SL Uradni list Evropske unije C 24/56

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o novi zunanji in varnostni politiki EU in vlogi civilne družbe (mnenje na lastno pobudo)

2012/C 24/11

Poročevalec: g. CEDRONE

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 14. septembra 2010 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Nova zunanja in varnostna politika EU in vloga civilne družbe.

Strokovna skupina za zunanje odnose, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 25. maja 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 475. plenarnem zasedanju 26. in 27. oktobra 2011 (seja z dne 27. oktobra) s 111 glasovi za, 23 glasovi proti in 23 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Strategija

1.1.1 EU mora zaradi velikih sprememb, ki se trenutno dogajajo, in da bi izkoristila možnosti, dane z vzpostavitvijo Evropske službe za zunanje delovanje (ESZD) in položaja visokega predstavnika za zunanjo politiko, na novo opredeliti in posodobiti svojo strategijo na področju zunanje politike, tako z vidika politik kot področij ukrepanja, ki jih je treba obravnavati prednostno. Ta cilj bo mogoče doseči samo z uveljavljanjem skupnih interesov in obsežnim usklajevanjem dejavnosti.

1.1.2 Evropa ustvari tretjino svetovnega BDP, vendar pa EU ni le gospodarska skupnost. Vloga Evrope se pokaže v vsem svojem obsegu, ko ugotovimo, da dandanes države članice EU same ne morejo več ščititi svojih interesov, uveljavljati svojih vrednot na mednarodnem prizorišču ali obvladovati izzivov, kot so migracije in terorizem, ki so postali čezmejni. Zato bi lahko z večjimi skupnimi prizadevanji držav članic na področju zunanje politike omejili tudi medvladni pristop in preprečili, da bi vsaka država sprejemala ločene ukrepe, kot se dogaja zadnje čase. Če bi se ta trend uveljavil, bi to lahko pospešilo ne samo gospodarski, ampak tudi politični propad, ki bi lahko ogrozil celo same demokratične vrednote, na katerih temelji EU.

1.2 Politike

1.2.1 EU mora ohraniti zlasti svoje vrednote na področju zunanje politike, to pa z opredelitvijo skupnih politik in ukrepov za ohranitev miru, preprečevanje sporov, oblikovanje stabilizacijskih ukrepov, okrepitev mednarodne varnosti ob upoštevanju načel iz Listine Združenih narodov, ter za utrditev in razširitev demokracije, pravne države, temeljnih človekovih pravic, načel mednarodnega prava, vključno s temeljnimi standardi na področju dela, pa tudi za pomoč skupnostim, ki jih ogrožajo naravne nesreče ali nesreče, povezane s človeško dejavnostjo. Ko se Evropa vključi v prizadevanja prek svojih meja, tega ne počne zgolj iz človekoljubnosti ali ljubezni do bližnjega, temveč tudi zato, ker je to v njenem interesu, če želi ohraniti svojo blaginjo. Obravnavati je treba tudi begunsko problematiko in ljudem ponuditi perspektivo v njihovi lastni državi.

1.2.2 EU mora pri tem prevzeti vodilno vlogo v okviru Organizacije združenih narodov (OZN), ki je v prvi vrsti odgovorna za ohranjanje mednarodnega miru. Zato je potrebno tesno sodelovanje med EU in OZN na področju obvladovanja civilnih in vojaških kriz, zlasti pa pri dejavnostih humanitarne pomoči.

1.2.3 Poleg tega je po mnenju EESO treba okrepiti celovite in skupne zunanjepolitične ukrepe na področju oskrbe in varne preskrbe z energijo, prehranske varnosti, podnebnih sprememb, pa tudi na področju upravljanja migracijskih tokov ter boja proti organiziranemu kriminalu, prekupčevanju, piratstvu in korupciji. Ta proces povezovanja in usklajevanja bi moral vključevati tudi trgovinsko politiko. V celoti vzeto je to precejšnja in kompleksna zaveza, zaradi katere je potrebna prilagoditev proračuna EU, namenjenega za zunanjo politiko.

1.3 Geografska območja ukrepanja

1.3.1 EU mora spremljati in se zanimati za vse, kar se dogaja onstran njenih meja, in ponovno opredeliti svojo strategijo zavezništev. Vendar pa nima na voljo vseh sredstev in instrumentov, da bi to lahko storila tako, kot je to potrebno in zahtevano, da bi postala pravi politični akter na mednarodni ravni. Njen glavni problem pa ni pomanjkanje instrumentov, ampak nesposobnost zagotoviti skladnost v upravljanju različnih instrumentov in pri tem zajamčiti politično voljo držav članic.

