SL Uradni list Evropske unije C 318/87

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o zeleni knjigi o prihodnosti DDV – Za enostavnejši, zanesljivejši in učinkovitejši sistem DDV

(COM(2010) 695 konč.)

2011/C 318/14

Poročevalka: ga. MADER

Evropska komisija je 1. decembra 2010 sklenila, da v skladu s členom 304 Pogodbe o delovanju Evropske unije Evropski ekonomsko-socialni odbor zaprosi za mnenje o naslednjem dokumentu:

Zelena knjiga o prihodnosti DDV – Za enostavnejši, zanesljivejši in učinkovitejši sistem DDV

COM(2010) 695 konč.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 24. junija 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 473. plenarnem zasedanju 13. in 14. julija (seja z dne 14. julija 2011) s 161 glasovi za in 10 vzdržanimi glasovi.

1. Sklepi in priporočila

1.1 Odbor brez pridržka podpira pobudo Komisije za razmislek o možnosti splošnega pregleda sistema DDV, davka, ki je bil ob uvedbi leta 1967 opredeljen kot začasen in ki je deležen številnih kritik. Zelena knjiga je šele začetek postopka, za katerega napovedujejo, da bo dolg, težaven in zapleten: njegov uspeh bo dokaz resnične volje držav članic, da bi opredelile „preprostejši, trdnejši, učinkovitejši“ sistem.

1.2 Sedanji sistem je skozi čas doživel številne spremembe: Komisija je predlagala izboljšave za večjo učinkovitost in skladnost sistema z načeli enotnega trga. Države članice so sprejele več ukrepov glede organizacije, sodelovanja med upravami, avtomatizacije. Drugi ukrepi so bili večinoma upravnega in organizacijskega značaja. Svet je kljub temu doslej zavračal predloge o reformi celotnega sistema.

1.3 Odbor soglaša z izjavo Komisije, po kateri bi splošen sistem DDV moral zmanjšati operativne stroške za uporabnike, upravne stroške za uprave in poskuse goljufije, ki pomenijo breme za javne finance. Poleg tega je treba tudi upoštevati potrebe podjetnikov, ki navsezadnje morajo odvajati davek in ki so tako kot potrošniki kaznovani zaradi neučinkovitega davčnega sistema. Kot je Odbor zapisal že v preteklosti, je treba pozornost posvečati tudi sistemu DDV za finančne storitve; (1) in če bo uveden nov davek v finančnem sektorju, ki bi temeljil na denarnih tokovih ali podobnih dejavnikih, bi morala Komisija nedvomno oceniti koristi oblikovanja tega davka v okviru DDV. (2)

1.4 Zlasti občutljiv problem pri tem je obravnava čezmejnih operacij. Razumsko gledano bi način pobiranja davka v državi članici porekla moral biti enak, kot velja za notranjo trgovino; zaradi težav s poravnavami med državami članicami je Svet izbral najpreprostejšo rešitev pobiranja davka v namembni državi članici, z nekaj izjemami, ki se večinoma nanašajo na storitve. Komisija zdaj predlaga alternativne rešitve, vendar se zaveda, da bo težko najti idealno rešitev.

1.4.1 Odbor meni, da se je v vsakem primeru treba izogniti korenitim spremembam in da je potrebna politika majhnih korakov; rešitev, ki bo temeljila na splošni obdavčitvi v namembni državi članici, vendar bo ohranila načela sedanjega sistema, bi bila verjetno najboljša. Hkrati bo treba posplošiti uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti, ki bi bil najprej izbiren, zatem pa splošen in obvezen. Zaradi upravne poenostavitve je treba podjetjem pri tem v vsakem primeru zagotoviti ureditev „vse na enem mestu“.

1.5 Cilj zelene knjige je zbrati komentarje in predloge vseh zainteresiranih strani, ki bodo koristili pri oblikovanju predlogov Komisije. Zato je v dokumentu zastavljenih 33 vprašanj, na katere Odbor odgovarja in jih ni mogoče povzeti. Za podrobnosti glej točko 5 tega dokumenta.

2. Uvod

2.1 Že mnoga leta je izboljševanje sistema DDV ena od prednostnih nalog davčne politike Komisije. Ta davek, ki ga je leta 1967 EU sprejela kot skupni sistem obdavčitve za vse države članice, je pomemben del (več kot 20 %) njihovih prihodkov. Poleg tega del pobranega DDV priteka v proračun EU, zato si med drugim Komisija želi zaščititi svoje interese, tako da zagotovi čim bolj učinkovito uporabo davka.

