EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 16.2.2016 COM(2016) 52 final 2016/0030(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 994/2010 (Besedilo velja za EGP) {SWD(2016) 25 final}

{SWD(2016) 26 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Namen osnutka uredbe je zagotoviti, da vse države članice vzpostavijo ustrezna orodja za pripravo na pomanjkanje plina zaradi motenj v oskrbi ali izjemno velikega povpraševanja in obvladovanje posledic takega pomanjkanja. Obstajajo tri ravni odgovornosti za zanesljivost oskrbe s plinom. Glavno odgovornost za oskrbo s plinom imajo podjetja plinskega gospodarstva, za katere veljajo tržni mehanizmi. V primeru nedelovanja trga v posamezni državi članici so pristojni organi navedene države članice in držav članic v regiji odgovorni za sprejemanje ustreznih ukrepov, da se zagotovi oskrba zaščitenih odjemalcev s plinom. Na drugi ravni pa Evropska komisija prevzame splošno usklajevanje in zagotovi, da so sprejeti ukrepi med seboj dosledni. V osnutku uredbe je za izpolnitev tega cilja predlagano okrepljeno regionalno usklajevanje, pri čemer so nekatera načela in standardi določeni na ravni EU. Predlagani pristop je, da bi morale države članice znotraj svojih regij tesno sodelovati pri izvajanju regionalnih ocen tveganja. Za zagotovitev doslednosti po vsej EU bodo izvedene regionalne ocene tveganja na podlagi simulacije na ravni celotne EU s skupnimi standardi in specifičnim scenarijem. Tveganja, opredeljena v regionalnih ocenah tveganja, bodo obravnavana v regionalnih preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere, za katere bo opravljen medsebojni strokovni pregled, Komisija pa jih bo odobrila. Uredba za zagotovitev celovitosti in doslednosti ocen tveganja in načrtov določa obvezne predloge, v katerih so navedeni vidiki, ki jih je treba upoštevati pri oceni tveganja in pripravi načrtov. Regionalno sodelovanje je treba izboljšati, saj lahko motnja v oskrbi s plinom zlahka prizadene več držav članic hkrati. Nacionalne ocene tveganja in načrti niso primerni za obvladovanje takšnih situacij. Uredba tudi izboljšuje uporabo standarda oskrbe zaščitenih odjemalcev (zlasti gospodinjstev) in infrastrukturnega standarda (možnost oskrbe s plinom, tudi če največja infrastruktura ni na voljo). Omogoča stalno dvosmerno zmogljivost. Nenazadnje predlaga uvedbo dodatnih ukrepov za preglednost v zvezi s pogodbami o dobavi plina, saj lahko take pogodbe vplivajo na zanesljivost oskrbe v EU. Zanesljivost oskrbe s plinom pet let po sprejetju Uredbe št. 994/2010 ostaja zelo aktualno vprašanje glede na trenutne napetosti med Ukrajino in Rusijo. Prizadevanja na nacionalni ravni in ravni EU so usmerjena v krepitev zanesljivosti oskrbe s plinom za zimo 2015/2016 in poznejša obdobja. Okrepljeno regionalno sodelovanje med državami članicami ne pomeni ustvarjanja kakršnih koli novih institucionalnih struktur. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Glavni dokumenti politike, pomembni za zanesljivost oskrbe, so: 1. Evropska strategija za energetsko varnost, 2. Okvirna strategija za trdno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost. S predlaganim osnutkom uredbe se izvajajo predlogi politike, predstavljeni v strategiji za energetsko unijo in strategiji za energetsko varnost.

•Skladnost z drugimi politikami Evropske unije Predlog prispeva k zakonodaji na področju notranjega energetskega trga s prednostnim obravnavanjem tržnih ukrepov. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga V osnutku uredbe so predlagani ukrepi za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom v Evropski uniji. Pravna podlaga te uredbe je zato člen 194 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Ukrepanje EU je določeno na podlagi člena 194 PDEU, ki priznava, da je za zagotovitev pravilnega delovanja energetskega trga in zanesljivosti oskrbe s plinom v Evropski uniji nujna določena raven usklajevanja, preglednosti in sodelovanja v zvezi s politikami držav članic EU na področju zanesljivosti oskrbe. Vse večja medsebojna povezanost trgov plina v EU in „koridorski pristop“ za omogočanje povratnega toka v povezovalnih plinovodih zahtevata usklajene ukrepe. Brez takega usklajevanja je verjetno, da bodo nacionalni ukrepi za zanesljivost oskrbe negativno vplivali na druge države članice ali zanesljivost oskrbe na ravni EU. Tveganje večje motnje v oskrbi s plinom za EU ni omejeno z nacionalnimi mejami in bi lahko neposredno ali posredno vplivalo na več držav članic. Primeri, kot sta obdobje hudega mraza leta 2012 in stresni test leta 2014, so dokazali bistven pomen usklajevanja ukrepov in solidarnosti. Glede na dokaze, da nacionalni pristopi lahko privedejo do neoptimalnih ukrepov in poglobijo učinek krize, je potreba po ukrepanju EU jasna. Ukrep, sprejet v eni državi, lahko povzroči pomanjkanje plina v sosednjih državah. Na primer, omejitve izvoza električne energije, ki jih je Bolgarija uvedla februarja 2012, so negativno vplivale na sektorja električne energije in plina v Grčiji. Doslej ni bilo storjenega dovolj za izkoriščanje možnosti za učinkovitejše in cenejše ukrepe v okviru regionalnega sodelovanja, kar škoduje odjemalcem v EU. Medtem ko je stresni test pokazal, da so delujoči trgi bistvenega pomena za zanesljivost oskrbe s plinom, je pokazal tudi, da dobro usklajeni ukrepi, ki jih sprejmejo države članice, zlasti v primeru izrednih razmer, lahko znatno izboljšajo zanesljivost oskrbe. To se nanaša na boljše usklajevanje ne samo nacionalnih blažilnih ukrepov v primeru izrednih razmer, temveč tudi nacionalnih preventivnih ukrepov, kot so predlogi za boljše usklajevanje nacionalnih politik na področju skladiščenja ali utekočinjenega zemeljskega plina (UZP), kar je lahko strateškega pomena v nekaterih regijah. Sodelovanje bi moralo biti razširjeno tudi na posebne ukrepe za spodbujanje solidarnosti med državami članicami v zvezi z zanesljivostjo oskrbe. Ukrepanje na ravni EU bi lahko bilo potrebno tudi v nekaterih primerih (npr. izredne razmere po vsej EU in regionalne izredne razmere), v katerih zanesljivosti oskrbe v EU države članice same ne morejo zadostno doseči in jih je zato zaradi obsega ali učinkov ukrepov lažje doseči na ravni EU. •Sorazmernost Uredba je zasnovana za dosego zadostne ravni pripravljenosti pred nastopom krize in ublažitev učinka nepričakovanega dogodka, ki povzroči prekinitev oskrbe s plinom, na odjemalce. Za izpolnitev tega cilja predlaga okrepljeno regionalno usklajevanje, pri čemer so nekatera načela in standardi določeni na ravni EU. Predlagani pristop temelji na tesnem sodelovanju med državami članicami v določeni regiji pri izvajanju ocene tveganja na regionalni ravni. Za zagotovitev doslednosti po vsej EU bodo opravljene ocene tveganja na podlagi simulacije na ravni celotne EU s skupnimi standardi in specifičnim