1.3.2 Zato EU vsaj z gospodarskega vidika ne sme zanemariti svojih odnosov z velikimi svetovnimi regijami, kot so Severna Amerika, s katero vzdržuje strateške odnose, Južna Amerika in Karibi, s katerima je EU sklenila strateško partnerstvo med obema regijama, Kitajska, Indija in Rusija, hkrati pa mora še večjo pozornost kot doslej nameniti tudi območju znotraj svojih geografskih meja in svojim neposrednim sosedam. V ta namen je nujno treba ustvariti sinergije med dvostranskimi in regionalnimi odnosi.

1.3.3 V tem okviru bi bilo treba dokončati širitveni proces na Balkanu, ki je izjemno občutljivo območje znotraj meja EU, nadaljevati pogajanja s Turčijo, oblikovati učinkovito sosedsko politiko z usmeritvijo pozornosti na razmere v Sredozemlju in na Bližnjem vzhodu.

1.3.4 V zvezi s tem je treba postaviti nove temelje sredozemske politike s pomočjo novih institucij in novih organov sodelovanja, ki bi imeli ustrezna sredstva in operativne instrumente. Treba je prisluhniti pozivom k demokratizaciji in civilnemu napredku v teh državah in jih spremljati. EU ima temeljno odgovornost za zagotavljanje hitrega in nebolečega prehoda v demokracijo, ne pa v nove, prikrite diktature, da se ne zavržejo upi prebivalcev in mladih na svobodo, človeško dostojanstvo in socialno pravičnost.

1.3.5 V ta namen je treba zagotoviti večji delež sredstev iz proračuna EU za sodelovanje s temi državami, zlasti za krepitev institucionalnih zmogljivosti, gospodarskega in družbenega razvoja ter ustvarjanje novih delovnih mest in priložnosti za naložbe v teh državah.

1.3.6 V tem okviru bi lahko EESO imel bistveno vlogo pri izvajanju dejavnosti in ukrepov na področju stikov med ljudmi ter pri razvoju naravne povezave z dejanskimi predstavniškimi organizacijami civilne družbe v sredozemskih državah in na Bližnjem vzhodu, ki so spodbudile sedanje procese prehoda, da bi podprli dialog med civilno družbo in konkretno vlado ter okrepili demokratično udeležbo v obrambo državljanskih pravic in pravne države.

1.3.7 Drugo prednostno področje ukrepanja za EU mora biti celotna Afrika: varnost in stabilnost EU sta v veliki meri odvisni od razvoja in demokratične rasti te celine, ki je Evropi tako blizu. Če želi EU odpraviti težave zaradi destabilizirajočih valov množičnega izseljevanja, ki jih povzročajo širjenje puščav, prehrambene krize, revščina afriškega prebivalstva, skorumpirani in lažnivi režimi ter pomanjkanje pravičnosti in svobode, se mora odzvati učinkovito in nemudoma ter s to celino skleniti sporazum.

1.4 Mednarodne organizacije

1.4.1 Spodbujati je treba usklajene in učinkovite ukrepe v mednarodnih organizacijah, pa tudi temeljito preoblikovanje teh organizacij, da bi učinkoviteje izvajale svoje nove naloge in izpolnjevale nove potrebe; EU mora v tem okviru delovati enotno, da bi lahko imela enega samega predstavnika.

1.4.2 Zlasti bi bilo treba enakovredno obravnavati delovnopravne pravice, določene s temeljnimi konvencijami Mednarodne organizacije dela, ter ekonomske pravice in pravico do proste trgovine. Tudi v Mednarodni organizaciji dela bi morala EU delovati enotno.

1.4.3 EESO meni, da mora imeti EU vse bolj dejavno vlogo v tem okviru, zlasti na ravni skupine G-20 in stikov z institucijami, ki v največji meri predstavljajo OZN, predvsem ECOSOC, pri čemer bi morala zastopati enotna stališča. V tem okviru bi lahko reforma ECOSOC omogočila napredek in tudi boljšo zastopanost civilne družbe v tej organizaciji.

1.4.4 Treba je oblikovati učinkovite in trajnostne politike za zaščito območja eura in razviti ustrezne instrumente za boj proti špekulativnim gibanjem na mednarodni ravni, za odpravo davčnih oaz, zmanjšanje konkurence na podlagi menjalnih tečajev valut in za ponovno oživitev gospodarske rasti ter zaposlovanja z dostojnim delom. Sprememba člena 136 Pogodbe je pomemben prvi korak. Predvsem je ugodna za Evropsko unijo: zajamčena je osrednja vloga Komisije in vključen je Evropski parlament, kar krepi demokratičen proces. Enako bi bilo treba narediti za zunanjo politiko (sprememba člena 24).

