1. Uvod

Okvir EU za nacionalne strategije vključevanja Romov do leta 2020[1], sprejet aprila 2011, je privedel do spremembe v pristopu k vključevanju Romov, pri čemer je bil prvič razvit celosten in z dokazi podprt okvir, jasno povezan s strategijo Evropa 2020. Okvir EU je namenjen vsem državam članicam, vendar ga je treba prilagoditi stanju v vsaki državi.

Voditelji držav in vlad EU so podprli okvir EU[2] in tako so države članice prvič začele usklajevati prizadevanja za odpravo vrzeli v dostopu do izobraževanja, zaposlovanja, zdravstvenega varstva in stanovanj med romskim in neromskim prebivalstvom. Komisija je vzpostavila letni mehanizem poročanja Evropskemu parlamentu in Svetu za ocenjevanje napredka do leta 2020. Hkrati je vzpostavila strukture za pomoč državam članicam pri njihovih prizadevanjih, zlasti mrežo nacionalnih kontaktnih točk za Rome, kjer se redno srečujejo predstavniki nacionalnih kontaktnih točk za Rome iz vseh 28 držav članic, in tudi notranjo projektno skupino za Rome v okviru Komisije, ki ji predseduje Generalni direktorat za pravosodje (njegov namestnik je Generalni direktorat za zaposlovanje, socialne zadeve in vključevanje) in ki združuje visoke predstavnike Generalnega sekretariata Komisije in različnih generalnih direktoratov, vključno s tistimi, ki so odgovorni za regionalno in mestno politiko, izobraževanje in kulturo, kmetijstvo in razvoj podeželja, zdravje in potrošnike, širitev, notranje zadeve, statistiko, proračun in komuniciranje, ter predstavnike Agencije Evropske unije za temeljne pravice (FRA) za zagotavljanje skladnosti in doslednosti.

To poročilo prvič ocenjuje napredek na štirih ključnih področjih, in sicer na področjih izobraževanja, zaposlovanja, zdravstvenega varstva in stanovanj, ter na področju boja proti diskriminaciji in pri porabi sredstev. Ocenjuje tudi napredek na ravni EU.

2. Napredek na ravni EU

2.1. Vključevanje načela vključevanja Romov v politiko in financiranje

Velikost in položaj romskega prebivalstva se v državah članicah razlikujeta. Poleg tega v nekaterih državah članicah vključevanje nedavno prispelih romskih skupnosti prinaša nove izzive, ki jih je treba obravnavati. V skladu z okvirom EU so vse države članice[3] pripravile svoje strategije vključevanja Romov[4], prilagojene potrebam romskega prebivalstva v posamezni državi. Ker se veliko Romov sooča z revščino in socialno izključenostjo, je Komisija povezala vključevanje Romov s svojo širšo agendo za rast, strategijo Evropa 2020. V okviru evropskega semestra je Evropski svet izdal priporočila o vključevanju Romov za posamezne države članice z znatnim romskim prebivalstvom[5]. Poleg tega je Komisija predlagala, Svet pa sprejel, prvi pravni instrument o Romih, tj. Priporočilo Sveta o učinkovitih ukrepih za vključevanje Romov v državah članicah[6]. Navedeno priporočilo opredeljuje posebne ukrepe, vključno s pozitivnimi ukrepi za izboljšanje položaja Romov.

Projektna skupina Komisije za Rome zagotavlja, da se obravnavajo vsi vidiki vključevanja Romov, zlasti prek uporabe različnih skladov EU. Novi večletni finančni okvir za obdobje 2014–2020[7] olajšuje uporabo skladov EU za integracijo Romov. Uredba o skupnih določbah za vse evropske strukturne in investicijske sklade (ESI)[8] omogoča združevanje različnih skladov EU za delo na štirih ključnih področjih politike okvira EU. Glavni ustrezni skladi za vključevanje Romov so Evropski socialni sklad (ESS), Evropski sklad za regionalni razvoj (ESRR) in Evropski kmetijski sklad za razvoj podeželja (EKSRP). Finančne uredbe[9] določajo, da se najmanj 23,1 % proračuna kohezijske politike nameni za naložbe v ljudi, in sicer prek Evropskega socialnega sklada, ki določa najmanj 20 % te vsote v vsaki državi članici za boj proti revščini in socialni izključenosti. Poleg tega nove uredbe, ki urejajo porabo skladov EU, zdaj vključujejo izboljšane mehanizme za spremljanje in vrednotenje, in sicer z namenom pridobivanja točnejših informacij o tem, ali strukturni skladi dosegajo cilje, določene v zvezi z vključevanjem Romov.

Komisija je tudi izdala Evropski kodeks dobre prakse za partnerstvo[10], ki vključuje vse sklade ESI in določa natančna merila za organizacijo partnerstev, za načrtovanje, izvajanje in nadaljnjo obravnavo programov. Poleg tega Uredba o Evropskem socialnem skladu (ESS)[11] določa, da se ustrezna vsota sredstev ESS uporabi v manj razvitih in prehodnih regijah za krepitev zmogljivosti socialnih partnerjev in nevladnih organizacij (v nadaljnjem besedilu: NVO) pri izvajanju programov.

Nazadnje je Svet na podlagi predloga Komisije sprejel Priporočilo o vzpostavitvi jamstva za mlade[12], države članice pa so bile posebej pozvane, naj Rome obravnavajo kot ključno ciljno skupino v skladu z velikostjo in položajem njihovega romskega prebivalstva.

2.2. Tesno sodelovanje z vsemi deležniki

Komisija je vzpostavila stalni dialog z državami članicami prek omrežja 28 nacionalnih kontaktnih točk za Rome. To omrežje je pomemben napredek pri podpori usklajevanja in izvajanja strategij ter ukrepov v praksi. Državam članicam tudi omogoča, da delijo svoje izkušnje in strokovno znanje s Komisijo, ter pospešuje transnacionalno sodelovanje in izmenjavo dobrih praks.

Poleg tega so se srečanja platforme EU za vključevanje Romov razvile v forum za razpravo in izmenjavo izkušenj med Komisijo, državami članicami, mednarodnimi organizacijami, državami širitve in civilno družbo. Komisija bo v sodelovanju z vsemi deležniki še naprej proučevala, kako narediti ta forum še učinkovitejši in kako najbolje prispevati k oblikovanju evropskih politik vključevanja Romov.

Za podporo učinkovitega izvajanja nacionalnih strategij vključevanja Romov na lokalni in regionalni ravni Komisija sodeluje v koaliciji mednarodnih organizacij[13]. V tej koaliciji Komisija in Svet Evrope združujeta moči za krepitev zmogljivosti lokalnih oblasti za oblikovanje, financiranje in izvajanje strategij vključevanja Romov, začenši z izboljšanjem lokalne uprave[14] in udeležbe skupnosti prek mediacije[15].

3. Napredek v državah članicah – ocena Komisije

Tri leta po sprejetju okvira EU se v večini držav članic že kaže napredek, čeprav je še vedno počasen. To poročilo se osredotoča zlasti na to, kateri ukrepi se izvajajo, ali so bile smernice Komisije iz prejšnjih poročil o napredku upoštevane in ali so v praksi vidni resnični učinki. Priloženi delovni dokument služb Komisije vključuje podroben pregled za vsako državo članico in prvo oceno nacionalne strategije vključevanja Romov, ki jo je Hrvaška predložila po priključitvi k EU 1. julija 2013.

V oceni so uporabljene zlasti informacije držav članic, pridobljene prek nacionalnih kontaktnih točk za Rome, informacije civilne družbe in informacije Evropske mreže neodvisnih strokovnjakov s področja socialnega vključevanja. Raziskava FRA iz leta 2011 o stanju v praksi je izhodiščna točka za ocenjevanje napredka.

3.1. Izobraževanje

V skladu z okvirom EU poziva Komisija države članice, naj zagotovijo vsaj dokončanje osnovne šole in povečanje dostopa do kakovostne predšolske vzgoje ter zagotovijo, da romski otroci niso izpostavljeni diskriminaciji ali segregaciji, in zmanjšajo število otrok, ki prezgodaj opustijo izobraževanje. Države članice so bile tudi pozvane, naj romske otroke spodbujajo k vključevanju v sekundarno in terciarno izobraževanje.

Ocena Komisije kaže, da so države članice sprejele niz posebnih ukrepov, ki so v praksi privedli do rezultatov. Poročila na primer kažejo pozitiven splošen trend glede dostopa do predšolske vzgoje.

