[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 22.7.2008

COM(2008) 481 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Osmo sporočilo o uporabi členov 4 in 5 Direktive 89/552/EGS („Direktiva o televiziji brez meja“), kakor je bila spremenjena z Direktivo 97/36/ES, za obdobje 2005–2006 [SEC(2008) 2310]

1. UVOD

To sporočilo je sestavljeno v skladu s členom 4(3) Direktive Sveta 89/552/EGS z dne 3. oktobra 1989 o usklajevanju nekaterih zakonov in drugih predpisov držav članic o opravljanju dejavnosti razširjanja televizijskih programov[1], kakor je bila spremenjena z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 97/36/ES z dne 30. junija 1997[2] (Direktiva o televiziji brez meja, v nadaljnjem besedilu: Direktiva). S tem sporočilom Komisija poroča, osmič po sprejemu Direktive, o uporabi členov 4 in 5, tokrat za obdobje 2005–2006. Poročilo temelji na statističnih poročilih držav članic o doseganju programskih deležev, določenih v navedenih členih, pri vsakem od televizijskih programov, ki so pod jurisdikcijo posamezne države članice in vsebuje mnenje Komisije o uporabi teh določb, vključno z glavnimi sklepnimi ugotovitvami, ki sledijo iz poročil držav članic.

To dvoletno poročanje ima dvojen namen. Prvič, sporočilo seznani s statističnimi poročili ostale države članice, Evropski parlament, Svet, Evropski ekonomsko-socialni odbor in Odbor regij. Drugič, njegov cilj je preveriti, ali so se ukrepi, sprejeti z namenom spodbujati evropske in neodvisne proizvodnje, v državah članicah pravilno uporabljali.

Statistična poročila desetih držav članic, ki so pristopile k Evropski uniji (EU) dne 1. maja 2004, so tu prvič predstavljena in ocenjena za celotno referenčno obdobje poročila (2005–2006)[3]. Poleg tega je treba pripomniti, da se člena 4 in 5 (zlasti člen 4) uspešno uporabljata v spreminjajočem se avdiovizualnem okolju: prvič se v poročilu neke države članice omenjajo kanali, ki oddajajo v tehnologiji Digital Video Broadcasting-Handheld (DVB-H; mobilna digitalna televizija)[4].

Dodatne podrobne informacije najdete v devetih referenčnih dokumentih v delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen sporočilu. Delovni dokument vsebuje tudi statistične podatke, ki sta jih za referenčno obdobje dostavili dve novi državi članici, ki sta pristopili k EU dne 1. januarja 2007, Bolgarija in Romunija[5]. Čeprav tema državama članicama ni bilo treba predložiti poročil za to referenčno obdobje, sta se prostovoljno odločili, da dostavita svoja statistična poročila.

2. MNENJE KOMISIJE O UPORABI čLENOV 4 IN 5

2.1. Splošne pripombe

2.1.1. Člena 4 in 5 v okviru evropskega avdiovizualnega prostora

Evropski avdiovizualni prostor se stalno širi. Vsako leto več postaj in kanalov vstopa na evropski trg, kar povzroča vse večjo fragmentiranost občinstva. Število kanalov v EU, na katere se nanašata[6] člena 4 in 5, ki je naraslo s 584 kanalov v letu 2003 na 765 v letu 2004, se je v letu 2005 spet povečalo na 949 kanalov in v letu 2006 na 1096 kanalov[7]. Za število kanalov, zajetih v sporočilu, to pomeni povečanje za 512 kanalov oziroma 88 % v štirih letih (2003–2006). Tega naraščanja ni mogoče razložiti le s širitvijo EU v letu 2004 (zaradi katerega je bilo v letu 2004 dodanih 111 novih kanalov, v letu 2006 pa 155); tudi v EU-15 je število novih kanalov zelo raslo in se od leta 2003 povečalo za 357, to pomeni za 61 %[8]. To kaže stalno rast na področju evropskih televizijskih programov in s tem neprekinjeno vitalnost evropske avdiovizualne panoge[9].

Hkrati ta razvoj kaže vse večjo fragmentiranost evropskega občinstva. Delež občinstva, ki je pripadal „primarnim“ kanalom, se je zmanjšal in vse manj kanalov lahko veže nase pomemben delež občinstva. Zaradi te vse večje fragmentiranosti so najbolj prizadeti veliki nacionalni televizijski trgi, na primer tisti v Nemčiji, Franciji, Italiji in Združenem kraljestvu[10].