2.2 Sistem DDV je pomemben za prihodke držav članic, vendar še zdaleč ni zadovoljiv in je deležen številnih kritik držav članic in drugih udeleženih strani, zlasti podjetij in potrošnikov. Komisija že dolgo skuša to upoštevati in predložiti predloge za izboljšanje, s katerimi naj bi dosegli večjo učinkovitost in skladnost sistema s predpisi in načeli enotnega trga; treba je dodati, da so njena prizadevanja pogosto naletela na bolj ali manj odkrito nasprotovanje držav članic.

2.3 Odkrito in brez obotavljanja je treba povedati, da je na davčnem področju pripravljenost za evropsko kohezijo omejena in se srečuje s potrebo vsake države članice, da zaščiti svoja finančna sredstva; ko država članica meni, da bi nekateri predpisi utegnili prizadeti njihove interese ali da bi lahko povzročili povečanje stroškov in upravnih postopkov, bolj ali manj odkrito in pogosto nepregledno izrazi svoje nestrinjanje.

2.4 S tem je mogoče pojasniti neuspehe hvalevrednih prizadevanj Komisije čez leta, seveda pa gre to na škodo skupne evropske politike. Kljub temu so bili ob upravnem in pravosodnem sodelovanju doseženi veliki uspehi na področju racionalizacije in informatizacije postopkov ter zmanjševanja stroškov za uprave in davkoplačevalce.

2.5 Komisija pozna probleme in ovire, vendar se vrača k cilju, ki ga je vedno zasledovala – prenoviti sistem v celoti, da bi bil skladnejši z načeli enotnega trga in bi upošteval interese vseh zainteresiranih strani. Zelena knjiga ob spoštovanju predpisov zastavlja vrsto vprašanj o različnih vidikih sistema DDV; odgovori nanje bodo osnova predlogov za nov „enostavnejši, zanesljivejši in učinkovitejši“ sistem; EESO s tem mnenjem daje prispevek socialno-ekonomskih krogov, ki jih zastopa.

3. Splošne ugotovitve

3.1 Komisija upravičeno ugotavlja, da je kriza vplivala na javne finance, zlasti zaradi večjega pomena neposrednega obdavčenja v primerjavi s posrednim obdavčenjem: delež DDV pri celotnih prihodkih, ki trenutno znaša okoli 22 %, se povečuje. To je dosežek politike, ki je nasploh usmerjena v izboljševanje konkurenčnosti z zmanjševanjem obdavčitve dela in podjetij. EESO ugotavlja, da je to sicer pozitiven znak, vendar ne sme voditi v povišanje stopenj DDV v okvirni direktivi, saj bi to med drugim povzročilo dodatno breme, ki ga delavci in potrošniki ne bi mogli nositi.

3.2 Izboljšanje mehanizma zahteva vzpostavitev celovitega sistema DDV, ki bi po mnenju Komisije moral omejiti operativne stroške za uporabnike, upravno obremenitev za upravo in poskuse goljufij. Pri tej zadnji točki se Odbor pridružuje zaskrbljenosti, ki jo izraža Komisija; v svojih mnenjih je večkrat opozoril, da se med vsemi davki v EU najbolj izogiba plačevanju DDV in da je izogibanje pomemben vir financiranja organiziranega kriminala in terorizma. Medsebojno odvisni pojavi izogibanja, kriminalna dejanja in pranja denarja, ki je s tem povezano, so glavna grožnja za družbo na svetovni ravni. Odbor poudarja, da je nove predpise treba preučiti z vidika njihove „nepropustnosti“ za napade goljufov.

3.3 Zelena knjiga ne obide vidikov, ki se nanašajo na podjetja: upravljanje in administracija DDV (Odbor dodaja še primere spora) za podjetja pomenita tako velik del upravnih stroškov, da se velik del MSP ne odloči za vstop na mednarodni trg. Odbor znova opozarja na to, da mora upravljanje DDV postati prožnejše, preprostejše in manj obremenjujoče: posledice namreč nosijo končni uporabniki – potrošniki.

3.4 Glede še drugega pomembnega vprašanja, možnosti uvedbe enotne davčne stopnje, ki velja za „idealen davek na potrošnjo“, Odbor soglaša s Komisijo, da je skoraj nemogoče doseči ta cilj, in jo močno podpira pri poskusih zmanjšanja ali odprave preveč številnih izvzetij, izjem, nižjih ali preferencialnih stopenj – davčnih olajšav, ki za 45 % zmanjšajo prihodke v primerjavi s tistim, kar bi bilo teoretično mogoče pobrati, če bi uporabili običajno stopnjo. Treba bo najti razumno ravnovesje med proračunskimi potrebami ter socialnimi in gospodarskimi razlogi, na katerih temeljijo te olajšave, zlasti na področju lokalnih storitev ali storitev, ki zahtevajo veliko delovne sile.