scenarijem. Tveganja, opredeljena v regionalnih ocenah tveganja, bodo obravnavana v regionalnih preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere, za katere bo opravljen medsebojni strokovni pregled, Komisija pa jih bo odobrila. Osnutek uredbe ne predlaga popolne uskladitve z vsemi ukrepi, določenimi na ravni EU. Potrebno je okrepljeno regionalno sodelovanje, pri čemer morajo biti nekateri standardi določeni na ravni EU za zadostno obravnavo pomanjkljivosti sedanjega sistema (nacionalna ocena tveganja in nacionalni načrti) in reševanje težav na regionalni ravni, ne da bi bili po nepotrebnem predpisujoči. Pristop, predlagan v osnutku uredbe, je zato sorazmeren (glej tudi oceno učinka, str. 34–46 in str. 50). •Izbira instrumenta Obstoječi pravni akt na tem področju je Uredba (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Direktive Sveta 2004/67/ES. Namen predlaganega pravnega akta je izboljšati in okrepiti ukrepe in postopke iz obstoječe uredbe. Zato je bila sprejeta odločitev, da je ustrezen instrument uredba. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja ustreznosti obstoječe zakonodaje Komisija je v skladu z obveznostjo spremljanja iz člena 14 Uredbe št. 994/2010 leta 2014 pripravila poročilo, v katerem je ocenila izvajanje Uredbe in možne načine za nadaljnje izboljšanje zanesljivosti. V poročilu je podrobna ocena številnih orodij iz uredbe, ki se osredotoča na to, kako jih države članice izvajajo in kako vsako od teh orodij prispeva k izboljšanju zanesljivosti oskrbe in pripravljenosti v EU. To poročilo je pokazalo, da je bilo z uredbo že veliko storjenega za izboljšanje zanesljivosti oskrbe s plinom v Evropi, tako v smislu priprav kot ublažitve. Države članice so zdaj bolje pripravljene na soočanje s krizo v oskrbi, saj se od njih zahteva, da pripravijo celovito oceno tveganja in na podlagi rezultatov pripravijo preventivni načrt ukrepov in načrt za izredne razmere. Poleg tega so države članice povišale raven zaščite zahvaljujoč potrebi po izpolnjevanju standarda oskrbe in infrastrukturnega standarda po vsej EU.

Hkrati je poročilo pokazalo, da še vedno obstajajo resni razlogi za zaskrbljenost glede sodelovanja med državami članicami (pretežno nacionalni ukrepi, ki jih sprejmejo, niso primerni za odpravljanje težav pri oskrbi s plinom), ter uporabe standarda oskrbe zaščitenih odjemalcev (zlasti gospodinjstev) in infrastrukturnega standarda. Poleg tega pogodbe o oskrbi s plinom med podjetji plinskega gospodarstva in dobavitelji zemeljskega plina zunaj EU niso dovolj pregledne. Te pomanjkljivosti ovirajo učinkovit odziv v času krize. Stresni test, opravljen poleti leta 2014, je pokazal, da bi resne motnje v oskrbi s plinom z vzhoda (tj. Rusije) še vedno imele velik učinek po vsej EU. Nekatera območja, zlasti v vzhodni Evropi, bi v primeru pomanjkanja plina še vedno utrpela hude gospodarske in socialne posledice. Poleg tega so se v obdobju hudega mraza leta 2012 veleprodajne cene plina za dan vnaprej povišale za več kot 50 % na evropskih vozliščih v primerjavi z ravnmi, zabeleženimi pred hladnim vremenom. V Italiji so se cene dvignile z 38 EUR/MWh na 65 EUR/MWh, medtem ko so se cene v Združenem kraljestvu, Nemčiji in Avstriji povišale s 23 EUR/MWh na 38 EUR/MWh. Sedanji položaj je posledica številnih težav različnega obsega, vključno s pristranskim vedenjem (izključno nacionalni pristop k zanesljivosti oskrbe), zunanjimi dejavniki (vedenje dobaviteljev zunaj EU) in tehničnimi vprašanji (pomanjkanje ustrezne infrastrukture ali nezadostna zaščita za infrastrukturo). Uredba predlaga ukrepe za odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti. •Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi V okviru javnega posvetovanja, ki je bilo organizirano med 15. januarjem in 8. aprilom 2015, je bilo prejetih 106 odgovorov. To pomeni, da se posvetovanje lahko šteje za zelo obsežno. Čeprav je bila večina odgovorov poslana iz zasebnega sektorja ter združenj odjemalcev in regulativnih ali industrijskih združenj, je sodelovalo tudi razmeroma veliko število organov javnega sektorja. Posvetovanje je sledilo dvojni strukturi obstoječe uredbe, ki temelji na preprečevanju in ublaževanju. Vprašanja glede preprečevanja so bila zasnovana, da bi se ugotovilo, ali obstaja potreba po izboljšanju veljavnih pravnih določb. Vendar pa je bilo v njih nekaj možnosti tudi za preizkušanje novih zamisli, zlasti kar zadeva uporabo ukrepov za izpolnjevanje standarda oskrbe. Namen vprašanj glede ublažitve je bil ugotoviti, ali so države članice pripravljene na obvladovanje izrednih razmer in s tem na upoštevanje učinkovitih usklajenih rešitev namesto sprejetja izključno nacionalnega pristopa in zatekanja h kontraproduktivnim ukrepom, ki vplivajo na sosednje države. V zvezi z rezultati se je večina javnih organov osredotočila na pomanjkljivosti v sodelovanju med državami članicami, zasebna podjetja in združenja pa so vztrajala, da bi bilo treba pri reševanju vprašanj zanesljive oskrbe dati prednost tržnim ukrepom. Komisija je ta mnenja upoštevala ter predlagala tesnejše regionalno sodelovanje in jasno prednostno obravnavanje tržnih ukrepov pri odpravljanju tveganj za zanesljivo oskrbo. Mnenja različnih zainteresiranih so bila odražena tudi v oceni in učinku možnosti politike v oddelkih 6 in 7 ocene učinka. •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Sodelovanje z zunanjimi svetovalci je potekalo na različnih področjih v okviru priprav tega predloga. Izvedena je bila študija o možnih ukrepih za podzemno skladiščenje plina in njihovem učinku, prav tako pa je bil prejet prispevek Skupnega raziskovalnega središča (JRC) z analizami v podporo oceni učinka. Nadaljnja študija, v okviru katere so se primerjali pristopi za okrepitev pogajalske moči EU na trgih zemeljskega plina, je prispevala k nekaterim možnostim politike v zvezi z načini izpolnjevanja standarda oskrbe (skupni nabavni sistemi). •Ocena učinka Z oceno učinka so bili podprti vsi predlagani ukrepi. Odbor za oceno učinka je pozitivno mnenje izdal 16. decembra 2015. V oceni učinka so bile preučene štiri možnosti politike: 1. okrepljeno izvajanje in ukrepi nezavezujočega prava; 2. boljše usklajevanje in prilagojene rešitve; 3. boljše usklajevanje, pri čemer so nekatera načela/standardi določeni na ravni EU; 4. popolna harmonizacija. Možnosti 1 in 2 nista bili upoštevani, ker nista bili dovolj učinkoviti oz. uspešni. Z njima niso bile zadostno odpravljene pomanjkljivosti sedanjega sistema, ugotovljene pri naknadnem vrednotenju (poročilo, pripravljeno leta 2014) in stresnemu testu, izvedenemu poleti 2014. Možnost 4 zajema nekatere pristope, ki so bolj učinkoviti od možnosti 1 in 2. Vendar nekateri niso nič bolj učinkoviti od tistih iz možnosti 3. Poleg tega so dražji, nekateri pa so lahko tudi kontraproduktivni. Zato tudi možnost 4 ni bila upoštevana.

