[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 13.11.2008

COM(2008) 776 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

POSODOBITEV USMERITVENEGA JEDRSKEGA PROGRAMA V OKVIRU DRUGEGA STRATEŠKEGA PREGLEDA ENERGETSKE POLITIKE

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU IN EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU

POSODOBITEV USMERITVENEGA JEDRSKEGA PROGRAMAV OKVIRU DRUGEGA STRATEŠKEGA PREGLEDA ENERGETSKE POLITIKE

1. Uvod

Ta dokument kot del drugega strateškega pregleda energetske politike posodablja informacije iz usmeritvenega jedrskega programa iz leta 2007[1]. Poudarja ključne vidike zanesljivosti oskrbe, potreb po naložbah in pogojev za uresničevanje naložb ter priporoča nadaljnjo varno uporabo jedrske energije v EU.

V zadnjih dveh letih so se v nekaterih državah EU in po svetu pojavile politične izjave o interesu v zvezi z jedrsko energijo. Jedrska energija je ponovno predmet političnih razprav[2], zato so bili ustanovljeni evropski forum za jedrsko energijo, evropska skupina na visoki ravni za jedrsko varnost in ravnanje z jedrskimi odpadki ter tehnološke platforme za trajnostno jedrsko energijo. Mednarodna agencija za energijo in Agencija za jedrsko energijo OECD sta poudarili pomemben prispevek jedrske energije v bližnji prihodnosti[3],[4] V tem smislu ima EU osrednjo vlogo pri nadaljnjem razvoju naprednejšega okvira, ki izpolnjuje najvišje standarde zanesljivosti, varnosti in neširjenja.

Spomladanski Evropski svet iz leta 2007 je podprl predlog Komisije o zmanjšanju emisij toplogrednih plinov za 20 % in povečanju energetske učinkovitosti v EU do leta 2020 za isti odstotek. Trenutno proizvaja jedrska energija dve tretjini električne energije z nizkimi emisijami ogljika v EU in s tem pomembno prispeva k zmanjševanju svetovnih podnebnih sprememb. Načrt Skupnosti SET, ki obravnava potrebe po raziskavah in razvoju pri vseh tehnologijah z nizkimi emisijami ogljika, vključno z jedrsko fisijo, je pomemben za prihodnje dolgoročne zahteve po jedrski energiji.

Jedrska energija je tudi eden izmed najbolj varčnih virov energije, ki je manj odvisen od sprememb cen goriva, in s tem varuje gospodarstva EU pred cenovno nestanovitnostjo surovin. Z jedrsko energijo se povečuje zanesljivost energetske oskrbe v Evropi, saj so viri urana zelo razporejeni po svetu, tudi na geopolitično stabilnih območjih.

Še vedno pa je treba v celoti obravnavati zaskrbljenost širše javnosti glede jedrske varnosti in ravnanja z odpadki. Po nedavni raziskavi Eurobarometra[5] velika večina evropskih državljanov meni, da lahko Evropska unija najbolje poskrbi, da je v Evropi zagotovljena najvišja stopnja jedrske varnosti. Po drugi strani pomeni razdrobljenost zakonodajnega okvira v Evropski uniji, in sicer zlasti za izdajo dovoljenj in konstrukcijskega certificiranja, oviro za naložbe. Evropska unija mora spodbujati bolj skladen gospodarski in zakonodajni okvir. To bo poenostavilo naložbe v državah članicah, ki se odločijo, da bodo jedrsko energijo vključile med svoje vire energije, in zagotovilo, da bodo odločitve o naložbah temeljile na bolj transparentnih in razumljivih predpisih.

2. Potrebe po naložbah v zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije

2.1. Povpraševanje po energiji in električni energiji v prihodnosti

V skladu s scenarijem nove energetske politike PRIMES se pričakuje, da se bo skupno povpraševanje po energiji v EU v primeru zmernih cen nafte do leta 2020 rahlo povečalo (+1,5 %) in rahlo zmanjšalo (-2 %) v primeru visokih cen nafte[6]. V istem obdobju se bo povpraševanje po električni energiji po pričakovanjih povečalo za okoli 8–9 %. Kot posledica bo delež električne energije pri povpraševanju po električni energiji narasel z 20 % na 23 %. Po napovedih se bodo zmogljivosti za proizvodnjo električne energije do leta 2020 povečale za 20 do 24 %, vendar se bo do leta 2020 v skladu s temeljnimi predpostavkami nove energetske politike PRIMES in glede na ceno nafte delež jedrske energije pri proizvodnji električne energije zmanjšal s 30 na 25 do 26%, pri skupnem povpraševanju po primarni energiji pa s 14% na 12 do 14%[7]. Vendar te številke odražajo politike, ki se izvajajo v državah članicah, in ne zajemajo nedavne razprave o možnem podaljšanju življenjske dobe in novih gradnjah, kar bi lahko spremenilo prihodnje zmogljivosti.

