EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 26.2.2020 SWD(2020) 523 final DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Poročilo o državi – Slovenija 2020 Spremni dokument K SPOROČILU KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU SVETU, SVETU, EVROPSKI CENTRALNI BANKI IN EUROSKUPINI Evropski semester 2020: ocena napredka pri strukturnih reformah, preprečevanju in odpravljanju makroekonomskih neravnotežij ter rezultati poglobljenih pregledov v skladu z Uredbo (EU) št. 1176/2011 {COM(2020) 150 final}



Kazalo Povzetek 1.Gospodarske razmere in obeti 2.Napredek pri izvajanju priporočil za posamezne države 3.Prednostna področja reform 3.1Javne finance in obdavčitev 3.2Finančni sektor 3.3Trg dela, izobraževanje in socialne politike 3.4 Reforme na področju konkurenčnosti in naložbe 3.5Okoljska trajnostnost Priloga A: Pregledna tabela Priloga B: Komisijina analiza vzdržnosti dolga in fiskalna tveganja Priloga C: Standardne tabele Priloga D: Naložbene smernice za Sklad za pravični prehod v obdobju 2021–2027 za Slovenijo Priloga E Napredek pri doseganju ciljev trajnostnega razvoja SEZNAM tabel Tabela 1.1:Ključni gospodarski in finančni kazalniki – Slovenija Tabela 2.1:Ocena izvajanja priporočil za Slovenijo iz leta 2019

Tabela 3.2.1:Kazalniki finančne trdnosti, vse banke v Sloveniji Tabela C.1:Kazalniki finančnih trgov Tabela C.2:Preglednica glavnih socialnih kazalnikov57 Tabela C.3:Kazalniki trga dela in izobraževanja Tabela C.4:Kazalniki socialne vključenosti in zdravja Tabela C.5:Kazalniki uspešnosti in politike proizvodnih trgov Tabela C.6:Zelena rast Tabela E.1:Kazalniki, ki merijo napredek Slovenije pri doseganju ciljev trajnostnega razvoja SEZNAM grafov Graf 1.1: Struktura rasti BDP Graf 1.2: Struktura potencialne rasti Graf 1.3: Sredstva za zaposlene na zaposlenega in produktivnost dela, letna sprememba v % Graf 1.4: Neto stanje mednarodnih naložb po sektorjih Graf 1.5: Razčlenitev dolga Graf 1.6: BDP na prebivalca v slovenskih regijah, 2017 Graf 2.1: Raven izvajanja priporočil za Slovenijo iz obdobja 2011–2019 Graf 3.1.1: Odhodki za pokojnine kot % BDP Graf 3.1.2: Pregled zdravega staranja, 2017 Graf 3.2.1: Naložbe v zasebni kapital kot % BDP, povprečje 2016–2018

Graf 3.3.1: Pomanjkanje delovne sile, kot je bilo sporočeno v industriji, gradbeništvu in storitvenem sektorju (2008–2019). Graf 3.3.2: Delež diplomantov, zaposlenih v poklicih, ki ne zahtevajo terciarne izobrazbe Graf 3.3.3: Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti po sestavnih delih Graf 3.4.1: Produktivnost dela v Sloveniji kot delež produktivnosti dela v euroobmočju Graf 3.4.2: Proizvodna vrzel po sektorjih, 2009–2018 Graf 3.4.3: Rast produktivnosti Graf 3.5.1: Intenzivnost gospodarstva glede na emisije toplogrednih plinov, Slovenija in EU Graf 3.5.2: Energija iz obnovljivih virov: delež v bruto porabi končne energije SEZNAM okvirov Okvir 2.1: Skladi in programi EU za reševanje strukturnih izzivov ter spodbujanje rasti in konkurenčnosti v Sloveniji Okvir 3.3.1: Spremljanje uspešnosti glede na evropski steber socialnih pravic Okvir 3.4.1: Dejavniki uspešnosti Slovenije na področju raziskav in inovacij Okvir 3.4.2: Naložbeni izzivi in reforme v Sloveniji Povzetek Trdna rast v Sloveniji je priložnost, da država izboljša svojo dolgoročno vzdržnost( ). Gospodarstvo krepko raste, čeprav počasneje kot v zadnjih letih. Ob podpori preteklih strukturnih reform se učinkovitost gospodarstva izboljšuje. Trg dela se je ob nadaljnjem zviševanju stopnje zaposlenosti, ki ga spremlja upadanje stopnje skupne brezposelnosti in stopnje dolgotrajne brezposelnosti, izboljšal na rekordne ravni. Vendar naložbe ostajajo pod preteklim povprečjem in povprečjem EU, kar zavira rast produktivnosti. Dohodkovna neenakost je nizka in drugi socialni kazalniki so dobri ter se še izboljšujejo. Kljub nujnosti celovitih reform pokojninskega in zdravstvenega sistema ter sistema dolgotrajne oskrbe je hitrost izvajanja reform v zadnjem času zastala. Te reforme so potrebne za reševanje izziva staranja prebivalstva in zagotavljanje dolgoročne vzdržnosti javnih financ. V letu 2019 se je gospodarska rast Slovenije precej upočasnila, vendar ostaja trdna. Pričakuje se, da bo gospodarstvo po več kot 4-odstotni rasti v letih 2017 in 2018 raslo počasneje, in sicer po stopnji 2,5 % v letu 2019 ter 2,7 % v letih 2020 in 2021. To je nekoliko pod stopnjo potencialne rasti Slovenije. Te napovedi pa so povezane tudi s tveganji. Slovenija kot majhno, odprto gospodarstvo ostaja dovzetna za nadaljnje negotovosti na globalni ravni in dodatno poslabšanje dinamike mednarodne trgovine. Vendar bi morala biti zaradi diverzifikacije gospodarstva razmeroma odporna na šoke v posameznih sektorjih. Rast temelji na domačem povpraševanju. Pričakuje se, da bo povpraševanje ob podpori rasti zaposlenosti in razpoložljivega dohodka še naprej krepko raslo. Čeprav so naložbe v stanovanja in druge gradnje še vedno dokaj močne, so se naložbe v stroje in opremo v letu 2019 znatno zmanjšale, predvsem zaradi globalnih trgovinskih negotovosti. Ker izvoz raste počasneje kot uvoz, ima zunanji sektor negativen učinek na rast. Stopnja inflacije je v letu 2019 znašala 1,7 %, v letih 2020 in 2021 pa naj bi se le rahlo povišala.

Stopnja brezposelnosti je pod ravnmi iz časa pred krizo. Ob podpori gospodarske rasti se je stopnja brezposelnosti v letu 2019 znižala na 4,6 %, v letih 2020 in 2021 pa naj bi se ustalila na ravni 4,2 %. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti se je leta 2019 še naprej zniževala in dosegla 2,2 %, kar je precej pod povprečjem euroobmočja. Vendar je stopnja dolgotrajne brezposelnosti starejših delavcev še vedno zaskrbljujoča, hkrati pa se nekateri sektorji soočajo s pomanjkanjem delovne sile na trgu dela. Fiskalna politika je bila v letu 2019 prociklična. Proračun sektorja država je bil v letu 2017 uravnotežen, v letu 2018 pa je dosegel presežek v višini 0,8 % BDP. Presežek se je v letu 2019 zmanjšal na 0,5 % BDP in naj bi v srednjeročnem obdobju ostal pretežno ustaljen. Čeprav se prihodki pod vplivom gospodarske rasti še naprej povečujejo, se ta učinek več kot izravna s povečanji odhodkov in zmanjševanjem davkov. Potem ko je v letu 2015 javni dolg dosegel najvišjo raven pri 82,6 % BDP, naj bi se v letu 2021 znižal pod prag 60 % BDP s 70,4 % BDP, kolikor je znašal v letu 2018. Da bi Slovenija ostala na poti trajnostne rasti, so potrebne nadaljnje naložbe v inovacije in infrastrukturo (okoljsko, prometno in energetsko). Inovacijski potencial gospodarstva zavirajo razmeroma nizke javne naložbe v raziskave in inovacije, omejeno sodelovanje med znanstveno sfero in industrijo ter neenake inovacijske in digitalne zmogljivosti podjetij. Ravnanje z odpadki je na splošno dobro, vendar komunalne odpadne vode in vodne izgube še vedno vzbujajo zaskrbljenost. Trajnostne prometne povezave, zlasti železniške, niso dovolj razvite, da bi v celoti podpirale prehod na druge oblike prevoza, usmerjen v zmanjševanje izpustov ogljikovega dioksida, ali gospodarski razvoj manj razvitih regij. Vendar se naložbe v trajnostni promet povečujejo. Delež energije iz obnovljivih virov ostaja nizek. Staranje prebivalstva Slovenije pomeni, da so potrebne znatne naložbe za zmanjšanje pritiska na sistem zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe. Opuščanje premogovnikov in proizvodnje električne energije iz premoga je v zgodnji fazi. Na splošno je Slovenija pri izvajanju priporočil iz leta 2019 dosegla omejen napredek( ). Ta ocena ne upošteva prispevka skladov kohezijske politike EU za obdobje 2021–2027. Na naslednjih področjih je bil dosežen določen napredek: ·Starejši in nizko usposobljeni delavci – Slovenija je izvedla več ukrepov za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Razpravlja se o drugih ukrepih, ki čakajo na sprejetje in izvedbo. ·Poslovno okolje – Slovenija je sprejela ukrepe za zmanjšanje stroškov zagotavljanja skladnosti s predpisi, zlasti s spodbujanjem e-postopkov in e-storitev. ·Javna naročila – Slovenija je sprejela reforme za okrepitev neodvisnega nadzora javnih naročil in je nadaljevala tudi z usposabljanjem uradnikov za javna naročila. ·Osredotočenje ekonomske politike v zvezi z naložbami na raziskave in inovacije – Slovenija ni v celoti izvedla svoje raziskovalne in inovacijske strategije, poleg tega pa so različne politike in strategije med seboj slabo usklajene. ·Osredotočenje ekonomske politike v zvezi z naložbami na trajnostni promet, zlasti železniški – Slovenija je objavila načrt vlaganj v promet, da bi povečala obseg financiranja železnic in trajnostne mobilnosti v obdobju 2020–2025. Sprejela je tudi akcijski program za alternativna goriva v prometu, v katerem so določeni specifični cilji in ukrepi. ·Privatizacije – prodanih je bilo še 10 % delnic največje banke, tj. Nove Ljubljanske banke. V letu 2019 je bila dokončana tudi prodaja Abanke, ki je tretja največja slovenska banka. Oba ukrepa sta bila pričakovana v skladu s pravili o državni pomoči. Vendar so se druge privatizacije zaustavile. Na naslednjih področjih je bil dosežen omejen napredek: ·Pokojnine – čeprav je bilo sprejetih nekaj ukrepov za izboljšanje ustreznosti pokojnin, niso bili sprejeti nobeni ukrepi za zagotovitev dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema. ·Trgi lastniških vrednostnih papirjev – Slovenija poskuša finančno podpirati trge lastniških vrednostnih papirjev, zlasti z uporabo sredstev EU. Vendar drugi dejavniki, ki zavirajo razvoj trgov lastniških vrednostnih papirjev, niso bili obravnavani. ·Zdravstvo – Slovenija še ni predstavila zakonodajnega predloga, izvajajo pa se nekateri drugi ukrepi za izboljšanje delovanja sistema. ·Osredotočenje ekonomske politike v zvezi z naložbami na nizkoogljični in energijski prehod – Slovenija je v okviru kohezijske politike za obdobje 2014–2020 prejela približno 90 milijonov EUR za prilagajanje podnebnim spremembam. Izbor in izvajanje projektov sta se izboljšala. Ni pa še bila pripravljena celostna strategija v zvezi s podnebnimi spremembami, ki bi zajela vse sektorje. Po načrtih naj bi bil v Zakon o varstvu okolja, ki je trenutno v postopku sprejemanja, vključen jasneje določen regulativni okvir za prilagajanje podnebnim spremembam. Uporaba nizkoogljične energije je omejena. Izvajanje nizkoogljičnih projektov na področju prometa in proizvodnje električne energije je v zaostanku. Slovenija je sprejela potrebne ukrepe za nadgradnjo nacionalnega energetskega in podnebnega načrta, vendar ga ni predložila do roka. ·Osredotočenje ekonomske politike v zvezi z naložbami na okoljsko infrastrukturo – Slovenija je pospešila izvajanje projektov na področju odpadnih voda, ki se sofinancirajo s sredstvi EU, vendar v tem sektorju še vedno obstaja naložbena vrzel. Poleg tega je vključevanje okoljskih vidikov, zlasti glede narave, v načrtovanje in izvajanje infrastrukturnih projektov zahtevno. Za reševanje izzivov v vodnem sektorju je vlada decembra 2019 predlagala spremembo nacionalne zakonodaje o vodah. Na naslednjih področjih ni bilo napredka: ·Dolgotrajna oskrba – predlog ni bil dan na voljo javnosti do konca leta 2019, vendar je Ministrstvo za zdravje napovedalo, da bo predlog pripravljen v začetku leta 2020. Slovenija dosega dobre rezultate pri kazalnikih iz pregleda socialnih kazalnikov, ki podpirajo evropski steber socialnih pravic. Dohodkovna neenakost je nizka, tveganje revščine in socialne izključenosti pa se je v zadnjih letih zmanjšalo. Zgodnje opuščanje izobraževanja in usposabljanja je zelo nizko, vendar obstajajo znatne razlike po spolu, saj moški dosegajo slabše rezultate izobraževanja v starosti 15 let in nižje stopnje dokončanega terciarnega izobraževanja. Udeležba starejših in nizko usposobljenih delavcev na trgu dela je nizka in revščina starejših ostaja izziv.