Končni predlog je možnost 3 kot najučinkovitejši sveženj. Je najboljša možnost glede na uspešnost in učinkovitost. Obravnavani so bili naslednji učinki: 1. Stroški in učinek na cene Splošni učinek na stroške in cene bo zelo omejen. Nekateri predlogi so oblikovani tako, da lahko preprečijo nepotrebne stroške in izkoristijo sinergije v ukrepih za izboljšanje zanesljivosti oskrbe. To bi moralo zmanjšati skupne stroške okvira za zanesljivost oskrbe za vse odjemalce. Ukrepi, kot so regionalne ocene tveganja, regionalni načrti ali določbe v zvezi s pogodbami, ne bodo znatno povečali stroškov. Lahko bi vplivali na upravno breme. Orodja politike, za katere je verjetno, da bodo bolj vplivala na stroške, so izpopolnjeni izračuni N–1 in obveznosti v zvezi s povratnim tokom. Glede standarda N–1 pa je malo verjetno, da bo zaradi izpopolnitve formule država članica, ki izpolnjuje standard, postala država članica, ki standarda ne izpolnjuje, kar bi privedlo do obveznih naložb. Še vedno obstaja možnost sprejetja ukrepov na strani povpraševanja za izpolnjevanje standarda N–1. Izpopolnjen standard N–1 bi lahko privedel do večje naložbe, toda to bi temeljilo na oceni zadevne države članice in boljšem vpogledu v dejansko stanje zmogljivosti. Zato bi to lahko bil stroškovno učinkovit ukrep glede na koristi, povezane z izboljšano diagnozo sektorja ob minimalnih naložbah (npr. realni prispevek za skladiščenje zaradi bolj realistične ocene stopenj praznjenja skladišč glede na količine uskladiščenega plina). Hidravlični izračun prav tako ne bi smel pomeniti kakršnih koli dodatnih stroškov, saj so sistemski operaterji prenosnih omrežij opremljeni z orodji za izvajanje takih ocen. Simulacije za celotno EU bi lahko izvajala Evropska mreža sistemskih operaterjev prenosnih omrežij zemeljskega plina (ENTSO-G) v okviru vsakoletnih napovedi ponudbe za poletje in zimo, ki jih zahteva Uredba (ES) št. 715/2009. Lahko pomagajo tudi opredeliti stroškovno učinkovite ukrepe za zmanjšanje morebitnih negativnih učinkov. 2. Vpliv na zainteresirane strani, zlasti za mala in srednja podjetja Možnost 3 bi morala biti dobra za udeležence na trgu in odjemalce. Boljši nadzor nad ukrepi za standard oskrbe bo zagotovil pregledno in stroškovno učinkovito skladnost. Mnogi predstavniki industrije, ki so se odzvali na javno posvetovanje, so navedli, da želijo več preglednosti in popolnoma utemeljene ukrepe, ki naj bi bili predmet rednih pregledov ali testiranja. Mala in srednja podjetja bodo še naprej „zaščiteni odjemalci“, če se država članica tako odloči, tako da ta možnost ne bo negativno vplivala nanje. Glavna razlika v okviru te možnosti je, da ni nujno, da bo zanje veljalo načelo solidarnosti. Vendar je treba opozoriti, da je bistvo tega načela zagotoviti neprekinjeno oskrbo gospodinjstvom in osnovnim socialnim službam v izrednih razmerah. Ta mehanizem se uporabi v skrajni sili in je namenjen izključno uporabi v situacijah izrednega pomanjkanja plina. Čeprav je revidirana uredba oblikovana v izogib takim situacijam, pa moramo biti kljub temu pripravljeni nanje. 3. Dokončno oblikovanje notranjega trga Verjetno je, da bo možnost 3 pripomogla k boljšemu delovanju enotnega energetskega trga. Predlagani ukrepi bodo znatno zmanjšali tveganje situacije, v kateri nacionalni ukrepi za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe izkrivljajo konkurenco ali vodijo do diskriminacije nedržavljanov. Prvič, obvezne ocene učinka novih netržnih ukrepov, ki naj bi jih sprejele države članice, bi morale preprečiti, da bi škodljivi ukrepi začeli veljati in da bi bili vključeni v načrte. Obstoječe ukrepe bodo prav tako pregledale druge države članice v zadevni regiji. S tem naj bi se preprečile situacije, v katerih bi imeli ukrepi, sprejeti v eni državi, negativne učinke prelivanja v sosednjih državah. Drugič, medsebojni strokovni pregled in nadzor s strani Komisije naj bi pomagala ugotoviti in odpraviti morebitne težave, ki bi izhajale iz ukrepov za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe. •Ustreznost in poenostavitev ureditve Predlog bo povečal upravno breme v omejenem obsegu. Eden od glavnih virov upravnega bremena naj bi bila potreba po pripravi regionalnih ocen tveganja in regionalnih preventivnih načrtov ukrepov ter načrtov za izredne razmere. Ker pa se z možnostjo 3 nadgrajuje obstoječe obvezno regionalno posvetovanje o načrtih in določa jasnejši okvir za v rezultate usmerjeno regionalno sodelovanje in usklajevanje, se upravno breme ne bo močno povečalo. Ta rešitev je tehnično in pravno izvedljiva, kot so pokazali skupni preventivni načrti ukrepov Združenega kraljestva in Irske ter skupno poročilo, ki so ga pripravile baltske države in Finska v okviru stresnega testa v letu 2014. Za pravočasno izvedbo načrtov je treba jasno opredeliti obveznosti in časovne okvire. To je mogoče doseči na različne načine. V nekaterih primerih obstaja na primer sekretariat, nekatere države članice pa so se v preteklosti odločile za dodeljevanje odgovornosti za zadevni načrt po načelu rotacije. Komisija je pripravljena zagotoviti smernice in po potrebi poenostaviti proces, kot je to storila med stresnim testom za ciljne skupine in v ciljni skupini v okviru načrta medsebojnega povezovanja na baltskem energetskem trgu (BEMIP) za regionalno sodelovanje med baltskimi državami in Finsko. Upravno breme se bo gotovo še povečalo, tudi če regionalni načrti nadomestijo nacionalne načrte v izogib podvajanju nalog. Mogoče je tudi trditi, da bo dogovor o načrtih na regionalni ravni verjetno bolj zamuden in bo zahteval dodatne ureditve. Iz tega razloga in za omejitev dodatnega bremena bi se regionalne ocene tveganja in regionalni načrti lahko posodabljali vsaka štiri leta in ne vsaki dve leti, kot je to urejeno v skladu z obstoječo uredbo. Načrti v okviru te uredbe bi morali biti skladni z orodji energetske unije za strateško načrtovanje unije in poročanje. Vendar pa načrti za izredne razmere in preventivni načrti ukrepov, ki jih je treba razviti v okviru te uredbe, niso dokumenti politike, ki določajo strateške odločitve v okviru politike. So tehnične narave, njihov namen pa je preprečiti izbruh ali poslabšanje izrednih razmer in ublažiti njihove posledice. •Temeljne pravice Ni relevantno. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Predlog ne vpliva na proračun EU. 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja

