[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 17.10.2007

COM(2007) 604 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Škodljive ribolovne prakse na odprtem morju in varstvo občutljivih globokomorskih ekosistemov

{SEC(2007) 1314}

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Škodljive ribolovne prakse na odprtem morju in varstvo občutljivih globokomorskih ekosistemov

1. UVOD

1.1. Področje uporabe in splošno ozadje

Uničujoče posledice človekovih dejavnosti za občutljive morske habitate na odprtem morju so ena od „skritih“ okoljskih katastrof našega časa. Čeprav je poznavanje teh ekosistemov omejeno – veliko jih je še treba odkriti in opredeliti – je škoda, ki jo lahko utrpijo, zlasti zaradi nekaterih ribolovnih praks, vse bolje dokumentirana.

Na podlagi razpoložljivih znanstvenih dokazov biološka raznovrstnost v globokem morju ni enakomerno razporejena, temveč je zbrana ob posameznih pojavnih oblikah na morskem dnu ali okoli njih, kot so podvodne gore, koralni grebeni in hidrotermalni vrelci. Ti pojavi so prava središča biološke raznovrstnosti sredi prostranega in razmeroma praznega morskega dna. Tako ti ekosistemi privabljajo veliko število plenilcev, vključno z ribami, zato so neizogibno deležni največ pozornosti komercialnih ribičev in drugih ljudi (iskalcev bioloških bogastev in turistov, ki jih zanima globoko morje). Čeprav te dejavnosti nesporno prinašajo resnične koristi, je bogastvo, ki je lahko ob tem uničeno, ne le v biološkem, ampak tudi gospodarskem pomenu, neprecenljivo. Znano je, da stalno uničevanje občutljivih morskih habitatov na odprtem morju resno ogroža doseganje globalnega cilja „bistvenega zmanjšanja stopnje izgube biološke raznovrstnosti do leta 2010“, sprejetega na vrhu o trajnostnem razvoju v Johannesburgu.

Generalna skupščina Združenih narodov je 8. decembra 2006 sprejela Resolucijo 61/105 o trajnostnem ribolovu. V njej so Združeni narodi države in organizacije s pristojnostjo v globokem morju pozvali k ukrepanju, da se uredi ribolov v občutljivih morskih ekosistemih in se jih tako zaščiti pred škodo. Evropska komisija je imela pri sprejetju te resolucije vodilno vlogo in ko je bila sprejeta, je Komisija takoj napovedala, da bo nemudoma predlagala strategijo za praktično izvajanje poziva ZN.

1.2. Veljavni mehanizmi upravljanja

Na obalnih območjih so obalne države pristojne za to, da sprejmejo ukrepe za varstvo občutljivih ekosistemov pred vplivi pridnenega ribolova. Mnogo jih je že dalo posamezne pobude za ta namen, med njimi tudi Evropska unija in njene države članice. Morsko okolje je zavarovano v okviru regionalnih pomorskih konvencij v mednarodnih vodah, kjer takšne konvencije obstajajo, regionalne organizacije za upravljanje ribištva pa sprejemajo ukrepe za ohranjanje in upravljanje živih morskih virov in urejajo vplive ribolova na občutljive ekosisteme. Kljub kritiki postopkov in dvomom o njihovi učinkovitosti imajo regionalne organizacije za upravljanje ribištva neprecenljivo prednost pred ostalimi ureditvami: na podlagi pomorskega prava imajo potrebna pooblastila, da sprejemajo konkretne in zavezujoče ukrepe ter jih podprejo s sistemom za njihovo skladnost in izvrševanje. Evropska unija zato odločno, a kritično podpira te organizacije in je zelo dejavna pri krepitvi njihovih pristojnosti. Večina ukrepov, vezanih na posamezna območja in namenjenih varstvu globokomorskih ekosistemov, ki so jih po svetu sprejele regionalne organizacije za upravljanje ribištva, dejansko temelji na predlogih EU.