Slovenija dobro napreduje pri približevanju nacionalnim ciljem v okviru strategije Evropa 2020. Slovenija je že dosegla ali pa je na dobri poti, da doseže nacionalne cilje glede zaposlenosti in stopnje zgodnjega opuščanja šolanja, deleža prebivalstva s terciarno izobrazbo, energijske učinkovitosti in emisij toplogrednih plinov. Cilja na področju raziskav in razvoja ter obnovljivih virov energije za leto 2020 pa najverjetneje ne bosta izpolnjena. Slovenija dosega dobre rezultate pri ciljih trajnostnega razvoja( ). Pri večini podkazalnikov, zlasti socialnih, je uspešnejša od povprečja EU. Zlasti dosega dobre rezultate pri cilju trajnostnega razvoja št. 10, in sicer pri podtemi neenakosti znotraj držav (glej oddelek 3.3.3). Vendar Slovenija pri nekaj kazalnikih ne dosega povprečja EU in kaže trend poslabševanja. Z makroekonomskega vidika velja omeniti tudi naložbe kot delež BDP (cilj trajnostnega razvoja št. 9). Te so leta 2018 znašale 19,2 %, kar je pod povprečjem EU v višini 20,9 %, in se v zadnjih letih znižujejo. Ključna strukturna vprašanja, ki so analizirana v tem poročilu in kažejo na posebne izzive, s katerimi se sooča slovensko gospodarstvo, so opisana v nadaljevanju. Staranje prebivalstva obremenjuje pokojninski in zdravstveni sistem ter sistem dolgotrajne oskrbe. Odhodki, povezani s staranjem, naj bi se med letoma 2016 in 2070 povišali za približno 6 % BDP, kar je eno največjih povišanj v EU. Zlasti odhodki za pokojnine naj bi se povišali z 10,9 % v letu 2016 na 14,9 % BDP v letu 2070. Novembra 2019 je bila sprejeta reforma za izboljšanje ustreznosti pokojnin in spodbujanje delavcev, da delajo dlje. Fiskalni svet ocenjuje, da se bodo odhodki za pokojnine s to reformo do leta 2040 povečali za 1 odstotno točko BDP. Hkrati pa ni bila sprejeta odločitev o nobenih konkretnih ukrepih za drugi steber reforme, ki naj bi izboljšal vzdržnost sistema. Poleg tega uporaba shem dolgotrajne brezposelnosti in dolgotrajne odsotnosti z dela zaradi bolezni za premostitev obdobja do upokojitve dodatno obremenjuje vzdržnost pokojninskega sistema. Na splošno so rezultati na področju zdravstva dobri, vendar se odhodki povečujejo, financiranje pa je izrazito ciklično. Zato obstaja tveganje, da prihodki ne bodo krili večjih odhodkov v času gospodarskega upada. Vlada trenutno ponovno začenja postopek za celovito reformo zdravstvenega sistema(). Slovenija nima krovnega zakona, ki bi zajemal dolgotrajno oskrbo. Prebivalstvo Slovenije se stara, zato bodo kronične bolezni v prihodnosti bolj razširjene. Zato bo treba: (i) oblikovati nove modele oskrbe, (ii) večjo pozornost nameniti preprečevanju bolezni ter (iii) zagotoviti integracijo zdravstvenega sistema s sistemom dolgotrajne oskrbe. Vlada namerava predstaviti zakonodajni predlog, ki bo zajemal dolgotrajno oskrbo, v prvi polovici leta 2020. Spodbujanje naložb bi lahko dodatno izboljšalo potencialno rast in produktivnost. Produktivnost dela se zdaj ponovno povečuje, potem ko nekaj časa ni dohitevala povprečja EU. To izboljšanje je predvsem posledica povečanja učinkovitosti zaradi v preteklosti izvedenih strukturnih reform, ki zdaj prinašajo rezultate. Vendar naložbe ostajajo pod preteklim povprečjem in povprečjem EU, kar ovira hitrejše dohitevanje povprečnih ravni produktivnosti EU. Kljub temu se pričakuje, da se bo potencialna rast ustalila pri solidnih [3,5 %] letno. Stopnja neaktivnosti starejših in manj usposobljenih delavcev je visoka, hkrati pa se povečuje pomanjkanje delovne sile. Stopnja neaktivnosti oseb v starosti 55–64 let je precej višja od povprečja v EU. Pri tej starostni skupini je višja od povprečja EU tudi stopnja brezposelnosti, še zlasti pa stopnja dolgotrajne brezposelnosti. Na zgodnji izstop s trga dela vpliva več dejavnikov, vključno z nizko udeležbo v vseživljenjskem učenju ter nekaterimi značilnostmi sistema brezposelnosti in zdravstvenega sistema. Ob utesnjevanju trga dela postaja pomanjkanje delovne sile bolj pereče, delno zaradi neusklajenosti med ponudbo znanj in povpraševanjem po njih ter nezadostne digitalne pismenosti. Bančni sektor se nenehno izboljšuje, vendar alternativni viri financiranja niso dovolj razviti, da bi podpirali inovacije in rast. Dobičkonosnost in solventnost bank ter kakovost njihovih sredstev so se znatno izboljšale, čeprav so zaradi nizkih obrestnih mer banke pod pritiskom, da zmanjšajo stroške in povečajo prihodke. Zaradi močne rasti potrošniških posojil je Banka Slovenije izdala zavezujoče ukrepe za omejitev tveganj. Trgi lastniškega in tveganega kapitala v Sloveniji še vedno niso dovolj razviti, tržna kapitalizacija nacionalne borze vrednostnih papirjev pa je nizka. Nezadostno razviti trgi lastniških vrednostnih papirjev, ki delno odražajo majhen obseg gospodarstva, lahko ovirajo vstop na trg ter rast inovativnih podjetij in podjetij z visokim potencialom. Kljub pomembnim privatizacijskim ukrepom, sprejetim v letih 2018 in 2019, ima država še vedno pomembno vlogo v gospodarstvu. Slovenija je v letih 2018 in 2019 dodatno zmanjšala svoj delež v Novi Ljubljanski banki in v celoti privatizirala Abanko. Vendar ima v nekaterih ključnih sektorjih, kot sta zavarovalništvo in telekomunikacije, še vedno prevladujočo vlogo, poleg tega pa namerava povečati svojo vlogo v turističnem sektorju. To bi lahko oviralo konkurenco in učinkovito razporejanje virov. Čeprav se je poslovno okolje izboljšalo, so še vedno prisotne težave glede javnih naročil in upravnega/regulativnega bremena. Slovenija je sprejela ukrepe za postopno zmanjšanje upravnega bremena in regulativnih omejitev, vendar oboje še vedno ovira poslovanje. Sodstvo nadaljuje z zmanjševanjem zaostankov, vendar so sodni postopki v gospodarskih zadevah pogosto še vedno dolgotrajni, pri pregonu gospodarskega in finančnega kriminala pa obstajajo težave, ki vplivajo na poslovne odločitve. Slovenija izvaja ukrepe za izboljšanje profesionalizacije in okrepitev pritožbenih postopkov pri javnih naročilih. Vendar je konkurenca pri javnem naročanju in združevanju razpisov v zdravstvenem sektorju še vedno problematična, kar lahko povzroča višje stroške za slovenske davkoplačevalce in izgubljene priložnosti za slovenska podjetja. Usklajevanje kompromisov za prehod na čisto energijo. Ogljična intenzivnost gospodarstva je precej visoka, zlasti zaradi prometa, proizvodnje električne energije in ogrevanja. Za zmanjšanje ogljične intenzivnosti bo treba zgraditi infrastrukturo za čistejše in obnovljive vire energije, kar bi lahko ob neustreznem upravljanju vplivalo na naravno dediščino. Celostna strategija za prilagajanje podnebnim spremembam še ni pripravljena. V premogovniških regijah Slovenije se opažajo resne socialno-ekonomske posledice in degradacija okolja. Komisijin predlog mehanizma za pravični prehod v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira za obdobje 2021–2027 vključuje Sklad za pravični prehod, posebno shemo za pravični prehod v okviru InvestEU in novi instrument za posojila v javnem sektorju z EIB. Zasnovan je tako, da bo prehod na podnebno nevtralnost EU pravičen in bo najbolj prizadetim regijam v Sloveniji pomagal pri odpravljanju družbenih in gospodarskih posledic. Ključne prednostne naloge za podporo iz Sklada za pravični prehod, vzpostavljenega v okviru mehanizma za pravični prehod, so opredeljene v Prilogi D, ki temelji na analizi izzivov prehoda, obravnavanih v tem poročilu. 1. Gospodarske razmere in obeti Rast BDP Slovensko gospodarstvo je v letu 2019 beležilo trdno rast, vendar se zdi, da je trenutni gospodarski cikel že dosegel vrh. Po 4,1-odstotni rasti v letu 2018 naj bi se BDP Slovenije v letu 2019 povečal za 2,5 %. Upočasnitev je bila predvsem posledica zmanjševanja prispevka zunanjega sektorja, povezanega z globalno upočasnitvijo trgovine. V prvih treh četrtletjih se je izvoz povečal za 4,6 % (v primerjavi z istim obdobjem leta 2018), kar je nekoliko manj kot uvoz, ki se je povečal za 5,0 %. Domače povpraševanje je ostalo glavno gonilo rasti. Zasebna potrošnja se je ob podpori razmeroma močne rasti razpoložljivega dohodka gospodinjstev še naprej povečevala. Rast naložb je bila še posebej izrazita pri stanovanjski gradnji (12,2 %), naložbe v stroje in opremo pa so se povečale za 3,1 %. Graf 1.1:Struktura rasti BDP Vir: Evropska komisija, zimska napoved iz leta 2020. V prihodnjih letih naj bi se letna rast BDP ohranila na ravni 2,7 %. Tako kot v letu 2019 se pričakuje, da bo gospodarski razvoj spodbujalo domače povpraševanje, prispevek neto izvoza pa naj bi bil negativen (graf 1.1). Poviševanje razpoložljivega dohodka in zaposlenosti bo še naprej podpiralo zasebno potrošnjo, ki naj bi tudi v prihodnje razmeroma hitro rasla. Pričakuje se, da bo rast naložb temeljila na povpraševanju po novih stanovanjskih nepremičninah, ki je bilo v prejšnjih letih umirjeno. Hkrati pa negotovost, ki prevladuje na svetovnih trgih, omejuje pripravljenost podjetij za naložbe kljub tesnemu trgu dela in visoki stopnji izkoriščenosti proizvodnih zmogljivosti. Zlasti naložbe v stroje in opremo naj bi se še naprej povečevale po sorazmerno nizki stopnji, zabeleženi leta 2019. Tveganja, s katerimi se bo država soočala v letih 2020 in 2021, so v glavnem povezana z zunanjim okoljem. Vendar je slovensko gospodarstvo lahko razmeroma odporno, saj je njegova izvozna struktura diverzificirana, zato šoki v posameznih sektorjih nanjo ne vplivajo pretirano. Graf 1.2:Struktura potencialne rasti Vir: Evropska komisija, jesenska napoved iz leta 2019.

Potencial rasti Slovenije se povečuje. V celoti gledano se pričakuje, da se bo potencialna rast ustalila pri 3,5 %. Čeprav je skupna faktorska produktivnost po krizi hitro okrevala, je prispevek akumulacije kapitala še vedno nizek. V prihodnosti naj bi se prispevek naložb k potencialni rasti povečal, medtem ko naj bi prispevek dela po letu 2021 upadal zaradi staranja prebivalstva (graf 1.2). Naložbe ostajajo pod dolgoročnimi povprečnimi ravnmi EU in Slovenije. Naložbe v raziskave in razvoj („druge naložbe“) rastejo precej počasi. To škoduje doseganju ciljev trajnostnega razvoja št. 8 in 9. V absolutnem smislu so se naložbe v predelovalnem sektorju v primerjavi z obdobjem pred krizo povečale (pod vplivom kovinskih izdelkov, električne opreme in motornih vozil), vendar so se zmanjšale v sektorjih, kot sta trgovina na debelo in drobno, promet in skladiščenje ter celo informacijske in komunikacijske tehnologije. Inflacija Inflacija ostaja zmerna. Po deflacijskem obdobju 2015–2016 so se cene v Sloveniji v letih 2017 in 2018 gibale zelo podobno kot cene v euroobmočju. Vendar je leta 2019 inflacija dosegla 1,7 %, kar je precej nad 1,2-odstotno stopnjo inflacije v euroobmočju. Glavno gonilo te rasti so bile cene storitev. Povišanja cen, zlasti pri storitvah, odražajo tudi nedavna povišanja plač. V prihodnjih letih se pričakuje, da bo inflacija ostala blizu 2,0 %, tj. nekoliko nad stopnjo inflacije v euroobmočju. Osnovna inflacija (brez cen energije in hrane) naj bi v obdobju, ki ga zajema napoved, presegla 1,6 %. Trg dela Trg dela se še naprej izboljšuje, saj zaposlenost raste, brezposelnost pa upada. Stopnja zaposlenosti je leta 2018 znašala 75,4 %, do tretjega četrtletja leta 2019 pa se je izboljšala na 76,5 %. V prihodnjih letih naj bi se po napovedih še izboljšala. Skupaj s pritokom tujih delavcev naj bi to do določene mere prispevalo k zmanjšanju omejene ponudbe delovne sile. Stopnja brezposelnosti se je nadalje znižala, in sicer s povprečnega 5,1 % v letu 2018 na 4,6 % v letu 2019. V prihodnjih letih naj bi se še naprej zniževala. Utesnjevanje trga dela spremljajo vse večji pritiski na plače. Nominalna sredstva za zaposlene na zaposlenega( ) so se v letu 2018 povečala za 3,9 % in naj bi se v letih 2019 in 2020 še naprej povečevala za 3,6 %. Razlog za to je predvsem povišanje plač v javnem sektorju (dogovorjeno v