2.1.2. Metode izvajanja in spremljanja s strani držav članic

Med različnim državami članicami obstajajo pomembne razlike glede metodologije in intenzivnosti spremljanja[11]. Ponekod se izvajajo zgolj ocene in ankete, drugje pa redno spremljanje programov in metode jemanja vzorcev. V nekaterih državah članicah so za zbiranje podatkov in njihovo analizo pristojni neodvisni regulativni organi ali državne službe, v drugih pa zasebne raziskovalne ustanove. V številnih državah članicah se nadzorni organi zanašajo na statistična poročila, ki jih dostavijo izdajatelji televizijskih programov, in se omejujejo na to, da te predložene podatke navzkrižno preverjajo s podatki, ki jih že imajo na razpolago.

Med referenčnim obdobjem je večina držav članic Komisiji dostavila izčrpne podatke. Po nekaj pojasnilih s strani pristojnih služb je Komisija lahko zbrala potrebne podatke. Kakovost poročanja se je znatno izboljšala, kar se kaže tudi v številu kanalov, o katerih se poroča.

Ne glede na to pa poročila nekaterih držav članic vsebujejo razmeroma veliko število kanalov, deset ali več, za katere niso bili sporočeni nobeni podatki glede deleža evropskih del ali neodvisnih produkcij ali obeh[12]. Komisija ponovno poudarja, da se obveznost poročanja v skladu s členom 4(3) Direktive nanaša na „vsakega od televizijskih programov, ki spadajo pod jurisdikcijo zadevne države članice“, ne glede na njegov način oddajanja in na njegov delež občinstva[13]. Vsaka država članica mora dostaviti podroben seznam vseh kanalov, za katere veljata člena 4 in 5 Direktive, in vse podatke o navedenih kanalih, razen če navede posebne in utemeljene razloge, zaradi katerih tega ne more napraviti.

Glede uporabe členov 4 in 5 Direktive še vedno obstajajo znatne razlike med državami članicami. Na primer, najmanjši delež neodvisnih del, ki se zahteva v skladu s členom 5 Direktive, je lahko povezan s časom oddajanja izdajateljev televizijskega programa ali z njihovim programskim proračunom: izbira je prepuščena državam članicam[14]. Opaziti je mogoče določena razhajanja pri opredeljevanju zadevnega oddajnega časa: večina držav članic je sicer neposredno prenesla v svojo nacionalno zakonodajo „negativno“ opredelitev iz členov 4 in 5, vendar so nekatere iz te opredelitve izključile nadaljnje kategorije programov ali pa vanjo vključile „pozitivno“ definicijo za ustrezne programe, zaradi česar je teže doseči potrebne deleže. Poleg tega so mnoge države članice uvedle podrobnejša ali strožja pravila na zadevnem področju[15].

Ta in druga odstopanja, ki so znotraj okvira, ki ga dovoljuje direktiva, otežujejo objektivno vrednotenje statističnih poročil držav članic. Kljub temu spodaj predstavljene ugotovitve omogočajo Komisiji, da na podlagi nacionalnih poročil pride do zanesljivih sklepov glede dejanskega izvajanja členov 4 in 5.

2.1.3. Orodja za analizo in ocenjevanje

Na podlagi člena 4(3) Direktive Komisija zagotavlja uporabo členov 4 in 5 v skladu z določbami Pogodbe ES. V pomoč državam članicam pri izpolnjevanju njihovih obveznosti poročanja so bile sestavljene smernice, ki opredeljujejo določene izraze in pojasnjujejo ključne pojme za izvajanje členov 4 in 5[16]. Poleg tega so bilo opredeljeni številni indikatorji[17], ki zagotavljajo objektivno mrežo analize za ovrednotenje poročil, ki jih predložijo države članice.

Zgornja razmišljanja so podlaga za mnenje Komisije, predstavljeno v tem sporočilu, ki v nadaljevanju opisuje splošne trende pri uporabi ukrepov za spodbujanje proizvodnje in distribucijo evropskih televizijskih programov na ravni EU[18].

2.1.4. Uporaba člena 4

To poglavje vsebuje analizo izpolnjevanja obveznosti, da se oddaja, kadar je to možno in z ustreznimi sredstvi, večinski delež evropskih del, kot je to določeno v členu 4 Direktive.

