[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 24.6.2009

COM(2009) 304 konč.

SPOROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Pregled okoljske politike za leto 2008 {SEC(2009)842}

PREGLED OKOLJSKE POLITIKE ZA LETO 2008

Uvod

EU se sooča z vse večjimi izzivi, ki so posledica nihanj cen surovin, hrane in energije, povečanih okoljskih pritiskov in gospodarske krize, ki ji ni para v zgodovini. Ti izzivi poudarjajo potrebo in priložnosti, da Evropa hitreje spreminja svoje gospodarstvo, tako da bo bolje izkoriščalo vire in ustvarjalo manj ogljikovega dioksida. Ta zadnji pregled okoljske politike, ki ga je pripravila sedanja Komisija, poudarja dosežke iz leta 2008, ki utirajo pot tej spremembi. Navaja glavne politične pobude, ki se izvajajo, in izzive, ki bodo zahtevali večje napore.

Nove priložnosti in izzivi v letu 2008 in po njem

Okoljska politika kot ena najpomembnejših nalog politike

Okoljska politika ni več postranska tema, ampak je postala ena najpomembnejših zadev politike. 96 % Evropejcev pravi, da je zanje varovanje okolja pomembno[1] in da so zelo zaskrbljeni glede pojavov, kot so podnebne spremembe in onesnaževanje.

Razmišljanja okoljske politike se vse bolj prenašajo na področja prometne, energijske, kmetijske, kohezijske, industrijske in raziskovalno-razvojne politike. Med drugim je cilj energijske politike prehod na nizkoogljično gospodarstvo. Vprašanja trajnostnega razvoja so podlaga odločitev o uporabi strukturnih skladov. Kmetijska politika vse bolj spodbuja trajnostno upravljanje zemlje in virov. „Zdravstveni pregled“ skupne kmetijske politike[2] iz novembra 2008 je predlagal nadaljnji premik financiranja EU v smeri razvoja podeželja in odmik od neposrednih plačil. Obveznost držav članic je, da uporabijo ta sredstva Skupnosti med drugim tudi za spopadanje z izzivi varovanja biotske raznovrstnosti in narave, obnovljivih energijskih virov, upravljanja z vodo in z odpadki, čistega transporta in podnebnih sprememb.

Kljub temu pa se mnogi trendi propadanja okolja ne obračajo na bolje. Napori in naložbe, potrebni za preusmeritev k nizkoogljičnemu in z viri varčnemu gospodarstvu, bodo znatni.

Kriza je priložnost, da gospodarstvo postane bolj ekološko

Nedavna gospodarska kriza je šokirala ves svet in dosegla vse dele gospodarskega sistema. V EU so nacionalne vlade, Evropska centralna banka in Komisija tesno sodelovale, da bi ponovno vzpostavile zaupanje, zavarovale prihranke, ohranile tok dosegljivih kreditov in izboljšale način upravljanja.

Kriza je velika priložnost, da postane naše gospodarstvo bolj „zeleno“ in da se položijo temelji za nizkoogljično in z viri varčno rast. V času, ko so naše politike še vedno pod vplivom gibanja navzdol, lahko močnejša okoljska politika pomaga spodbuditi gospodarsko okrevanje in trajno konkurenčnost EU. Evropski načrt za oživitev gospodarstva (European Economic Recovery Plan)[3], ki ga je sprejela Komisija novembra 2008, obsega ukrepe in orodja za izboljšanje energijske učinkovitosti, spodbujanje prodaje ekoloških proizvodov, razvijanje širokopasovne infrastrukture na področju informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT) ter čiste tehnologije za avtomobile in gradbeništvo.

Podnebne spremembe – ena izmed največjih groženj, s katerimi se sooča naš planet

Posledice podnebnih sprememb se že čutijo, raven gladine morja narašča, ekstremne vremenske razmere pa so pogostejše. Četrto ocenjevalno poročilo[4] Medvladnega odbora za podnebne spremembe je napovedalo, da bi se povprečne svetovne temperature površja lahko to stoletje povečale za 1,8–4,0 °C in, če ne bo učinkovitih ukrepov, dosegle prag, onkraj katerega postanejo katastrofalne spremembe veliko verjetnejše. Sternovo poročilo[5] o ekonomiki podnebnih sprememb je pokazalo, da so stroški neukrepanja bistveno večji kot stroški ukrepanja proti podnebnim spremembam.

Oktobra 2008 je letno poročilo o napredku[6] pri izvajanju Kjotskega protokola pokazalo, da so EU in večina njenih držav članic na dobri poti, da izpolnijo svoje obveznosti . Napovedi kažejo, da bo EU-15 dosegla svoj cilj zmanjšanja za 8 % z obstoječimi ukrepi, nakupom emisijskih kreditov od tretjih držav in gozdarskimi dejavnostmi, usmerjenimi v absorpcijo ogljika. Ukrepi, ki se še proučujejo, bi lahko omogočili dodatna zmanjšanja.