Območja na odprtem morju, za katera še ni pristojen noben regulativni organ, so velika pomanjkljivost v mednarodnem sistemu za upravljanje ribištva. Pomenijo odprto povabilo za nadaljevanje in možno stopnjevanje škodljivih ribolovnih praks, zlasti zaradi nevarnosti za premik teh dejavnosti, ko se drugje učinkovito prepovejo. Združeni narodi v Resoluciji 61/105 jasno pozivajo posamezne države, da na teh območjih pospešijo ustanovitev regionalnih organizacij za upravljanje ribištva in izvajajo začasne ukrepe, da bi občutljive ekosisteme zavarovale pred škodo, ki jih povzročajo njihova plovila. Tako namerava EU imeti vodilno vlogo pri spodbujanju ustanovitve teh organizacij na vseh območjih, kjer lovijo njena plovila in ribolov še ni urejen (predvsem v jugozahodnem Atlantiku), in pri takojšnjem sprejetju začasnih prostorskih omejitev, da bi na teh območjih zavarovala biološko raznovrstnost morij, dokler ti regulativni organi niso ustanovljeni. V Dodatku je zemljevid, ki prikazuje, kako so zdaj svetovna morja razdeljena med regionalne organizacije za upravljanje ribištva.

1.3. Cilji in izzivi

V tem sporočilu so pregledana in analizirana načela, ki so se pred kratkim izoblikovala na podlagi mednarodne razprave o škodljivih ribolovnih praksah v globokem morju. Opisane so tudi pomanjkljivosti sedanjega sistema in ambiciozen načrt ukrepov, ki upošteva večstranski in regionalni vidik ter vidik na osnovi odprtega morja in s katerim bi Skupnost izpolnila mednarodne obveze.

2. ŠKODLJIV RIBOLOV NA ODPRTEM MORJU: OGROžENI GLOBOKOMORSKI EKOSISTEMI

Na svetovnem vrhu v Johannesburgu leta 2002 je mednarodna skupnost uvrstila „ odpravo škodljivih ribolovnih praks “ med glavne zahteve kakršne koli resne strategije za trajnostni razvoj.

Z obvezo iz Johannesburga je problem škodljivih ribolovnih praks umeščen v svetovni okvir in postavljen za skupen izziv za vse narode sveta. Ribolov se ne sme več obravnavati ločeno, temveč mora biti urejen celovito, pri tem pa se mora upoštevati trajnostni razvoj svetovnih morij. Komisija je formalno sprejela ta celovit pristop z nedavnimi predlogi za celostno pomorsko politiko[1].

Svetovna razsežnost izziva, s katerim se spopadamo, je zlasti razvidna na odprtem morju. Na podlagi temeljnih načel, ki urejajo pravice in dolžnosti na odprtem morju, določenih v Konvenciji ZN o pomorskem pravu (UN Convention on the Law of the Sea – UNCLOS), je treba sprejeti mednarodno dogovorjene ukrepe za ohranjanje živih morskih virov v vodah, ki niso v nacionalni pristojnosti.

Na drugi strani so z osredotočanjem na odprto morje poudarjeni edinstveni morski ekosistemi, ki jih je mogoče najti v globokem morju, saj je velika večina morskega prostora zunaj nacionalne pristojnosti obalnih držav prav globoko morje. Druge ribolovne prakse, ki veljajo za škodljive, kot je uporaba razstreliva in cianida, so načeloma omejene na plitka obalna območja in jih je EU že prepovedala.

Veliko je še neznanega o globokomorskih ekosistemih in raziskave, posvečene tej temi, že potekajo, v veliki meri tudi pod okriljem EU[2]. Vemo dovolj, da lahko trdimo, da so nekateri globokomorski ekosistemi prava središča morske biološke raznovrstnosti. Vemo tudi, da so ti ekosistemi izjemno občutljivi zaradi nizkih stopenj rasti, ki so značilne za življenje v veliki globini. Ta občutljivost je razvidna zlasti pri organizmih, ki dajejo strukturno oporo habitatu, na primer globokomorske korale, spužve, ki tvorijo strukturo, in združbe nevretenčarjev, ki uspevajo okoli hidrotermalnih vrelcev. Ribolov s pridnenim orodjem ima lahko hude posledice za neokrnjenost teh ekosistemov, kot to dokazuje vse večje število znanstvenih raziskav. Ugotovljeni in možni viri škode so med drugim pridnene vlečne mreže, strgače, pridnene zabodne mreže, pridneni parangali, vrše in pasti. Posledice njihove uporabe hitro postanejo mnogo hujše, če se jim pridruži vpliv neribolovnih dejavnosti, kot je iskanje ogljikovodikov, polaganje podvodnih kablov ali odlaganje odpadkov. Dejanska škoda na globokomorskih koralnih grebenih je bila dokumentirana v severovzhodnem in zahodnem Atlantiku, Tasmanskem morju ter na drugih območjih. Ko so ti grebeni uničeni, potrebujejo izjemno veliko časa, da se obnovijo, ali pa se sploh ne. Takšne raziskave dajejo neovrgljive dokaze o resnosti tega problema in nujnosti, da se sprejmejo odločni zaščitni ukrepi.