V EU je povprečni čas oddajanja, rezerviran za evropska dela, na kanalih, zajetih v poročilih, v vseh državah članicah EU-25 znašal 63,52 % v letu 2005 in 65,05% v letu 2006, kar pomeni povečanje za 1,53 odstotne točke v referenčnem obdobju. V primerjavi z zadnjim obdobjem poročanja (65,18 % v letu 2003 in 63,32 % v letu 2004) se je povprečni delež oddajnega časa, namenjen evropskim delom, rahlo zmanjšal, in sicer za 0,13 odstotne točke v obdobju štirih zaporednih let (2003–2006). Glede na obdobje šestih let (66,95 % v letu 2001 in 66,10 % v letu 2002) se je povprečni delež zmanjšal za 1,90 odstotne točke.

Torej so za srednjeročni trend značilne rahlo padajoče številke. Vendar se je treba zavedati, da je zanesljivost takih primerjav povezana z več pridržki. Prvič, poročilo za obdobje 2001–2003 se je nanašalo le na države EU-15. Zadnje poročilo za obdobje 2003–2004 je vsebovalo tudi statistična poročila držav članic, ki so pristopila k EU v maju 2004, vendar le za omejeno obdobje nekaj mesecev. Povprečni delež oddajnega časa, ki so ga te države v poročevalskem obdobju (2005–2006) namenile evropskim delom, je v letu 2005 znašal 64,15 % in v letu 2006 67,30 %, medtem ko so te države v obdobju neposredno po pristopu (maj–december 2004) imele znatno nižji povprečni delež 61,77 %. Glede na to, da so nove države članice še potrebovale določeno obdobje za prilagoditev na zahteve direktive, je njihov dosežek občudovanja vreden. Njihov delež je precej večji od deležev držav EU-15 (leta 2005 je bil za 1,05 odstotne točke višji kot pri EU-15, v letu 2006 pa za 3,75 odstotne točke). Z drugimi besedami, uspešno izvajanje člena 4 v teh državah članicah, ki ga je pokazalo že zadnje poročilo, je zdaj potrjeno. Na podlagi teh optimističnih rezultatov je mogoče upati, da se bo morebitna stagnacija v EU-15 izravnala s pozitivnim trendom v EU-10.

Drugič, treba se je zavedati, da so od zadnjega poročila naprej povprečni deleži evropskih del temeljili na podatkih o vseh kanalih in ne le na tistih, pri katerih znaša delež občinstva najmanj 3 %[19]. Zaradi vse večje fragmentiranosti sektorja je nastalo znatno število kanalov, ki pokrivajo majhne tržne niše in ki imajo lahko v začetku težave pri doseganju večinskega deleža evropskih del. Končno je treba poudariti, da so številke ostale razmeroma stabilne in v povprečju precej nad minimalno vrednostno 50 %, kar dokazuje, da se člen 4 po vsej EU v splošnem pravilno uporablja.

Na ravni držav članic je bil povprečni delež oddajnega časa med 47,31 % (Slovenija) in 81,14% (Danska) v letu 2005 ter med 45,44 % (Švedska) in 81,07 % (Poljska) v letu 2006. Trend glede povprečnega deleža oddajnega časa, namenjenega evropskim delom med referenčnim obdobjem, je bil pozitiven v petnajstih in negativen v desetih državah članicah. Srednjeročno gledano so rezultati ob upoštevanju prejšnjega referenčnega obdobja in poznejšega razvoja neenotni: trinajst držav članic ni doseglo nobenega napredka pri doseganju 50 % deleža evropskih del, dvanajst držav članic pa je svoj povprečni večinski delež povečalo v štirih letih (2003–2006) oziroma od začetka poročevalskega obdobja v letu 2004 (za EU-10). Ta na videz manj zadovoljivi rezultat pa se omili ob upoštevanju dejstva, da je zmanjšanje pri devetih državah članicah v štiriletnem obdobju znašalo le pet odstotnih točk ali manj. Le tri države članice so imele težave pri doseganju večinskega deleža iz člena 4 v letu 2005 ali v letu 2006[20].

