•da posredujejo statistične podatke o kazenskih postopkih za kazniva dejanja iz členov 3, 4 in 5 in njihovih izidih (člen 18(2)).

•da (i) določijo zastaralni rok, v katerem je v zvezi s kaznivimi dejanji iz členov 3, 4 in 5 po njihovi storitvi na voljo dovolj časa, da se navedena kazniva dejanja učinkovito obravnavajo, vključno z minimalnim zastaralnim rokom za kazniva dejanja, ki se kaznujejo z najvišjo predpisano sankcijo najmanj štirih let zapora, ter (ii) sprejmejo potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo izvršitev sankcij (člen 12) in

•da (i) vzpostavijo svojo pristojnost glede kaznivih dejanj iz členov 3, 4 in 5, če je bilo kaznivo dejanje v celoti ali delno storjeno na njihovem ozemlju, če je storilec njihov državljan in če za storilca ob storitvi kaznivega dejanja veljajo Kadrovski predpisi, ter (ii) opustijo izvajanje pristojnosti za kazniva dejanja na področju zaščite finančnih interesov, ki so jih njihovi državljani zagrešili v tujini pod nekaterimi pogoji (člen 11);

•da določijo minimalna pravila o kazenskih sankcijah za fizične osebe, vključno najnižjo in najvišjo predpisano sankcijo za kazniva dejanja iz členov 3 in 4, če je s temi kaznivimi dejanji povzročena znatna škoda ali znatna korist (člen 7);

•da določijo kazensko odgovornost in sankcije za: (i) pravne osebe za katero koli kaznivo dejanje iz členov 3, 4 in 5, ki ga v njihovo korist storijo druge osebe, ki imajo vodilni položaj znotraj pravne osebe ali (ii) pomanjkljiv nadzor ali kontrolo teh drugih oseb s strani katere koli osebe v njihovi pristojnosti (člena 6 in 9);

•da kot kaznivo dejanje določijo: (i) napeljevanje h kaznivim dejanjem iz členov 3 in 4 oziroma pomoč pri storitvi teh dejanj ter (ii) poskus storitve kaznivih dejanj iz člena 3 (goljufija) in člena 4(3) (poneverba) (člen 5);

•da kot kaznivo dejanje določijo druga kazniva dejanja, ki škodijo finančnim interesom Unije (pranje denarja, korupcija in poneverba) in opredelijo pojem „javni uslužbenec“, da se ustrezno zaščitijo sredstva Unije pred korupcijo in poneverbo (člen 4);

•da kot kaznivo dejanje določijo goljufije, ki vplivajo na finančne interese EU, tako v zvezi z vsakim dejanjem ali opustitvijo dejanja v zvezi z: (i) odhodki, povezanimi z javnim naročanjem, in odhodki, ki niso povezani z javnim naročanjem kot (ii) prihodki od lastnih sredstev iz naslova DDV in prihodki, ki niso prihodki od lastnih sredstev iz naslova DDV (člen 3);

Rok za prenos direktive o zaščiti finančnih interesov v nacionalno zakonodajo se je iztekel 6. julija 2019. Do navedenega datuma je le 12 držav članic priglasilo celoten prenos direktive. Komisija je zato začela postopke za ugotavljanje kršitev zoper preostalih 14 sodelujočih držav članic in jim septembra 2019 poslala uradne opomine. Od aprila 2021 se je število priglašenih popolnih prenosov povečalo na 26, kar pomeni, da so vse države članice, ki jih zavezuje Direktiva, zdaj priglasile njen popolni prenos v nacionalno zakonodajo.

Na podlagi člena 83(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) direktiva o zaščiti finančnih interesov določa skupne standarde za kazensko pravo držav članic. Namen teh skupnih standardov je zaščititi finančne interese EU z usklajevanjem opredelitev, sankcij in zastaralnih rokov nekaterih kaznivih dejanj, ki vplivajo na te interese. Ta kazniva dejanja (v nadaljnjem besedilu: kazniva dejanja na področju zaščite finančnih interesov) so: (i) goljufije, vključno s čezmejnimi goljufijami na področju davka na dodano vrednost (DDV), pri katerih skupna škoda znaša vsaj 10 milijonov EUR; (ii) korupcija; (iii) pranje denarja in (iv) poneverba. Ta uskladitev vpliva tudi na obseg preiskav in pregonov s strani Evropskega javnega tožilstva (EJT), ker so pooblastila EJT opredeljena s sklicevanjem na direktivo o zaščiti finančnih interesov, kot jo izvaja nacionalna zakonodaja. Direktiva o zaščiti finančnih interesov olajša tudi izterjavo zlorabljenih sredstev EU s kazenskim pravom.