Vendar pa je za doseganje sprememb večjega obsega treba narediti še veliko več. Najresnejši izzivi, predhodno ugotovljeni v okviru EU, so še vedno aktualni in zahtevajo nadaljnja trajnostna prizadevanja. Za doseganje znatnega napredka bi morali redni izobraževalni sistemi postati bolj vključujoči in bolj prilagojeni potrebam romskih učencev.

Obstoj segregacije romskih otrok v posebnih šolah ali razredih[16] je še vedno ključni izziv, za katerega ni preprostih in jasnih rešitev. Odprava segregacije zahteva politično zavezanost, čas, temeljito pripravo in načrte za izvajanje, ki upoštevajo lokalne okoliščine. Ukrepe, ki posredno vodijo k segregaciji, je treba sistematično odpraviti. Države članice, ki jih to najbolj zadeva (npr. Češka, Slovaška, Madžarska, Romunija, Bolgarija in Grčija), bodo morale začeti izvajati ostrejše ukrepe za odpravo tega stanja in spremembo trenda prek kakovostnega, dostopnega in rednega vključujočega izobraževalnega sistema.

Pomen dostopa do kakovostne predšolske vzgoje je zdaj splošno priznan. Več držav članic je izvedlo tudi vrsto zakonodajnih ukrepov (npr. obvezna predšolska vzgoja, denarne spodbude). Nekatere države članice so poročale o jasnih pozitivnih rezultatih. Na Finskem se je na primer v desetih letih udeležba romskih otrok v predšolski vzgoji povečala z 2 % na 60 %. Enako velja za Madžarsko, kjer je delež vpisanih romskih otrok v predšolsko vzgojo visok (79 %) in verjetno je, da se bo še izboljšal, saj novi zakon o javnem izobraževanju znižuje začetno starost za obvezno predšolsko vzgojo na 3 leta. Po drugi strani so v nekaterih državah članicah sprejeti ukrepi še vedno nezadostni (npr. na Slovaškem) ali pa jih sploh ni (npr. v Grčiji).

Tudi za zmanjšanje števila romskih otrok, ki prezgodaj opustijo izobraževanje, so potrebna dodatna prizadevanja, vključno z izvenšolskimi dejavnostmi in tesnim sodelovanjem z družinami. Položaj otrok, ki nezakonito prebivajo na območju, je morda še slabši, saj se lahko zgodi, da otroka zaradi pomanjkanja zahtevanih uradnih dokumentov, kot so veljavno dovoljenje za prebivanje ali zdravstvene evidence, ni mogoče vpisati v osnovnošolsko izobraževanje. Poročilo francoskega varuha človekovih pravic[17] navaja več primerov, ko so lokalne oblasti iz navedenih razlogov romskim otrokom preprečile dostop do osnovnošolskega izobraževanja. Poleg tega so pogoste selitve Romov in potujočih družin vzrok za prekinitev šolanja, kar povzroča vrzeli v učnem postopku in visoke stopnje zgodnjega opuščanja izobraževanja.

Ocena Komisije potrjuje, da lahko trajnostna prizadevanja znatno vplivajo na položaj Romov v izobraževanju. Bolgarski izobraževalni projekt je na primer v treh letih (2010–2013) zmanjšal število otrok, ki prezgodaj opustijo izobraževanje, za skoraj 80 %. Obstajajo tudi drugi primeri dobre prakse, kot je celodnevno šolanje v Bolgariji in na Slovaškem ali izvenšolske dejavnosti, organizirane zlasti za prikrajšane otroke na Madžarskem, uporaba mediatorjev na Finskem, vključevanje romske kulture v učne načrte na Slovaškem in Madžarskem, zagotavljanje jezikovne podpore v Bolgariji in Franciji, zagotavljanje dvojezičnega izobraževanja (romski jezik-romunščina), usposabljanje učiteljev romskega jezika v Romuniji ter usposabljanje učiteljev na Slovaškem, Madžarskem in v Bolgariji. Poleg tega je razširitev izobraževalnih projektov na otroke, katerih družine se selijo iz ene države članice v drugo, primer pozitivnega razvoja.

Vendar imajo obstoječe prakse precej omejeno področje uporabe in glavni izziv ostaja razširitev področja uporabe teh pobud in zagotavljanje dolgoročnega financiranja. Večja prizadevanja so potrebna na področju izobraževanja učiteljev in uvajanja vključujočih učnih metodologij, ki upoštevajo učne potrebe posameznika. Z bolj sistematično uporabo romskih pedagoških asistentov in mediatorjev ter večjim vključevanjem lokalnih skupnosti in staršev bi se izboljšal dostop romskih otrok do kakovostnega rednega izobraževanja. Zagotoviti je treba skladnost splošnih politik s cilji, določenimi v nacionalnih strategijah vključevanja Romov (npr. na Madžarskem).

Po zaključku obveznega izobraževanja razlike v vpisu med romskimi in neromskimi otroci postanejo še večje. To je še posebej škodljivo za vključevanje Romov in ustvarja razliko na trgu dela, saj pomanjkanje poklicnih spretnosti in kvalifikacij odraslim Romom preprečuje dostop do kakovostne zaposlitve. Obstaja premalo sistemskih ukrepov za spodbujanje romskih otrok k nadaljnjemu izobraževanju ali za pomoč romskim študentom pri ponovnem vključevanju v izobraževalni sistem, potem ko so prezgodaj opustili izobraževanje. Na Poljskem, Finskem in Švedskem so bili sicer sprejeti ukrepi za povečanje števila študentov, ki zaključijo sekundarno in visokošolsko izobraževanje, ter za izboljšanje poklicnega izobraževanja in usposabljanja odraslih Romov, vendar so v večini držav članic podobni ukrepi le občasni in večinoma gre za štipendije za nadarjene študente. Na področju mladine sta tudi neformalno in priložnostno učenje pomembna instrumenta za razvoj spretnosti in povečanje zaposljivosti med mladimi[18].

Primeri s področja izobraževanja Bolgarija in Madžarska – V Bolgariji je bila uvedena dveletna obvezna predšolska vzgoja; na Madžarskem bo s šolskim letom 2014–2015 uvedena obvezna predšolska vzgoja od tretjega leta starosti. Ta splošni ukrep je obetaven za področje izobraževanja romskih otrok v osnovnošolskem izobraževanju, vendar so za dolgoročne rezultate ključnega pomena zadostne zmogljivosti in kakovostno osebje. Danska – Projekt „Fastholdelseskaravanen“ („Dobro se drži, romski voz“), ki ga upravlja ministrstvo za šolstvo, si prizadeva zlasti, da bi se več otrok iz etničnih manjšin vpisalo v program poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter ga tudi zaključilo. To pobudo upravljajo koordinatorji v šolah, ki zagotavljajo individualni pristop k vsakemu mladostniku, pri katerem je tveganje za prezgodnjo opustitev izobraževanja. Projekt se izvaja po celotni Danski. Odkar se je leta 2009 začel, se je stopnja zgodnjega opuščanja izobraževanja in usposabljanja zmanjšala z 20 % na manj kot 15 %, razlika v primerjavi z etničnimi danskimi študenti pa se je zmanjšala. Prispevek ESS za program „Fastholdelseskaravanen“ je v obdobju 2009–2013 znašal 3 214 000 EUR. Romunija – Program pozitivnih ukrepov za Rome v visokošolskem izobraževanju se nadaljuje. Ti redni programi ponujajo mesta za vpis na javne univerze, ki so posebej namenjena Romom (v akademskem letu 2010/2011 je bilo zagotovljenih 555 mest, v letu 2012/2013 pa 564). Švedska – Združenje za izobraževanje odraslih v Göteborgu (Studieförbundet Vuxenskolan i Göteborg) ponuja šolnine za Rome, ki niso zaključili primarnega ali sekundarnega izobraževanja.