Vendar je EU povzročiteljica približno 10,5 % svetovnih emisij[7] in njeni napori ne bodo zadoščali za omiljenje podnebnih sprememb, če se ne bodo izvajali dodatni ukrepi po vsem svetu. Zdaj potekajo mednarodna pogajanja o svetovnem sporazumu o učinkovitih ukrepih proti podnebnim spremembam, ki naj bi se izvajali po letu 2012, ko prenehajo veljati obveznosti iz Kjotskega protokola. V to morajo biti vključeni vsi veliki povzročitelji emisij: ZDA, Kitajska, Indija in druge velike države v razvoju, za katere zdaj s Kjotskim protokolom niso določeni cilji za zmanjšanje emisij.

Decembra 2008 je Konferenca ZN o podnebju v Poznanju ocenila napredek, dosežen glede na načrt, sprejet leta 2007 na konferenci na Baliju, in dala dodatne politične smernice za pogajanja za obdobje po koncu veljavnosti Kjotskega protokola po letu 2012. Na konferenci sta bila vzpostavljena Prilagoditveni sklad Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC[8]) in Poznanjski program za prenos tehnologije, napredek pa je bil dosežen tudi glede več tehničnih zadev, na primer glede zmanjšanja emisij, ki nastajajo zaradi krčenja gozdov in degradacije gozdov. Najpomembneje pa je, da je bil v Poznanju določen program pogajanj, ki naj bi pripeljala do dokončnega dogovora na podnebni konferenci ZN decembra 2009 v Københavnu. Glede na vodilno vlogo, ki jo ima EU, bodo odločitve, ki bodo tam sprejete, zahtevale nadaljnje zakonodajno delo in dejavnost na več frontah v letu 2010 in po njem.

Paket ukrepov EU, povezanih s podnebjem in energijo

Predloge Komisije za celostno politiko glede podnebnih sprememb in energije je potrdil Svet marca 2007[9]. EU se je zavezala, da do leta 2020 zmanjša svoje emisije toplogrednih plinov (TGP) z ravni iz leta 1990 za 30 %, če se druge razvite države zavežejo, da izvedejo primerljiva zmanjšanja, oziroma za najmanj 20 %, če se slednje k temu ne zavežejo.

Januarja 2008 je Komisija na podlagi te zaveze izvedla konkretne ukrepe, tako da je sprejela paket podnebnih in energetskih ukrepov[10], ki vsebuje predloge za izboljšanje sistema EU za trgovanje z emisijami, namenjene povečanju števila toplogrednih plinov in sektorjev, zajetih s tem sistemom, in za vso EU določa strožje zgornje meje emisij in cilje za zmanjšanje emisij za sektorje, ki niso zajeti v sistemu za trgovanje z emisijami, na primer za cestni promet, gradbeništvo, storitve in kmetijstvo.

Leta 2008 sta Evropski svet in Evropski parlament dosegla dogovor o vključitvi letalstva v sistem EU za trgovanje z emisijami[11]. Emisije toplogrednih plinov, ki nastajajo pri poletih v Evropsko skupnost, iz nje in znotraj nje, bodo vključene v sistem trgovanja z emisijami z letom 2012.

Paket je vseboval tudi predlog direktive s pravno zavezujočim ciljem povečanja deleža obnovljivih energijskih virov na 20 % do leta 2020, oziroma na 10 % v sektorju prometa, ter z regulativnim okvirom za varno in zanesljivo uvedbo tehnologij za zajemanje ogljika in njegovo geološko shranjevanje. Parlament in Svet sta jo sprejela decembra 2008[12].

Ostali ukrepi glede podnebnih sprememb v EU in po vsem svetu

Decembra 2008 sta Parlament in Svet sprejela prihodnje cilje za emisije CO2 iz avtomobilov in določila povprečno mejno vrednost emisij 130 g/km, ki naj bi se uporabljala za 65 % novih avtomobilov v letu 2012, od leta 2015 pa naj bi se postopno začela uporabljati za vse avtomobile[13]. Poleg tega kot cilj za leto 2020 za nove avtomobile določa povprečno vrednost emisij 95 g CO2/km.

Sprejeta je bila tudi revidirana Direktiva o kakovosti goriv[14], ki zahteva, da se do leta 2020 v času njenega življenjskega cikla zmanjšajo emisije toplogrednih plinov pri gorivih, namenjenih transportu, za 6 %. Dodatno zmanjšanje za 4 % do leta 2020 bo proučeno leta 2012. Ta direktiva določa tudi merila trajnosti, ki se nanašajo na biogoriva in prispevajo k dosegi navedenega ciljnega znižanja.

Emisije CO2 iz ladijskega prometa, ki pomenijo 2–3 % svetovnih emisij, narastejo letno za 3–4 %. Komisija načrtuje zakonodajo za njihovo zmanjšanje.

Novembra 2008 je Komisija predlagala svoj Drugi strateški pregled energetske politike[15], ki podpira podnebne in energetske cilje za leto 2020 in daje nov zagon energetski varnosti v EU. Vsebuje predloge za pospešitev izboljšav energetske učinkovitosti na ključnih področjih, kot sta gradbeništvo in proizvodnja, in vsebuje načrt za zagotovitev trajnostne dobave energije.