1.4.5 Sodelovanje socialnih partnerjev in organizacij civilne družbe je eden od pogojev za ohranitev in spodbujanje vrednot, ki so podlaga za mirno sobivanje na mednarodni ravni. EU mora spodbujati obsežno posvetovanje z EESO, civilno družbo in socialnimi partnerji, da bi olajšala sodelovanje v prihodnjih strukturah odločanja mednarodnih organizacij.

1.5 Varnostna politika

1.5.1 Na področju varnostne in obrambne politike je treba okrepiti Evropsko obrambno agencijo ter čim prej vzpostaviti stalne strukturirane oblike sodelovanja, tudi zato, da bi zagotovili učinkovite sinergije in prihranke v nacionalnih proračunih, privarčevana sredstva pa namenili produktivnim naložbam, ustvarjanju novih delovnih mest in zmanjšanju javnega dolga.

1.5.2 Varnostne in obrambne instrumente, ki jih ima EU, bi bilo treba uporabiti in priznati kot prave instrumente regionalne varnosti.

1.5.3 Na področju varnosti bi morala EU delovati predvsem v svojem sosedstvu z ukrepi, katerih cilj je stabilizirati krizna območja, in ukrepi za ohranjanje miru.

1.5.4 V ta namen EESO želi, da se skupne izkušnje tako kot v primeru sporazumov iz Saint-Maloja iz leta 1998 vključijo v Evropsko obrambno agencijo in zajamejo v skupno varnostno politiko.

1.6 EESO

EESO mora izpolniti svojo vlogo ter prispevati k opredelitvi in izvajanju zunanje politike EU. Zato meni, da bi bilo primerno, da se zaprosi za njegovo mnenje o ukrepih zunanje politike EU, tudi za zagotovitev preglednosti in nadzora nad pobudami. Zato je treba ustrezno upoštevati vsa mnenja, ki jih je Odbor doslej že pripravil v zvezi z vidiki skupne zunanje in varnostne politike EU ter z instrumenti sodelovanja, ki lahko vplivajo na zunanjo politiko (1). V tem pogledu bi se lahko dejavnosti EESO – kot povezave med ukrepi držav članic in EU ter potrebami, ki jih izraža civilna družba – izkazale za zelo učinkovite.

1.6.1 To je potrebno, da se omogoči sodelovanje organizirane civilne družbe in javnosti v procesu odločanja o temah s področja mednarodne politike, ki najbolj neposredno vplivajo na gospodarstvo in življenje evropskih državljanov.

1.6.2 Na mednarodnem področju lahko EESO poskrbi za nadaljevanje politike EU za upoštevanje vloge civilne družbe v pogajanjih in izvajanju omenjenih sporazumov. Na podlagi minulih izkušenj in že sprejetih pobud meni, da bi moral ne le sodelovati s partnerji pri delovanju po mednarodnih pogajanjih EU, temveč bi moral biti tudi vključen v mehanizem uporabe in izvajanja teh sporazumov, bodisi pridružitvenih sporazumov, trgovinskih sporazumov ali drugih.

1.6.3 EESO bo v okviru posvetovanj in mednarodnih mandatov za udeležbo, ki jih prejema, še naprej opravljal dejavnosti povezovanja z organizacijami civilne družbe v državah in regijah, ki bi morale uživati glavno pozornost politike EU.

1.6.4 Da bi lahko Odbor svoje naloge ustrezno izpolnjeval v skladu z interesi državljanov EU, je treba v proces posvetovanja z EESO v različnih fazah vključiti tudi skupno službo za zunanje delovanje. V ta namen bi morda lahko EESO in ESZD na podlagi protokola, ki že obstaja med Komisijo in EESO, podpisala memorandum o soglasju, ki bi določal pravila in podrobnosti za strukturirano skupno delo.

1.7 Instrumenti in vloga EU

1.7.1 Izkoristiti je treba možnosti Pogodbe, da bi se lahko EU, začenši z ESZD, vse bolj uveljavila v mednarodnem okolju, govorila v „en glas“, zagotovila skladnost med politikami EU ter politikami EU in držav članic ter se izognila hudim razhajanjem, ki na koncu škodijo podobi EU.

1.7.2 V okviru zunanje politike je treba ceniti instrumente, kot je okrepljeno sodelovanje, da bi omogočili oblikovanje skupine držav, ki bi bila nekakšna začetnica in gonilo vse bolj integrirane zunanje politike: tako bi vzpostavili trdnejšo in bolj skladno institucionalno ureditev za doseganje skupnih ciljev. Začeli bi lahko s podpisom pakta za zunanjo politiko, kot je bil to primer za euro (Svet z dne 24. in 25. marca 2011).