Čeprav je bil dosežen napredek, zlasti na področju predšolske vzgoje, je treba narediti še veliko več za zmanjšanje prikrajšanosti Romov na področju izobraževanja. V državah članicah z večjim romskim prebivalstvom je treba dati prednost boju proti segregaciji in zgodnjemu opuščanju izobraževanja ter prizadevanju, da bi bili redni izobraževalni sistemi bolj vključujoči. Omogočanje romskim otrokom, da pridobijo tržne spretnosti in kvalifikacije, vsaj na sekundarni ravni, in zagotavljanje vseživljenjskega učenja za odrasle Rome bi morala biti jasna cilja splošnih in ciljno usmerjenih ukrepov. Poleg tega bi morali biti pozitivni ukrepi za višanje stopnje izobrazbe Romov, trajnostni in imeti dovolj široko področje uporabe, da bi lahko mladim Romom omogočili pridobivanje poklicnih kvalifikacij.

3.2. Zaposlovanje

Za odpravo razlik v zaposlovanju med romskim in neromskim prebivalstvom okvir EU države članice poziva, naj Romom zagotovijo nediskriminatoren dostop do odprtega trga dela, samozaposlovanja in mikrokreditov ter poklicno usposabljanje. Države članice se spodbujajo k zagotavljanju učinkovitega in enakopravnega dostopa do splošnih javnih služb za zaposlovanje, poleg ciljno usmerjenega in prilagojenega usmerjanja in mediacije za romske iskalce zaposlitve, ter k podpiranju zaposlovanja kvalificiranih romskih javnih uslužbencev.

Čeprav v državah članicah obstaja več obetavnih pobud, pričakovani rezultat še ni bil dosežen. Viden napredek pri udeležbi v izobraževanju in stopnji izobrazbe ni privedel do izboljšanja zaposlitvenih možnosti med Romi[19]. V nekaterih primerih se je stanje na področju zaposlovanja Romov še poslabšalo, čeprav je do tega delno prišlo zaradi splošnega povečanja brezposelnosti v več državah članicah EU v zadnjih nekaj letih. Te okoliščine so še posebej vplivale na Rome in v še večji meri na romske ženske[20], saj te pogosto nimajo tržnih spretnosti in kvalifikacij. Poleg tega možnosti Romov na trgu dela omejujeta neposredna in posredna diskriminacija[21]. Za reševanje takih težavnih razmer morajo države članice vlagati v človeški kapital in sprejeti odločne ukrepe, kot so ukrepi za zagotavljanje pravičnega dostopa do socialnovarstvenih storitev ter zagotavljanje prilagojenega usmerjanja in načrtov zaposlovanja. Možnosti ustvarjanja služb za Rome prek samozaposlovanja, (socialnega) podjetništva in uporabe inovativnih finančnih instrumentov se skoraj ne izkoriščajo. Socialne inovacije je treba krepiti s preskušanjem novih pristopov politike in razširitvijo področja uporabe uspešnih pobud s spodbujanjem sodelovanja med različnimi akterji na lokalni in regionalni ravni.

Zgledovati se je mogoče po uspešnih projektih, kot so na primer informacijska platforma Thara v Avstriji, poskusni projekt za spodbujanje načinov za družbeno in poklicno aktiviranje v Belgiji, centri za razvoj skupnosti, katerih namen je odpravljanje ovir na trgu dela v Bolgariji, ali celostni akcijski načrti Severnega Porenja-Vestfalije in Berlina. Vendar te projekte večinoma sprožajo lokalne in regionalne oblasti, izvajajo pa jih NVO, zato so njihovi rezultati nujno omejeni na določeno območje in je njihova trajnost negotova.

Ocena kaže, da je še vedno premalo sistemskih ukrepov na nacionalni ravni, čeprav obstaja nekaj dobrih primerov: svetovalci za zaposlovanje Romov v okviru ministrstva za zaposlovanje na Finskem, prerazporeditev sredstev za španski program Acceder ali poskusni projekti v nekaterih občinah na Češkem, ki v javno naročanje vključujejo socialne vidike.

Primeri s področja zaposlovanja Bolgarija – Centri za razvoj skupnosti želijo okrepiti in spodbujati zaposlovanje mladine in žensk v marginaliziranih romskih skupnostih. Pobudo izvaja Center za medetnični dialog in strpnost AMALIPE, ki ga Evropska komisija podpira od 2011. Centri za razvoj skupnosti so bili ustanovljeni v 11 občinah. Francija (Lyon) – Večpartnerski projekt Andatu je zagotovil lokalno, civilno in nacionalno vključevanje ter evropska sredstva, združuje pa usposabljanje, dostop do zaposlitev in stanovanja. Ker je program namenjen državljanom EU, ponuja tudi jezikovne tečaje francoščine. Program tudi financira kratka poklicna usposabljanja in zagotavlja individualno podporo. Evropski socialni sklad je zagon programa podprl s 350 000 EUR. Poseg trenutno vključuje 73 upravičencev, načrtovana pa je razširitev na 400 udeležencev, za kar bo potreben skupni proračun 1,2 milijona EUR. Madžarska – Redni program javnega zavoda za zaposlovanje, namenjen izboljšanju zaposljivosti prikrajšanih, je osredotočen na različne podskupine znotraj prijavljenih nezaposlenih, Romi pa so ena od prednostnih ciljnih skupin. Program zagotavlja prilagojeno kombinacijo subvencij in storitev, kot so svetovanje v zvezi s trgom dela, mentorstvo, poklicno usposabljanje in subvencije za plače, njegov namen pa je ponovno vključevanje ljudi na odprti trg dela. Glede na zunanjo strokovno oceno se verjetnost zaposlitve po udeležbi v programu poveča na 40 %.

Kljub uspehu nekaterih ukrepov v praksi otipljiv rezultat še ni bil dosežen. Za odpravo vrzeli med romskim in neromskim prebivalstvom bodo morale države članice na področju trga dela hkrati obravnavati tako ponudbo kot povpraševanje. Kar zadeva ponudbo, je treba nizko raven spretnosti romskih iskalcev dela obravnavati s poklicnim usposabljanjem in svetovanjem ter združevanjem ciljno usmerjenih ukrepov in učinkovitega dostopa do splošnih javnih zavodov za zaposlovanje. Na strani povpraševanja so potrebni ukrepi za spodbujanje delodajalcev, kot so subvencije za zaposlovanje, poskusno zaposlovanje in programi vajeništva. Drugi ukrepi vključujejo osredotočanje na Rome v okviru programov jamstva za mlade, vključevanje socialnih vidikov v javno naročanje, boj proti diskriminaciji na delovnem mestu in zaposlovanje Romov v nacionalni in lokalni javni upravi, in sicer na način, ki ne ustvarja vzporednega sistema dela. Uporaba potenciala socialnega gospodarstva in socialne inovacije bi lahko spodbudila ponovno vključevanje na trg dela.

3.3. Zdravstvo

Za zmanjšanje razlike v zdravstvu med Romi in ostalim prebivalstvom okvir EU države članice poziva, naj zagotovijo dostop do kakovostnega zdravstvenega varstva zlasti za otroke in ženske ter do preventivnega zdravstvenega varstva in socialnovarstvenih storitev na podobni ravni in pod istimi pogoji kot za ostalo prebivalstvo.

Slabo zdravje Romov je tesno povezano s socialnimi, gospodarskimi in okoljskimi dejavniki. Ljudje v ranljivih položajih se pogosto ne znajdejo v zdravstvenem sistemu in imajo težave pri sporočanju svojih potreb. Ovire vključujejo slabo dostopnost zdravstvenih storitev v smislu oddaljenosti (npr. romska naselja na oddaljenih območjih in Romi brez bivališča), slabo dostopnost iz finančnih razlogov (cenovna dostopnost zdravil), neprijavljenost pri lokalnih oblasteh, slabo ozaveščenost zlasti o preventivnih storitvah, kulturne razlike in diskriminacijo. Odsotnost zdravstvenega varstva pogosto tudi pomeni, da otroci niso cepljeni, zaradi česar se lahko zgodi, da jih šole in vrtci ne sprejmejo.

Premalo držav članic je zagotovilo informacije, ki bi omogočile primerjavo zdravja Romov in celotnega prebivalstva. Medtem ko za to obstajajo različni razlogi, je še vedno ključnega pomena, da lahko vse ustrezne države članice spremljajo zdravje romskega prebivalstva. Dober primer je raziskava o zdravju in dobrem počutju, ki jo pripravlja Finska.