Da bi se vključile države v razvoju in gospodarstva v tranziciji, je EU v okviru Tematskega programa za okolje in naravne vire (ENRTP – Environment and Natural Resources Thematic Programme) marca 2008 ustanovila Svetovni sklad za energetsko učinkovitost in obnovljive vire energije (GEEREF – Global Energy Efficiency and Renewable Energy Fund). Ta javno-zasebni-investicijski sklad bo zagotovil tvegani kapital za regionalne sklade, ki investirajo v manjše projekte. V ta namen je Komisija pripravila 80 milijonov EUR, pričakuje pa se še dodatno financiranje iz javnih in poslovnih virov financiranja. Prve investicije so dobile začasno potrditev decembra 2008.

Za ublažitev neizogibnih učinkov podnebnih sprememb so potrebni prilagoditveni ukrepi. Verjetno je, da bodo v Evropi nekatere regije, sektorji in deli družbe občutili več neugodnih učinkov, ki jih bodo povzročili ekstremni vremenski pojavi. Leta 2009 je Komisija objavila belo knjigo[16], v kateri je določila okvir ukrepov za obdobje 2009–2012 za izboljšanje odpornosti EU na spreminjajoče se podnebje. Ta okvir bo dopolnil prizadevanja držav članic in podprl dejavnosti sosednjih držav in držav v razvoju. S pobudo za Svetovno zvezo za podnebne spremembe v okviru Tematskega programa za okolje in naravne vire (ENRTP) pomaga EU zlasti najmanj razvitim državam in majhnim otoškim državam.

Obvladovanje izrednih stanj v okolju in drugih nesreč

Mehanizem civilne zaščite je postal pomembno orodje odzivanja na velike nesreče. Število primerov, pri katerih je bil uporabljen, je naraslo od 3 v letu 2002 do 20 v letu 2008, pri čemer je upoštevana tudi pomoč za žrtve potresa na Kitajskem ter žrtve poplav, gozdnih požarov in potresov v Evropi.

Ker sta se pogostnost in intenzivnost nesreč — na primer ekstremnih vremenskih dogodkov — ki so prizadele države članice in tretje države, povečali zaradi podnebnih sprememb, je Komisija marca predlagala celosten pristop k obvladovanju nesreč, od preprečevanja nesreč do obnavljanja po njih[17]. Ta pristop bo ugotavljal, katere vidike mehanizma civilne zaščite je treba okrepiti in kako je mogoče povečati razpoložljivost virov za intervencije. V letu 2008 je Komisija začela sodelovalne dejavnosti z državami kandidatkami in potencialnimi kandidatkami ter s sosednjimi državami in državami AKP[18]. Leta 2009 je Komisija predstavila sporočilo o preventivi pred nesrečami[19], namerava pa delati tudi na predlogih, katerih namen je izboljšati usposabljanje za obvladovanje nesreč.

Varovanje biotske raznovrstnosti: moralna dolžnost in nujnost za gospodarstvo

Izguba biotske raznovrstnosti znotraj Evrope in po vsem svetu, zaostrena zaradi podnebnih sprememb, resno ogroža našo kakovost življenja, naše naravno okolje in naše gospodarstvo. Narava je pomembna že sama po sebi, ljudje pa so odvisni tudi od dobrin in storitev, ki jim jih ekosistemi zagotavljajo za njihovo materialno preživetje. Če v našem običajnem ravnanju ničesar ne spremenimo, bomo utrpeli hude gospodarske izgube. Prvi rezultati študije „The Economics of Ecosystems & Biodiversity“ („Ekonomika ekosistemov in biotska raznovrstnost“)[20], izdane na 9. konferenci Konvencije za biotsko raznovrstnost v maju 2008, so ocenili, da letna vrednost svetovne izgube storitev ekosistemov znaša 50 milijard EUR. Rastoče temperature in večanje kislosti oceanov pomenijo, da bo 60 % koralnih grebenov izgubljenih do leta 2030. Do leta 2050 bo po vsem svetu izgubljenih približno 11 % naravnih območij, zlasti zaradi prehoda na poljedelstvo, širitve infrastrukture in podnebnih sprememb. Skupne izgube blaginje bi lahko dosegle 7 % BDP.

Leta 2001 so se vlade dogovorile, da zaustavijo izgubljanje biotske raznovrstnosti v EU do leta 2010 in da obnovijo habitate. Zavezale so se tudi, da bodo prispevale k bistvenemu zmanjšanju izgubljanja svetovne biotske raznovrstnosti do leta 2010. Od takrat vlade EU uvajajo politike in zakone za varovanje biotske raznovrstnosti.

