SL Uradni list Evropske unije C 164/4

Mnenje Odbora regij o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu: Gradnja naše skupne prihodnosti: politični izzivi in proračunska sredstva razširjene Unije 2007–2013

(2005/C 164/02)

Odbor regij je

OB UPOŠTEVANJU sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Gradnja naše skupne prihodnosti: politični izzivi in proračunska sredstva razširjene Unije 2007–2013“, COM(2004) 101 final;

OB UPOŠTEVANJU zaprosila Evropske komisije z dne 18. marca 2004 za mnenje v skladu s členom 265(1) Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in glede na protokol o sodelovanju med Evropsko komisijo in Odborom regij iz septembra 2001, ki Odbor regij spodbuja, da „pripravi strateške dokumente za pregled zadev, za katere Komisija meni, da so pomembne“;

OB UPOŠTEVANJU sklepa svojega predsednika z dne 26. maja 2004, da komisijo za politiko ozemeljske kohezije zaprosi za pripravo mnenja, in sklepa svojega predsedstva z dne 15. junija 2004, da ustanovi delovno skupino, ki bo poročevalcu pomagala pri pripravi dela;

OB UPOŠTEVANJU sklepov prve (7. julija 2004) in druge (16. novembra 2004) seje delovne skupine, ki je potekala v Bruslju, in prispevkov predstavnikov njegovih notranjih komisij;

OB UPOŠTEVANJU dopolnilnega sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o finančnih perspektivah 2007–2013, COM (2004) 487 final, katerega namen je bila priprava prvega sklopa podrobnih predlogov politike;

OB UPOŠTEVANJU poročila odbora za proračun Evropskega parlamenta o sporočilu Evropske komisije COM(2004) 101, A5-0268/2004, poročevalec: g. Terence Wynn; in dopolnilnega mnenja Odbora o regionalni politiki, sprejetega 18. marca 2004, poročevalec: Samuli Pohjamo;

OB UPOŠTEVANJU predhodnega poročila o upravljanju in poenostavitvi strukturnih skladov po letu 2006 (CdR 389/2002 fin); (1)

OB UPOŠTEVANJU mnenja (CdR 120/2004) z dne 12. junija 2004 o tretjem kohezijskem poročilu (2);

OB UPOŠTEVANJU mnenja (CdR 162/2004 rev.3), ki ga je komisija za politiko ozemeljske kohezije sprejela 26. novembra 2004 (poročevalec: Sir Albert Bore, svetnik mestnega sveta Birminghama (UK, SES));

OB UPOŠTEVANJU Resolucije Evropskega parlamenta o finančnih perspektivah, sprejete 2. decembra 2004;

OB UPOŠTEVANJU sporočila Evropske komisije spomladanskemu Evropskemu svetu z dne 2. februarja 2005„Skupna prizadevanja za gospodarsko rast in nova delovna mesta: Nov začetek za Lizbonsko strategijo“, COM (2005) 24;

KER ključno merilo za oceno Odbora še naprej ostajajo cilji iz členov 2 in 158 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti (3); ker bo krepitev ekonomske in socialne kohezije in solidarnosti za pospeševanje vsesplošnega skladnega razvoja Skupnosti ter zmanjševanje razlik med regijami, zlasti v zvezi z zmanjševanjem zaostankov v razvoju najbolj prikrajšanih območij odločilno prispevalo h krepitvi vloge regionalnih in lokalnih organov oblasti v Evropi ter uresničevanju ciljev, zastavljenih v Lizboni in Göteborgu;

KER člen III-116 osnutka Pogodbe o ustavi za Evropo krepi kohezijski cilj z uvajanjem teritorialne razsežnosti: „da bi Unija pospešila svoj vsesplošni skladni razvoj, razvija in izvaja tiste svoje dejavnosti, ki vodijo h krepitvi njene ekonomske, socialne in teritorialne kohezije“;

na 58. plenarnem zasedanju dne 23. in 24. februarja 2005 (seja z dne 23. februarja) sprejel naslednje mnenje.

1. Vprašanja o gradnji naše skupne prihodnosti, pomembna za lokalne in regionalne oblasti

Odbor regij

pozdravlja, da je Evropska komisija sprejela sporočilo o finančni perspektivi za obdobje 2007–2013: Gradnja naše skupne prihodnosti: politični izzivi in proračunska sredstva„razširjene Unije“ (4);

1.1 Prednostne naloge in izzivi razširjene Unije

1.1.1 podpira predloge Komisije, ki odgovarjajo na potrebe in izzive, s katerimi se sooča razširjena Evropska unija 27 držav članic, vključno z Bolgarijo in Romunijo, v skladu z dopolnilnimi cilji lizbonske in göteborške strategije za trajnostno rast in trajnostni razvoj okolja, o katerih so se dogovorile vlade držav članic, da bi odgovorile na trenutne in prihodnje potrebe enotnega trga;

1.1.2 poudarja, da Evropska unija od leta 1995 (5) naprej zaostaja za svojimi glavnimi gospodarskimi tekmeci;

1.1.3 ugotavlja, da je Evropska unija od širitve 1. maja 2004 največji gospodarski in trgovinski prostor, v katerem je veliko najbolj produktivnih in inovativnih mest in regij na svetu, hkrati pa je EU gospodarsko območje, ki ima stopnjo rasti močno pod svetovnim povprečjem;

1.1.4 poudarja, da bo evropsko gospodarstvo v obdobju od leta 2007 do 2013 še bolj nazadovalo, če se vsi sestavni deli evropskega gospodarstva ne bodo prilagodili strukturnim spremembam zaradi globalizacije, kar bo ogrozilo blaginjo, stabilnost in varnost naših mest in regij;

1.1.5 priznava, da je za zaščito in ohranitev evropskega socialnega modela, ki temelji na rasti, konkurenčnosti in solidarnosti, zaradi vedno večjih dvomov javnosti o njegovi učinkovitosti in tudi položaju svetovne nestabilnosti, potrebno sprejeti usklajene ukrepe na vseh ravneh upravljanja;

1.1.6 prav tako poudarja, da mora ponovna združitev Evrope s širitvijo voditi k novi solidarnosti in raznolikosti, ki dodatno povečuje zmogljivosti Evropske unije. Vseeno pa so s to širitvijo hkrati nastale nove in večje gospodarske in socialne razlike v mestih in regijah. Če jih ne bomo preverjali, bodo ogrozile kohezijo in uspeh enotnega trga ter naše skupne cilje iz Pogodbe. Varovanje in krepitev duha evropske solidarnosti je torej potreben predpogoj za uspešno kohezijsko politiko in pospeševanje evropskega socialnega modela;

1.1.7 podpira mnenje Komisije, da so potrebna večja finančna sredstva za odpravo nesorazmernega vpliva širitve na proračun Skupnosti za premostitev vrzeli med političnimi cilji in reševanjem trenutnih težav;

1.1.8 podpira predloge Komisije za finančno perspektivo, ki se odziva na sodobno upravljanje ter upošteva lokalne in regionalne oblasti;

1.1.9 meni, da je zato treba priznati potrebo po udeležbi na več ravneh, usklajenem skupnem ukrepanju in odgovornosti v državah članicah, z namenom povečanja učinkovitosti, vidnosti dodane vrednosti, ki jo EU prinaša državljanom, in pomnožitve možnega prihodka od vsakega evra javno porabljenega denarja;

1.2 Proračunska sredstva

1.2.1 pozdravlja predloge Komisije o upoštevanju obstoječih političnih obveznosti in uskladitvi omejenih finančnih sredstev na podlagi stvarne ocene, kaj je potrebno in finančno dosegljivo za uresničitev ciljev EU;

1.2.2 poudarja, da se je s širitvijo BDP Skupnosti povečal za 5 %, medtem ko se je število prebivalstva povečalo za 20 %;

1.2.3 poudarja, da se je povprečni bruto domači proizvod EU 25 zmanjšal za 12,5 %. To potrjuje dejstvo, da so se razlike v dohodkih s širitvijo podvojile, stopnje prikrajšanosti pa občutno povečale;

1.2.4 ugotavlja, da bi, čeprav Komisija predlaga povečanje odobritev za plačila na povprečno 1,14 % BND, odobritve za prevzem obveznosti znašale v tem obdobju povprečno 1,22 % BND. Za lastna sredstva je v finančni perspektivi 2007–1013 ohranjena zgornja meja v višini 1,24 % BND, kar je enako kot za obdobje od leta 2000 do 2006 (6);