Komisija bo spremljala, kako države članice izvajajo spremembe, uvedene z uredbo o zanesljivosti oskrbe s plinom. Večja udeležba bi morala skupaj s pooblastili za nadzor in spremljanje zagotoviti boljšo skladnost s pravili po vsej EU. Komisija bo državam članicam po potrebi ponudila pomoč pri izvajanju potrebnih sprememb v zakonodaji na delavnicah z vsemi državami članicami ali na dvostranskih srečanjih, če bo katera koli od njih to zahtevala. Komisija bo po potrebi nadaljevala s postopkom, določenim v členu 258 PDEU, če katera koli država članica ne bo izpolnila svoje obveznosti izvajanja in uporabe zakonodaje Unije. Komisija bo prav tako stalno spremljala zanesljivost oskrbe v EU in redno poročala koordinacijski skupini za plin. •Obrazložitveni dokumenti (za direktive) Ni relevantno. •Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Revidirana uredba vsebuje naslednje elemente: 1. Boljše regionalno sodelovanje in usklajevanje kot najbolj stroškovno učinkovit pristop k izboljšanju zanesljivosti oskrbe po vsej EU: – obvezni regionalni preventivni načrti ukrepov in načrti za izredne razmere (v nadaljnjem besedilu: načrti) in regionalne ocene tveganja, ki se pripravijo skupaj na podlagi obveznih predlog v prilogah k Uredbi; – Priloga I k Uredbi kot podlaga za regionalno sodelovanje zajema predlog, ki pojasnjuje sestavo regij na podlagi meril iz člena 3(7) (tj. kot je predlagano v načrtu pod možnostjo 2 v oceni učinka). Po mnenju Komisije je ta predlog najboljši način za zagotavljanje zanesljive oskrbe s plinom v primeru izrednih razmer. Kolikor je to mogoče, nadgrajuje obstoječe regionalne strukture sodelovanja, ki so jih vzpostavile države članice in Komisija, zlasti regionalne skupine, ustanovljene na podlagi Uredbe št. 347/2013 o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo (uredba TEN-E). Ker pa imata ta uredba in uredba TEN-E različne cilje, sta bila obseg in sestava regionalnih skupin spremenjena. Za namene te uredbe bi bilo treba pri opredeljevanju regionalnih skupin upoštevati naslednja merila, opredeljena v členu 3(7): vzorci oskrbe; obstoječe in načrtovane medsebojne povezave in zmogljivost medsebojne povezave med državami članicami; razvoj in zrelost trga; obstoječe strukture regionalnega sodelovanja in število držav članic v regiji, ki bi moralo biti omejeno, da bodo ureditve še naprej učinkovite. Severozahodna regija (Združeno kraljestvo in Irska) na primer nadgrajuje obstoječe sodelovanje med obema državama. Utemeljitev predlagane zasnove večine regij (južni plinski koridor, srednjevzhodna regija, jugovzhodna regija, baltski energetski trg I in II) je vzorec oskrbe v primeru motnje v oskrbi iz Rusije. Sestava regije severne in južne zahodne Evrope (Belgija, Francija, Luksemburg, Španija, Nizozemska in Portugalska) odraža dejstvo, da je trg plina v tem delu EU zrel in dobro razvit. To se lahko izkaže za najboljši način za preprečevanje izrednih razmer ali, če do njih pride, ublažitev njihovih učinkov; – regionalni načrti so predmet medsebojnega strokovnega pregleda. Te preglede organizira Komisija z izbiro članov iz vsake skupine za medsebojni strokovni pregled (po enega na regijo) med kandidati, ki jih predlagajo države članice. V medsebojnih strokovnih pregledih sodeluje kot opazovalka; – koordinacijska skupina za plin razpravlja o načrtih na podlagi rezultata medsebojnega strokovnega pregleda, s čimer zagotovi, da so načrti za različne regije med seboj dosledni; – ob koncu postopka lahko Komisija s svojimi sklepi zahteva spremembe načrtov in nenazadnje odobri načrte. 2. Podrobnejše obveznosti za zagotovitev razpoložljivosti potrebne infrastrukture: – izračunu N–1 je treba priložiti nacionalni hidravlični izračun in simulacije za vso EU, ki jih izvede ENTSO-G, podobne tistim, ki jih je izvedel za stresne teste poleti 2014; – v zvezi s povratnimi tokovi morajo biti vse povezovalne točke opremljene s stalno zmogljivostjo povratnega toka, razen če se zanje odobri izvzetje; i) sklepi bodisi o odobritvi izvzetja bodisi o vzpostavitvi ravni zmogljivosti se sprejmejo skupaj s pristojnimi organi na obeh straneh povezovalne točke („skupni sklep“) po posvetovanju z drugimi državami članicami vzdolž koridorja oskrbe s plinom, Komisijo in Agencijo za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER); ii) ACER mora izdati mnenje o skupnem sklepu pristojnih organov; iii) Komisija lahko sprejme sklep, ob upoštevanju mnenja ACER, o zahtevi sprememb skupnega sklepa pristojnih organov. Pooblastilo Komisije za sprejemanje sklepov na tem področju ne bo več omejeno na primere nesoglasij med nekaterimi državami članicami; iv) če v določenem času skupni sklep ni sprejet, ACER pripravi sklep, ki zajema predlog za izvzetje ali zadevno zmogljivost povratnega toka. Sklep agencije ACER je podlaga za sklep Komisije in vključuje pogoje za izvzetje ali zadevno zmogljivost;

v) obstoječa izvzetja je treba pregledati v skladu z novim postopkom. 3. Izboljšana ocena tveganja in preprečevanje tveganja – Boljši dostop do informacij: i) omejeno povečanje obsega pogodbenih informacij, o katerih je Komisija samodejno obveščena v okviru obstoječih ureditev (tj. najmanj dnevne, mesečne in letne količine plina). Take informacije ne bodo več predložene v zbirni obliki; ii) pristojni organi bodo pooblaščeni, da od podjetja plinskega gospodarstva pred nastopom izrednih razmer, toda v ustrezno utemeljenih okoliščinah (npr. v primeru morebitne grožnje), prosijo za dodatne informacije, vključno s pogodbenimi informacijami. Komisija lahko zahteva dostop do takih informacij in lahko tudi sproži zahteve s strani pristojnih organov. Ta določba je bila uvedena na podlagi izkušenj Komisije, ki jih je pridobila pozimi 2014–2015. Komisija je ugotovila, da se je pri nekaterih podjetjih plinskega gospodarstva v EU zmanjšala oskrba s plinom iz Rusije. Vendar je prejela samo omejene informacije, na podlagi katerih je mogoče oceniti ta razvoj, ker pristojni organi niso imeli nobene pravne podlage, da