o izvajanju in učinku Direktive 2009/110/ES, zlasti o uporabi zahtev za skrbno in varno poslovanje institucij za izdajo elektronskega denarja

Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu

o izvajanju in učinku Direktive 2009/110/ES, zlasti o uporabi zahtev za skrbno in varno poslovanje institucij za izdajo elektronskega denarja

1.UVOD

Komisija mora v skladu s členom 17 Direktive 2009/110/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja (v nadaljnjem besedilu: druga direktiva o elektronskem denarju) Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Evropski centralni banki najpozneje do 1. novembra 2012 predložiti poročilo, ki vsebuje celovito presojo izvajanja in učinka Direktive ter mu je, če je ustrezno, priložen predlog za njeno revizijo. To poročilo je odziv Komisije na to zahtevo.

Postopek pregleda druge direktive o elektronskem denarju temelji na dveh namenskih zunanjih študijah. Prva študija je zajemala presojo pravne skladnosti prenosa druge direktive o elektronskem denarju v 27 državah članicah in je bila končana aprila 2013. V drugi študiji, ki je bila končana konec leta 2014, je bil analiziran ekonomski učinek druge direktive o elektronskem denarju na trg elektronskega denarja. Poleg tega je Komisija upoštevala prispevke držav članic in zainteresiranih strani, ki jih je zbrala v okviru svojih svetovalnih odborov za politiko plačil malih vrednosti, pri čemer je od januarja 2017 posodobila podatke o številu institucij za izdajo elektronskega denarja, ki imajo dovoljenje, za katere velja izvzetje in ki čezmejno opravljajo plačilne storitve z enotnim dovoljenjem.

To poročilo zajema obdobje od leta 2009 do leta 2014. Priprava tega poročila je bila preložena, ker večina držav članic Direktive ni uspela prenesti do roka za prenos v nacionalno zakonodajo, ki je bil aprila 2011. Do roka za predložitev tega poročila, tj. 1. novembra 2012, je le 23 držav članic v celoti preneslo direktivo o elektronskem denarju v svojo nacionalno zakonodajo, pri čemer jo je večina teh držav prenesla pred kratkim. Takrat je imel trg elektronskega denarja premalo praktičnih izkušenj z drugo direktivo o elektronskem denarju, da bi lahko zagotovil uporabne povratne informacije o dejanskih učinkih nove zakonodaje. Po mnenju Komisije je bilo pomembno tudi, da se upoštevajo rezultati postopka pregleda direktive o plačilnih storitvah, ki bo vplivala na pravni okvir za institucije za izdajo elektronskega denarja, saj se druga direktiva o elektronskem denarju na več mestih navzkrižno sklicuje na njen pravni okvir. Evropski parlament in Svet sta revidirano direktivo o plačilnih storitvah (drugo direktivo o plačilnih storitvah) sprejela konec leta 2015, veljati pa je začela 13. januarja 2016.

Komisija je 5. julija 2016 sprejela tudi zakonodajni predlog za spremembo četrte direktive o preprečevanju pranja denarja ((EU) 2015/849), da bi obravnavala bolj nedavna tveganja financiranja terorizma, ki so bila odkrita po terorističnih napadih v Parizu (COM(2016) 450 final). Ta predlog bo verjetno vplival tudi na trg elektronskega denarja v Uniji, zlasti kadar gre za anonimne predplačniške instrumente, katerih raba bi lahko postala bolj omejena. V poročilu o drugi direktivi o elektronskem denarju ni bilo mogoče upoštevati tega najnovejšega razvoja, vendar bo treba vse morebitne spremembe okvira za preprečevanje pranja denarja/financiranja terorizma za te instrumente upoštevati pri morebitni reviziji druge direktive o elektronskem denarju.