3. MEDNARODNI ODZIV IN VLOGA EU

Generalna skupščina ZN je v Resoluciji 59/25 že leta 2004 jasno pozvala k takojšnjemu ukrepanju, da se odpravijo škodljive ribolovne prakse na odprtem morju, in se zavezala, da leta 2006 pregleda, kakšne ukrepe so države in regionalne organizacije za upravljanje ribištva sprejele na njen poziv. Pri tem pregledu je imela EU pomembno vlogo, tudi s svojim poročilom[3] iz aprila 2006 o ukrepih, ki jih je sprejela na poziv ZN v okviru mednarodnega sodelovanja in v evropskih vodah.

Po tem pregledu je Generalna skupščina 8. decembra 2006 sprejela Resolucijo 61/105. V odstavkih od 80 do 95 so državam in regionalnim organizacijam za upravljanje ribištva podane smernice glede ključnih elementov, ki jih morajo upoštevati pri sprejemanju ukrepov za obravnavo škodljivih ribolovnih praks, ki ogrožajo občutljive morske ekosisteme.

V tem okviru je treba poudariti tudi delo, ki ga je opravila Konvencija ZN o biološki raznovrstnosti (UN Convention on Biological Diversity – CBD). Pogodbenice CBD so že leta 2004 v svojih sklepih VII/5 in VIII/21, sprejetih na zasedanju konference pogodbenic, spoznale, da je biološka raznovrstnost na morskih območjih, ki niso v nacionalni pristojnosti, resno ogrožena, in poudarile, da je treba ukrepati takoj, da se ta grožnja odpravi, zlasti na območjih s podvodnimi gorami, hidrotermalnimi vrelci in globokomorskimi koralami. Podobno je bilo v okviru regionalnih pomorskih konvencij dogovorjeno, da se sestavi seznam takšnih globokomorskih habitatov in sprejmejo primerni ukrepi za njihovo varstvo v okviru pristojnosti zadevne konvencije.

Nadalje je Organizacija za prehrano in kmetijstvo (Food and Agriculture Organisation – FAO) v okviru Kodeksa odgovornega ribištva oblikovala tehnične smernice za globokomorski ribolov. Podroben delovni načrt za ta namen je bil sprejet marca 2007.

EU je imela v vseh navedenih organizacijah vodilno vlogo in je s konstruktivnimi prispevki dejavno sodelovala v zelo zapleteni in včasih polemični razpravi. Tako je tudi prav. EU je dejavna na področju ribištva na veliki večini svetovnih morij. Zaradi obsežne prisotnosti na tem področju ima Skupnost posebno odgovornost pri spodbujanju napredka v mednarodnih postopkih in dajanju vzora z disciplino, ki jo zahteva od svojega mednarodnega ladjevja. EU je svoj vpliv tudi uporabila za dober namen. Sedanje mednarodno soglasje odraža uravnotežen pristop, ki ga spodbuja EU. Ta pristop temelji na odločnem ukrepanju v vseh vodah, ne glede na njihov pravni položaj (v nacionalni pristojnosti ali zunaj nje), a brez kaznovanja ribičev, katerih dejavnosti se izkažejo za okolju prijazno uporabo morja.

Resolucija ZN 61/105 temelji na teh različnih mednarodnih pobudah in zato mednarodni skupnosti daje izvrstno podlago za delo. Njena velika prednost je, da so bila njena priporočila kljub težavnim pogajanjem sprejeta soglasno. Nekateri ukrepi, ki jih je EU podpirala, npr. takojšna zamrznitev „odtisa“ (prostorska razsežnost) sedanjih dejavnosti pridnenega ribolova, niso bili sprejeti. Vendar imajo preostali elementi soglasja pravo veljavo in bodo dovolj močni, da bodo spodbudili temeljite spremembe glede načina upravljanja pridnenega ribolova in zlasti glede načina, kako se v praksi izvaja previdnostno načelo.

Zdaj je najpomembnejši izziv izvajanje teh ukrepov v praksi.

4. PRIPOROčILA GENERALNE SKUPščINE: URAVNOTEžEN IN UčINKOVIT PRISTOP

V Resoluciji 61/105 so regionalne organizacije za upravljanje ribištva in države pozvane, „ da v skladu s previdnostnim pristopom, pristopom na osnovi ekosistemov in mednarodnim pravom prednostno sprejmejo in izvajajo ukrepe“ , pri tem pa upoštevajo paket ključnih elementov, ki sestavljajo strog režim za upravljanje pridnenega ribolova na odprtem morju. Generalna skupščina se zavzema, da bi bili ti ukrepi sprejeti in se začeli izvajati najpozneje do 31. decembra 2008 (do 31. decembra 2007 v primeru začasnih ureditev, glej poglavje 5.3).

