Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Strategija za zdravstveno osebje in oskrbo za prihodnost Evrope

(mnenje na lastno pobudo)

(2022/C 486/06)

Poročevalec: Danko RELIĆ Poročevalka: Zoe TZOTZE-LANARA

Sklep plenarne skupščine 20. 1. 2022 Pravna podlaga člen 52(2) Poslovnika mnenje na lastno pobudo Pristojnost strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo Datum sprejetja na seji strokovne skupine 6. 9. 2022 Datum sprejetja na plenarnem zasedanju 21. 9. 2022 Plenarno zasedanje št. 572 Rezultat glasovanja (za/proti/vzdržani) 194/4/3

1. Sklepi in priporočila

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor (EESO) odločno zagovarja načelo, da lahko trden in odporen zdravstveni sistem temelji samo na izobraženem, usposobljenem in motiviranem zdravstvenem osebju, ki tak sistem tudi razvija. Takšna delovna sila je ključna za uspešno zdravstveno politiko, posledično pa je tudi bistvena za doseganje zdravstvenega varstva, osredotočenega na človeka in dostopnega vsem, ter „pravice do zdravja“, kar je priporočila Konferenca o prihodnosti Evrope, da bi vsi Evropejci imeli enak in trajnosten dostop do cenovno dostopnega, preventivnega, kurativnega in kakovostnega zdravstvenega varstva.

1.2 EESO pozdravlja pobudo za ukrepanje na ravni EU, s katerim naj bi okrepili dolgotrajno oskrbo ter predšolsko vzgojo in varstvo, kot je predvideno v evropskem stebru socialnih pravic, kar bo prispevalo k visokokakovostnim, dostopnim, pravičnim in cenovno ugodnim storitvam oskrbe ter h krepitvi enakosti spolov in socialne pravičnosti.

1.3 EESO se zavzema za preobrazbeni pristop, da bo oskrba osredotočena na ljudi, njihove pravice in potrebe, sodelovali pa bi tudi v vseh povezanih razpravah, posvetovanjih in odločitvah. Poziva Komisijo, naj ambiciozno določi strategijo za oskrbo, ki bo prispevala h koheziji in navzgor usmerjeni konvergenci med državami članicami in v njih na področju zdravstvenega varstva in dolgotrajne oskrbe.

1.4 Z evropskim jamstvom za oskrbo bi lahko dosegli, da bi imeli vsi prebivalci EU vse življenje dostop do cenovno ugodnih in kakovostnih storitev zdravstvenega varstva in oskrbe, odpravljali pomanjkljivosti oskrbe in spodbujali dostojne delovne pogoje z možnostmi usposabljanja. Podpora in boljše priznavanje neformalnih oskrbovalcev ter politike za odpravljanje težav pri plačani in neplačani neformalni oskrbi so ključnega pomena za učinkovito rabo virov.

1.5 Ker so učinkovite, odgovorne in finančno dobro podprte javne storitve ključne za enak dostop do kakovostne oskrbe, EESO poziva Evropsko unijo, naj poskrbi za dopolnjevanje med vsemi ponudniki storitev oskrbe na podlagi solidarnosti, spodbuja naložbe v javne storitve in socialno gospodarstvo ter podpira akterje socialnega gospodarstva v sektorju oskrbe.

1.6 Pri načrtovanju potreb po osebju bi bilo treba upoštevati razvoj digitalnih tehnologij, saj se z inovacijami na teh področjih pojavljajo priložnosti za oblikovanje novih delovnih okolij in krajev za nudenje oskrbe ter potrebe po novih znanjih in spretnostih. Za odpravo digitalne vrzeli in digitalne revščine je ključno podpiranje digitalizacije storitev dolgotrajne oskrbe.

1.7 EESO predlaga posodobitev akcijskega načrta za zdravstveno in negovalno osebje v Evropski uniji ( 1 ) . Razvoj integriranega načrtovanja in napovedovanja potreb po zdravstvenem osebju ter prilagoditev znanj in spretnosti delovne sile v zdravstvu in dolgotrajni oskrbi sta bistvena za izboljšanje dostopa do teh storitev in njihove kakovosti. S posodobljenim načrtom bi lahko izboljšali zbiranje podatkov, izkoristili potencial digitalizacije po vsej EU in razvili metode za boljše predvidevanje potreb po osebju ter znanjih in spretnostih.

1.8 EESO poudarja, da je treba v EU spoštovati pravico do mobilnosti. Čezmejna mobilnost daje načrtovanju potreb po osebju dodatno razsežnost. Koristen dolgoročni infrastrukturni element bi bila evropska služba za nadzor zdravstvenega osebja, ki bi državam članicam pomagala vzpostaviti in vzdrževati strukture načrtovanja ter usklajevati njegove čezmejne vidike.

1.9 Za oblikovanje preobrazbene strategije za oskrbo in odporne zdravstvene sisteme in sisteme oskrbe v EU je ključen socialni dialog, v katerem sodelujejo vlade, delodajalci in delojemalci ter organizacije, ki jih zastopajo. V snovanje vključujočega in odpornega okolja za oskrbo in zdravstvene storitve z večjo enakostjo spolov je treba vključiti tudi oskrbovalce in oskrbovance.