3.5 EESO je v svojem mnenju o obdavčitvi finančnega sektorja (ECO/284 – CESE 991/2011) že poudaril, da je treba razmisliti o obravnavi finančnega sektorja v okviru DDV.

4. Obračunavanje DDV pri čezmejnih transakcijah na enotnem trgu

4.1 Ko so države članice leta 1967 uvedle sistem DDV, ki temelji na obdavčenju v namembni državi, je ta veljal za „začasnega“; dokončna ureditev predvideva obdavčenje v državi porekla. Po 44. letih „začasna“ ureditev še vedno velja. Razumsko gledano bi način pobiranja davka v državi članici porekla moral biti enak, kot velja za notranjo trgovino, razen pri poravnavanju razlike, ki pripada namembni državi članici. Problemi, ki so bili že na začetku in delno še vedno obstajajo, so Svet napeljali k izbiri najpreprostejše rešitve, pobiranju davka v namembni državi članici. Ta pristop se še vedno uporablja, vendar z velikimi izjemami, ki se nanašajo predvsem na čezmejne telematske storitve.

4.2 Komisija je v preteklosti dvakrat poskušala doseči soglasje Sveta za poenotenje sistema DDV, ki bi temeljil na načelu pobiranja davka v državi porekla, vendar so se njeni poskusi zaradi resnih težav pri uporabi izjalovili. Komisija je leta 2007 preučila sistem obdavčevanja po načelu porekla s 15-odstotno osnovo, kar bi namembni državi članici puščalo možnost, da bi glede na primer pobrala ali vrnila premalo ali preveč plačan DDV v primerjavi z lastno stopnjo. Svet tega predloga ni sprejel.

4.3 Odbor priznava, da je problem zapleten ter da je glede na različne ravni obdavčitve in še obstoječe razlike med upravnimi postopki kljub prizadevanjem Komisije za uskladitev težko najti popolno rešitev. Vendar pa ni mogoče pustiti ob strani napredka pri obdavčevanju storitev, (3) izboljševanju sistemov pobiranja davka, (4) upravnem sodelovanju in konceptu „vse na enem mestu“, (5) dobrem upravljanju in boju proti goljufijam, (6) ki je že dosežen ali pa ki se mu približujemo.

4.4 Zelena knjiga gre v pravo smer, ko skuša pridobiti koristne informacije, s pomočjo katerih bi bilo mogoče predlagati izboljšave; glede na izkušnje iz preteklosti in sedanji položaj se Odbor zavzema za politiko malih korakov in ne radikalnih rešitev. Zato meni, da je rešitev, navedena v točki 4.2 dokumenta Komisije, ki posplošuje pobiranje davka v namembni državi članici in ohranja načela sedanjega sistema (točka 4.2.1) s postopno, najprej neobvezno, zatem pa obvezno uvedbo mehanizma obrnjene davčne obveznosti (4.2.2), najboljša. Ob uvedbi koncepta „vse na enem mestu“ je treba hkrati skrbeti za to, da podjetja čezmejne davčne obveznosti lahko poravnajo s čim manj birokratskimi stroški.

5. Odgovori na vprašanja

5.1 Sedanja ureditev DDV za trgovino znotraj EU (vprašanje št. 1): sedanja ureditev ni popolna, dopušča več pomanjkljivosti, zlasti zaradi številnih olajšav, izjem, izvzetij itd., ki so mogoče za države članice. Vendar pa se uporablja že predolgo, da bi jo bilo mogoče v razumni meri korenito spremeniti; radikalen preobrat bi imel uničujoče posledice. Bolje se je usmeriti v izvajanje načel dobrega upravljanja, ki jih je Komisija večkrat omenila in ki ga je Odbor podprl v svojih mnenjih; povzeti so v dokumentu, objavljenem ob zeleni knjigi. (7) Glavnih ovir za povečanje prednosti ne gre iskati v načelih, marveč v pomanjkljivem izvajanju in upiranju spremembam v upravah držav članic.

5.2 DDV in javni organi (vprašanje št. 3): načeloma se izjeme odobrijo javnim organom, ki opravljajo dejavnosti, pri katerih so konkurenca zasebnim izvajalcem (npr. promet, zdravstvena oskrba) in jih je mogoče upravičiti s tipično socialnim namenom. Vendar pa je treba priznati, da zasebni izvajalec storitev pogosto dopolnjuje neustrezne ali pomanjkljive storitve javnega izvajalca. Brez dvoma prihaja do izkrivljanja konkurence, ki se pogosto skuša ublažiti z novimi oblikami sodelovanja. Vsekakor ima potrošnik možnost odločitve, da plača manj za javne storitve ali pa več za zasebne storitve. Razen primerov, ko ni mogoče uporabiti ene ali druge vrste storitev (na primer ko gre za prevozna sredstva), uporabniki odločitev sprejmejo predvsem na podlagi presoje kakovosti.

