konflikt in pandemija COVID-19. Maroko Maroko je ključna sosednja in partnerska država EU. V vedno bolj nestanovitnih regionalnih razmerah pomeni element stabilnost v Magrebu ter potencialno most med Evropo in podsaharsko Afriko. EU in Kraljevina Maroko že več kot 50 let gradita dolgoročno partnerstvo, podprto z več političnimi in gospodarskimi sporazumi. Maroko in EU sta leta 1996 podpisala evro-sredozemski pridružitveni sporazum, ki je začel veljati leta 2000. Okrepila sta dvostranske odnose na številnih področjih, vključno s političnim in varnostnim sodelovanjem, gospodarskimi in finančnimi odnosi ter socialnimi in človeškimi odnosi. Poleg tega ima Maroko od leta 2008 prednostni status v okviru evropske sosedske politike. Akcijski načrt 2013–2017 za izvajanje prednostnega statusa, ki je bil podaljšan leta 2018 in leta 2019, zajema širok nabor področij sodelovanja, vključno s sodelovanjem na področjih pravosodja in notranjih zadev, kot so boj proti organiziranim kriminalnim mrežam, upravljanje meja ter pravosodno in policijsko sodelovanje. Po upočasnitvi dvostranskih odnosov zaradi sodbe Sodišča Evropske unije iz decembra 2015 o geografskem področju uporabe pridružitvenega sporazuma sta se EU in Maroko ponovno dogovorila o zadevnih pravnih instrumentih glede na sodno prakso Sodišča in se v začetku leta 2019 dogovorila o ponovni vzpostavitvi njunega partnerstva. To je bilo uradno potrjeno na 14. seji pridružitvenega sveta 27. junija 2019, na kateri je bila sprejeta ambiciozna skupna politična izjava. V skupni izjavi je navedenih več ključnih področij, na katerih nameravata Maroko in EU v prihodnjih letih poglobiti svoje sodelovanje. Konkretno so zajeta štiri strateška področja (vrednote, ekonomska in socialna kohezija, znanje in varnost) ter dve ključni vodoravni osi (mobilnost/migracije in podnebje/okolje). S ponovno vzpostavitvijo odnosov je bilo omogočeno tudi nadaljevanje struktur dialoga, ki izhajajo iz pridružitvenega sporazuma, pri čemer pododbori zlasti vključujejo dialog na številnih področjih, kot so pravosodje in varnost ali politično sodelovanje. Hkrati je bilo močno povečano operativno sodelovanje na področjih, povezanih z varnostjo in upravljanjem meja, vključno z bojem proti tihotapljenju migrantov, trgovini z ljudmi in drugim kriminalnim mrežam. Poleg tega je Maroko razvil tesno dvostransko sodelovanje z državami članicami EU na področju boja proti terorizmu. Maroko je član svetovne koalicije za boj proti Daišu in od leta 2016 sopredseduje Globalnemu forumu za boj proti terorizmu. Gosti tudi enega od regionalnih centrov odličnosti za zmanjševanje kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih tveganj, ki ga financira EU. Tunizija Tunizija je pomembna partnerica EU, zgled demokratičnega prehoda in steber stabilnosti v regiji. Začetki odnosov med EU in Tunizijo segajo v leto 1976, velik zagon pa so dobili leta 1995, ko sta Tunizija in EU podpisali pridružitveni sporazum, s katerim sta vzpostavili tesnejše vezi na vseh področjih sodelovanja. EU in Tunizija sta po revoluciji leta 2011 sklenili privilegirano partnerstvo (2012), ki vključuje povečano gospodarsko in trgovinsko povezovanje ter partnerstvo za mobilnost. EU od leta 2011 znatno podpira Tunizijo politično in finančno, pri čemer je svojo finančno pomoč podvojila, s čimer je Tunizija postala ena od največjih prejemnic pomoči EU na prebivalca. EU močno podpira utrjevanje demokratičnega prehoda v Tuniziji ter izvedbo načrtovanih relevantnih političnih in gospodarskih reform. Vendar pa so varnostne razmere še naprej občutljive, zlasti zaradi nestabilnega regionalnega okolja. EU se je zavezala, da bo še poglobila