Razpoložljive informacije kažejo na zelo pomembne razlike med državami članicami v zvezi z izhodišči[22] in napredkom. Zagotavljanje osnovnega zdravstvenega varstva je še vedno izziv v nekaterih državah članicah, zlasti v Bolgariji, Romuniji in tudi Grčiji. S porastom brezposelnosti v teh državah se je število družin brez zdravstvenega varstva povečalo. Vpliv proračunskih rezov, prestrukturiranja ali ukinitev storitev v okviru politik splošnega zdravja v nekaterih državah članicah je imelo nadaljnje posledice za ranljive skupine, vključno z Romi. V Franciji se je vlada zavezala, da bo zmanjšala finančne ovire pri dostopu do zdravstvenega varstva za najranljivejše skupine.

Poročila iz več držav članic kažejo na pomembna prizadevanja v boju proti nalezljivim boleznim med Romi. Medtem ko je napredek na tem področju zelo dobrodošel, je treba več pozornosti posvetiti tudi preprečevanju in zdravljenju nenalezljivih bolezni ter kampanjam o splošnem zdravju s poudarkom na spodbujanju zdravega načina življenja. Poleg tega je še vedno treba sistematizirati uspešne ukrepe.

Usposabljanje strokovnjakov na področju zdravja (npr. na Češkem) in vključevanje mediatorjev na področju zdravja Romov je eden od načinov obravnavanja dostopa do zdravstvenih storitev za romsko prebivalstvo. Več držav članic (npr. Romunija, Španija) je bilo uspešnih pri naložbah v mediatorje za Rome – vendar pa je v večini primerov še vedno potreben premik od začasnega k rednemu financiranju in zagotavljanju primernega priznavanja poklicnih kvalifikacij. Leta 2013 je Komisija začela pobudo za razvoj paketov usposabljanja za strokovnjake na področju zdravja za priseljence in etnične manjšine, vključno z Romi.

Primeri s področja zdravstva Češka – Tečaji komunikacije, osredotočeni na določen družbeno-kulturni vidik bolnika, so obvezni v učnih načrtih na področju medicine, zobozdravstva in farmacije. Tudi drugo medicinsko osebje se usposablja prek tečajev komunikacijskih spretnosti v okviru strokovnih (Interpersonální dovednosti specialisty) in izobraževalnih programov (Edukace). Madžarska – Leta 2013 se je razvijal program usposabljanja za tiste, ki delajo na področju storitev osnovnega zdravstvenega varstva; 250 obiskovalcev s področja zdravstva je sodelovalo na tečajih usposabljanja in pričakuje se, da bodo ti obiskovalci v prvi polovici leta 2014 usposobili približno 4 830 strokovnjakov. Francija – Januarja 2013 se je vlada zavezala, da se bo odzvala na rastoče neenakosti na področju zdravstva zaradi krize in da bo zmanjšala finančne ovire pri dostopu do zdravstvenega varstva. Romunija – V okviru mediacijskega programa v zdravstvu potekajo kampanje za ozaveščanje in spreminjanja ravnanja Romov v zvezi z zdravjem. Španija – Mediatorji na področju zdravja dokazano prispevajo k izboljšanju zdravja romskega prebivalstva v Španiji. Večletno uspešno mediacijo v pokrajini Navarra je STO izbral za primer dobre prakse[23].

Glede na analize zdravstvenih ukrepov je mogoče skleniti, da zdravstveno varstvo in osnovna socialna varnost še ne vključujeta vseh ljudi. Vlaganje v ustrezno zdravstveno varstvo in preventivne ukrepe za vse Rome, zlasti otroke, je ključnega pomena, saj bo dolgoročno preprečilo nadaljnje zdravstvene težave. Za resnične učinke v praksi bi bilo treba obetavne pobude razširiti in pomnožiti.

3.4. Stanovanja

Za odpravo razlik med romskim in neromskim prebivalstvom okvir EU države članice poziva, naj spodbujajo nediskriminatoren dostop do stanovanj, vključno s socialnimi stanovanji in storitvami javnih služb (kot so dostop do vode, elektrike in plina)[24]. Poleg tega je okvir EU poudaril potrebo po obravnavanju stanovanjske problematike kot del celostnega pristopa k socialnemu vključevanju in odpravi segregacije.

Posegi na stanovanjskem področju so pogosto najšibkejši členi v nacionalnih strategijah. Razlogi za pomanjkanje napredka so večinoma: siva območja v zvezi z legalizacijo obstoječih stanovanj in počivališč, kot prikazujejo sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice[25]; neuspeh pri vzpostavljanju pravega dialoga med neromskimi in romskimi lokalnimi skupnostmi (npr. v Bolgariji); pomanjkanje nacionalnih javnih sredstev in slabo izkoriščanje sredstev EU, ki so na voljo, kljub smernicam s strani Komisije[26]; potreba po nadaljnjem razvoju sektorja socialnih stanovanj v več državah članicah. Ena od glavnih ovir pri uporabi sredstev iz Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) je priprava celostnih stanovanjskih projektov.

Kljub temu težavnemu stanju obstajajo tudi obetavne prakse. S pomočjo Evropskega sklada za regionalni razvoj (ESRR) so bila z vključevanjem romske skupnosti v Franciji zgrajena kakovostna začasna bivališča. V Nemčiji stanovanjski projekti vključujejo tudi ukrepe za spodbujanje vključevanja romskih družin v okolico. V Belgiji si mediatorji prizadevajo pridobiti zaupanje romskega in neromskega prebivalstva za sprejemljive posege na stanovanjskem področju. Na Madžarskem morajo mesta v okviru svojih razvojnih strategij pripraviti načrt za odpravo segregacije.

Primeri s področja stanovanj Belgija – Januarja 2013 je 38 mediatorjev/veznih členov (tj. medkulturnih posrednikov), rediteljev mestnih četrti, projektnih vodij in svetovalcev (najeli so jih javni centri za socialno varnost, ministrstvo za izobraževanje, Agencija za zaposlovanje, policija, službe za vključevanje ali lokalne NVO)delalo v Regiji glavnega mesta Bruselj in Flandriji z namenom pridobivanja podpore romskega in neromskega prebivalstva za posege na stanovanjskem področju. Nemčija – V Kielu stanovanjski projekt „Maro Temm e.G.“ pomaga Sintom in Romom vseh generacij živeti skupaj in ohranjati kulturo in jezik (romski jezik), ne da bi bili ločeni od ostalega prebivalstva. Ponujajo tudi druge dejavnosti, kot so pomoč pri domači nalogi, prostočasne dejavnosti in manjša kulturna praznovanja. V Berlinu je namen projekta „Delovna skupina Okerstraße“ zagotoviti, da se Romi sprejmejo kot sosedje in se jim omogoči vključevanje v skupnost. Romskim družinam se svetuje ter pomaga pri stikih z oblastmi in v sporih s stanodajalci. Poleg tega je zagotovljena skrb za otroke, mladina pa se spodbuja k sodelovanju v prostočasnih dejavnostih. Madžarska – Mesta morajo pripraviti tako imenovani lokalni načrt za enake možnosti (odpravo segregacije) v okviru svojih strategij za celostni razvoj. Načrt za odpravo segregacije določa sistemske posege (ki veljajo za vse mesto) za odpravo ali zmanjšanje segregacije. Lokalni načrti za enake možnosti so postali zakonska zahteva za lokalne oblasti v skladu z zakonom o enakih možnostih. Sklad ESRR podpira celostne stanovanjske projekte za Rome in druge marginalizirane skupnosti.

Kot tudi na drugih področjih se z manjšimi projekti pridobijo uporabne politične izkušnje, vendar jih je treba razširiti za doseganje pričakovanih rezultatov. Za doseganje otipljivega in trajnostnega napredka v stanovanjskem sektorju bi morale države članice učinkoviteje obravnavati zgoraj ugotovljene ovire. V nekaterih državah članicah je potrebna zakonodaja za razjasnitev pravnega statusa obstoječih bivališč. Poleg tega morajo nacionalne vlade podpreti redne posege v okviru mestnega načrtovanja za odpravo in preprečevanje getoizacije v mestih, medtem ko nesorazmerno tveganje socialne izključenosti na podeželju zahteva močnejša prizadevanja. Za uspeh vseh projektov je ključno vključevanje romskega in neromskega prebivalstva. Glede na omejenost javnih sredstev, zlasti zato, ker so stanovanja v večini držav članic v pristojnosti občin, bi se morala sredstva iz sklada ESRR bolje uporabiti.