Glede celotnega števila kanalov, pri katerih je izpolnjena zahteva po večinskem deležu iz člena 4, je znašala povprečna stopnja izpolnjevanja te zahteve za vse kanale iz poročil v vseh državah članicah 68,60 % v letu 2005 in 72,88 % v letu 2006. To pomeni povečanje za 4,28 odstotne točke med referenčnim obdobjem in 4,60 točk v obdobju 2003–2006 (68,28 % v letu 2003 in 72,80 % v letu 2004). Ob upoštevanju fragmentiranosti sektorja, ki jo spremlja rastoče število kanalov za posebne interese in za tržne niše, so se ugodna gibanja, omenjena že v zadnjem poročilu, nadaljevala in številski podatki o skladnosti so se stabilizirali na razmeroma visoki ravni. Stopnja skladnosti za vse obravnavane kanale na ravni držav članic je bila v letu 2005 med 30 % (Slovenija) in 100 % (Latvija, Malta in Slovaška republika). V letu 2006 je bila med 41 % (Slovenija in Švedska) in 100 % (Estonija, Malta in Slovaška). Med referenčnim obdobjem se je stopnja skladnosti povečala v dvanajstih državah članicah, ostala nespremenjena v petih ter se zmanjšala v osmih.

Zgornji rezultati kažejo v splošnem pozitivno sliko glede izpolnjevanja ciljev člena 4. V splošnem so države članice, tudi nove, v glavnem dosegle večinski delež, zahtevan v členu 4, povprečni delež pa se je stabiliziral na razmeroma visoki ravni več kot 63 %, kar je znatno nad najmanjšo vrednostno 50 %, določeno v Direktivi, pri čemer se stopnje skladnosti stalno povečujejo. Poleg tega podatki, ki sta jih prostovoljno poslali Romunija in Bolgarija,[21] kažejo, da vključitev teh dveh novih držav v režim direktive za naslednje poročilo ne bi smel povzročati težav glede spodbujanja evropskih del.

2.1.5. Uporaba člena 5

Drugi del sporočila obravnava skladnost z minimalnimi zahtevami iz člena 5 Direktive.

V EU je povprečni delež evropskih del neodvisnih producentov (neodvisnih produkcij) na kanalih, zajetih v poročilih, v vseh državah članicah znašal 36,44 % v letu 2005 in 37,59% v letu 2006, kar pomeni povečanje za 1,15 odstotne točke v referenčnem obdobju. To pomeni izboljšanje v primerjavi s prejšnjim referenčnim obdobjem (2003–2004), v katerem je bilo povečanje majhno, le 0,11 odstotnih točk (od 31,39 % v letu 2003 na 31,50 % v letu 2004). Torej je v štirih letih (2003–2006) povprečni delež narasel za 6,2 odstotne točke. Znotraj obdobja šestih let (2001–2006) je mogoče opazovati stabiliziranje, saj je po znatnem padcu za 6.25 odstotne točke med obdobjem 2001–2004 odstotni delež potem narasel na raven (37,59 %), primerljivo s tisto iz leta 2001 (37,75 %). Izdajatelje televizijskih programov v državah članicah bi zato bilo treba spodbujati, da bi ohranili ta ugoden trend. Hkrati je treba spomniti, da je obveznost poročanja od maja 2004 veljala za večjo skupino 25 držav članic. Seveda je za izdajatelje televizijskih programov v 10 novih državah članicah včasih težje investirati v neodvisne produkcije, saj še nimajo veliko izkušenj pri uporabi člena 5 Direktive. Dejansko so povprečne številke za 10 novih držav članic (30,54 % v letu 2005 in 31,64 % v letu 2006) pod povprečnimi deleži, ki so jih dosegle države EU-15 (40,38 % v letu 2005 in 41,55 % v letu 2006). Skupni deleži velike večine držav članic so ostali daleč nad minimalno vrednostjo 10 % iz Direktive: 18 držav članic je uspelo stabilizirati svoje deleže neodvisnih del znatno nad 25 % — torej nad četrtino — celotnega oddajnega časa, ki se v ta namen upošteva. Le ena nova država članica mora izboljšati svoje rezultate, da doseže minimalni delež 10 %[22].