od zadevnih podjetij plinskega gospodarstva zahtevajo predložitev takih specifičnih informacij, glede na to, da se situacija ni štela za izredne razmere; iii) podjetja plinskega gospodarstva bodo morala pristojnim nacionalnim organom in Komisiji samodejno priglasiti pogodbe, ki so pomembne za zanesljivost oskrbe s plinom, takoj ko so podpisane ali spremenjene. Pogodbe, pomembne za zanesljivost oskrbe, so dolgoročne pogodbe (tj. veljajo dlje od enega leta), ki zagotavljajo bodisi posamezno bodisi skupaj z drugimi pogodbami, sklenjenimi z istim dobaviteljem ali njegovimi povezanimi podjetji, več kot 40 % letne porabe zemeljskega plina v zadevni državi članici za eno podjetje plinskega gospodarstva ali njegova povezana podjetja; iv) samodejna priglasitev se sproži, ko se sklene ali spremeni pogodba, ki izpolnjuje merilo o mejni vrednosti. Vendar so lahko tudi pogodbe, ki tega merila ne izpolnjujejo, pomembne za oceno stanja zanesljivosti oskrbe s plinom. Čeprav se trg razvija tako, da so zelo dolgoročne pogodbe zdaj redke, pa še vedno obstajajo. Če se dolgoročna pogodba sklene tik pred začetkom veljavnosti te uredbe, zanjo ne bo veljala obveznost samodejne priglasitve pristojnega nacionalnega organa in Komisije. Poleg tega, če taka pogodba zajema klavzulo, v kateri se cena povezuje s ceno na vozliščih, se več let ne sme spremeniti. Z drugimi besedami, prav tako se ne bo uporabljala obveznost samodejne priglasitve o spremembah. Glede na te razmere Komisija in pristojni organi potrebujejo pooblastila, da lahko zahtevajo priglasitev pogodb, tudi če niso bile revidirane ali ne izpolnjujejo merila glede mejne vrednosti. V ustrezno utemeljenih primerih, kot so tisti, ki so opisani zgoraj, Komisija ali pristojni organi zato lahko zaprosijo za priglasitev pogodb, če so take pogodbe potrebne za celovito oceno učinka pogodbenega okvira na stanje zanesljivosti oskrbe v državi članici, regiji ali EU kot celoti, zlasti za ocene tveganj, preventivne načrte ukrepov in načrte za izredne razmere. Ker zahteva pristojnih organov ali Komisije lahko zajema celotno pogodbo, lahko pristojni organi prejmejo tudi informacije o cenah. Komisija nato lahko uporabi te informacije iz pogodb za oceno stanja zanesljivosti oskrbe v EU kot celoti, zlasti pa za oceno preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere. Če podjetje plinskega gospodarstva ne izpolnjuje obveznosti priglasitve, lahko Komisija začne postopek za ugotavljanje kršitev zoper državo članico, katere pristojni organi so pooblaščeni, da prejmejo ali zahtevajo pogodbo. Dejstvo, da bo Komisija odslej imela boljši dostop do informacij o poslovnih pogodbah, nikakor ne vpliva na njeno stalno spremljanje trga plina. Posegla bo, če bodo ugotovljene zlorabe trga. – Obveznost preučiti vsa zadevna tveganja v oceni tveganja, kot so naravne nesreče ter tehnološka, poslovna, finančna, socialna, politična in tržna tveganja. V načrtih bi morali biti določeni učinkoviti, sorazmerni in nediskriminatorni ukrepi za obravnavo vseh zadevnih tveganj. Namen te obveznosti je izboljšati preglednost in spodbuditi izmenjavo najboljših praks. 4. Povečan nadzor nad obveznostmi za oskrbo določenih kategorij odjemalcev s plinom, tudi v zahtevnih razmerah (standard oskrbe) – Brez spremembe standarda oskrbe, opredeljenega v sedanji uredbi, ki zagotavlja neprekinjeno oskrbo s plinom zaščitenim odjemalcem za najmanj 7 ali 30 koledarskih dni, odvisno od opredeljenega scenarija, tudi v primeru omejenih zalog plina in/ali izjemno visokega povpraševanja. – Boljši nadzor s strani Komisije obstoječih nacionalnih ukrepov za izpolnjevanje obveznosti oskrbe (s sklepi Komisije o načrtih) v izogib prenizki ali previsoki ravni zaščite, kar bi lahko negativno vplivalo na bolj ranljive države članice. – Novi netržni ukrepi za izpolnjevanje standarda oskrbe so predmet javne ocene učinka in jih je treba priglasiti Komisiji, ki oceni njihovo sorazmernost in njihov učinek na notranji trg in zanesljivost oskrbe drugih držav članic. Komisija lahko sprejme sklep, s katerim zahteva spremembe ukrepov, ki ne morejo začeti veljati, če niso v skladu s sklepom Komisije. 5. Uredba izrecno vključuje novo načelo solidarnosti. – Če država članica, kot določa uredba, uporabi višji standard oskrbe, s katerim se lahko zmanjša pretok plina iz ene države v drugo, s tem pa poslabša stanje zanesljivosti oskrbe v sosednji državi članici, je treba višji standard oskrbe v primeru izrednih razmer spremeniti nazaj na privzeto vrednost EU (ki zagotavlja storitve za vse zaščitene odjemalce). – Uporaba načela solidarnosti na podlagi tehničnih in upravnih ureditev, sklenjenih med državami članicami, bo obvezna. Odjemalci, ki niso gospodinjstva, osnovne socialne službe in sistemi za daljinsko ogrevanje, ne morejo biti še naprej oskrbovani s plinom v določeni državi članici (tudi če v tej državi članici ni izrednih razmer), dokler gospodinjstva, osnovne socialne službe in sistemi za daljinsko ogrevanje niso oskrbovani v izrednih razmerah v drugi državi članici, s katero je povezano prenosno omrežje prve države. 6. Opredelitev zaščitenih odjemalcev bo ohranjena (tj. mala in srednja podjetja se lahko štejejo za zaščitene odjemalce, če se država članica tako odloči). Vendar pa bodo države članice v okviru svojih načrtov morale uvesti ukrepe, da rešijo tehnična vprašanja in preprečijo, da bi neupravičeni odjemalci porabili plin, namenjen zaščitenim odjemalcem. Države članice lahko sprejmejo odločitve o naravi teh ukrepov. 7. Uporaba Uredbe med pogodbenicami Energetske skupnosti in državami članicami EU. Revidirana uredba bo vključevala posebne čezmejne obveznosti držav članic EU do pogodbenic, slediti pa bi ji moralo sprejetje skupnega akta v Energetski skupnosti za sprejetje in integracijo Uredbe v Energetsko skupnost ter za uvedbo vzajemnih obveznosti na strani pogodbenic Energetske skupnosti v odnosih z državami članicami. Te obveznosti se bodo uporabljale le na podlagi sklepa Komisije, s katerim naj bi se potrdila možnost uporabe vzajemnih obveznosti med vsako pogodbenico in državami članicami. Obveznosti se bodo nanašale na okvir za oceno tveganja, preprečevanje tveganja in ukrepe v izrednih razmerah.

