SL Uradni list Evropske unije C 65/120

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o sporočilu Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Haaški program: Deset prednostnih nalog za naslednjih pet let — Partnerstvo za evropsko prenovo na področju svobode, varnosti in pravice“

KOM(2005) 184 končno

(2006/C 65/22)

Komisija je 10. maja 2005 sklenila, da v skladu s členom 262 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti zaprosi Evropski ekonomsko-socialni odbor za mnenje o zgoraj omenjenem dokumentu.

Strokovna skupina za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 14. novembra 2005. Poročevalec je bil g. Pariza.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 422. plenarnem zasedanju 14. in 15. decembra 2005 (seja z dne 15. decembra 2005) z 98 glasovi za, 2 proti in 7 vzdržanimi glasovi.

1. Uvod

1.1 Evropski svet je 4. in 5. novembra 2004 sprejel drugi večletni program za oblikovanje skupnega območja svobode, varnosti in pravice v Evropski uniji, t.i. haaški program (1). Program glede na politike, ki se razvijajo na območju svobode, varnosti in pravice, določa splošne in posebne usmeritve za naslednjih pet let (2005–2009).

1.2 Evropski svet je zaprosil Komisijo, da sestavi akcijski načrt, ki bi usmeritve iz haaškega programa spremenil v konkretne ukrepe. 10. maja 2005 je Evropska komisija objavila sporočilo z naslovom Haaški program: Deset prednostnih nalog za naslednjih pet let — Partnerstvo za evropsko prenovo na področju svobode, varnosti in pravice (2), ki določa strateške cilje za naslednjih pet let in vključuje časovni razpored za sprejetje političnih smernic in zakonodajnih pobud na teh območjih.

2. Sklepi

2.1 Pet let po Tampereju cilji še zmeraj niso doseženi. EU ni skupno območje svobode, varnosti in pravice. Haaški program je premalo ambiciozen, čeprav so njegovi cilji zelo pomembni.

2.2 Vzpostavitev skupnega območja svobode, varnosti in pravice mora vzpostaviti pravo ravnovesje med tremi dimenzijami. Haaški program tega ne izpolnjuje. Ukrepi, ki se izvajajo na območju svobode, varnosti in pravice morajo varovati vrednote svobode in pravice. EESO meni, da je zaščita temeljnih svoboščin in pravic zagotovljena z Evropsko konvencijo o človekovih pravicah ter da mora biti Listina EU o temeljnih pravicah podlaga za te politike.

2.3 EESO meni, da mora biti varnostna politika učinkovita, da mora varovati državljane v svobodni in odprti družbi v okviru pravice, v skladu s pravno državo. Dan, ko bo sprejeta zakonodaja v imenu boja proti terorizmu, z žrtvovanjem človekovih pravic za varnost, je dan, ko bomo teroristom podelili prvo zmago. Evropska civilna družba mora imeti pri tem kritično in aktivno vlogo.

2.4 EESO si prizadeva za razvoj državljanstva Evropske unije, aktivno državljanstvo Unije. Predlagamo bolj kakovostno, odprto, enakopravno in vključujoče državljanstvo, brez diskriminacije.

2.5 Nujno je, da Evropska unija na podlagi Ženevske konvencije oblikuje skupni azilni postopek in enotni status.

2.6 EU mora sestaviti skupno politiko priseljevanja z usklajenimi zakoni, ne le za preprečevanje nezakonitega priseljevanja in boja proti kriminalnim združbam, ki trgujejo z ljudmi, ampak tudi za sprejem zakonitih priseljencev s preglednimi in prožnimi pravnimi postopki.

2.7 Priseljencem in prosilcem za azil je treba zagotoviti pravično obravnavo v skladu s humanitarnim pravom, Listino EU o temeljnih pravicah in protidiskriminacijsko zakonodajo. Razviti je treba politike sprejema in integracije.

2.8 Haaški program mora krepiti svobodo, varnost in pravico ter utrjevati učinkovitost, legitimnost, medsebojno zaupanje, enakost in sorazmernost. Zato je treba uporabiti evropsko pravo in vse razpoložljive institucionalne instrumente.

2.9 Nujno se je treba odzvati na sedanjo pravosodno in institucionalno zapletenost teh politik. Obstojnost te zapletenosti na medvladni ravni (tretji steber) omejuje učinkovitost in področje uporabe metod Skupnosti. Osnutek Pogodbe za Ustavo Evrope ponuja učinkovit in koherenten odgovor na številne težave, ki se pojavljajo na področju sodelovanja pri vprašanjih svobode, varnosti in pravice.

2.10 Res da osnutek Pogodbe o Ustavi za Evropo določa pravno podlago za razvoj teh političnih področij, vendar pa tudi trenutna pogodba vsebuje ustrezne instrumente, ki jih je treba uporabiti.

2.11 Evropsko območje pravice je treba zgraditi na zaupanju in medsebojnem priznavanju sodb sodišč. Razen tega so potrebni novi pravni instrumenti.

2.12 Vse zakonodajne ukrepe v zvezi z varnostjo je treba natančno in redno oceniti, ter tudi demokratično spremljanje Evropskega parlamenta in Sodišča Evropskih skupnosti. Le tako se lahko vzpostavi pravo skupno območje svobode, varnosti in pravice.

2.13 Brez zadostnih sredstev ni mogoče doseči nobenega cilja iz haaškega programa in Akcijskega načrta Evropske komisije. Evropska komisija je predložila predloge za tri okvirne programe (april 2005); EESO o tem oblikuje mnenja (3).

3. Splošne pripombe

3.1 Po vključitvi pravosodja in notranjih zadev v komunitarni sistem z začetkom veljavnosti Amsterdamske pogodbe je Evropski svet v Tampereju (15. in 16. oktobra 1999) na področju teh politik sprejel prvi večletni program, t.i. program iz Tampereja.

3.2 Pet let pozneje je bil dosežen znaten napredek pri oblikovanju skupnega območja svobode, varnosti in pravice. Po mnenju Sveta„so bili položeni temelji za skupno politiko o azilu in priseljevanju, pripravljeno je bilo usklajevanje mejnih kontrol, izboljšano je bilo policijsko sodelovanje, pomembno so napredovale tudi priprave za pravosodno sodelovanje po načelu vzajemnega priznavanja sodnih odločb in sodb“ (4).

3.3 Vseeno najnovejše dveletno poročilo Evropske komisije ali „pregled napredka“, ki ocenjuje napredek, dosežen v prvi polovici leta 2004 (5), omenja, da je raven dosežene konvergence med različnimi področji politik manjša od pričakovane.

3.4 Pri sprejemanju skupnih politik in usklajenih standardov na področju svobode, varnosti in pravice se je treba zavedati, da obstajajo precejšnje ovire, kot so denimo različni pravni sistemi, politične usmerjenosti držav članic in včasih tudi različni nacionalni interesi. Izkušnje evropske integracije na drugih političnih področjih so pokazale, da se te ovire lahko premagajo z močno politično voljo držav članic in jasnim usmerjanjem Komisije.

3.5 EESO ugotavlja, da je bil v celoti dosežen premajhen napredek. Veliko posebnih ciljev, dogovorjenih v Tampereju, ni bilo doseženih in veliko sprejetih politik je bilo slabe kakovosti.

3.6 Haaški program ima zdaj težko nalogo utrjevanja in spodbujanja oblikovanja skupnega območja svobode, varnosti in pravice (6). To je obsežen in zapleten izziv.

3.7 V nasprotju s Programom iz Tampereja haaški program ne predlaga nobene inovativne politike. Preprosto področje uporabe programa temelji na potrebi po bolj učinkovitem izvajanju in ocenjevanju sedanjih politik v zvezi s svobodo, varnostjo in pravico.

3.8 Razen tega nima nobenih določb za instrumente, potrebne za uspešno premagovanje ovir, ki so znatno preprečile večjo konvergenco politik. EESO verjame, da bo zaradi preprostega haaškega programa nemogoče oblikovati stalen, visoko kakovosten, obsežen in učinkovit zakonodajni okvir, ki bi vzpostavil pravo ravnovesje med svobodo, varnostjo in pravico.