3.5. Prepričljiv boj proti diskriminaciji

Načelo nediskriminacije je eno od temeljnih načel Evropske unije. Trinajst let po tem, ko so bile leta 2000 sprejete temeljne direktive EU za boj proti diskriminaciji, je diskriminacija Romov še vedno močno razširjena[27]. To v Evropski uniji ni sprejemljivo. Položaj romskih žensk[28] je velikokrat slabši kot položaj romskih moških, saj se ženske večinoma soočajo z diskriminacijo na več področjih. Položaj romskih otrok zbuja dodatne skrbi[29].

Razlog za težave, povezane z Romi, na splošno niso vrzeli v zakonodaji, ampak njeno izvajanje. Za okrepitev boja proti diskriminaciji je treba zakonodajo združiti s političnimi in finančnimi ukrepi. Priporočilo Sveta (člen 2(1) do 2(5)) predlaga nadaljnje posebne ukrepe za države članice, vključno s pozitivnimi ukrepi za boj proti diskriminaciji. To priporočilo bi moralo pomeniti začetek večjih političnih prizadevanj s strani vseh držav članic za odpravo diskriminacije Romov in zagotavljanje enakosti v praksi. Komisija bo v prihajajočih poročilih o napredku pri izvajanju nacionalnih strategij vključevanja Romov natančno proučila področja, izpostavljena v Priporočilu.

Nedavno poročilo Komisije o izvajanju direktiv o enakosti potrjuje, da bi morale države članice bolje izkoristiti možnost sprejetja ukrepov za preprečevanje ali nadomeščanje slabšega položaja (pozitivni ukrepi). Taki ukrepi so lahko uporabni za boj proti diskriminaciji Romov.

Tudi obravnavanje trgovine z ljudmi lahko pomaga reševati težave diskriminacije in socialne izključenosti Romov. Trgovini z ljudmi so najbolj izpostavljeni ženske in otroci. Potrebna je enaka osredotočenost na preprečevanje trgovine z ljudmi, na zaščito, pomoč in podporo za žrtve ter na vključevanje vseh, ki lahko pomagajo pri reševanju težave: zdravstvenih inšpektorjev, policije, strokovnjakov na področju izobraževanja in pravnih strokovnjakov. Strategija EU za odpravo trgovine z ljudmi za obdobje 2012–2016 je državam članicam pomagala izpolniti obveznosti v skladu z Direktivo o preprečevanju trgovine z ljudmi 2011/36/EU.

Večina držav članic je prevzela pobudo za širjenje ozaveščenosti o romski kulturi in zgodovini; zlasti v zadnjih letih pa vse več držav članic organizira dejavnosti v spomin na holokavst nad Romi. Poleg tega bi morale vse države članice sprejeti učinkovitejše ukrepe za zatiranje protiromske retorike in sovražnega govora.

V nekaterih državah članicah so organi za spodbujanje enakega obravnavanja igrali še posebej dejavno vlogo pri širjenju ozaveščenosti, poročanju o primerih Romov, ki so bili žrtve diskriminacije, ali izpostavljanju takih primerov (npr. Bolgarija, Češka, Finska, Francija, Grčija, Irska, Latvija, Litva, Romunija, Španija in Švedska). Kot je predlagano v Priporočilu Sveta o učinkovitih ukrepih za vključevanje Romov v državah članicah, bi bilo treba okrepiti delo in institucionalno usposobljenost organov za spodbujanje enake obravnave ter nadaljevati stalni dialog med nacionalnimi stičnimi točkami za Rome in navedenimi organi, ki ga je Komisija že začela.

Poleg tega je v nekaterih državah članicah še vedno treba razviti učinkovita orodja za okrepitev položaja Romov.

Primeri s področja boja proti diskriminaciji Slovaška – Sprememba zakona o boju proti diskriminaciji je uvedla začasne ukrepe za zagotavljanje enakosti (pozitivni ukrepi), ki jih je mogoče sprejeti na podlagi narodnosti na vseh področjih, ki jih ščiti navedeni zakon, in sicer na področju zaposlovanja, izobraževanja, zdravstvenega varstva, socialne varnosti in dostopa do blaga in storitev.

Na področju učinkovitega boja priti diskriminaciji so pomanjkljivosti v skoraj vseh državah članicah. To se ne bi smelo šteti za samostojno politiko, ampak bi se moralo vključiti v vse politike. Dodatno pozornost bi bilo treba nameniti sredstvom javne komunikacije, ki lahko oglašujejo koristi raznolikosti in sprejemanja v družbo. Poleg tega bodo morale države članice pokazati jasno politično vodstvo in zagotoviti, da se na njihovih ozemljih ne bodo dopuščale nikakršne oblike diskriminacije.

3.6. Zagotavljanje finančne podpore za trajnostne politike

Vključevanje Romov je dolgoročen izziv. Politike in ukrepi za vključevanje Romov morajo biti dolgoročno vzdržni. Okvir EU spodbuja države članice, naj namenijo zadostno količino sredstev iz državnih proračunov in čim bolj izkoristijo možnost mednarodnega financiranja EU.

V zadnjih letih se je količina sredstev, ki jih države članice namenjajo vključevanju Romov, znatno povečala. Napredek v smislu zavezanosti in načrtovanja je jasen, vendar so še vedno težave pri izvajanju. Države z večjim romskim prebivalstvom se še vedno soočajo z velikimi izzivi pri uporabi sredstev EU. Resnost težav na področjih z enotno politiko in njihova soodvisnost zahtevata celostni pristop, ki prek različnih skladov združuje naložbe v zaposlovanje, izobraževanje, zdravstveno varstvo in stanovanja.

V obdobju 2007–2013 možnost uporabe sredstev EU še ni bila v celoti izkoriščena za podporo vključevanja Romov. Razlogi za to so različni: težave pri iskanju državnega sofinanciranja in združevanju sredstev, prezapletene upravne strukture, pomanjkanje upravne zmogljivosti in strokovnega znanja, nezadostna uporaba tehnične pomoči za pridobivanje sredstev EU ter slabo sodelovanje med organi in Romi. Čeprav je sprejetje nacionalnih strategij vključevanja Romov velik korak k zagotovitvi okvira za vključevanje Romov, izkušnje kažejo, da bi bilo treba usklajevanje med splošnimi politikami in politikami, povezanimi z Romi, izboljšati, in sicer s prizadevanjem za boljše spremljanje rezultatov in učinkov posegov, ki jih financira EU. Po potrebi je celostni pristop mogoče še dodatno izboljšati z uvedbo ozemeljskega pristopa in osredotočanjem na najbolj prikrajšane mikroregije.

V okviru prizadevanj za programsko obdobje 2014–2020 so se te pomanjkljivosti obravnavale, in sicer z zagotovitvijo, da se ustrezen delež proračuna kohezijske politike nameni za naložbe v človeški kapital, zaposlovanje in socialno vključevanje. Za obdobje 2014–2020 je bilo iz strukturnih in kohezijskih skladov državam članicam dodeljenih 343 milijard EUR.

Od tega bo prek Evropskega socialnega sklada (ESS) za naložbe v človeški kapital, zaposlovanje in socialno vključevanje dodeljen znesek v višini najmanj 80 milijard EUR. Odločeno je bilo, da mora biti v vsaki državi vsaj 20 % (v primerjavi s sedanjim deležem, ki znaša približno 17 %) ESS namenjenih boju proti socialni izključenosti in revščini, tj. približno 16 milijard EUR. Vzpostavljena je bila tudi posebna naložbena prednost za vključevanje marginaliziranih skupnosti, kot so Romi. Prikrajšani ljudje, vključno z Romi, bodo imeli koristi tudi od ukrepov, financiranih v okviru drugih naložbenih prednosti ESS, za kakovostno predšolsko vzgojo, zmanjševanje in preprečevanje prezgodnjega opuščanja izobraževanja, spodbujanje dostopa do zaposlitev ali izboljšanje zaposlovanja mladih prek jamstva za mlade. Za zagotovitev, da bo ESS dosegel ciljne upravičence, je nujna predhodna vzpostavitev primernega uredbenega in institucionalnega okvira. Države članice lahko izboljšajo kakovost uporabe sredstev EU z izmenjavo dobrih praks ter prek stalnega dialoga z deležniki, ocenjevanj in ugotovitev akademskih raziskav.