Direktive o pticah in habitatih zagotavljajo trdno zakonodajno podlago za varovanje pomembnih vrst in habitatov, zlasti v okviru omrežja Natura 2000. To vseevropsko omrežje zavarovanih območij pokriva 17 % ozemlja EU, zdaj pa se povečuje, tako da bo vključevalo tudi naša morja. V finančnem programu LIFE+ je najmanj 50 % denarja namenjenega projektom za ohranjanje biotske raznovrstnosti v EU. Akcijski načrt EU za biotsko raznovrstnost zagotavlja strateški okvir. Zaporedne reforme skupne kmetijske in skupne ribiške politike so vse bolj zagotavljale priložnosti za ohranjanje biotske raznovrstnosti. Okvirna direktiva o vodah zahteva, da morajo biti jezera, potoki, reke, estuariji in obalne vode v dobrem ekološkem stanju do leta 2015. Končno, zakonodaja EU omejuje površine, na katerih se lahko gojijo poljščine za proizvodnjo biogoriva, da bi se zmanjšalo tveganje negativnih učinkov na biotsko raznovrstnost. Leta 2008 se je omrežje Natura 2000 povečalo za približno 115 000 kvadratnih kilometrov, ki obsegajo med drugim tudi območja v Bolgariji in Romuniji. Komisija je predlagala več možnosti za zatiranje škodljivih invazivnih vrst, vključno z vseevropskim sistemom zgodnjega opozarjanja, ki obvešča o novih vrstah in vrstah, ki se širijo[21].

Vendar se biotska raznovrstnost še vedno zmanjšuje. Leta 2008 je vmesni pregled Akcijskega načrta za biotsko raznovrstnost[22] ugotovil, da je kljub že doseženemu napredku izredno malo verjetno, da bomo do leta 2010 s sedanjimi napori dosegli cilj zaustavitve izgubljanja biotske raznovrstnosti.

Okrepitev prizadevanj EU za boj proti svetovnemu krčenju gozdov

Na svetovni ravni je izgubljanje biotske raznovrstnosti celo bolj zaskrbljujoče. Varovanje preostalih gozdov je izziv in velika nujnost. 13 milijonov hektarov tropskih gozdov – ta površina je približno enaka površini Grčije – izgine vsako leto. To ogroža preživetje približno 1,6 milijarde revnih ljudi, ki so gospodarsko zelo odvisni od gozdov, in ima velik učinek na izginjanje vrst in podnebne spremembe. Krčenje gozdov je vzrok za približno 20 % svetovnih emisij toplogrednih plinov, kar je več, kot znašajo skupaj vse emisije EU.

Leta 2008 je Komisija predstavila dve pobudi za varovanje svetovnih gozdov: uredbo[23], ki obvezuje trgovce z lesom in lesnimi proizvodi, da pridobijo jamstva, da je bil les v državi porekla posekan zakonito, in sporočilo[24], v katerem se predlaga, da se grobo krčenje tropskih gozdov do leta 2020 zmanjša za polovico in da se do leta 2030 zaustavi svetovno izginjanje gozda po vsem svetu. Poleg izdatkov za ciljne ukrepe v letu 2008 bo to zahtevalo dodatno financiranje s strani EU, nekaj denarja za to bi lahko pridobili z dražbami pravic v sistemu EU za trgovanje z emisijami. Poleg tega Komisija zdaj proučuje možnost vzpostavitve trajnostnih meril za biomaso, ki bi prav tako lahko zaviralno vplivala na krčenje gozdov.

V okviru pobude EU za uveljavitev zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov (FLEGT – Forest Law Enforcement Governance and Trade), katere cilj je zaustavitev nezakonitega izsekavanja gozdov, je bil dosežen sporazum z Gano[25]. Na tej podlagi bo v EU dovoljena le prodaja tistih ganskih lesnih proizvodov, za katere bo predloženo potrdilo o njihovi zakonitosti. Pogovori z drugimi afriškimi in azijskimi državami, ki izvažajo tropski les, še potekajo.

Zmanjšanje hitrosti izginjanja biotske raznovrstnosti po vsem svetu

Na zasedanju Konvencije za biotsko raznovrstnost[26] se je 191 držav dogovorilo, da bodo izvajale daljnosežne ukrepe za preprečevanje sedanjega izginjanja biotske raznovrstnosti, ki mu ni primere v zgodovini. Doseženo je bilo soglasje glede odločitev, da se pripravi vse potrebno za trajnostno proizvodnjo biogoriv in da se dokonča vzpostavitev mednarodnega režima za dostop do genetskih virov in za delitev koristi, ki iz tega izhajajo. Namen teh odločitev je tudi izboljšati varovanje biotske raznovrstnosti na visokem morju in zagotoviti, da so biotska raznovrstnost in gozdovi vključeni v sedanja pogajanja o podnebnih spremembah.

Leta 2008 je Svet na junijskem zasedanju Mednarodne komisije za kitolov (IWC – International Whaling Commission) sklenil, da odločno podpre varovanje kitov[27]. Julija je Komisija predlagala zakonodajo[28], s katero se prepoveduje dostop do evropskega trga za proizvode iz tjulnjev, ubitih in odrtih na nepotrebno boleč način. Trgovina bi bila dovoljena le, kadar se zagotovijo jamstva, da je lov v skladu s strogimi standardi glede dobrega počutja živali.