3.9 Te ovire še naprej izhajajo iz politik držav članic, ki jim primanjkuje učinkovitosti, solidarnosti, preglednosti, medsebojnega zaupanja, sorazmernosti in ravnovesja med svobodo, varnostjo in pravico.

3.10 EESO pozdravlja dejstvo, da je Evropska komisija zaščitila in upoštevala temeljne pravice in državljanstvo kot prvo od desetih prednostnih nalog za naslednjih pet let, določenih v akcijskem načrtu za razvoj območja svobode, varnosti in pravice.

3.11 Bolj vzpodbudno je dejstvo — in to je treba poudariti — da je bila ob sprejetju haaškega programa sprejeta odločitev za uporabo postopka soodločanja in kvalificirane večine za vse ukrepe iz naslova IV, kar omogoča odpravo najmanj ene od najpomembnejših ovir do danes. Vseeno obžalujemo, da je bilo zakonito priseljevanje izključeno iz teh ukrepov.

3.12 V posebnih usmeritvah haaški program zamenja vidike v zvezi z „varnostjo“ z vidiki v zvezi s „svobodo“. Politike, ki so neposredno povezane z varnostjo, imajo jasno prednost in posegajo v vidike v zvezi s svobodo in pravico. Takšen je na primer s pobudami, ki temeljijo na uvedbi biometričnih sistemov in novih tehnologij, medsebojnega delovanja podatkovnih baz, večjem nadzoru nad notranjimi in zunanjimi mejami in bolj učinkovitem boju proti nepravilnemu priseljevanju, kar je vse presenetljivo vključeno v naslov „Krepitev svobode“.

3.13 Pri krepitvi svobode, varnosti in pravice je treba nujno upoštevati pravilno ravnovesje med tremi dimenzijami, da ne bi zlorabili temeljnih vrednot (človekove pravice in državljanske svoboščine) in demokratičnih načel (pravna država), ki so skupne vsem državam članicam EU. Varnost ne sme biti pomembnejša od svobode. Nekateri politični predlogi zgolj ponavljajo napake iz preteklosti: žrtvovanje svobode na račun večje varnosti. Zgodovina je pokazala, da so odprte in svobodne družbe najuspešneje pri varovanju varnosti. Zaščita temeljnih človekovih pravic je osrednja vrednota, ki je danes skupna vsem Evropejcem. Dan, ko bomo sprejeli nesorazmerno zakonodajo v imenu boja proti terorizmu, žrtvovali človekove pravice za varnost, bo dan, ko bomo teroristom podelili njihovo prvo zmago. Moč za boj proti terorizmu črpamo prav iz vrednot svobode. Evropska politika mora učinkoviteje zagotavljati in varovati temeljne pravice in svoboščine.

3.14 Neravnovesje med politikami Skupnosti je razvidno tudi iz finančnih perspektiv; varnosti je namenjena večina proračuna (7).

3.15 Haaški program mora spodbujati, krepiti in utrjevati učinkovitost, legitimnost, medsebojno zaupanje, enakost in sorazmernost ter vzpostaviti pravo ravnovesje med svobodo, varnostjo in pravico. Bistvenega pomena je odpraviti trenutno pravosodno in institucionalno zapletenost ter nad varnostnimi ukrepi zagotoviti ustrezen demokratični nadzor Evropskega parlamenta in pravosodni nadzor Sodišča Evropskih skupnosti v Luksemburgu.

3.16 Spodbujanje in stroga zaščita svobode sta najbolj učinkovit način za sprejemanje izzivov Evropske unije v 21. stoletju, vključno z grožnjami terorizma.

3.17 Organizacije za človekove pravice in vse organizacije civilne družbe imajo pri razvoju politik, ki izhajajo iz haaškega programa, zelo pomembno vlogo..

3.18 EESO bo še naprej spodbujal politiko sodelovanja socialnih partnerjev in organizirane civilne družbe ter si prizadeval za razvoj ravnovesja v EU, kot ga predvideva haaški program, kajti svoboda, varnost in pravica so del skupnega interesa družbe, podjetij, socialnih partnerjev in nevladnih organizacij.

3.19 Obdobje negotovosti po referendumih v Franciji in na Nizozemskem pomeni nov izziv za oblikovanje politik o azilu in priseljevanju in za vsa druga vprašanja iz akcijskega načrta za izvajanje haaškega programa. Osnutek Pogodbe o Ustavi za Evropo vsebuje sicer novo pravno podlago za razvoj teh političnih področij, vendar zajema tudi instrumente, ki jih predvideva trenutno veljavna pogodba in ki jih je treba uporabiti.

4. Posebne ugotovitve o krepitvi svobode, varnosti in pravice

4.1 Krepitev svobode

4.1.1 Spoštovanje temeljnih pravic in državljanskih svoboščin je eden od stebrov evropskega združevanja in glavni cilj Unije. Za vzpostavitev skupnega območja svobode, varnosti in pravice je treba upoštevati celotno razsežnost svobode, ki med drugimi ključnimi elementi vključuje Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, Listino EU o temeljnih pravicah in Ženevsko konvencijo o statusu beguncev.

4.1.2 Haaški program navaja, da je Evropski svet pozdravil razširitev mandata Evropskega centra za spremljanje rasizma in ksenofobije na Agencijo za temeljne pravice, da se zaščitijo in spodbudijo temeljne pravice. Konec junija 2005 je Evropska komisija objavila predlog uredbe (8) o ustanovitvi agencije. Agencija bo imela ključno vlogo v okviru vprašanj svobode in bo institucije Skupnosti in države članice podpirala pri zagotavljanju spoštovanja temeljnih pravic v okviru oblikovanja in izvajanja politik Skupnosti. Razen tega bo imela agencija vlogo stične točke s civilno družbo.

4.1.3 Državljanstvo Unije

4.1.3.1 Za razvoj boljšega, aktivnejšega, odprtega, skupnega in enakopravnega evropskega državljanstva je treba odpraviti ovire za izvajanje pridobljenih pravic ter v nekaterih pogledih te pravice tudi razširiti.

4.1.3.2 Pri izvajanju določenih pravic, povezanih z evropskim državljanstvom, kot so denimo pravica do prostega gibanja v EU ali pravica do volilne pravice in do kandidiranja na lokalnih in evropskih volitvah se še zmeraj pojavljajo težave. Za njihovo odpravo je treba določiti ustrezne ukrepe. Razen tega se protidiskriminacijske direktive niso ustrezno prenesle v nekatere nacionalne zakonodaje.

4.1.3.3 Državljanom novih držav članic je treba nemudoma dodeliti vse pridobljene pravice do državljanstva Unije. Krivično je začasno omejiti njihove pravice, zato je treba te omejitve čim hitreje odpraviti. Te omejitve državljanom povzročajo številne težave pri zaposlovanju in socialne težave, njihova obravnava kot „drugorazrednih državljanov“ pa pomeni nesprejemljivo diskriminacijo.

4.1.3.4 EESO je predlagal (9) nova merila za dodelitev državljanstva Unije: državljanom tretjih držav, ki že dolgo živijo v EU in imajo v EU stalno bivališče, se dodeli državljanstvo. Državljanske pravice, še zlasti politične pravice v okviru lokalnih volitev, so bistvene za integracijo priseljencev.

4.1.3.5 Integracija priseljencev je ključnega pomena za socialno kohezijo v državah članicah. Sicer pa obstaja tveganje socialne izključenosti in odtujitve teh priseljencev in njihovih otrok ter vnukov, ki so rojeni in odraščajo v Evropski uniji.

4.1.4 Skupno azilno območje (10)

4.1.4.1 Evropska unija je določila nadaljnjih pet let za uresničitev cilja, ki je bil določen že pred petimi leti: vzpostaviti skupni azilni postopek in enotni status oseb, ki jim je bil dodeljen azil ali subsidiarna zaščita. Pet let deluje kot dovolj dolga doba za uresničitev tega cilja. Jasno pa je, da je pred sprejetjem ustreznih ukrepov še vedno treba premagati nekaj odpora. Sicer si moramo prizadevati za čim hitrejši napredek, vendar mora ta napredek temeljiti na določbah, ki so v skladu s temeljnimi pravicami glede azila. S sistemom kvalificirane večine v Svetu in soodločanjem Parlamenta bodo sprejeti pravni predpisi kvalitativno ocenjeni.