obsežno sodelovanje s Tunizijo na področju varnosti, boja proti terorizmu ter preprečevanja nasilne radikalizacije in ekstremizma, vključno z izboljšanjem sodelovanja Tunizije z ustreznimi agencijami in organi EU, zlasti z Europolom. V zadnjih letih sta se razvili dve operativni/strateški partnerstvi, in sicer eno med tunizijsko nacionalno gardo in evropskimi žandarskimi silami (EGF) v zvezi z zmogljivostmi za boj proti terorizmu, drugo pa med policijsko akademijo Carthage Salambo ter Agencijo EU za usposabljanje na področju preprečevanja, odkrivanja in preiskovanja kaznivih dejanj (CEPOL). Dejavnost organiziranega tihotapljenja migrantov se je od leta 2017 povečala. Izvajanje sodnih postopkov proti tihotapcem/trgovcem z ljudmi je kritičnega pomena in EU je zavezana temu, da bo še naprej ponujala strokovno podporo Eurojusta in Europola. V ta namen je še vedno pomembna izmenjava informacij in analiz. Poleg tega bi bilo koristno tudi okrepljeno sodelovanje v zvezi s ponarejanjem listin, kar je področje kaznivih dejanj, ki je povezano s tihotapljenjem migrantov. Turčija Turčija je ključna partnerica Evropske unije. Evropski svet je decembra 1999 Turčiji odobril status države kandidatke, oktobra 2005 pa so se začela pristopna pogajanja. Na srečanju na vrhu EU-Turčija 29. novembra 2015 je bilo dogovorjeno, da se politični dialog razširi in okrepi na vseh področjih, vključno z zunanjo in varnostno politiko, migracijami in bojem proti terorizmu. Turčija in EU sta ponovno izrazili svojo zavezanost boju proti grožnji, ki jo predstavlja Daiš, pa tudi grožnji, ki jo predstavlja Kurdska delavska stranka (PKK). Izjava EU in Turčije z dne 18. marca 2016 se je nanašala na migracijsko krizo. Predsednik Evropskega sveta in predsednica Komisije sta se 9. marca 2020 sestala s predsednikom Turčije, s katerim sta se dogovorila o okrepitvi izvajanja Izjave EU in Turčije. Poglobitev sodelovanja z Eurojustom je pomembna, da bi država izpolnila vse preostale zahteve v okviru načrta za liberalizacijo vizumskega režima. Evropska unija je dialog s Turčijo o liberalizaciji vizumskega režima začela 16. decembra 2013. Ta dialog temelji na načrtu, ki opredeljuje zahteve, ki jih mora Turčija izpolniti, da bi se uvrstila na seznam držav, katerih državljani ne potrebujejo vizumov. Medtem sta Turčija in Eurojust vzpostavila kontaktne točke za lažjo izmenjavo neobčutljivih informacij. Turške kontaktne točke se tudi udeležujejo srečanj Evropske pravosodne mreže. Eurojust in turški organi so si izmenjali dopise o nadaljnjem praktičnem sodelovanju. Turški organi so 2. maja 2016 pisali Eurojustu in formalno potrdili svojo namero za čimprejšnjo sklenitev sporazuma o sodelovanju in okrepitev praktičnega sodelovanja v vmesnem času. Ključnega pomena bo, da se turške kontaktne točke hitro odzovejo na zahteve po informacijah in sodelovanju, poslane prek Eurojusta, in ustrezno nadalje ukrepajo ter da sodelujejo na strateških srečanjih na temo organiziranega kriminala in terorizma. Eurojust je 3. maja 2016 odgovoril turškim organom in Turčijo povabil na taktično srečanje Eurojusta na temo terorizma ter poleg tega predlagal dejavno udeležbo turških sodnikov in tožilcev na Eurojustovih dogodkih v zvezi s poglobljenim sodelovanjem v kazenskih zadevah ter izmenjavo informacij in dobrih praks. Pogovori v zadnjih letih niso napredovali, vendar so bili stiki leta 2019 ponovno vzpostavljeni. 2.PRAVNI ELEMENTI PRIPOROČILA Uredba (EU) 2018/1727 o Agenciji Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) določa pravni okvir Eurojusta, zlasti njegove cilje, naloge, pristojnosti, določbe o varstvu podatkov in načine sodelovanja z zunanjimi partnerji.