pogajanjih s sindikati ob koncu leta 2018) in dodatno povišanje neto minimalne plače za 3,4 % na 700 EUR v skladu z zakonom, sprejetim decembra 2018 (Evropska komisija, 2019a). Realna sredstva za zaposlene na zaposlenega, ki so se v letu 2018 povečala za 1,7 %, naj bi v letu 2019 zrasla za 2 %. V letih 2020 in 2021 naj bi bila rast realnih sredstev za zaposlene nekoliko nižja, saj se pričakuje pospešitev inflacije Kljub boljšim razmeram na trgu dela so strukturni izzivi še vedno zaskrbljujoči. Delovno sposobno prebivalstvo se zmanjšuje zaradi hitro starajočega se prebivalstva. Težave glede udeležbe na trgu dela so še vedno prisotne pri starejših delavcih (55–64 let). Kljub nedavnemu povišanju je stopnja njihove zaposlenosti v letu 2018 ostala precej pod povprečjem EU (47,0 % v primerjavi z 58,7 % v EU). Nasprotje je še večje pri nizko usposobljenih starejših delavcih, katerih stopnja zaposlenosti je v letu 2018 znašala 30,5 % (v primerjavi s 44,0 % v EU). Socialne razmere Neenakost je nizka in delež ljudi, ki jih ogroža revščina ali socialna izključenost, se je v povprečju zmanjšal, vendar ostaja velik pri starejših. Slovenija dosega dobre rezultate pri večini kazalnikov v zvezi z revščino in neenakostjo. Dohodkovna neenakost je najnižja v EU, delež dohodka najrevnejših 40 % prebivalstva pa je med največjimi. Leta 2018 se je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti znižala za 0,9 odstotne točke na 16,2 %. Znižanje je posledica znižanja stopnje resne materialne prikrajšanosti (–0,9 odstotne točke) in zelo nizke stopnje delovne intenzivnosti (–0,8 odstotne točke). Stopnja tveganja revščine je bila v letu 2018 enaka kot v prejšnjem letu (13,3 %) in pod povprečjem EU za leto 2018 (17,1 %). Vendar je stopnja revščine starejših (24,4 % v primerjavi s povprečjem EU, ki je v letu 2018 znašalo 20,9 %), ki zadeva predvsem ženske, starejše od 65 let, še vedno izziv. Konkurenčnost Delež Slovenije na izvoznih trgih se je povečeval, in sicer na podlagi zmernega razvoja stroškov dela na enoto in ugodne kombinacije namembnih trgov. Delež Slovenije na izvoznih trgih se je leta 2018 povečal za 4,7 odstotne točke. To povečevanje naj bi se nadaljevalo tako za blago kot za storitve, med drugim tudi na podlagi razmeroma stabilne rasti na namembnih trgih Slovenije. Nominalna rast plač je prispevala k povišanju nominalnih stroškov dela na enoto. Stroški dela na enoto so se v letu 2018 povišali za 3 % in naj bi v letu 2019 dosegli najvišjo vrednost pri 3,3 %, kar je še vedno manj kot v drugih državah članicah v regiji. Rast stroškov dela na enoto naj bi se nato postopoma umirila. Graf 1.3:Sredstva za zaposlene na zaposlenega in produktivnost dela, letna sprememba v % Vir: Eurostat. Zunanji položaj Slovenija ima od leta 2012 presežek na tekočem računu. Saldo tekočega računa Slovenije je leta 2012 postal pozitiven in je leta 2017 dosegel najvišjo vrednost pri 6,1 % BDP. Po zabeleženem presežku v višini 5,7 % BDP v letu 2018 naj bi se v letu 2019 še dodatno zmanjšal, saj naj bi se uvoz zaradi večjega domačega povpraševanja povečal hitreje kot izvoz. Čeprav sta v presežku tako blagovna kot storitvena bilanca, je presežek pri storitvah še posebej izrazit. Presežek na tekočem računu je višji, kot bi bilo mogoče pričakovati na podlagi gospodarskih temeljev( ). Enako velja za ciklično prilagojeni presežek na tekočem računu, ki je v letu 2018 presegel 8 % BDP, po napovedih pa naj bi v obdobju 2019–2021 ostal na primerljivih ravneh. Poleg trgovinske bilance je presežek posledica javnega in zasebnega razdolževanja ter nizkih naložb. Visok presežek na tekočem računu je prispeval k hitremu izboljševanju neto stanja mednarodnih naložb. Pasivno neto stanje mednarodnih naložb Slovenije se je od leta 2012 do leta 2019 približno prepolovilo (graf 1.4). Bančni sektor je od leta 2014 okrepil neto tuja sredstva in je bil po tem zmožen ohraniti to stanje. Obveznosti države so se od leta 2015 močno zmanjšale. Nefinančne družbe so od leta 2015 ohranile majhne obveznosti. Neto stanje mednarodnih naložb naj bi se še izboljšalo zaradi presežka na tekočem računu in zmanjšanja javnega dolga. Graf 1.4:Neto stanje mednarodnih naložb po sektorjih Vir: Eurostat. Finančni sektor Bančni sektor Slovenije se je znatno izboljšal, pri čemer kaže večjo donosnost, boljšo kakovost sredstev in močno likvidnost. Donosnost lastniškega kapitala se je povečala, delež nedonosnih posojil pa se je zmanjšal in junija 2019 dosegel 4,5 % (leta 2014 je znašal 22,8 %). Banke imajo tudi razmeroma stabilno osnovo za financiranje in obsežno likvidnost. Kljub privatizaciji številnih njenih deležev v bankah ima slovenska država še vedno pomembno vlogo v finančnem sektorju (glej oddelek 3.2.1). Zasebni dolg

Delež zadolženosti zasebnega sektorja se še naprej zmanjšuje. Odkar je delež zadolženosti leta 2010 dosegel najvišjo raven (115,2 % BDP), se je dolg zasebnega sektorja v letu 2018 zmanjšal na 72,8 % BDP in je bil v letu 2019 nižji tako od previdnostnega kot tudi od temeljnega merila( ). Kreditni tok je postal pozitiven in podpira gospodarsko rast, vendar je hitra nominalna rast BDP do konca leta 2018 še vedno povzročila zmanjšanje deleža zasebnega dolga v BDP. Novembra 2019 je Banka Slovenije glede na upočasnitev gospodarskih temeljev sprejela makrobonitetne ukrepe za omejitev rasti posojil, zlasti za potrošnike. Ti ukrepi vključujejo omejitev trajanja posojil za potrošnike in omejitev razmerja med letnimi stroški servisiranja dolga na neto dohodke kreditojemalca. Graf 1.5:Razčlenitev dolga Vir: Eurostat. Trg stanovanjskih nepremičnin Močno povišanje cen stanovanjskih nepremičnin od leta 2016 je bila predvsem posledica pomanjkanja ponudbe stanovanjskih stavb. Cene stanovanjskih stavb so se v Sloveniji od poletja leta 2016 močno povišale. Leta 2018 so cene stanovanjskih nepremičnin dosegle najvišjo stopnjo realne rasti po finančni krizi (7,4 %, kar je hitreje od rasti plač), kar Slovenijo uvršča med države članice euroobmočja z najvišjo letno rastjo cen stanovanjskih nepremičnin. Ugodne gospodarske razmere in živahen trg dela so sicer imeli določeno vlogo, vendar je bila nizka raven naložb v stanovanjske stavbe glavni dejavnik pri dvigu cen stanovanjskih nepremičnin. Kljub ugodnim obrestnim meram je bila rast posojil manjša kot v času pred krizo. Bančni sistem je manj izpostavljen in odpornejši proti morebitnim šokom na nepremičninskem trgu kot v času zadnje finančne krize. Izpostavljenost bank je dodatno omejena z nedavnimi makrobonitetnimi ukrepi, ki jih je sprejela Banka Slovenije. Cene stanovanjskih nepremičnin še vedno rastejo, vendar so se v letu 2019 pokazali prvi znaki upočasnitve. Zaradi postopnega upočasnjevanja povpraševanja po stanovanjskih stavbah (zaradi zmanjševanja cenovne dostopnosti) in povečanja gradnje se je rast cen stanovanjskih nepremičnin v letu 2019 začela upočasnjevati. Cene stanovanjskih nepremičnin naj bi se ob nadaljnjem okrevanju gradbene aktivnosti v bližnji prihodnosti še naprej umirjale. Regionalne razlike V Sloveniji so še vedno prisotne regionalne in podregionalne razlike. Vzhodna Slovenija zaostaja za Zahodno Slovenijo (ki vključuje glavno mesto) v BDP na prebivalca (71 % oziroma 103 % povprečja EU v letu 2017). Vendar je medregionalni variacijski koeficient BDP na prebivalca, ponderiran glede na število prebivalcev, med najnižjimi v euroobmočju. Na podregionalni (lokalni) ravni so razlike izrazite. Prevladujočo vlogo v gospodarstvu ima zlasti Osrednjeslovenska regija okoli glavnega mesta Ljubljane, saj je v letu 2017 proizvedla 37 % nacionalnega BDP, v njej pa živi 26 % prebivalstva države. Njen BDP na prebivalca (120 % povprečja EU) je bil v letu 2017 skoraj trikrat višji kot v najrevnejši regiji (Zasavska; 45 % povprečja EU). Prebivalstvo v Zahodni Sloveniji raste, v Vzhodni pa se krči. Med letoma 2000 in 2017 se je število prebivalcev Vzhodne Slovenije zmanjšalo za 0,4 %, v Zahodni Sloveniji pa se je povečalo za 7,7 %. Podregionalna slika je bolj zapletena. Dve od najmanj razvitih regij (Pomurska in Zasavska) sta izgubili več kot 7 % oziroma 5 % prebivalstva zaradi naravnega upadanja prebivalstva (večja smrtnost kot rodnost) in izseljevanja. Prebivalstvo Osrednjeslovenske regije in Obalno-kraške regije se je znatno povečalo (12 % oziroma 8 %). Medtem ko je v Osrednjeslovenski regiji prišlo do naravnega povečanja prebivalstva in neto priseljevanja, je bila rast prebivalstva v drugih regijah le posledica neto priseljevanja. Graf 1.6:BDP na prebivalca v slovenskih regijah, 2017 Vir: Eurostat. Kljub počasni gospodarski rasti v manj razvitih regijah so različni demografski trendi podprli konvergenco BDP na prebivalca. Med letoma 2010 in 2017 se je BDP v Zahodni Sloveniji povečeval hitreje kot v manj razvitem vzhodnem delu države (za 1,7 % na leto v primerjavi z 1,4 %). Vendar je zaradi hitro rastočega prebivalstva v zahodnih regijah (zlasti v Osrednjeslovenski regiji) prišlo do konvergence BDP na prebivalca (glej oddelek 3.4). Javne finance Skupni saldo sektorja država naj bi ostal v presežku. Presežek sektorja država naj bi se z 0,8 % BDP v letu 2018 zmanjšal na 0,5 % BDP v letu 2019. To zmanjšanje je bilo posledica upočasnitve gospodarske rasti, močnega povečanja javnofinančnih odhodkov in ukrepov, ki zmanjšujejo prihodke, ki jih je sprejel Državni zbor. Presežek naj bi v letu 2020 ostal pri 0,5 % BDP, in sicer zaradi nadaljnjih ukrepov za zmanjšanje davkov, v letu 2021 pa naj bi se rahlo povečal na 0,6 % BDP. Strukturni fiskalni položaj Slovenije naj bi se v prihodnjih letih postopoma izboljševal. Delež javnega dolga v BDP se še naprej zmanjšuje, vendar bi se lahko ta trend dolgoročno ponovno spremenil. Zaradi nizkih obrestnih mer, aktivnega upravljanja javnega dolga, presežka sektorja država in prihodkov od privatizacije naj bi se javni dolg v letu 2021 zmanjšal pod referenčno vrednost 60 % BDP. To bi Sloveniji pomagalo doseči cilj trajnostnega razvoja št. 17. Ker pa naj bi se odhodki za pokojnine, zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo znatno povišali (zaradi staranja prebivalstva in pokojninskih ukrepov, sprejetih leta 2019), bi se lahko delež javnega dolga v BDP dolgoročno spet začel povečevati. Cilji trajnostnega razvoja Slovenija na splošno dosega dobre rezultate pri ciljih trajnostnega razvoja. Pri večini podkazalnikov, zlasti socialnih, je uspešnejša od povprečja EU. Zlasti dosega dobre rezultate pri cilju trajnostnega razvoja št. 10, in sicer pri podtemi neenakosti znotraj držav (glej oddelek 3.3.3). Vendar je nekaj kazalnikov, pri katerih je Slovenija pod povprečjem EU in izkazuje negativen trend. Z makroekonomskega vidika je vredno omeniti delež naložb v BDP (cilj trajnostnega razvoja št. 9). Ta je leta 2018 znašal 19,2 %, kar je pod povprečjem EU, ki znaša 20,9 %. Ta izziv je obravnavan v prvem poglavju. Cilj Strategije razvoja Slovenije 2030 je doseči povprečno emisijsko produktivnost EU in 27-odstotni delež obnovljivih virov energije v porabi končne energije. Tabela 1.1:Ključni gospodarski in finančni kazalniki – Slovenija Vir: Eurostat in ECB na dan 4. februarja 2020, kjer so podatki na voljo; Evropska komisija za napovedi (zimska napoved iz leta 2020 za realni BDP in močno zadolžene revne države, sicer jesenska napoved iz leta 2019). 2. Napredek pri izvajanju priporočil za posamezne države Slovenija dosega dobre rezultate pri izvajanju nanjo naslovljenih priporočil. Od začetka evropskega semestra leta 2011 je bil dosežen znaten napredek oziroma je bilo v celoti izvedenih skoraj 60 % vseh priporočil, naslovljenih na Slovenijo (graf 2.1). Vendar pri več kot 10 % priporočil, naslovljenih na Slovenijo, ni bilo zabeleženega nobenega napredka pri izvajanju oziroma je bil ta napredek omejen. Graf 2.1:Raven izvajanja priporočil za Slovenijo iz obdobja 2011–2019 Vir: Evropska komisija.