4.1.4.2 Akcijski načrt za leto 2007 predvideva oceno prenosa in izvajanja obstoječih instrumentov v zvezi z azilom. Ta ocena nedvomno postaja bistvena zaradi neskladij, ki se pojavljajo pri prenosu in izvajanju veljavnih direktiv (začasna zaščita; minimalni standardi za pogoje za sprejem; Dublin II itd.). Ocena se mora osredotočiti na cilj zagotavljanja izvajanja sedanjih instrumentov v skladu z obveznostmi iz mednarodnih konvencij o človekovih pravicah in Ženevske konvencije iz leta 1950.

4.1.4.3 EESO meni, da so novi predlagani instrumenti pozitiven korak k usklajevanju ravnanja v zvezi z azilom med državami članicami, razvoju dolgoročnega statusa bivanja za begunce, ocenjevanju izvajanja Evropskega sklada za begunce itd.

4.1.4.4 Vendar ne moremo pričakovati, da se bodo vloge za azil obravnavale izven EU. EESO se strinja, da mora EU spodbujati izboljšanje standardov humanitarne zaščite v tretjih državah, vendar mednarodno priznana pravica oseb, ki potrebujejo zaščito za vstop v EU, da vložijo svojo vlogo za azil, ne sme biti omejena ali ovirana.

4.1.5 Zakonito priseljevanje in postopki za dovolitev vstopa

4.1.5.1 Od zasedanja Evropskega sveta v Tampereju je minilo pet let, vendar cilj izvajanja skupne politike priseljevanja Evropske unije še ni bil uresničen. Kljub temu je mogoče zaznati napredek: Komisija je pripravila več političnih in zakonodajnih predlogov, Parlament je sprejel mnoge resolucije in pobude, vendar jih Svet ni ustrezno obravnaval. EESO je aktivno sodeloval s Komisijo in Parlamentom ter oblikoval več mnenj s ciljem prispevati k resnični skupni politiki in usklajeni zakonodaji.

4.1.5.2 Skupna politika priseljevanja Evropske unije mora biti koristna za: — ljudi, ki prihajajo v EU, da bi imeli možnosti in bili pravično obravnavani; — evropske države gostiteljice in — razvoj matičnih držav.

4.1.5.3 V prihodnjih letih bodo Evropejci potrebovali nove ekonomske priseljence, ki bodo prispevali k družbenemu in gospodarskemu razvoju (11). Demografske razmere kažejo, da lahko lizbonska strategija propade, če ne bomo spremenili politike priseljevanja. Potrebujemo aktivno politiko za sprejem visokokvalificiranih in nizkokvalificiranih delavcev. Vsaka država članica ima sicer svoje potrebe in značilnosti, vendar je vsem državam članicam skupno pomanjkanje političnih in zakonodajnih instrumentov, ki bi novim priseljencem omogočili zakonit vstop in ohranjali ravnotežje na trgu delovne sile.

4.1.5.4 Neverjetno je, da so nekatere vlade držav članic v Svetu Evropske unije dale veto na zakonodajne predloge Komisije in da se oprijemajo starih restriktivnih politik. Medtem pa se večata siva ekonomija in nezakonito zaposlovanje, ki sta pravi magnet za priseljence brez dokumentov. Ker nimamo skupne evropske zakonodaje, države članice sprejemajo novo zakonodajo z zelo različnimi političnimi težišči, ki so dodatna ovira pri usklajevanju. Ti različni politični pristopi in neskladja v zakonodajah pa ustvarjajo zmedo in negotovost državljanov.

4.1.5.5 Svet Evropske unije mora opustiti postopek sprejemanja odločitev s soglasjem in ga nadomestiti s postopkom kvalificirane večine in soodločanja s Parlamentom. Le tako se lahko oblikuje dobra zakonodaja. Do te spremembe pa mora priti čim hitreje in še pred obravnavo novih zakonodajnih predlogov. Pri sprejemanju zakonodaje pa si je treba prizadevati za visoko stopnjo usklajenosti. Evropska zakonodaja, ki uporablja minimalističen pristop in prenaša ključne vidike na nacionalno zakonodajo, bo še naprej povzročala težave, s katerimi se soočamo danes.

4.1.5.6 Za novo zakonodajo za dovolitev vstopa je bolje uporabiti splošni horizontalni zakonodajni okvir kot sektorsko zakonodajo (12). Predlog direktive o dovolitvi vstopa, ki ga je pripravila Komisija in podprl EESO z določenimi spremembami (13), ostaja dober zakonodajni predlog. Razen tega bi lahko oblikovali posebne predpise za sektorska vprašanja in posebne razmere. Odločitev Sveta Evropske unije za sektorski pristop, ki predvideva le sprejem visokokvalificiranih priseljencev, ne bi imela nikakršnih koristi za večji del priseljevanja in bi bila zato diskriminacijska. Ta možnost bi bila sicer bolj preprosta za Svet, vendar ne ustreza evropskim potrebam.

4.1.5.7 Osnutek Ustavne pogodbe določa omejitve skupne zakonodaje, vključno s pravico držav članic, da „določijo obseg sprejema“ priseljencev v svojo državo. Ta omejitev ne onemogoča doseganja visoke stopnje usklajenosti zakonodaje. Nasprotno, predstavlja spodbudo za uporabo preglednih postopkov pri upravljanju gospodarske migracije na nacionalni ravni. Pristojnost izdaje delovnih dovoljenj in dovoljenj za bivanje bo v rokah organov držav članic, ki bodo ravnale v okviru zakonodaje Skupnosti. Tako se bo lahko vsaka država članica v sodelovanju s socialnimi partnerji odločila, kakšne priseljence potrebuje: visokokvalificirane ali nizkokvalificirane, samo za industrijski sektor, kmetijstvo, gradbeništvo ali storitve ali za vse navedene sektorje.

4.1.5.8 Ker je ekonomsko priseljevanje odvisno od trgov delovne sile, morajo tudi socialni partnerji ustrezno sodelovati pri določitvi teh ukrepov in pri upravljanju z njimi.

4.1.5.9 Šele ko bo v Evropski uniji veljala skupna zakonodaja za dovolitev vstopa državljanom tretjih držav zaradi zaposlitve, se bo izboljšalo sodelovanje med vsemi državami članicami na področju upravljanja migracijskih tokov in preglednejših postopkov.

4.1.5.10 Postopki za dovolitev vstopa morajo temeljiti na dvojnem pristopu: preverjanju gospodarskih potreb in šestmesečnem do enoletnem začasnem dovoljenju za iskanje zaposlitve, ki bi ju vsaka država članica urejala v sodelovanju s socialnimi partnerji.

4.1.5.11 Ljudje, ki pridejo v Evropo, si zaslužijo pravično obravnavo. Zakonodaja Skupnosti za dovolitev vstopa mora vključevati pravice priseljencev. Zakonodaja za priseljevanje mora biti v skladu z mednarodnimi konvencijami o človekovih pravicah, standardi ILO in Listino EU o temeljnih pravicah. V skladu s protidiskriminacijskimi direktivami morajo imeti delavci migranti enake gospodarske, delavske in socialne pravice (vključno s socialno varnostjo) kot delavci Skupnosti.

4.1.5.12 Direktiva o dolgoročnem statusu bivanja za begunce zajema širši izbor pravic v zvezi z varnostjo statusa in mobilnosti v EU. EESO je predlagal, da se tem ljudem podelijo tudi državljanske pravice. Odbor je oblikoval mnenje na lastno pobudo, naslovljeno na Konvencijo, v katerem predlaga podelitev državljanstva EU državljanom tretjih držav s stalnim prebivališčem ali dolgoročnim statusom bivanja.

