v skladu s členom 14(3) Uredbe (EU) 2019/880 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o vnosu in uvozu predmetov kulturne dediščine

Centraliziran elektronski sistem bi moral začeti delovati najpozneje v šestih letih od začetka veljavnosti Uredbe (28. junija 2019), tj. najpozneje do 28. junija 2025. Poleg tega se sistem ne bo uporabljal samo kot sredstvo za shranjevanje in izmenjavo informacij med upravami držav članic, temveč ga bodo subjekti uporabljali tudi za opravljanje formalnosti, in sicer za vložitev zahtevkov za uvozna dovoljenja pri pristojnih organih držav članic in izdajo navedenih dovoljenj ter za predložitev izjav uvoznikov carinskim organom.

Stvarno področje uporabe Uredbe temelji na Konvenciji Unesca iz leta 1970 in je opredeljeno v Prilogi k Uredbi, in sicer v obliki seznama kategorij predmetov kulturne dediščine, za katere velja pravilo splošne prepovedi (Del A), in kategorij predmetov kulturne dediščine, za katere so potrebna uvozna dovoljenja (Del B) oziroma izjave uvoznikov (Del C).

Z Uredbo je določeno, da so za uvoz nekaterih predmetov kulturne dediščine, za katere se šteje, da so predmeti posebno ogrožene dediščine, potrebna uvozna dovoljenja, za druge predmete kulturne dediščine, ki se štejejo za manj ogrožene, pa izjave uvoznikov, ter zagotovljeno, da se za predmete kulturne dediščine ob njihovem uvozu v Unijo izvajajo enotne kontrole. Poleg tega je prepovedan vsak fizični vnos predmetov kulturne dediščine, ki so bili z ozemlja tretje države, v kateri so bili ustvarjeni ali odkriti, odstranjeni v nasprotju z zakoni in drugimi predpisi te države, na primer s tranzitom, v Unijo (tako imenovano pravilo splošne prepovedi).

Cilj Uredbe (EU) 2019/880 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. aprila 2019 o vnosu in uvozu predmetov kulturne dediščine (v nadaljevanju: Uredba) je preprečiti nezakonito trgovino s predmeti kulturne dediščine, zlasti kadar prispeva k financiranju terorističnih dejavnosti, in prepovedati uvoz predmetov kulturne dediščine, ki so bili nezakonito izvoženi iz tretjih držav, na carinsko območje Unije.

Namen sistema EU CSW-CERTEX je medsebojno povezati centralizirane sisteme EU za necarinske formalnosti Unije z nacionalnimi carinskimi sistemi, da bi se omogočila digitalna izmenjava dokazilnih listin, rezultatov kontrol ter izidov carinskih in necarinskih postopkov. Prednost tega mehanizma za subjekte bo ta, da jim ne bo treba s seboj nositi fizičnih kopij listin, pristojnim organom pa se ne bo treba ukvarjati s preverjanjem avtentičnosti izjav uvoznikov in uvoznih dovoljenj.

Za doseganje teh ciljev je v Uredbi zahtevano, da Evropska komisija z izvedbenimi določbami predpiše ureditve za vzpostavitev, delovanje in vzdrževanje centraliziranega elektronskega sistema ICG ter podrobna pravila v zvezi s predložitvijo, obdelavo, shranjevanjem in izmenjavo informacij med organi držav članic prek tega elektronskega sistema.

Čeprav projekt napreduje na več ravneh hkrati, ga je mogoče za ponazoritev razdeliti na tri faze:

·prva faza – konceptualizacija: v tej fazi mora Komisija proučiti, kako bo sistem ICG deloval, ter določiti podrobna pravila v zvezi s predložitvijo, obdelavo in shranjevanjem informacij med organi držav članic. Na podlagi te faze bo Komisija pripravila izvedbeni akt in vzporedni sklop tehničnih dokumentov, ki so podrobno navedeni v preglednici 1 (glej Prilogo I);

·druga faza – razvoj sistema: po določbah izvedbenega akta in tehničnih dokumentih, v katerih so opisane zahteve za sistem, mora Komisija pripraviti podrobne tehnične specifikacije sistema, razviti sistem ICG in povezavo tega sistema s sistemom enotnega okenca EU za izmenjavo potrdil (EUCSW-CERTEX);

·tretja faza – vzpostavitev in delovanje: to zadnjo fazo sestavljata vzpostavitev in testiranje sistema ICG, vključno s posebnimi dejavnostmi usposabljanja v vsaki od držav članic, da se zagotovi, da bodo subjekti in pristojni organi do 28. junija 2025 zmožni uporabljati sistem in da bodo za to dobro usposobljeni. Tej fazi bo sledilo šestmesečno obdobje posebnega spremljanja, v katerem bo sistem izpopolnjen, da bo ustrezal morebitnim operativnim potrebam, ki se bodo morda pokazale šele potem, ko bo informacijski sistem postal obvezen, in da se zagotovi njegovo nemoteno delovanje.