5.2.1 Pravična rešitev, ki bi bila prijazna do potrošnikov, bi bila po mnenju Odbora v ohranitvi izjem za javne storitve in v njihovi razširitvi na zasebni sektor, kadar ta zagotavlja nujno potrebne storitve, ki jih javni ne ponuja. Zelo dobro se zavedamo težav pri uporabi tega načela; vendar pa po drugi strani ni sprejemljivo, da bi potrošniki iz prikrajšanih območij morali za storitve plačevati več, ne da bi sploh imeli možnost izbire. Da bi se izognili izkrivljanju konkurence na zasebnem trgu, bi izjema vsekakor morala biti omejena na naloge javnega pomena. (8)

5.3 Oprostitve DDV (vprašanje št. 6): nobenega razloga ni, da bi ohranili oprostitve, dodeljene državam članicam pred 1. januarjem 1978, zato jih je treba opustiti: glede na to, da so to privilegiji, ki so jih države članice pridobile med pogajanji ob ustanovitvi EU ali malo zatem, so danes nedopusten odklon od načel enotnega trga. Enako velja za nove države članice, ki oprostitve lahko opustijo postopno, vzporedno z izboljšanjem življenjske ravni, tako da določijo pregledna merila za presojo.

5.3.1 Težje in bolj večplastno je vprašanje glede oprostitev za nekatere dejavnosti javnega pomena ali druge dejavnosti. Tako ene kot druge so odvisne od političnih smernic in gospodarske politike držav članic; čeprav so odklon od načel enotnega trga, jih je mogoče uporabiti kot instrument pomoči za posamezne nacionalne politike rasti in zaposlovanja. Vsekakor bi prihodnja politika dobrega upravljanja smela tovrstne oprostitve dovoljevati le kot izjemne in začasne ukrepe. Kot je Odbor zapisal že v mnenju o sistemu DDV za finančne storitve, (9) si želi natančnejši zakonodajni pristop, da se odstranijo preostale težave pri razlagi in nerešeni problemi. Glede morebitne uvedbe davka na finančne transakcije (10) pa meni, da bi morala Komisija oceniti koristi oblikovanja tega davka v okviru DDV, da bi zagotovila upravno enostavnejši postopek za ta sektor in zmanjšala breme zaradi nepobranega DDV.

5.3.2 Poseben primer so oprostitve, ki so v nekaterih državah odobrene MSP in bi jih bilo treba ukiniti. Dobro je znano, da je obseg izogibanja plačilu DDV v vseh državah velik; „zakonita utaja“ v sosednjih državah tako na čezmejni ravni le še krepi uporabo storitev in nakup izdelkov v teh državah. Države brez oprostitve so tako dvojno prizadete – zaradi oslabitve v boju zoper nezakonito izogibanje plačilu in izkrivljanja konkurence, kar škodi MSP, ki spoštujejo pravila.

5.4 Obdavčitev prevoza potnikov (vprašanje št. 7): odgovor je že dan odgovoru na vprašanje št. 3 (glej točko 5.2); veljati bi moral za vse vrste prometa, tudi letalskega (in, kot se zdi, tudi že velja).

5.5 Težave pri pravici do odbitka (vprašanje št. 9): odbijanje DDV je eden glavnih problemov za podjetja – je zapleten, v več primerih ga je težko izvajati, je pa tudi vir nesoglasij, sporov in denarnih kazni. Poleg tega temelji na krivičnem načelu, ki ga Komisija sama omenja: pravica do odbitka (vendar tudi dolžnost plačevanja DDV) nastane ob dobavi blaga ali izvedeni storitvi, ne glede na to, ali je stranka plačala ali ne. To lahko po mnenju Komisije ugodno vpliva na denarni tok podjetij, ki zamujajo s plačili, vendar je to mogoče tudi jemati kot zanesljivo pobiranje davkov za nacionalne finančne organe, ki ga prodajalec ali dobavitelj že vnaprej izvede in zanj jamči, celo v primeru plačilne nesposobnosti stranke. (11)

5.5.1 Še drug pomemben problem se zastavlja pri odbitku DDV z izravnavo v primerih, ko je davčni zavezanec upravičen do povračila: v nekaterih državah članicah se povračilo izvede z veliko zamudo, ki prinaša veliko škodo za podjetja in jih včasih tudi privede do stečaja. Države članice ugovarjajo, da sistem nadomestil vsebuje tveganje goljufije, kar drži, vendar morajo same uvesti hiter nadzor; posledice njihove neučinkovitosti plačujejo podjetja.