4.1.5.13 Nujno je treba okrepiti sodelovanje z matičnimi državami, ne le zaradi preprečevanja nezakonitega priseljevanja, ampak da bi priseljevanje lahko postalo dejavnik za gospodarski in družbeni razvoj teh držav. EESO se strinja z besedami generalnega sekretarja ZN Kofija Annana, ki je lani v Evropskem parlamentu predlagal, naj mednarodna skupnost pri obravnavi vprašanja priseljevanja uporabi večstranski pristop.

4.1.5.14 EESO je oblikoval mnenje na lastno pobudo (14), v katerem je predlagal, da države članice podpišejo Mednarodno konvencijo o zaščiti pravic vseh priseljenih delavcev in članov njihovih družin. To konvencijo je leta 1990 sprejela Generalna skupščina ZN, veljati je začela leta 2003, vendar je države članice EU še niso ratificirale.

4.1.5.15 Skupna politika priseljevanja, za katero si prizadeva EESO, presega zakonodajo za dovolitev vstopa. Treba je izvajati metodo koordinacije Skupnosti, da bi izboljšali: — boj proti sivi ekonomiji in nezakonitemu zaposlovanju; — mejno kontrolo in boj proti kriminalnim združbam, ki trgujejo z ljudmi; — politike vključevanja, na podlagi katerih je EESO oblikoval več predlogov.

4.1.5.16 Napačno je pričakovati, da bodo priseljeni delavci v Evropi ostali le začasno. Nekateri se bodo odločili za vrnitev v svojo državo, drugi pa se bodo v državi gostiteljici naselili za daljši čas ali celo za stalno. Leta 2002 je EESO organiziral konferenco s ciljem, da bi vključevanje postalo temeljni vidik nove evropske politike priseljevanja. Na konferenci so sodelovali številni strokovnjaki, socialni partnerji in največje nevladne organizacije 25 držav članic. Sklepi konference predlagajo, naj Evropska komisija oblikuje program vključevanja.

4.1.5.17 EESO pozdravlja predlog Evropske komisije za evropski okvir o vključevanju in vključitev ciljev vključevanja v haaški program. Prav tako podpira vključitev večjega dela proračuna za politike vključevanja v finančno perspektivo 2007–2013.

4.1.5.18 Integracija (15) je sicer dvosmeren proces med državo gostiteljico in priseljenci, vendar pa so politični in proračunski instrumenti v rokah vlad, lokalnih in regionalnih organov in Evropske unije.

4.1.5.19 Program integracije bi moral med drugim vključevati: — uvodni sprejem: informiranje in svetovanje, učenje jezika in navad; — vključevanje na trg delovne sile z enako obravnavo. Pri tem je bistvena vloga socialnih partnerjev, zato so bili evropski socialni partnerji pozvani, da to vprašanje vključijo v program socialnega dialoga; — nediskriminatoren dostop do izobraževanja; — vključevanje v mesta ob izogibanju osiromašenim, mestnim getom, ki spodbujajo segregacijo. Lokalni in regionalni organi morajo prevzeti nove politične obveznosti; — dostop do zdravstvenega varstva in drugih javnih storitev z enako obravnavo; — nova evropska družba je večkulturna; kulturna identiteta se ne sme uporabljati za namene segregacije ali ksenofobije.

4.1.5.20 Sprejete protidiskriminacijske direktive so odlični pravni instrumenti, vendar ne rešujejo vseh težav. Civilna družba mora sprejeti aktivne politike in nove obveznosti za spodbujanje družbe, ki podpira integracijo. EESO si bo še naprej prizadeval za dialog med organizacijami civilne družbe in v naslednjih mesecih oblikoval novo mnenje na lastno pobudo, ki bo spodbujalo nova prizadevanja lokalnih in regionalnih organov za integracijo.

4.1.6 Boj proti nezakonitemu priseljevanju

4.1.6.1 Haaški program v poglavju o mejni kontroli obravnava boj proti nezakonitemu priseljevanju. EESO podpira ustanovitev Agencije za upravljanje mej (16), srednjeročno oblikovanje evropskega sistema enot mejne policije in izboljšano koordinacijo nacionalnih mejnih organov. Slediti je treba dvema ciljema: večji učinkovitosti v boju proti kriminalnim mrežam, ki trgujejo z ljudmi, ter humanemu in pravičnemu ravnanju z ljudmi.

4.1.6.2 EESO popolnoma podpira instrumente Evropske unije za boj proti trgovanju in tihotapljenju z ljudmi, predvsem direktivo Sveta, ki določa pomoč pri nezakonitem priseljevanju (17), okvirni sklep o boju proti trgovanju in tihotapljenju ljudi (18) in direktivo o vprašanjih dovoljenja za bivanje pripadnike tretjih držav, ki sodelujejo s pravosodnimi organi (19). Čeprav EESO določene vidike navedenih instrumentov kritično obravnava, podpira njihov splošen pristop.

4.1.6.3 Vendar so za preprečevanje nezakonitega priseljevanja potrebni ukrepi na drugih področjih. Pomembno je, da so priseljencem na voljo zakoniti, pregledni in prožni postopki za dovolitev vstopa. Boriti se moramo tudi proti sivi ekonomiji in nezakonitemu zaposlovanju ter odstraniti izkoriščevalske delovne pogoje, ki so jim pogosto podvrženi mnogi nezakoniti priseljenci.

4.1.6.4 Za preprečevanje nezakonitega priseljevanja in boj proti trgovanju z ljudmi je prav tako treba izboljšati sodelovanje s sosednjimi in tranzitnimi državami.

4.2 Krepitev varnosti

4.2.1 Haaški program navaja, da je varnost Evropske unije in njenih držav članic vse pomembnejša, če upoštevamo teroristične napade v ZDA 11. septembra 2001 in Španiji 11. marca 2004. Program predlaga usklajeno ukrepanje proti skupnim čezmejnim težavam, zlasti na področju varnosti.

4.2.2 Evropska varnostna strategija z dne 12. decembra 2003 (20), ki določa vlogo in odgovornost EU v novem svetovnem varnostnem položaju, prepoznava terorizem kot eno največjih groženj tega stoletja. Strategija prav tako poudarja stalno povezavo med notranjimi in zunanjimi varnostnimi vidiki, ki jo v Evropi predstavljajo skupne zunanje meje in prost pretok oseb v EU brez notranjih meja.

4.2.3 Terorizem pomeni napad na temelje demokracije in pravno državo: državljanske človekove pravice in svoboščine — vključno s pravico do življenja. Skupno ukrepanje EU je nujno potrebno. Da se zagotovi popolno izvajanje pravic in svoboščin, mora Evropska unija zagotoviti visoko raven varnosti. V skladu s členom 29 PEU mora Unija „državljanom zagotoviti visoko stopnjo varnosti, v skladu s področjem svobode, varnosti in pravice“. Nobena država članica se ne more sama boriti proti pojavu „terorizma“. Evropsko sodelovanje pri boju proti kriminalu in čezmejnemu organiziranemu kriminalu mora biti okrepljeno z vzpostavitvijo skupne strategije.

4.2.4 Teroristični napadi julija 2005 v Londonu so še enkrat poudarili največje izzive našega časa: kako preprečiti terorizem in se učinkovito boriti proti njemu ter hkrati v celoti spoštovati osnovne pravice in svoboščine in krepiti demokracijo in pravno državo.

4.2.5 Svet Evropske unije je 13. julija 2005 na izredni seji sprejel Deklaracijo o odzivu EU na teroristične napade v Londonu, ki poudarja potrebo po hitrejšem izvajanju Akcijskega načrta EU v boju proti terorizmu, sprejetega 21. septembra 2001. Veliko zakonodajnih pobud, ki jih deklaracija predlaga, so Evropski parlament, nevladne organizacije in civilna družba kritično ocenili. Kritika izhaja iz dvomov glede združljivosti načel legitimnosti, sorazmernosti in učinkovitosti (21).