1.7.3 EESO zato meni, da je treba postopek odločanja v EU izboljšati in povečati njegovo učinkovitost, zlasti zato, da bo EU imela vidnejšo vlogo na mednarodni ravni. V tem smislu EESO upa, da bo EU našla ustrezne postopke in predloge za zagotovitev enotnega zunanjepolitičnega ukrepanja.

1.8 Sedanje prednostne naloge

1.8.1 Vsi organi Evropske komisije, ki sodelujejo pri uvajanju skupne službe za zunanje delovanje, se morajo čimbolj potruditi za sodelovanje in preprečiti, da bi se proces omejil zgolj na uvedbo „novega generalnega direktorata“ poleg že obstoječih direktoratov.

1.8.2 Vztrajati je treba pri sklenitvi mednarodnega sporazuma, ki bi preprečil ponovitev – trenutno latentnih – finančnih špekulacij, in sicer na podlagi predlogov, ki jih je EU predstavila v okviru skupine G-20.

1.8.3 Sredozemlje mora postati središče takojšnjih in otipljivih pobud EU.

1.8.4 Konkretno se je treba lotiti izvajanja sklepov Evropskega sveta o strateškem partnerstvu EU z dne 16. septembra 2010 ter 24. in 25. marca 2011.

1.8.5 Konkretno in dosledno je treba izvajati člen 11 Lizbonske pogodbe ter vse institucije pozvati, naj spoštujejo obveznost posvetovanja z EESO in sprožijo intenziven dialog o temah, ki bi lahko imele neposreden ali posreden učinek na civilno družbo, v tesni povezavi z Evropskim parlamentom in nacionalnimi parlamenti.

2. Uvod

2.1 Zunanja politika EU ima možnost, da z novo pogodbo naredi kakovostni preskok, če bodo to dovolile vlade; s tem bi se okrepila vloga EU kot političnega akterja na mednarodnem prizorišču. Nova pogodba sicer še ne ustreza povsem objektivnim potrebam EU, vendar je v državah članicah in na svetovni ravni vzbudila številna pričakovanja. Zdaj je treba konkretno uresničiti uvedene spremembe in se ustrezno odzvati na pričakovanja mednarodne skupnosti, drugače bo EU izgubila verodostojnost. Tega cilja ne bo mogoče doseči brez aktivne udeležbe in polne vključenosti civilne družbe. Člen 11 Lizbonske pogodbe daje EESO kot zastopniku organizirane civilne družbe vso pravico, da prispeva svoje mnenje k zunanji in varnostni politiki Evropske unije, zato ga morata EU in ESZD neposredno upoštevati.

3. Nov mednarodni okvir

3.1 V preteklosti je imela EU v zunanji politiki bolj stransko vlogo; danes ima več priložnosti, ki jih mora izkoristiti, da ustavi svoje nazadovanje. V novem mednarodnem okviru, ki se hitro in nenehno razvija, postajajo države članice vsaka zase dejansko vse bolj obrobnega značaja. Zato je potrebna večja solidarnost znotraj Evrope, pooblastila pa je treba prenesti z države same na skupnost, na vso EU, in se pri tem izogniti konkurenci med državami, ki je skoraj vedno škodljiva.

3.2 Evropska unija se danes bolj kot kdaj prej sooča s številnimi svetovnimi izzivi, ki terjajo večjo kohezijo in enotnost namena za obvladanje vse bolj zapletenih nevarnosti, ki geopolitično ravnovesje spreminjajo v večpolarni svet: na Bližnjem vzhodu, zlasti glede še nerešenega izraelsko-palestinskega vprašanja, v Iranu, Afganistanu, Iraku, Sudanu in drugje po svetu še obstajajo nerešeni konflikti ali območja napetosti. V celotnem severnem delu Afrike so se vnela uporniška gibanja proti avtoritarnim režimom, katerih posledice je težko napovedati. Varnost držav ogrožajo svetovne nevarnosti različnih vrst, vključno z versko nestrpnostjo in novimi jedrskimi programi, kot je iranski.

3.3 Še drugi zelo pomembni dejavniki so ali lahko postanejo elementi nestabilnosti in upora, na primer prehranska varnost, naraščanje števila prebivalcev, vse večje socialne razlike, tržna neravnovesja in nenazadnje boj za redko zemljo in kovine. Teh dejavnikov se bo treba lotiti najprej. Vsa ta vprašanja so povezana tudi z globalizacijo, ki pa je državam med drugim vendarle prinesla nove priložnosti za boj proti revščini, brezposelnosti itd.

3.4 EU se sooča s situacijo, zaradi katere je „prisiljena“ ukrepati, saj se je znašla v „stiski“. Mora pa ukrepati nemudoma in brez odlašanja, torej hitreje kot v primeru sklada za podporo euru, Sredozemlja, Bližnjega vzhoda itd. Skupna zunanja politika je dober protistrup za vse to in odličen instrument za boljšo zaščito interesov EU, njenih podjetij in državljanov. Sredozemska kriza lahko postane priložnost za začetek skupne zunanje politike EU.