2. Splošne ugotovitve o oskrbi

2.1 Dolgotrajna oskrba, ki je bistvena za socialno zaščito in dobro počutje državljanov EU, vključuje nabor storitev in pomoči za ljudi, ki se v daljšem obdobju soočajo z duševno in/ali telesno krhkostjo in/ali invalidnostjo, potrebujejo pomoč pri dejavnostih v vsakodnevnem življenju in/ali trajno bolniško nego, ki jim jo na domu ali v negovalnih domovih in socialno-varstvenih domovih nudijo poklicni ali nepoklicni plačani/neplačani ponudniki ( 2 )

2.2 Pandemija COVID-19 je bila resen preizkus za odpornost in ustreznost sistemov oskrbe po vsej EU, razkrila je strukturne težave, kot so nezadostno financiranje in pomanjkanje osebja v številnih državah, ki se lahko poslabšajo zaradi trenutnih gospodarskih/političnih izzivov, inflacije, negotovosti in energetske krize.

2.3 Evropski steber socialnih pravic določa pravico do oskrbe in pravico do dostopa do kakovostnih storitev formalne oskrbe na podlagi potreb za vse. Nova evropska strategija za oskrbo, ki jo je predsednica Evropske komisije Ursula von der Leyen napovedala v svojem govoru o stanju v Uniji leta 2021, vsebuje dve priporočili Sveta: o otroškem varstvu (revizija barcelonskih ciljev) in o dolgotrajni oskrbi. Evropski parlament je priporočil izboljšanje vseživljenjske oskrbe na podlagi potreb prejemnikov in izvajalcev oskrbe ter pozval Komisijo, naj podpre države članice pri razvoju kakovostnih storitev oskrbe ( 3 )

2.4 EESO je sprejel več mnenj o zagotavljanju oskrbe v EU ( 4 ) , v katerih je poudaril, da je treba vlagati v visokokakovostno, vzdržno in dostopno oskrbo za vse ter odpraviti vrzeli na področju otroškega varstva in dolgotrajne oskrbe. Ugotovil je pomanjkljivosti glede oskrbe za vse, ki se kažejo v raznolikosti in razdrobljenosti ponudbe storitev, slabi regulaciji storitev, težavah pri usklajevanju ravni upravljanja ter socialnih in zdravstvenih služb, naraščajoči komercializaciji storitev ter potrebi po preventivnih politikah in ukrepih. Nasprotoval je stereotipom in drugim oblikam diskriminacije starejših ter se zavzel za oskrbo, osredotočeno na ljudi in podprto z digitalizacijo. V zvezi s tem EESO priporoča popolno digitalizacijo, da bi se za oskrbovalce zmanjšala odvečna papirologija in uporabljali najboljši dosežki pametne pravne ureditve.

3. Preobrazben pristop k oskrbi

3.1 Za učinkovito evropsko strategijo za oskrbo so potrebna prizadevanja za preobrazben in ambiciozen pristop, ki postavlja v središče ljudi ter njihove temeljne pravice in potrebe, zagotavlja njihovo sodelovanje v posvetovanjih in odločitvah ter lahko prispeva h koheziji in navzgor usmerjeni konvergenci med državami članicami in znotraj njih.

3.2 Ta preobrazba bi imela obliko evropskega jamstva za oskrbo, s katerim bi imeli vsi prebivalci EU vse življenje dostop do cenovno ugodnih in kakovostnih storitev oskrbe, države članice pa bi z njim dobile skladen okvir za kakovostne storitve in strategije za vseživljenjsko oskrbo, pa tudi za boljše delovne pogoje in usposabljanje za oskrbovalce ter podporo za neformalne oskrbovalce.

3.3 Obsežne naložbe v skrbstveno ekonomijo in infrastrukturo so nujne za preobrazben pristop, s katerim bi obravnavali trdovratne vrzeli v oskrbi in do leta 2035 potencialno ustvarili približno 300 milijonov delovnih mest, pri čemer bi se izboljšala tudi enakost spolov in dostop žensk do trgov dela ( 5 )

3.4 V državah članicah sicer obstajajo različni modeli, vendar so za zagotavljanje enakega dostopa do kakovostne oskrbe ter podpiranje neplačanih oskrbovalcev, zlasti žensk, še vedno ključne učinkovite, odgovorne in dobro financirane javne storitve. EESO poudarja, da je treba čim bolj povečati dopolnjevanje in sinergije med vsemi izvajalci oskrbe in zdravstvenega varstva tako v javnem kot zasebnem sektorju (profitnem in neprofitnem), da bi dosegli oskrbo za vse ( 6 ) . Pri tem je treba upoštevati primere dobre prakse in pozitivne primere iz držav članic ter nacionalne posebnosti in razlike.