Ukrepi za energetsko učinkovitost bi morali omejiti rast skupne porabe električne energije in povpraševanja po električni energiji. Če pa bodo cene fosilnih goriv ostale na rekordnih ravneh iz leta 2008, se lahko pričakuje naraščanje povpraševanja po električni energiji, zlasti v sektorju prometa. Zato se bo povečal pomen varnosti oskrbe z električno energijo za celotno gospodarstvo.

2.2. Možnosti za naložbe v sektorju jedrske energije

Ne glede na to, kakšen bo razvoj porabe energije, se pričakuje, da se bo v EU povpraševanje po električni energiji še naprej povečevalo hitreje kot skupno povpraševanje po energiji. Nezadostne osnovne zmogljivosti lahko ogrozijo stabilnost električnega omrežja EU, če ne bodo v večjem obsegu uvedeni protiukrepi. Delež obnovljivih virov energije se bo povečal, vendar bodo potrebni tudi drugi viri energije, ker so možnosti za skladiščenje električne energije omejene, povpraševanje pa je treba ves čas zadovoljevati. Nadomestitev in/ali podaljšanje življenjske dobe zastarelih jedrskih elektrarn, katerim bi se prvotno predvidena življenjska doba iztekla pred letom 2020, zahteva vedno več pozornosti. Če se bodo te elektrarne zaprle, se bo prispevek jedrske energije k skupni oskrbi z električno energijo precej zmanjšal, razen če se bodo gradile nove elektrarne ali pa se bodo starejše varno posodobile, da bodo lahko delovale dlje časa.

Diagram 1 v Prilogi 1 ponazarja trend zmanjševanja zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije v EU, čeprav se gradijo nove elektrarne ali pa je bila Komisija[8] o nameravani gradnji uradno obveščena (FI, FR, BG in SK) oz. je bilo že sprejeto (ali je v obravnavi) soglasje o podaljšanju življenjske dobe za 40, 50 ali 60 let.

V skladu s sedanjimi projekcijami se bo do leta 2020 zmogljivost proizvodnje jedrske energije zmanjšala za 33 GWe[9]. Če se te osnovne zmogljivosti ne bodo nadomestile z novimi jedrskimi elektrarnami, se bo večji del nadomestil s plinskimi ali premogovnimi termoelektrarnami. Podaljšanje življenjske dobe obstoječih elektrarn ali novogradnje bi bili potrebni za ohranitev deleža proizvodnje jedrske energije na sedanji ravni in bi prispevale k doseganju ciljev EU glede zmanjševanja emisij in zanesljivosti oskrbe. S splošnim podaljšanjem življenjske dobe obstoječih reaktorjev do 50 let, bi zmogljivosti ostale stabilne do leta 2020. Vendar ima podaljševanje življenjske dobe zgornjo mejo, ker je treba dejansko število jedrskih elektrarn, kjer se to lahko stori, oceniti za vsak primer posebej glede na upoštevanje najstrožjih varnostnih standardov, ki so na voljo. Tehnološka platforma za trajnostno jedrsko fisijo bo imela pomembno vlogo pri opredelitvi raziskovalnih in razvojnih potreb glede podaljševanja življenjske dobe.

Po teh scenarijih bi takojšnja razgradnja po zaprtju zastarelih jedrskih elektrarn poenostavila gradnjo nadomestne zmogljivosti na teh obstoječih jedrskih območjih. Nove naložbe v jedrskem sektorju je treba v naprej primerno načrtovati, saj je treba razviti tudi industrijske zmogljivosti za uresničevanje teh naložb. To ne velja le za proizvodnjo električne energije, temveč tudi za drugo rabo, zlasti za nuklearno medicino.

2.3. Pregled novih in načrtovanih jedrskih elektrarn, načrtovanih zaprtij in podaljšanj

2.3.1. Gradnja novih jedrskih elektrarn in novi investicijski programi

V gradnji sta dva (1600 MWe) evropska tlačnovodna reaktorja (European Pressurized Reactor – EPR) na Finskem (3. enota v Olkiluoto) in v Franciji (Flamanville), za katera se pričakuje, da bosta operativna do leta 2012. Finska uvaja tudi postopek za možno gradnjo 6. reaktorja, Francija pa je naznanila, da bo zgradila drugi tlačnovodni reaktor in do leta 2020–30 načrtuje še več reaktorjev.

V EU so v gradnji, resno načrtovane ali novozgrajene še dve enoti Belene AES-92 VVER v Bolgariji ter enoti 3 in 4 Mochovce VVER na Slovaškem. Romunija je zaključila uradno objavo svojih načrtov za dokončanje enot 3 in 4 Cernavoda CANDU (enota 2 je bila vključena v omrežje leta 2007).

Baltske države, Poljska in Nizozemska proučujejo regionalne projekte in nacionalne možnosti za nove jedrske elektrarne.

Januarja 2008 je vlada Združenega kraljestva odobrila nov jedrski načrt, v katerem je zapisano, da mora biti jedrska energija vključena v oskrbo Združenega kraljestva s čisto, zanesljivo in dostopno energijo. V Združenem kraljestvu je bil objavljen energetski proračun, ki spodbuja naložbe v jedrsko energijo s klavzulami, ki zagotavljajo, da bodo izvajalci financirali vse stroške za nove jedrske elektrarne, njihovo razgradnjo in ravnanje z odpadki. Vlada je povabila podjetja, da naredijo načrte za gradnjo in delovanje novih jedrskih elektrarn, ter naznanila, da je območje v okolici 18 večinoma zaprtih jedrskih elektrarn v Britaniji pri organu za jedrsko razgradnjo na voljo za prodajo in razvoj. Pričakuje se, da se bo gradilo vsaj 7 novih jedrskih elektrarn III. generacije.