Delež javnega dolga se hitro zmanjšuje, vendar še vedno obstaja pritisk na dolgoročno vzdržnost javnih financ. Delež javnega dolga se je v času krize povečal za štirikrat in v letu 2015 dosegel najvišjo vrednost pri 82,6 % BDP. Leta 2018 se je hitro zmanjšal na 70,4 %, med drugim tudi zaradi ukrepov politike, in naj bi leta 2021 padel pod 60 %. Hkrati je bil proračunski okvir okrepljen, fiskalna politika pa je postala prociklična zaradi: (i) prenehanja veljavnosti začasnih ukrepov, sprejetih med krizo, in (ii) pred kratkim uvedenih dodatnih ekspanzivnih ukrepov. Zaradi stroškov, povezanih s staranjem prebivalstva, zlasti za pokojnine, je pritisk na dolgoročno vzdržnost javnih financ še vedno velik. Slovenski bančni sektor se je od leta 2014 znatno izboljšal. Odločni ukrepi politike in izboljšanje makroekonomskih razmer so pripomogli k temu, da je bančni sektor od leta 2014 hitro okreval. Delež nedonosnih posojil se še naprej zmanjšuje, pri čemer je junija 2019 je dosegel 4,5 %, leto prej pa je znašal 7,4 %. Hkrati se je donosnost povečala in povprečni količnik kapitalske ustreznosti je trden (junija 2019 je znašal 18,1 %). Prodaja delnic Nove Ljubljanske banke (NLB) in Abanke v letih 2018 in 2019, ki izhaja iz zavez glede državne pomoči iz leta 2013, bo še dodatno prispevala k zagotovitvi dolgoročne sposobnosti preživetja sektorja. Sprejeti so bili ukrepi za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Sloveniji se že od leta 2011 priporoča, naj sprejme ukrepe za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Reforma trga dela iz leta 2013 in ciljno usmerjene aktivne politike trga dela so do določene mere izboljšale zaposlitvene možnosti starejših in nizko usposobljenih delavcev, vendar njihova stopnja delovne aktivnosti ostaja nizka. Poslovno okolje se je izboljšalo, vendar se je napredek nedavno upočasnil. Slovenija je znatno zmanjšala število reguliranih poklicev, vendar se je napredek v zadnjih letih upočasnil. Sprejeti so bili ukrepi za zmanjšanje upravnega bremena in prizadevanja se nadaljujejo. Po krizi je bil vzpostavljen celovit okvir za upravljanje podjetij v državni lasti. Vendar obstaja tveganje, da se bo zmogljivost Slovenskega državnega holdinga po letu 2020 zmanjšala, saj bodo njegova sredstva postopoma prenesena nazaj na državo (glej oddelek 3.1.5). Slovenija z nacionalnim financiranjem in financiranjem EU poskuša izboljšati alternativno financiranje za MSP in hitro rastoča podjetja. Leta 2019 je Slovenija pri izvajanju prvega od priporočil iz leta 2019 dosegla omejen napredek. Kljub intenzivnim razpravam še vedno ni predloga za celovito reformo zdravstvenega varstva. O reformi naj bi vlada razpravljala šele sredi leta 2020. Napovedani so bili tudi drugi ukrepi, ki pa priporočilo obravnavajo le v omejenem obsegu. Na začetku leta 2020 je bil napovedan predlog reforme dolgotrajne oskrbe, vendar podrobnosti niso bile razkrite niti se o njih ni razpravljalo z deležniki. Pokojninska reforma, sprejeta novembra 2019, izboljšuje ustreznost pokojnin, vendar dolgoročno obremenjuje vzdržnost pokojninskega sistema. Hkrati se zdi, da imajo ukrepi iz leta 2012, namenjeni omejitvi predčasnega upokojevanja, določen učinek, vendar predhodno odhajanje s trga dela ostaja problematično. Slovenija je izvedla tudi več ukrepov za povečanje zaposljivosti nizko usposobljenih in starejših delavcev. Druge pobude (na primer glede digitalne pismenosti) so še vedno v fazi predloga. Slovenija je pri izvajanju drugega od priporočil iz leta 2019 dosegla določen napredek. Slovenija poskuša podpirati trge lastniških vrednostnih papirjev, predvsem s sredstvi EU, vendar še vedno znatno državno lastništvo v nekaterih sektorjih in regulativni okvir še naprej zmanjšujeta potencial slovenskih kapitalskih trgov za nadaljnji razvoj (glej oddelek 3.2.2). Slovenija je še naprej izboljševala poslovno okolje. Vendar instrumenti, kot so enotni dokument, regulativne ocene učinka in test za MSP, še niso v celoti učinkoviti (glej oddelek 3.4.2). Slovenija je tudi sprejela pomembno reformo Državne revizijske komisije, s čimer je okrepila neodvisni nadzor nad javnimi naročili. Poleg tega usposablja uradnike za javna naročila in zagotavlja smernice za izboljšanje profesionalizacije javnih naročnikov. Na področju e-javnega naročanja je bil dosežen napredek, udeležba MSP v javnih razpisih pa se je povečala. Medtem ko je bila privatizacija bank v državni lasti ali pod državnim nadzorom v skladu z obveznostmi iz pravil o državni pomoči dokončana leta 2019 (glej oddelek 3.1.5), so se druge načrtovane privatizacije ustavile. Slovenija je pri izvajanju tretjega od priporočil iz leta 2019 dosegla omejen napredek. Država sprejema in izvaja ustrezne strategije ter razvija naložbene načrte. Ta ocena ne upošteva prispevka skladov kohezijske politike EU za obdobje 2021–2027( ). Za reševanje izzivov v vodnem sektorju je vlada decembra 2019 predlagala spremembo nacionalne zakonodaje o vodah. Evropska komisija lahko na zahtevo države članice prek programa za podporo strukturnim reformam zagotovi prilagojeno strokovno znanje za pomoč pri oblikovanju in izvajanju reform, ki spodbujajo rast. Od leta 2016 je bila taka podpora Sloveniji zagotovljena za približno 40 projektov. Leta 2019 je bilo na terenu izvedenih več projektov. Komisija je na primer olajšala izmenjavo dobrih praks pri spodbujanju dodatnega pokojninskega varčevanja. Nadaljevala se je tudi podpora za izboljšanje zdravstvenega sistema. Razvita so bila orodja za: (i) oceno uspešnosti zdravstvenega sistema; (ii) načrtovanje delovne sile v zdravstvu; (iii) oceno varnosti pacientov in (iv) merjenje kakovosti oskrbe. Poleg tega je Slovenija prejela pomoč Komisije za uvedbo integriranih storitev dolgotrajne oskrbe in za posodobitev sistema za povračilo stroškov za bolnišnične storitve. Leta 2019 se je začelo tudi delo za spodbujanje vključevanja dolgotrajno brezposelnih in oseb, ki niso zaposlene, se ne izobražujejo ali usposabljajo, na trg dela. Komisija prav tako pomaga organom pri pripravi strateške presoje vplivov osnutka slovenskega celovitega nacionalnega energetskega in podnebnega načrta na okolje. Tabela 2.1:Ocena izvajanja priporočil za Slovenijo iz leta 2019 Vir: Evropska komisija. Za priporočilo 3: sozakonodajalca še nista sprejela regulativnega okvira, na katerem temelji načrtovanje programov v zvezi s skladi kohezijske politike EU za obdobje 2021–2027, saj med drugim čaka na dogovor o večletnem finančnem okviru (VFO). Okvir 2.1: Skladi in programi EU za reševanje strukturnih izzivov ter spodbujanje rasti in konkurenčnosti v Sloveniji Slovenija je pomembna upravičenka do skladov EU. Dodeljena finančna sredstva iz skladov kohezijske politike EU( I ) za Slovenijo v sedanjem večletnem finančnem okviru znašajo 3,8 milijarde EUR, kar ustreza približno 1,2 % letnega BDP. Do konca leta 2019 je bilo približno 3,5 milijarde EUR (približno 93 % skupnega zneska) dodeljenih za posebne projekte, 1,6 milijarde EUR pa je bilo glede na poročila porabljenih za izbrane projekte( II ), kar kaže na raven izvrševanja nad povprečjem EU. Financiranje v okviru kohezijske politike EU prispeva k bolj usklajenemu razvoju z zmanjševanjem gospodarskih, družbenih in ozemeljskih razlik, hkrati pa tudi k reševanju strukturnih izzivov v Sloveniji. V okviru programa kohezijske politike so bila Sloveniji dodeljena sredstva EU v višini skoraj 1 milijarde EUR za pametno rast, skoraj 1,2 milijarde EUR za trajnostno rast in trajnostni promet ter več kot 800 milijonov EUR za vključujočo rast. Financiranje v okviru kohezijske politike EU prispeva k velikim spremembam slovenskega gospodarstva. To počne s spodbujanjem rasti in zaposlovanja z naložbami na področjih, kot so raziskave, tehnološki razvoj in inovacije, konkurenčnost podjetij, nizkoogljično gospodarstvo, trajnostni promet, zaposlovanje, socialna vključenost in izobraževanje. Do leta 2019 so naložbe iz Evropskega sklada za regionalni razvoj in Kohezijskega sklada že podprle sodelovanje 180 podjetij z raziskovalnimi ustanovami, več kot 15 000 ljudi že ima koristi od izboljšane oskrbe z vodo, skoraj 320 000 kvadratnih metrov javnih stavb pa je bilo obnovljenih, da bi bile energijsko učinkovitejše. Iz skladov so bili podprti tudi ukrepi za zaščito pred poplavami, ki bodo koristili skoraj 18 000 ljudem. Več kot 950 izobraževalnih ustanov bo povezanih z brezžičnimi omrežji in podprtih bo več kot 310 novih izvoznih podjetij. Evropski socialni sklad se osredotoča na pomoč ljudem pri iskanju zaposlitve, zlasti mladim (23 460 mladih) ter nizko usposobljenim in starejšim delavcem (25 000 oseb). Poleg tega prispeva k spodbujanju socialne vključenosti in boju proti revščini (19 000 oseb). V programe bo vključenih 42 900 udeležencev, ki bodo pridobili nova znanja in spretnosti ter zvišali raven svoje izobrazbe( III ). Kmetijski in ribiški skladi ter drugi programi EU prav tako prispevajo k izpolnjevanju naložbenih potreb. Iz Evropskega kmetijska sklada za razvoj podeželja je skupno na voljo 1,1 milijarde EUR, iz Evropskega sklada za pomorstvo in ribištvo pa 30,2 milijona EUR (vključno z nacionalnim sofinanciranjem za oba sklada). Slovenija ima koristi tudi od drugih programov EU, kot sta instrument za povezovanje Evrope, v okviru katerega so bila za posebne projekte v zvezi s strateškimi prometnimi omrežji dodeljena sredstva EU v višini 331 milijonov EUR, in Obzorje 2020, v okviru katerega so bila dodeljena sredstva EU v višini 257 milijonov EUR (med drugim tudi za 153 MSP v višini približno 68 milijonov EUR). Financiranje EU pomaga mobilizirati pomembne zasebne naložbe. Do konca leta 2018 je bil v okviru programov, podprtih iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov( IV ), mobiliziran dodaten kapital, pri čemer je bilo odobrenih približno 333 milijonov EUR v obliki posojil, jamstev in lastniškega kapitala( V ). Ta znesek je predstavljal 8,8 % vseh dodeljenih sredstev iz evropskih strukturnih in investicijskih skladov. Skladi EU že znatno vlagajo v ukrepe v skladu s cilji trajnostnega razvoja. V Sloveniji evropski strukturni in investicijski skladi podpirajo 12 od 17 ciljev trajnostnega razvoja, pri čemer k tem ciljem prispeva do 95 % odhodkov. 3. Prednostna področja reform 3.1Javne finance in obdavčitev 3.1.1Fiskalna politika Nominalni saldo sektorja država ostaja v presežku, delež javnega dolga pa se še naprej zmanjšuje. V skladu z gospodarsko napovedjo iz jeseni 2019 naj bi se proračunski presežek zmanjšal z 0,8 % BDP v letu 2018 na 0,5 % BDP v letu 2019, in sicer zaradi upočasnitve gospodarstva in davčne razbremenitve regresa za letni dopust (Evropska komisija, 2019b). Presežek naj bi v letih 2020 in 2021 ostal na splošno stabilen. V strukturnem smislu naj bi se javnofinančni primanjkljaj poslabšal z 0,7 % BDP v letu 2018 na 1,0 % leta 2019, vendar naj bi se v prihodnjih letih nekoliko izboljšal. Javni dolg naj bi se na podlagi nominalnega presežka, aktivnega upravljanja javnega dolga, nizkih obrestnih mer in prihodkov iz privatizacije zmanjšal s 66,7 % BDP v letu 2019 na manj kot 60 % v letu 2021. Novi davčni ukrepi, sprejeti oktobra 2019, zmanjšujejo davčno obremenitev dela, medtem ko prihodki od periodične obdavčitve nepremičnin in kapitala ostajajo pod povprečjem EU. Državni zbor je poleg izvzetja regresa za letni dopust iz dohodnin in prispevkov za socialno varnost sprejel spremembe davčnega zakonika, da bi zmanjšal obdavčitev dela z znižanjem davčnih stopenj ter povišanjem mej davčnih razredov in splošne olajšave. Davčne spremembe, ki so začele veljati na začetku leta 2020, koristijo predvsem osebam s srednjimi in visokimi dohodki, medtem ko se osebe z nizkimi dohodki in prejemniki drugega dohodka (zakonci z nižjimi dohodki od dela) še naprej soočajo z velikim davčnim primežem stroškov dela (Evropska komisija, v pripravi). Da bi se delno nadomestila izguba prihodkov, so se davki na kapitalski dobiček, dohodke od najemnin in dohodke pravnih oseb nekoliko povišali, obstajajo pa tudi načrti za izboljšanje pobiranja davkov. Vlada je umaknila nov predlog reforme obdavčitve nepremičnin, načrtovane za leto 2020, čeprav se šteje, da so periodični davki na nepremičnine manj škodljivi za rast kot davki od dohodkov pravnih oseb, njeni prihodki pa so trenutno nizki (0,5 % BDP v primerjavi s povprečjem EU, ki je leta 2018 znašalo 1,5 %). Slovenija je znatno pod povprečjem EU tudi v smislu davčnih prihodkov iz osnovnega kapitala in različnih vrst dohodkov iz kapitala (ti davčni prihodki znašajo 4,9 % BDP, s čimer je Slovenija na 21. mestu med državami članicami, medtem ko je povprečje v EU leta 2018 znašalo 8,5 %), ki bi morali biti del uravnoteženega in vključujočega davčnega sistema. Javnofinančni odhodki se zelo povišujejo. Leta 2019 naj bi se odhodki poviševali hitreje kot prihodki, in sicer zaradi: (i) znatnega povišanja plač v javnem sektorju, dogovorjenega v pogajanjih s sindikati ob koncu leta 2018; (ii) dodatne omilitve začasnih konsolidacijskih ukrepov na področju socialnih transferjev; (iii) dodatnega povečanja socialnih transferjev; (iv) indeksacije pokojnin in (v) povečanja javnih naložb. Leta 2020 naj bi omejeno izplačilo dodatka za uspešnost, strožji pogoji za prejemanje denarnih nadomestil za brezposelnost in nižje javne naložbe oslabili rast odhodkov, vendar bo ta še vedno visoka. Odhodki, povezani s staranjem, zlasti za pokojnine, povzročajo pritisk na dolgoročno vzdržnost javnih financ Slovenije( ). Kazalnik vrzeli v vzdržnosti S2 kaže, da je za dolgoročno stabilizacijo deleža javnega dolga v BDP potrebna fiskalna prilagoditev v višini 5,4 % BDP, kar kaže na srednja tveganja za dolgoročno vzdržnost( ). Ta rezultat je predvsem posledica načrtovanega povečanja odhodkov za pokojnine (ki k povečanju prispeva 3,6 % BDP), vendar se pri tem še ne upoštevajo pokojninski ukrepi, ki so bili sprejeti novembra 2019 in zaradi katerih naj bi vrzel še povečala (glej oddelek 3.1.3). K vrzeli v vzdržnosti so prispevali tudi odhodki za zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo. 3.1.2Fiskalni okvir