3.5 Trendi privatizacije in tržno usmerjene prakse, kot sta izbira tveganja in dajanje prednosti čim večjemu dobičku namesto oskrbi in zdravju, lahko povečajo neenakosti, ki vplivajo na najranljivejše osebe z neizpolnjenimi potrebami po oskrbi. Na podlagi solidarnosti, spoštovanja nacionalnih pristojnosti in subsidiarnosti so za dolgotrajno oskrbo in otroško varstvo na ravni EU in držav članic potrebni močni sistemi socialne zaščite in močne javne storitve, socialne naložbe in akterji socialnega gospodarstva, npr. vzajemne zavarovalnice, da bi z ustrezno usposobljenimi negovalci zagotovili optimalno oskrbo v skupnosti in na domu ( 7 )

3.6 Za podporo naložbam v oskrbo se lahko uporabijo strukturni in investicijski skladi EU. Kar zadeva zdravstveno varstvo in dolgotrajno oskrbo, bi morala Komisija svoja priporočila za posamezne države bolje ciljno usmeriti v okviru evropskega semestra in po potrebi pomagati državam članicam, da ustrezno financiranje prednostno določijo kot produktivno naložbo in ne kot gospodarsko breme.

4. Delovni pogoji, izzivi in zaposlitveni potencial

4.1 V sektorju dolgotrajne oskrbe v EU je zaposlenih približno 6,3 milijona ljudi, neformalno dolgotrajno oskrbo sorodnikom ali prijateljem pa pogosto nudi 44 milijonov ljudi. Sektor je eden najhitreje rastočih na svetu. ( 8 ) Pričakuje se, da bo za pomožne zdravstvene delavce in oskrbovalce do leta 2030 ustvarjenih do 7 milijonov delovnih mest. ( 9 )

4.2 Sektor oskrbe se v vseh državah članicah v različnem obsegu sooča z velikimi izzivi, vključno s pomanjkanjem delavcev, neprivlačnimi in zahtevnimi delovnimi pogoji, starajočo se delovno silo ter nezadostnim financiranjem zaradi zmanjšanj socialnega in zdravstvenega proračuna v odziv na gospodarsko krizo leta 2008 ( 10 ) . V skoraj vseh državah članicah EU dodatno zaposlovanje zaostaja za rastjo povpraševanja, saj oskrbovalci zaradi psihično in fizično napornih delovnih pogojev zapuščajo sektor. Ta trend se je še povečal zaradi pandemije COVID-19, ki je imela negativne posledice za zdravje in varnost oskrbovancev in oskrbovalcev.

4.3 Preobrazbeni pristop bi moral spodbujati enakost spolov, saj ženske predstavljajo več kot 80 % delovne sile v sektorju oskrbe, so glavne oskrbovalke in oskrbovanke v formalnih in neformalnih okoljih ( 11 ) , njihovo starostno povprečje pa je tudi višje od povprečne starosti delovne sile v EU. Ženske prevzamejo veliko večino oskrbe v družini, zato bi dostopne in cenovno ugodne storitve predšolske vzgoje in varstva ter dolgotrajne oskrbe večjemu številu žensk omogočile vstop na trg dela. Pravica do vsaj petih delovnih dni oskrbovalskega dopusta na leto, uvedena z direktivo o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja, bo zagotovila določeno podporo neformalnim oskrbovalcem, ki poskušajo uravnotežiti delovne obveznosti in obveznosti glede oskrbe. Brez ustrezno plačanega dopusta pa te pravice, ki jo daje direktiva, ni mogoče v celoti izkoristiti, zaradi česar se utegnejo neenakosti med spoloma še povečati.

4.4 Kljub težkim delovnim pogojem, posebnim zahtevam glede znanj in spretnosti/kompetenc in kvalifikacij ter velikim tveganjem za varnost in zdravje pri delu so v številnih državah članicah EU plače v sektorju pod povprečjem ( 12 ) . V več državah članicah so ravni sindikalnega združevanja, pokritost s kolektivnimi pogajanji in zadovoljstvo pri delu ter razmerje med številom delavcev in uporabnikov nizki. Med pandemijo se je med drugim pokazala pomanjkljiva oskrba z osebno varovalno opremo.

4.5 Temelj dolgotrajne oskrbe v Evropi je neplačana neformalna oskrba, imenovana tudi družinska oskrba. Vendar sta v številnih državah oskrba na domu in oskrba v okviru skupnosti še vedno slabo razviti, dostop do njiju pa otežen ( 13 ) . Glede na učinek, ki ga ima neformalna oskrba na ključne življenjske izide, EESO odločno priporoča, naj se oblikujejo politike, ki bodo spodbujale formalizacijo neformalne oskrbe, podpirale neformalne oskrbovalce in prispevale k učinkoviti rabi virov.

4.6 EESO izraža zaskrbljenost zaradi močno razširjenega prekarnega dela v oskrbi med neprijavljenimi oskrbovalci na domu, ki živijo z oskrbovancem. Ti oskrbovalci so po večini ženske in večinoma prihajajo iz migrantskih skupin ali kategorij mobilnih državljanov. Za obravnavo tega sivega območja, na katerem se je stanje še poslabšalo zaradi slabega dostopa do formalne oskrbe in ekonomske nuje, je potreben skladen pristop politike z ustreznim poudarkom na certifikaciji znanj in spretnosti, regularizaciji in/ali postopkih za izdajo dovoljenj za prebivanje.