Italija je 22. maja 2008 naznanila, da se lahko samo jedrska energija proizvaja v velikem obsegu, na varen način, po konkurenčnih cenah in z varovanjem okolja. Zato načrtuje ponovni zagon jedrskega sektorja in namerava do leta 2020 zgraditi 4 do 8 novih jedrskih elektrarn.

2.3.2. Posodobitev zmogljivosti in podaljšanje življenjske dobe

Posodobitev zmogljivosti se bo izvedla na več kot 25 % vseh jedrskih elektrarn. Povprečna razpoložljivost enot je v EU v zadnjih 10 do 15 letih stalno naraščala (v obdobju 2004–2006 je dosegla 84 %). V istem obdobju se je s programi za povečanje zmogljivosti in razpoložljivosti jedrskih elektrarn v EU-27 za več kot 5000 MWe povečala neto proizvodna moč (kar je, odvisno od njihove moči, enako 3 do 5 reaktorjem).

Vendar se vse delujoče elektrarne kmalu približujejo koncu svoje prvotne življenjske dobe (30 do 40 let): v EU-27 je povprečna starost jedrskih elektrarn 23 let, na svetu pa 20 let (diagram 2, priloga 1). V EU prispevajo elektrarne, stare 30 let ali več, 18 % trenutne zmogljivosti za proizvodnjo jedrske energije, elektrarne, stare 15 let ali manj, pa le 8 %[10].

Na podlagi prvotne življenjske dobe elektrarn 30 do 40 let, bo treba v naslednjih desetih letih iz omrežja odstraniti in zamenjati okoli 44 Gwe ali 33 % jedrske neto zmogljivosti v EU-27. Vendar podjetja pri vlogah za nove gradnje naletijo na politično in regulativno negotovost, saj so to naložbe, ki se povrnejo šele v dolgem obdobju. Zato je podaljšanje življenjske dobe v varnih pogojih in trenutnih okoliščinah stroškovno bolj učinkovito od odločitve za novo gradnjo in je v mnogih državah postalo običajna praksa.

Doslej ni dokazov, da bi odobreni programi za podaljšanje življenjske dobe vplivali na nadaljnje varno delovanje jedrske elektrarne. Za elektrarne, ki so izbrane za podaljšanje življenjske dobe, se odobrijo pomembne naložbe v povečanje zmogljivosti in posodobitev, vključno z izboljšanjem varnosti. Podaljšanje življenjske dobe se izvede le v tistih primerih, ki imajo zadostne varnostne rezerve za starajoče mehanizme glavnih sestavnih delov. V Belgiji in Nemčiji trenutno potekajo razprave o podaljšanju življenjske dobe kljub spodaj navedeni uradni politiki opuščanja.

2.3.3. Obnovitev zmogljivosti

Poleg povečanja zmogljivosti in podaljšanja življenjske dobe se bodo zmogljivosti električne proizvodnje s postopnim prehodom z uporabe plinske difuzije na obrate za obogatitev urana s centrifugiranjem povečale za približno 3000 MWe.

2.3.4. Načrtovana zaprtja

Belgija in Nemčija načrtujeta opustitev jedrske energije po zaprtju obstoječih jedrskih elektrarn[11].

Poleg odločitev o opustitvi jedrske energije na politični ravni v teh dveh državah se pričakuje, da se bo do leta 2010 zaprlo še najmanj 11 operativnih elektrarn, ki skupaj prispevajo okoli 7,7 GWe ali 5,5 % trenutne zmogljivosti v EU. Litva in Slovaška bosta morali v skladu s pristopnimi obveznostmi EU zapreti vsaka po en reaktor. Vsa ta zaprtja prispevajo k napovedi zmanjšanja deleža jedrske energije do leta 2020, če se politika opuščanja ne bo spremenila.

3. Pogoji za uresničevanje potrebnih naložb

3.1. Strinjanje javnosti

V Evropi je strinjanje javnosti ključno za uporabo jedrske energije. EU ima razvito jedrsko industrijo z visoko zanesljivostjo in varnostjo, ki pokriva celoten jedrski gorivni cikel. Vendar je treba obravnavati še nekaj vprašanj.

Javni organi na lokalni, regionalni, nacionalni, EU in mednarodni ravni imajo pomembno vlogo. Okrepiti je treba trenutni evropski zakonodajni okvir, da se poveča preglednost, in upravljanje jedrskih dejavnosti. Treba si je prizadevati, da se javnosti predložijo resnične, pravočasne in lahko razumljive informacije in da se zagotovi odprta razprava ključnih akterjev o vseh vidikih jedrske energije.