5.5.2 Odbor soglaša s Komisijo glede razmisleka, ki jo navaja k temu, da bi sistem plačane realizacije v trgovini znotraj EU predvsem z vidika denarnega toka podjetij obravnavala kot možno, pravično in nevtralno rešitev. Vendar pa je ta rešitev v trgovini znotraj EU mogoča le z vzpostavitvijo sistema nadomestil, ki bi se izvajal na podlagi mehanizma „vse na enem mestu“, ki ga je Komisija predlagala v sprejetje, vendar je naletel na več ovir pri izvajanju.

5.6 Sedanji predpisi o DDV za mednarodne storitve (vprašanje št. 11): pomen mednarodnih storitev, zlasti storitev, ki se opravljajo elektronsko, upravičuje sprejetje posebnih predpisov za te storitve, vendar pa je zaradi njihovega nematerialnega značaja težko nadzirati, kako dobavitelji uporabljajo DDV, zlasti ko gre za blago za posameznike (programska oprema, glasba itd.). Tovrsten nadzor ni mogoč, kadar dobavitelji prebivajo v državah zunaj EU; OECD in Komisija to vprašanje preučujeta, vendar se rešitev ne zdi lahka in tudi ne primerna za bližnjo prihodnost.

5.6.1 Glavni problem je veliko izkrivljanje konkurence na področju storitev znotraj EU v primerjavi s storitvami zunaj EU; za vzpostavitev reda razen mednarodnih sporazumov o sodelovanju med davčnimi organi ni veliko učinkovitih sredstev. Odbor vsekakor nasprotuje sprejetju ukrepov, kakršne je sprejela Kanada, ki vključujejo pobiranje davka od potrošnikov in tudi nadzor nad njihovimi spletnimi plačili. To ne pomeni le nevšečnosti za potrošnike, saj morajo pri vsakem nakupu plačati DDV, marveč je takšen nadzor tudi nesprejemljiv vdor v zasebnost državljanov.

5.7 Zakonodaja Unije na področju DDV (vprašanje št. 13): člen 113 Pogodbe Svetu daje vsa pooblastila glede usklajevanja zakonodaje na področju DDV; tako torej ni nobene omejitve glede izbire instrumenta, ki je lahko tako direktiva kot uredba. Glede na izkušnje in nagnjenost držav članic k razlaganju določb v skladu z lastnimi stališči je brez dvoma bolje, da se je Svet odločil za uredbo. Vendar pa bi bilo realistično gledano določbe, ki so predmet te uredbe, treba omejiti na nekaj temeljnih načel: področje uporabe, opredelitev davčnih zavezancev, izvzetja, sodelovanje med upravami, boj proti goljufiji. Toda bolj ko bodo določbe podrobne, večje bodo tudi težave pri doseganju soglasja v Svetu in bodo spet potrebne izvedbene direktive.

5.7.1 Izvedbeni predpisi (vprašanje št. 14): rešitev, po kateri je Komisiji dovoljeno sprejeti odločitve glede izvajanja, bi bila dobrodošla, vendar Svet že leta 1997 ni dal soglasja k temu. Treba je preučiti, ali je to soglasje možno dati z večinsko odločitvijo: pravilo o soglasju (pristojnost Sveta) bi bilo s prenosom pristojnosti na Komisijo težko zaobiti. Pozitivna odločitev bi bila dobrodošla, vendar Odbor izraža bojazen, da je nerealistična.

5.7.2 Smernice o novi zakonodaji (vprašanje št. 15): objava smernic Komisije bi bila koristna za države članice, ki bi jih bile pripravljene upoštevati. Težave bi lahko izvirale iz dejstva, da niso zavezujoče: davčni zavezanci ali celo uprave bi lahko sprožili sodne postopke, ko bi se sklicevali na neizvajanje ali slabo izvajanje smernic brez pravne vrednosti. Tako bi bila presoja o utemeljenosti pritožb, ki bi se sklicevale na smernice, katerih veljavnost bi bila postavljena pod vprašanj, v vsakem primeru posebej prepuščena sodiščem.

5.7.3 Izboljšanje zakonodajnega postopka (vprašanje št. 16): kar zadeva izboljšanje zakonodajnega postopka, bi bilo bolje kot o ukrepih govoriti o spremembi pristopa in metode. V začetnih fazah je pristop Komisije pregleden in odprt, zajema pa predhodna posvetovanja z državami članicami, sklic posvetovalnih odborov, zelene knjige, stike z zainteresiranimi stranmi. To velja za začetek, kasneje pa postopki v Svetu postanejo manj pregledni in odprti za pobude za dialog, ki prihajajo od zunaj.