Celotno besedilo Resolucije se lahko prenese s spletne strani: http://www.un.org/Depts/los/general_assembly/general_assembly_resolutions.htm.

V tem poglavju so analizirani različni elementi, da bi se opredelili koraki za njihovo praktično izvajanje.

4.1. Predhodna presoja vpliva ribolova: temeljita prenova upravljanja ribištva

Zahteva po presoji vpliva na okolje kot pogoju za odobritev posameznih dejavnosti ribolova je prvo in najpomembnejše priporočilo Generalne skupščine. Gre za popolnoma novo načelo glede upravljanja ribištva. V nasprotju z drugimi dejavnostmi izkoriščanja virov, ki se izvajajo po oceanih in morjih ter pri katerih je predhodna presoja vpliva uveljavljena praksa (npr. postavljanje vrtalnih ploščadi za nafto ali zemeljski plin na morju), se posledice ribolova za morske habitate presojajo šele na koncu dejavnosti ali pa se sploh ne. Z upoštevanjem priporočil Generalne skupščine bodo okoljski standardi, ki veljajo za druge pomorske dejavnosti, veljali tudi za upravljanje pridnenega ribolova na občutljivih območjih.

Izvajalci ribolova bodo morali v praksi predložiti ribolovne načrte, na katerih bodo čim bolj natančno navedena načrtovana območja ribolova. Na podlagi ribolovnih načrtov bodo organi države zastave proučili prostorsko pokritost načrtovanih dejavnosti ter glede na znanstveno mnenje in razpoložljive podatke ocenili možne nevarnosti za občutljive morske ekosisteme, ki so bili odkriti na načrtovanih območjih ribolova ali za katere je verjetno, da se na njih pojavljajo.

4.2. Določanje občutljivih morskih ekosistemov z izboljšanimi raziskavami in zbiranjem podatkov

Da bi zadevni organi lahko pripravili ustrezne presoje vpliva, morajo izboljšati podatke in analize, ki so jim na voljo. Določanje občutljivih morskih ekosistemov ne pomeni le določitve njihove lokacije, temveč tudi izboljšanje našega poznavanja njihove sestave, ekoloških značilnosti in dinamike okoljskih omejitev, ki iz njih izhajajo, ter tako verjetnega odziva na različne vplive. Posebno pozornost je treba nameniti razvoju tehnik za oblikovanje modelov, ki nam lahko pomagajo predvideti lokacijo globokomorskih koral in drugih morskih ekosistemov.

Drug pomemben vidik priporočila je, da je treba nove ribolovne dejavnosti in raziskovalni ribolov urediti tako, da se pri njih upoštevajo ustrezni izsledki raziskav in sistemi zbiranja podatkov, tako da se izboljša določanje občutljivih ekosistemov.

4.3. Prepoved pridnenega ribolova na občutljivih območjih

Iz priporočil Generalne skupščine je jasno razvidno, da je osnovno orodje za varstvo občutljivih morskih ekosistemov sprejetje prepovedi pridnenega ribolova, vezane na geografska območja, ali določitev območij posebnega upravljanja. Takšne prepovedi lahko sprejmejo in izvršujejo države na podlagi skupne odločitve v okviru regionalnih organizacij za upravljanje ribištva. Regionalne organizacije za upravljanje ribištva s pristojnostjo za urejanje pridnenega ribolova (glej Dodatek) so zadnja leta vse bolj trudijo, da bi izvajala prepoved pridnenega ribolova na za to določenih območjih. Morale bodo temeljito pregledati učinkovitost teh ukrepov in presoditi, ali so dosedanji ukrepi resnično dovolj številni in obsežni, da se z njimi lahko dosežejo želeni cilji. To je zelo pomembno tudi za ribiče, saj bo tako odpravljena sedanja negotovost glede območij, kjer se sme loviti. Regionalne organizacije za upravljanje ribištva bodo varstvo občutljivih habitatov pred uničujočim ribolovom določile za bistveni sestavni del učinkovitega režima za upravljanje ribištva ter tako znatno nadgradile svoja tradicionalna pooblastila in posodobile svoje standarde tako, da bodo izpolnjevali sedanja pričakovanja družbe. EU to usmeritev popolnoma podpira in bo storila vse v svoji moči, da jo bo spodbujala.