Komisija obravnava ta vprašanja v okviru skupine na visoki ravni za jedrsko varnost in ravnanje z jedrskimi odpadki (High Level Group on Nuclear Safety and Waste Management – HLG), ki jo sestavljajo vodilni nacionalni regulatorji, in evropskega foruma za jedrsko energijo (European Nuclear Energy Forum – ENEF), kjer je zastopan širši profil družbe.

Komisija je leta 2007 ustanovila HLG s pooblastilom, da razvije skupni dogovor in predlaga skupne pristope za nadaljnje izboljšave jedrske varnosti in ravnanja z radioaktivnimi odpadki ter izrabljenim gorivom. V okviru pobude HLG in ob upoštevanju razprav in razvoja v drugih forumih je Komisija pripravila spremenjeni predlog Direktive o določanju okvira Skupnosti za jedrsko varnost.

ENEF zagotavlja platformo za širšo razpravo zainteresiranih strani o priložnostih in nevarnostih jedrske energije, s poudarkom na konkurenčnosti jedrske energije, posebnostih financiranja novih jedrskih gradenj, potrebi po pravnem načrtu za spremljanje odgovorne uporabe jedrske energije, načinih za izboljšanje ravnanja z odpadki in pristopih za povečanje odgovornosti, preglednosti ter zaupanja med javnostjo in akterji, ki so vključeni v postopek.

Raziskava Eurobarometra[12], ki je bila izvedena februarja in marca 2008, je prišla do zaključka, da je stališče državljanov do jedrske energije bolj pozitivno kot leta 2005. Vendar je potrdila tudi, da je strinjanje javnosti z jedrsko energijo zelo odvisno od stalnih in varnih rešitev za ravnanje z radioaktivnimi odpadki. Države članice same nosijo polno odgovornost za ravnanje z radioaktivnimi odpadki, vendar evropski državljani želijo, da bi EU igrala aktivno vlogo pri spremljanju nacionalne prakse in programov za radioaktivne odpadke, usklajevanja in upoštevanja posebnih načrtov in določenih rokov. Znanstvena in tehnološka področja, ki so pomembna za geološko odlaganje, so dosegla raven zrelosti in politika „počakajmo in bomo videli“ ni več sprejemljiva. Napredek je bil narejen v smeri opredeljevanja rešitev, vključno z nadaljnjimi raziskavami in razvojem, tako da politične odločitve niso prepuščene poznejšim generacijam. Potrebno je prizadevanje ključnih zainteresiranih strani na področju raziskav in razvoja, zlasti nacionalnih agencij za ravnanje z odpadki, da bi se oblikovala strateški razvojni načrt in razvojna strategija za izvajanje usmerjene raziskave.

Sinergija za obravnavo vprašanja jedrskih odpadkov na ravni EU se spodbuja v okviru skupine na visoki ravni za jedrsko varnost in ravnanje z jedrskimi odpadki, evropskega foruma za jedrsko energijo, tehnološke platforme za trajnostno jedrsko energijo in nove tehnološke platforme za geološko odlaganje. Namen tega je, da bi se poenostavila nadaljnja prizadevanja za optimiranje evropskih raziskav in razvoja, boljše usklajevanje pri določanju skupnih ciljev in tesnejše sodelovanje ter zavezanost industrijskega sektorja pri reševanju vprašanj o ravnanju z radioaktivnimi odpadki. Svet je ob predstavitvi šestega poročila o jedrskih odpadkih[13] povzel stanje ravnanja z jedrskimi odpadki v EU.

Preprečevanje širjenja jedrskih elektrarn je svetovno vprašanje, ob katerem se javnost zaveda možnega tveganja varnosti, povezanega z uporabo in prihodnjim razvojem jedrske energije. Z rastočim številom držav, ki so uvedle ali razmišljajo o uvedbi programa za jedrsko energijo, obstaja resna potreba po povečanju jedrske varnosti, zanesljivosti in jamstva za preprečevanje širjenja jedrskih elektrarn. Evropska unija ima pomembno vlogo pri uporabi zunanjih instrumentov, tj. instrumenta za sodelovanje na področju jedrske varnosti (Instrument for Nuclear Safety Cooperation – INSC) in instrumenta za stabilnost[14]. Ključna prednostna naloga Skupnosti je ohraniti podporo za Pogodbo o neširjenju (Non-Proliferation Treaty – NPT) z razvojem skupnega pristopa z IAEA proti tveganju širjenja. Skupna izjava med Evropsko komisijo in IAEA z dne 7. maja 2008 poudarja ta pomen[15].

Komisija namerava Svetu in Evropskemu parlamentu predložiti sporočilo o preprečevanju širjenja na jedrskem področju.

Komisija v okviru zgodnje izmenjave informacij in opozorila v primeru jedrskih nesreč v EU z državami članicami razpravlja tudi o delovanju sistema ECURIE.