4.7 Povpraševanje po dolgotrajni oskrbi se povečuje in sektor bo imel koristi od višjih in bolj spodbudnih plač, učinkovitega kolektivnega zastopanja in kolektivnih pogajanj ter več usposabljanja. Za izboljšanje delovnih pogojev bi se lahko uporabile možnosti javnega financiranja (na primer z zahtevami pri javnem naročanju), kar bi prispevalo k odpravljanju pomanjkanja delavcev in zagotavljanju kakovostne dolgotrajne oskrbe. Profesionalizacija, opredelitev kakovosti in standardov za ocenjevanje/meritev kakovosti ter usklajevanje standardov med državami članicami so bistveni za prenovitev tega sektorja ( 14 )

5. Druge ugotovitve

5.1 Pandemija je razkrila razdrobljenost in razpršenost, zlasti glede odgovornosti za nudenje in financiranje oskrbe v številnih državah članicah. Pokazala se je potreba po boljši povezanosti zdravstva in nacionalnih sistemov oskrbe ( 15 ) , ki so najprimernejši z vidika dostopnosti za vse in učinkovitosti.

5.2 Eden od velikih izzivov, ki se pojavlja in zahteva usklajene ukrepe v novi strategiji za oskrbo, je preprečevanje in obravnavanje težav z duševnim zdravjem, ki so skupna posledica pandemije in vse pogostejših težav z duševnim zdravjem (npr. demenco), povezanih s staranjem prebivalstva.

5.3 Kot so pokazale nedavne izkušnje s preprečevanjem in nadzorom COVID-19 v domovih in ustanovah za dolgotrajno oskrbo ( 16 ) , so učinkovito ocenjevanje ter učinkovit in racionaliziran zunanji nadzor in inšpekcijski pregled v javnih in zasebnih domovih in ustanovah za oskrbo ključni, da se preprečijo zlorabe ter zagotovita varnost in kakovost, zlasti za najranljivejše skupine prebivalstva, starejše in otroke, pri čemer je treba izkoristiti obstoječe primere dobre prakse v državah članicah.

5.4 Za uspešno strategijo za oskrbo na ravni držav članic sta bistvena vzpostavitev standardiziranega vseevropskega zbiranja podatkov in oblikovanje kazalnikov na področju dolgotrajne oskrbe, vključno z obveznostmi glede poročanja in rednimi pregledi, ki morajo potekati po učinkovitih in racionaliziranih postopkih. Zlasti za ustrezno varstvo otrok so potrebni kvantitativni in kvalitativni cilji, da se lahko meri napredek ter dosegajo rezultati, ki izpolnjujejo in presegajo barcelonske cilje.

5.5 Za odpravo digitalne vrzeli je ključno podpiranje digitalizacije storitev dolgotrajne oskrbe. Posebno pozornost je treba nameniti dostopnosti, podpornim sistemom, izboljšanju digitalne pismenosti in digitalizaciji, da se bodo izboljšali kakovost delovnih mest, izpopolnjevanje ter nove metode diagnosticiranja, spremljanja in zdravljenja.

5.6 EESO obsoja vojne zločine Ruske federacije v Ukrajini zoper oskrbovalce in zdravstvene delavce, paciente, otroke, bolnišnice in druge objekte. Ta agresija poleg smrti in poškodb prinaša tudi hude posledice za ukrajinski zdravstveni sistem in sistem oskrbe, zato poziva k ciljno usmerjenim ukrepom za pomoč in podporo, pri čemer je treba upoštevati, da se ukrajinska kriza širi povsod in da vpliva na številne vidike družbe in gospodarstva.

5.7 Za oblikovanje preobrazbene strategije za oskrbo in odporne zdravstvene sisteme v EU je ključen socialni dialog, v katerem sodelujejo vlade, delodajalci in delavci ter organizacije, ki jih zastopajo. V snovanje bolj vključujočega in odpornega okolja za oskrbo in zdravstvene storitve z večjo enakostjo spolov morajo biti vključeni oskrbovalci in oskrbovanci, pa tudi civilna družba in drugi deležniki, kot so predstavniki cerkve in dobrodelnih organizacij.

6. Splošne ugotovitve o zdravstvenem osebju

6.1 Dobro zdravstvo je temelj stabilne, varne in uspešne družbe, za njegovo organizacijo pa je odgovorna vlada. V številnih državah je običajna praksa, da se zanašajo na poceni in hitro zaposlovanje zdravstvenih delavcev iz drugih evropskih držav. Nezaslišano je, da se v zvezi s tem ne ukrepa, ampak se to preprosto priznava kot dejstvo.

6.2 EESO odločno zagovarja načelo, da lahko trden in odporen zdravstveni sistem temelji samo na izobraženem, usposobljenem in motiviranem zdravstvenem osebju, ki tak sistem tudi razvija. Takšna delovna sila je ključna za uspešno zdravstveno politiko, posledično pa je tudi bistvena za doseganje zdravstvenega varstva za vse in pravice do zdravja. Uvedba te „pravice do zdravja“ je vključena celo v priporočila Konference o prihodnosti Evrope, da bi vsi Evropejci imeli enak dostop do cenovno dostopnega, preventivnega, kurativnega in kakovostnega zdravstvenega varstva za vse.