4.2.6 K neučinkovitosti skupne Evropske varnostne strategije prispeva več dejavnikov: neučinkovit sodni okvir, ki določa razvoj teh politik; izključitev Evropskega parlamenta in Evropskega sodišča; zapletenost korenin, vzrokov in načinov mednarodnega terorizma in organiziranega kriminala; pomanjkanje pripravljenosti prepoznavanja in preučevanja posebnosti s strani nekaterih držav članic; odsotnost skupne evropske/mednarodne opredelitve terorizma; pomanjkanje vzajemnega zaupanja med organi kazenskega pregona in sodnimi organi držav članic.

4.2.7 Napačno je izvajati varnostno politiko, ki ni v ustreznem ravnotežju s spoštovanjem človekovih pravic. Takšen način lahko kvečjemu zmanjšuje učinkovitost boja proti terorizmu.

4.2.8 Ena najšibkejših točk evropskega sodelovanja na področju varnosti je dejstvo, da te politike ostajajo zunaj okvira Skupnosti in se večinoma izvajajo z medvladnimi metodami (tretji steber EU). Vloga Evropske unije je pri tem omejena. To je povzročilo že več negativnih posledic, kot so denimo pomanjkanje učinkovitosti (v glavnem zaradi uporabe pravila soglasnosti pri sprejemanju odločitev) in preglednosti v postopku odločanja ter izključitev udeležbe Evropskega parlamenta in Sodišča. Pristojnost Evropskega sodišča v okviru tretjega stebra bi države članice morale upoštevati z ustrezno deklaracijo (22).

4.2.9 Jasen primer dejstva, da se razsežnosti „svobode, varnosti in pravice“ še naprej razvijajo po povsem vladnih virih, je Pogodba iz Prüma (Schengen III) z dne 27. maja 2005 o pospeševanju čezmejnega sodelovanja in boja proti terorizmu, čezmejnemu kriminalu in nezakonitemu preseljevanju. O pogodbi se je pogajalo in jo sprejelo izključno sedem držav članic (23). Postopek odločanja ni bil pregleden kljub pomembnosti naslovljenih politik in tem (24).

4.2.10 Izključno medvladno sodelovanje je oslabilo evropski projekt in celotno območje svobode, varnosti in pravice, ki pelje k „manj Evrope“. V teh politikah je treba z uporabo metode Skupnosti in ustreznih institucionalnih okvirov spodbujati in zagotoviti „več Evrope“. Ureditve Skupnosti omogočajo bolj celovit, učinkovit, razumljiv in usklajen pristop ter sistem, s katerim lahko sprejmemo izzive današnjega časa.

4.2.11 Vključevanje Evropskega parlamenta v postopek odločanja in dodelitev pristojnosti v zvezi s tema politikama Evropskemu sodišču sta nujna za spoštovanje demokratičnih vrednot in pravne države. Obstaja potreba po parlamentarnem in sodnem nadzorovanju vseh zakonodajnih dejanj, povezanih z varnostjo, sprejetih in predlaganih v okviru tretjega stebra EU, in tudi dejavnosti evropskih agencij (Europol, Eurojust, Evropska policijska akademija — CEPOL, Delovna skupina policijskih nadzornikov EU, Evropska agencija za meje itd.).

4.2.12 Varnost je osrednja tema haaškega programa in je glavni strateški cilj za naslednjih pet let za področje svobode, varnosti in pravice. V del progama o svobodi in pravici je vključena tudi varnost. Zato je napačno, če naslov „Krepitev svobode“ vključuje: boj proti nezakonitemu priseljevanju, biometrične in informacijske sisteme (razvoj in sinergija zbirk podatkov), politiko vračanja in ponovnega sprejemanja, izboljšan mejni nadzor, vizumsko politiko itd.

4.2.13 Razen tega haaški program na prvo mesto postavlja potrebo po bolj učinkovitem in ustreznejšem izvajanju in ocenjevanju ukrepov, ki se že izvajajo v zvezi s svobodo, varnostjo in pravico (25). Pred oblikovanjem in spodbujanjem politike v zvezi s temi tremi področji je treba izvesti študijo o učinkovitosti, sorazmernosti in zakonitosti teh zadev, kajti potrebujemo zelo kakovostno zakonodajo.

4.2.14 Nujen je jasen in usklajen zakonodajni okvir za popolno zaščito osebnih podatkov ter za spremljanje pravnega in parlamentarnega delovanja. Predlog Evropske komisije, ki njenim oddelkom dovoljuje sistematično, redno in temeljito preverjanje (s presojo vpliva) usklajenosti zakonodaje z Listino EU o temeljnih pravicah, je zato zelo pozitiven (26). Vseeno mora biti ta študija izvedena za zadnjo različico ukrepov, ki jih sprejme Svet. Usklajenost med spoštovanjem pravice do zasebnosti, zaščite podatkov (svobode) — člen 8 Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin in Direktiva 95/46/EC (27) — in varnosti pri razdeljevanju podatkov med policijskimi organi in ostalimi varnostnimi organi je treba spoštovati na vseh ravneh postopka odločanja in praktičnega izvajanja.

4.2.15 Razširiti pristojnosti Agencije Evropske unije na temeljne pravice tako, da je vključen tudi tretji steber EU (naslov VI PEU), je ključni element pri vzdrževanju ustreznega ravnovesja med svobodo, varnostjo in pravico v politikah, ki jih razvija Unija (28).

4.2.16 Haaški program veliko pomembnost namenja ukrepom v zvezi s terorizmom, ki so zlasti usmerjeni h krepitvi izmenjave podatkov o grožnjah notranji in zunanji varnosti, med obveščevalnimi in varnostnimi službami držav članic; boj proti financiranju terorizma; strateška analiza terorističnih groženj s strani obveščevalnih in varnostnih služb ter Europola; zaščita kritične infrastrukture in obvladovanje posledic.

4.2.17 Eden od inovativnejših predlogov v haaškem programu, v poglavju „Krepitev varnosti“, je načelo razpoložljivosti podatkov. To načelo označuje nov pristop k izboljšanju čezmejne izmenjave podatkov kazenskega pregona v EU, ki temelji na tem, da lahko policist ene države članice od druge države članice dobi vse podatke, ki jih potrebuje za izvajanje preiskav (29). Dejanska vsebina, vpliv, obseg in pogoji uporabe tega revolucionarnega načela še niso jasni. Za njegovo delovanje bo potrebno veliko zaupanja med organi pregona zadevnih držav članic. Pomanjkanje zaupanja je ena od največjih ovir pri evropskem sodelovanju. Treba je okrepiti sodelovanje med agencijami, institucijami in akterji EU, ki obravnavajo teme varnosti, svobode in pravice. Razen tega je treba zagotoviti sodno nadzorovanje dejavnosti, ki izhaja iz načela razpoložljivosti. EESO podpira predlog Evropske komisije o varstvu osebnih podatkov, ki se obravnavajo v okviru policijskega sodelovanja in sodelovanja sodstva v kazenskih zadevah (30).

4.2.18 EESO poziva, da evropske agencije na ustrezen način sodelujejo na področju svobode, varnosti in pravice. Haaški program zahteva tesnejše praktično sodelovanje in usklajevanje na nacionalni ravni med organi pregona, pravnimi in carinskimi oblastmi ter med njimi in Europolom. Države članice morajo spodbuditi Europol kot evropsko agencijo in mu omogočiti odločujočo vlogo, skupaj z Eurojustom, v boju proti organiziranemu kriminalu in terorizmu. Nesprejemljivo je, da protokolov, ki spreminjajo Konvencijo o Europolu, še vedno niso ratificirale vse države članice. To je predvsem nujno potrebno, če Europol kot temeljni kamen sodelovanja med organi pregona prejema podporo in sredstva, ki jih potrebuje za učinkovito delovanje. Pred ponovno opredelitvijo Europolove pristojnosti morajo biti države članice prepričane o njegovih koristih in potrebi po popolnem sodelovanju z njim. Razen tega program navaja, da bo od 1. januarja 2006 Europol nadomestil letno poročilo o položaju kriminala v EU z „oceno groženj“ o resnih oblikah organiziranega kriminala. To povečanje praktične ustreznosti vloge, ki jo ima Europol, mora spremljati razumljivo demokratično ocenjevanje njegovih dejavnosti. Evropski parlament in nacionalni parlamenti morajo imeti skupaj z Evropskih sodiščem osrednjo vlogo v demokratičnem nadzoru in sodnem spremljanju dejavnosti.