Kar zadeva območja zunaj nacionalne pristojnosti, ki jih zdaj ne urejajo regionalne organizacije za upravljanje ribištva, in ker ni nobenega mednarodnega organa, ki bi odločal o prepovedi pridnenega ribolova, je v skladu s členom 117 Konvencije ZN o pomorskem pravu naloga posameznih držav, da prostorsko omejijo dejavnosti ribiških plovil, ki plujejo pod njihovo zastavo, in kot pogoj za veljavnost njihovega ribolovnega dovoljenja postavijo spoštovanje teh omejitev. Ker ni posebnih mehanizmov za preverjanje spoštovanja omejitev, kot jih imajo npr. regionalne organizacije za upravljanje ribištva, je Generalna skupščina pozvala Organizacijo za prehrano in kmetijstvo, da zagotovi preglednost ukrepov, ki so jih sprejele države zastave, tako da vzpostavi obsežno podatkovno bazo o lokaciji občutljivih morskih ekosistemov. Države bodo imele zaradi te podatkovne baze dostop do podatkov o lokaciji ekosistemov, ki si jih na določenem območju delijo z drugimi državami zastave, in bodo lahko v okviru medsebojnega pregleda preverjale ukrepe, ki so jih druge države sprejele, da bi omejile svoje ladjevje, kjer je to primerno.

5. KAKO IZVAJATI PRIPOROčILA GENERALNE SKUPščINE

5.1. EU mora tudi v prihodnosti spodbujati mednarodno razpravo

- V naslednjih dveh letih bosta na preizkušnji politična volja in sposobnost držav, saj bo leta 2009 sledil natančen pregled njihovega odziva na poziv ZN k ukrepanju. EU mora uporabiti svoj vpliv, ki ga ima kot pomemben mednarodni akter na področju ribištva, da bi zagotovila, da bo strog in pošten pregled izpolnil upravičena pričakovanja državljanov.

- Pri zagotavljanju doslednega in neprekinjenega spoštovanja zahtev Generalne skupščine bosta imela glavno vlogo preglednost ukrepov, ki jih sprejmejo države in regionalne organizacije za upravljanje ribištva, ter njihov medsebojni pregled. Generalna skupščina ZN je poudarila, kako pomembna sta ta vidika in vloga, ki jo mora imeti Organizacija za prehrano in kmetijstvo pri oblikovanju tehničnih smernic ter zbiranju in razširjanju informacij. EU mora navedene postopke podpirati in olajšati, najprej tako, da zagotovi ustrezen dostop do informacij o svojih pobudah in ukrepih.

- EU mora tudi v prihodnosti podpirati delo v okviru Konvencije ZN o biološki raznovrstnosti (CBD) in regionalnih pomorskih konvencij v zvezi z vzpostavitvijo zavarovanih morskih območij v vodah zunaj nacionalne pristojnosti in v njem dejavno sodelovati.

Ukrepi:

- Na začetku leta 2009 predložiti poročilo generalnemu sekretarju ZN, v katerem se navede stališče EU glede napredka pri urejanju škodljivih ribolovnih praks ter predlagajo načini in sredstva za nadaljnji napredek. Pri pripravi poročila se za mnenje povpraša zainteresirane strani in predstavnike civilne družbe.

- Podpirati Organizacijo za prehrano in kmetijstvo pri zbiranju in razširjanju informacij o ukrepih, ki jih sprejmejo države, vzpostavitvi podatkovnih baz o zavarovanih območjih ali območjih prepovedi pridnenega ribolova in oblikovanju tehničnih smernic za globokomorski ribolov.

- Podpirati ukrepe v okviru CBD in regionalnih pomorskih konvencij pri določanju morskih habitatov na odprtem morju, ki imajo ekološki ali biološki pomen in jih je treba zavarovati, ter globokomorskih habitatov.

- Začeti posvetovanja in uvesti korake skupaj z ustreznimi odbori v ZN v podporo strogemu pregledu leta 2009.