Kar zadeva Evropski sklad za razvoj regij (ESRR), naložbena prednost s tematskim ciljem spodbujanja socialnega vključevanja ter boja proti revščini in kakršni koli diskriminaciji omogoča podporo fizične, gospodarske in socialne prenove prikrajšanih skupnosti v mestih in na podeželju. To je mogoče uporabiti za nadaljevanje celostnih stanovanjskih projektov za marginalizirane skupnosti, vključno z Romi, kakršni so se začeli izvajati s sredstvi ESRR v obdobju 2007–2013. Druge naložbene prednosti, npr. na področju zdravstvene, socialne in izobraževalne infrastrukture, lahko podpirajo naložbe v opremo za izvajanje ustreznih ciljev na področju vključevanja Romov, vključno s sodelovanjem Romov pri splošnih ukrepih. Ustrezna bi lahko bila tudi podpora ESRR za mesta, ki demografske in socialne izzive obravnavajo v okviru svojih celostnih strategij za trajnostni razvoj.

V skladu s predhodnimi pogoji kohezijske politike 2014–2020 mora biti v državah, ki jim bodo s programi dodeljena sredstva za vključevanje Romov, vzpostavljen nacionalni okvir vključevanja Romov. Tako se vzpostavi neposredna povezava med okvirom politike EU in financiranjem, da bi bilo financiranje čim učinkovitejše.

Komisija med pogajanji z državami članicami o sporazumih o partnerstvu zagotovi, da so izzivi vključevanja Romov, ugotovljeni v okviru evropskega semestra, primerno izraženi v prednostnih nalogah financiranja prihodnjih programov. Poleg tega lahko države članice za izboljšanje upravne zmogljivosti in strokovnega znanja uporabijo globalna nepovratna sredstva za poveritev upravljanja in izvajanja delov svojih programov posredniškim organom z dokazanimi izkušnjami in praktičnim znanjem[30].

V več državah članicah živi velik del marginaliziranih romskih skupnosti na podeželju. Zato je Komisija obvestila države članice, da obstajajo možnosti za podporo vključevanja prikrajšanih skupin, vključno z Romi, v okviru politike razvoja podeželja prek Evropskega kmetijskega sklada za razvoj podeželja (EKSRP). V neformalnem dialogu o sporazumu o partnerstvu in o programih za programsko obdobje 2014–2020 so službe Komisije države članice, ki jih to najbolj zadeva, pozvale, naj v razprave povabijo nacionalne kontaktne točke za Rome[31].

Poleg tega bi morale biti v celoti izkoriščene tudi možnosti financiranja v okviru programa Erasmus +[32].

Tudi Sedmi okvirni program za raziskave in razvoj[33] zagotavlja dodatne priložnosti za krepitev skladnih in stroškovno učinkovitih politik na tem področju.

Bolgarija – Občina Kavarna je na primer v okviru lokalne razvojne strategije vlagala v vključevanje. Vlagala je v razvoj infrastrukture, izboljšala dostop do kakovostne predšolske vzgoje za romske otroke, zdravstveno vzgojo ter sodelovanje z drugimi mesti in zasebnimi delodajalci za spodbujanje zaposlovanja Romov. Raznolikost virov, sistemski ukrepi in trdna politična zavezanost vodstva občine so prispevali k doseganju rezultatov na vseh področjih politike (boljša kakovost javnih služb, boljša stopnja izobrazbe, manjša umrljivost ter porast zaposlovanja Romov v zasebnem in javnem sektorju). Evropski strukturni in investicijski skladi so pomagali zagotoviti trajnost rezultatov tudi s prispevanjem 3,1 milijona EUR za naložbe v fizično infrastrukturo in človeški kapital.

Španija – V okviru operativnega programa ESS za boj proti diskriminaciji neprofitna organizacija Fundación Secretariado Gitano kot posredniški organ programa igra ključno vlogo pri socialnem in delovnem vključevanju Romov. Izkazalo se je, da je izvajanje ukrepov prek nevladne organizacije kot posredniškega organa ključno za smotrno in učinkovito upravljanje sredstev EU, za močna, delujoča in dolgoročna partnerstva, vzpostavljena z zasebnimi podjetji, za prilagodljivost in prilagajanje programa novih socialnim potrebam ter za izvajanje projektov socialnih inovacij. Kar zadeva celotno operativno zmogljivost, se je število sporazumov s subjekti in organizacijami povečalo na 1 400 aktivnih sporazumov, vključno s podjetji, ki potrebujejo nove zaposlene (71 %), javnimi upravami (20 %) in subjekti tretjega sektorja (9 %).

Trajen uspeh je mogoče doseči le, če naložbe v izobraževanje spremljajo tudi naložbe v zaposlovanje in stanovanja, ki so izrecno, vendar ne izključno, namenjene Romom. Pristop, ki vključuje več sektorjev, več deležnikov in več vrst finančnih sredstev (kar olajšuje nova generacija sredstev EU), je ključ do vključevanja Romov. Hkrati bi bilo treba za obravnavanje lokalnih potreb in povečanje pristojnosti manjših NVO zagotoviti priložnosti za nekonkurenčno financiranje za manjše lokalne projekte. Spodbujati bi bilo treba globalna nepovratna sredstva, zlasti v državah članicah z omejenimi upravnimi zmogljivostmi. Ob stikih z državami članicami Komisija spodbuja lokalne oblasti in predstavnike Romov, naj že od začetka sodelujejo pri lokalnih strategijah vključevanja.

4. Države širitve

V Evropi je približno 10–12 milijonov Romov, od katerih jih približno 4 milijone živi v Turčiji, milijon pa v državah Zahodnega Balkana. Romi so zelo pogosto žrtve rasizma, diskriminacije in socialne izključenosti ter živijo v veliki revščini, brez zadostnega dostopa do zdravstvenega varstva, izobraževanja in usposabljanja, stanovanj in zaposlitev. Države širitve morajo zato okrepiti prizadevanja za nadaljnje vključevanje svojega romskega prebivalstva, vključno z begunci in notranje razseljenimi osebami, med katerimi je veliko Romov. Izključenost Romov ima še vedno posledice v smislu večjega števila Romov, ki se začasno selijo v države članice EU v skladu z ureditvijo brez vizumov, to pa lahko negativno vpliva na odpravo vizumske obveznosti, ki je pomemben dosežek na področju vključevanja držav Zahodnega Balkana[34] v EU. Komisija tesno sodeluje z vsako državo širitve in tako spremlja njihov napredek pri uresničevanju zavez o vključevanju Romov.

V obdobju 2007–2013 je bilo zagotovljenih več kot 100 milijonov EUR predpristopne pomoči v skladu z instrumentom za predpristopno pomoč (IPA) za podporo socialnega vključevanja Romov v državah širitve, tudi na področju stanovanj. Za boljše usklajevanje, učinkovitost in preglednost finančne podpore za vključevanje Romov v skladu z novim instrumentom IPA II se bodo prilagojeni ukrepi še naprej financirali v okviru ustreznih nacionalnih programov prek sektorskega pristopa in kot del splošnega paketa sredstev IPA („Sklad za vključevanje Romov“). To bo spremljal natančen nadzor, ki bo vključeval vlade in vse deležnike, vključno s civilno družbo.

Komisija bo za podporo držav širitve pri njihovih prizadevanjih:

– še naprej podpirala nacionalne seje za nadaljnjo obravnavo „seminarjev o vključevanju Romov“ iz leta 2011 in z vsako državo sodelovala pri organizaciji teh sej, pri čemer bo natančno nadzorovala izvajanje dogovorjenih sklepov;

– povečala in bolj ciljno usmerjala ukrepe IPA II prek „Sklada za vključevanje Romov“ za financiranje ukrepov, opredeljenih v strateških dokumentih države ali dogovorjenih na nacionalnih seminarjih, in izboljšala sodelovanje z zunanjimi deležniki; financiranje se bo preusmerilo od podpiranja razvoja politike in gradnje institucij na ukrepe, ki neposredno vplivajo na življenja posameznih Romov, s posebnim poudarkom na izobraževanju, stanovanjih in socialnem vključevanju;

– podeljevala nagrade NVO za inovativne in uspešne projekte na področju vključevanja Romov.

Komisija bo v svojih letnih poročilih o napredku še naprej natančno spremljala razvoj v državah širitve in jih podpirala pri spreminjanju političnih zavez o vključevanju Romov v konkretne in trajne ukrepe v praksi.