4.2.19 Druga vrsta težav, ki jim je v okviru političnega programa treba nameniti prednost, so težave, povezane z biometrijo in informacijskimi sistemi. Neskladnost večine teh ukrepov z načeli legitimnosti, sorazmernosti in učinkovitosti so poleg odbora Evropskega parlamenta za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve (31) redno kritizirale tudi organizacije za človekove pravice. Pomanjkanje ustreznega varovanja in učinkovitih sredstev pravnega varstva krepi te argumente. Kljub kritikam instrumentov je Deklaracija o odzivu EU na teroristične napade v Londonu, sprejeta na izredni seji 13. julija 2005, poudarila potrebo po njihovem takojšnjem sprejetju (32).

4.2.20 Haaški program za prednostno nalogo določa ureditev za ocenjevanje obstoječih politik. Pred sprejetjem teh pobud je treba izvesti podrobno neodvisno študijo o njihovi učinkovitosti, dodani vrednosti in legitimnosti (usklajenost s človekovimi pravicami in svoboščinami). Boj proti terorizmu ni opravičilo za ustvarjanje politike, ki bi lahko povzročila nepopravljivo škodo varovanju svobode in demokracije ter posledično ustvarila več nevarnosti za vse.

4.2.21 V zvezi z ukrepi proti financiranju terorizma in pranju denarja kriminalnih organizacij je potreben bolj usmerjen pristop in prenos zakonodajnih aktov, ki omogočajo bolj učinkovito spremljanje sumljivih finančnih tokov, ki bi lahko financirali kriminalne dejavnosti, še zlasti kot del pranja denarja (33).

4.2.22 Evropska komisija je pred kratkim predlagala kodeks dobrega vodenja za preprečevanje uporabe nevladnih organizacij pri financiranju kriminalnih organizacij. EESO pozdravlja uvedbo postopka posvetovanja Komisije s civilno družbo in nevladnimi organizacijami o tej temi in je zaskrbljen zaradi povezav med nevladnimi organizacijami in terorizmom, ki jih je navedla Komisija, ker to povzroča zmedo in nepravične predsodke. Nevladne organizacije in organizirana civilna družba imajo osrednjo vlogo v boju proti terorizmu in organiziranemu kriminalu (34).

4.2.23 V skladu z Evropsko varnostno strategijo in kot njen bistven dodatek ter v skladu s prednostjo, dodeljeno razvoju usklajene zunanje razsežnosti varnostne politike, določa haaški program razvoj celostnih in usklajenih sporazumov za krizno upravljanje za krize s čezmejnimi vplivi, ki naj se izvede do 1. julija 2006. Ti sporazumi morajo vključevati oceno zmogljivosti držav članic, kopičenje zalog, usposabljanje, skupne vaje in operativne načrte za civilno krizno upravljanje. Do konca leta 2005 bo Evropska komisija predložila sklep, ki bo vzpostavil varen splošni sistem hitrega obveščanja (ARGUS), in krizni center, ki bo usklajeval obstoječe sisteme obveščanja, ter predlog, ki bo vzpostavil informacijsko mrežo Evropske unije za opozorila o kritični infrastrukturi.

4.2.24 EESO verjame, da EU potrebuje nov, učinkovit, legitimen in sorazmeren pristop k Skupni varnostni strategiji. Različne oblike terorizma zahtevajo različne rešitve in instrumente, prilagojene naravi zločina.

4.2.25 Razen tega moramo preučiti več izvorov nasilnega radikalizma ranljivih skupin in metod rekrutiranja za teroristične dejavnosti, da bi preprečili njihovo širjenje. To mora potekati skupaj s spodbujanjem in politično zavezanostjo odprtega dialoga med religijo in kulturo, bojem proti nestrpnosti, ksenofobiji in nasilnemu ekstremizmu.

4.2.26 Komisija mora preučiti možnost vključevanja terorizma v tiste zločine, ki spadajo pod pristojnost Mednarodnega kazenskega sodišča.

4.3 Povečane pristojnosti pravosodja

4.3.1 V skladu s filozofijo, predstavljeno v zaključkih zasedanja Evropskega sveta v Tampereju leta 1999, daje haaški program prednost ustvarjanju skupnega evropskega območja pravice, ki temelji na načelu medsebojnega priznavanja sodnih odločb in dostopa do pravnega varstva.

4.3.2 Na mnogih območjih (35) je postalo jasno, da je razvoj medsebojnega zaupanja med različnimi sodnimi organi in sistemi nujno potreben. To je eden od večjih predpogojev za daljnosežnejšo pravosodno sodelovanje v kazenskih in civilnih zadevah. Sodni organi in vsi organi, vključeni v sodne postopke, morajo upoštevati odločitve organov drugih držav članic. Niti sodna pristojnost in kakovost niti pravica do pravičnega sojenja ne smeta biti vprašljiva. Pomanjkanje zaupanja, razlike med pravnimi sistemi posameznih držav članic v kazenskem in civilnem pravu ter pomanjkanje obširnega in vzajemnega poznavanja teh sistemov pa še naprej predstavljajo oviro razvoju čezmejnega pristopa v teh politikah ter krepitvi pravosodnega sodelovanja na evropski ravni.

4.3.3 Haaški program predlaga oblikovanje „evropske pravosodne kulture“ na podlagi pripadajočih različnosti nacionalnih pravnih sistemov in navad. Ob tem program poziva k dodatnim prizadevanjem za omogočanje lažjega dostopa do pravice in sodnega sodelovanja. Razen tega mora medsebojno zaupanje (36) temeljiti na zagotovljenem dostopu do pravosodnega sistema visoke kakovosti (37) za vse evropske državljane.

4.3.4 Haaški program je na splošno manj ambiciozen kot večletni programa iz Tampereja. Namesto ponudbe številnih novih ukrepov in pravnih predlogov imata prednost oblikovanje sistema objektivnega in nepristranskega ocenjevanja ter izvajanje sedanjih ukrepov na področju pravosodja, ob upoštevanju neodvisnosti sodstva.

4.3.5 Razen pomanjkanja medsebojnega zaupanja med pravosodnimi organi držav članic je druga najpomembnejša ovira za sodno sodelovanje v kazenskih zadevah to, da spada pod tretji steber EU in zato ni v pristojnosti Skupnosti (postopek Skupnosti). Zato je vloga EU nekoliko omejena. To je povzročilo več negativnih posledic, kot so pomanjkanje učinkovitosti in preglednosti ter izključitev Evropskega parlamenta iz zakonodajnega postopka. Razen tega Evropsko sodišče nima celotne pristojnosti. V skladu s tretjim stebrom morajo države članice sprejeti pristojnost Sodišča za izdajo sklepa o razlagi in veljavnosti razvitih politik prek izjave v ta namen.

4.3.6 Ob upoštevanju sodnega sodelovanja v kazenskih zadevah so prednost očitno dobili ukrepi, namenjeni krepitvi tega načela (varnost) na račun kakršnekoli zaščite najmanjših postopkovnih pravic na evropski ravni (svoboda). Dober primer tega neravnovesja med svobodo in varnostjo je evropski priporni nalog, ki je na področju kazenskega prava prvi korak k razvoju načela medsebojnega priznavanja sodnih odločb (38). Kljub neposrednemu vplivu „evropskega naloga“ tri leta po njegovem sprejetju še vedno ni vzporednega zakonodajnega okvira za zaščito postopkovnih pravic osumljencev in obtožencev v kazenskih postopkih v EU.