V Uredbi je določeno, da mora Evropska komisija do 28. junija 2020 in nato vsakih 12 mesecev, dokler elektronski sistem ne začne delovati, Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o napredku pri sprejemanju ustreznih izvedbenih določb ter vzpostavljanju elektronskega sistema.

To prvo letno poročilo o napredku se osredotoča predvsem na prvo fazo, v njem pa je opisan razvoj dogodkov v prvem letu po začetku veljavnosti Uredbe. Analiziran je napredek, predstavljeni pa so tudi cilji, ki jih je treba doseči, struktura projekta in pristop k načrtovanju. Na podlagi tega so izpostavljena tveganja za morebitne zamude ter načrtovani blažilni ukrepi.

V sklepnem oddelku tega poročila je povzeta splošna ocena napredka.

2.CILJI, KI JIH JE TREBA DOSEČI

Elektronski sistem mora začeti delovati najpozneje do 28. junija 2025, saj bo takrat postal obvezen za vse subjekte, ki bodo prek tega elektronskega sistema pridobivali uvozna dovoljenja ali pošiljali izjave uvoznikov, da bodo lahko zakonito uvažali predmete kulturne dediščine v Unijo.

Uredba je začela veljati 28. junija 2019 in določa 28. junij 2021 kot končni rok za sprejetje izvedbenih določb o podrobnih pravilih za elektronski sistem v skladu s postopkom pregleda.

Po sprejetju izvedbenih določb bo faza razvoja elektronskega sistema trajala približno dve leti, ob koncu te faze pa se bo začela tretja faza, v kateri bo sistem ICG povezan s sistemom EU CSW-CERTEX, da bo omogočena izmenjava listin s carinskimi sistemi držav članic. Organizirana bodo usposabljanja, da se bodo uprave držav članic seznanile z operativnimi funkcijami sistema.

Poleg drugih dejavnosti Komisije na področju carine je v revidiranem večletnem strateškem načrtu za elektronsko carinjenje iz leta 2019 (načrt MASP-C rev. 2019) podrobno načrtovan tudi projekt uvoza predmetov kulturne dediščine. MASP-C je instrument upravljanja in načrtovanja, ki temelji na obstoječi zakonodaji ali mednarodnih sporazumih in ga je Komisija pripravila v partnerstvu z državami članicami v skladu s členom 8(2) odločbe o elektronskem carinjenju. Izvleček načrtovanja projekta uvoza predmetov kulturne dediščine iz načrta MASP-C rev. 2019 je v Prilogi I k temu poročilu.

Del projekta uvoza predmetov kulturne dediščine se pripravlja tudi v okviru enotnega okenca EU za carino (načrt MASP-C rev. 2019, tehnični list 1.13), katerega ključni informacijski sistem je EU CSW-CERTEX. Izvleček načrtovanja sistema EU CSW-CERTEX iz načrta MASP-C, tehnični list 1.13, je v Prilogi I k temu poročilu.

Uvoz predmetov kulturne dediščine dejansko vključuje tesno sodelovanje med nacionalnimi pristojnimi organi, ki izdajajo uvozna dovoljenja, in carinskimi organi, ki ta dovoljenja potrebujejo za carinjenje predmetov kulturne dediščine na meji. Komisija je opravila predhodno analizo (ki jo je začela že v prvem četrtletju leta 2017) o morebitni medsebojni povezanosti sistema ICG in carinskih organov. Ta analiza je bila podlaga za začetno delo v konceptualni fazi sistema ICG in se nadaljuje v skladu z mejniki, podrobno navedenimi v preglednici 1 (glej Prilogo I).

3.STRUKTURA PROJEKTA IN PRISTOP K NAČRTOVANJU

Struktura projekta temelji na metodologiji, določeni v načrtu MASP-C rev. 2019 in prilogah k temu načrtu, vključno s shemo upravljanja, politiko modeliranja carinskih poslovnih procesov EU in informacijsko strategijo. Podroben in celovit časovni načrt z glavnimi fazami projekta in ključnimi mejniki je v Prilogi II.

Prva faza – konceptualizacija

Razvoj informacijskih sistemov vključuje več faz. Najprej se pripravi poslovni model, s katerim se zagotovi upravičenost projekta in opredelijo proračunske zahteve. Poslovni model praviloma vključuje poslovno ozadje, opis težave, opis in obseg projekta, morebitne alternativne rešitve, stroške in časovni okvir.