POROČILO KOMISIJE SVETU, EVROPSKEMU PARLAMENTU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

O IZVAJANJU DIREKTIVE 2000/53/ES

O IZRABLJENIH VOZILIH



ZA OBDOBJE 2014–2017

1.Uvod

Glavni namen Direktive 2000/53/ES o izrabljenih vozilih je preprečiti nastajanje odpadkov iz vozil in njihovih sestavnih delov ter s tem zmanjšati količino odpadkov za dokončno odstranitev in njihov skupni vpliv na okolje. Poleg tega naj bi se z ukrepi iz Direktive izboljšala okoljevarstvena učinkovitost vseh gospodarskih subjektov, vključenih v življenjski krog vozil, zlasti subjektov, ki so neposredno vključeni v obdelavo izrabljenih vozil. Na splošno direktiva o izrabljenih vozilih sledi pristopu krožnega gospodarstva, saj spodbuja okoljsko primerno zasnovo, določa odpravo nevarnih snovi v vozilih in postavlja visoke cilje za ponovno uporabo/recikliranje/predelavo ter si s tem prizadeva za ponovno uporabo koristnih surovin iz izrabljenih vozil in ohranjanje dragocenih virov v gospodarstvu.

V skladu s členom 9 direktive o izrabljenih vozilih morajo države članice Komisiji vsaka tri leta poročati o izvajanju Direktive na podlagi vprašalnika iz Odločbe Komisije 2001/753/ES. Vprašalnik je sestavljen iz dveh delov: prvi del se nanaša na podrobnosti o prenosu Direktive v nacionalno zakonodajo, drugi pa vsebuje informacije o dejanskem izvajanju Direktive. Komisija mora na podlagi informacij, ki jih za obdobje poročanja zagotovijo države članice, pripraviti poročilo o izvajanju.

To je četrto poročilo o izvajanju direktive o izrabljenih vozilih, ki zajema obdobje poročanja od 22. aprila 2014 do 21. aprila 2017. Vsa prejšnja poročila so na voljo na spletišču Komisije.

Odgovore za obdobje poročanja 2014–2017 je predložilo 25 držav članic. Tri države (Latvija, Malta in Madžarska) tega še niso storile. Število držav, ki so poročale, se je torej nekoliko zmanjšalo v primerjavi s prejšnjima obdobjema poročanja: za obdobje 2008–2011 so Komisiji poročila o izvajanju predložile vse države članice, medtem ko poročil za obdobje 2011–2014 nista predložili dve državi članici (Nizozemska in Španija).

Na splošno so bile predložene informacije večinoma popolne in zadovoljive kakovosti. Dopolnjene so bile z dodatnimi viri podatkov, zlasti nacionalno zakonodajo, za katero se je neposredno preverilo, ali je v skladu z direktivo o izrabljenih vozilih, in z informacijami iz drugih poročil Komisije. Poleg tega so se upoštevali tudi podatki o ciljih Direktive za ponovno uporabo/recikliranje in za ponovno uporabo/predelavo, ki so bili sporočeni v skladu z Odločbo Komisije 2005/293/ES.

2. Informacije o prenosu direktive o izrabljenih vozilih

Šteje se, da so vse države članice zadovoljivo prenesle Direktivo in da ni nobenega odprtega postopka za ugotavljanje kršitev.

V skladu z direktivo o izrabljenih vozilih morajo vsi proizvajalci vozil in proizvajalci opreme omejiti uporabo svinca, živega srebra, kadmija in šestvalentnega kroma v materialu in sestavnih delih za vozila, ki se dajo v promet po 1. juliju 2003, razen pri izjemah iz Priloge II k Direktivi. Uporaba teh nevarnih snovi se je z več spremembami Priloge II močno omejila. Medtem ko je bila omejitev uporabe nevarnih snovi v vozilih običajno prenesena v zakonodajo, povezano z direktivo o izrabljenih vozilih, je bilo načrtovanje vozil, ki lajša ponovno uporabo in predelavo ali vključitev recikliranega materiala v nova vozila, pogosto preneseno v splošnejšo zakonodajo o odpadkih, s splošnimi zahtevami za te določbe na vseh trgih. Avstrija je primer dobre prakse, saj morajo podjetja za zbiranje in predelavo 0,5 % svojega prometa porabiti za projekte preprečevanja nastajanja odpadkov. Poleg tega so v skladu z Direktivo vozila načrtovana za ponovno uporabo in predelavo ter so vanje vključene večje količine recikliranih materialov.