1.2.5 poudarja tudi, da je to v nasprotju s povečanjem zgornje meje lastnih sredstev EU v prvih dveh finančnih perspektivah, vendar ne s trenutno. 1988–1992 1,15 % na 1,20 % BDP 1993–1999 1,24 % na 1,27 % BDP 2000–2006 1,27 % BDP (ali) 1,24 % BND;

1.2.6 poudarja, da je širitev narekovala politični odziv Komisije, ki se (skupaj z drugimi zunanjimi vplivi) izraža v odobrenih sredstvih za prevzem obveznosti. Povečale so se obveznosti za kohezijo in konkurenčnost (trajnostna rast), zmanjšale pa obveznosti „na kmetiji“ (trajnostno kmetijstvo) in povečanje obveznosti „zunaj kmetije“ (razvoj podeželja);

1.2.7 kljub vsemu poudarja, da naj bi neizogibne stroške širitve pokrili z znižanjem razlike med odobritvami proračunskih sredstev za plačila in zgornjo mejo lastnih sredstev, ki so bila v prejšnjih finančnih perspektivah na razpolago za nepredvidene izdatke;

1.2.8 ugotavlja, da odobritve proračunskih sredstev za plačila v višini 1,14 % BND za finančno perspektivo 2007–2013 vključujejo Evropski razvojni sklad in Solidarnostni sklad. 1,14-odstotni BND tako ustreza odobritvam za plačila v višini približno 1,10 % BND za obdobje od 2000 do 2006;

1.2.9 priznava, da so predlogi Komisije predmet nesoglasja in da so številne države neto plačnice zahtevale strožjo omejitev višine izdatkov, ki naj ne presega odobrenih pravic za prevzem obveznosti v višini 1 % BND (vključno s predhodno določenimi obveznostmi, kot je kmetijska poraba) (7);

1.2.10 izraža zaskrbljenost, da bi to imelo za posledico plačila v višini 0.9 % bruto nacionalnega dohodka (BND) in da bi bile zato povprečne letne številke za 2007-13 bistveno nižje kot dogovorjene številke za plačila za leto 2006, ki znašajo 1.09 % BND;

1.2.11 poudarja, da bi to pomenilo omejena proračunska sredstva, kar bi lahko škodovala politikam s posebnim statusom v Pogodbi in tistim z večjimi multiplikacijskimi učinki in učinki, ki bi vplivali na pričakovanja novih držav članic;

1.2.12 meni, da so predlogi Komisije logičen odgovor na take proračunske težave v državah članicah, katerih lastna sredstva se trenutno krčijo zaradi nizke stopnje gospodarske rasti v Evropi, zato Odbor izraža podobno stališče, kot ga ima Evropska investicijska banka, o podpiranju prenosa sredstev za jutrišnje izzive;

1.2.13 ugotavlja, da proračun EU pri 1,24 % BND znaša samo okoli 2,5 % skupnih javnih izdatkov v Uniji;

1.2.14 se strinja s Komisijo, da je nestvarno pričakovati več Evrope za manj denarja — nova področja politike na ravni EU pomenijo nove finančne zahteve;

1.2.15 ugotavlja, da je treba hitro rešiti nesoglasja o finančnih perspektivah med državami članicami, ker nobena finančna perspektiva ne more obstajati brez sporazuma med Evropskim parlamentom in Svetom, saj obstoječa Pogodba ne predvideva nobene obveznosti za finančno perspektivo in predvideva samo letne proračune. Ne bi bilo pametno, da bi ponavljali zamude, ki so se pojavile med sprejemanjem Agende 2000. Dolgotrajna pogajanja bi povzročila prekinitve v prihodnjih programih strukturnih skladov;

1.2.16 meni, da je v časovnem okviru za finančno perspektivo 2007–2013 sedemletno obdobje logično glede na glavne strukturne izzive. Poleg tega daje možnost, da se za naslednja obdobja vzpostavijo delujoči mehanizmi in instrumenti. Sedemletno zajamčeno evropsko financiranje mestom in regijam v primerjavi s kratkoročnim financiranjem, ki se pogosto pojavlja s štiri- do petletnimi nacionalnimi mandati, zagotavlja časovni okvir, potreben za sprejetje dolgoročnih strateških pristopov za trajnostni gospodarski in socialni razvoj;

1.2.17 potrjuje, da bi predlogi za prihodnja petletna obdobja lahko sovpadali s trajanjem mandata Parlamenta in Komisije in tako celotnemu predlogu finančnih perspektiv zagotovili večjo demokratično legitimnost;

1.3 Pristop k izdatkom

1.3.1 meni, da so tri glavne prednostne naloge, ki jih je Komisija poudarila v svojem sporočilu o finančni perspektivi 2007–2013, ustrezne. To so: — trajnostni razvoj, — dajanje polne vsebine evropskemu državljanstvu, in — EU kot svetovni partner;

1.3.2 meni, da bi morala finančna perspektiva 2007–2013 priznati potrebo po širšem evropskem soglasju o izzivih skupne politike tako, da jasno razmeji evropsko razsežnost o teh vprašanjih in hkrati poudari dodano vrednost ukrepov EU ter v skladu z načelom subsidiarnosti izrazit prispevek posamezne ravni oblasti — lokalne, regionalne in nacionalne;

1.3.3 pozdravlja, da Komisija posveča pozornost dodani vrednosti ukrepov na ravni EU in vprašanju boljšega upravljanja pri izvajanju politike EU na vseh proračunskih postavkah finančne perspektive 2007–2013; te točke obravnava tudi v svojem kasnejšem sporočilu;

1.3.4 se strinja s ciljem Komisije, povezanim s tem, da v okviru finančne perspektive 2007 — 2013 prenos sredstev na raven EU ne sme biti cilj sam po sebi;

1.3.5 podpira mnenja Komisije, da bi morali izdatki v novih finančnih perspektivah zagotoviti, da bodo ukrepi na ravni EU: — učinkoviti, kadar se rezultati lahko dosežejo samo z ukrepi na ravni EU, — učinkoviti, kadar ukrepi EU ponujajo boljšo stroškovno učinkovitost, in — dopolnilni, tako da bi z učinkom finančnega vzvoda oblikovali ukrepe na nacionalni, regionalni ali lokalni ravni;

1.3.6 meni, da pomeni model EU ravnotežje med posameznikom in družbo, državo in decentralizirano oblastjo, tržnim dobičkom in predpisi. Prednostna razvrstitev političnih postavk Komisije na podlagi finančne perspektive odpira možnost za prihodnjo trajnostno rast modela, ki je v zadnjih 50 letih Evropi zagotavljal stabilnost in rast;

1.3.7 meni, da je Komisija sprejela uravnoteženo strategijo za kohezijsko politiko o vseh političnih temah, ki zlasti poudarjajo potrebe novih držav članic, tako da vzpostavljajo skrbno ravnotežje med gospodarskimi, socialnimi in teritorialnimi razlikami po vsej EU;

1.3.8 meni, da med temi političnimi temami obstajajo ključni primeri modela EU, ki ustvarja dodano vrednost. Naložbe EU na področju raziskav in razvoja, čezmejnih izmenjav in infrastrukturnih projektov gredo v smeri partnerskega pristopa, ki je naveden v skupnih lizbonsko-göteborških ciljih, ki lahko sprožijo rast, konvergenco, konkurenčnost in dolgoročno trajnost. Partnerski pristop pri raziskovalnih in razvojnih dejavnostih v Evropi vključuje tudi geografsko decentralizirane izobraževalne in raziskovalne infrastrukture, ki v polni meri omogočajo izkoristek visokega nivoja izobrazbe evropskega prebivalstva in potencial rasti. Same tržne rešitve ne nudijo trajnostne prihodnosti, ki jo išče Evropa;

1.3.9 priznava, da sta dostopnost in proračunska disciplina spodbudna dejavnika pri pogajanju, pri čemer obstajata dva pristopa k metodologiji oblikovanja finančne perspektive: — ugotavljanje, kaj je potrebno, in ustrezno dodeljevanje sredstev; ter — ugotavljanje, kaj je dostopno, in ustrezno zastavljanje prednostnih nalog;

1.3.10 priznava, da je Komisija prvi pristop zagovarjala z vidika od spodaj navzgor, ki temelji na oceni potreb od spodaj navzgor;

1.3.11 zavrača logiko, da bi drug pristop lahko dal trajnostni odgovor na gospodarske, socialne in demokratične izzive za EU;

1.4 Finančni okvir

pozdravlja predloge Komisije, da nov finančni okvir postavi okrog omejenega števila političnih ciljev:

— (1a) konkurenčnost za rast in zaposlovanje, — (1b) kohezija za rast in zaposlovanje, — (2) trajnostno upravljanje in varstvo naravnih virov, — (3) državljanstvo, svoboda, varnost in pravica, ter — (4) Evropska unija kot svetovni partner.

