DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE

POVZETEK OCENE UČINKA

Spremni dokument k

Predlogu Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi večletnega načrta za staleže trske, sleda in papaline v Baltskem morju in ribištvo, ki izkorišča te staleže, o spremembi Uredbe (ES) št. 2187/2005 in razveljavitvi Uredbe (ES) št. 1098/2007

Ta dokument obsega poročilo o oceni učinka predloga večletnega načrta upravljanja za staleže trske, sleda in papaline v Baltskem morju. Večletni načrti upravljanja so zelo dragoceni za trajnostno upravljanje ribolovnih virov. Z določitvijo pravil za izkoriščanje staležev in povezanih ukrepov, potrebnih za upravljanje ribištva v zvezi z določenim ciljem, ob stabilnosti in predvidljivosti zagotavljajo tudi, da se staleži rib izkoriščajo v dogovorjenih omejitvah.

Upravljanje ribolova evropskih staležev rib temelji na previdnostnem pristopu in načelu največjega trajnostnega donosa (MSY). Namen previdnostnega pristopa je zagotoviti, da se posamezen stalež rib ohranja nad najmanjšimi velikostmi staleža, kar se imenuje previdnostna biomasa. Če se velikost staleža zmanjša pod to raven, obstaja povečano tveganje, da bo prizadeta sposobnost razmnoževanja staleža. V okviru previdnostnega pristopa se lahko upravljanje šteje za sredstvo, s katerim se prepreči nezaželeno stanje staleža. Nasprotno pristop največjega trajnostnega donosa temelji na ohranjanju staleža na zaželeni ravni in temu ustreznemu upravljanju. V EU je največji trajnostni donos običajno opredeljen kot delež rib, odvzet pri ribolovu, znan kot ribolovna umrljivost ali F. Z ohranjanjem ribolovne umrljivosti blizu ciljne vrednosti (pogosto znano kot F-MSY) se lahko zagotovi, da je skupni povprečni ulov, odvzet iz staleža, blizu največjemu ulovu, ki ga je mogoče odvzeti, ne da bi se pri tem škodovalo staležu. To se imenuje največji trajnostni donos.

Glavne vrste ribolova v Baltskem morju so povezane s trsko, sledom in papalino. Staleža trske v vzhodnem in zahodnem Baltskem morju se štejeta za ločena staleža. V Baltskem morju so številni različni staleži sleda, glavni stalež pa se nahaja v vzhodnem bazenu morja. Manjši staleži so v Botnijskem morju, Riškem zalivu in zahodnem Baltskem morju. Slednji stalež se drsti v zahodnem Baltskem morju, nato pa se zaradi hranjenja preseli v Skagerrak in vzhodno Severno morje. V Baltskem morju je en stalež papaline. Od sedmih staležev v Baltskem morju, ki se obravnavajo v tem dokumentu, se trenutno le trije staleži sleda (iz osrednjega Baltskega morja, Riškega zaliva in Botnijskega morja) izkoriščajo na ravneh, skladnih z največjim trajnostnim donosom.

Trenutno za staleže trske velja dolgoročni načrt upravljanja, ki pa ne upošteva več dejanskega stanja staležev. Cilji, določeni v načrtu, niso skladni s pristopom največjega trajnostnega donosa. Načrt je uvedel vzporedni sistem upravljanja staležev z omejitvijo ribolovnega napora, za katerega so znanstveniki pozneje ugotovili, da ni potreben. Glavno orodje za upravljanje pelagičnih staležev so letne omejitve ulova, ki jih določi Svet. Celoletni dovoljeni ulov in kvote temeljijo na letnih političnih dogovorih v Svetu in se lahko letno precej spreminjajo. Zato je zelo težko zagotoviti, da bo ribolovna umrljivost z največjim trajnostnim donosom skladna do leta 2015. Zaradi nepredvidljivosti na ravni prihodnjih ribolovnih možnosti gospodarska panoga težko načrtuje vnaprej, saj tvega, da bodo nastali dodatni stroški zaradi prilagajanja. Previsoke ali presežene letne omejitve ulova so prispevale k ohranjanju ribolovne umrljivosti nad ciljnimi vrednostmi, zaradi česar sta se zmanjšala donos in prihodek.

