1.Ozadje in namen

To poročilo je odziv na zahtevo iz člena 23(2) Direktive 2011/36/EU o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev in o nadomestitvi Okvirnega sklepa Sveta 2002/629/PNZ, v skladu s katero: „Komisija do 6. aprila 2016 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo, v katerem oceni učinek veljavne nacionalne zakonodaje, ki inkriminira uporabnike storitev, ki so predmet izkoriščanja trgovine z ljudmi, na preprečevanje trgovine z ljudmi, po potrebi skupaj z ustreznimi predlogi.“

Navedba glede inkriminacije uporabnikov storitev žrtev trgovine z ljudmi je vključena v člen 18(1) in (4) (z naslovom „Preprečevanje“) Direktive 2011/36/EU, v katerem je navedeno: „1. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, kot sta izobraževanje in usposabljanje, za zmanjšanje in odvračanje od povpraševanja, ki spodbuja vse oblike izkoriščanja, povezane s trgovino z ljudmi. […] 4. Da bi z odvračanjem od povpraševanja postala preprečevanje trgovine z ljudmi in boj proti njej učinkovitejša, države članice proučijo možnost sprejetja ukrepov, da se kot kaznivo dejanje obravnava uporaba storitev, ki so predmet izkoriščanja iz člena 2, če je znano, da je oseba žrtev kaznivega dejanja iz člena 2.“

To poročilo vsebuje opis veljavne nacionalne zakonodaje, ki inkriminira uporabo storitev žrtev trgovine z ljudmi, in oceno učinka morebitnih takih pravnih ukrepov. Proučevanje drugih nezakonodajnih ukrepov, ki so morda vzpostavljeni na nacionalni ravni, ali zakonodajnih ukrepov, ki ne obravnavajo inkriminacije uporabe storitev žrtev trgovine z ljudmi, ne spada na področje uporabe člena 23(2). Opozoriti je treba, da se v tem poročilu ne ocenjuje skladnost z določbami Direktive 2011/36/EU. Brati bi ga bilo treba v povezavi s „Poročilom o oceni, v kakšnem obsegu so države članice sprejele potrebne ukrepe za izpolnitev določb Direktive 2011/36/EU o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter zaščiti njenih žrtev v skladu s členom 23(1), COM(2016) 722. V njem je upoštevano tudi prvo poročilo Komisije o napredku v boju proti trgovini z ljudmi in zaščiti njenih žrtev (v nadaljnjem besedilu: poročilo o napredku).

Komisija je pri pripravi tega poročila uporabila informacije, ki jih je od držav članic prejela z vprašalnikom, poslanim maja 2016, in se posvetovala s civilno družbo prek platforme civilne družbe EU za boj proti trgovini z ljudmi in strokovne skupine Evropske komisije za boj proti trgovini z ljudmi.

2.Veljavna nacionalna zakonodaja, ki kot kaznivo dejanje obravnava uporabo storitev, ki so predmet izkoriščanja trgovine z ljudmi

2.1. Povzetek odgovorov

Analiza v nadaljevanju temelji na odgovorih, ki so jih predložile države članice. Komisija ne more izključiti, da morda obstajajo druge nacionalne določbe ali spremembe. Komisija je v zvezi z analizo pozvala države članice, naj ji poročajo o „veljavni nacionalni zakonodaji, ki kot kaznivo dejanje obravnava uporabo storitev, ki so predmet izkoriščanja trgovine z ljudmi o tem, kdo natanko je inkriminiran; ali je predvidena inkriminacija za vse oblike izkoriščanja; ali je treba v skladu z zakonodajo dokazati, da je znano, da je oseba žrtev trgovine z ljudmi, in kako to vpliva na uporabo zakonodaje; kateri ukrepi so se sprejeli za zagotavljanje, da je javnost seznanjena z zakonom, da se zagotovi boljše izvajanje; o razpoložljivih statističnih podatkih o primerih pregonov in obsodbah ter ovirah, ki jih je bilo treba odstraniti; če ni veljavne nacionalne zakonodaje, kateri so razlogi za to in katere druge možnosti so vzpostavljene, da se izpolni obveznost proučitve možnosti inkriminacije; kako ocenjujejo učinek takih zakonov in ali imajo ustrezne predloge; kakšni postopki posvetovanja so vzpostavljeni in ali so naročile kakšno oceno in raziskavo takih zakonov.“

Na začetku bi bilo treba poudariti, da države članice v predloženih informacijah niso izčrpno navedle, kako so izpolnile pravno obveznost proučitve možnosti inkriminacije uporabnikov žrtev, ki izhaja iz člena 18(4) Direktive 2011/36/EU.

Iz analize odgovorov držav članic je razvidno, da je bilo v času nastajanja tega poročila deset (10) držav članic, ki kot kaznivo dejanje obravnavajo uporabo storitev, ki so predmet vseh oblik izkoriščanja žrtev trgovine z ljudmi, petnajst (15) držav članic pa le omejeno in selektivno inkriminira uporabo storitev žrtev trgovine z ljudmi.

Natančneje:

1) Države članice, ki kot kaznivo dejanje obravnavajo vse oblike izkoriščanja (BG, EL, HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI in UK)

Deset (10) držav članic je poročalo, da imajo veljavno nacionalno zakonodajo, ki kot kaznivo dejanje obravnava uporabo storitev, ki so predmet izkoriščanja trgovine z ljudmi (BG, EL HR, CY, LT, MT, PT, RO, SI in UK), in sicer obravnava vse oblike izkoriščanja.