Revolucionarna zakonodaja o kemikalijah je že začela veljati

Po več letih priprav je Uredba REACH (REACH — Registration, Evaluation, Authorisation and Restriction of Chemicals; registracija, evalvacija, avtorizacija in omejevanje kemikalij) [29] junija začela veljati. Pred decembrom so podjetja predložila Agenciji za kemikalije več kot dva milijona začasnih informativnih dosjejev za več kot 100 000 kemikalij, to je približno 15 krat več, kot se je pričakovalo. Uredba REACH nadomešča 40 zakonodajnih besedil in ustvarja en sam sistem za vso EU za upravljanje kemikalij, proizvedenih v EU ali uvoženih vanjo. V skladu z novo uredbo mora industrija dokazati, da so kemikalije varne. Novi sistem spodbuja in včasih tudi zahteva zamenjavo nekaterih snovi z manj nevarnimi alternativnimi. Nove kemikalije morajo biti registrirane, preden se proizvajajo ali tržijo. Za že obstoječe lahko proizvajalci izkoristijo ugodnost časovno zamaknjenih registracijskih rokov, če je bila predregistracija opravljena v letu 2008.

Za kemikalije so bili sprejeti še drugi ukrepi ali pa se pripravljajo. Ena od uredb[30] uvaja nov sistem razvrščanja, označevanja z nalepkami in pakiranja nevarnih snovi. Neka druga uredba[31] prepoveduje ves izvoz živega srebra po letu 2011. Decembra je bil dosežen končni sporazum o okvirni direktivi za trajnostno rabo pesticidov[32]. Države članice morajo v skladu z njo izvajati redne inšpekcijske preglede opreme za uporabo pesticidov in prepovedati razprševanje iz zraka. Leta 2009 bo Komisija revidirala Direktivo o biocidnih pripravkih, zlasti z namenom, da jo prilagodi Uredbi REACH.

Nove pobude v zvezi z onesnaževanjem zraka

Kakovost zraka je pomembna za evropske državljane in EU je bila na tem področju zelo dejavna.

Junija je začela veljati Direktiva o kakovosti zunanjega zraka in čistejšem zraku, ki pomeni ključen ukrep v skladu s Tematsko strategijo iz leta 2005. Kaže zavezanost EU k izboljševanju kakovosti zraka tako, da obvezuje države članice, da zmanjšajo izpostavljenost majhnim delcem (PM2.5) na urbanih območjih za povprečno 20 % glede na leto 2010. Leta 2007 so bili sprejeti tudi novi standardi (Euro 5 in 6) za emisije iz vozil, ki določajo strožje meje za emisije delcev z letom 2009 in emisije NOx z letom 2014. Na podlagi standarda Euro 5 bodo uvedeni filtri za delce za dizelske avtomobile. Julija 2008 je Komisija predstavila pobude za „okolju prijaznejši promet“[33], na podlagi katerih naj bi promet postal bolj trajnosten. Te na primer predvidevajo strategijo določanja cen za različne načine prevoza, tako da bodo bolje odražale dejanske stroške, ki jih pomenijo za družbo, in predlog, ki omogoča državam članicam, da bolje vključijo te stroške v cestnine za tovornjake. Vendar je treba napraviti še veliko drugega, ne nazadnje glede emisij težkih vozil.

Na podlagi Tematske strategije o kakovosti zraka iz leta 2005 so Komisija in države članice prispevale k spremembi Priloge VI h Konvenciji MARPOL[34], kar bo znatno zmanjšalo emisije SOx in z njimi povezane emisije snovi v obliki delcev iz mednarodnega ladijskega prometa.

V letu 2008 se je nadaljeval postopek sprejemanja za predlog Komisije za novo zakonodajo o industrijskih emisijah[35] . Ta predlog določa strožje emisijske omejitve v industrijskih sektorjih, določa standarde za okoljske inšpekcijske preglede in določa, da se kontrole izvajajo tudi za srednje velike kurilne naprave. V tem okviru je Komisija začela z ocenjevanjem možnosti za pripravo predpisov za vso EU, ki bodo omogočili vzpostavitev trgovanja z emisijami NOx in SO2 na ustrezni geografski ravni.

Zaščita celotnega vodnega cikla z zakonodajo EU

Leta 2008 je Svet odobril Direktivo o okoljskih standardih kakovosti za površinske vode[36]. Ta določa mejne vrednosti koncentracije za več kot 30 onesnaževalnih snovi, kot so pesticidi, težke kovine in biocidni pripravki, in je zadnji pomembnejši dokument zakonodaje, ki podpira Okvirno direktivo o vodah. Pravni okvir za upravljanje voda temelji na vodnih območjih in ne na upravnih mejah, njegov namen pa je doseči dobro kakovost vode za vsa vodna telesa EU do leta 2015.