Glavne ugotovitve Odbora so povezane s poglavjem o trajnostnem razvoju 1(a), 1(b) in (2);

1.4.1 Trajnostna rast

— priznava ekonomsko koherenco in politično logiko uporabe trajnostnega razvoja kot proračunskega nosilca za tri dopolnilne stebre: konvergenco, konkurenčnost in zaposlovanje ter ozemeljsko sodelovanje;

— pozdravlja predlog proračuna za strukturno in kohezijsko politiko v višini 336,2 milijard eurov za obdobje 2007-2013 v primerjavi s strukturnimi in kohezijskimi sredstvi v višini 213 milijard eurov za obdobje 2000-2006, in ugotavlja, da je 78 % (262,3 milijarde eurov) namenjenih za konvergenčni cilj v regijah, ki zaostajajo v razvoju, 18 % (68,5 milijarde eurov) za regionalno konkurenčnost in zaposlovanje, 4 % (13,5 milijarde eurov) pa za cilj ozemeljskega sodelovanja, za čezmejni in medregionalni razvoj (8);

— ugotavlja, da je v enotni proračunski postavki 262,3 milijard eurov, razporejenih za konvergenčni cilj za regije, v katerih je BND na prebivalca manjši od 75 % povprečja EU25, 22 milijard eurov je namenjenih za kohezijske dežele EU15, ki so trenutno upravičene, vendar kmalu ne bodo več izpolnjevale tega merila iz povsem statističnih razlogov („odhajajoče“ regije). To znaša 66 % zneska, ki bi ga sicer prejele v obdobju 2007-2013 kot stoodstotno konvergenčne regije;

— ugotavlja, da enotna proračunska postavka 336,2 milijarde eurov ustreza 0,41 % BND (oziroma 344,9 milijarde eurov 0,46 % BND, upoštevajoč upravne stroške za Solidarnostni sklad in druge akcije);

— poudarja, da morajo biti za uresničitev učinkovite makroekonomije za trajnostni razvoj programi v okviru teh stebrov jasno usmerjeni v izpolnjevanje lizbonsko-göteborških ciljev;

— ugotavlja, da je bila Lizbonska strategija zasnovana zato, da bi pospeševala trajnostno gospodarsko rast in krepila socialno kohezijo, z naslednjimi cilji: — povečati stopnjo zaposlenosti na najmanj 70 % do leta 2010; — izenačiti ravni evropske produktivnosti z učinkovitostjo vrhunskih svetovnih podjetij; — ugotoviti izzive informacijske družbe in vzpostaviti evropsko raziskovalno območje; — povečati naložbe v raziskovanje do 3 % BDP;

— ugotavlja, da dopolnilno sporočilo Komisije, ki podpira lizbonsko-göteborško strategijo, priznava, da v veliki meri ne izpolnjujemo ciljev rasti in zmanjševanja neskladij. Delno je to posledica pritiskov po odzivu na svetovno konkurenco, vprašanja produktivnosti, starajočega se prebivalstvo in večjih pričakovanj glede zdravstvenega varstva, kar vse pomeni pritisk na javne izdatke;

— meni, da bi bilo treba ugotoviti in izmeriti ključne dejavnike uspeha za nadzorovanje in uresničevanje lizbonsko-göteborških ciljev ter poti naprej, da bi mobilizirali civilno družbo, regionalne in lokalne oblasti ter gospodarske voditelje — vse, ki so zainteresirani za uspeh lizbonske strategije, tako da bi se lizbonsko-göteborška strategija uresničila za vse;

— priznava, da bi bili v primeru, da bi ravni izdatkov v finančni perspektivi zmanjšali pod 1,14 % BND odobrenih sredstev za plačila, kot jih predlaga Komisija, programi, ki bi bili izgubljeni, tisti iz podpoglavja pomoč regionalni konkurenčnosti in zaposlovanju izven manj bogatih regij v poglavju 1b) Kohezija za rast in zaposlovanje. Problem regionalnih neenakosti bi se zaostril. Zato vse regije ne bi mogle biti enakopravno udeležene, da bi izboljšale konkurenčnost, rast in zaposlovanje v EU kot celoti;

— je dosledno podpiral uporabo ukrepov za konkurenčnost in zaposlovanje, da bi bila lizbonsko-göteborška strategija lahko popolnoma dostopna celotnemu regionalnemu ozemlju EU, vendar se sprašuje, v kakšni meri programi v okviru stebra izčrpno izpolnjujejo lizbonsko-göteborške cilje, če je pomanjkanje regionalne blaginje edini kazalnik za financiranje;

— razume glede na ugotovitve Tretjega kohezijskega poročila, da ima BDP kot glavni kazalnik številne pomanjkljivosti in da je bilo večkrat dokazano, da so razlike v regijah — na primer najbolj opazne v velikih in srednje velikih mestih (9) — pogosto večje kot neskladje med regijami;

— zato obžaluje, da se ta težava znotraj regij in med njimi veča zaradi nižje stopnje proračunskih sredstev, dodeljenih temu novemu „cilju 2“, v primerjavi s prejšnjimi programskimi obdobji, tj. proračunska sredstva v višini 18 % v letih 2007-2013 v primerjavi s 23,8 % v obdobju 2000–2006 (10);

— pozdravlja večje priznavanje zmogljivosti glavnih mestnih območij kot gonilnih sil za gospodarsko rast, vendar meni, da bi morali predlagani predpisi za vsak nacionalni okvir vsebovati jasno sklicevanje na trajnostni razvoj mest, da se pokaže vloga mestnih središč kot gospodarskih gonilnih sil evropskega gospodarstva;

— obžaluje, da medtem ko se v lizbonski strategiji priznava vpliv starajočega prebivalstva na stopnjo rasti in znižanje BDP — in obstajajo ukrepi, potrebni za boj proti tem vplivom — ni podobnega priznanja sposobnosti mladih za doseganje večje konkurenčnosti in rasti;

(a) Konkurenčnost za rast in zaposlovanje

— Spodbujanje konkurenčnosti podjetij v popolnoma integriranem enotnem trgu

— priznava potrebo, da je treba industrijsko politiko v Evropi ponovno okrepiti z ustvarjanjem gospodarstvu prijaznega okolja;

— poudarja potrebo po izkoriščanju in spodbujanju zmogljivosti za razvoj sektorja malih in srednje velikih podjetij kot osnovnih enot za rast na enotnem trgu, ob priznanju, da mala in srednje velika podjetja predstavljajo morda največji neizkoriščeni potencial enotnega trga;

— opaža, da se pri uporabi pravil enotnega trga za kohezijsko politiko, s katerimi se spodbuja malo gospodarstvo, lahko ugotovi izmerljiva dodana vrednost s povečanjem trgovine znotraj Skupnosti med manj razvitimi regijami in preostalim delom EU, saj se okoli četrtina izdatkov v okviru kohezijske politike, ki jo usmerja konkurenca, v preostali del Unije vrne v obliki večjega izvoza;

— meni, da so v reformi pravil o državni pomoči potrebni predpisi o horizontalnih izjemah za podporo raziskav in tehnološkega razvoja ter za mala in srednje velika podjetja;

— meni, da uvedba ocenjevanj vplivov za dosego boljše uporabe državne pomoči — ki nacionalnim, regionalnim in lokalnim organom oblasti omogoča večjo prožnost pri sprejemanju ukrepov, ki imajo omejen vpliv na konkurenco in trgovino na ravni EU, vendar pa se spopadajo z dejanskimi tržnimi pomanjkljivostmi — prispeva k razvoju območij, ki zaostajajo v razvoju, in spodbuja podjetništvo;

— Krepitev evropskih prizadevanj pri raziskavah in tehnološkem razvoju

— meni, če naj bi EU postala dinamično, na znanju temelječe gospodarstvo, da so potrebni številni ukrepi in dogovori o finančni podpori, zlasti za ustvarjanje centrov odličnosti iz izobraževalne in raziskovalne infrastrukture vse Evrope, ki bodo poganjali širša regionalna gospodarstva, razširjali odličnost in povečali konkurenčnost po vsej EU;