Priporočilo Sveta o učinkovitih ukrepih za vključevanje Romov v državah članicah velja tudi za države širitve, saj je sestavni del pravnega reda EU. Države širitve morajo sprejeti tudi ciljno usmerjene ukrepe za premostitev razlik med Romi in ostalim prebivalstvom pri dostopu do izobraževanja, zaposlitev, zdravstvenega varstva in stanovanj, ukrepe pa morajo spremljati medsektorske politike, ki so še zlasti pomembne za te države, kot sta zagotovitev osebnih dokumentov in večje vključevanje lokalnih in regionalnih oblasti ter dialog s civilnimi organizacijami.

Pobuda Desetletje vključevanja Romov[35] močno navdihuje okvir EU. Ima zelo pozitivno vlogo pri aktiviranju civilne družbe in zagotavljanju nemotenega prehoda držav širitve v okvir EU. Tudi delo civilnih koalicij, ki jih usklajuje in podpira sekretariat pobude Desetletje vključevanja Romov, je pokazalo veliko dodatno vrednost.

5. Sklepi – nadaljnji ukrepi

Okvir EU iz leta 2011 je začel dolgotrajen postopek. Poziva k trajnostni politični zavezi vseh deležnikov, naj do leta 2020 Romom omogočijo boljše življenje.

Napredek na tej dolgi poti se je začel, ko je vsaka držav članica pripravila nacionalno strategijo vključevanja Romov. Zdaj so se te strategije začele izvajati.

Po navodilih Komisije so države članice začele vzpostavljati strukturne predpogoje, ki so nujni za uspešno izvajanje strategij[36]. Prvič so vse države članice EU začele izvajati svoje strategije vključevanja Romov in veliko projektov, izvedenih v vseh državah članicah, dokazuje, da je vključevanje Romov izvedljivo.

Kot nadaljnji napredek bodo otipljive spremembe položaja Romov dosežene le, če države članice:

· pokažejo politično voljo in odločenost, da ostanejo na poti, ki vodi do pričakovanih rezultatov za Rome na lokalni ravni do leta 2020, in vztrajno spoštujejo obveze, ki so jih prevzele na najvišjih političnih ravneh;

· združujejo zakonodajo ter politične in finančne ukrepe; izboljšajo in krepijo strukture za zagotavljanje učinkovitega izvajanja nacionalnih strategij vključevanja Romov, zlasti v smislu upravljanja, sodelovanja z deležniki in spremljanja. Te strukture je treba trdno vgraditi v nacionalne upravne organe za prihodnja leta;

· skupaj s Komisijo zagotavljajo spremljanje in ocenjevanje učinkovite uporabe evropskih strukturnih in investicijskih skladov, ki so na voljo, v skladu z ustreznim upravnim okvirom z deljenim upravljanjem;

· dejavno sodelujejo v omrežju nacionalnih kontaktnih točk za Rome s primernimi pooblastili in sredstvi;

· spremljajo napredek in obveščajo Komisijo, tudi glede na letna poročila Komisije.

Okvir EU in Priporočilo Sveta o učinkovitih ukrepih za vključevanje Romov v državah članicah sta odprla pot do vključevanja Romov. EU bo še naprej zagotavljala politično vodstvo in praktično podporo za prizadevanja držav članic, vključno s sredstvi EU. Vendar pa je to šele začetek, zato bo Komisija zagotavljala nadaljnje izvajanje ukrepov v tej smeri. Pri tem bo zlasti:

· zagotavljala letne politične smernice v okviru strategije Evropa 2020, in sicer po potrebi z izdajanjem priporočil v zvezi z Romi za vsako državo posebej in prek poročil o napredku na področjih, izpostavljenih v Priporočilu, ki se bo po potrebi revidiralo ali posodabljalo do 1. januarja 2019.

· zagotavljala metodološko podporo ter podpirala izmenjavo izkušenj in dobrih praks prek omrežja nacionalnih kontaktnih točk za Rome;

· nadaljevala stalni dialog s civilno družbo, podpirala osnovne NVO prek poskusnega projekta Evropskega parlamenta in vključevala civilno družbo v spremljanje napredka;

· spodbujala uporabo sredstev EU, ki so na voljo[37], in krepila zmogljivost oblasti na vseh ravneh za učinkovito uporabo sredstev EU;

· zagotavljala posebno podporo lokalni ravni, in sicer tako, da bo omogočila preprost dostop do (spletnih) informacij o sredstvih EU za socialno vključevanje, ki so na voljo; izvajala analize potreb lokalnih oblasti v 8 državah članicah, kar zadeva ozaveščanje, transnacionalno sodelovanje in krepitev njihovih upravnih zmogljivosti;

· v sodelovanju z državami članicami in po potrebi drugimi organizacijami, vključno z Evropsko investicijsko banko in Evropsko banko za obnovo in razvoj, razvijala pobude za boljše usmerjanje financiranja za celostne in splošne ukrepe za vključevanje Romov na začetku programskega obdobja 2014–2020. Na podlagi ocene izkušenj v tem obdobju bo proučila načine za nadaljnje izboljšanje učinkovitosti in vključevanja finančne podpore EU za vključevanje Romov po letu 2020, vključno z možnostjo posebnih skladov.

Vključevanje Romov bo odvisno tudi od trajnostnih prizadevanj romske civilne družbe za sodelovanje z ostalim prebivalstvom in od skupnih ukrepov vseh deležnikov, vključno z lokalnimi in regionalnimi organi, mednarodnimi organizacijami, akademskim svetom, cerkvami in zasebnim sektorjem.

V prvih letih izvajanja okvira EU se je pokazalo, da so se ukrepi za vključevanje Romov že začeli izvajati v vseh državah članicah. Na tej podlagi je treba razvijati nadaljnja skupna prizadevanja in doseči pomemben napredek do leta 2020.

[1] COM(2011) 173 final, UL L 76, 22.3.2011, str. 68.

[2] Sklepi Evropskega sveta EUCO 23/11 z dne 23. in 24. junija 2011 na podlagi Sklepov Sveta za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov (EPSCO) o okviru EU za nacionalne strategije vključevanja Romov do leta 2020, 106665/11 z dne 19. maja 2011.

[3] Malta ni sprejela nacionalne strategije vključevanja Romov, pri čemer je navedla, da na njenem ozemlju ni veliko romskega prebivalstva in da bo obravnavala vključevanje Romov, če se število romskega prebivalstva poveča.

[4] Izraz „strategije“ se v tem sporočilu uporablja za celostne sklope ukrepov politike in strategij.

[5] Leta 2013 je Evropski svet izdal priporočila za posamezne države v zvezi z vključevanjem Romov, in sicer za Bolgarijo, Češko, Madžarsko, Slovaško in Romunijo. Ta priporočila obravnavajo izvajanje nacionalnih strategij vključevanja Romov v okviru horizontalnih politik in razvoj posebne politike na področju izobraževanja in zaposlovanja Romov.

[6] Priporočilo Sveta z dne 9. decembra 2013 o učinkovitih ukrepih za vključevanje Romov v državah članicah, UL C 378, 14.12.2013, str. 1.

[7] Uredba Sveta (EU, EURATOM) št. 1311/2013 z dne 2. decembra 2013 o večletnem finančnem okviru za obdobje 2014–2020, UL L 347, 20.12.2013, str. 884.

[8] Uredba (EU) št. 1303/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o skupnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu, Evropskem kmetijskem skladu za razvoj podeželja in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo in o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu, Kohezijskem skladu in Evropskem skladu za pomorstvo in ribištvo ter o razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1083/2006, UL L 347, 20.12.2013.

[9] Vključno z Uredbo (EU) št. 1304/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o Evropskem socialnem skladu in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1081/2006, UL L 347, 20.12.2013.

[10] Delegirana uredba Komisije z dne 7. januarja 2014 o Evropskem kodeksu dobre prakse za partnerstvo v okviru evropskih strukturnih in investicijskih skladov, C(2013) 9651.

[11] Uredba (EU) št. 1304/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o Evropskem socialnem skladu in razveljavitvi Uredbe Sveta (ES) št. 1081/2006, UL L 347, 20.12.2013.

[12] Priporočilo Sveta z dne 26. aprila 2013 o vzpostavitvi jamstva za mlade, UL C 120, 26.4.2013, str. 1.

[13] Na primer Svet Evrope, Razvojna banka Sveta Evrope, Svetovna banka, Združeni narodi, UNICEF, Agencija EU za temeljne pravice (FRA) in Fundacije odprtih družb.