Naslednja stopnja je razviti načrte upravljanja vodnih območij v letu 2009. Države članice morajo do leta 2010 uvesti cene vode, ki odražajo resnične stroške. Določanje cen vode bo spodbujalo stroškovno učinkovito investiranje v izboljšanje učinkovitosti uporabe vode, ki je vse bolj potrebno na območjih, na katerih vode primanjkuje. Neka študija je pokazala, da bi se učinkovitost uporabe vode v EU lahko izboljšala za približno 40 % že z uporabo ustrezne tehnologije.[37]

Okvirna direktiva o morski strategiji[38] dopolnjuje zakonodajo, ki se nanaša na celotni vodni cikel. Tako kot Okvirna direktiva o vodah je sestavljena na podlagi „pristopa, ki temelji na ekosistemih”. Direktiva zahteva, da države članice pripravijo „morske strategije” z ukrepi, potrebnimi za dosego ali ohranitev dobrega okoljskega stanja morskih voda EU do leta 2020. Okvirna direktiva o morski strategiji je okoljski steber celostne pomorske politike[39] EU in bo, ko se bo ustrezno izvajala, pomagala bolje vključiti okoljske potrebe v sektorje, kot so ribištvo, ladjarstvo ali turizem.

Doseči več z manj napora: trajnostna potrošnja in proizvodnja

Preprečevanje onesnaževanja in popravljanje škode ni dovolj. Trajnostna gospodarska rast pomeni, da moramo spremeniti naše vzorce potrošnje in proizvodnje. Izboljševati moramo okoljske učinke proizvodov, ki jih imajo med svojim celotnim življenjskim ciklom, spodbujati povpraševanje po bolj ekoloških proizvodih in pomagati potrošnikom, da sprejemajo odločitve, ki temeljijo na dobri obveščenosti.

Julija 2008 je Komisija predstavila akcijski načrt za trajnostno potrošnjo in proizvodnjo ter za trajnostno industrijsko politiko[40]. V njegovem jedru je priprava dinamične zakonodajne strukture za neprekinjeno izboljševanje okoljskih učinkov proizvodov in spodbujanje povpraševanja potrošnikov po takih proizvodih. Za okoljsko učinkovitost proizvodov, „povezanih z energijo“, je v skladu s predlogom revidirane Direktive o okoljsko primerni zasnovi izdelkov[41] mogoče določiti minimalne zahteve in prostovoljna dodatna merila. Revidirana Direktiva o energetskem označevanju[42], predlagana novembra, bo določila obvezno označevanje z nalepkami in usklajene značilnosti proizvodov glede minimalne učinkovitosti za usklajena javna naročila in spodbude. Direktivo o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz[43] je sprejel Svet marca 2009. Zahteva, da se energetski in okoljski učinki cestnih vozil za javni promet, nastajajoči tekom celotne življenjske dobe teh vozil, upoštevajo pri njihovem nakupu. Proizvode in storitve z najboljšo okoljsko učinkovitostjo je mogoče označiti z znakom za okolje spremenjenega sistema za podeljevanje znaka za okolje[44], pobude na področjih zelenih javnih naročil[45] in vodilnih trgov pa bodo spodbujale povpraševanje na trgu po zelenih proizvodih in storitvah in tako ustvarjale pogoje za spodbujanje inovativnosti. Sodelovanje z evropskim maloprodajnim sektorjem je prav tako treba izboljšati.

Sistem Skupnosti za okoljsko ravnanje in presojo (EMAS)[46], v katerem je sodelovanje prostovoljno in ki pomaga podjetjem optimizirati njihove proizvodne procese, je bil revidiran; prostovoljna shema za preverjanje okoljskih tehnologij, načrtovana za leto 2009, pa naj bi spodbujala zaupanja kupcev v učinkovitost novih okoljskih tehnologij. Poleg tega bo Komisija predlagala nadaljnje ukrepe za spodbujanje ekoloških proizvodov in storitev, pri tem pa bo gradila predvsem na pobudah za vodilni trg.

Usmeritev k družbi recikliranja

Politika EU za upravljanje z odpadki ima namen zmanjšati okoljske in zdravstvene učinke odpadkov in izboljšati učinkovitost Evrope pri uporabi virov. Ta politika temelji na načelu „hierarhije odpadkov”, pri kateri je najpomembnejše izogibanje nastajanju odpadkov, temu sledijo ponovna uporaba, recikliranje in druge oblike predelave, odstranjevanje pa je na zadnjem mestu. Dolgoročni cilji so določeni v Tematski strategiji iz leta 2005 o odpadkih, ki je usmerjena k ustvarjanju družbe, ki bi učinkovito ravnala z odpadki in jih reciklirala, torej družbi, ki bi se izogibala nastajanju odpadkov, neizogibne odpadke pa bi uporabila kot vir, kolikor bi le bilo mogoče. Ta politika tudi usmerja nove pobude, kot so posodabljanje zakonskih aktov, zmanjševanje upravnih bremen in spodbujanje recikliranja.

Revidirana Okvirna direktiva o odpadkih[47], sprejeta novembra, navedeno petstopenjsko hierarhijo prenaša v zakonodajo. Ta direktiva se osredotoča na izogibanje nastajanju odpadkov in obvezuje države članice, da pripravijo nacionalne programe za preprečevanje nastajanja odpadkov, ter določa cilje za recikliranje odpadkov iz gospodinjstev in podobnih tokov odpadkov (50 % do leta 2020) ter gradbenih odpadkov in odpadkov pri rušenju objektov (70% do leta 2020).