5.2. Izvajanje na ravni regionalnih organizacij za upravljanje ribištva

Večina ukrepov za varstvo ekosistemov, vezanih na posamezna območja, ki so jih do zdaj sprejele regionalne organizacije za upravljanje ribištva, temelji na predlogih EU. EU mora tudi v prihodnosti zavzeti proaktivni pristop. Vendar Generalna skupščina mednarodno skupnost jasno poziva, da preseže to vrsto ukrepov. Regionalne organizacije za upravljanje ribištva morajo proučiti možnost oblikovanja sistemov za lažjo vključitev presoje vpliva na okolje v svoj regulativni okvir. Okrepiti morajo skupna prizadevanja na področju znanstvenih raziskav, da bi postopno vzpostavile zanesljivo osnovo za prostorsko upravljanje. Za nove ribolovne dejavnosti in raziskovalni ribolov morajo veljati strogi predpisi, ki bodo vključevali stroge znanstvene zahteve ter zahteve za zbiranje podatkov in spremljanje. Pri napredku, doseženem do leta 2009, mora biti razvidno, da pristop regionalnih organizacij za upravljanje ribištva k upravljanju okoljskega tveganja na območjih v njihovi pristojnosti vključuje načelo in cilje, ki so po mnenju Generalne skupščine bistveni sestavni del vsakega zadovoljivega regulativnega sistema. EU mora imeti pri vnašanju teh sprememb pomembno vlogo.

Treba je poudariti, da se lahko člani regionalnih organizacij za upravljanje ribištva sami odločijo, da bodo uporabljali strožje predpise za svoja plovila in izvajalce ribolova, če tako želijo. EU mora stremeti za tem, da ukrepi regionalnih organizacij za upravljanje ribištva dosegajo visoko stopnjo varstva in učinkovitosti pri preprečevanju škodljivih ribolovnih vplivov. Vendar si mora pri tem pridržati pravico, da sprejme zase strožje predpise, če meni, da ukrepi organizacij v tem pogledu niso zadostni.

Ukrepa:

Spodaj navedena ukrepa morata v naslednjih letih postati bistveni sestavni del dosledne politike EU; prvič bosta pregledana leta 2009:

- Izvajati dosleden načrt v vseh regionalnih organizacijah za upravljanje ribištva, v katerih sodeluje EU, da se pri upravljanju ribištva zagotovi izvajanje pristopa na osnovi ekosistemov. Pri tem bodo ključni elementi a) okrepitev mehanizmov za zagotavljanje znanstvenega mnenja, da se vključijo okoljski interesi in posebni ukrepi za varstvo ekosistemov ter b) uvedba koncepta o presoji vpliva na okolje v upravljanje pridnenega ribolova.

- Spodbujati končanje postopkov za pregled učinkovitosti regionalnih organizacij za upravljanje ribištva in za določitev občutljivih morskih ekosistemov na vsakem regulativnem območju z namenom njihovega zavarovanja.

5.3. Začasne ureditve

V zadnjih nekaj letih je bil storjen pomemben napredek pri prizadevanju, da se vsa svetovna morja v zvezi s pridnenim ribolovom vključijo v pristojnost regionalnih organizacij za upravljanje ribištva. Ta napredek je razviden pri ustanovitvi Organizacije za ribištvo jugovzhodnega Atlantika (SEAFO), ki je že dejavna na svojem območju, pri sprejetju Sporazuma o ribolovu v južnem Indijskem oceanu (SIOFA) in stalnem prizadevanju za ustanovitev novih regionalnih organizacij za upravljanje ribištva v južnem in severnem Tihem oceanu.

Ker so pravni postopki, ki jih je treba opraviti, preden mednarodni sporazumi začnejo veljati, zamudni, države ne smejo odlagati izpolnjevanja svojih obveznosti, temveč se morajo v interesu ohranjanja in upravljanja zadevnih območij dogovoriti za sodelovanje na začasni osnovi. EU je ta koncept vedno jasno spodbujala, zdaj pa jo v celoti podpira tudi Generalna skupščina.

Začasni ukrepi, ki so bili pred kratkim (aprila 2007) sprejeti v okviru pogajanj za ustanovitev regionalne organizacije za upravljanje ribištva za južni Tihi ocean, so primer tega, kako preprosto je ta pristop izvajati v praksi. Udeleženci so se dogovorili o teh ukrepih ob popolnem upoštevanju priporočil Generalne skupščine. EU mora zdaj dejavno sodelovati pri oblikovanju začasnih ureditev v Indijskem oceanu. Nato se mora obvezati, da bo v okviru teh ureditev prenesla dogovorjene ukrepe v pravo EU ne glede na njihovo prostovoljno naravo. Obenem mora EU dejavno spodbujati končanje potrebnih formalnih postopkov, da lahko te organizacije postanejo dejavne, kakor hitro je to mogoče.

Ukrepi:

- Prenesti začasne ukrepe, sprejete za južni Tihi ocean v pravo Skupnosti do konca leta 2007.