8. V zvezi z mehanizmi za skupno nabavo Uredba pojasnjuje, da lahko države članice in podjetja plinskega gospodarstva sami preučijo morebitne koristi kolektivnega nakupa zemeljskega plina za odpravo nezadostne oskrbe. Taki mehanizmi bi morali biti v skladu s konkurenčnimi pravili STO in EU, zlasti s smernicami Komisije za sporazume o horizontalnem sodelovanju. 2016/0030 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom in o razveljavitvi Uredbe (EU) št. 994/2010 (Besedilo velja za EGP) EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 194 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Zemeljski plin (plin) ostaja bistveni element oskrbe z energijo v Uniji. Velik delež takšnega plina se v Unijo uvaža iz tretjih držav. (2)Huda motnja v oskrbi s plinom lahko vpliva na vse države članice, Unijo v celoti in pogodbenice Pogodbe o ustanovitvi Energetske skupnosti, podpisane 25. oktobra 2005 v Atenah. Prav tako lahko resno škoduje gospodarstvu Unije in ima lahko hude socialne posledice, zlasti za ranljive skupine odjemalcev. (3)Cilj te uredbe je zagotoviti, da so sprejeti vsi potrebni ukrepi za zagotovitev neprekinjene oskrbe s plinom po vsej Uniji, zlasti zaščitenih odjemalcev v primeru težkih podnebnih razmer ali motenj v oskrbi s plinom. Te cilje bi bilo treba doseči s stroškovno najučinkovitejšimi ukrepi in brez izkrivljanja energetskih trgov. (4)Uredba (EU) št. 994/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. oktobra 2010 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom je že imela močan pozitiven vpliv na položaj Unije v zvezi z zanesljivostjo oskrbe s plinom, tako v smislu pripravljenosti kot v smislu ublažitve. Države članice so bolje pripravljene na soočanje s krizo v oskrbi, ker se zdaj od njih zahteva, da pripravijo načrte, vključno s preventivnimi ukrepi in ukrepi v izrednih razmerah, in so bolje zaščitene, ker morajo izpolnjevati številne obveznosti glede infrastrukturne zmogljivosti in oskrbe s plinom. Vendar pa je poročilo o izvajanju Uredbe (EU) št. 994/2010 iz oktobra 2014 izpostavilo področja, na katerih bi izboljšave navedene uredbe nadalje okrepile zanesljivost oskrbe v Uniji. (5)V Sporočilu Komisije o kratkoročni odpornosti evropskega sistema oskrbe s plinom iz oktobra 2014 so bile preučene posledice delnih ali popolnih motenj oskrbe s plinom iz Rusije in bilo je ugotovljeno, da izključno nacionalni pristopi v primeru resnih motenj niso posebno učinkoviti zaradi svojega obsega, ki je že po definiciji omejen. Ta stresni test je pokazal, kako bi lahko bolj sodelovalni pristop med državami članicami bistveno zmanjšal učinek zelo resnih motenj v najbolj ranljivih državah članicah.