V EU je povprečna stopnja skladnosti za kanale v vseh državah članicah znašala 75,92 % v letu 2005 in 79,20 % v letu 2006, kar pomeni povečanje za 3,28 odstotne točke v referenčnem obdobju. V primerjavi z dvema predhodnima referenčnima obdobjema (90,67 % v letu 2001, 89,13 % v letu 2002, 78,40 % v letu 2003 in 81,92 % v letu 2004) se je stopnja skladnosti povečala za 0,80 odstotne točke v obdobju štirih let (2003–2006), vendar se je zmanjšala za 11,47 točke v obdobju šestih zaporednih let (2001–2006). To pomeni znatno zmanjšanje, ki pa je razumljivo, če upoštevamo, da so v teh številkah zdaj vsebovani tudi podatki za 10 novih držav članic. Vendar je mogoče opaziti, da so se v referenčnem obdobju stopnje skladnosti spet povečale, kljub razmeroma slabšim rezultatom novih držav članic in spremembi metodologije po zadnjem poročilu.

Povprečna stopnja skladnosti za kanale posamezne države članice je bila med 20 % (Ciper in Češka republika) in 100%, kolikor je znašala v petih državah članicah (Estonija, Irska, Latvija, Malta in Slovaška republika) v letu 2005 ter med 20 % (Ciper) in 100 % v šestih državah članicah (Estonija, Irska, Latvija, Malta, Slovaška republika in Finska) v letu 2006. Povprečna stopnja skladnosti se je povečala v desetih državah članicah, ostala stabilna v devetih in se zmanjšala v šestih drugih. V primerjavi z rezultati, zabeleženimi v zadnjem poročilu, to potrjuje ugodne trende glede skladnosti s členom 5 Direktive.

V EU je znašal povprečni delež, namenjen novejšim evropskim delom neodvisnih producentov (novejša dela[23]), 68,65 % vseh neodvisnih evropskih del (starejših in novejših) v letu 2005 in 66,75 % v letu 2006, kar pomeni rahlo zmanjšanje za 1,90 odstotne točke v referenčnem obdobju. V primerjavi s predhodnimi referenčnimi obdobji (61,78 % v letu 2001, 61,96 % v letu 2002, 71,66 % v letu 2003 in 69,09 % v letu 2004) se je stopnja skladnosti zmanjšala za 4,91 točke v obdobju štirih let (2003–2006), vendar se je povečala za 4,97 točke v obdobju šestih let. Ta gibanja sicer ne napravijo takega vtisa kot tista iz obdobja med letoma 1999 in 2004, ko je povečanje znašalo skoraj 30 %, vendar kažejo, da se je po obdobju znatnega napredka pri novejših delih razmerje stabiliziralo na zelo zadovoljivi ravni.

Na ravni držav članic so povprečni odstotni deleži bili med 26,13% (Estonija) in 100 % (Ciper in Slovaška republika) v letu 2005 ter med 24,80% (Irska) in 100% (Slovaška republika) v letu 2006. Obstajal je pozitiven trend pri povprečnem deležu novejših del v desetih državah članicah, nobene spremembe ni bilo pri eni državi članici, v petnajstih državah članicah pa so bila gibanja negativna. Vredno je tudi omeniti, da so odstotni deleži oddajnega časa, namenjeni novejšim delom neodvisnih producentov, ostali nad 25 % (25,02 % v letu 2005 in 25,09 % v letu 2006) celotnega oddajnega časa, ki se upošteva. To potrjuje pozitivni trend pri deležu novejših del v programih, ki se je povečal za 2,59 odstotne točke v štirih letih (2003–2006)[24].

Zgoraj navedeni rezultati kažejo, da se cilji člena 5 Direktive na ravni Skupnosti brez težav dosegajo, kar zadeva uvrščanje neodvisnih produkcij v programe, vključno z ustreznim deležem novejših del. Na podlagi številk, ki sta jih prostovoljno dostavili Bolgarija in Romunija[25], je mogoče upati, da bosta ti dve državi lahko prispevali k doseganju ciljev člena 5 v naslednjem referenčnem obdobju.