To priporočilo je skladno z določbami uredbe o Eurojustu. Cilj tega priporočila je, da Svet Komisijo pooblasti, da se v imenu EU pogaja o prihodnjih sporazumih. Pravna podlaga za to, da Svet odobri začetek pogajanj, je člen 218(3) in (4) PDEU. V skladu s členom 218 Pogodbe o delovanju Evropske unije se Komisija imenuje za pogajalca Unije za sklenitev sporazumov med Evropsko unijo in tretjimi državami, opredeljenimi v tem priporočilu, o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in pristojnimi organi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah v navedenih tretjih državah. Priporočilo SKLEP SVETA o pooblastilu za začetek pogajanj o sporazumih med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo o sodelovanju med Agencijo Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) in organi teh tretjih držav, pristojnimi za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah SVET EVROPSKE UNIJE JE – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) ter zlasti člena 218(3) in (4) PDEU, ob upoštevanju priporočila Evropske komisije, ob upoštevanju naslednjega: (1)Uredba (EU) 2018/1727 Evropskega parlamenta in Sveta je bila sprejeta 14. novembra 2019 in se uporablja od 12. decembra 2019. (2)Navedena uredba, zlasti njen člen 56, določa splošna načela za prenos osebnih podatkov, ki jih Agencija Evropske unije za pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah (Eurojust) prenese tretjim državam in mednarodnim organizacijam. Eurojust lahko osebne podatke prenese tretji državi na podlagi mednarodnega sporazuma, sklenjenega med Unijo in zadevno tretjo državo v skladu s členom 218 PDEU, ki določa ustrezne zaščitne ukrepe glede varstva zasebnosti ter temeljnih pravic in svoboščin posameznikov. (3)Začeti bi bilo treba pogajanja z namenom sklenitve takih sporazumov med Evropsko unijo ter Alžirijo, Armenijo, Bosno in Hercegovino, Egiptom, Izraelom, Jordanijo, Libanonom, Marokom, Tunizijo in Turčijo. (4)Komisiji bi moralo biti omogočeno, da se po potrebi posvetuje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov (ENVP) tudi med pogajanji o sporazumih in vsekakor pred sklenitvijo sporazumov. (5)Sporazumi bi morali spoštovati temeljne pravice in načela, priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti pravico do zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine, pravico do varstva osebnih podatkov iz člena 8 Listine ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča iz člena 47 Listine. Sporazume bi bilo treba uporabljati v skladu z navedenimi pravicami in načeli. (6)Sporazumi ne bi smeli vplivati na prenos osebnih podatkov ali druge oblike sodelovanja med organi, odgovornimi za zagotavljanje nacionalne varnosti, niti ne bi smeli vanje posegati. (7)Irsko zavezuje Uredba (EU) 2018/1727, zato sodeluje pri sprejetju tega sklepa. (8)V skladu s členoma 1 in 2 Protokola št. 22 o stališču Danske, ki je priložen Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije, Danska ne sodeluje pri sprejetju tega sklepa, ki zato zanjo ni zavezujoč in se v njej ne uporablja. (9)O tem sklepu in Prilogi k njemu je bilo opravljeno posvetovanje z ENVP in Evropskim odborom za varstvo podatkov, ki sta mnenje dala dne (datum) –