4. Razlogi in cilji zunanje politike ter stanje v Uniji

4.1 Proces globalizacije in finančna kriza sta potrdila in povečala potrebo po novih finančnih pravilih in boljšem evropskem in svetovnem upravljanju, ki ga mora prevzeti EU. Države članice morajo torej ukrepati v tesni povezavi in enotno nastopati v mednarodnih organizacijah, v katerih so zastopane individualno in včasih s preveliko težo, če upoštevamo njihovo vlogo v mednarodnem okviru. Delegacije Evropske unije morajo biti sposobne zastopati stališče EU v vseh mednarodnih institucijah (člen 34 Pogodbe), začenši z Varnostnim svetom Združenih narodov (glej sklep Evropskega sveta z dne 24. in 25. marca 2011).

4.2 EESO meni, da mora imeti EU za izvajanje enotnih ukrepov strateško skupno vizijo do izzivov in priložnosti, ki jih ponuja globalizacija; opredeliti mora politične prednostne naloge in področja, na katerih ima posebne interese, ter postopno ukrepati, pri tem pa širiti obseg ukrepov na podlagi sredstev in sposobnosti za ukrepanje. Za to je nujno, da EU določi strategijo zavezništev v večpolarnem sistemu na svetovni ravni. Začeti bi bilo treba pri čezatlantskem zavezništvu, ki ga je treba utrditi z enotno politično strategijo, saj dvosmerna povezava obstaja že dolgo. S tem bi ustavili sedanjo slabitev odnosov med obema stranema Atlantika. Vse to obvezuje EU, da svojo novo vlogo opravlja s prepričanjem in verodostojnostjo, da je konkretno naklonjena večpolarnosti in zdravemu novemu ravnovesju sever-jug, pri tem pa razvija odnose z Latinsko Ameriko, Azijo in zlasti afriško celino.

4.3 EU mora biti previdnejša pri svojih odločitvah. Nepozornost, ki je v zadnjih letih veljala v odnosu do zahtev civilne družbe z južne strani Sredozemskega morja, kjer sta najprej barcelonski proces, nato pa tudi Unija za Sredozemlje doživela precejšen neuspeh, ogroža varnost meje, ki je bistvena za stabilnost same Evropske unije. EU se mora odgovorno soočiti s to kompleksno problematiko in jo sprejeti kot priložnost, v odgovor na zahteve po civilnem, gospodarskem in socialnem napredku, ki jih izraža civilna družba v teh državah, ter spodbujati utrditev demokracije in pravne države.

4.4 Ta razmislek velja tudi za ostali del afriške celine, v katerem EU pobude ne more prepustiti Kitajski, edini državi, ki se tam utrjuje in širi, ter pozabiti odgovornost, ki ji jo nalagata zgodovina in geografija: skleniti bi morala skupni pakt s celotno celino.

4.5 Dejavnejša in učinkovitejša „zunanja politika“ EU se je udejanjila s postopnim širjenjem njenih geografskih meja proti vzhodu in proti jugu. Ta proces se mora še dopolniti s sedanjimi pogajanji z balkanskimi državami in Turčijo, ki jih ni mogoče zavlačevati v nedogled; treba se jih je pogumno lotiti brez predsodkov in bojazni obeh strani.

4.6 Delovati je treba v vzajemnem interesu, prek oblik partnerstva z državami ali regijami in za uravnotežen razvoj, ki bo v središče skupnega interesa in ukrepanja postavil „osebo“, ne da bi pri tem podcenjevali strateške interese Unije in njenih državljanov. EU mora vedno podpirati in spodbujati vsebino evropskega socialnega modela in kot osnovo v vse svoje sporazume vključiti temeljne in delovnopravne pravice.

4.7 EESO meni, da obstaja vrsta politik, ki ustrezajo okviru zunanjih odnosov EU in v katerih je vloga civilne družbe neogibna, saj imajo močne posledice tudi znotraj EU. To so na primer politike na področju pravic, pravil za špekulativne finance, monetarne politike (euro kot rezervna valuta in instrument mednarodne gospodarske politike), energetske politike (pogosto uporabljene za izsiljevanje), okolja, tržne politike, politike prehranske varnosti, varnosti in boja proti terorizmu, priseljevanja, korupcije itd.

4.8 Zato bi bilo pomembno, da Evropska komisija, tudi s pomočjo EESO, zagotovi objektivne, konkretne in učinkovite informacije o delovanju EU na področju zunanje politike, njenem pomenu in dodani vrednosti v primerjavi z nacionalnim delovanjem. Pogosto tega ni ali pa to naredijo države članice v izkrivljeni obliki. Pri tem je zelo pomembno tudi sodelovanje Evropskega parlamenta in nacionalnih parlamentov.