3. SKLEPNE UGOTOVITVE

V skladu s statističnimi poročili, ki so jih poslale države članice, se je delež evropskih del na ravni Skupnosti v sedanjem referenčnem obdobju povečal, potem ko se je med prejšnjim referenčnim obdobjem zmanjšal. Trend zadnjih štirih let je bil razmeroma stabilen, glede na zadnjih šest let (2001–2006) pa je mogoče opaziti rahlo zmanjšanje. Vendar se je, gledano v celoti, delež evropskih del v televizijskih programih EU stabiliziral na razmeroma visoki ravni približno 63 %. Obstajajo pa štirje dejavniki, ki ovirajo povsem dosledno ovrednotenje. Prvič, od zadnjega poročila naprej številke vključujejo tudi statistična poročila desetih držav članic, ki so se pridružile EU v letu 2004. Drugič, metoda izračunavanja se je spremenila, saj se od zadnjega poročila vključujejo v izračunavanje povprečij tudi številke za kanale z deležem občinstva, manjšim od 3 %. Tretjič, vse večja fragmentiranost sektorja povzroča gospodarske pritiske in potrebo po cenenih in lahko dostopnih vsebinah, kar ustvarja okolje, ki je težavnejše za investiranje v evropska dela in uvrščanje slednjih v programe. Končno, padlo je število kanalov, za katere podatki niso bili sporočeni.

Ne glede na to ni mogoče zanikati trenda stabilizacije pri programskih deležih evropskih del, kar dodatno potrjuje pozitivni trend povprečne stopnje skladnosti obravnavanih kanalov. Ta se je med referenčnim obdobjem povečala za več kot 4 odstotne točke, ugodno pa se je razvijala tudi med štiriletnim obdobjem (2003–2006). Končno lahko ugotovimo, da so celotne razmere zadovoljive za oddajanje evropskih del na televizijskih kanalih EU, čeprav je v nekaterih državah članicah še vedno treba marsikaj izboljšati. Delež evropskih del na evropski ravni se je stabiliziral znatno nad 60 %, v prihodnosti pa bo verjetno trajno nad 65 % ali še večji. Ta pozitivna ocena se nanaša tudi na 10 novih držav članic, ki so v referenčnem obdobju dejansko dosegle boljše rezultate kot „stare“ države članice, kar kaže, da so bili njihovi začetni napori, da se uskladijo s členom 4, uspešni.

Tudi pri izvajanju člena 5 Direktive je mogoče opaziti pozitiven trend: po znatnem znižanju za 6,25 odstotne točke med obdobjem 2001–2004 se je delež iz leta 2006 stabiliziral na ravni, primerljivi s tisto, ki je bila zabeležena v letu 2001 (37,59 %, v primerjavi z 37,75 %). To pomeni, da se je povprečni delež zelo povečal, za 6,20 točke v obdobju štirih let, kljub učinku dejavnikov, opisanih zgoraj. Pomembno je, da je velika večina držav članic uspela stabilizirati svoje deleže neodvisnih produkcij znatno nad 25 % (z drugimi besedami, nad četrtino) celotnega oddajnega časa, ki se v ta namen upošteva.

Tudi razmere glede novejših del neodvisnih producentov so zelo zadovoljive: kljub rahlemu zmanjšanju v referenčnem obdobju in v obdobju štirih let so se številke popravile, če upoštevamo obdobje šestih let. Med referenčnim obdobjem je bilo več kot 25 % vsega oddajnega časa, ki se upošteva, namenjenih novejšim delom.

Ti rezultati, ki temeljijo na podrobni analizi nacionalnih poročil držav članic,[26] kažejo, da so se cilji iz členov 4 in 5 Direktive na ravni Skupnosti in na ravni držav članic v sedanjem referenčnem obdobju brez težav dosegali.

[pic]

[1] UL L 298, 17.10.1989.

[2] UL L 202, 30.7.1997.

[3] V zadnjem (sedmem) sporočilu (COM(2006) 459 konč.), se je poročalo o skladnosti s členoma 4 in 5 pri teh desetih novih državah članicah le za zadevni del referenčnega obdobja, tj. od 1. maja do 31. decembra 2004.

[4] Italija je v svojem poročilu navedla štiri take kanale. Gl. Referenčni dokument 4 delovnega dokumenta služb Komisije, priloženega temu sporočilu (SEC (konč.) XYZ, (v nadaljnjem besedilu: delovni dokument), str. 88).

[5] Gl. Referenčni dokument 5 delovnega dokumenta.

[6] Gl. Indikator 1, Referenčni dokument 1 delovnega dokumenta.

[7] Gl. Referenčni dokument 2 (graf 1) delovnega dokumenta.

[8] Gl. Referenčni dokument 2 (tabela 1) delovnega dokumenta.