5.7.4 V končnih fazah bi na nacionalni ravni izboljšave lahko zajemale pospešitev zakonodajnega postopka sprejemanja direktiv in izvedbenih predpisov; zlasti ti pogosto niso dovolj jasni in natančni, kar operaterjem in včasih celo upravam otežuje spoštovanje predpisov. Na evropski ravni bo treba določiti razumen časovni rok med skrajnim datumom za prenos direktive v države članice in uveljavitev novih ukrepov.

5.8 Odstopanja, odobrena državam članicam (vprašanje št. 17): že zgolj pogled na seznam, na katerem je okoli sto odstopanj, kaže, da države članice, nekatere med njimi pa še posebej, nesorazmerno posegajo po odstopanjih, pa tudi po podaljšanjih njihove veljavnosti. Komisija upravičeno poudarja, da ta različnost povzroča zmedo, dodatne stroške, izkrivljanje konkurence, pogosto pa pomeni tudi pomoč pri goljufiji; zahteva več pristojnosti za hitrejše in ustreznejše dodeljevanje odstopanj. Odbor s tem soglaša, hkrati pa meni, da bi bilo treba opraviti celovit pregled, ki bi zagotovil, da so nekatera obstoječa odstopanja še vedno upravičena.

5.8.1 Postopek za odobritev posameznih odstopanj (vprašanje št. 18): sedanji postopek je počasen in zahteva po dodelitvi ustreznih pristojnosti, da bi se tako postopek pospešil, je upravičena; hkrati Odbor zahteva strožja merila, pa tudi, da bi se seznam odstopanj redno posodabljal in da bi bil do njega mogoč lahek in hiter dostop.

5.9 Sedanja struktura stopenj DDV (vprašanje št. 19): zagotovo sedanja struktura stopenj pomeni odklon od načel enotnega trga; treba pa je določiti, ali in v kolikšni meri so razlike v stopnjah nova metoda prilagajanja na posebne situacije na nekaterih področjih dejavnosti. Kar zadeva različne stopnje, ki veljajo za podobne proizvode, zlasti spletne storitve, v primerjavi s proizvodi in storitvami s podobno vsebino, Odbor ugotavlja, da običajno potrošnik izkoristi nižje cene. Pri proizvodih se stroški poštnine do neke mere izravnajo s stroški klasične trgovine, kar pomeni da bi DDV škodil spletnim strankam; pri storitvah ostaja vprašanje odprto in zahteva dodatno preučitev. Nasploh pa bi za podobne proizvode morale veljati enake davčne stopnje.

5.9.1 Nižje stopnje DDV (vprašanje št. 20): odprava nižjih stopenj se lahko zdi zaželena, a je ta hipoteza nerealistična; ta seznam bi zagotovo moral biti krajši, v vsakem primeru pa bi ga bilo treba natančno pregledati. Nekatere davčne olajšave so glede na spremembe, ki so se medtem zgodile, preprosto nedopustne.

5.9.2 Oblikovanje seznama z obveznimi in enotno uporabljenimi nižjimi stopnjami je privlačna, vendar prav tako nerealistična hipoteza. Nižje stopnje so v uporabi v vseh državah članicah kot močan gospodarsko-politični vzvod, včasih pa iz socialnih ali povsem političnih razlogov. Kakor koli že, države članice nikakor ne bodo pristale na to, da bi se odpovedale individualnim odobritvam nižjih stopenj. Drugače bo takoj, ko bo uvedeno vseevropsko gospodarsko upravljanje in bo enotno urejala gospodarska vprašanja vseh držav članic.

5.10 Težave s sedanjimi določbami (vprašanje št. 21): težave, s katerimi se operaterji, prodajalci in kupci srečujejo zaradi birokracije, povzročajo številni predpisi na obeh straneh meje, ki se pogosto med seboj razlikujejo, včasih pa podvajajo. Pri tem je zlasti treba omeniti predpise, ki se nanašajo na rekapitulacijska poročila, obveznost dokumentiranja, računovodske obveznosti, obveznost obračunavanja DDV, obveznost izdajanja računov (elektronskih računov), obveznost registracije v drugih državah članicah in razlikovanje med dostavo in storitvami. Tudi jezikovne težave povzročajo stroške in lahko vodijo v nevarne nesporazume.