4.9 Pri tem pa obstaja nevarnost, da se Evropejci zmedejo ter podvomijo v korist in vlogo EU. Politiki iz različnih držav dejansko pogosto nimajo interesa za to, da bi cenili delo, ki se opravi v Bruslju: bolj jih zanima lastno kratkoročno preživetje kot pa to, da bi se potrudili za dolgoročen in obsežen strateški projekt.

4.10 Evropska unija pa še vedno ostaja model uravnoteženega in trajnostnega razvoja na podlagi vrednot prava, demokracije in miroljubnega sožitja, ki ga je treba razširiti v sosednje države Njena „mehka moč“ (soft power) in „transformacijska diplomacija“ sta pripomogli k stabilizaciji naše celine ter s politiko širitve in sosedsko politiko demokratični proces in blaginjo razširili v številne države.

4.11 Vendar to ne more biti dovolj. Evropski svet je 16. septembra 2010 izjavil, da mora Evropska unija postati učinkovit globalni akter, ki bo pripravljen prevzeti svoj del odgovornosti za svetovno varnost ter vodilno vlogo pri oblikovanju skupnega odziva na skupne izzive.

4.12 EU ostaja glavni donator za države, ki potrebujejo pomoč, zato mora bolje izkoristiti svojo politiko sodelovanja. Je glavna trgovinska sila na svetu in ima najbolj napredna stališča na področju okolja, kot se je pokazalo na nedavnem vrhu v Cancúnu. Zato ima tako pravico kot dolžnost, da prevzame ključno vlogo in vodi postopek opredeljevanja novih večstranskih pravil.

4.13 OZN je na vrhu mednarodnega sistema. Za soočenje s političnimi in gospodarskimi izzivi moramo obnoviti multilateralizem. Treba bo obsežno ukrepati v vseh mednarodnih arenah in pripomoči k temeljiti prenovi institucij, kot so Mednarodni denarni sklad, Svetovna banka in Svetovna trgovinska organizacija. Tudi za skupino G-20 bo treba najti bolj skladno in usmerjeno vlogo, da bi dosegli boljša pravila o gospodarskih in finančnih transakcijah, kot se že dolgo zahteva, obenem pa se izognili oblikovanju novih hierarhij.

5. Varnostna politika

5.1 EU je razvila skupno varnostno in obrambno politiko ter oblikovala instrumente za obvladovanje kriz, pri tem pa upoštevala različna stališča držav članic. Imeti mora pomembno stabilizacijsko vlogo v sosednjih državah. Zato mora EU zahtevati, da vse države sprejmejo in spoštujejo načela, ki so temelj miroljubnega mednarodnega sožitja, saj se o temeljnih pravicah ni mogoče pogajati.

5.2 EU že dolgo neposredno (ali prek svojih članic) sodeluje v različnih vojaških in civilnih misijah. Dejansko gre za svetovno delovanje, ki je včasih zgolj simbolično. Instrumente, ki jih ima na razpolago EU, bi bilo treba okrepiti, jih uporabiti kot dejanske instrumente regionalne varnosti in jih kot take tudi priznati. EU bi morala konkretno posredovati z vsemi svojimi instrumenti, kot sta ESZD in visoki predstavnik Unije za zunanje zadeve in varnostno politiko ter podpredsednik Komisije.

5.3 EU mora na področju varnosti delovati predvsem v t. i. „sosedstvu“: v Vzhodni Evropi, na Kavkazu, Balkanu, v Sredozemlju in Afriki, in to z mešanico pobud, katerih cilj je stabilizacija kriznih območij z operacijami za ohranjanje miru, vzpostavljanjem institucij in ukrepi za gospodarski razvoj. Ravno na teh področjih ima lahko civilna družba pomembno vlogo pri spodbujanju miroljubnega razvoja. EESO je že zdaj zelo dejaven in opravlja pomembno delo v tej smeri.

5.4 Tudi področje varnostne in obrambne politike, ki običajno sicer spada med pristojnosti držav, dobiva vse večji pomen za civilno družbo in evropsko javno mnenje zaradi strateških, proračunskih in socialnih posledic, ki jih imajo lahko odločitve, sprejete na tem področju.

5.5 S tega vidika morata EU in NATO razviti in poglobiti strateško partnerstvo, da bi bolje sodelovala pri obvladovanju kriz. Skupna varnostna in obrambna politika Evropske unije ni samo ključen element skupne zunanje in varnostne politike, ampak velja tudi za sestavni del novega strateškega koncepta Atlantskega zavezništva, sprejetega 20. septembra 2010 v Lizboni ob udeležbi voditeljev organov NATO in EU.