V tem poročilu je opisan prenos druge direktive o elektronskem denarju (oddelek 3) ter so pregledani njena uporaba in dosedanji učinki (oddelek 4), vpliv nedavne revizije direktive o plačilnih storitvah (oddelek 5) ter razmerje med drugo direktivo o elektronskem denarju in četrto direktivo o preprečevanju pranja denarja (oddelek 6). Opredeljena so glavna nova vprašanja, ki izhajajo iz uporabe Direktive (oddelek 7), v oddelku 8 pa so navedeni nekateri sklepi. Priprava tega poročila se je začela pred sprejetjem veljavnih smernic za boljše pravno urejanje, zato presoja druge direktive o elektronskem denarju ni bila izvedena v skladu s temi smernicami.

2. OZADJE

Elektronski denar (e-denar) je digitalni ekvivalent denarju in lahko temelji na programski ali strojni opremi. Kartični e-denar, kot je e-denar, shranjen na predplačniški kartici ali v elektronski denarnici, se navadno šteje za e-denar na podlagi strojne opreme. Druga možnost je shranjevanje e-denarja na plačilnem računu na internetu. V tem primeru se šteje za e-denar na podlagi programske opreme.

Pravni okvir o elektronskem denarju je bil vzpostavljen z Direktivo 2000/46/ES o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti ter nadzoru skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja (v nadaljnjem besedilu: prva direktiva o elektronskem denarju).

V času pregleda prve direktive o elektronskem denarju leta 2006 je bilo iz podatkov o omejenem številu institucij za izdajo elektronskega denarja, ki imajo polno dovoljenje, in majhni količini izdanega elektronskega denarja razvidno, da elektronski denar v večini držav članic še ni zares uveljavljen. Številni so pozneje menili, da so nekatere določbe prve direktive o elektronskem denarju, zlasti kapitalske zahteve, ki jih morajo izpolnjevati institucije za izdajo elektronskega denarja, prestroge in tako ovirajo razvoj trga elektronskega denarja. V pregledu iz leta 2006 je bilo zlasti ob upoštevanju skorajšnjega sprejetja direktive o plačilnih storitvah ugotovljeno, da so potrebni dodatni ukrepi za spodbujanje vzpostavitve resničnega enotnega trga za storitve v zvezi z elektronskim denarjem v Evropski uniji.

Na podlagi tega je Komisija predlagala drugo direktivo o elektronskem denarju. Ta direktiva se osredotoča na posodobitev določb prve direktive o elektronskem denarju, s posebnim poudarkom na režimu skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja, ki zagotavlja skladnost z direktivo o plačilnih storitvah.

Evropski parlament in Svet sta drugo direktivo o elektronskem denarju sprejela leta 2009, njen cilj pa je bila vzpostavitev sodobnega in usklajenega pravnega okvira za izdajo in unovčevanje e-denarja, ki bi omogočil oblikovanje novih, inovativnih in varnih storitev v zvezi z elektronskim denarjem. V ta namen druga direktiva o elektronskem denarju zagotavlja popolnoma usklajen in poenostavljen sklop pravil v zvezi z izdajo dovoljenj institucijam za izdajo elektronskega denarja, krepi pa tudi pravice in obveznosti, povezane s sredstvi, ki jih unovčijo potrošniki. Uporablja se za ponudnike storitev v zvezi z elektronskim denarjem v vseh državah članicah EU ter na Islandiji, v Lihtenštajnu in na Norveškem.

Cilj druge direktive o elektronskem denarju je bil, da se s posodobitvijo pravil EU o elektronskem denarju, zlasti z uskladitvijo režima skrbnega in varnega poslovanja institucij za izdajo elektronskega denarja z zahtevami za plačilne institucije iz direktive o plačilnih storitvah, zagotovi dostop do trga novim podjetjem ter spodbudi resnična in učinkovita konkurenca med vsemi udeleženci na trgu, da bi se izboljšala učinkovitost in zmanjšali stroški plačil.





3.PRENOS DRUGE DIREKTIVE O ELEKTRONSKEM DENARJU