— soglaša z Evropsko komisijo, da je krepitev prizadevanj EU na področju raziskav in tehnološkega razvoja velik cilj za razširjeno EU, vendar mora biti med javnim in zasebnim financiranjem primerno ravnovesje (11);

— zato podpira sklep barcelonskega Evropskega sveta o povečanju izdatkov za raziskave in razvoj na 3 % BNP EU do leta 2010;

— Povezovanje Evrope prek omrežij EU

— Soglaša s predlogom Evropske komisije za povečanje obsega finančnih sredstev, povezanih z razvojem vseevropskih omrežij. Pri tem namenja posebno pozornost čezmejnim projektom, ki spodbujajo intermodalnost in uporabo trajnostnih oblik prevoza, zlasti zamisel o pomorskih avtocestah, če so seveda ti v skladu z obsežnim programom trajnostnega razvoja;

— poudarja vlogo, ki jo lahko igrajo vseevropska prometna omrežja (TEN-T), zlasti „pomorske avtoceste“ v posebnem primeru otokov, pri premagovanju težav, ki jih imajo regije z naravnimi in demografskimi ovirami pri dostopu do notranjega trga pod pravičnimi pogoji;

— priznava omejeno zmogljivost držav članic, da potrebne vsote za infrastrukturne naložbe zberejo v času, ko želijo zmanjšati javne izdatke, da bi ravnale v skladu s pravili pakta stabilnosti in rasti;

— poudarja, da lahko financiranje vseevropskih prometnih omrežij (TEN-T) ostane samo obrobno glede na visoke obveznosti do drugih infrastrukturnih naložb, ki so pogosto nujno potrebne za nemoteno delovanje vseevropskih prometnih omrežij ter lokalnega gospodarstva in socialnih infrastruktur;

— opaža, da pospeševanje konkurenčnosti spodbuja priznavanje osnovnih medsebojnih odvisnosti med mesti in regijami, kar lahko nato ustvari kritične mase, ki lahko spodbudijo obsežno rast na področjih, ki jih mesto ali regija ne moreta sama privabiti ali vzpostaviti. Dobri primeri tega so strateška evropska mestna omrežja, kot je URBACT, ki bi jih bilo treba spodbujati na evropski ravni za zagotavljanje izmenjave najboljših praks in strokovnega znanja med ozemeljskimi območji in potrebnih investicij za izpolnitev lizbonsko-göteborških ciljev;

— Izboljševanje kakovosti izobraževanja in usposabljanja

— poudarja, da sta izobraževanje in usposabljanje lokalnega in regionalnega človeškega kapitala izredno pomembna za razvoj evropskega enotnega trga in izvajanje lizbonske strategije. Ukrepi za podporo mobilnosti, sprejeti po vsej EU, bodo dejansko vplivali na gospodarstvo. Posamezno ali v celoti gledano, predstavljajo ti ukrepi veliko vrednost. Njihov dodaten strošek za proračun bi bilo treba priznati kot nujen za nemoteno delovanje in razvoj celostnega trga delovne sile in skupnega evropskega območja učenja;

— Pomoč evropski družbi, da predvidi in nadzira socialne spremembe

— podpira mnenje Komisije, da je za vzpostavitev socialnih standardov in osnovnih pravic potreben ustrezen ureditveni okvir za podjetja in delavce;

(b) Kohezija za rast in zaposlovanje

— priznava, da dodana vrednost Skupnosti ne nastane samo s financiranjem, temveč tudi s pomočjo metode Skupnosti za oblikovanje programov, da se upoštevajo in izvajajo regionalne strategije. Le evropski institucionalni okvir lahko zagotovi dopolnitev sektorskih politik in finančnih instrumentov za izvajanje ciljev Skupnosti na področju gospodarske, socialne in teritorialne kohezije;

— priznava, da je treba s širitvijo dati prednost konvergenčnemu cilju kot dejanju solidarnosti z novimi državami članicami ter najšibkejšimi regijami „starih“ držav članic in tako zagotoviti, da bodo sredstva preusmerjena v regije in mesta, ki najbolj zaostajajo v razvoju;

— opozarja, da predlogi Komisije za finančna sredstva strukturnih skladov EU v naslednjem obdobju podpore predstavljajo pravičen kompromis tudi za regije EU-15, tako da naj bi bilo 109,8 milijard eurov namenjenih za cilj 1 in 56,6 milijard eurov za nov cilj 2 v „starih“ državah članicah (v nasprotju s 154 milijardami eurov oz. 46,6 milijardami eurov v tekočem obdobju podpore);

— opozarja, da lahko pride do spodkopavanja načel partnerstva in solidarnosti v primerih tistih držav članic, ki ne bodo več upravičene do sredstev iz Kohezijskega sklada zaradi statističnega učinka, ki ga je povzročila širitev na deset novih držav članic;

— priznava, da obstajajo razlogi za uvedbo absorpcijske zgornje meje za vse države članice v višini 4 % BDP za dodeljena sredstva iz Evropskega sklada za regionalni razvoj, Evropskega socialnega sklada in Kohezijskega sklada, vključno s prenosi sredstev kot delom politike razvoja podeželja in preoblikovanja ribištva (12). Zmanjševanje gospodarskih in družbenih neenakosti mora ostati glavna prioriteta EU, zato so ti skladi potrebni za pomoč regijam in državam članicam, ki zaostajajo v gospodarskem in družbenem razvoju;

— sprejema dejstvo, da je bilo načelo berlinske formule — kolikor manj razvita je neka regija, toliko več pomoči bi morala dobiti — dobro utemeljeno in bi ga morali v prihodnosti uporabljati. Zato bi bilo treba preučiti nepravilnosti, ki se pojavljajo z uvedbo 4 % absorpcijske zgornje meje nacionalnega BDP na ravni države članice;

— vseeno opozarja, da se bo vsaka prilagoditev skupnim odobritvam proračunskih sredstev pojavila zunaj te 4-odstotne stopnje in bo zato, medtem ko bo kohezijsko financiranje zagotovljeno v novih državah članicah, ta vpliv resno oslabil načelo lizbonsko-göteborške strategije za vse;

— priznava pomen izboljšanja sposobnosti decentraliziranih organov oblasti v novih državah članicah in novih sosedskih državah. Velik napredek se lahko pri čezmejnem in medregionalnem sodelovanju doseže z izmenjavo znanja in izkušenj med strokovnjaki iz lokalnih in regionalnih organov oblasti;

1.4.2 Ohranjanje in upravljanje naravnih virov

pozdravlja, da je v okviru finančne perspektive priznana potreba po širitvi programa dejavnosti na podeželju: razvoj okolja in izboljšanje kakovosti življenja, kot pomembnega ravnotežja, da se na podlagi ciljev trajnostnega razvoja lizbonsko-göteborške strategije doseže ozemeljska kohezija;

izraža svojo zaskrbljenost, da so kazalniki rasti in razvoja, vključno z zaposlovanjem, industrijo in raznolikostjo, občutno nižji na podeželju, kar ogroža njihovo vitalnost;

pozdravlja zmogljivost mestnih programov za prenos razvoja s posebnimi raziskavami in razvojem ter pobudami za podjetniške in socialne spremembe na širše podeželje, čeprav priznava, da precej oddaljenih podeželskih območij verjetno ne bo imelo koristi od takih pobud;

vseeno poudarja potrebo po uravnoteženih rešitvah za različne okoliščine na podeželju, vključno z območji z naravnimi pomanjkljivostmi in posebnimi okoljskimi omejitvami;

poudarja tudi nujno spoštovanje ozemeljske raznolikosti, v okviru katere koncept osnovnega mestnega/podeželskega vzorca za rast in kohezijo označuje odmik od industrijskih/kmetijskih vzorcev, ki se ne odzivajo več na izzive globalizacije;

spodbuja pomen, ki se ga pripisuje varstvu okolja v vseh pogledih: globalnem, regionalnem, mestnem, podeželskem in pomorskem, kot horizontalni element programov. V tem smislu je treba lokalnim in regionalnim organom oblasti, odgovornim za vzdrževanje prostorov iz programa NATURA 2000, zagotoviti ustrezna sredstva iz primernih političnih instrumentov;