3.2. Vprašanja v zvezi z izdajanjem dovoljenj

3.2.1. Izdajanje dovoljenj

Zaradi regulativne negotovosti za vlagatelje in druge zainteresirane strani obstaja potreba po stabilnosti načrtovanja in zmanjševanju naložbenih tveganj. Izdaja dovoljenj vključuje standardno konstrukcijsko certificiranje, zgodnja lokacijska dovoljenja, gradbena dovoljenja, obratovalna dovoljenja ali kombinirana dovoljenja. Javne organe v EU je treba spodbujati k usklajevanju in poenostavitvi postopkov za izdajanje dovoljenj, da se zagotovi pravna varnost.

3.2.2. Konstrukcijsko certificiranje

Čeprav gredo v Evropi prizadevanja v smeri usklajenih zahtev za izdajanje dovoljenj, se konstrukcijsko certificiranje izvaja na ravni držav članic in temelji na varnosti.

Dokument EUR je specifikacija jedrske elektrarne, ki jo je sestavila skupina morebitnih vlagateljev v proizvodnjo električne energije v Evropi, v glavnem storitvenih podjetij in drugih industrijskih institucij. Dokument EUR je bil prvotno oblikovan za poenostavitev izdaje dovoljenj za reaktorje EPR. Uporabljal se je kot podlaga za specifikacijo ponudbe pri novih jedrskih gradnjah na Finskem (EPR na Olkiluoto 3) in v Bolgariji (AES-92 na Belene), vendar ni regulativni standard za konstrukcijsko varnost na ravni EU.

WENRA združuje jedrske upravne organe držav članic EU in Švice. Glavni cilj tega združenja je razviti skupni pristop za jedrsko varnost, zagotoviti neodvisne zmogljivosti za proučevanje jedrske varnosti v državah pristopnicah in državah kandidatkah ter povezati regulativne organe v Evropi z izmenjavo izkušenj in razpravo o pomembnih vprašanjih glede varnosti. WENRA je uvedla in redno pregleduje referenčne ravni, ki se uporabljajo za varnost reaktorjev, ter pri tem upošteva varnostne zahteve, ki jih je izdala Mednarodna agencija za jedrsko energijo (IAEA).

Priporočilo: sprejeti je treba skupne standarde za varnost reaktorjev za obstoječe jedrske elektrarne in nove gradnje.

3.2.3. Konstrukcijski načrti za III. generacijo

Reaktorji I. generacije so bili razviti v 50-ih do 60-ih letih 20. stol. in v EU obratujejo le še v Združenem kraljestvu. II. generacija reaktorjev prevladuje v EU-27 in drugje po svetu. Pri III. generaciji so bili razviti lahkovodni reaktorji, razvojne konstrukcije pa v primerjavi s predhodnimi generacijami predstavljajo napredek glede varnosti in ekonomičnosti ter se tako predlagajo pri gradnji novih jedrskih elektrarn v EU. Uradne opredelitve III. generacije ni, njene značilnosti pa so naslednje:

- izboljšani sistemi varnosti, vključno s pasivnimi ali inherentnimi varnostnimi značilnostmi, ter vsebina, ki v primeru nesreč zagotavlja zaščito pred notranjimi in zunanjimi učinki;

- povečana termalna učinkovitost in posledično zmanjšanje zahtev po gorivih;

- daljša življenjska doba jedrske elektrarne;

- izboljšana tehnologija goriv in posledično zmanjšanje obsega visoko radioaktivnih odpadkov.

Primeri reaktorjev III. generacije so v novih jedrskih elektrarnah v Olkiluoto (Finska), Flamanville (Francija) in Belene (Bolgarija).

Jedrske elektrarne morajo biti skrbno zaščitene pred poskusi sabotaž ali terorističnih napadov ter možnimi tatvinami jedrskega materiala. Pri novejših jedrskih elektrarnah v EU so zahteve po varnosti in zanesljivosti upoštevane pri konstrukciji, zato so zgled za jedrsko varnost in neširjenje.

Priporočilo: V EU pridejo za nove gradnje v prihodnosti v poštev le konstrukcije, pri katerih raven varnosti in zanesljivosti ustreza III. generaciji ali sledečim izboljšavam.

3.3. Vprašanja glede financiranja

Jedrske elektrarne imajo veliko večje gradbene stroške kot primerljive plinske ali premogovne termoelektrarne. Vendar je obratovanje jedrskih elektrarn glede na življenjsko dobo cenejše zaradi nižjih in bolj predvidljivih stroškov goriva. Velikost začetne naložbe in čas, ki je potreben za izplačevanje, pa pomenita veliko tveganje za zasebne družbe, ki prodajajo električno energijo na osnovi kratkoročnih pogodb ali kotacije na borzi. Zato so doslej financirale elektrarne z nižjimi stroški kapitala in višjimi, morda nihajočimi, cenami goriva (npr. plinske termoelektrarne). Rast cen fosilnih goriv v zadnjih petih letih močno vpliva na ponovno oceno strukture financiranja, posledica pa je zanimanje za naložbe v nove jedrske elektrarne.

Nedavna nestanovitnost svetovnih kreditnih trgov bo verjetno negativno vplivala na naložbene projekte v velikem obsegu v bližnji prihodnosti. Istočasno so večji stroški za gradbeni material in delovno silo na splošno vplivali na povečane ocene stroškov za nove elektrarne.