- S pogajanji sprejeti začasne ukrepe za južni Indijski ocean, dokler sporazum SIOFA ne začne veljati, in sicer do konca leta 2007/začetka leta 2008. Sprejeti sporazum leta 2008. Uvesti korake za spodbujanje sodelovanja in zgodnejši začetek veljavnosti tega instrumenta.

- Obnoviti stike s tretjimi državami, ki bi bile morda zainteresirane za vzpostavitev regionalnih ureditev na območjih, kjer ni nobene regionalne organizacije za upravljanje ribištva.

5.4. Evropska plovila, ki izvajajo pridneni ribolov na območjih na odprtem morju, ki jih ne urejajo regionalne organizacije za upravljanje ribištva

5.4.1. Opredelitev problema

Ladjevje EU, namenjeno ribolovu na globokomorske staleže na odprtem morju, lovi predvsem v severovzhodnem Atlantiku, nekatere ribolovne dejavnosti pa se izvajajo južneje, na vzhodnem delu srednjega Atlantika. Za ta ribolov velja režim Skupnosti za upravljanje globokomorskih staležev, ki zajema določitev celotnih dovoljenih ulovov (TAC), omejitve ribolovnega napora, tehnične ukrepe, poseben nadzor in izvršilne določbe[4]. Ureditev tega ribolova je torej izčrpna in učinkovitost režima upravljanja se zdaj pregleduje[5]. Ta ribolov v zvezi z okoljskim vplivom spada na področje uporabe različnih ukrepov EU, vključno s tistimi, s katerimi se izvajajo območja prepovedi, in drugimi tehničnimi zahtevami, ki jih je sprejela Komisija za ribištvo severovzhodnega Atlantika (NEAFC) od leta 2004.

Zunaj teh območij je ribolov ladjevja EU na globokomorske vrste na odprtem morju razmeroma omejen in se izvaja na območjih, za katera sta pristojni regionalni organizaciji za upravljanje ribištva (SEAFO in CCAMLR).

Precejšnje število plovil EU s pridnenimi vlečnimi mrežami pa lovi na jugozahodnem Atlantiku. Zaradi dolgoletnega spora med Združenim kraljestvom in Argentino glede Falklandskega otočja/Malvinov se ni mogoče dogovoriti o vzpostavitvi regionalnega režima za upravljanje čezconskih staležev rib na tem območju in malo verjetno je, da bodo te težave odpravljene v bližnji prihodnosti.

Tveganje za obstoj globokomorskih koral in spužev, ki tvorijo strukturo, je možno na zunanjem robu kontinentalne strmine, kjer plovila EU, ki lovijo na tem območju, uporabljajo pridnene mreže. Kot je navedeno v poglavju 1.2, gre za območje, kjer je mednarodni sistem za upravljanje ribištva pomanjkljiv, zato so potrebni strogi ukrepi držav zastave, da se prepreči tveganje, dokler se ne ustanovi regionalna organizacija za upravljanje ribištva ali vzpostavi druga ureditev. EU se mora zato odzvati na poziv ZN in za svoje ladjevje sprejeti predpise.

5.4.2. Predlog za strategijo

EU mora zagotoviti, da režim ohranjanja in upravljanja, vzpostavljen v skladu s skupno ribiško politiko, velja za vse ribolovne dejavnosti, ki jih njena plovila izvajajo v vodah na odprtem morju, ki niso v pristojnosti regionalne organizacije za upravljanje ribištva ali kjer takšna organizacija ni sprejela ustreznih ukrepov upravljanja. Za ta namen Komisija predlaga, da se sprejme Uredba Sveta, ki bo za zadevna plovila izvajala načela, ki jih je določila Generalna skupščina, pri čemer se bo opirala na splošne zahteve skupne ribiške politike ter uvedla ustrezne določbe glede izdaje dovoljenj, spremljanja in nadzora.

Zlasti se bodo z uredbo strogo izvajala priporočila Generalne skupščine, na podlagi katerih je predhodna presoja vpliva na okolje ključnega pomena za izdajo ribolovnega dovoljenja. Z uredbo pa bodo postavljene tudi pomožne zahteve, zlasti glede spremljanja in nadzora ribolovnih dejavnosti. Te morajo po mnenju Komisije vsebovati tudi stalen nadzor opazovalcev na krovu in stroge določbe sistema za spremljanje plovil. Poleg tega je treba globino, kjer se uporablja orodje za pridneni ribolov, omejiti na 1 000 metrov, da se tako vzpostavi previdnostno zavarovano območje na podlagi globine[6]. Čeprav priporočila Generalne skupščine teh določb ne zajemajo, Komisija meni, da so potrebne za zagotovitev, da se z ukrepi EU na tem področju učinkovito zavaruje občutljive ekosisteme, katerih natančna lokacija se mora še ugotoviti.