BG je Komisijo obvestila, da se v skladu z bolgarskim kazenskim zakonikom (člen 159c) posameznik, ki osebo, ki je žrtev trgovine z ljudmi, izkorišča za razvratno vedenje, prisilno delo ali prosjačenje, odstranitev organov, tkiv, celic ali telesnih tekočin ali si jo na prisilni način podreja, ne glede na njeno soglasje, kaznuje z odvzemom prostosti za tri do deset let in denarno kaznijo v višini od 10 000 do 20 000 levov. HR ima podobno določbo, vendar je še strožja, saj vsakomur, ki zavestno uporabi žrtev ali njene storitve, naloži enake kazni kot tistim, ki so obtoženi storitve kaznivega dejanja trgovine z ljudmi. CY poroča, da v skladu s členom 17 zakona št. 60(I)/2014 vsaka oseba, ki lahko upravičeno domneva, da delo ali storitve, ki jih uporablja, opravlja žrtev trgovine z ljudmi, stori kaznivo dejanje na podlagi zakona o boju proti trgovini z ljudmi. EL je take nacionalne pravne določbe uvedla leta 2013 z zakonom št. 4198/2013, ki inkriminira tiste osebe, ki zavestno sprejmejo delo osebe, ki je žrtev trgovine z ljudmi, in tiste osebe, ki zavestno spolno občujejo z osebo, ki je žrtev trgovine z ljudmi. LT je poročala, da se na podlagi člena 147(2) kazenskega zakonika vsaka oseba, ki uporablja storitve, ki jih zagotavljajo žrtve trgovine z ljudmi, in je vedela ali bi morala vedeti, da so žrtve, kaznuje z denarno kaznijo ali ukrepi omejitve svobode. Opozoriti je treba, da je lahko oseba, ki stori tako dejanje in nato o tem prostovoljno obvesti organe kazenskega pregona in dejavno sodeluje, preden je razglašena za osumljenca, oproščena kazenske odgovornosti. Poleg tega so tudi pravni subjekti odgovorni za taka dejanja. MT je Komisijo obvestila, da je vsaka oseba, ki opravlja ali uporablja storitve ali delo ob zavedanju, da je oseba, ki zagotavlja take storitve ali delo, žrtev trgovine z ljudmi, kriva kaznivega dejanja, ob obsodbi pa se ji lahko naloži zaporna kazen od osemnajst mesecev do pet let. Podobne določbe obstajajo v PT in SI (uvedba zaporne kazni do treh let in denarna kazen). RO je Komisijo obvestila, da je na podlagi člena 216 romunskega kazenskega zakonika inkriminirana vsaka oseba, ki uporablja storitve iz člena 182 kazenskega zakonika (o izkoriščanju) in ni trgovec z ljudmi ter ve, da storitve zagotavlja žrtev trgovine z ljudmi.

2) Države članice, ki niso uvedle izrecnih nacionalnih pravnih določb ali ki so omejeno in selektivno inkriminirale uporabo storitev žrtev trgovine z ljudmi

Štirinajst (14) držav članic je poročalo, da nimajo uvedenih izrecnih nacionalnih pravnih določb, ki kot kaznivo dejanje obravnavajo uporabo storitev, ki so predmet vseh oblik izkoriščanja žrtev trgovine z ljudmi (AT, BE, CZ, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LV, LU, NL, PL in SK). Vendar so nekatere države članice (FI, IE, SE) sprejele zakonodajo, ki obravnava uporabo žrtev trgovine z ljudmi le v zvezi z nekaterimi oblikami izkoriščanja. Natančneje, FI in IE sta poročali, da njuna veljavna nacionalna zakonodaja obravnava le uporabo žrtev trgovine z ljudmi za spolno izkoriščanje. SE poroča, da nima nobene posebne določbe, ki inkriminira uporabo storitev žrtve trgovine z ljudmi, vendar uporabljajo določbe iz zakona o prepovedi nakupa spolnih storitev, ki lahko zajemajo uporabo storitev, ki jih žrtve trgovine z ljudmi opravljajo zaradi spolnega izkoriščanja.

Kar zadeva države članice, ki niso uvedle takih izrecnih določb, se lahko v skladu z informacijami, ki so jih predložile, v nekaterih primerih oprejo na določbe v zvezi s kaznivimi dejanji zoper spolno nedotakljivost ali spolnim izkoriščanjem otrok (npr. IT, ES, NL in BE). IT nima takih izrecnih določb, vendar poroča, da na podlagi člena 603a italijanskega kazenskega zakonika kot kaznivo dejanje obravnava nezakonito posredništvo in izkoriščanje dela na splošno. AT nima nobene izrecne določbe o žrtvah trgovine z ljudmi, vendar je nedavno sprejela določbo o spolnem občevanju z osebo proti njeni volji z izkoriščanjem njenega težkega položaja ali po predhodnem ustrahovanju.

Poleg tega nekatere države članice poročajo, da imajo vzpostavljene le ukrepe za prenos in izvajanje Direktive 2009/52/ES z dne 18. junija 2009 o minimalnih standardih glede sankcij in ukrepov zoper delodajalce nezakonito prebivajočih državljanov tretjih držav (t. i. direktiva o sankcijah zoper delodajalce) (npr. PL ali HU). V zvezi s tem je bilo v Sporočilu o uporabi Direktive 2009/52/ES z dne 18. junija 2009 ugotovljeno, da države članice nezakonito zaposlovanje na splošno obravnavajo kot kaznivo dejanje v vseh okoliščinah, opisanih v členu 9 (tudi kadar delodajalec ve, da je delavec žrtev trgovine z ljudmi). V skladu s tem sporočilom CZ in ES nista posebej kaznovali nezakonitega zaposlovanja, kadar je „delodajalec vedel, da je delavec žrtev trgovine z ljudmi“.