Vse oblike proizvodnje električne energije imajo za posledico neko vrsto negativnih zunanjih stroškov. To so stroški, ki jih imajo tretje strani in ki jih proizvajalec neposredno ne plača. Stroški proizvodnje pogosto teh zunanjih stroškov ne zajemajo. Najpomembnejši zunanji stroški za jedrsko energijo, tj. stroški za razgradnjo in ravnanje z odpadki, bi morali biti zajeti v ceno električne energije[16]. Ukrepi za zmanjšanje globalnega segrevanja, npr. učinkovit sistem za trgovanje z emisijami, zagotavljajo možnosti za vračunanje zunanjih stroškov fosilnih goriv in bi lahko zagotovili enake konkurenčne pogoje za gospodarstva, ki proizvajajo jedrsko energijo.

Pomembno je zagotoviti, da projekti za jedrsko energijo v EU ne dobijo nikakršne državne subvencije. V ta namen so možne različne vrste ukrepov[17].

3.3.1. Analiza stroškov za jedrske elektrarne

Zagotavljanje sredstev za stroške gradnje jedrske elektrarne je najpomembnejši dejavnik, ki določa konkurenčnost jedrske energije. Kljub visokim investicijskim stroškom ((70 % skupnih stroškov proizvodnje jedrske energije v primerjavi s (40 % za premog in (30 % za plin) in potrebi po vračunanju vseh stroškov za odstranjevanje odpadkov in razgradnjo imajo jedrske elektrarne prednost pred elektrarnami na fosilna goriva (40–45 EUR/MWh in nobenih stroškov za trgovanje z emisijami). Izboljšave učinkovitosti jedrskih elektrarn v zadnjih 10 do 15 letih so imele za posledico večjo razpoložljivost in produktivnost, kar je še dodatno zmanjšalo proizvodne stroške.

Ker med gradnjo jedrskih elektrarn ni dobičkov, se dolge gradbene dobe in zamude odražajo neposredno v visokih stroških obresti na posojila. Standardizirani regulativni postopki za določanje lokacije, izdajanje dovoljenj in gradnjo bi skrajšali skupni časovni okvir in povečali verjetnost, da bo jedrska elektrarna dobila dovoljenje za obratovanje, če je bila zgrajena po načrtih.

3.3.2. Enaki konkurenčni pogoji za financiranje

EU potrebuje ravnovesje med odločitvami o tržnih naložbah in regulacijo, da bi se dosegel prehod na gospodarstvo, ki temelji na nizkih emisijah ogljika. Trg bo dokončno vplival na odločitve o tehnologijah in konkretne naložbene projekte, javni organi pa imajo glavno vlogo pri usmerjanju naložb v čisto energijo z zagotavljanjem jasnih in verodostojnih dolgoročnih političnih okvirov.

Financiranje gradnje novih jedrskih elektrarn je naloga zasebnih operaterjev in kapitalskih trgov, vendar bi bili nekateri ukrepi lahko upravičeni do financiranja, zlasti odkar se je v preteklem letu poslabšalo stanje za naložbe večjih posojilojemalcev. Evropska investicijska banka je leta 2007 spremenila svojo investicijsko politiko, da bi vključila projekte v zvezi z jedrsko energijo. Euratom je v preteklosti zagotovil posojila za nove jedrske elektrarne in za izboljšanje varnosti reaktorjev v pristopnicah in drugih državah. Ta možnost je omejena s splošno zgornjo mejo, ki jo je sprejel Svet. Trenutno razpoložljivi znesek lahko zagotovi le manjši delež financiranja dveh ali treh projektov. Komisija je predlagala zvišanje zgornjih meja za posojila Euratoma (za posojilodajalce in posojilojemalce) ter se obvezala za izvajanje tega v primernem času[18]. Posojila, za katera veljajo na mednarodnih kapitalskih trgih tržne cene, niso iz proračuna Skupnosti in ne štejejo kot subvencije.

3.4. Civilna odgovornost za jedrsko škodo

Operaterji jedrskih elektrarn so odgovorni za vso škodo, ki jo povzročijo, zato morajo skleniti zavarovanje. Nacionalne zakonodaje so dopolnjene z mnogimi mednarodnimi konvencijami[19]. Nadomestilo nad mejami iz konvencij in nacionalne zakonodaje se krije z individualnim zavarovanjem ali pa mora zadevna država sprejeti končno odgovornost, kot je to v primeru odgovornosti za druge panoge industrije. Nadaljnje podrobnosti so navedene v Prilogi II.

Priporočilo: razviti je treba bolj celovit in usklajen program odgovornosti, da bi se za državljane zagotovila primerna raven zaščite, za jedrsko industrijo EU pa enaki konkurenčni pogoji.

4. Zanesljivost oskrbe z jedrskimi gorivi

Operaterji jedrskih reaktorjev običajno kupujejo koncentrirano uranovo rudo in sklepajo pogodbe s ponudniki storitev gorivnega cikla za kemično konverzijo koncentratov v uranov heksafluorid, njegovo obogatitev in kemično konverzijo v uranov oksid ter končno izdelavo goriva polnjenje jedrskega reaktorja. Za vse te proizvodne dejavnosti prevladujejo dolgoročne pogodbe (običajno za 5 let, vendar tudi pogodbe za 10 ali celo več let niso redke). Dostave na promptni trg so manj pomembne, vendar so cene dolgoročnih pogodb pogosto povezane s sedanjimi promptnimi cenami.