1.4.3 Državljanstvo, svoboda, varnost, pravica

z zadovoljstvom sprejema dejstvo, da Komisija želi razviti in utemeljiti vprašanja evropskega državljanstva ter urejeno obravnavati težka vprašanja priseljevanja in vključevanja, svobode, varnosti in pravice, ki vplivajo na mestna in podeželska območja po vsej Evropski uniji, kot je navedeno v preambuli Listine (13);

pravilno priznava, da izzivov, ki jih povzročata priseljevanje in azil ni več mogoče ustrezno reševati z ukrepi, ki jih sprejmejo države članice in

poudarja, da mnogi lokalni in regionalni organi sedaj zagotavljajo prve podporne ukrepe in zmogljivosti;

poudarja, da imajo večja evropska mesta in podeželska območja veliko in čedalje več izkušenj z migracijsko delovno silo in novimi naselitvami. Zato je treba to znanje in izkušnje integracije migrantov izraziti v določbah uredb, ki jih v zvezi s temi zadevami predlaga Komisija;

priznava, da trenutni programi za potrošniško politiko, varnost hrane in zdravje ne izpolnjujejo pričakovanj evropskih državljanov;

v skladu s tem podpira uvedbo dveh instrumentov: programa za varnost hrane ter programa za potrošniško politiko in javno zdravje;

1.4.4 Zunanje politike

soglaša s priznanjem v finančni perspektivi 2007–2013, da bi morala Evropska unija s širitvijo in vedno večjimi lokalnimi in regionalnimi pobudami okrepiti svojo sposobnost zaščite človekovih pravic, spodbujanja demokracije in boja proti revščini v novih soseščinah EU s pomočjo z večstranskih in dvostranskih politik;

se strinja s Komisijo, da morajo biti ukrepi zunanje politike koherentni in dosledni, če želimo doseči obsežnejše in boljše rezultate z razpoložljivimi sredstvi;

pozdravlja mnenje Komisije, da je potrebna nova sosedska politika za gradnjo na pozitivnem čezmejnem razvoju, ki poteka od leta 1989 ali še od prej in katere področje uporabe bi moralo podpreti ukrepe za rastoče gospodarsko integracijo, tesnejše politično sodelovanje in razvoj skupne infrastrukture;

poudarja pomen izboljšanja sposobnosti decentraliziranih organov oblasti v novih državah članicah in sosednjih državah;

1.4.5 Korektivni mehanizem

razume, da bodo pogajanja o finančni perspektivi 2007–2013 nedvomno vsebovala mehanizme za celotno financiranje Unije in obseg prispevkov posameznih držav članic. Komisija je pripravila ločen predlog za ukinitev obstoječega povračila za Združeno kraljestvo in uvedbo splošnega korektivnega mehanizma, da se izrazi sorazmerna razvitost države članice;

meni, da je treba uvesti pravičen sistem, ki bo ustrezal proračunskim potrebam Unije; ta sistem bi lahko odpravil dogovore glede povračil z nekaterimi državami članicami;

podpira mnenje Evropske komisije, da ta pristop zagotavlja možnost za odpravo korektivnih mehanizmov, uvedenih v prejšnjih finančnih obdobjih, ki presežne negativne neto zneske, ki nastanejo za nekatere države članice v zvezi s prispevki, prilagajajo odobritvam sredstev iz proračuna EU. Če bi se to doseglo, bi se izognili prevelikim finančnim bremenom za posamezno državo članico in ohranili solidarnost na ravni EU;

1.4.6 Pakt stabilnosti in rasti

priznava, da se pogoji pakta stabilnosti in rasti in njegovo restriktivno izvajanje, ki državam članicam ne dovoljuje preseči mejne vrednosti 3 % BDP pri proračunskem primanjkljaju ali 60 % dolga, trenutno nanašajo samo na vprašanja glede stabilnosti na podlagi ekonomskih razmer konec 90-ih let prejšnjega stoletja, medtem ko bi bilo danes bolj nujno ustrezno pristopiti in narediti korak k političnem okviru, ki bi bil bolj usmerjen v rast. Brez osredotočenja na rast ne bo mogoče nadaljevati z razvojem socialnih in okoljskih vidikov lizbonsko-göteborške strategije;

podpira predloge Evropske komisije za reformiranje Pakta stabilnosti in rasti, če te reforme zagotavljajo fleksibilno vodenje gospodarske politike z namenom zmanjšati težave, ki nastajajo zaradi gospodarskega cikla, vendar ne zanemarjajo pomembnosti stabilnega gospodarstva. To bo omogočilo večji manevrski prostor, da bodo države lahko pripravile vse potrebno za večjo javno porabo in obdavčitve v obdobjih gospodarskega nazadovanja;

predlaga, da bi uvedli mehanizem, ki bi predvideval, da bi bile naložbe kapitala v skladu z določenimi področji pristojnosti Skupnosti in dogovorjene v okviru lizbonske strategije, izjema od običajnih računovodskih postopkov. To bi omogočilo potrebne javne naložbe in tako pomagalo spodbuditi rast brez kršitve finančnih pravil pakta;

predlaga, da bi bil drugačen pristop v tem, da bi izboljšali mehanizem izvrševanja Pakta stabilnosti in rasti na način, ki upošteva ustrezen gospodarski položaj vsake države članice, tako da bi za vsako državo članico obstajal drugačen srednjeročni cilj uravnoteženega proračuna, pri katerem bi upoštevali raven naložb, dinamiko dolga, vzdržnost stanja javnih financ in potencialno rast;

1.5 Izvedbeni instrumenti in upravljanje

1.5.1 Načrt poti

ugotavlja, da zadnja poglavja finančne perspektive 2007–2013 obravnavajo učinkovitost izvedbenih instrumentov in ustreznih dogovorov glede upravljanja, kar so pomembna vprašanja za lokalne in regionalne organe oblasti;

poudarja, da sporočilo ne govori o ločenem prispevku posamezne ravni vlade — lokalne, regionalne, nacionalne in evropske — k razrešitvi trenutnih pomanjkljivosti;

poudarja, da nacionalno ukrepanje, uskladitev in javna poraba prek proračunov EU zahtevajo pravilno kombinacijo teh ukrepov ob pravem času. Odprta metoda usklajevanja, ki temelji na lizbonsko-göteborški strategiji, postavlja cilje, določa kazalnike in merila uspešnosti, postavlja nacionalne in regionalne politike s pomočjo nacionalnih akcijskih načrtov ter spodbuja redno spremljanje, vrednotenje in ocenjevanje strokovnjakov s tega področja ter lahko kot taka prispeva dodano vrednost k ciljem s prenosom znanja in izkušenj, zbranih na lokalni in regionalni ravni;

vendar meni, da se proces v sedanji obliki ni izkazal za dovolj učinkovit glede izpolnjevanja lizbonsko-göteborških ciljev: usklajevanje politik držav članic je bilo majhno, medsebojnega pritiska za dosego lizbonskih ciljev ni bilo. Poleg tega odprti metodi sodelovanja ni uspelo vključiti lokalnih in regionalnih oblasti, ki igrajo bistveno vlogo pri oblikovanju mestnih regij in konkurenčnosti regij, kar lahko spodbudi potreben medsebojni pritisk;

meni pa, da odprta metoda usklajevanja ostaja nadomestni način za nadnacionalno odločanje in se lahko preoblikuje v učinkovit izvedbeni postopek, če obstaja poenostavitev neštetih obstoječih zahtev mimo enostranskih razprav med državami članicami in Komisijo o posameznih temah političnih usmeritev;

meni, da bi to spodbudilo potrebo po preizkušanju novih, prožnih metod in razvijanju pristopa, ki temelji na tristranskem modelu, usmerjenem na metode, ki zahtevajo pogodbene dejavnosti za udeležbo lokalnih in regionalnih oblasti pri izpolnjevanju političnih ciljev za večjo učinkovitosti izvedbenih mehanizmov. To ne bi smelo povzročiti dodatnih zapletov, niti nadaljnjih abstraktnih zamisli, ampak bi moralo prispevati k dejanskemu sistematičnemu dialogu z lokalnimi in regionalnimi oblastmi;

močno priporoča, da mora načrt poti, ki ga je predlagala Komisija, tj. skupni program ukrepov in financiranja na nacionalni ravni in ravni EU, vključevati lokalne in regionalne organe oblasti. Ozemeljski element okvirnih programov je pomemben za uresničitev kohezijskih ciljev med državami članicami in v njih;

ponovno ugotavlja, da so tristranski sporazumi način, kako vključiti lokalne in regionalne oblasti v upravljanje EU. Uspešnost izvedbe okvirnih programov je v veliki meri odvisna od udeležbe lokalnih in regionalnih akterjev;