6.3 Z evropsko zdravstveno unijo bi se morali izboljšati zaščita pred grožnjami za zdravje ljudi, njihovo preprečevanje ter pripravljenost in odzivanje nanje na ravni EU. V tem okviru je uspeh vseh ključnih pobud v okviru evropske zdravstvene unije močno odvisen od kakovostnega zdravstvenega osebja.

6.4 EESO je v številnih mnenjih ( 17 ) obravnaval vprašanje zdravstvenega osebja v najrazličnejših drugih okvirih in dejavnostih. Zdravstveni delavci so zlasti med pandemijo v prvih bojnih vrstah in so v najtežjih časih pokazali izjemno solidarnost.

6.5 EESO podpira ukrepe, ki bi jih bilo treba sprejeti, da bi delovna mesta v zdravstvenem sektorju postala privlačnejša za mlade, kar je eden od najpomembnejših osnovnih pogojev, da bo v zdravstvenih sistemih dovolj človeških virov za izpolnjevanje zdravstvenih potreb, promocijo zdravja in preprečevanje bolezni.

6.6 Podatki o številkah, migracijah, znanjih in spretnostih ter drugih posebnostih, povezanih z zdravstvenim osebjem, bi morali biti standardizirani, države članice pa bi si jih morale redno izmenjavati. Številni dogodki (pandemija COVID-19, potresi, poplave, ruska invazija v Ukrajino itd.) kažejo, kako pomemben je hiter odziv, zlasti v kriznih razmerah.

6.7 Zaposlovanje na področju zdravstvenih in socialnih storitev se je v državah članicah OECD med letoma 2000 in 2017 povečalo za 48 % ( 18 ) . S staranjem in spreminjanjem prebivalstva bo raslo in se spreminjalo tudi povpraševanje po zdravstvenih storitvah. Ocenjuje se, da se bo svetovno povpraševanje po zdravstvenih delavcih do leta 2030 skoraj podvojilo ( 19 )

6.8 Že pred pandemijo COVID-19 je bila zmožnost zagotavljanja osnovnih zdravstvenih storitev v številnih državah omejena zaradi stalnega pomanjkanja zdravstvenega osebja, po napovedih pa naj bi do leta 2030 po svetu primanjkovalo 18 milijonov zdravstvenih delavcev ( 20 )

6.9 Pomembno je, da se jasno opredelijo načela morebitnega prenosa ali kombiniranja znanj in spretnosti ter nalog (prenos nalog/kombiniranje znanj in spretnosti). Institucije za usposabljanje zdravstvenega osebja je treba uskladiti, da se bodo s pravočasnimi popravki stopenj vpisa in učnih načrtov ustrezno odzvale na potrebe nacionalnih zdravstvenih sistemov.

6.10 Razvoj človeških virov v zdravstvu in socialni oskrbi bi moral slediti načelom usklajevanja, medsektorskega sodelovanja in povezovanja oskrbe s skupnim ciljem, da se vzpostavi neprekinjena oskrba državljanov po modelu 24/7/365.

6.11 Posebno pozornost bi bilo treba nameniti razpoložljivosti zdravljenja v lokalnih skupnostih, zlasti na redko poseljenih območjih, oddaljenih ali odročnih podeželskih območjih in otokih, kjer je treba dejavneje uporabljati sodobne rešitve na področju prevoza in telemedicine.

7. Načrtovanje potreb po zdravstvenem osebju

7.1 EESO meni, da je treba potrebe po zdravstvenem osebju načrtovati s ciljem, da bi vzpostavili pogoje za strokovno prakso, s katero se bosta izboljšali kakovost oskrbe in varnost pacientov. Obenem je treba na vseh ravneh zagotoviti zmogljivosti za kakovostno usposabljanje.

7.2 Upravljanje zdravstvenega osebja mora veljati za strateško pomembno dejavnost na ravni celotne državne uprave in s ključno vlogo vlade države članice, izvajati pa ga je treba večsektorsko ob upoštevanju različnih perspektiv in prednostnih nalog.

7.3 Pri upravljanju zdravstvenega osebja je treba obravnavati vse faze življenjskega cikla zdravstvenih delavcev, od privabljanja prihodnjih študentov do zaposlovanja upokojencev. Postopek izbiranja kandidatov za usposabljanje, zaposlitev in napredovanje bi moral biti pregleden in pravičen ter brez vsakršne diskriminacije.

7.4 Pri načrtovanju potreb po zdravstvenem osebju je treba upoštevati in jasno zastopati potrebe državljanov in zdravstvenih delavcev. S postopki načrtovanja in upravljanja je treba vzpostaviti metode, ki omogočajo opredelitev vseh potreb zdravstvenih delavcev, od delovnih pogojev, stvarnih pravic, priložnosti za napredovanje ter ustreznega časa in virov za učenje in raziskave do vzdržnega usklajevanja poklicnega in zasebnega življenja.