4.1. Razmerje med ponudbo in povpraševanjem, potrebe po naložbah (diagram 4 priloge 1)

V EU je ena tretjina svetovnih reaktorjev, pa tudi potrebe EU po gorivu predstavljajo približno eno tretjino svetovnega trga jedrskih goriv. Industrija EU ima zmogljivosti, ki so potrebne za izpolnjevanje zahtev EU po bogatenju urana in izdelavi goriva (razen za ruske reaktorje VVER), vendar ji primanjkuje zmogljivosti za konverzijo urana in je odvisna od uvoženega urana.

Priloga II opisuje jedrski gorivni cikel.

5. sklepi

Jedrska energija igra pomembno vlogo pri prehodu na gospodarstvo, ki temelji na nizkih emisijah ogljika, in zmanjšuje odvisnost EU od zunanje oskrbe. Države članice odločajo o tem, ali bodo vključile jedrsko energijo med vire za proizvodnjo energije. Če bodo strateške odločitve o naložbah v proizvodnjo električne energije z jedrskimi in obnovljivimi viri sprejete hitro, bosta do leta 2020 dve tretjini proizvodnje električne energije EU temeljili na nizkih emisijah ogljika.

Vloga Evropske unije je zagotoviti, da se ta vir energije razvija ob izpolnjevanju najvišje stopnje varnosti. Evropska unija mora spodbujati tudi skladnejša pravila za izdajanje dovoljenj in varnost pri gradnji novih jedrskih elektrarn. To bo poenostavilo naložbe in zagotovilo državljanom, da so te odločitve sprejete na osnovi jasnih in preglednih pravil. Primeren zakonodajni okvir za nove jedrske naložbe bi poenostavil prihodnje naložbe v tem sektorju in tako prispeval k varnosti oskrbe.

Strateške odločitve o naložbah v proizvodnjo električne energije bodo še desetletja vplivale na emisije CO2, konkurenčnost in varnost oskrbe v EU.

Javni organi imajo pomembno vlogo pri določanju predvidljivih in učinkovitih postopkov za izdajanje dovoljenj ter izboljšanju strinjanja javnosti s proučitvijo zaskrbljenosti v zvezi z jedrsko varnostjo, ravnanjem z odpadki in razgradnjo. Ustrezno pozornost je treba posvetiti tudi vprašanju poenostavitve dostopa do financiranja.

Industrija EU je vodilna na svetu glede jedrske tehnologije in ima zmogljivosti za oskrbo z reaktorsko opremo ter večino storitev za gorivni cikel, čeprav se naravni uran povečini uvaža. Da bi EU ohranila to vodilno mesto in razvila naslednjo generacijo jedrskih reaktorjev, mora slediti ambiciozni viziji EU v zvezi z nizkimi emisijami ogljika do leta 2050 in postopno povečevati prizadevanja za raziskave in razvoj v okviru načrta SET vseevropske industrijske pobude v zvezi s potrebami fisijske energije.

Naloga EU je razviti najnaprednejši okvir za jedrsko energijo, ki izpolnjuje visoke standarde za varnost, zanesljivost in neširjenje, določene v Pogodbi Euratom, ter podpreti tretje države z zunanjimi instrumenti pri doseganju tega okvira. Komisija pripravlja spremenjeni predlog Direktive o določanju okvira Skupnosti za jedrsko varnost. S tem podpira izvajanje že obstoječih tehničnih rešitev za ravnanje z jedrskimi odpadki. EU mora ohranjati visoko raven jedrskih nadzornih ukrepov, ki so zgled za varnost v Uniji in zunaj nje, ter s svojimi zunanjimi instrumenti za sodelovanje nadaljevati z mednarodnimi prizadevanji za spodbujanje visokih standardov za varnost in zanesljivost.

Oskrba z jedrskim gorivom ni zanesljiva, zlasti če bo zaradi širitve programov za uporabo jedrske energije hitro naraščalo svetovno povpraševanje. Vendar je stanje boljše kot pri fosilnih gorivih zaradi večje razpoložljivosti urana in možnosti, da se jedrski material večkrat reciklira. Industrija mora povečati svoje zmogljivosti v skladu s povpraševanjem, kar se, z izjemo novih rudnikov, lahko izvede v času, ki je potreben za gradnjo nove jedrske elektrarne. Ko se bo povpraševanje dovolj povečalo, se bo začela gradnja predelovalnih zmogljivosti.

Zahteve po kapitalu so pogosto velike, vendar so finančni trgi spoznali možnost dobička pri naložbah v zvezi z energijo, zato je za finančno upravičene projekte kapital na voljo. V EU in drugod se že izvajajo pomembne nove naložbe. Povečanje naravne proizvodnje urana zahteva več časa, vendar se pričakuje, da se bo v naslednjih 5 do 10 letih proizvodnja po svetu precej povečala. Svetovni viri urana zadoščajo za trenutno stopnjo porabe[20]. Vendar so nove tehnologije reaktorjev dolgoročno nujne za preprečitev izčrpanja virov urana.