[9] Gl. Referenčni dokument 2 (graf 1) delovnega dokumenta.

[10] Gl. Referenčni dokument 4 delovnega dokumenta.

[11] Prav tam.

[12] Poročilo Češke republike je navedlo 13 kanalov, za katere niso bili sporočeni nobeni podatki glede evropskih del, in 20 kanalov, za katere niso bili sporočeni nobeni podatki glede neodvisnih produkcij, za leto 2005. Za Italijo je bilo takih kanalov 10 v vsaki od obeh kategorij. Za Francijo glede neodvisnih produkcij niso bili dostavljeni nobeni podatki o 18 kanalih za leti 2005 in 2006; slovensko poročilo navaja 11 takih kanalov.

[13] Kot je potrjeno v predlaganih smernicah za spremljanje izvajanja členov 4 in 5 Direktive o televiziji brez meja z dne 11. junija 1999, „(…), se v primeru, da izdajatelj televizijskega programa izdaja več kakor en sam kanal, razmerja (evropskih in neodvisnih del) načelno navedejo za vsak zadevni kanal“, besedilo je dostopno na spletnem naslovuhttp://ec.europa.eu/avpolicy/docs/reg/tvwf/eu_works/controle45_en.pdf.

[14] Do nedavnega je bila Francija edina država članica, ki je obvestila Komisijo, da je uporabila drugo opcijo. Deleži neodvisnih produkcij se v Franciji izračunavajo na podlagi prihodkov pri digitalnih prizemnih kanalih in na podlagi programskega proračuna za kabelske in satelitske kanale, gl. Referenčni dokument 4 delovnega dokumenta, str. 83. Italija je zdaj sledila tako, da je nadomestila obveznost, da se rezervira najmanj 10 % časa oddajanja za neodvisne produkcije, z obveznostjo, da se investira najmanj 10 % prihodka kanala v taka dela, gl. Referenčni dokument 4 delovnega dokumenta, str. 97.

[15] Kot je izrecno dovoljeno v členu 3(1) Direktive. To možnost je uporabilo več držav članic; na primer, nekaterim ali vsem izdajateljem televizijskih programov določijo obveznost, da dosežejo višje odstotne deleže od tistih, ki so določeni v Direktivi.

[16] Glej opombo 13 zgoraj.

[17] Gl. Referenčni dokument 1 delovnega dokumenta.

[18] Podrobnosti o uporabi v vsaki posamezni državi članici so predstavljene v Referenčnem dokumentu 4 delovnega dokumenta.

[19] Prednost prejšnje metodologije, ki pri poročanju ni upoštevala kanalov z deležem občinstva, manjšim od 3 %, je morda bila ta, da so bili njeni rezultati bolj „ponderirani“. Vendar je bila sprejeta zato, ker je takrat prevladovalo mnenje, da so kanali z deležem občinstva, manjšim od 3 %, manj pomembni. Zaradi znatnega povečanja števila kanalov tako mnenje ni več upravičeno. Vendar, da se poudari relativna pomembnost „primarnih“ kanalov, Referenčni dokument 7 delovnega dokumenta kaže deleže oddajnega časa, rezervirane za evropska dela, pri kanalih z deležem občinstva, večjim od 3 %.

[20] V Litvi je delež evropskih del v oddajanih programih znašal povprečno 46,98 % v letu 2006, v Sloveniji 47,31 % v letu 2005 in na Švedskem 45,44 % v letu 2006.

[21] Povprečni čas oddajanja, posvečen evropskim delom v Bolgariji, je bil v letu 2005 67,65 % in v letu 2006 72,83 %. Za Romunijo pa so ti podatki 51,08 % za leto 2005 in 57,95 % za leto 2006.

[22] Ciper je namenil 9,70 % oddajnega časa evropskim delom neodvisnih producentov v letu 2005 in 6,48 % v letu 2006.

[23] To so dela, ki se oddajajo znotraj obdobja petih let po njihovem nastanku.

[24] Gl. graf 2, Referenčni dokument 2 delovnega dokumenta.

[25] V Bolgariji je bilo neodvisnim delom v letu 2005 namenjen delež 17,42 %, v letu 2006 pa 14,94 %; v Romuniji, znaša prva številka 36,22 %, druga pa 38,62 %.

[26] Gl. Referenčni dokument 3 delovnega dokumenta.