7.5 Načrtovanje potreb po zdravstvenem osebju mora odražati načrtovanje strukture, pa tudi ukrepov in postopkov za doseganje zastavljenih ciljev – da bi opredelili, kaj je treba doseči in na kakšen način.

7.6 EESO predlaga posodobitev akcijskega načrta za zdravstveno in negovalno osebje v Evropski uniji ( 21 ) . Razvoj integriranega načrtovanja in napovedovanja potreb po zdravstvenem osebju ter prilagoditev znanj in spretnosti delovne sile v zdravstvu in dolgotrajni oskrbi sta bistvena za izboljšanje dostopa do teh storitev in njihove kakovosti.

7.7 V postopku načrtovanja potreb po zdravstvenem osebju morajo imeti aktivno vlogo socialni partnerji in vse zainteresirane organizacije civilne družbe. Opredeliti je treba odnose med različnimi strokovnimi skupinami, posebnimi potrebami prebivalcev in sistemom za posamezne kompetence.

7.8 Da bi ohranili pravice in uvedli ustrezne spodbude za zdravstvene delavce, je treba opredeliti neprivlačna geografska območja in območja dejavnosti, kjer je premalo človeških virov. EESO predlaga, naj Evropska komisija izda priporočila o minimalnih razmerjih virov na enoto populacije za osnovno splošno zdravstveno varstvo in izredne razmere ob upoštevanju geografske porazdelitve in starostnega profila ( 22 )

7.9 Pomembno je, da se kot podlaga za ta priporočila izboljšajo mednarodni postopki zbiranja podatkov in s tem uskladijo kategorije podatkov, kadar je to mogoče, da bi ugotovili razlike in preprečili napačno razlaganje podatkov. Da se lahko podatki umestijo v kontekst, je treba upoštevati nacionalna odstopanja od usklajenih kategorij v Evropi ( 23 )

7.10 Vprašanje finančnih virov bo obravnavano različno, odvisno od ekonomskih okoliščin v posamezni državi članici. Dejstva kažejo, da bi morale države članice pri sistemskem načrtovanju na splošno in zlasti načrtovanju potreb po zdravstvenem osebju upoštevati tako širše okolje kot relativno sposobnost vlade, da vpliva nanj ( 24 )

7.11 Pri načrtovanju potreb po osebju bi bilo treba upoštevati razvoj digitalnih tehnologij, saj se z inovacijami na teh področjih pojavljajo priložnosti za oblikovanje novih delovnih okolij in prizorišč za zagotavljanje oskrbe ter potrebe po novih znanjih in spretnostih.

8. Delovni pogoji

8.1 Delovni pogoji so pomemben dejavnik, ki vpliva na odločitve zdravstvenih delavcev o tem, ali bodo stopili na poklicno pot v zdravstvu, ostali na njej ali jo zapustili, ter kaže, kako pomembne so skladne politike na področjih, kot so izobraževanje, zaposlovanje, družinsko življenje, finance in migracije. Velik del razprave o načrtovanju potreb po zdravstvenem osebju je osredotočen na plačilo zdravstvenih delavcev, ki je eden od ključnih dejavnikov pri zaposlovanju in zadrževanju delavcev, vendar k zdravemu delovnemu okolju, v katerem je medicina privlačna in vzdržna poklicna možnost, prispevajo tudi dostop do izobraževanja in usposabljanja, vključno s poklicnim razvojem in sposobnostjo ohranjanja znanj in spretnosti, praktični pogoji, kot je razpoložljivost oskrbe, uradne delovne ure, varno število osebja, ustrezne priložnosti za poklicni razvoj ter usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja ( 25 )

8.2 Evropske in mednarodne zdravniške organizacije ugotavljajo, da se zdravniki, ki delajo v bolnišnicah, splošnih in zasebnih ambulantah, pri vsakodnevnem delu, ki ni povezano s konflikti, vse pogosteje srečujejo z nasiljem, včasih tudi ekstremnim ( 26 ) . EESO poziva Evropsko komisijo in vse deležnike, naj pokažejo politično zavezanost in se zavedajo, da je zdravstvene delavce pri opravljanju njihovega dela nujno treba zaščititi.

8.3 Zdravstveni delavci zaradi izpostavljenosti pri delu tvegajo okužbe z nalezljivimi boleznimi. Prenos bolezni med njimi vodi do izostajanja od dela, obolevnosti in v nekaterih primerih smrti, zato se število osebja sčasoma zmanjšuje, kar vpliva na kakovost oskrbe pacientov in varnost.

8.4 Zdravstveni delavci lahko trpijo tudi zaradi psihološkega stresa in morda duševnih motenj, ki vplivajo na njihovo delo in zasebno življenje. V zadnjih letih je vedno več poročil o zdravstvenih delavcih, ki so zaradi izgorelosti, depresije ali drugih težav z duševnim zdravjem skrajšali strokovno delo ali se predčasno upokojili ( 27 ) . EESO poziva, naj se z naložbami v javne storitve za duševno zdravje vsem zdravstvenim delavcem zagotovi poln in brezplačen dostop do njih.