5.10.1 Reševanje težav (vprašanje št. 22): ukrepe je v več direktivah in priporočilih predlagala Komisija sama, cilj vseh pa je poenostavitev upravnih postopkov, med drugim uvedba koncepta „vse na enem mestu“, uvedba evropske identifikacijske številke podjetij, digitalizacija uprav. Problem je v tem, da so uprave izvedle ukrepe zgolj v omejenem obsegu, včasih na različne načine in z velikimi zamudami. Poenotenje in uskladitev postopkov postajata prednostni nalogi, pomembnejši tudi od poenostavitve. (12)

5.11 Oprostitev za mala podjetja (vprašanje št. 24): splošni pregled sistema oprostitev bi bilo mogoče upravičiti iz različnih razlogov: izkrivljanje konkurenčnih pogojev, preverjanje, ali še obstajajo razlogi, ki so na začetku narekovali uvedbo oprostitve, vpliv na proračun posameznih držav članic, splošni gospodarski položaj, posledice za konkurenčnost, zaposlovanje in potrošnike, skladnost s cilji strategije Evrope 2020. Vendar pa vprašanje vsebuje pomembne politične vidike in videti bo treba, ali se bo Svet posvetil temu vprašanju.

5.12 Potrebe malih kmetov (vprašanje št. 26): če vprašanje zares zadeva „male“ kmete, bi se to vprašanje v večini primerov moralo nanašati samo na čezmejno sosedsko trgovino. Glede na njen sorazmerno majhen obseg bi bilo mogoče dodeliti splošno oprostitev.

5.13 Koncept „vse na enem mestu“ (vprašanje št. 27): Odbor pritrjuje vsem argumentom (13) v prid koncepta „vse na enem mestu“ (14) – ta bi bil dobra rešitev za zmanjšanje stroškov in upravno poenostavitev, potem ko bi našli splošno in usklajeno rešitev za številne nerešene probleme: uvedba elektronskega registra, ki bi bil priznan v vsej EU, odprava obveznosti neposrednih finančnih nakazil med dolžnikom in državo članico, ki je upnica, poenotenje različnih nacionalnih predpisov, zlasti glede obdobij za napoved.

5.14 Čezmejne transakcije (vprašanje št. 28): odgovor se skriva že v vprašanju samem. Sedanji predpisi brez dvoma podjetjem ali skupinam podjetij znotraj Evrope in upravam povzročajo težave. Podrobni predpisi, ki veljajo na tem področju, so za podjetja, ki jih morajo spoštovati, in uprave, ki jih nadzorujejo, brez dvoma zapleteni. Rešitev, čeprav ne popolna, bi utegnila biti v tem, da bi določili, da za multinacionalne družbe veljajo predpisi države, kjer je njihov glavni sedež, ne glede na državo izvora ali namembno državo, razen v primeru, ko je potrebno nadomestilo za preveč ali premalo plačane vsote prek okenca „vse na enem mestu“. Glavna pomanjkljivost bi bila v večji možnosti goljufij. Ob koncu je treba reči, da je vprašanje tako zapleteno, da bi samo študijska skupina, ki bi jo sestavljali strokovnjaki, uprave in skupine na tem področju, lahko pripravila razumne rešitve.

5.15 Sinergije z drugimi zakonodajami (vprašanje št. 29): Odbor je že podrobno odgovoril na to vprašanje v mnenju o spodbujanju dobrega upravljanja v davčnih zadevah. (15) V tem dokumentu je poudaril potrebo po usklajevanju direktiv o DDV („carinskih“ direktiv) z direktivami o posrednem ali neposrednem obdavčenju in direktivah o pranju umazanega denarja. Prav tako se mu je zdelo potrebno uvesti strukturirano sodelovanje in vzpostaviti strukturno sodelovanje med različnimi organizacijami, odgovornimi za boj proti davčnim utajam in organiziranemu kriminalu. Na teh področjih ni bilo na ravni EU še nič storjenega in ne zdi se, da bi bili predlogi Odbora deležni kakršne koli pozornosti.

5.16 Način pobiranja DDV (vprašanje št. 30): med štirimi predlaganimi možnostmi se daleč najboljša zdi druga, ki predvideva centralno zbirko podatkov, v katero se stekajo vsi podatki v zvezi z računi, saj je preprosta in učinkovita za boj proti goljufijam. Elektronski računi pa za podjetja pomenijo precejšnje stroške. Vendar pa morajo zadnjo besedo imeti strokovnjaki v upravah in podjetjih. Odbor ugotavlja, da je glavni pozitivni vidik pri tem ta, da se ta metoda zdi najboljša možnost za boj proti goljufijam.