1.5.2 Politika in programi

ugotavlja, da finančna perspektiva 2007–2013 in dopolnilno sporočilo predlagata, naj se instrumenti, ki jih ima EU na voljo za pospeševanje ciljev svoje politike, bolj združijo in racionalizirajo v en instrument za politično področje in en sklad za program;

pozdravlja, da bodo sredstva za programe kohezijske politike zagotovljena iz enotnega sklada (Kohezijskega sklada, ERDF in ESF), in da se bodo aktivnosti v zvezi s kmetijstvom in ribištvom financirale iz postavke Trajnostno upravljanje in varstvo naravnih virov;

pozdravlja dejstvo, da je urbana razsežnost vključena v programe kohezijske politike, kar je v korist vsem regijam in kar povečuje pomembnost partnerstva med mesti in regijami;

priznava, da bo nova uredba vzpostavila strukturo za financiranje skupne kmetijske politike s posebnim skladom za vsak steber: Evropski kmetijski usmerjevalni in jamstveni sklad (EKUJS) in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRD);

pozdravlja, da bodo vsi ukrepi za razvoj podeželja združeni v enoten instrument, s katerim se bo uresničil enoten program, pri čemer je treba posvetiti posebno pozornost skladnosti med razvojem podeželja in kohezijskimi ukrepi:

— povečanje konkurenčnosti kmetijskega sektorja s podpiranjem prestrukturiranja,

— prizadevanje za okolje in podeželje s podpiranjem upravljanja zemljišč,

— prizadevanje za kakovost življenja na podeželju,

— pospeševanje raznovrstnosti gospodarskih dejavnosti;

pozdravlja prizadevanja Komisije za poenostavitev z oblikovanjem poenostavljenega finančnega instrumenta za okolje (LIFE+), vendar želi poudariti težavnost ugotavljanja realnih možnosti za financiranje okoljskih projektov s pomočjo raznih finančnih instrumentov, ki bodo pripravljeni za 2007-2013. Bistveno je uskladiti različne vrste financiranja, da bi pokrili različne prednostne naloge in intervencijske sporazume Skupnosti;

izraža zaskrbljenost, da želi Komisija prenesti zelo pomemben del proračuna za LIFE+ (75 % — 80 % tega instrumenta) na različne države članice, ne da bi določila ureditev in pogoje za ta „prenos“ v predlagani uredbi;

ugotavlja, da je predlagan nov sosedski instrument, katerega cilj je čezmejno sodelovanje med EU in sosednjimi državami, ki s trajnostnim gospodarskim in socialnim razvojem poudarja dodano vrednost EU pri spodbujanju stabilnosti in blaginje zunaj njenih zunanjih meja;

pozdravlja oblikovanje evropskega ribiškega sklada kot enotnega instrumenta za preoblikovanje ribiškega sektorja, ki je tesno povezan s kohezijskimi instrumenti in bi omogočal:

— trajnostni razvoj obmorskih območij,

— prilagoditev ribiških flot; ribogojstvo in industrijo za predelavo rib;

meni, da bodo ti predlogi pripomogli k večji preglednosti finančne perspektive za državljane;

2. Priporočila odbora regij

2.1 Partnerstvo

2.1.1 zahteva, da je načelo partnerstva, ki povezuje lokalne, regionalne in nacionalne ter nadnacionalne ravni, rdeča nit, ki povezuje vse predloge Komisije. To načelo morata z določeno stopnjo nujnosti potrditi in izvajati Evropska komisija in Svet ministrov ter ga tudi dosledno objaviti v vseh državah članicah in prek medijev, da se dokaže dodano vrednost EU;

2.1.2 zahteva dosledno uporabo načela partnerstva v podrobnih uredbah, ki jih Komisija predloži o vseh sestavnih delih politike, ugotovljenih v okviru finančne perspektive 2007–2013;

2.1.3 zahteva, da bi moralo biti načelo partnerstva vključeno v vse nove predpise o programih, zlasti v zvezi z vseevropskim sodelovanjem, in da se v programih upoštevajo ustrezna znanja in izkušnje regionalnih in lokalnih organov;

2.2 Skladnost

2.2.1 poudarja ključni pomen povečevanja skladnosti kohezijske politike s posebnimi evropskimi sektorskimi politikami, zlasti tistimi o kmetijstvu, raziskavah in konkurenci, okolju in prometu, ki se dopuščajo za pristope glede na področje. Poleg uporabe načela partnerstva morajo novi programi dokazati zavezanost Komisije in Sveta ministrov do združene uprave na vseh ravneh vladanja — lokalni, regionalni, nacionalni ravni ter ravni EU;

2.3 Tristranski pakti in sporazumi

2.3.1 predlaga, da se področje uporabe tristranskih paktov in sporazumov razširi tako, da bo upravljanje upoštevano v finančni perspektivi 2007-2013 ter da to področje uporabe predstavlja prizadevanje izvoljenih članov lokalnih in regionalnih organov oblasti skupaj z načrtom za naprej, zlasti ob upoštevanju ozemeljske komponente okvirnih programov, ki so potrebni za uresničitev kohezijskih ciljev tako med državami članicami kot tudi v njih;

2.3.2 meni, da lokalna in regionalna vključenost v načrtovanje, pri čemer bi bile regionalne strategije del nacionalne strategije, ne bi zagotovila samo večje skladnosti pri izpolnjevanju načrta o trajnostnem razvoju, ampak tudi boljše poznavanje evropske kohezijske politike in dodeljevanje sredstev za področja, kjer so najbolj potrebna;

2.3.3 poudarja, da bi te sporazume lahko uvedli, ne da bi oslabili nujno potrebo po poenostavitvi in izboljšanju oblikovanja in priprave programov za konkurenčnost in kohezijo;

2.3.4 priporoča medinstitucionalno, kritično oceno vpliva, ki bi ovrednotila, kaj je bilo storjenega in kaj deluje v raznoliki javni politiki v državah članicah. Dogovor o enotni reviziji bi pomagal ugotoviti, ali so bili izpolnjeni strateški cilji, usklajeni z lizbonsko-göteborško strategijo, in pri usmerjanju sredstev na področja, kjer so najbolj potrebna;

2.4 Kohezijska politika

2.4.1 znova poudarja zapleteno povezavo med učinkovito evropsko regionalno politiko in izvajanjem lizbonsko-göteborške strategije. Prihodnjo rast EU in konkurenčnost v vseh delih Evrope bo podprlo nadaljevanje kohezijske politike EU in ne ponovna nacionalizacija te politike — kar potrjuje pozitiven vpliv regionalne politike EU na krepitev socialne, ekonomske in ozemeljske kohezije EU;

2.4.2 vztraja, da so vsi nacionalni akcijski programi za rast in zaposlovanje držav članic in Komisije sestavljeni na podlagi posvetovanj z lokalnimi in regionalnimi oblastmi. Mestni in regionalni strateški načrti morajo predstavljati podlago za obveznosti in cilje, ki jih zastavljajo nacionalni akcijski programi;

2.4.3 prav tako predlaga, da se vzpostavi mehanizem za oblikovanje programov, v okviru katerega bi lahko dve ali več regij sodelovalo v tistih dejavnostih, ki resnično izboljšujejo konkurenčnosti regije;

2.4.4 vztraja pri tem, da steber konkurenčnosti za rast in zaposlovanje v finančni perspektivi 2007–2013 ne more biti postavka za prilagajanje v okviru pogajanj o proračunskih sredstvih za naslednje okvirno obdobje; se strinja Odbor, da je v okviru kohezijskih postavk treba prednost dati konvergenčnemu cilju, in meni, da bi morala EU podpreti cilj konkurenčnost v pričakovanju in za spodbujanje sprememb za dosego ciljev „nove“ lizbonske strategije;

2.4.5 poziva, da se za kohezijsko politiko nameni najmanj 0,41 % BND EU, da bi se v EU 25 v celoti izpolnili cilji kohezijske politike;

2.4.6 podpira potrebo po skladnosti med uvedbo 4 % absorpcijske zgornje meje nacionalnega BDP na ravni držav članic in učinki berlinske formule za manj razvite regije;