4.3.7 Glede na obstoj te zakonodajne vrzeli je Evropska komisija aprila 2004 predložila predlog okvirnega sklepa Sveta o določenih procesnih pravicah pri kazenskih postopkih na celotnem območju Evropske unije (2004/328). Sklep predpisuje skupne minimalne standarde v zvezi s pravicami, ki se uporabljajo v vseh postopkih v EU, za ugotovitev krivde ali nedolžnosti osebe, osumljene storitve kaznivega dejanja, ali za odločitev o izidu po priznanju krivde, ob upoštevanju kazenske obtožbe. To vključuje tudi pritožbe, ki izhajajo iz teh postopkov (39). Čeprav se lahko pojavijo kritike v zvezi z omejitvami, ki jih uvaja sklep o procesnih pravicah, bo njegovo sprejetje okrepilo medsebojno zaupanje in zaščito temeljnih pravic državljanov, vključno s pravico do pravičnega sojenja. Ovire pri doseganju političnega sporazuma znotraj Sveta so nedvomno ogromne. Nesprejemljivo je, da se predstavniki držav članic o tej pobudi niso dogovorili (40). Vseeno je treba posebej upoštevati, da nujna potreba za dosego sporazuma ni opravičilo za nadaljnje zmanjšanje ravni zaščite osumljencev in obtožencev v sodnih postopkih kazenskih zadev, kot del sklopa pravic, določenih v predlogu.

4.3.8 Evropski priporni nalog je prav tako dober primer za pomanjkanje medsebojnega zaupanja v EU in pravno zapletenost pri sodelovanju v kazenskih in civilnih zadevah. Medtem ko je bil okvirni sklep izpostavljen težavnemu postopku prenosa v večino držav članic, so akte o evropskem nalogu za prenos v nacionalno zakonodajo spodbijali na ustavnih sodiščih v Nemčiji in na Poljskem zaradi domnevne neusklajenosti z njihovimi ustavnimi določbami. Ustavno sodišče Zvezne republike Nemčije (Bundesverfassungsgericht) je v sodbi z dne 18. julija 2005 (41) končno razglasilo, da je zakon, ki prenaša evropski nalog v nemški pravni sistem, ničen, ker krši nemška ustavna jamstva, saj nima možnosti izpodbijanja sodne odločitve, ki zagotavlja izročitev.

4.3.9 Predlog Evropske komisije za okvirni sklep Sveta o evropskem dokaznem nalogu je tudi del zapletene sestavljanke, ki predstavlja sistem za sodno sodelovanje v EU (42). Cilj tega sklepa bi bil nadomestiti sedanje dogovore o medsebojni pomoči z načelom medsebojnega priznavanja. Pobuda določa možnost izdaje „evropskega naloga“ za pridobitev predmetov, dokumentov in podatkov za namene postopkov v kazenskopravnih primerih. Predlog je bil odkrito kritiziran in označen kot prenagljen zaradi pomanjkanja vzporednega zakonodajnega okvira, ki bi omogočal učinkovito pravno zaščito temeljnih pravic.

4.3.10 Premajhna prizadevnost haaškega programa, v zvezi z dimenzijo pravice, se lahko izboljša s priznanjem splošne pristojnosti Evropskega sodišča nad temi političnimi področji, ki predstavljajo za države članice tako občutljiva vprašanja. Evropsko sodišče je na splošno zavzelo inovativno in proaktivno stališče o razlagi in razvoju evropskih politik. Zlasti v zvezi z organi kazenskega pregona in sodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah moramo poudariti eno od najnovejših in pomembnejših sodb Sodišča — primer Pupino C-105/03, 16. junija 2005 (43).

4.3.11 V zvezi s sodnim sodelovanjem v civilnih zadevah haaški program ponovno navaja pomen meja med državami, da ne bi več predstavljale ovire pri reševanju zadev na področju civilnega prava ali izvajanju sodnih postopkov in izvrševanju odločb v civilnih zadevah. Nujno je treba odpraviti pravne in sodne ovire v sporu v civilnih in družinskih zadevah s čezmejnimi posledicami, da bi zagotovili zaščito in izvajanje državljanskih pravic. Program spodbuja nadaljevanje dela o navzkrižju zakonov glede nepogodbenih obveznosti (Rim II) in pogodbenih obveznosti (Rim I), Evropskega plačilnega naloga in instrumentov za alternativno reševanje sporov ter za reševanje sporov, povezanih z malimi zahtevki.

4.3.12 Spodbujanje in krepitev sodelovanja z medsebojnim priznavanjem procesnih pravic ter družinskega in dednega prava je tudi ena od prednostnih nalog za naslednjih pet let. To je vendarle območje, kjer raznolikost pravnih tradicij in kultur ovira dejanski in pravi napredek k skupnemu območju pravice. Zato je še zlasti pomembno podrobno preučiti različne ukrepe, ki bi spodbujali medsebojno zaupanje in zamisel o skupni pravni kulturi v EU (44).

4.3.13 Haaški program navaja, da „učinkovit boj proti čezmejnemu organiziranemu kriminalu in drugim težjim kaznivim dejanjem ter terorizmu zahteva sodelovanje in povezovanje preiskav in, če je to mogoče, intenzivne pregone s strani Eurojusta v sodelovanju z Europolom“. Svet mora sprejeti Evropski zakon o Eurojustu, ob upoštevanju vseh nalog, ki so mu zaupane. Odnos (sodelovanje) med Eurojustom in Europolom je treba prav tako pojasniti.

Bruselj, 15. december 2005 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) Haaški program: krepitev svobode, varnosti in pravice v Evropski uniji, Svet, UL C 53, 3.3.2005.

(2) Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu: Haaški program: Deset prednostnih nalog za naslednjih pet let – Partnerstvo za evropsko prenovo na področju svobode, varnosti in pravice. KOM (2005) 184 končno, Bruselj, 10.5.2005.

(3) Glej mnenja SOC/210, 211 in 212 (poročevalci: ga. King, ga. Le Nouail Marlière in g. Cabra de Luna).

(4) Haaški program: op.cit. Uvod.

(5) Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu – Območje svobode, varnosti in pravice: ocena programa Tampere in prihodnje usmeritve KOM(2004) 401 končno, Bruselj, 2.6.2004.

(6) Danska, Irska in Velika Britanija so se dogovorile o posebnih protokolih k Amsterdamski pogodbi, ki bi jim omogočili zavrnitev sprejetih politik iz naslova IV Pogodbe ES.

(7) Glej mnenja SOC/210-211-212 (poročevalci: ga. King, ga. Le Nouail Marlière, g. Cabra de Luna).

(8) Glej Sporočilo Komisije KOM(2005) 280 končno, na podlagi katerega EESO oblikuje mnenje (SOC/216).

(9) Glej mnenje o Dostopu do državljanstva Evropske unije, v UL C 208, 3.9.2003 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(10) Glej mnenja EESO o azilu (ki so nastala po zasedanju v Tampereju).

(11) Glej mnenje o sporočilu Komisije o migraciji, vključevanju in zaposlovanju (KOM(2003) 336) v UL C 80 z dne 30.3.2004 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(12) Glej mnenje o Zeleni knjigi o pristopu EU do urejanja ekonomske migracije (KOM(2004) 811 končno), UL C 286 z dne 17. 11. 2005 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(13) Glej mnenje EESO o Direktivi o pogojih vstopa in prebivanju (KOM(2001) 386 končno, UL C 80 z dne 3.4.2002 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(14) Glej mnenje EESO o Mednarodni konvenciji o priseljencih, UL C 302 z dne 7.12.2004 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(15) Glej mnenja o priseljevanju, vključevanju in vlogi organizirane civilne družbe v UL C 125 z dne 27.5.2002 (poročevalec: g. Pariza Castaños) in o priseljevanju, vključevanju in zaposlovanju v UL C 80 z dne 30.3.2004 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(16) Glej mnenje o Agenciji v UL C 108 z dne 30.4.2004 (poročevalec: g. Pariza Castaños).

(17) Direktiva Sveta 2002/90/ES z dne 28. novembra 2002.

(18) Okvirni sklep Sveta z dne 19. julija 2002.

(19) Direktiva 2004/81/ES z dne 29. aprila 2004.