9. Mobilnost

9.1 EESO poudarja, da je treba pravico do mobilnosti spoštovati v EU in zunaj nje. V korist posameznih delavcev in poklica kot celote bi bilo treba olajšati čezmejno mobilnost, saj ponuja priložnost za prenos znanja in vzajemno učenje, kar je koristno za oskrbo pacientov, pa tudi za ves zdravstveni sistem. V primeru migracij zaradi ekonomske nuje ali neugodnih delovnih pogojev je nujno odkriti in obravnavati temeljne vzroke za to dinamiko in si prizadevati za izboljšanje položaja zdravstvenega osebja ( 28 )

9.2 Čezmejna mobilnost daje načrtovanju potreb po osebju dodatno razsežnost. Koristen dolgoročni infrastrukturni element bi bila evropska služba za nadzor zdravstvenega osebja, ki bi državam članicam pomagala vzpostaviti in vzdrževati strukture načrtovanja ter usklajevati čezmejne vidike načrtovanja. Povezati bi jo bilo treba s procesi EU, zlasti evropskim semestrom in načrtom za pandemije, predvidenim v prihodnji uredbi EU o resnih čezmejnih grožnjah za zdravje ( 29 )

9.3 Države članice morajo izvajati politike etičnega zaposlovanja v skladu z globalnim kodeksom ravnanja SZO v zvezi z mednarodnim zaposlovanjem zdravstvenega osebja ( 30 ) . Zaposlovanje zdravstvenih delavcev iz tujine se ne bi smelo uporabljati kot preprosto sredstvo za ublažitev pomanjkanja domačega zdravstvenega osebja. V primeru asimetričnih tokov mobilnosti bi si bilo treba prizadevati za izravnalne mehanizme, ki bi prispevali k izmenjavam, koristnim za obe strani.

10. Druge ugotovitve

10.1 Za upravljanje zdravstvenih delavcev na vseh ravneh je ključno učinkovito vodenje – kompleksen in zelo cenjen del zdravstvenega izobraževanja, ki je vse pogosteje priznan kot bistven za doseganje visokih standardov izobraževanja, raziskav in klinične prakse.

10.2 Zato bi morala biti kakovostno in ustrezno vodstveno izobraževanje in razvoj v učnem načrtu vseh zdravstvenih poklicev ( 31 )

V Bruslju, 22. septembra 2022 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Christa SCHWENG

(1) Evropska komisija je leta 2012 objavila svoj akcijski načrt za zdravstveno osebje v EU.

(2) Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: Report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission (Ustrezna socialna zaščita za potrebe po dolgotrajni oskrbi v starajoči se družbi: skupno poročilo Odbora za socialno zaščito in Evropske komisije), Urad za publikacije EU, 2014, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352, str. 14.

(3) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 15. novembra 2018 o storitvah oskrbe v EU za večjo enakost spolov, https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TA-8-2018-0464_SL.html.

(4) UL C 129, 11.4.2018, str. 44, UL C 487, 28.12.2016, str. 7, UL C 204, 9.8.2008, str. 103, brošura ter mnenje EESO o gospodarskih, tehnoloških in socialnih spremembah naprednih zdravstvenih storitev za starejše (UL C 240, 16.7.2019, str. 10), mnenje EESO o novem modelu oskrbe starejših – izkušnje iz pandemije COVID-19 (UL C 194, 12.5.2022, str. 19).

(5) Addati, L., Cattaneo, U., in E. Pozzan, poročilo z naslovom Care at Work: Investing in Care Leave and Services for a More Gender Equal World of Work (Oskrba na delovnem mestu: naložbe v dopust za oskrbo in storitve oskrbe za večjo enakost spolov v svetu dela), MOD, Ženeva, 2022, https://www.ilo.org/global/topics/care-economy/WCMS_838653/lang--en/index.htm.

(6) https://www.who.int/publications/i/item/WHO-HIS-SDS-2018.53.

(7) Mnenje EESO o učinkih socialnih naložb na zaposlovanje in javne finance (UL C 226, 16.7.2014, str. 21).

(8) Eurofound, Long-term care workforce: Employment and working conditions (Delovna sila v sektorju dolgotrajne oskrbe: zaposlovanje in delovni pogoji), Urad za publikacije EU, Luxembourg. 2020, https://www.eurofound.europa.eu/nb/publications/customised-report/2020/long-term-care-workforce-employment-and-working-conditions.

(9) Barslund, Mikkel in drugi, študija Policies for long-term carers (Politike za dolgotrajne oskrbovalce), Evropski parlament, Bruselj, 2021, https://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2021/695476/IPOL_STU(2021)695476_EN.pdf.

(10) https://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0011/186932/12-Summary-Economic-crisis,-health-systems-and-health-in-Europe.pdf.

(11) Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Long-term care report: trends, challenges and opportunities in an ageing society (Poročilo o dolgotrajni oskrbi: trendi, izzivi in priložnosti v starajoči se družbi), zvezek I, poglavje 3, Urad za publikacije EU, 2021, str. 12 in 28, https://data.europa.eu/doi/10.2767/677726.

(12) Glej opombo 11, strani 68 do 70.