2.4.7 zahteva, da so programi za trajnostni razvoj podeželja tesno povezani s programi kohezijske politike in ne smejo postati nadomestni kmetijski programi zaradi omejitev, povezanih z lastnimi sredstvi;

2.4.8 poziva, da morajo merila za dodelitev sredstev na področju stebra za konkurenčnost in zaposlovanje temeljiti na sklopu kazalnikov, ki odražajo regionalne in lokalne potrebe, dostopnost in priložnosti ter lahko izmerijo razlike med regijami;

2.4.9 zahteva, da se priložnosti, ki jih nudijo mesta za socialni in gospodarski razvoj celotne EU, priznajo in vključijo v strateško načrtovanje na nacionalni ravni;

2.4.10 zahteva, da se Evropski svet aktivno posvetuje z Odborom regij tako, da ta sodeluje pri spomladanski letni oceni konkurenčnosti in kohezije. Lokalne in regionalne oblasti bodo tako lahko predstavile vprašanja in dobre prakse, ki so potrebne za boljše delovanje odprte metode usklajevanja pri izvajanju lizbonsko-göteborške strategije;

2.5 Lizbonsko-göteborška strategija

2.5.1 poziva, da se sprejme skladnejši pristop za uvedbo makroekonomskih ukrepov, zaposlitvenih in socialnih ukrepov, okoljskih in raziskovalnih pobud kot sredstev za ponovno oživitev strategije in za vodenje nacionalnih akcijskih programov držav članic;

2.5.2 zahteva korenito izboljšanje upravljanja lizbonsko-göteborške strategije, da bi postala učinkovitejša in laže razumljiva;

2.5.3 zato zahteva, da se v srednjeročno oceno lizbonske strategije vključi kritična ocena izvajanja upravljanja ter analiza vpliva decentralizacije uprave na učinkovitost izvajanja strategije;

2.5.4 poudarja, da čeprav je splošna podoba glede izvajanja lizbonske strategije žalostna in pesimistična, so nekatere države članice uspele doseči cilje na številnih političnih področjih. Odbor regij meni, da je treba dejavnike, ki so temu vzrok, natančneje preučiti in upoštevati pri uporabi odprte metode usklajevanja;

2.5.5 zlasti zahteva, da se na lokalni in regionalni ravni določijo in izmerijo ključni dejavniki za uspeh v vsej EU ter se vključijo v okvir štirinajstih kazalnikov in ciljev dobrega in slabega poslovanja na ravni držav članic, ki jih je v svojem poročilu (14) predlagal Wim Kok;

2.5.6 poudarja, da je gospodarska konkurenčnost bistvena za dosego socialne kohezije in okoljske trajnosti;

2.5.7 zahteva, da imajo lokalne in regionalne oblasti večjo vlogo pri popularizaciji znanja in uvajanju inovacij ter spodbujanju podjetniškega duha, ki so potrebni za uspešno doseganje ciljev lizbonsko-göteborške strategije, s tem pa bo strategija dobila večjo politično težo;

2.5.8 prav tako predlaga, da se v obdobju srednjeročne ocene ciljev lizbonsko-göteborške strategije oblikuje evropski pakt mladih, ki bi se osredotočil na težave brezposelnosti, socialno in poklicno integracijo in dopolnil ukrepe lizbonsko-göteborške strategije glede staranja prebivalstva;

2.5.9 meni, da bi bilo treba tako na nacionalni ravni kot na ravni EU pripravljati letna poročila o napredku pri izpolnjevanju lizbonsko-göteborških ciljev, o katerih bi Odbor regij dal svoje mnenje, kar bi omogočilo, da se Evropski svet med spomladanskim zasedanjem lahko osredotoči na ključne teme politike spremljanja lizbonsko-göteburških ciljev;

2.5.10 meni, da bi moral biti po širitvi, enotni valuti in skupnem trgu naslednji veliki projekt EU prizadevanje za čim večjo gospodarsko rast in zaposlovanje s ponovnim osredotočenjem na lizbonsko-göteborško strategijo;

2.6 Raziskave in tehnološki razvoj

2.6.1 zahteva, da morajo biti ozemeljski elementi okvirnega programa za raziskave jasno priznani v predpisih o raziskavah in razvoju, področju, za katerega se predlaga občutno povečanje dodeljenih finančnih sredstev;

2.6.2 zahteva uskladitev nacionalnih in regionalnih raziskovalnih programov in politik za vzpostavitev resničnega evropskega raziskovalnega območja, ki lahko podpira cilje konkurenčnosti in rasti;

2.6.3 zahteva razvoj temeljev vzajemnega učenja in inovacijskih polov, ki pomagajo oblikovati in podpreti regionalne raziskovalne strategije ter regionalne vzorce za razvoj znanja, ki spodbujajo vključevanje univerz v njihova lokalna gospodarstva. Ti temelji in omrežja bi morali biti zasnovani tako, da omogočajo hitrejšo uporabo novih idej in proizvodov, spodbujajo podaljšanja temeljnih in uporabnih raziskav ter skrajšajo čas med zasnovo in uporabo;

2.6.4 zahteva, da države članice v svojih nacionalnih akcijskih programih zasnujejo ukrepe za dosego cilja 3 % BNP za naložbe v raziskave in razvoj;

2.7 Mobilnost

2.7.1 pozdravlja predloge za potrojitev števila študentov v okviru programa Erasmus ter povečanje števila ukrepov za mobilnost študentov med šolami in praks za poklicno usposabljanje;

2.8 Upravljanje

2.8.1 pozdravlja predloge za krepitev partnerskih dogovorov in uvedbo poenostavljenih instrumentov odločanja znotraj vseh ravni upravljanja in med njimi — na lokalni, regionalni, nacionalni in evropski ravni — vendar zahteva, da se ti ukrepi uvedejo z ustrezno nujnostjo;

2.8.2 predlaga, da v okviru izpolnjevanja lizbonsko-göteborških ciljev Evropska komisija letno oceni nacionalne akcijske načrte in pri tem vključi lokalne in regionalne oblasti;

2.8.3 prav tako priporoča, da Evropska komisija izdela letno poročilo o napredku glede na politične izzive, ki so bili določeni v okviru finančnih perspektiv za obdobje 2007-2013 in o prispevku vlad na lokalni, regionalni in nacionalni ravni glede spodbujanja gospodarskih reform ter večjega vključevanja in odgovornosti vseh agencij, lokalnih, regionalnih in nacionalnih vlad;

2.9 Evropsko državljanstvo

2.9.1 poudarja, da je poleg povečanja sredstev, ki jih je predlagala Komisija za ukrepe v zvezi z državljanstvom, svobodo, varnostjo in pravico, treba v celoti priznati, da delo pravosodja in notranjih zadev ni zgolj vprašanje pogajanj med Brusljem in državami članicami glede subsidiarnosti na lokalni in regionalni ravni vlade. Pri tem je treba nameniti posebno pozornost priznavanju lokalnih in regionalnih organov oblasti iz novih držav članic;

2.9.2 zahteva, da se pri lokalnih in regionalnih organih oblasti izboljša zaznavanje mehanizmov, ki ugotavljajo dodano vrednost programov EU, za boljšo ozaveščenost ljudi in podporo evropskih politik, ki se izvajajo na lokalni ravni;

2.10 Finančna perspektiva 2007–2013

2.10.1 znova poudarja svoje strinjanje s proračunskim pragom lastnih sredstev v višini 1,24 % BND za finančno perspektivo 2007–2013, ker ta zgornja meja izraža potrebo po proračunski disciplini in dodani vrednosti Skupnosti ter ker samo ta obseg sredstev omogoča uresničitev kohezije in konkurenčnosti, enotnega trga in naših skupnih obveznosti iz Pogodbe;

2.10.2 je zaskrbljen zaradi morebitnih nevarnosti, ki bi lahko izhajale iz kompromisnega proračuna;

2.10.3 podpira evropski parlament, ki meni, da so sedanje finančne perspektive del celovitega medinstitucionalnega sporazuma, ki ga je mogoče obnoviti le v vzdušju vzajemnega zaupanja med institucijami in na podlagi skupnega sporazuma med dvema vejama proračunske oblasti;