6. Vloga EESO

6.1 Namen dejavnosti EESO na področju zunanjih odnosov je izraziti stališče organizirane civilne družbe glede politik EU, povezanih s trgovino, širitvijo, razvojem in zunanjimi zadevami.

6.2 EESO stalno spremlja razvoj odnosov med Evropsko unijo in številnimi državami sveta, zlasti državami in regijami, s katerimi ima EU strukturirane odnose, prav tako pa ohranja stike z njihovo civilno družbo. Navezal je tesne odnose z ekonomsko-socialnimi partnerji in drugimi organizacijami civilne družbe v tretjih državah z namenom pripraviti predloge, zlasti o ekonomsko-socialnih vprašanjih, ter prispevati h krepitvi civilne družbe. V tem okviru se sprejemajo skupne izjave, namenjene političnim oblastem.

6.3 Sodelovanje z našimi kolegi poteka prek stalnih odborov. Z državami kandidatkami (Turčijo, Hrvaško, Nekdanjo jugoslovansko republiko Makedonijo) in državami podpisnicami pridružitvenih sporazumov (države Evropskega gospodarskega prostora) je EESO tako oblikoval mešane posvetovalne odbore. Za države Zahodnega Balkana, Rusijo, Japonsko in vzhodne sosede EU obstajajo skupine za stike. Odbori za spremljanje pa delujejo s partnerskimi organizacijami v okviru odnosov z Afriko, Karibskimi otoki in Pacifikom, z Latinsko Ameriko ter v okviru Unije za Sredozemlje. Redno se pripravljajo tudi okrogle mize civilne družbe s predstavniki ekonomsko-socialnih svetov Brazilije in Kitajske.

6.4 Med temi konkretnimi politikami je EESO razvil pomembne dejavnosti na treh področjih:

— razvojna politika: EESO redno sodeluje s Komisijo in ji posreduje prispevek organizirane civilne družbe glede različnih predlogov GD za razvoj. Ti prispevki so v obliki mnenj ali skupnih priporočil, pripravljenih skupaj z organizacijami civilne družbe držav AKP;

— širitev EU: EESO sodeluje z državami kandidatkami, s katerimi ustanovi mešane posvetovalne odbore civilne družbe. Ti odbori so namenjeni prenosu znanja, izkušenj in informacij o učinku skupnih politik in učinkovitem izvajanju pravnega reda EU in delujejo kot most med EU in socialno-poklicnimi organizacijami iz teh držav;

— trgovinska politika: EESO skrbi za delovanje po pogajanjih, zagotavlja spremljanje ekonomsko-socialnega in okoljskega vpliva sporazumov, ki jih je sklenila EU, kot posrednik med skupnimi strukturami, enakopravno vzpostavljenimi s civilno družbo vpletenih držav ali regij, ter prenaša stališča organizirane civilne družbe. To se lahko doseže z večjim vključevanjem v pogajanja o mednarodnih sporazumih EU, ki morajo eksplicitno predvideti prisotnost in vlogo organizirane civilne družbe.

6.5 Odboru je bila poleg tega zaupana naloga, da sodeluje v spremljanju in izvajanju trgovinskih sporazumov, sklenjenih med EU in državami CARIFORUMA, EU in državami Srednje Amerike ter EU in Korejo. Ker je teh trgovinskih pogajanj vse več, bi se morala bistveno povečati tudi njegova vloga. EESO skrbi tudi za spremljanje evropskih instrumentov za demokracijo in človekove pravice ter instrumenta za mednarodno sodelovanje v obliki posebnih sestankov s Komisijo in v sodelovanju z Evropskim parlamentom, ki v zvezi s temi instrumenti uveljavlja pravico do podrobnega pregleda.

6.6 EESO pa lahko še posebej pripomore k večji skladnosti skupnih politik, ki imajo vse večji vpliv na mednarodno politiko, ta pa vpliva tudi nanje. Naj naštejemo le tesno povezavo med politikami, ki se izvajajo v okviru notranjega trga in mednarodne dejavnosti na gospodarsko-finančnem, denarnem, energetskem, okoljskem, trgovinskem, socialnem, kmetijskem, industrijskem področju ter še kje. EESO bi lahko bil zlasti učinkovit, saj bi deloval kot sredstvo za povezovanje ukrepov držav članic in institucij EU z zahtevami, ki jih postavlja civilna družba.