Ukrep:

- Sprejeti, takoj ko je to možno in vsekakor najpozneje do decembra 2008, uredbo Sveta, ki izvaja priporočila Generalne skupščine v zvezi s plovili EU, ki lovijo na odprtem morju na območjih, ki jih ne urejajo regionalne organizacije za upravljanje ribištva. Komisija bo predlog za to uredbo predložila skupaj s sprejetjem tega sporočila.

6. SKLEPNA UGOTOVITEV: PRIHODNJI IZZIV

Generalna skupščina ZN bo leta 2009 pregledala, kakšen napredek je bil storjen na področju škodljivih ribolovnih praks, k reševanju katerih je pozvala v Resoluciji 61/105. EU si mora naložiti podobno nalogo in v približno enakem času pregledati učinkovitost politike in posebnih ukrepov, ki so predvideni v temu sporočilu. Predlagana Uredba Sveta iz poglavja 5.4.2 bo za ta namen vsebovala klavzulo o pregledu. Komisija bo tako leta 2009 ocenila rezultate različnih ukrepov, poročala o svojih ugotovitvah Svetu, Evropskemu parlamentu, zainteresiranim stranem in civilni družbi ter predložila predloge za izboljšanje strategije ob upoštevanju ugotovitev in mnenj različnih akterjev, ki bodo sodelovali v postopku pregleda.

Z veličastnimi izjavami o namenih se ne bo preprečilo uničevanje občutljivih in dragocenih globokomorskih ekosistemov. Argumenti, predstavljeni v tem sporočilu, naj bi bili osnova, na podlagi katere bi Evropska unija odločno spodbujala svojo strategijo. Leta 2009 bo imela EU priložnost in dolžnost, da pred mednarodno skupnostjo dokaže, da lahko izpolni svoje obveze in prevzame pravo vodilno vlogo pri odpravi škodljivega ribolova. Edini način, da to dosežemo, je konkretno ukrepanje v naših vodah in na odprtem morju.

Komisija zato poziva Svet in Evropski parlament, da podpreta usmeritev politike in izrecne ukrepe, ki so navedeni v tem sporočilu. Nadalje vabi evropske institucije in zainteresirane strani, da se ji pridružijo pri reševanju tega izziva.

Dodatek

Razdelitev svetovnih morij med regionalne organizacije za upravljanje ribištva, ki so pristojne za pridneni ribolov na odprtem morju

[pic]

Zgornji zemljevid prikazuje meje območij v pristojnosti različnih regionalnih organizacij za upravljanje ribištva, vrisane nad mejami statističnih območij, ki jih uporablja Organizacija za prehrano in kmetijstvo za zbiranje statističnih podatkov o ribolovu.

- NAFO: Organizacija za ribištvo severozahodnega Atlantika

- NEAFC: Komisija za ribištvo severovzhodnega Atlantika

- WECAFC: Komisija za ribištvo v zahodnocentralnem Atlantiku (s posvetovalno funkcijo)

- CECAF: Odbor za ribištvo v vzhodnocentralnem Atlantiku

- CCAMLR: Komisija za ohranjanje živih morskih virov na Antarktiki

- SEAFO: Organizacija za ribištvo jugovzhodnega Atlantika

- SIOFA: Sporazum o ribolovu v južnem Indijskem oceanu

[1] Sporočilo Komisije „Celostna pomorska politika za Evropsko unijo“, COM(2007) 575 z dne 10. oktobra 2007.

[2] Med drugim projekta HERMES (http://www.eu-hermes.net) in OASIS (http://www1.uni-hamburg.de/OASIS/), ki ju EU financira v okviru šestega okvirnega programa za raziskave. Glej tudi delo, ki ga izvaja Mednarodni svet za raziskovanje morja (International Council for the Exploration of the Sea – ICES, http://www.ices.dk).

[3] http://ec.europa.eu/fisheries/publications/factsheets/legal_texts/ec_report59-25paras66to69final.pdf

[4] Uredba Sveta (ES) št. 2347/2002 z dne 16. decembra 2002 o določitvi posebnih pogojev dostopa in z njimi povezanih pravil za ribolov globokomorskih staležev, UL L 351, 28.12.2002.

[5] Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu – Pregled upravljanja staležev globokomorskih rib, COM(2007) 30.

[6] V zvezi s tem glej Priporočilo GFCM/29/2005/1 o upravljanju določenega ribolova, ki izkorišča globokomorske vrste.