Slovenski neodvisni fiskalni instituciji sta izpolnili svoje zakonske obveznosti. Obseg mandata Fiskalnega sveta in urada za makroekonomske napovedi UMAR je eden od najširših med novimi državami članicami in je blizu povprečja EU( ). Čeprav so odstopanja letnega proračuna od srednjeročnega proračunskega okvira na splošno omejena, Ustavno sodišče trenutno pregleduje revidirane proračunske dokumente za leto 2019, ker ne upoštevajo v celoti zgornjih mej, določenih v sprejetem okviru( ). Fiskalni svet je ocenil, da bodo fiskalna pravila v letih 2020 in 2021 upoštevana. Vendar je izpostavil tudi znatna tveganja za skladnost, ki izhajajo iz: (i) nedoslednosti med projekcijami in sprejetimi ali predlaganimi ukrepi; (ii) možnosti sprejetja nekaterih obravnavanih ukrepov z negativnim proračunskim učinkom in (iii) tveganj, povezanih z makroekonomskim okoljem( ). Poleg tega je Fiskalni svet večkrat opozoril, da ni celovitih politik za zagotovitev dolgoročne vzdržnosti javnih financ Slovenije (glej oddelek 3.1.1)( ). Vlada je v odgovor potrdila svojo oceno, da je predlog proračuna za leti 2020 in 2021 ustrezen( ). 3.1.3Pokojninski sistem Pokojninska reforma( ) iz leta 2012 je imela kratkoročne in srednjeročne učinke na ustreznost in vzdržnost pokojnin. Z reformo iz leta 2012 se je postopoma povišala zakonsko določena upokojitvena starost na 65 let za moške (leta 2016) in ženske (leta 2020), uvedeni pa so bili tudi višji odbitki za predčasno upokojitev. Poleg tega so bili uvedeni dodatki za podaljšanje delovne aktivnosti (Evropska komisija, 2017a). Število novih starostnih in drugih vrst upokojencev se od leta 2012 počasi zmanjšuje, število tistih, ki prispevajo v pokojninski sistem, pa se povečuje. Razmerje med tistimi, ki prispevajo v pokojninski sistem, in tistimi, ki prejemajo pokojnine, se tako izboljšuje. Leta 2018 se je povečalo na 1,51, medtem ko je leta 2013 znašalo 1,38. Pozitiven dejavnik, ki vpliva na to razmerje, je tudi vključitev mlajših oseb v sistem pokojninskega in invalidskega zavarovanja na podlagi študentskega dela (Vlada Republike Slovenije, 2019). Ukrepi za omejitev predčasnega upokojevanja se zdijo uspešni. Leta 2018 se je predčasno upokojilo 318 ljudi (manj kot 2 % novih upokojencev), medtem ko je leta 2017 to storilo 475 ljudi. Nedavne projekcije dolgoročno kažejo na znatno povišanje odhodkov za pokojnine. Pokojninska reforma iz leta 2012 naj bi zagotavljala stabilno pokojninsko okolje le deset let. V Sloveniji naj bi se odhodki za pokojnine kot odstotek BDP povišali z 10,9 % v letu 2016 na 14,9 % v letu 2070, kar je eno od največjih povišanj v EU (Evropska komisija, 2018a). To je mogoče pojasniti predvsem s: (i) predčasnim izstopom delavcev s trga dela, kar je v veliki meri posledica prejšnje pokojninske zakonodaje, in (ii) upokojitvijo največjih starostnih skupin, ki bodo pokojnino prejemale dlje zaradi daljše življenjske dobe (Vlada Republike Slovenije, 2019; UMAR, 2018; MDDSZ, 2018). Z nadaljnjo odložitvijo pokojninske reforme, katere namen je izboljšanje fiskalne vzdržnosti sistema, se povečuje pritisk na javnofinančne odhodke. Čeprav se je prenos iz državnega proračuna v pokojnine v zadnjih letih zmanjšal, ker se je zaposlenost izboljšala, je leta 2018 še vedno presegal 1 milijardo EUR (2 % BDP) (UMAR, 2019a). Graf 3.1.1:Odhodki za pokojnine kot % BDP Vir: poročilo o staranju prebivalstva za leto 2018: ekonomske in proračunske projekcije za države članice EU (2016-2070), Evropska komisija. Dolgotrajna brezposelnost in dolgotrajna odsotnost z dela zaradi bolezni se pogosto uporabljata za predčasen izstop s trga dela in premostitev obdobja do upokojitve. Leta 2018 je imel skoraj vsak četrti nov upokojenec v letu pred upokojitvijo status brezposelne osebe. Vendar so bili z nedavnimi zakonodajnimi spremembami uvedeni strožji pogoji za prejemanje denarnih nadomestil za brezposelnost za starejše delavce. Podatki kažejo, da se lahko za predčasen izstop s trga dela uporablja tudi dolgotrajna odsotnost z dela zaradi bolezni. Delež zaposlenih, ki so dolgotrajno odsotni z dela zaradi bolezni, se povečuje, kar je zlasti opazno pri ženskah, starejših od 60 let. Ta trend ni nujno posledica hude bolezni, temveč lahko delno odraža povišanje zakonsko določene upokojitvene starosti, ki je bila uvedena s pokojninsko reformo iz leta 2012, kar je privedlo do povečanja števila starejših delavcev. K temu povečanju so morda prispevale tudi druge značilnosti trga dela, kot sta odsotnost primernih strukturnih ukrepov za prilagoditev delovnih mest starajočemu se prebivalstvu in pomanjkanje učinkovite poklicne rehabilitacije delavcev. Te pomanjkljivosti lahko negativno vplivajo na vzdržnost javnih financ prek pokojninskih in zdravstvenih skladov (ZZZS, 2018). Revščina med starejšimi, zlasti med ženskami, je še vedno zaskrbljujoča. Leta 2018 sta bili stopnji tveganja revščine ali socialne izključenosti za osebe, stare 65 let in več ter 75 let in več, višji od povprečja EU (20,1 % oziroma 23,7 % v primerjavi s povprečjem EU, ki znaša 18,6 % oziroma 20,1 %). Ti stopnji sta zlasti visoki pri ženskah. V primerjavi s povprečjem EU je slovenski pokojninski sistem leta 2018 ustvaril razmeroma nizko skupno nadomestitveno razmerje (0,58 oziroma 0,45 )( ) in nizko mediano relativnega dohodka oseb, starih 65 let in več (Evropska komisija in Odbor za socialno zaščito, 2018). Ukrepi za konsolidacijo javnih financ, sprejeti po letu 2012, so znatno znižali sedanje pokojnine in zagotavljanje minimalnega dohodka za starejše. Septembra 2019 je približno 8 % starostnih upokojencev v Sloveniji prejelo neto mesečne pokojnine, nižje od 300 EUR( ). Povprečna bruto starostna pokojnina je bistveno višja (približno 640 EUR leta 2018) (ZPIZ, 2018), vendar še vedno ne pokriva vseh stroškov oskrbe v javnem negovalnem dom, temveč samo osnovno oskrbo v takih domovih (Republika Slovenija, Računsko sodišče, 2019). Sprememba Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2G), sprejeta novembra 2019, bo izboljšala ustreznost pokojnin. Sprememba ima dva glavna cilja, in sicer podpirati daljšo delovno aktivnost brez povišanja zakonsko določene upokojitvene starosti in zagotavljati dostojne dohodke upokojencem. Pod pogojem, da je dosežena 40-letna delovna doba za upravičenost do pokojnine, se bo pokojninska stopnja za moške do leta 2025 povišala na stopnjo, ki se uporablja za ženske (s 57,3 % na 63,5 % dolgoročne povprečne plače), s čimer bi se morala izboljšati ustreznost pokojnin bodočih upokojencev. Poleg tega se bo povišala tudi pokojninska stopnja za moške in ženske, ki so delali najmanj 15 let, in sicer s 26 % na 29,5 % dolgoročne povprečne plače. Z višjimi pokojninskimi stopnjami se bo izboljšala ustreznost dohodkov najranljivejših skupin v pokojninskem sistemu, zlasti prejemnikov najnižjih starostnih, invalidskih in družinskih pokojnin. Z višjimi pokojninskimi stopnjami se bodo povišali tudi prejemki od invalidskega zavarovanja. Novi zakon uvaja tudi dodaten bonus (po odmerni stopnji 1,36 % na otroka za največ tri otroke), s čimer bi se izboljšala predvsem ustreznost pokojnin za ženske. Za spodbuditev delavcev k podaljšanju delovne aktivnosti so predvidene večje spremembe t. i. „dvojnega statusa“. Upokojenci, ki izpolnjujejo pogoje za starostno pokojnino in delajo še naprej, bi tri leta poleg plače prejemali še 40 % pokojnine, do katere so upravičeni. Nato bi se njihova pokojnina znižala na samo 20 %, kot velja zdaj. Vendar se z novim zakonom ne izboljšuje socialni položaj sedanjih upokojencev, prav tako pa zakon ne obravnava dolgotrajne težave, da se lahko prispevki za socialno varnost aktivnih samozaposlenih oseb izračunajo na podlagi minimalnega dohodka. Trenutno to možnost uporablja 80 % samozaposlenih oseb( ). Če niso varčevale za upokojitev prek drugih kanalov, bodo po upokojitvi odvisne od minimalne starostne pokojnine. (Evropska komisija, 2019a). Sprememba obremenjuje vzdržnost pokojninskega sistema. Fiskalni svet je ocenil, da se bodo zaradi nove zakonodaje odhodki za pokojnine do leta 2040 povišali za 1 odstotno točko BDP, v naslednjih letih pa še več, kar bo dodatno prispevalo k dolgoročnim tveganjem glede vzdržnosti( ). Na tehnični ravni so se med vlado in socialnimi partnerji že začele razprave o morebitnem drugem reformnem koraku za izboljšanje vzdržnosti pokojninskega sistema. Ta drugi korak bi lahko vključeval posodobitev sedanjega indeksacijskega mehanizma in/ali povišanje zakonsko določene upokojitvene starosti, vendar do zdaj še niso bili dogovorjeni nobeni konkretni ukrepi. 3.1.4Zdravstveno varstvo in dolgotrajna oskrba Predvideno povečanje porabe za zdravstveno varstvo zaradi staranja prebivalstva ogroža dolgoročno fiskalno vzdržnost sistema. Leta 2016 so javnofinančni odhodki za zdravstveno varstvo v Sloveniji predstavljali 5,6 % BDP, kar je bilo pod povprečjem EU, ki je znašalo 6,8 %. Vendar naj bi se glede na referenčni scenarij( ) delovne skupine Sveta za problematiko staranja prebivalstva javnofinančni odhodki za zdravstveno varstvo zaradi sprememb v demografski strukturi od zdaj do leta 2070 povišali za 1,0 % BDP (EU: 0,9 %) (Evropska komisija, 2017a). Ob upoštevanju učinka nedemografskih dejavnikov na prihodnjo rast porabe („scenarij tveganja delovne skupine za problematiko staranja prebivalstva“( )) naj bi se odhodki za zdravstveno varstvo od zdaj do leta 2070 povišali za 2 % BDP (EU: 1,6 odstotne točke). Delež porabe za zdravstveno varstvo, ki ga financira država, se povečuje, vendar ostaja pod povprečjem EU. Javni delež skupne porabe za zdravstveno varstvo se je od leta 2014 postopoma povečeval in leta 2017 dosegel 72,2 %, kar je bilo še vedno pod povprečjem EU, ki znaša 79,4 %. Vendar približno polovica zasebne porabe v Sloveniji izhaja iz prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, ki je skoraj sopomenka za obvezno zdravstveno zavarovanje, saj je velika večina državljanov sklenila tako zavarovanje. V skladu s tem prostovoljno zdravstveno zavarovanje predstavlja 14,3 % sedanjih odhodkov za zdravstveno varstvo, kar je največji delež v EU. Druga zasebna poraba skoraj v celoti izhaja iz samoplačniških odhodkov (12,3 % skupne porabe za zdravstveno varstvo), kar je eden od najmanjših deležev v EU (OECD/EOHSP, 2019). Dosedanji poskusi reforme in razširitve virov financiranja zdravstvenega sistema niso bili uspešni. Vlada je jeseni leta 2019 ponovno začela pripravljati nov osnutek zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Glede na trenutno občutljivost prihodkov zdravstvenega sektorja na nihanja na trgu dela se pričakuje, da bodo v osnutku zakona predlagani ukrepi za diverzifikacijo tokov financiranja, kot je na primer nadomestitev sedanjega prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja z obveznim pavšalnim prispevkom. Vlada namerava zdravstveno zavarovalnico preoblikovati v aktivnega kupca zdravstvenih storitev, da bi se spodbudila učinkovitost pri sklepanju pogodb in kakovosti. V ta namen namerava sredi leta 2020 začeti posvetovanje in do jeseni 2020 predstaviti predlog Državnemu zboru. V Sloveniji se je pričakovana življenjska doba ob rojstvu v zadnjih letih podaljšala in je dosegla večino ciljev trajnostnega razvoja Združenih narodov na področju zdravja. Leta 2017 je bila pričakovana življenjska doba ob rojstvu 81,2 leta, kar pomeni podaljšanje glede na 76,2 leta iz leta 2000. Preventivni ukrepi in usklajena prizadevanja na različnih področjih politik so prispevali k zmanjšanju preprečljive umrljivosti, čeprav so stopnje preprečljive umrljivosti še vedno nad povprečjem EU. Število samomorov v Sloveniji se je od leta 2000 znatno znižalo. Naraščajoče število primerov pljučnega raka pri ženskah je še vedno zaskrbljujoče, vendar Slovenija napreduje pri izvajanju programa za zmanjšanje kajenja in doseganju cilja trajnostnega razvoja št. 3. Vendar so Slovenci, stari 65 let, leta 2017 v povprečju več kot 12 od skoraj 20 let podaljšane pričakovane življenjske dobe preživeli z oviranostjo (graf 3.1.2). Primarno zdravstveno varstvo pomaga omejiti število hospitalizacij, vendar število zdravnikov ostaja nizko. Sistem primarnega zdravstvenega varstva prispeva k nizkim stopnjam preprečljivih hospitalizacij v primerjavi s povprečjem EU. Vendar je število zdravnikov v Sloveniji (3,1 na 1 000 prebivalcev) precej pod povprečjem EU, pri čemer imajo bolniki težave pri izbiri splošnega zdravnika, tudi na gosto poseljenih mestnih območjih. Organi si prizadevajo povečati privlačnost dela v sistemu, trenutno pa se usposablja tudi več splošnih zdravnikov. Graf 3.1.2:Pregled zdravega staranja, 2017 Vir: podatkovna zbirka Eurostata glede pričakovane življenjske dobe in pričakovanih let zdravega življenja (podatki se nanašajo na leto 2017); anketa SHARE glede ostalih kazalnikov (podatki se nanašajo na leto 2017). Sprejemajo se ukrepi za skrajšanje čakalnih dob. Leta 2018 je približno 3,3 % prebivalcev poročalo o neizpolnjenih potrebah po zdravstveni oskrbi, predvsem zaradi dolgih čakalnih dob za zdravljenje. Slednje enako vplivajo na vse dohodkovne skupine. Uvaja ali načrtuje se več ukrepov za izboljšanje upravljanja in skrajšanje čakalnih dob. Ti vključujejo razporejanje sredstev za zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo (infrastruktura, oprema in delovna sila v zdravstvu), sistem e-napotnic in omejitev nepotrebnih napotnic za specialiste. To bo prispevalo k doseganju cilja trajnostnega razvoja št. 3. Kljub nedavnim prizadevanjem vlade obstajajo neučinkovitosti pri porabi za zdravila. Poraba za zdravila in medicinske pripomočke je tretja največja kategorija odhodkov za zdravstveno varstvo v Sloveniji in pomemben element zasebne porabe za zdravstveno varstvo (OECD/EOHSP, 2019). Organi menijo, da farmacevtske politike izboljšujejo razmere v nekaterih bolnišnicah ali konkurenco pri zdravilih brez patentne zaščite, vključno z rednimi posodobitvami glede določanja cen in povračil ter alternativnimi metodami naročanja (glej oddelek 3.4.4). Slovenija je začela proces za izboljšanje upravljanja zdravstvenega sistema in sistema financiranja bolnišnic. Od tretjega četrtletja leta 2019 so na voljo nova orodja za upravljanja načrtovanje delovne sile v zdravstvu na nacionalni in regionalni ravni. Zasnovan je bil tudi sistem za ocenjevanje uspešnosti zdravstvenega sistema, ki se zdaj uvaja. Poleg tega je Slovenija naredila prvi korak k posodobitvi sistema financiranja bolnišnic. Ta korak je namenjen boljšemu usklajevanju stroškov bolnišnične oskrbe s stopnjami zavarovalniških povračil in spodbujanju zagotavljanja ustrezne ravni oskrbe. Evropska komisija Sloveniji pomaga pri izvajanju ključnih reform zdravstva na teh področjih, vključno z upravljanjem zdravstvenega sistema, financiranjem bolnišnic, kakovostjo oskrbe in dolgotrajno oskrbo. Poleg tega evropski strukturni in investicijski skladi podpirajo prehod z bolnišničnega na ambulantno zdravljenje duševnih bolezni. Regionalne razlike v zdravju prebivalstva so se nekoliko zmanjšale, vendar še vedno obstajajo. Med letoma 2011 in 2017 so se regionalne razlike v pričakovani življenjski dobi zmanjšale, in sicer predvsem zaradi socialno-ekonomskih dejavnikov. Obalno-kraška regija v zahodni Sloveniji je imela najvišjo pričakovano življenjsko dobo ob rojstvu za ženske. Nasprotno pa je bila pričakovana življenjska doba ob rojstvu za ženske v Podravski regiji v Vzhodni Sloveniji za več kot dve leti krajša. Za moške je bila razlika med najuspešnejšo in najmanj uspešno regijo celo več kot tri leta (UMAR, 2019a).