(20) Glej Varna Evropa v boljšem svetu: Evropska varnostna strategija, Bruselj, 1. december 2003, Javier Solana, visoki predstavnik EU za skupno zunanjo in varnostno politiko

(21) Med drugim predlog o zadržanju obdelanih podatkov v zvezi z dobavo javnih elektronskih komunikacijskih storitev, preiskovanjem in preganjanjem kaznivih dejanj 2004/8958 z dne 28. aprila 2004.

(22) Glej člen 35 PEU. Do tega datuma je naslednjih 14 držav članic sprejelo pristojnost Evropskega sodišča za zadeve, povezane s tretjim stebrom EU: Nemčija, Avstrija, Belgija, Grčija, Luksemburg, Nizozemska, Švedska, Finska, Španija, Portugalska, Italija, Francija, Češka in Madžarska.

(23) Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Luksemburg, Nizozemska in Avstrija

(24) Med drugim: ukrepi za preprečevanje terorističnih napadov, zbirke DNA, namestitev zračnih šerifov, čezmejno sodelovanje v povezavi z večjimi dogodki, krizami, katastrofami in težjimi nesrečami ter pomoč pri vračanju nezakonitih priseljencev.

(25) Odločba Sveta o ustanovitvi Evropske pravosodne mreže v civilnih in gospodarskih zadevah 2001/470/ES, 28. maj 2001, UL L 174, 27.6.2001.

(26) Sporočilo Komisije Spoštovanje Listine o temeljnih pravicah v zakonodajnih predlogih Komisije – Metodologija za sistematičen in strog nadzor, KOM(2005) 172 končno z dne 27.4.2005.

(27) Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov, UL L 281 z dne 23. oktobra 1995.

(28) Predlog sklepa Sveta o pooblastitvi Agencije Evropske unije za temeljne pravice za izvajanje dejavnosti na področjih iz naslova VI Pogodbe o Evropski uniji (KOM(2005) 280 končno z dne 30. 6.2005, 2005/0125 (CNS)).

(29) Evropska komisija bo do 12. oktobra 2005 predložila predlog za okvirni sklep Sveta o izmenjavi informacijah ob upoštevanju načela o razpoložljivosti (KOM (2005) 490 končno z dne 12.10.2005).

(30) Predlog za okvirni sklep Sveta o varstvu osebnih podatkov, ki se obravnavajo v okviru policijskega sodelovanja in sodelovanja sodstva v kazenskih zadevah (KOM (2005) 475 končno z dne 4.10.2005)

(31) Osnutek poročila o pobudi Francoske republike, Irske, Kraljevine Švedske ter Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske za okvirni sklep Sveta o hrambi obdelanih in shranjenih podatkov v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali podatkov o javnih komunikacijskih omrežjih za preprečevanje, preiskovanje, odkrivanje in pregon kriminala in kaznivih dejanj, vključno s terorizmom (8958/2004 – C6-0198/2004 – 2004/0813(CNS)). Odbor za državljanske svoboščine, pravosodje in notranje zadeve, poročevalec: Alexander Nuno Alvaro, 31.5.2005.

(32) Ti predlogi, ki sestavljajo razvoj Schengenskega pravnega reda, vključujejo: izboljšanje medsebojnega delovanja in sinergije med zbirkami podatkov, ustvarjenih za drugo generacijo Schengenskega informacijskega sistema (SIS II), vizumskega informacijskega sistema (VIS) in Uredbe EURODAC; vključevanje biometričnih identifikatorjev v potovalne dokumente, vizume, dovoljenja za bivanje in informacijske sisteme; zadrževanje podatkov, obdelanih v povezavi z dobavo javnih elektronskih komunikacijskih storitev, preiskovanjem in preganjanjem terorističnih dejanj; uporaba podatkov o letalskih potnikih (PNR) za varnost letalstva v ZDA, Kanadi in Avstraliji; skupna posvetovalna zbirka DNA in prstnih odtisov ipd.

(33) Mnenje EESO o predlogu direktive o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja, vključno z namenom financiranja terorizma (KOM (2004) 448), UL C 267 z dne 27.10.2005 (poročevalec: g. Simpson).

(34) Glej mnenje strokovne skupine za zaposlovanje, socialne zadeve in državljanstvo v zvezi s Predlogom Sveta o vzpostavitvi posebnega programa za preprečevanje, pripravljenost in upravljanje posledic terorizma za obdobje 2007–2013. Splošni program za varnost in varovanje svoboščin SOC (212), poročevalec, Bruselj, 14. december 2005.

(35) Glej Uredbo Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, 19.10.1992, str. 1–50).

(36) Haaški program, op.cit. 1, odstavek 3(2). Krepitev medsebojnega zaupanja.

(37) V akcijskem načrtu za izvajanje programa Evropska komisija navaja, da „mora Unija predvideti ne samo pravila o sodni pristojnosti, priznavanju in o koliziji zakonov, temveč tudi ukrepe, ki gradijo medsebojno zaupanje med državami članicami in ustvarjajo minimalne postopkovne standarde ter zagotavljajo visoke standarde kakovosti pravosodnih sistemov, predvsem kar zadeva pravičnost in spoštovanje pravice do obrambe“.

(38) Okvirni sklep Sveta z dne 13. junija 2002 o Evropskem pripornem nalogu in postopkih predaje med državami članicami, 2002/584/JHA, UL L 190, 18.7.2002, str. 1.

(39) Predlog okvirnega sklepa Sveta o določenih procesnih pravicah pri kazenskih postopkih na celotnem območju Evropske unije (KOM(2004) 328 končno, 28.4.2004.

(40) Predlog vključuje naslednje pravice: pravico do pravnega svetovanja, pravico do brezplačnega tolmačenja in prevoda, pravico do posebne obravnave za osebe, ki niso sposobne razumeti ali spremljati postopkov, pravico do komuniciranja s konzularnimi predstavništvi v primeru tujih osumljencev in dolžnost obveščanja osumljencev o pravicah (s pisnim „Obvestilom o pravicah“), členi 2–16 Predloga.

(41) Sodba z dne 18. julija 2005, 2 BvR 2236/04, Bundesverfassungsgericht.

(42) Predlog Okvirnega sklepa Sveta o Evropskem dokaznem nalogu za pridobitev predmetov, dokumentov in podatkov za namene postopkov v kazenskopravnih primerih KOM/2003/0688 končno, 14. november 2003, CNS 2003/0270.

(43) Sklicevanje na predhodno odločanje v zvezi z razlago več členov Okvirnega sklepa 2001/220/JHA z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku. Sodba je bila predstavljena v smislu kazenskih postopkov proti ge. Pupino, vzgojiteljici v vrtcu v Italiji, obdolženi za povzročitev poškodb otrok mlajših od pet let. Primer Pupino je revolucionarni korak pri oblikovanju območja svobode, varnosti in pravice, ker je prvič, da je Evropsko sodišče odkrito priznalo neposreden vpliv Okvirnega sklepa in da zavezujoča narava tega sklepa obvezuje nacionalna sodišča, da razlagajo nacionalno zakonodajo v skladu z zakonodajo Skupnosti. Razen tega je Sodišče izjavilo, da „bi bilo za Unijo težko izvajati naloge učinkovito, če načelo zanesljivega sodelovanja, ki zahteva še zlasti od držav članic, da sprejmejo ustrezne ukrepe, splošne ali posebne, za zagotovitev izpolnjevanja obveznosti iz zakonodaje Evropske unije, ne bi bilo zavezujoče na področju policije in sodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, kar v celoti temelji na sodelovanju med državami članicami“. Razmerje (in združljivost) med to sodbo Evropskega sodišča in sodbo nemškega Ustavnega sodišča, ki razveljavlja zakonodajo za prenos evropskega pripornega naloga, je odprto za razlago.

(44) Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o Predlogu odločbe Sveta, ki vzpostavlja Evropsko pravosodno mrežo v civilnih in gospodarskih zadevah (UL C 139 z dne 11. maja 2001) in Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o pobudi Zvezne republike Nemčije za sprejetje Uredbe Sveta o sodelovanju med sodišči držav članic pri pridobivanju dokazov v civilnih ali gospodarskih zadevah (UL C 139 z dne 11. maja 2001).