Za rešitev te težave so v tem dokumentu obravnavane tri možnosti politike: veljavna ureditev upravljanja in dva morebitna pristopa k pripravi načrtov upravljanja. Razlike med pristopi so povezane z glavnimi staleži, za katere so značilni biološki vplivi, tj. staleži trske iz vzhodnega Baltskega morja, staležem papaline in staležem sleda iz osrednjega Baltskega morja. Razlike so v ciljnih ribolovnih umrljivostih, ki se uporabljajo za te staleže; pristop A obsega razmeroma nizke ribolovne umrljivosti, ki so blizu veljavnim vrednostim za posamezno vrsto, pristop B pa obsega nekoliko višje ribolovne umrljivosti, ki so bolj skladne s pristopom za več vrst. V obeh primerih se možnosti 2 in 3 ne bi smeli šteti za posebna načrta sama po sebi, ampak za obsežna pristopa k načrtom upravljanja; da se določijo podrobnosti morebitnih načrtov upravljanja na tej podlagi, bodo potrebna posvetovanja in nadaljnje znanstveno delo.

Prednosti vključitve vseh zadevnih staležev v načrt upravljanja so jasne, saj bi prinesle stabilnost in predvidljivost ulovov, večjo verjetnost, da se doseže mednarodna obveznost glede doseganja največjega trajnostnega donosa do leta 2015, in dodano vrednost, ki jo lahko zagotovi načrt upravljanja. Zato imata možnosti 2 in 3 prednost pred možnostjo 1.

Mednarodna obveznost EU, da se do leta 2015 za zadevne staleže zagotovi trajnostni ribolov na ravni največjega trajnostnega donosa, je doseganje okoljskih koristi. Verjetno zmanjšanje ribolova bi prineslo tudi zmanjšanje emisij iz motorjev plovil.

Večletni načrt za staleže sleda in papaline bi zagotovil sistematično osnovo za določanje letnega celoletnega dovoljenega ulova na način, ki bi pelagičnemu sektorju zagotovil predvidljivost ulova, to pa bi pripomoglo k podpori poslovnega načrtovanja in stabilnosti dobave. Dodalo bi tudi vrednost, saj so načrti upravljanja običajno predpogoj, na podlagi katerega lahko ribištvo pridobi certifikat na primer od organizacije Marine Stewardship Council. Ribe, ulovljene v okviru certificiranih ribolovov, lahko dosežejo višjo ceno na trgu.

Manjše ribolovne možnosti lahko kratkoročno prinesejo malo manjši dobiček za ribiče in predelovalno industrijo ter lahko negativno vplivajo na potrošnike, vendar bo obnovitev stanja staleža zagotovila dolgoročne koristi glede dobička in trajnostnega ribolova. Poleg tega se zaradi začasnega zmanjšanja kvot običajno zviša cena zadevnega staleža.

Odprava sistema ribolovnega napora in zahteve glede ribolova na enem območju bo poenostavila zakonodajno okolje ter zmanjšala upravno breme za države članice in gospodarsko panogo.

Glede obeh možnosti v zvezi z načrtom upravljanja ima možnost 2 (pristop k načrtu upravljanja A z nižjimi ciljnimi ribolovnimi umrljivostmi za nekatere staleže) prednost pred možnostjo 3 (pristop k načrtu upravljanja B z višjimi ciljnimi ribolovnimi umrljivostmi za nekatere staleže). Razlike, ki jih imajo učinki obeh možnosti, so razmeroma majhne, vendar pri možnosti 3 obstaja povečano tveganje škodljivih okoljskih učinkov. Ciljne vrednosti ribolovne umrljivosti, uporabljene v možnosti 2, so dovolj zanesljive, da bi se jih lahko uporabilo v načrtu upravljanja, vendar je po mnenju odbora STECF za kakršne koli višje vrednosti (kot so vrednosti, uporabljene v možnosti 3) potrebno nadaljnje delo za vrednotenje povezanih tveganj. Možnost 2 predstavlja sklop načrtov upravljanja za posamezne vrste, možnost 3 pa bi pomenila korak k načrtu upravljanja za več vrst. Trenutno znanost, ki bi podprla ta korak, še ni na voljo, čeprav znanstveniki menijo, da bi bilo to mogoče v bližnji prihodnosti.

Izjava o omejitvi odgovornosti: Ta povzetek je zavezujoč samo za službe Komisije, ki sodelujejo pri njegovi pripravi, in ne vpliva na končno obliko odločitev Komisije.