(6)Sporočilo Komisije „Okvirna strategija za trdno energetsko unijo s podnebno politiko, usmerjeno v prihodnost“ iz februarja 2015 poudarja dejstvo, da energetska unija temelji na solidarnosti in zaupanju, ki sta nujna elementa energetske varnosti. Ta uredba bi morala okrepiti solidarnost in zaupanje med državami članicami ter uvesti ukrepe, potrebne za dosego teh ciljev, s čimer bi utrla pot izvajanju energetske unije. (7)Nemoteno delujoč notranji trg plina je najboljše zagotovilo za zanesljivost oskrbe z energijo po vsej Uniji in zmanjšanje izpostavljenosti posameznih držav članic škodljivim učinkom motenj v oskrbi. Kadar je zanesljivost oskrbe države članice ogrožena, obstaja tveganje, da ukrepi, ki jih je navedena država članica pripravila enostransko, lahko ogrozijo pravilno delovanje notranjega trga plina in škodujejo oskrbi odjemalcev s plinom v drugih državah članicah. Za delovanje notranjega trga plina tudi v primeru nezadostne oskrbe je treba zagotoviti solidarnost in usklajenost kot odgovor na krizo v oskrbi, tako pri preventivnih ukrepih kot pri odzivu na dejanske motnje v oskrbi. (8)Zaenkrat možnosti za učinkovitejše in cenejše ukrepe v okviru regionalnega sodelovanja še niso v celoti izkoriščene. To ni povezano samo z boljšim usklajevanjem nacionalnih blažilnih ukrepov v izrednih razmerah, temveč tudi nacionalnih preventivnih ukrepov, kot so nacionalna skladišča ali politike v zvezi z utekočinjenim zemeljskim plinom (UZP), ki so lahko strateško pomembni v nekaterih regijah. (9)V duhu solidarnosti in regionalnega sodelovanja, ki vključuje javne organe in podjetja plinskega gospodarstva, bi moralo biti vodilno načelo te uredbe opredeliti zadevna tveganja v vsaki regiji in optimizirati koristi usklajenih ukrepov za ublažitev teh tveganj in izvajanje stroškovno najučinkovitejših ukrepov za odjemalce Unije. (10)Nekateri odjemalci, vključno z gospodinjstvi in odjemalci, ki so osnovne socialne službe, so posebej ranljivi in morda potrebujejo socialno zaščito. Opredelitev takih zaščitenih odjemalcev ne bi smela biti v nasprotju z mehanizmi solidarnosti Unije. (11)Odgovornost za zanesljivost oskrbe s plinom bi si morala deliti podjetja plinskega gospodarstva, države članice, ki delujejo prek svojih pristojnih organov, in Komisija, in sicer v okviru svojih ločenih pristojnosti. Taka deljena odgovornost zahteva zelo tesno sodelovanje med temi stranmi. Vendar tudi odjemalci, ki zemeljski plin uporabljajo za proizvodnjo električne energije ali v industrijske namene, lahko imajo pomembno vlogo pri zanesljivosti oskrbe s plinom, ker se na krizo lahko odzovejo z ukrepi na strani povpraševanja, na primer s prekinljivimi pogodbami in zamenjavo vrste goriva, kar neposredno vpliva na ravnotežje med oskrbo in povpraševanjem. (12)Kot je določeno v Direktivi 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta, bi morali pristojni organi pri izvajanju nalog iz te uredbe tesno sodelovati z drugimi zadevnimi nacionalnimi organi, zlasti z nacionalnimi regulativnimi organi. (13)Infrastrukturni standard bi moral države članice zavezati k vzdrževanju minimalne ravni infrastrukture, s katerim bi bila zagotovljena določena stopnja redundance v sistemu v primeru motenj v posamezni največji infrastrukturi. Ker analiza z referenco na kazalnik N–1 predstavlja pristop, ki temelji povsem na zmogljivosti, bi bilo treba rezultate N–1 dopolniti s podrobno analizo, ki zajema tudi pretok plina. (14)Uredba (EU) št. 994/2010 zahteva, da sistemski operaterji prenosnih omrežij omogočijo stalno dvosmerno zmogljivost na vseh čezmejnih medsebojnih povezavah, razen če je odobreno izvzetje od te obveznosti. Cilj tega je zagotoviti, da se ob načrtovanju novega povezovalnega plinovoda vedno upoštevajo morebitne koristi stalne dvosmerne zmogljivosti. Vendar se dvosmerna zmogljivost lahko uporabi za oskrbo s plinom sosednjih držav članic in drugih vzdolž koridorja oskrbe s plinom. Koristi omogočanja stalne dvosmerne zmogljivosti za zanesljivost oskrbe je zato treba obravnavati s širšega vidika, v duhu solidarnosti in okrepljenega sodelovanja. Zato bi bilo treba pri razmisleku o tem, ali izvajati dvosmerno zmogljivost, izvesti analizo stroškov in koristi, ki upošteva celoten transportni koridor. Od pristojnih organov bi bilo zato treba zahtevati, da ponovno preučijo izvzetja, odobrena v skladu z Uredbo (EU) št. 994/2010, na podlagi rezultatov regionalnih ocen tveganja. (15)Direktiva Sveta 2008/114/ES določa postopek z namenom okrepitve varnosti določenih evropskih kritičnih infrastruktur v Uniji, vključno z nekaterimi plinskimi infrastrukturami. Direktiva 2008/114/ES skupaj s to uredbo prispeva k oblikovanju celovitega pristopa k energetski varnosti v Uniji. (16)Uredba določa standarde zanesljivosti oskrbe, ki so dovolj usklajeni in zajemajo vsaj situacije, do kakršne je prišlo januarja 2009, ko je prišlo do motenj v oskrbi s plinom iz Rusije. Ti standardi upoštevajo razlike med državami članicami, obveznosti javnih služb in ukrepe za zaščito odjemalcev iz člena 3 Direktive 2009/73/ES. Standardi zanesljivosti oskrbe bi morali biti stabilni, da zagotovijo potrebno pravno varnost, morali bi biti jasno opredeljeni in ne bi smeli povzročiti nerazumnih in nesorazmernih obremenitev podjetij plinskega gospodarstva. Prav tako bi morali podjetjem plinskega gospodarstva v Uniji zagotavljati enak dostop do nacionalnih odjemalcev. (17)Regionalni pristop k ocenjevanju tveganj ter opredeljevanju in sprejemanju preventivnih in blažilnih ukrepov omogoča uskladitev prizadevanj, kar prinaša precejšnje koristi v smislu učinkovitosti ukrepov in optimizacije virov. To velja zlasti za ukrepe, ki so namenjeni zagotavljanju stalne oskrbe zaščitenim odjemalcem v zelo zahtevnih pogojih, in za ukrepe za ublažitev učinka izrednih razmer. Ocena povezanih tveganj na regionalni ravni, ki je celovitejša in natančnejša, bo zagotovila, da so države članice bolje pripravljene na morebitne krize. Poleg tega usklajen in vnaprej dogovorjen pristop k zanesljivosti oskrbe v izrednih razmerah zagotavlja dosleden odziv in zmanjšuje tveganje negativnih učinkov prelivanja, ki bi jih izključno nacionalni ukrepi lahko imeli v sosednjih državah članicah. (18)Regije se opredelijo, kolikor je to mogoče, na podlagi obstoječih regionalnih struktur sodelovanja, ki so jih vzpostavile države članice in Komisija, zlasti regionalne skupine, ustanovljene na podlagi Uredbe (EU) 347/2013 o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo (uredba TEN-E). Ker pa imata ta uredba in uredba TEN-E različne cilje, se zadevne regionalne skupine lahko razlikujejo po velikosti in zasnovi. (19)Za namene te uredbe bi bilo treba pri opredeljevanju regionalnih skupin upoštevati naslednja merila: vzorce oskrbe, obstoječe in načrtovane medsebojne povezave in zmogljivost medsebojne povezave med državami članicami, razvoj in zrelost