Komisija je novembra predlagala Strategijo EU za boljše razstavljanje ladij[48], kot del svojega akcijskega načrta za celostno pomorsko politiko. Mnogo ladij iz Evrope konča zaradi njihovega še uporabnega odpadnega železa na obalah južne Azije, kjer pa pomanjkanje okoljske zaščite in varnostnih ukrepov povzroča nesreče, tveganja za zdravje in onesnaženje. Ta strategija vključuje ukrepe za izvajanje prihodnje mednarodne konvencije o varnem recikliranju ladij in ukrepe za boljše izvajanje zakonodaje EU o prenosu odpadkov.

Decembra je Komisija predlagala revidirano Direktivo o odpadni električni in elektronski opremi[49] in revidirano Direktivo o omejitvi uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi[50] . Njun namen je povečati okoljske koristi in stroškovno učinkovitost politik ter premagati težave pri izvajanju. Zastavljata nove nacionalne cilje glede zbiranja in bolj ambiciozne cilje glede predelave in recikliranja ter zaostrujeta odgovornost proizvajalcev.

Komisija je tudi sprejela zeleno knjigo o ravnanju z biološkimi odpadki[51]. Ta zelena knjiga raziskuje možnosti za prihodnost, pri čemer prosi zainteresirane strani za njihovo mnenje o tej zadevi in o potrebi, da se v prihodnosti pripravi nov zakonodajni predlog.

Boljša pravna ureditev in boljše izvajanje

Za vse pomembnejše predloge Komisije glede politike se pripravijo ocene učinka, da se določi, katera možnost politike je najboljša. Te ocene temeljijo na vse več raziskavah in širokih posvetovanjih z nosilci interesov, da se pripravijo učinkovitejše politike, ki se izognejo nepotrebnim stroškom. Poenostavitev obstoječe zakonodaje izboljšuje izvajanje in leta 2008 je bil dosežen napredek, pri katerem je bilo več zakonskih aktov, navedenih zgoraj, združenih, poenostavljenih in jasneje zapisanih. Proporcionalna analiza upravnega bremena politik je zdaj standardni del odločanja v okviru okoljske politike in leta 2008 je bilo podrobneje proučenih pet obstoječih politik. Rezultat kaže, da je upravno breme okoljske politike EU majhno v primerjavi z drugimi področji politike[52].

Novembra je Komisija določila načrte za izboljšanje izvajanja okoljske zakonodaje EU[53]. Tesno sodelovanje z državami članicami je ključnega pomena, saj zagotavlja, da so nacionalni izvedbeni predpisi sprejeti pravočasno in da se pravilno uporabljajo. Da bi izboljšala svoje delo pri uveljavljanju zakonodaje, se bo Komisija osredotočala na temeljne ali sistematske kršitve, med katere spadajo večje pomanjkljivosti nacionalnih izvedbenih predpisov, dopuščanje nezakonitih odlagališč odpadkov, resne pomanjkljivosti pri dovoljenjih za podjetja in neizpolnitev obveznosti, da se določijo ključna zaščitena naravna območja.

Vzpostavila se bodo stalna izvedbena omrežja, v katere bo vključeno osebje Komisije in osebje držav članic. Prehodna obdobja za nekatere nove države članice za uvedbo nekaterih ključnih aktov okoljske zakonodaje se bodo končala, čemur bo treba posvečati dodatno pozornost. Cilj tega novega pristopa za izvajanje in uveljavljanje je, da se z uporabo široke zbirke orodij, na primer s ciljno uporabo finančnih sredstev EU in okrepljeno predpristopno podporo za države kandidatke za širitev, preprečujejo kršitve zakonov.

Sklep

Leto 2009 je zadnje leto mandata sedanje Komisije in sedanjega Parlamenta. V zadnjih petih letih je EU napravila pomembne korake za izboljšanje našega okolja in kakovosti življenja državljanov Evrope. Borila se je proti podnebnim spremembam po vsem svetu, določala nove cilje glede emisij toplogrednih plinov in obnovljivih energetskih virov za leto 2020 in se dogovarjala za pravno zavezujoče ukrepe za njihovo izvedbo. Uvedene so bile pomembne politike, vključno z Uredbo REACH, Direktivo o kakovosti zraka in širitvijo omrežja Natura 2000. Vendar se Komisija popolnoma zaveda, da je treba storiti še več, ne nazadnje za izboljšanje izvajanja zakonodaje EU in za komuniciranje o okoljskih vprašanjih.