Proizvajalci, uvozniki in razpečevalci morajo zagotoviti sisteme za zbiranje izrabljenih vozil in, kolikor je to tehnično izvedljivo, rabljenih delov iz popravljenih osebnih motornih vozil. Proizvajalci morajo kriti vse stroške ali pomemben del stroškov dostave izrabljenih vozil v obrate za obdelavo odpadkov. Države članice so te zahteve običajno prenesle tako, da so gospodarskim subjektom omogočile fleksibilnost z možnostjo individualnih ali kolektivnih shem. V večini držav članic je v skladu z zahtevami Direktive jemanje nazaj brezplačno, razen v primerih, ko manjkajo bistveni sestavni deli ali če so bili dodani dodatni odpadki. Ker bo vrednost odpadne kovine in/ali drugih sestavnih delov, odstranjenih za recikliranje ali ponovno uporabo, skoraj enaka stroškom zbiranja vozil od končnih lastnikov, izpolnjevanje te obveznosti ne bo poseben izziv.

Lastniki izrabljenih vozil morajo za odjavo vozila prejeti potrdilo o uničenju. Vse države članice so sporočile, da so uvedle nacionalne sisteme za odjavo, v okviru katerih je izdaja potrdila o uničenju pogoj za odjavo. Postopki za odjavo so ključni za zagotovitev, da se izrabljena vozila oddajo v pooblaščene obrate za obdelavo, in za omejitev nezakonitega izvoza izrabljenih vozil. Skoraj polovica držav članic je uporabila določbo, v skladu s katero lahko potrdila o uničenju poleg pooblaščenih obratov za obdelavo izdajajo tudi proizvajalci, trgovci in zbiralci. Čeprav imajo vse države članice vzpostavljene sisteme za odjavo, se je v zadnjih letih povečalo število izrabljenih vozil na neznani lokaciji (tj. vozila, ki so bila odjavljena, ni pa jim bilo izdano potrdilo o uničenju ali pa njihovo potrdilo o uničenju organom ni na voljo). To kaže, da nacionalni sistemi za odjavo ne delujejo tako učinkovito, kot bi lahko.

Direktiva o izrabljenih vozilih vsebuje določbe za zagotovitev, da so izrabljena vozila pravilno in pravočasno obdelana v obratih za obdelavo, ki so pridobila dovoljenje pristojnih organov. Tudi v teh obratih se izvajajo inšpekcijski pregledi. Ti pogoji so določeni za zmanjšanje negativnih vplivov na okolje ter spodbujanje ponovne uporabe in recikliranja sestavnih delov vozil. Vse države članice so sporočile, da so v zvezi s tem prenesle ukrepe v skladu z zahtevami Direktive. Romunija in Finska sta bili edini državi članici, ki sta poročali o manjših spremembah zakonodaje od zadnjega obdobja poročanja: Romunija je posodobila dovoljenja, potrebna za ravnanje z izrabljenimi vozili in njihovo razstavljanje, Finska pa je sprejela posebno vladno uredbo za izrabljena vozila (123/2015), s katero so bile posodobljene omejitve uporabe nevarnih snovi v vozilih. Večina držav ne dovoljuje izjem pri zahtevah za dovoljenja za postopke zbiranja odpadkov iz izrabljenih vozil, ki so bila ustrezno obdelana v skladu z direktivo o izrabljenih vozilih in v zvezi s katerimi je bil opravljen letni inšpekcijski pregled, pri čemer le odgovori Danske, Italije, Romunije in Združenega kraljestva kažejo, da dovoljujejo to izjemo (to pomeni tudi, da je Romunija od prejšnjega obdobja poročanja uvedla spremembo).

Države članice morajo spodbujati dejavnosti ponovne uporabe in recikliranja, pri čemer direktiva o izrabljenih vozilih določa cilje za ponovno uporabo, recikliranje in predelavo. Do 1. januarja 2015 so morale države članice doseči naslednja cilja z rokoma do leta 2006 in 2015:

·95 % za ponovno uporabo in predelavo (povprečne teže na vozilo na leto) ter

·85 % za ponovno uporabo in recikliranje (povprečne teže na vozilo na leto).

Leta 2017 je 14 držav članic izpolnilo cilja 85 % in 95 % za recikliranje in predelavo. Doseganje ciljev je podrobneje obravnavano v oddelku 3.