2.10.4 poudarja, da se bodo tisti, ki si želijo znižati odobrena sredstva za prevzem obveznosti, večinoma osredotočili na programe strukturnih skladov, povezanih z regionalno konkurenčnostjo in zaposlovanjem pod podpostavko (1b) Kohezija za rast in zaposlovanje. Nesorazmerna znižanja proračuna na tem področju bi dejansko ponovno nacionalizirala regionalno politiko za večino nekdanje EU 15;

2.10.5 poudarja, da je treba nasprotovati vsakemu pritisku na podpostavke v zvezi z odobritvami sredstev za prevzem obveznosti v okviru stebra „konkurenčnost za rast in zaposlovanje“ v zvezi s pobudami za raziskave in tehnološki razvoj, da bi upoštevali in ohranili zavezanost držav članic barcelonskim ciljem in povečali izdatke za raziskave in razvoj na 3 % BDP do leta 2010;

2.10.6 opozarja, da bodo zamude pri začetku programskega obdobja zaradi dolgotrajnih pogajanj privedle do finančnih motenj in nestabilnosti v vseh lokalnih in regionalnih organih oblasti EU;

2.10.7 poziva, naj rezultat pogajanj zagotavlja ohranitev načela solidarnosti, ki je politiko EU usmerjal od oblikovanja strukturne politike v letih 1973 do 1975, in sicer da EU podpre vse regije, ki potrebujejo podporo, ne glede na to, ali so v bogatejših ali revnejših državah;

2.10.8 poziva države članice k sodelovanju s svojimi mesti in regijami pri iskanju političnih rešitev za tiste države članice, ki v prihodnje ne bodo več upravičene do sredstev iz Kohezijskega sklada zaradi statističnega učinka, ki ga je povzročila širitev;

2.11 Pristop enotnega sklada

2.11.1 pozdravlja prehod na enotne sklade za različna politična področja, vključno s kohezijsko politiko, razvojem podeželja, okoljskimi programi in prestrukturiranjem ribiškega sektorja, saj bo ta pristop uskladil upravne zahteve za izvajanje teh ukrepov in poenostavil izvajanje;

2.12 Državna pomoč

2.12.1 zahteva, da Evropska komisija zagotovi podporni okvir za ozemeljsko razlikovanje v predpisih o državnih pomočeh, ki bi omogočal ciljne javne naložbe, če se s tem lahko odpravijo pomanjkljivosti trga brez izkrivljanja konkurenčnih pogojev, ali pa zagotovi večji okvir za podporo raziskav in inovacij, še posebej v majhnih in srednjevelikih podjetjih, za dosego cilja ozemeljske kohezije;

2.12.2 meni, da je potrebna nova uredba o državnih pomočeh, ki bo upoštevala nove predpise kohezijske in regionalne politike in državam članicam omogočala, da državno pomoč dodelijo področjem, ki niso več upravičena do kohezijskega financiranja — odvisno od stopnje težav, s katerimi se soočajo;

2.12.3 zahteva, da Komisija v skladu s členom 87(3)(c) pojasni prihodnjo regionalno pomoč z vidika razlikovanj med regijami, ki so upravičene do pomoči iz postavke „podpora regionalni konkurenčnosti in zaposlovanju“ zunaj manj razvitih območij iz postavke „konvergenca“.

2.12.4 meni, da je trajnostni razvoj prav tako pomembno področje in da bi morale biti javne naložbe, izvedene z državno pomočjo, usklajene z načeli trajnostnega razvoja;

2.13 Korektivni mehanizem

2.13.1 zagovarja predlog Komisije za začetek razprave o pomanjkljivostih trenutnega finančnega sistema za EU;

2.13.2 podpira predlog Komisije za uvedbo novega, pravičnejšega korektivnega mehanizma;

2.14 Stabilnost in rast

2.14.1 meni, ker izvajanje pakta stabilnosti in rasti ni dovolj dosledno in verodostojno, da je zato treba pri tem paktu upoštevati trenutno gospodarsko stvarnost EU ter izboljšati glavni temelj pravil o stabilnosti in rasti. Okrepiti je treba skladnost med nacionalnimi procesi in procesi EU; nacionalne institucije morajo biti bolje vključene v večstranski nadzor gospodarske politike in izboljšav, sprejetih za zagotavljanje skladnosti med davčno in monetarno politiko;

2.14.2 ker se glavne težave v proračunih držav članic pojavljajo zaradi trenutne nizke rasti evropskih gospodarstev, ki povečujejo visoke stopnje brezposelnosti in stalne socialne težave v mnogih regijah in občinah, predlaga, da bi bil najpomembnejši način, s katerim bi se Komisija lahko lotila tega vprašanja, preverjanje izvajanja pakta stabilnosti in rasti za zagotovitev trajnosti gospodarske politike. Navsezadnje EU ne bo dosegla ravni rasti, zaposlovanja in socialne kohezije, ki jo potrebuje, če tudi evropski makroekonomski kontekst ne bo usklajen z lizbonsko strategijo in če se ne bo izboljšala usklajenost instrumentov Skupnosti.

V Bruslju, 23. februarja 2005 Predsednik Odbora regij Peter STRAUB

(1) UL C 256 z dne 24.10.2003, str. 1

(2) UL C 318 z dne 22.12.2004, str. 1

(3) „Da bi Unija pospešila svoj vsesplošni skladni razvoj, razvija in izvaja tiste svoje dejavnosti, ki vodijo h krepitvi njene ekonomske in socialne kohezije. Unija si še posebej prizadeva zmanjšati neskladje med stopnjami razvitosti različnih regij in zaostalost regij ali otokov z najbolj omejenimi možnostmi, tudi podeželja.“

(4) COM (2004) 101 final

(5) „Od leta 1995 je povprečna stopnja rasti EU-15 2,2 %, medtem ko je svetovno povprečje 3,6 %, povprečje Združenih držav pa 3,2 %.“ COM(2004)101 final, str. 3.

(6) Številka za porabo je večja kot za plačila, ker predstavlja sredstva, odobrene za programe, ki trajajo več kot eno leto in ki jih zato ni mogoče porabiti v letu, za katero so bila odobrena v proračunu. Pričakuje se, da bodo plačila izvršena v proračunskem letu, za katero so bila dodeljena. Plačila držav članic se izračunavajo letno na osnovi proračunsko odobrenih sredstev za plačila. Zgornjo mejo lastnih virov določa sklep Sveta; ta sklep določa tudi največji znesek prispevkov držav članic.

(7) SKLIC NA PISMO ŠESTIH VODITELJEV DRŽAV „Povprečne izdatke v naslednji finančni perspektivi bi bilo po našem mnenju treba stabilizirati na ravni trenutnih izdatkov in ne bi smeli presegati 1,0 % BND, vključno s kmetijskimi izdatki v okviru zgornje meje, ki jo je določil Evropski svet oktobra 2002.“

(8) Konvergenčni cilj se nanaša na regije, katerih BND na prebivalca je manjši od 75 % povprečja EU25, in prehodno pomoč „odhajajočim“ regijam z BND na prebivalca, manjšim od 90 % povprečja EU15. V Kohezijskem skladu za obdobje 2000-2006 je 18 milijard eurov, v štirih strukturnih skladih (ERDF, ESF, Evropskem kmetijskem usmerjevalnem in jamstvenem skladu ter v Finančnem instrumentu za usmerjanje ribištva) pa 195 milijard eurov.

(9) V skladu s Presojo urbanih regij 2004 Evropske komisije.

(10) 11,5 % za cilj 2 in 12,3 % za cilj 3

(11) „EU zdaj za raziskave in razvoj porablja le 2 % BNP, približno tretjino manj kot ZDA. 80 % tega razkoraka je posledica premajhnega obsega naložb zasebnega sektorja v raziskave in razvoj.“ Odstavek 3.31 sporočila Evropske komisije spomladanskemu Evropskemu svetu COM (2005) 24 Sodelovanje za rast in delovna mesta: nov začetek za Lizbonsko strategijo, 2. februarja 2005.

(12) Prenos sredstev v Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja in Evropski sklad za ribištvo je izračunan po vpeljavi zgornje meje, da ostane proračunsko nevtralen.

(13) „Unija prispeva k ohranitvi in razvoju teh skupnih vrednot, medtem ko spoštuje raznolikost kultur in tradicij narodov Evrope ter nacionalnih identitet držav članic ter organiziranost njihovih javnih organov na nacionalni, regionalni in lokalni ravni.“

(14) Poročilo skupine na visoki ravni o izzivih lizbonske strategije za rast in zaposlovanje, ki jo je novembra 2004 vodil Wim Kok.