Potrebe po dolgotrajni oskrbi naraščajo še hitreje kot po rednem zdravstvenem varstvu, vendar je v sedanjem sistemu integrirano zagotavljanje storitev dolgotrajne oskrbe v skupnostih premalo razvito. Leta 2017 je poraba za zdravstveno komponento dolgotrajne oskrbe znašala 9,8 % vseh odhodkov za zdravstveno varstvo, kar je precej manj od povprečja EU, ki je znašalo 17 % (OECD/EOHSP, 2019). Poleg tega se delež samoplačniškega financiranja stroškov dolgotrajne oskrbe v zadnjem desetletju postopoma povečuje, pri čemer je v letu 2017 dosegel skoraj 27 % teh stroškov. Septembra 2019 je Računsko sodišče Republike Slovenije ugotovilo, da država v zadnjih desetih letih ni zagotovila izvedljive in finančno vzdržne rešitve za dolgotrajno oskrbo ter enake obravnave za vse. Obstaja tveganje, da se bodo ti stroški kmalu povišali, saj se slovensko prebivalstvo hitro stara. Prizadevanja za ureditev dolgotrajne oskrbe v okviru enotnega sistema v Sloveniji potekajo že več kot 15 let. To je zlasti posledica zapletenosti sistema, ki zahteva medsebojno povezovanje dejavnosti v okviru pristojnosti več ministrstev, in nerešenega vprašanja financiranja. Slovenija je leta 2019 s pomočjo v okviru programa za podporo strukturnim reformam napredovala pri oblikovanju osnovnih parametrov prihodnjega sistema dolgotrajne oskrbe. V teku so pilotne sheme, s katerimi se preizkuša prihodnja uvedba sistema na nacionalni ravni. Vlada je naznanila tudi, da bo aprila 2020 predstavila osnutek celovitega zakona in da pričakuje, da bo zakon prestal parlamentarni postopek do konca leta 2020. 3.1.5Podjetja v državni lasti Od finančne krize se je prisotnost države v gospodarstvu zmanjšala, upravljanje državnih deležev pa se je izboljšalo. Medsebojne povezave med bankami v državni lasti in podjetji v državni lasti ter politično vmešavanje v korporativno upravljanje so bili eden od glavnih vzrokov za globoko krizo, ki je Slovenijo prizadela v obdobju 2012–2013. V odziv na to je bilo treba sprejeti odločne ukrepe politike. Po krizi je bil pripravljen seznam subjektov v državni lasti za privatizacijo, upravljanje državnih deležev pa je bilo centralizirano. Leta 2015 so bili s Strategijo upravljanja kapitalskih naložb države državni deleži razvrščeni v tri kategorije, in sicer v portfeljsko, pomembno in strateško. V skladu s strategijo bi bilo treba le v slednji kategorij pridobiti ali ohraniti večinski javni delež. Za „pomembne“ subjekte bi se lahko državni delež zmanjšal na 25 % in eno delnico, medtem ko bi se lahko „portfeljski“ subjekti v celoti odprodali. Na podlagi tega so bili doseženi pomembni rezultati. Država je kljub določenim zamudam zmanjšala svoje deleže v več gospodarskih sektorjih. Povprečna neto donosnost lastniškega kapitala v teh subjektih v državni lasti se je v primerjavi z letom 2013 skoraj podvojila. Poleg tega je bil okvir upravljanja podjetij v državni lasti usklajen z ustreznimi mednarodnimi smernicami (OECD, 2015; Vitale, v pripravi). Po dveh večjih odprodajah v letu 2019 se postopek privatizacije upočasnjuje in bi se lahko celo delno obrnil. Slovenski državni holding (SDH) je junija 2019 zasebnemu vlagatelju prodal Abanko, ki je tretja največja banka v Sloveniji, in zmanjšal državno lastništvo v NLB, ki je največja banka, na 25 % in eno delnico. Država ostaja daleč največji posamezni delničar NLB in lahko dejansko obvladuje banko. Slovenija je s tema odprodajama izpolnila zaveze, dane Evropski komisiji kot odgovor na državno pomoč bankam v letu 2013 (kakor so bile spremenjene leta 2018). Leta 2019 ni bilo nobenih nadaljnjih privatizacij niti se ne načrtujejo za leto 2020 ali pozneje, čeprav je v letnem načrtu upravljanja kapitalskih naložb za leto 2019, ki ga je pripravil SDH (SDH, 2018) še vedno navedenih 25 „portfeljskih“ in 19 „pomembnih“ kapitalskih naložb (vključno z Abanko in NLB). Namesto tega organi izvajajo vladno turistično strategijo, ki predvideva konsolidacijo in razvoj turističnih podjetij v državni lasti. S tem bi država vsaj začasno povečala državno lastništvo v turističnem sektorju, čeprav so zadevne kapitalske naložbe večinoma razvrščene kot „portfeljske“ ali „pomembne“. Operativna zmogljivost SDH bi lahko bila ob koncu leta 2020 oslabljena. Leta 2017 je bil sprejet zakon, v skladu s katerim bi bilo treba lastništvo strateških in pomembnih kapitalskih naložb do konca leta 2020 prenesti s SDH nazaj na državo. Za SDH bi to pomenilo izgubo dividend od njegovih deležev, ki so se v zadnjih letih gibale okrog 40 milijonov EUR na leto. Če ne bo zagotovljeno zadostno financiranje za SDH, bi to lahko vplivalo na njegovo zmožnost, da učinkovito opravlja svoje naloge. Prav tako bi lahko oslabilo ločevanje med izvajanjem lastniške funkcije države in drugimi potencialno nasprotujočimi si državnimi dejavnostmi, kot je regulacija trga ali industrijska politika (OECD, 2015). Uspešnost podjetij v državni lasti je bila v letu 2018 razmeroma dobra. S skupno neto donosnostjo lastniškega kapitala v višini 6,2 % je bila uspešnost podjetij v državni lasti, ki jih v celoti upravlja SDH, nekoliko nižja kot leta 2017 (6,5 %), vendar nad ciljno vrednostjo v višini 6,1 %, določeno v načrtu upravljanja (SDH, 2019). 3.2 Finančni sektor 3.2.1Bančništvo in zavarovalništvo Tabela 3.2.1:Kazalniki finančne trdnosti, vse banke v Sloveniji Vir: ECB, konsolidirani bančni podatki (CBD2); izračuni Evropske komisije. Donosnost, solventnost in kakovost sredstev bančnega sektorja se še naprej izboljšujejo. Donosnost lastniškega kapitala je leta 2018 dosegla 10,7 %, kar je več kot leta 2017, ko je znašala 9,1 %, in sicer predvsem zaradi neto sprostitve oslabitev. Vendar se lahko donosnost znajde pod pritiskom, ko se izteče sedanja sprostitev rezervacij. Povprečni količnik kapitalske ustreznosti se je zaradi močne rasti posojil nekoliko poslabšal (18,1 % junija 2019), vendar so banke še vedno dobro kapitalizirane. Delež nedonosnih posojil se je dodatno izboljšal in junija 2019 dosegel 4,5 %, kar je manj kot leto prej, ko je znašal 7,4 %. Posojila gospodinjstvom se še naprej povečujejo po dinamični medletni stopnji 6,4 % julija 2019, posojila nefinančnim družbam pa so bolj zmerna z medletno stopnjo približno 3,0 %. Z razmerjem med posojili in vlogami v višini 74,4 % junija 2019 imajo banke bistven presežek vlog nad posojili. To zagotavlja razmeroma stabilno financiranje in veliko likvidnost. Vendar so banke zaradi vse večje neusklajenosti zapadlosti med dolgoročnimi posojili in vlogami na vpogled izpostavljene nenadnemu povečanju obrestnih mer. Banke morajo poiskati nove vire dohodka in nadzirati stroške, da bi ohranile donosnost. Trenutna donosnost je večinoma rezultat zmanjševanja oslabitev in sprostitve predhodnih oslabitev. To se bo verjetno spremenilo, saj nova posojila postopoma ustvarjajo nove oslabitve. Pod pritiskom bo verjetno tudi donosnost bank, in sicer zaradi vztrajno nizkih obrestnih mer ter zvišanja stroškov za izpolnjevanje skladnosti, bonitetne zahteve, nadzor in naložbe. Ena od možnih strategij za izravnavo teh negativnih dejavnikov je, da se posebna pozornost nameni prihodkom iz nadomestil ter da se razvijejo novi posojilni produkti in storitve, hkrati pa izvajajo stroge in preudarne prakse upravljanja tveganj. Da bi banke znižale svoje stroške in dosegle ekonomijo obsega, bi se lahko odločile tudi za partnerstva ali prevzeme. Cene stanovanjskih nepremičnin so se leta 2018 močno zvišale. Kot je poudarila Banka Slovenije, se je rast stanovanjskih nepremičnin v letu 2018 okrepila, zlasti v Ljubljani in Kopru, in je bila med najvišjimi v euroobmočju (Banka Slovenija, 2019). Leta 2019 so se pojavili tudi prvi znaki upočasnitve (glej poglavje 1). Potrošniška posojila so vzrok za zaskrbljenost, in sicer zaradi visoke rasti in dolgih zapadlosti. Potrošniška posojila so julija 2019 medletno zrasla za 11,8 %, kar je delno posledica agresivnega obnašanja nekaterih srednje velikih bank, ki so odobrile nenamenska potrošniška posojila z daljšimi zapadlostmi. Posojanje potrošnikom predstavlja 27 % vseh posojil gospodinjstvom, kar je najvišji odstotek v EU. Povprečna zapadlost potrošniških posojil ob odobritvi se je v zadnjih treh letih znatno podaljšala. V prvem četrtletju leta 2019 je prvotna zapadlost novih potrošniških posojil v povprečju znašala sedem let, v nekaterih bankah pa je presegala devet let. Banka Slovenije je 1. novembra 2019 uvedla zavezujoče ukrepe na strani posojilojemalcev, da bi zmanjšala tveganja, povezana s posojili gospodinjstvom. Da bi preprečila rahljanje kreditnih standardov in izboljšala odpornost bank, se je Banka Slovenije že 22. oktobra 2018 odločila, da obstoječe makrobonitetno priporočilo za stanovanjska posojila razširi na vsa potrošniška posojila (Evropska komisija, 2019a). Kljub tem ukrepom so tveganja, povezana s potrošniškimi posojili, ostala povišana in banke so še naprej znatno odstopale od priporočil. Zato je Banka Slovenije novembra 2019 spremenila priporočilo v zavezujoč instrument ter omejila ročnost potrošniških posojil (na sedem let) in razmerje med letnim stroškom servisiranja celotnega dolga in letnim dohodkom potrošnika ob sklenitvi kreditne pogodbe (DSTI). Banka Slovenije se je soočila s precejšnjim javnim in političnim pritiskom, naj umakne svoje makrobonitetne ukrepe. Združenje bank in nekateri pomembni člani vlade so odločno kritizirali makrobonitetno pobudo Banke Slovenije, pri čemer so nekateri od njih od Banke Slovenije celo zahtevali, naj jo odpravi. Takšni pritiski ne bi smeli ovirati neodvisnosti Banke Slovenije. Obseg nedonosnih posojil se je še naprej zmanjševal. Tako Banka Slovenije kot Evropska centralna banka sta poročali o krčenju nedonosnih posojil. Segment kreditnega portfelja, ki je najbolj obremenjen z nedonosnimi posojili, so nefinančne družbe, čeprav se kreditna kakovost tega segmenta izboljšuje. Po podatkih Evropske centralne banke se je obseg nedonosnih posojil nefinančnim družbam zmanjšal s 16,3 % junija 2018 na 9,3 % junija 2019, in sicer zahvaljujoč ugodnemu gospodarskemu okolju, pozitivni kreditni rasti in odločnim ukrepom bank in regulatorjev. Odplačila, prodaja terjatev, odpisi in likvidacija zavarovanj s premoženjem so v letu 2018 predstavljali 33 %, 25 %, 25 % oziroma 10 % zmanjšanja obsega nedonosnih izpostavljenosti. Pričakuje se, da se bo likvidacija zavarovanj s premoženjem v letih 2019 in 2020 povečala, medtem ko se bo prodaja verjetno močno zmanjšala. Družba za upravljanje terjatev bank (DUTB) napreduje pri izpolnjevanju večine svojih nalog, zlasti v smislu donosnosti in zmanjšanja sredstev. DUTB v državni lasti, ki je v letih 2013 in 2014 od državnih bank kupovala nedonosna posojila, je leta 2018 po dveh letih zmernih izgub ustvarila dobiček v višini 57,7 milijonov EUR (v primerjavi s 67 milijoni EUR leta 2017). To pomeni povprečno letno donosnost lastniškega kapitala v višini 28,9 % v letu 2018. DUTB je od svoje ustanovitve leta 2013 do decembra 2018 ustvarila kumulativne denarne tokove v višini več kot 1,5 milijarde EUR, kar predstavlja okoli 74,1 % vrednosti njenih sredstev ob prenosu. Zadnje izdane obveznice za financiranje prenosov sredstev so bile poplačane decembra 2017 in refinancirane z bančnimi posojili. Njen cilj je do konca mandata decembra 2022 zmanjšati sredstva na 126,7 milijonov EUR. Vendar se DUTB še vedno sooča s številnimi izzivi. Tako bo doseganje razmerja med stroški in učinkovitostjo, ki ga je določila vlada, postajalo vse težje, saj je upravljanje preostalih sredstev dražje. Poleg tega je zahtevno zadržati usposobljeno osebje s poznavanjem primerov v podjetju, ki ima tako kratko pričakovano življenjsko dobo, saj so lahko njihova znanja včasih bolje plačana drugje. Čeprav se je delež slovenske države v finančnem sektorju močno zmanjšal, ostaja znaten. Prodaja 75 % delnic Nove Ljubljanske banke (NLB) in privatizacija Abanke sta koraka v pravo smer. Vendar slovenska država s svojimi deleži v NLB in Savi Re še vedno obvladuje pomemben delež finančnega sektorja. Država posredno ali neposredno nadzoruje 60 % zavarovalniškega sektorja v smislu bruto obračunanih premij, kar je nenavadno visok delež v takem nestrateškem sektorju in posebnost v EU. Več poskusov povečanja deleža tuje zavarovalniške skupine v pozavarovalnici Sava Re je bilo zavrnjenih. Ohranjanje visoke ravni vpletenosti države lahko vključuje dolgoročna tveganja za finančno stabilnost, gospodarsko učinkovitost in javne finance (glej Oddelek 3.1.5). 3.2.2Dostop do financiranja za mala in srednja podjetja