Leto 2009 je ključno leto za politiko podnebnih sprememb in najbolj prednostna naloga je doseči sporazum na konferenci v Københavnu. Izvajanje in krepitev politik podnebnih sprememb bo pomembno, da bi EU lahko izvajala svoje zaveze za obdobje po letu 2012. Med prednostnimi nalogami za EU je tudi zaustavitev izginjanja biotske raznovrstnosti v EU in znatno zmanjšanje izginjanja biotske raznovrstnosti po vsem svetu. Ta zadeva je vse pomembnejša, rezultate pri tem pa je mogoče doseči le prek dodatnih ukrepov. EU mora okrepiti svojo zmogljivost za spopadanje s škodljivimi učinki podnebnih sprememb z novimi prilagoditvenimi ukrepi. Zgraditev nizkoogljičnega in glede izkoriščanja virov učinkovitega gospodarstva je prav tako bistvenega pomena za EU. Gospodarska kriza je zgodovinska priložnost, da postanejo naša gospodarstva bolj ekološko ozaveščena. Investiranje s strani vlad bi se moralo osredotočati na okoljsko infrastrukturo, učinkovitost izkoriščanja energije in virov ter okoljsko inovativnost.

EU igra vse pomembnejšo vlogo v mednarodnem sodelovanju pri okoljskih zadevah. Prav tako še vedno podpira države kandidatke in potencialne kandidatke na področju okolja, zlasti glede usklajevanja z zakonodajo EU. Mednarodno sodelovanje je treba okrepiti, tudi s krepitvijo političnega dialoga s partnerskimi državami, saj so mnogi od izzivov globalni. Okolje vse bolj postaja ključna politična zadeva v mednarodnih odnosih. Trgovina z okoljskim blagom in storitvami, dostop do kmetijskih proizvodov in naravnih virov, biogoriva in mednarodna energetska varnost, migracijski pritiski, varnostna in razvojna politika, vsi ti so povezani z okoljskimi zadevami. Današnji mednarodni politični in gospodarski okvir poudarja potrebo za izboljšanje mednarodnega okoljskega upravljanja in po dosegi bistvenega napredka pri izboljševanju stanja okolja na planetu.[pic][pic][pic]

[1] Posebna raziskava Eurobarometra 295 (2008).

[2] Uredbe Sveta (ES) št. 72-73-74/2009

[3] COM(2008) 800

[4] http://www.ipcc.ch/ipccreports/assessments-reports.htm

[5] http://www.hm-treasury.gov.uk/sternreview_index.htm

[6] COM(2008) 651

[7] Vir: Poročilo EEA št. 5/2008. Ta podatek o deležu temelji na primerjavi podatka za evropsko količino (5,2 Gt) iz popisa toplogrednih plinov Evropske skupnosti in ocenjene vrednosti (49 Gt) za ves svet, ki upošteva vse vire in pline, iz zadnjega Ocenjevalnega poročila IPCC. Če se upoštevajo le emisije CO2 iz energetskega sektorja, se delež EU poveča na približno 14 %.

[8] Okvirna konvencija Združenih narodov o spremembi podnebja

[9] Dokument Sveta 7224/1/07 REV 1.

[10] COM(2008) 30

[11] Direktiva 2008/101/ES

[12] Direktiva 2009/28/ES, Direktiva 2009/29/ES, Direktiva 2009/31/ES in Resolucija EP iz decembra 2008 glede COM(2008) 17.

[13] Resolucija EP iz decembra 2008 glede COM(2007) 856

[14] Direktiva 2009/30/ES

[15] COM(2008) 781

[16] COM(2009) 147

[17] COM(2008) 130

[18] Afriške, karibske in pacifiške države.

[19] COM(2009) 82

[20] http://ec.europa.eu/environment/nature/biodiversity/economics

[21] COM(2008) 789

[22] COM(2008) 864

[23] COM(2008) 644

[24] COM(2008) 645

[25] Prostovoljni sporazum o partnerstvu pri FLEGT („FLEGT Voluntary Partnership Agreement“)

[26] http://www.cbd.int/cop9

[27] Dokument Sveta št. 9818/08.

[28] COM(2008) 469

[29] Uredba (ES) št. 1907/2006

[30] Uredba (ES) št. 1272/2008

[31] Uredba (ES) št. 1102/2008

[32] Resolucija EP iz januarja 2009, P6_TA(2009)0010

[33] COM(2008) 433

[34] Mednarodna konvencija o preprečevanju onesnaževanja morja z ladij

[35] COM(2007) 843

[36] Direktiva 2008/105/ES

[37] EU Water saving potential (Potencial EU za varčevanje z vodo), http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/pdf/water_saving_1.pdf

[38] Direktiva 2008/56/ES

[39] COM(2007) 575

[40] COM(2008) 397

[41] COM(2008) 399

[42] COM(2008) 778

[43] Dokument Sveta št. 7534/09.

[44] COM(2008) 401

[45] COM(2008) 400

[46] COM(2008) 402

[47] Direktiva 2008/98/ES

[48] COM(2008) 767

[49] COM(2008) 810/4.

[50] COM(2008) 809/4.

[51] COM(2008) 811

[52] Rezultati iz sredine leta 2009 so na spletni strani:http://ec.europa.eu/enterprise/admin-burdens-reduction/priority_environment_en.htm

[53] COM(2008) 773/4.