(13) Zigante, V., Informal care in Europe: Exploring formalisation, availability and quality (Neformalna oskrba v Evropi: pregled formalizacije, dostopnosti in kakovosti), Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Urad za publikacije EU, 2018, https://data.europa.eu/doi/10.2767/78836.

Spasova, S., in drugi, Challenges in long-term care in Europe: A study of national policies (Izzivi pri dolgotrajni oskrbi v Evropi: študija nacionalnih politik), Evropska mreža za socialno politiko, Evropska komisija, Bruselj, 2018, https://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=sl&pubId=8128&furtherPubs=yes.

(14) Glej opombo 11, poglavje 3.

(15) Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: Report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission (Ustrezna socialna zaščita za potrebe po dolgotrajni oskrbi v starajoči se družbi: skupno poročilo Odbora za socialno zaščito in Evropske komisije), Urad za publikacije EU, 2014, str. 36, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352, in Vseevropska komisija za zdravje in trajnostni razvoj, Drawing light from the pandemic: a new strategy for health and sustainable development. A review of the evidence (Črpanje upanja iz pandemije: nova strategija za zdravje in trajnostni razvoj. Pregled dokazov), 2021, https://www.euro.who.int/__data/assets/pdf_file/0015/511701/Pan-European-Commission-health-sustainable-development-eng.pdf.

(16) Danis, K., Fonteneau, L., in drugi, High impact of COVID-19 in long-term care facilities: suggestion for monitoring in the EU/EEA (Velik učinek COVID-19 v domovih in ustanovah za dolgotrajno oskrbo: predlog za spremljanje v EU/EGP), Euro Surveillance: European Communicable Disease Bulletin, 25(22), 2020, https://doi.org/10.2807/1560-7917.ES.2020.25.22.2000956.

(17) UL C 286, 16.7.2021, str. 109; UL C 429, 11.12.2020, str. 251; UL C 242, 23.7.2015, str. 48; UL C 143, 22.5.2012; UL C 18, 19.1.2011, str. 74; UL C 77, 31.3.2009, str. 96.

(18) https://one.oecd.org/document/ECO/WKP(2021)43/en/pdf

(19) Liu, J. X., Goryakin, Y., Maeda, A., Bruckner, T., in Scheffler, R., Global health workforce labor market projections for 2030 (Svetovne napovedi za trge dela za zdravstveno osebje za leto 2030), Human Resources for Health 2017; 15:11 (https://human-resources-health.biomedcentral.com/articles/10.1186/s12960-017-0187-2).

(20) https://www.who.int/health-topics/health-workforce#tab=tab_1

(21) Evropska komisija je leta 2012 objavila svoj akcijski načrt za zdravstveno osebje v EU.

(22) Politika CPME o zdravstvenem osebju (https://www.cpme.eu/policies-and-projects/professional-practice-and-patients-rights/health-systems-and-health-workforce).

(23) Glej opombo 2.

(24) Russo, G., Pavignani, E., Guerreiro, C. S., in Neves, C., Can we halt health workforce deterioration in failed states? Insights from Guinea Bissau on the nature, persistence and evolution of its HRH crisis (Ali lahko ustavimo slabšanje stanja pri zdravstvenem osebju v propadlih državah? Ugotovitve iz Gvineje Bissau o naravi, vztrajnosti in razvoju krize na področju zdravstvenega osebja), Human Resources for Health, 2017, 15(1):12.

(25) Glej opombo 2.

(26) https://www.cpme.eu/api/documents/adopted/2020/3/EMOs.Joint_.Statement.on_.Violence.FINAL_.12.03.2020.pdf

(27) Dyrbye, L. N., Shanafelt, T. D., Sinsky, C. A., Cipriano, P. F., Bhatt, J., Ommaya, A., West, C. P., in Meyers, D., Burnout among health care professionals: A call to explore and address this underrecognised threat to safe, high-quality care (Izgorelost med zdravstvenimi delavci: poziv k preučevanju in obravnavi te premalo priznane grožnje za varno, kakovostno oskrbo), NAM Perspectives, dokument za razpravo, Nacionalna akademija za medicino, Washington, D. C., 2017.

(28) Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: Report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission (Ustrezna socialna zaščita za potrebe po dolgotrajni oskrbi v starajoči se družbi: skupno poročilo Odbora za socialno zaščito in Evropske komisije), Urad za publikacije EU, 2014, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352, str. 14.

(29) Evropska komisija, GD za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje, Adequate social protection for long-term care needs in an ageing society: Report jointly prepared by the Social Protection Committee and the European Commission (Ustrezna socialna zaščita za potrebe po dolgotrajni oskrbi v starajoči se družbi: skupno poročilo Odbora za socialno zaščito in Evropske komisije), Urad za publikacije EU, 2014, https://data.europa.eu/doi/10.2767/32352, str. 14.

(30) https://www.who.int/publications/m/item/migration-code

(31) Van Diggele, C., Burgess, A., Roberts, C., in Mellis, C., Leadership in healthcare education (Vodenje v zdravstvenem izobraževanju), BMC Medical Education, 20 (Priloga 2), 456, 2020, https://doi.org/10.1186/s12909-020-02288-x.