5.17 Sistem neobveznega in deljenega plačila (vprašanje št. 31): Odbor izraža presenečenje nad izbiro sistema „deljenega plačila“, kakršen je predlagan v prvem modelu v točki 5.4.1 zelene knjige: zahtevati dvojno plačilo za vsako transakcijo bi otežilo računovodstvo in bi povečalo možnost napak. Poleg tega po mnenju nekaterih strokovnjakov ni gotovosti, da je ta model popolno, neovrgljivo jamstvo proti goljufiji zaradi neplačujočih gospodarskih subjektov (goljufiji „davčni vrtiljak“). Vsekakor se je najbolje izogniti zamisli o sistemu neobveznega plačila, saj bi bila v nasprotju z načelom uskladitve, za katerega že zdaj velja preveč izjem.

5.18 Odnos med trgovci in davčnimi organi (vprašanje št. 32): v sporočilu iz decembra 2008 (16) je Komisija že začrtala smernice (akcijski načrt) politike, katere cilj je izboljšanje odnosov med trgovci in davčnimi organi na ravni držav članic. Odbor je svoje komentarje in predloge predložil v obliki mnenja, (17) v katerem je izrazil soglasje s predlogi Komisije (večinoma istih kot v zeleni knjigi) in poudaril potrebo po boljšem upoštevanju varstva podatkov v zvezi s trgovci, prevzemanju odgovornosti uprav v odnosu do davkoplačevalcev v primeru napake ali zlorabe pristojnosti uprav ter po pravičnem razumevanju solidarne odgovornosti. Poleg tega je Odbor dal številna priporočila, med drugim o jasnosti in hitrosti informacij in njihovi dostopnosti na spletu, pomoči nacionalnih organov trgovcem v stikih z upravami drugih držav članic itd.

V Bruslju, 14. julija 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) Glej mnenje EESO (UL C 224, 30.8.2008, str. 124) o predlogu direktive Sveta o spremembi Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v zvezi z obravnavo zavarovalnih in finančnih storitev (COM(2007) 747 konč. - 2007/0267 CNS).

(2) Glej mnenje EESO (UL C 248, 25.8.2008, str. 64) o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o obdavčitvi finančnega sektorja (COM(2010) 549 konč.).

(3) Mnenje EESO o kraju izvajanja storitve, UL C 117, 30.4.2004, str. 15.

(4) Mnenje EESO o vzpostavitvi programa Skupnosti za izboljšanje delovanja sistemov obdavčitve na notranjem trgu (Fiscalis 2013), UL C 93, 27.4.2007, str. 1; mnenje EESO o spodbujanju dobrega upravljanja v davčnih zadevah, UL C 255, 22.9.2010, str. 61; mnenje EESO o upravnem sodelovanju in boju proti goljufijam na področju davka na dodano vrednost, UL C 347, 18.12.2010, str. 73.

(5) Mnenje EESO o poenostavitvi DDV, UL C 267, 27.10.2005, str. 30.

(6) Mnenje EESO o uporabi ukrepov proti zlorabi na področju neposrednih davkov v EU in v zvezi s tretjimi državami, UL C 77, 31.3.2009, str. 139.

(7) Delovni dokument Komisije, SEC(2010) 1455 z dne 1.12.2010.

(8) Storitve splošnega pomena (SSP) – protokol medvladne konference, št. 26, 23.7.2007.

(9) Glej mnenje EESO (UL C 224, 30.8.2008, str. 124) o predlogu direktive Sveta o spremembi Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v zvezi z obravnavo zavarovalnih in finančnih storitev (COM(2007) 747 konč. - 2007/0267 CNS).

(10) Glej mnenje EESO ((UL C 248, 25.8.2008, str. 64) o sporočilu Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij o obdavčitvi finančnega sektorja (COM(2010) 549 konč.).

(11) Vračilo DDV za neplačano blago ali storitve je v številnih državah predmet dolgih, zapletenih in dragih postopkov.

(12) Odbor je o tem velikokrat izrazil stališče: mnenje EESO o skupnem sistemu davka na dodano vrednost (nova različica), UL C 74, 23.3.2005, str. 21; mnenje EESO o DDV/pravilih o izdajanju računov, UL C 306, 16.12.2009, str. 76, in vsa mnenja EESO, navedena v tem besedilu.

(13) Mnenje EESO o poenostavitvi obveznosti glede DDV, UL C 267, 27.10.2005, str. 45.

(14) COM(2004) 728 konč.

(15) Mnenje EESO o spodbujanju dobrega upravljanja v davčnih zadevah, UL C 255, 20.9.2010, str. 61.

(16) COM(2008) 807 konč. in COM(2008) 805 konč. - 2008/0228 (CNS).

(17) Mnenje EESO o davčni utaji, povezani z uvozom, UL C 277, 17.11.2009, str. 112.