Direktiva (EU) 2017/1371 Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z uporabo kazenskega prava (v nadaljnjem besedilu: direktiva o zaščiti finančnih interesov) je bila sprejeta 5. julija 2017 kot del splošne strategije Komisije za boj proti goljufijam. Direktiva o zaščiti finančnih interesov za države članice, ki jih ta direktiva zavezuje, nadomešča Konvencijo o zaščiti finančnih interesov Evropskih skupnosti iz leta 1995 in njene protokole (v nadaljnjem besedilu: konvencija o zaščiti finančnih interesov) .

1.3 Področje uporabe in metodologija poročila

Na podlagi člena 18(1) direktive o zaščiti finančnih interesov je v tem poročilu ocenjeno, v kakšnem obsegu so države članice sprejele ukrepe, potrebne za uskladitev z direktivo o zaščiti finančnih interesov. V njem je zlasti ocenjeno, ali so države članice prenesle Direktivo ter ali njihova nacionalna zakonodaja dosega cilje in izpolnjuje zahteve iz Direktive. Poročilo ne posega v pooblastila Komisije na podlagi člena 258 PDEU glede ocene skladnosti posameznih nacionalnih ukrepov za prenos.

Ta ocena temelji predvsem na informacijah, ki so jih države članice Komisiji predložile v okviru priglasitve nacionalnih ukrepov, s katerimi je direktiva o zaščiti finančnih interesov prenesena v nacionalno pravo. Te informacije so dopolnjene z zunanjimi raziskavami, ki jih je na podlagi svoje okvirne pogodbe naročil GD JUST. Komisija je na podlagi te ocene začela sistematične izmenjave z državami članicami. Nadaljnje informacije in pojasnila, ki so jih države članice predložile med temi izmenjavami, so Komisiji omogočile, da svojo analizo izboljša glede na največje težave s skladnostjo. Te težave bodo podrobneje predstavljene v oddelkih 2 in 3 spodaj.

2. SPLOŠNA OCENA

Cilj Komisije je zagotoviti, da so vse države članice na jasen, natančen in pravilen način prenesle Direktivo z določitvijo učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih kazenskih sankcij za zaščito finančnih interesov Unije.

V podrobni oceni priglašenih ukrepov za prenos je bilo potrjeno, da so vse države članice prenesle glavne določbe direktive o zaščiti finančnih interesov. Vendar še vedno obstajajo nerešene težave s skladnostjo, vključno s težavami, ki jih je treba obravnavati, da se EJT omogoči učinkovito izvajanje preiskav in pregonov. Težave s skladnostjo se večinoma nanašajo na pomanjkljivosti v nacionalni zakonodaji, s katero se prenašajo opredelitve kaznivih dejanj iz členov 3, 4 in 5 za:

·opredelitev goljufije, ki vpliva na finančne interese Unije (člen 3) v približno polovici držav članic;

·opredelitev vidikov člena 4(1) (pranje denarja), člena 4(2) (korupcija) in člena 4(3) (poneverba) v več državah članicah;

·opredelitev „javnega uslužbenca“ (člen 4(4)) v približno polovici držav članic in

·napeljevanje h kaznivim dejanjem iz členov 3 in 4 oziroma pomoč pri storitvi teh dejanj ter poskus storitve kaznivih dejanj iz člena 3 in člena 4(3) (člen 5) v nekaterih državah članicah.

Poleg tega je Komisija v četrtini držav članic ugotovila številne težave s skladnostjo v zvezi z odgovornostjo pravnih oseb in sankcijami za fizične osebe v skladu s členi 6, 7 in 9. Komisija je v četrtini držav članic ugotovila tudi težave s skladnostjo v zvezi s sankcijami zoper fizične osebe (člen 7). Nekatere od teh težav lahko ogrozijo učinkovitost, odvračilnost in sorazmernost teh sankcij.

Komisija je v nekaj državah članicah ugotovila tudi težave s skladnostjo v zvezi z izvajanjem pristojnosti na podlagi ozemeljskega načela in aktivnega personalitetnega načela (člen 11(1)). Poleg tega nekaj držav članic določa pogoje za pregon kaznivih dejanj na področju zaščite finančnih interesov, ki niso v skladu s členom 11(4). Težava v zvezi s prenosom člena 12, ugotovljena v nekaterih državah članicah, se nanaša na določbo o zastaralnem roku za izvršitev sodbe, izrečene po pravnomočni obsodbi za kaznivo dejanje iz členov 3, 4 ali 5, ki je krajši od petih let, kot ga zahteva direktiva o zaščiti finančnih interesov.

Nazadnje je Komisija na podlagi izmenjanih informacij ugotovila, da jasno in posebno letno obveznost poročanja statističnih podatkov Evropski komisiji (člen 18(2)) vsebuje zakonodaja le nekaj držav članic. Brez zadostnih podatkov bi lahko Komisija pozneje težje ocenila, ali je Direktiva dosegla svoj splošni cilj krepitve zaščite finančnih interesov Unije in ali bo (nekatere vidike) Direktive treba revidirati.