6.7 EESO meni, da si je treba za uresničitev teh ciljev prizadevati tudi z ustreznim zastopanjem civilne družbe in odločnim delovanjem v mednarodnih organizacijah, začenši z Ekonomskim in socialnim svetom OZN, Mednarodno organizacijo dela ter gospodarskimi in finančnimi institucijami, ki bi jih bilo treba že zdavnaj temeljito prenoviti, da bi lahko odražale nagle spremembe, ki smo jim priča vsak dan, in zagotovile večjo preglednost postopkov odločanja, ki pogosto nimajo učinkovitih sistemov nadzora.

6.8 Lizbonska pogodba daje EU kot celoti možnost, da ukrepa skupaj s civilno družbo. Gre za model, ki bi ga bilo treba predstaviti in izpostaviti v mednarodnem okolju. EESO ima lahko na podlagi člena 11 Pogodbe temeljno vlogo na področju zunanje politike za udejanjanje participativne demokracije, na kateri temelji Unija, kot izraza državljanske diplomacije in njenega varuha za državljane, tudi glede transparentnosti pobud. Iz teh razlogov in zaradi dela, ki ga je že opravil v mednarodnem okolju, je EESO prepričan, da bi moral biti – kot to že velja za druge politike – eden od osnovnih partnerjev Komisije prek nove diplomatske službe (ESZD), Parlamenta in Sveta, za pripravo in nadzor zunanje politike. V ta namen bo EESO predlagal ESZD pripravo memoranduma o soglasju med obema institucijama, ki bi omogočil boljše strukturiranje sodelovanja civilne družbe pri zunanji politiki EU, bodisi z zahtevki za pripravo mnenja bodisi z drugimi načini rednega posvetovanja.

6.9 EESO v mednarodnem okolju že dolgo zelo aktivno deluje; oblikoval je mrežo stikov s podobnimi organizacijami v različnih delih sveta in prenaša načela, na katerih temelji Evropska unija, ter zahteve civilne družbe glede gospodarstva, kohezije, partnerstva, boja proti diskriminaciji in socialnim razlikam.

6.10 EESO poziva k večji skladnosti med ukrepi različnih generalnih direktoratov Komisije in različnih organov EU. Poleg tega meni, da bi morala Svetovna trgovinska organizacija zagotoviti, da se delovnopravne pravice obravnavajo enako kot ekonomske pravice in pravica do proste trgovine, saj v nekaterih državah temeljnih standardov Mednarodne organizacije dela ne izvajajo ali jih sploh ne poznajo. Posledice takšnih odločitev čutijo evropska družba, podjetja in delavci. Zato bi po mnenju EESO EU morala prevzeti bolj ambiciozen in pravičnejši koncept globalizacije, da oživitev gospodarstva brez ustvarjanja delovnih mest (jobless recovery) ne bi postala trajno stanje.

6.11 EESO meni, da bi morala biti organizirana civilna družba bolj dejavno vključena v vprašanja mednarodne politike, in sicer z neposredno povezavo in rednimi zahtevami ESZD za posvetovanje. EESO želi preprečiti, da državljani EU niso pravilno obveščeni o dogodkih, ki jih neposredno zadevajo.

6.12 V tem smislu bi lahko EESO postal sredstvo za to, da se na evropsko raven prenese razprava o vprašanjih, ki jih ni več mogoče rešiti na nacionalni ravni: preseljevanje, energija, sosedstvo, okolje, demografske spremembe, korupcija, socialna in prehranska vprašanja, trgovina in razvoj itd. Poleg tega lahko z EESO te razprave ostanejo v ospredju pozornosti tudi tedaj, ko bi jih na evropskem dnevnem redu lahko zamenjala druga nujna vprašanja.

6.13 EESO lahko evropskim institucijam tudi zagotovi izkušnje in sposobnost, da se konkretne politike EU analizirajo z novih vidikov, ki predstavljajo konkretne interese vpletenih sektorjev:spodbujanje socialne ekonomije v tretjih državah, interesi kmetov v mednarodni trgovini z živili, vloga civilne družbe v razvojni politiki, mednarodno upravljanje voda, mednarodna trgovina s kmetijskimi proizvodi v okviru Svetovne trgovinske organizacije, mala podjetja, socialna kohezija, regionalno povezovanje itd.

V Bruslju, 27. oktobra 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Glej npr. mnenja o zunanji razsežnosti prenovljene lizbonske strategije (UL C 128, 18.5.2010, str. 41–47), o regionalnem povezovanju za razvoj v državah AKP (UL C 317, 23.12.2009, str. 126–131), o ocenah učinka trajnostnega razvoja in trgovinski politiki Evropske unije (UL C 218, 23.7.2011, str. 14–18), o instrumentu za razvojno sodelovanje Evropske unije: vlogi organizirane civilne družbe in socialnih partnerjev (UL C 44, 11.2.2011, str. 123–128) ter o evropskem instrumentu za demokracijo in človekove pravice (UL C 182, 4.8.2009, str. 13–18).