Večino zunanjega financiranja MSP v okolju zelo nizkih obrestnih mer predstavlja bančno financiranje. Za slovenska MSP so bili kreditne linije, zakupi in bančna posojila pomembnejši in so jih tudi več uporabljala, kot je povprečje EU. V Sloveniji so bila bančna posojila pomembna za 52 % MSP (uporabilo jih je 23 %), kreditne linije pa za 60 % (uporabilo jih je 40 % MSP). Zakupi so bili pomembni za 53 % in lastniški kapital za 17 % MSP (Evropska komisija, 2019c). Lastniško financiranje je v okviru prizadevanj unije kapitalskih trgov še vedno slabo razvito. Omejena razpoložljivost lastniškega financiranja v Sloveniji negativno vpliva na okolje za inovativna zagonska podjetja in podjetja v razširitveni fazi. Slovenija po deležu zasebnega lastniškega financiranja za podjetja zaostaja za drugimi državami EU ter državami srednje in vzhodne Evrope (npr. Češka, Slovaška, Hrvaška) (Invest Europe, 2019). Zasebni kapital je pomemben za podjetja v razširitveni fazi, zlasti tista, ki potrebujejo zunanja sredstva v višini več kot 500 000 EUR. Tvegani kapital ostaja redek, deloma zaradi neugodnega regulativnega okolja in nizkega pritoka tveganega kapitala iz tujine. Po podatkih Evropskega investicijskega sklada (EIS, 2019) so naložbe tveganega kapitala v Sloveniji kot delež BDP med najnižjimi v EU. Slovenija se nizko uvršča tudi na področju samozavesti MSP pri nagovarjanju vlagateljev lastniškega kapitala in podjetij tveganega kapitala v zvezi s financiranjem ter pridobivanjem želenega lastniškega kapitala, saj je le 9 % anketiranih odgovorilo, da se pri tem počutijo samozavestne, kar je močno pod povprečjem EU, ki znaša 22 % (Evropska komisija, 2019c). K temu izzivu dodatno prispevajo pomanjkanje finančne in naložbene pismenosti med nekaterimi vrstami MSP ter pomanjkanje zaupanja v alternativne finančne vire, pa tudi kontinuiteta javnih finančnih spodbud. Slovenski kapitalski trg je omejeno učinkovit in privlačen pri povezovanju vlagateljev in podjetij. Likvidnost slovenske borze je omejena( ). Majhen obseg trgovanja povzroča visoke stroške na posel. To je lahko ena razlaga, zakaj Slovenija zaostaja za povprečjem EU pri tržni kapitalizaciji delnic. Razvoj lokalnega kapitalskega trga bi lahko spodbudili skladi za rast, nadaljnje uvrstitve na borzo (tudi podjetij, ki so trenutno v državni lasti) in omogočanje, da zasebni in javni pokojninski skladi več vlagajo v lastniški kapital. Graf 3.2.1:Naložbe v zasebni kapital kot % BDP, povprečje 2016–2018 Vir: Invest Europe. Po obdobju hitre rasti se je na slovenskih trgih finančne tehnologije začelo mirnejše obdobje. Slovenska podjetja so bila zelo uspešna na več mednarodnih platformah za množično financiranje. Prav tako so znatno financiranje zbrala s prvimi ponudbami kovancev. V letu 2017 je bilo približno 5 % sredstev, zbranih v prvih javnih ponudbah kovancev, namenjenih slovenskim projektom. V zadnjem času se je dogajanje na področju finančne tehnologije umirilo in začetih je bilo manj projektov. Slovenija pripravlja nov regulativni okvir za tehnologijo blokovnih verig. Ta bi lahko vključeval oblikovanje regulativnega peskovnika, ki bi omogočil nadaljnje finančnotehnološke inovacije. Slovenija s pomočjo sredstev EU aktivno povečuje svoj trg lastniških vrednostnih papirjev. Po podatkih raziskave v okviru projekta Global Entrepreneurship Monitor za obdobje 2018/2019 je Slovenija nad povprečjem držav z visokim dohodkom pri podpori, ki jo namenja MSP za dostop do financiranja. Vlada podpira razvoj kapitalskega trga, zlasti s študijami in pilotnimi projekti, ki so usmerjeni v izboljšanje pogojev za MSP na kapitalskih trgih. Avgusta 2019 je Slovenski podjetniški sklad (SPS) objavil javni razpis „Semenski kapital – So-investiranje z zasebnimi vlagatelji“, katerega cilj je z lastniškim kapitalom podpreti inovativna zagonska podjetja z visokim potencialom rasti in spodbuditi zasebne vlagatelje, da vlagajo v semensko fazo razvoja podjetja. Po pozitivnih prvih izkušnjah namerava vlada v prihodnjih letih povečati obseg tega investicijskega sklada, predvsem z uporabo kohezijskih sredstev EU. Poleg tega je SPS leta 2018 vložil 8 milijonov EUR v srednjeevropski sklad skladov s ciljem povečanja kapitalskih naložb v MSP. Slovenski naložbeni program kapitalske rasti podpirata Slovenska razvojna banka (SID banka) in Evropski investicijski sklad z jamstvom EU (EFSI), ki sta zagotovila vsak po 50 milijonov EUR. Program podpira slovenska MSP in podjetja s srednjo tržno kapitalizacijo (tj. podjetja z do 3 000 zaposlenimi) s kapitalskimi naložbami, katerih cilj je podpreti rast in širitev podjetij, vključno z internacionalizacijo. 3.3 Trg dela, izobraževanje in socialne politike 3.3.1Trg dela Trg dela se v skladu z gospodarsko rastjo še naprej izboljšuje. Stopnja zaposlenosti je še naprej rasla, spremljalo pa jo je padanje stopnje brezposelnosti (glej poglavje 1). Stopnja delovne aktivnosti se je v tretjem četrtletju leta 2019 povečala na 80,2 %, kar je nad povprečjem EU, ki znaša 78,8 %. Stopnja dolgotrajne brezposelnosti je leta 2018 padla na 2,2 % v primerjavi s povprečjem EU, ki znaša 2,9 %. Izboljšave na trgu dela so opazne tudi pri mladih, saj se je stopnja brezposelnosti mladih močno zmanjšala (8,8 % leta 2018 v primerjavi z 11,2 % leta 2017). Slovenija dosega dobre rezultate na področju vrzeli stopnje zaposlenosti po spolu, ki je v letu 2018 znašala 7,3 odstotne točke (v primerjavi s povprečjem EU, ki je bilo 11,5 odstotne točke). Vendar se država odmika od cilja trajnostnega razvoja v zvezi z odpravo „razlik med spoloma pri stopnji neaktivnosti zaradi obveznosti oskrbe“. Poleg tega zaradi staranja prebivalstva izzivi v smislu udeležbe na trgu dela še vedno ostajajo pri starejših delavcih (stopnja zaposlenosti 48,9 % v tretjem četrtletju leta 2019 v primerjavi s 60,2 % v EU) in zlasti pri nizko usposobljenih starejših delavcih (stopnja zaposlenosti 27,5 % v tretjem četrtletju leta 2019 v primerjavi s 45,3 % v EU). Dolgotrajna brezposelnost starejših delavcev je še vedno velik izziv. Leta 2018 je dolgotrajna brezposelnost kot odstotek skupne brezposelnosti v starostni skupini od 55 do 64 let znašala 63,7 % (povprečje EU je 58,9 %). En od razlogov za to je tudi, da se denarno nadomestilo za brezposelnost in dolgoročni bolniški dopusti uporabljajo kot premostitev do (zgodnje) upokojitve (glej oddelek 3.2). Mehanizmi določanja plač, pri katerih se plače hitro povečujejo z daljšo delovno dobo, lahko prav tako prispevajo k zmanjšanju zaposljivosti starejših delavcev (Evropska komisija, 2017a). Vlada je svoja prizadevanja osredotočila na zmanjšanje nizke stopnje zaposlenosti delavcev v starostnih skupinah od 45 do 54 let in od 55 do 64 let, in sicer z uvedbo strožjih pogojev za upravičenost do denarnih nadomestil za brezposelnost. Neaktivnost ljudi v teh starostnih kategorijah neposredno negativno vpliva na vzdržnost pokojninskega in zdravstvenega sistema (glej oddelek 3.1.3). Eden od sanacijskih ukrepov, ki jih je Slovenija sprejela za reševanje tega vprašanja, je bila uvedba subvencije za delodajalce, ki za nedoločen čas zaposlujejo starejše od 58 let, pri čemer ima prednost zaposlovanje prejemnikov denarnih nadomestil za brezposelnost in denarne socialne pomoči. Ukrep sofinancira Evropski socialni sklad (Evropska komisija, 2019a). Leta 2019 so si organi še naprej prizadevali za reformo shem denarnih nadomestil za brezposelnost. Po spremembah Zakona o urejanju trga dela, ki ga je Državni zbor sprejel novembra 2019, se bo minimalno mesečno denarno nadomestilo za brezposelnost bistveno zvišalo, in sicer s 350 EUR na 530 EUR bruto. Tako bo na enaki ravni kot neto osnovni znesek minimalnega dohodka za enočlansko gospodinjstvo, ki znaša 402 EUR. Hkrati so se pogoji za upravičenost do denarnega nadomestila za brezposelnost na vseh področjih zaostrili. Posvetovanja socialnih partnerjev v Ekonomsko-socialnem svetu glede zakonodajnih predlogov so že dolgo standard, vendar ostajajo nekateri izzivi v zvezi z učinkovitostjo socialnega dialoga v praksi. Jeseni 2019 sta se vlada in Ekonomsko-socialni svet dogovorila, da se posvetovanja s socialnimi partnerji z zakonodajnih predlogov vlade razširijo na vse zakonodajne predloge, o katerih razpravlja parlament. Vendar pozno vključevanje socialnih partnerjev v posvetovanja in pomanjkanje virov dokaj pogosto omejujeta zmožnost socialnih partnerjev, da učinkovito sodelujejo v socialnem dialogu (Evropska komisija, 2018b). Aktivne politike trga dela še vedno niso dovolj učinkovite pri reševanju dolgotrajne brezposelnosti. Dolgotrajno brezposelni so v drugem četrtletju leta 2019 predstavljali 53,3 % vseh brezposelnih (ZRSZ, 2019), vendar jih je bilo od teh samo 30 % vključenih v aktivne politike trga dela, čeprav bi imeli prednost. Za aktivne politike trga dela primanjkuje sredstev, financiranje pa ni učinkovito porazdeljeno med različne ukrepe in regije. Učinkovitost teh ukrepov zmanjšuje pomanjkanje prožnosti pri njihovem načrtovanju in izvajanju. Zato trenutne aktivne politike trga dela niso primerne za obravnavo regionalnih razlik in posebnih potreb, kar omejuje učinkovito ciljno usmerjenost. Poleg tega obstajajo izzivi pri oblikovanju spodbud za brezposelne pri iskanju zaposlitve. Ti so delno posledica pomanjkanja doslednosti in usklajevanja politik med oblikovanjem aktivnih politik trga dela in drugih povezanih področij socialne politike (zlasti sistema socialne zaščite). Ocene dosedanjih aktivnih politik trga dela niso dovolj formalizirane ali osredotočene na dolgoročne učinke. Kljub nedavnim pozitivnim gibanjem vztrajna visoka segmentacija trga dela za mlade še vedno ostaja izziv. Delež zaposlenih s prekarnimi pogodbami( ) je 3,7 % (2018), kar je precej nad povprečjem EU, ki znaša 2,1 %. Okrevanje zaposlovanja je spodbudilo ustvarjanje številnih stalnih zaposlitev, vendar je pri mladih verjetnost, da bodo zaposleni v nestandardnih vrstah dela, še vedno višja kot v drugih starostnih skupinah. Te nestandardne oblike dela vključujejo samozaposlitev, zaposlitev za določen čas ali s krajšim delovnim časom, delo s krajšim delovnim časom, ki ni prostovoljna odločitev, in slabo plačana dela. Čeprav se je delež mladih z zaposlitvami za določen čas v zadnjih letih zmanjšal, ostaja visok, in sicer je v letu 2018 znašal 67 %, kar je močno nad povprečjem EU, ki je 43,5 %. Do pomanjkanja delovne sile prihaja v vseh sektorjih. Delež delodajalcev, ki so v letu 2019 poročali o pomanjkanju delovne sile, je bil visok v vseh sektorjih (graf 3.3.1), zlasti v gradbeništvu in industriji (40,1 % oziroma 38,0 %), vendar je v obeh upadel v primerjavi z letom 2018. V storitvenem sektorju je leta 2019 o pomanjkanju delovne sile poročalo 22,8 % delodajalcev (povečanje za 2,6 odstotne točke v primerjavi z letom 2018). Graf 3.3.1:Pomanjkanje delovne sile, kot je bilo sporočeno v industriji, gradbeništvu in storitvenem sektorju (2008–2019). Vir: Eurostat. Glede na staranje prebivalstva v Sloveniji sta izobraževanje in preusposabljanje odraslih zelo pomembna. Samo 70 000 delovnih mest je uvrščenih med osnovne poklice, skupno število odraslih z nižjo sekundarno izobrazbo ali manj pa je 210 000, in samo približno 1 000 odraslih vsako leto pridobi višjo sekundarno izobrazbo (Evropska komisija, 2019d). To kaže na potrebo po večjih prizadevanjih za izpopolnjevanje in preusposabljanje. Tudi vključenost starejših delavcev v vseživljenjsko učenje je prenizka za prilagajanje digitalizaciji in avtomatizaciji delovnih mest ali za zmanjšanje neskladij v znanju in spretnostih (UMAR, 2019a). Delež BDP, ki ga Slovenija porabi za aktivne politike trga dela, je več kot za polovico nižji od povprečja držav OECD, vključno z ukrepi za izpopolnjevanje in preusposabljanje (0,24 % v primerjavi z 0,52 % v letu 2016). 3.3.2Izobraževanje, znanja in spretnosti Vključenost v predšolsko vzgojo in varstvo se povečuje, vendar pri nekaterih skupinah obstajajo vrzeli. Vključenost otrok, starejših od 4 let, je bila leta 2017 pri 92,1 %, kar je blizu, a še vedno pod referenčnim merilom EU za leto 2020, ki je 95 %, in pod povprečjem EU, ki znaša 95,4 %. Vključenost je nizka pri otrocih iz migrantskih in socialno-ekonomsko šibkejših okolij. To so prav tisti otroci, ki bi imeli velike koristi od dokazanega socialnega, medkulturnega in izobraževalnega vpliva predšolske vzgoje in varstva. Od jeseni 2018 lahko vrtci zaprosijo za sredstva za nudenje kratkih brezplačnih 240-urnih programov otrokom v zadnjem letu pred osnovnošolskim izobraževanjem, ki prej niso bili vključeni v predšolsko vzgojo (Evropska komisija, 2019d).