[14] Namen projekta ROMACT, ki se je začel izvajati oktobra 2013 v približno 40 občinah v 5 državah članicah, je spodbujanje politične volje in trajnostnih prizadevanj politike na lokalni ravni, izboljšanje demokratičnega sodelovanja in krepitev moči lokalnih romskih skupnosti z namenom sodelovanja pri oblikovanju in izvajanju projektov s podporo EU in nacionalnih skladov.

[15] V okviru programa ROMED iz leta 2011, ki se financira prek programa vseživljenjskega učenja, je bilo do danes usposobljenih skoraj 1 300 mediatorjev na področju šolstva, kulture in zdravja. V obdobju 2013–2014 se mediacija osredotoča na vzpostavljanje stikov z lokalnimi oblastmi (občine, šole itd.).

[16] Segregacija v običajnih šolah, ki jih obiskujejo Romi: SK: 58 %, HU: 45 %, EL: 35 %, CZ: 33 %, BG: 29 %, RO: 26 %, FR: 24 %, ES: 10 %, IT: 8 %, PT: 7 %, PL: 3 %. Segregacija v posebnih šolah: romski otroci, ki obiskujejo posebno šolo večinoma z Romi: CZ: 23 %, SK: 20 %, FR: 18 %, BG: 18 % itd. Vir: FRA, Izobraževanje: položaj Romov v 11 državah članicah EU. Raziskava o Romih – Podatki v središču (načrtovano za leto 2014).

[17] Le Défenseur des Droits, Bilan d'application de la circulaire interministérielle du 26 août 2012 relative à l'anticipation et à l'accompagnement des opérations d'évacuation des campements illicites août 2012–mai 2013 (junij 2013).

[18] Priporočilo Sveta z dne 20. decembra 2012 o potrjevanju neformalnega in priložnostnega učenja (UL C 398, 22.12.2012, str. 1) spodbuja uporabo instrumentov za priznavanje spretnosti in kvalifikacij, pridobljenih prek takih učnih izkušenj.

[19] FRA, Poverty and Employment: The situation of Roma in 11 EU Member States, Roma Survey – Data in Focus (Revščina in zaposlovanje: Položaj Romov v 11 državah članicah, Raziskava o Romih – Podatki v središču) (načrtovano za leto 2014).

[20] V državah članicah, vključenih v raziskavo, je imelo 21 % romskih žensk plačano delo, romskih moških pa 35 %. FRA, Analysis of FRA Roma Survey by Gender (Analiza raziskave FRA o Romih po spolu) (september 2013).

[21] Delež Romov, ki so se v preteklih 5 letih pri iskanju dela srečali z diskriminacijo: CZ 74 %, EL 68 %, IT 66 %, FR 65 %, PL 64 %, PT 56 %, HU 51 %, SK 49 %, BG 41 %, RO 39 %, ES 38 %. FRA, Poverty and Employment: The situation of Roma in 11 EU Member States. Roma Survey – Data in Focus (Revščina in zaposlovanje: Položaj Romov v 11 državah članicah, Raziskava o Romih – Podatki v središču) (načrtovano za leto 2014).

[22] 59 % romskih žensk v Bolgariji, 47 % v Romuniji in 38 % v Grčiji je na primer izjavilo, da nima zdravstvenega zavarovanja, v primerjavi z 22 % neromskih žensk v Bolgariji in Romuniji ter 7 % neromskih žensk v Grčiji. FRA, analiza raziskave FRA o Romih po spolu (september 2013).

[23] V publikaciji SZO „Poverty and social exclusion in the WHO European Union: Health systems respond“ (Revščina in socialna izključenost v Evropski uniji: odziv zdravstvenih sistemov); http://www.navarra.es/NR/rdonlyres/D4DFA3BA-F54F-40DE-8C5F-9F24A003868E/233965/2_Spain_06Feb09casopublicado2010.pdf.

[24] 42 % vprašanih Romov je izjavilo, da doma nimajo ali tekoče vode ali kanalizacije ali elektrike. FRA, The situation of Roma in 15 Member States and Croatia (Položaj Romov v 15 državah članicah in na Hrvaškem) (2013).

[25] Evropsko sodišče za človekove pravice (sodba št. 25446/06, Jordanova in drugi proti Bolgariji, 24. april 2012) je sklenilo, da je bil, čeprav so zadevni Romi živeli v nezakonitem naselju, z njihovo prisilno izselitvijo kršen člen 8 Evropske konvencije o človekovih pravicah (o zasebnem življenju in zasebni lastnini): njihova stanovanja, čeprav so bila tam zgrajena nezakonito, je treba šteti kot njihovo zasebno lastnino in njihova prisilna izselitev je bila nesorazmerna. „V skladu s členom 8, v primerih, kot je ta, morajo biti tožnikova posebnost v smislu družbene skupine in njegove potrebe pomembni dejavniki pri oceni sorazmernosti, ki so jo državni organi dolžni izvesti.“ Stališče Sodišča v primeru Jordanova je bilo potrjeno in nadalje obravnavano v novejši sodbi v zadevi Winterstein in drugi proti Franciji (Evropsko sodišče za človekove pravice, št.°27013/07, 17. oktober 2013). Na podobno kršitev Evropske konvencije o človekovih pravicah (člen 8) je opozorila slovaška varuhinja človekovih pravic ob proučitvi prisilne izselitve Romov in odstranitve njihovega naselja leta 2012 v Košicah na Slovaškem (poročilo z dne 23. julija 2013).

[26] Navodilo o izvajanju celostnih posegov na stanovanjskem področju v korist marginaliziranih skupnosti v skladu z ESRR z dne 28. januarja 2011. http://ec.europa.eu/regional_policy/information/search/detail.cfm?LAN=SL&id=354.&lang=sl.

[27] Poročilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu, skupno poročilo o uporabi Direktive Sveta 2000/43/ES z dne 29. junija 2000 o izvajanju načela enakega obravnavanja oseb ne glede na raso ali narodnost („Direktiva o rasni enakosti“) in Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu („Direktiva o enakosti pri zaposlovanju“).

[28] Evropski parlament je opozoril na položaj romskih žensk tudi v svoji Resoluciji o vidikih enakosti spolov v evropskem okviru za nacionalne strategije vključevanja Romov, sprejeti 10. decembra 2013.

[29] Priporočilo Komisije, Vlaganje v otroke: prekinitev kroga prikrajšanosti. C(2013)778 z dne 20. februarja 2013 zagotavlja politične smernice za pomoč državam članicam EU pri osredotočanju na uspešne socialne naložbe v otroke.

[30] Uredba (EU) št. 1303/2013 z dne 17. decembra 2013, op. cit.

[31] Države članice so bile pozvane, naj povabijo nacionalne kontaktne točke za Rome k sodelovanju v delovnih telesih, ki razpravljajo o bodočih programih za razvoj podeželja, in v bodočih nadzornih odborih teh programov.

[32] Proračun programa Erasmus + se je v obdobju 2014–2020 povečal za 40 % (tj. 14,7 milijarde EUR). Zlasti projekti transnacionalnega sodelovanja v okviru strateških partnerstev (ključni ukrep II) in prihodnjih pobud (ključni ukrep III) lahko pomagajo razviti nove, inovativne pristope k obravnavanju izzivov na področju izobraževanja, s katerimi se soočajo romske skupnosti.

[33] http://romani.humanities.manchester.ac.uk/migrom/.

[34] Kot je priporočila Komisija v svojem Četrtem poročilu o mehanizmu za spremljanje liberalizacije po odpravi vizumske obveznosti za države Zahodnega Balkana (Albanija, Bosna in Hercegovina, Bivša jugoslovanska republika Makedonija, Črna Gora in Srbija ), COM(2013) 836 final,v skladu z izjavo Komisije z dne 8. novembra 2010.

[35] Poleg sedmih držav članic EU so članice pobude Desetletje vključevanja Romov naslednje države širitve: Albanija, Bosna in Hercegovina, Nekdanja jugoslovanska republika Makedonija in Srbija.

[36] Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij, Napredek pri izvajanju nacionalnih strategij vključevanja Romov, COM(2013) 454 z dne 26. junija 2013.

[37] Tudi prek omrežja EURoma, ki ga sestavljajo predstavniki dvanajstih držav članic, njegov namen pa je spodbujanje uporabe strukturnih skladov za izboljšanje učinkovitosti politik v zvezi z Romi in spodbujanje njihovega socialnega vključevanja.