Izvajanje politike raznolike oskrbe je za jedrsko industrijo EU nujno. Nizko število glavnih akterjev na različnih stopnjah gorivnega cikla lahko povzroči nepričakovane motnje pri oskrbi. Zaradi nuje po uvozu urana in ob upoštevanju vodilnega položaja EU pri razvoju jedrske energije je za EU pomembno, da ohrani in še naprej razvija sodelovanje s tretjimi državami, in sicer zlasti s sporazumi Euratom o uporabi jedrske energije v miroljubne namene in o sodelovanju na področju raziskav.

[1] Usmeritveni jedrski program – COM(2007) 565, 4.10.2007.

[2] Mnenje EESO o usmeritvenem jedrskem programu Komisije (TEN/283, 12.7.2007); Poročilo Maldeikisa za Evropski parlament: Ocena Euratoma – 50 let evropske jedrske politike (A6-0129/2007, 2.4.2007); Poročilo Reula za Evropski parlament: Konvencionalni viri energije in energetske tehnologije (A6-0348/2007, 24.10.2007)

[3] Svetovni pregled energetike 2006, Mednarodna agencija za energijo.

[4] Prihodnost jedrske energije, OECD/NEA, objavljeno oktobra 2008.

[5] http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_297_en.pdf

[6] V primeru negotovosti v zvezi s cenami surove nafte se razvoj za leto 2020 po sedanjih trendih opiše z razponi glede na zmerno ali visoko ceno nafte. Zmerna cena pomeni ceno nafte v višini 61$ (2005)/sodček leta 2020. Visoka cena pomeni ceno nafte v višini 100 $ (2005)/sodček leta 2020.

[7] V pregledu energetske politike EU je IEA omenila tudi „… proizvodne zmogljivosti jedrske energije se bodo v EU zdaj začele zmanjševati, razen v primeru pomembne naložbe v bližnji prihodnosti v podaljšanje življenjske dobe jedrskih elektrarn in nadomeščanje zmogljivosti, katerih obratovalna doba se je iztekla . Brez te naložbe se bo v EU ta vir proizvodnje električne energije z nizkimi emisijami ogljika in pri osnovni obremenitvi do leta 2020 zmanjšal s 31 na 21 % skupaj proizvedene električne energije. “

[8] V skladu s členom 41 Pogodbe Euratom je treba Komisijo uradno obvestiti o naložbenih programih v zvezi z jedrskim gorivnim ciklom pred sklenitvijo pogodb z zadevnimi dobavitelji, ali tri mesece pred začetkom dela, če mora podjetje opraviti delo z lastnimi sredstvi.

[9] Te številke upoštevajo trdne odločitve o novih jedrskih elektrarnah, že sprejetih podaljšanih življenjskih dobah in trenutno napovedanih opustitvah, vendar ne vključujejo predvidevanj o možnih novih jedrskih elektrarnah.

[10] 45 % jedrskih elektrarn je starejših od 25 let, 25 % pa mlajših od 20 let (diagram 3, priloga 1).

[11] V skladu s trenutno politiko je proizvodna moč reaktorjev v Nemčiji omejena, zato je treba reaktorje po 32 letih delovanja izključiti, kar pomeni, da bi se trenutno delujoči reaktorji zaprli do leta 2022. V Belgiji je življenjska doba omejena na 40 let, zaprtje vseh obstoječih reaktorjev pa je predvideno do leta 2025. Tudi Švedska je sprejela politično odločitev o opustitvi jedrske energije, vendar konkretni ukrepi v ta namen še niso bili sprejeti.

[12] Posebna raziskava Eurobarometra, št. 297 „Stališče do radioaktivnih odpadkov“, ki je bila objavljena julija 2008.

[13] COM(2008) 542, 8.9.2008.

[14] COM(2008) 312, „Obravnava mednarodnega izziva jedrske varnosti in zaščite“.

[15] www.iaea.org/NewsCenter/News/PDF/iaea_euratom070508.pdf.

[16] Priporočilo Komisije o ustreznih finančnih sredstvih za sklade za razgradnjo (UL L 330, 28.11.2006).

[17] V energetskem proračunu Združenega kraljestva je bilo določeno, da mora zasebni sektor skrbeti za pobudo, financiranje, izgradnjo in obratovanje novih jedrskih elektrarn, da bi se preprečilo prejemanje državne pomoči.

[18] COM(2002) 457, 6.11.2002.

[19] Pariška konvencija (OECD) o odgovornosti tretjim na področju jedrske energije iz leta 1960, podprta z dopolnilno Bruseljsko konvencijo leta 1963, v veljavi od leta 1968. Dunajska konvencija (IAEA) o civilni odgovornosti za jedrsko škodo iz leta 1963, v veljavi od leta 1977.

[20] Pri tem ni upoštevano bolj učinkovito izkoriščanje virov zaradi možne namestitve reaktorjev IV generacije v prihodnosti.