Delež mladih, ki zgodaj opustijo šolanje, je nizek, doseganje osnovnih znanj in spretnosti pa dobro, vendar pri branju obstaja velika razlika med spoloma. Delež mladih, ki zgodaj opustijo šolanje, v Sloveniji znaša 4,2 % (2018) in je precej pod povprečjem EU, ki je 10,6 %, in nacionalnim ciljem Slovenije iz strategije Evropa 2020, ki znaša 5 % (Evropska komisija, 2019d). Uvršča se tudi med „najuspešnejše države“ glede na pregled socialnih kazalnikov. Program mednarodne primerjave dosežkov učencev (PISA) pod okriljem OECD kaže, da je delež manj uspešnih učencev v Sloveniji pri vseh treh spretnostih pod povprečjem EU( ). Vendar se je delež manj uspešnih učencev pri branju povečal za 2,7 odstotne točke, medtem ko je delež pri drugih dveh spretnostih v glavnem ostal stabilen. Decembra 2019 je vlada sprejela nacionalno strategijo za razvoj bralne pismenosti za obdobje 2019–2030. Delež najuspešnejših učencev je nad povprečjem EU pri matematiki in naravoslovju, vendar pod povprečjem pri branju (OECD, 2019b). Razlika med spoloma pri deležu manj uspešnih učencev je pri vseh treh spretnostih višja od povprečja EU in se povečuje, pri čemer so dečki slabši, zlasti pri branju (vrzel v višini 13,9 odstotne točke, ki je za 1,8 odstotne točke višja kot leta 2015; povprečje EU: 9,4 odstotne točke). Migrantsko ozadje in značilnosti šole močno vplivajo na rezultate izobraževanja. Razlika med povprečno uspešnostjo učencev z migrantskim ozadjem in domačimi učenci je med največjimi v EU in se je od leta 2015 povečala. Vrzel med uspešnostjo učencev med šolami, v katerih imajo številni učenci migrantsko ozadje (pogosto gre za poklicne šole), in šolami, v katerih je takih učencev malo, je med največjimi v EU (OECD, 2019b). Število ur učenja slovenskega jezika, ki so na voljo migrantom, se je v letu 2019 znatno povečalo, in sicer s 35 ur na najmanj 120 ur na učenca v prvem letu izobraževanja. Čeprav so se odhodki za izobraževanje po krizi zmanjšali, so še vedno precej višji od povprečja EU, leta 2020 pa naj bi se še povečali. Leta 2017 so bili odhodki sektorja država za izobraževanje višji od povprečja EU, in sicer kot delež BDP (5,4 % v primerjavi s povprečjem EU, ki znaša 4,6 %) in kot delež skupnih odhodkov sektorja država (12,6 % v primerjavi s povprečjem EU, ki znaša 10,2 %) (Evropska komisija, 2019d). Vendar je delež BDP bistveno nižji kot 6,6 % BDP, kolikor je znašal leta 2009. Vlada se je v koalicijskem sporazumu strinjala, da bo ta delež povečala na 6 % BDP. Vlada je privolila v tristopenjsko povišanje plač v javnem sektorju (vključno z učitelji) v letih 2019 in 2020, in sicer vsakokrat za 4 %. Prvi dve povišanji sta bili izvedeni januarja in novembra 2019. Vedno več učiteljev se približuje upokojitveni starosti, na nekaterih področjih pa že prihaja do pomanjkanja. Več kot polovica učiteljev v terciarnem izobraževanju je starejših od 50 let. Delež učiteljev, starejših od 50 let, je nekoliko nižji na nižjih ravneh izobraževanja. Primanjkuje strokovnjakov za izobraževanje oseb s posebnimi potrebami, na nekaterih podeželskih območjih pa tudi učiteljev predmetov, kot so naravoslovje, tehnologija, inženirstvo in matematika (Evropska komisija, 2019d). Delež učiteljev, ki se počutijo dobro ali zelo dobro usposobljene za uporabo informacijskih in komunikacijskih tehnologij za poučevanje (67 %), je precej večji od povprečja EU (39,4 %). Odstotek učiteljev, ki menijo, da je učiteljski poklic v družbi cenjen (5,6 %), je med najnižjimi v EU (OECD, 2019c). Stopnja doseganja terciarne izobrazbe je visoka, vendar so zaskrbljujoče velike razlike med moškimi in ženskami ter med osebami, rojenimi v Sloveniji, in osebami, rojenimi v tujini. Odstotek ljudi, starih od 30 do 34 let, s terciarno izobrazbo je leta 2018 znašal 42,7 %, kar je nad povprečjem EU, ki znaša 40,7 %, vendar se je močno zmanjšal s 46,4 % leta 2017, kar je lahko delno povezano z rokom za dokončanje predbolonjskih študijskih programov do leta 2016. Ta odstotek je bistveno višji pri ženskah (56,3 %) kot pri moških (31,6 %), kar je največja vrzel v EU( ). To negativno vpliva na izpolnjevanje cilja trajnostnega razvoja št. 5. Obstaja tudi zelo velika razlika med deležem prebivalstva s terciarno izobrazbo pri osebah, ki so rojene v Sloveniji (45,3 %), in osebami, ki so rojene v tujini (22,1 %) (Evropska komisija, 2019d). Slovenija je razvila mehanizem za spremljanje diplomantov, ki bi lahko pomagal izboljšati relevantnost terciarnega izobraževanja za trg dela. Omogočiti bi moral spremljanje poklicnih poti diplomantov (MIZS, 2019) in zagotavljati informacije o potrebah trga dela po različnih študijskih profilih za oblikovalce politik, univerze in študente. Razlika med kvalifikacijami slovenske delovne sile in potrebami trga dela se je v zadnjem desetletju znatno povečala. Leta 2018 je bila šestina (15,6 %) visoko usposobljenih ljudi v Sloveniji zaposlenih v poklicih, ki ne zahtevajo terciarne izobrazbe (graf 3.3.2). Ta delež je nižji kot v EU, vendar se je od leta 2008 (7,1 %) skoraj podvojil, čeprav je to morda zaradi metodoloških sprememb v letih 2011 in 2014. V Sloveniji sicer potekajo nekatere dejavnosti predvidevanja potreb po znanjih in spretnosti, vendar ne obstaja celovit in usklajen sistem. Čeprav se Slovenija na področju digitalnih spretnosti in znanj uvršča blizu povprečja EU, je glavni razlog za zaskrbljenost nizka stopnja vključevanja digitalnih spretnosti v učne načrte osnovnih in srednjih šol (Evropska komisija, 2019e). Slovenija ni napredovala na področju vključevanja digitalnih spretnosti in znanj v izobraževalni učni sistem, a so na tem področju napovedane spremembe in napredek se bo spremljal. Razvoj in ocenjevanje digitalnih spretnosti in znanj še nista celovito vključena v učne načrte. Posebni standardi znanja za te spretnosti in znanja, njihovo ocenjevanje ter uporabo informacijske in komunikacijske tehnologije v ta namen so še v pripravi. Digitalne spretnosti in znanja se izboljšujejo na terciarni ravni, kjer je delež diplomantov na področju naravoslovja, tehnologije, inženirstva in matematike blizu povprečja EU. Odstotek diplomantk na teh področjih je z 20,5 % najvišji v EU (Evropska komisija, 2019e). Glede na raziskavo med podjetji s tujim kapitalom v Sloveniji iz leta 2017 jih je imelo 64 % težave pri iskanju ustrezno usposobljenih kadrov (SPIRIT, 2017). Vendar je to lahko delno posledica bega možganov. Graf 3.3.2:Delež diplomantov, zaposlenih v poklicih, ki ne zahtevajo terciarne izobrazbe Vir: Eurostat. Regionalne razlike v izobraževanju in učenju niso zelo izrazite. Kazalniki regionalnih razlik v izobrazbi so manj izraziti kot drugi kazalniki, kot je npr. BDP na prebivalca ali intenzivnost raziskav in razvoja (OECD, 2019d). Vendar so razmere v Zahodni Sloveniji boljše kot v Vzhodni, zlasti v zvezi z deležem odraslih s terciarno izobrazbo in stopnjo vključenosti v vseživljenjsko učenje. Razlike na navedenih območjih so večje na bolj razčlenjeni geografski ravni. Vključenost v vseživljenjsko učenje v osrednjeslovenski regiji je višja od 15 %, v Prekmurju pa znaša manj kot 5 % (UMAR, 2019a). Strategija razvoja Slovenije 2030 določa ciljne vrednosti za cilje trajnostnega razvoja v izobraževanju do leta 2030. Slovenija želi znatno izboljšati stopnjo vključenosti v vseživljenjsko učenje, ki naj bi se z 12 % v letu 2017 zvišala na vsaj 19 %. Delež prebivalstva s terciarno izobrazbo naj bi se z 32,5 % v letu 2017 zvišal na 35 % leta 2030. To bi prispevalo k cilju trajnostnega razvoja št. 4. 3.3.3Socialna politika Tveganje revščine ali socialne izključenosti se vse od okrevanja gospodarstva zmanjšuje, a v vzhodni regiji v primerjavi z zahodno ostaja višje. Dve od območij z najvišjim deležem materialno ogroženih ljudi sta v vzhodni regiji. Delež materialno ogroženih oseb je bil na obeh območjih višji od 19 %. Leta 2017 je bilo skoraj 10 % gospodinjstev v Zasavski regiji deležnih neke vrste pomoči, kar je petkrat več od deleža v regijah z najnižjimi stopnjami brezposelnosti. Delež ljudi, ki jim grozi revščina ali socialna izključenost, se zmanjšuje, razen pri starejših. V primerjavi z lani se je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti( ) leta 2018 znižala za 0,9 odstotne točke na 16,2 %, kar je pod povprečjem EU, ki je 21,9 % (graf 3.3.4). Slovenija ima najnižjo stopnjo revščine otrok (0–17 let) v EU, in sicer 13,1 %. Vendar se je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti za starejše od 65 let z 18,3 % v letu 2017 povečala na 20,1 % v letu 2018, kar je precej nad povprečjem EU (18,6 %). Ta stopnja se je še bolj poslabšala za starejše ženske, in sicer na 24,4 % v letu 2018 v primerjavi s povprečjem EU, ki je 20,9 %. Padec stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti je posledica zmanjšanja stopnje resne materialne prikrajšanosti (za 0,9 odstotne točke) in stopnje zelo nizke delovne intenzivnosti (za 0,8 odstotne točke). Stopnja tveganja revščine je ostala enaka kot v letu 2018 (13,3 %), kar je pod povprečjem EU (17,1 %). Od približno 268 000 prebivalcev Slovenije, ki so v letu 2018 živeli pod pragom tveganja revščine, jih je bilo 89 000 upokojenih (18,1 % vseh upokojencev), od tega 60 000 žensk (SURS, 2019). Graf 3.3.3:Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti po sestavnih delih Vir: Eurostat, Evropska komisija. Na splošno socialni prejemki in nadomestila v Sloveniji zmanjšujejo tako razširjenost revščine kot njeno globino. Leta 2018 so socialni prejemki in nadomestila pomembno zmanjševali revščino, saj so stopnjo revščine zmanjšali za 43,16 %, globino revščine pa za 67 %. Nadomestila za čas bolezni in invalidnost so imela največji učinek tako na stopnjo revščine (zmanjšanje za 28 %) kot na njeno globino (zmanjšanje za 45 %). Okvir 3.3.1: Spremljanje uspešnosti glede na evropski steber socialnih pravic Evropski steber socialnih pravic je vodilo za obnovljeno pozitivno konvergenco k boljšim delovnim in življenjskim razmeram v Evropski uniji. Določa 20 bistvenih načel in pravic na področju enakih možnosti in dostopa do trga dela, poštenih delovnih pogojev ter socialne zaščite in vključenosti. Slovenija dosega razmeroma dobre rezultate pri večini kazalnikov iz pregleda socialnih kazalnikov, ki podpirajo evropski steber socialnih pravic. Močna gospodarska rast je prispevala k nadaljnjemu povišan