trga, obstoječe strukture regionalnega sodelovanja in število držav članic v regiji, ki bi moralo biti omejeno, da se zagotovi obvladljiva velikost skupine. (20)Za izvedljivost regionalnega sodelovanja bi morale države članice znotraj vsake regije vzpostaviti mehanizem sodelovanja. Tak mehanizem ali take mehanizme bi bilo treba razviti pravočasno, da se omogoči izvedba ocene tveganja in priprava pomembnih načrtov na regionalni ravni. Države članice se lahko same dogovorijo o mehanizmu sodelovanja, ki je najprimernejši za določeno regijo. Komisija bi morala imeti podporno vlogo v celotnem procesu in deliti najboljše prakse za urejevanje regionalnega sodelovanja, kot je na primer usklajevalna vloga po načelu rotacije v regiji za pripravo različnih dokumentov, ali ustanovitev namenskih organov. Če ne pride do dogovora o mehanizmu sodelovanja, lahko Komisija predlaga ustrezne mehanizme sodelovanja za določeno regijo. (21)Kadar je treba pripraviti celovito oceno tveganja na regionalni ravni, bi morali pristojni organi oceniti naravna, tehnološka, poslovna, finančna, socialna, politična in tržna tveganja ter vsa druga relevantna tveganja, vključno, kadar je ustrezno, z motnjami v oskrbi s strani posameznega največjega dobavitelja. Vsa tveganja bi bilo treba obravnavati z učinkovitimi, sorazmernimi in nediskriminatornimi ukrepi, ki se pripravijo v okviru preventivnega načrta ukrepov in načrta za izredne razmere. Rezultati ocen tveganja bi prav tako morali prispevati k ocenam vseh nevarnosti, predvidenih v členu 6 Sklepa 1313/2013/EU. (22)Za zagotovitev prispevka k oceni tveganja bi morala Evropska mreža sistemskih operaterjev prenosnih omrežij zemeljskega plina („ENTSO za plin“) v posvetovanju s koordinacijsko skupino za plin in Evropsko mrežo operaterjev prenosnih omrežij za električno energijo („ENTSO za električno energijo“) izvesti simulacije po vsej Uniji, podobne stresnemu testu iz leta 2014. (23)Za zagotovitev maksimalne pripravljenosti, da se preprečijo motnje v oskrbi in ublažijo njihove posledice, če bi do motenj vseeno prišlo, morajo pristojni organi določene regije po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi pripraviti preventivne načrte ukrepov in načrte za izredne razmere. Regionalni načrti bi morali upoštevati posebnosti vsake države članice. Prav tako bi morali jasno opredeliti vloge in odgovornosti podjetij plinskega gospodarstva in pristojnih organov. Nacionalni ukrepi, ki naj bi se pripravili, bi morali v celoti upoštevati regionalne ukrepe iz preventivnega načrta ukrepov in načrta za izredne razmere. Morali bi biti zasnovani tako, da bi pri obravnavi nacionalnih tveganj v celoti izkoristili možnosti, ki jih nudi regionalno sodelovanje. Načrti bi morali biti tehnične in operativne narave, njihova funkcija pa naj bi bila preprečevanje nastopa ali stopnjevanja izrednih razmer in ublažitev njihovih posledic. Načrti bi morali upoštevati zanesljivost elektroenergetskih sistemov in biti skladni z načrti energetske unije za strateško načrtovanje in poročanje. (24)Vloge in odgovornosti vseh podjetij plinskega gospodarstva in pristojnih organov bi bilo zato treba natančno opredeliti, da se ohrani pravilno delovanje notranjega trga plina, zlasti v primeru motenj v oskrbi in v kriznih razmerah. Takšne vloge in odgovornosti bi bilo treba določiti tako, da se zagotovi spoštovanje tristopenjskega pristopa, ki bi najprej vključeval zadevna podjetja plinskega gospodarstva in industrijo, nato države članice na nacionalni ali regionalni ravni, potem pa Unijo. Ta uredba bi morala podjetjem plinskega gospodarstva in odjemalcem omogočiti, da se lahko ob soočanju z motnjami kar najdlje zanesejo na tržne mehanizme. Vendar bi morala določiti tudi mehanizme, ki se lahko uporabijo, ko se trgi sami niso več sposobni učinkovito soočiti z motnjami v oskrbi s plinom. (25)V primeru krize v oskrbi bi bilo treba akterjem na trgu dati dovolj priložnosti, da se na razmere odzovejo s tržnimi ukrepi. Kadar so možnosti tržnih ukrepov izčrpane in še vedno ne zadostujejo, bi morali države članice in njihovi pristojni organi sprejeti ukrepe, da odpravijo ali ublažijo učinke krize v oskrbi.

(26)Kadar koli države članice nameravajo uvesti netržne ukrepe, bi morale takim ukrepom priložiti opis njihovega gospodarskega učinka. To zagotavlja, da imajo odjemalci potrebne informacije o stroških takih ukrepov in da so ukrepi pregledni, zlasti glede na njihov delež v ceni plina. (27)Evropski svet je marca 2015 pozval k oceni možnosti za prostovoljne mehanizme za združevanje povpraševanja v popolni skladnosti s pravom Svetovne trgovinske organizacije (STO) in pravili Unije o konkurenci. To bi državam članicam in podjetjem plinskega gospodarstva omogočilo, da preučijo možne koristi kolektivnega nakupa zemeljskega kot način za obravnavanje nezadostne oskrbe v skladu z navedenimi pravili. (28)Ukrepi na strani povpraševanja, kot je zamenjava vrste goriva ali zmanjšanje oskrbe velikih industrijskih odjemalcev s plinom na ekonomsko učinkovit način, imajo lahko pomembno vlogo pri zagotavljanju energetske varnosti, če jih je mogoče hitro uporabiti in znatno zmanjšati povpraševanje v odziv na motnje v oskrbi. Več bi bilo treba storiti za spodbujanje učinkovite rabe energije, zlasti kadar so potrebni ukrepi na strani povpraševanja. Treba je upoštevati okoljski vpliv kakršnih koli ukrepov na strani povpraševanja in ponudbe, pri čemer se, kolikor je to mogoče, daje prednost ukrepom, ki najmanj vplivajo na okolje. Hkrati je treba upoštevati vidike zanesljivosti oskrbe in konkurenčnosti. (29)Pri pripravi in izvajanju preventivnega načrta ukrepov in načrta za izredne razmere bi morali pristojni organi vedno upoštevati varno delovanje plinskega sistema na regionalni in nacionalni ravni. V navedenih načrtih morajo obravnavati in določiti tehnične omejitve, ki vplivajo na delovanje omrežja, vključno s tehničnimi in varnostnimi razlogi za zmanjšanje tokov v primeru izrednih razmer. (30)Nekatere regije Unije se oskrbujejo s plinom z nizko kalorično vrednostjo. Glede na njegove značilnosti tega plina ni mogoče uporabljati v napravah, izdelanih za plin z visoko kalorično vrednostjo. Uporaba plina z visoko kalorično vrednostjo v napravah, izdelanih za plin z nizko kalorično vrednostjo, pa je mogoča, če se pretvori v plin z nizko kalorično vrednostjo, na primer z dodatkom dušika. Posebnosti plina z nizko kalorično vrednostjo bi bilo treba preučiti na nacionalni in regionalni ravni ter bi ga bilo treba upoštevati v oceni tveganja, preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere. (31)Treba je zagotoviti predvidljivost ukrepov, ki jih je treba sprejeti v primeru izrednih razmer, s čimer bi vsi udeleženci na trgu imeli dovolj priložnosti, da se odzovejo in pripravijo na take okoliščine. Praviloma bi morali pristojni organi slediti svojemu načrtu za izredne razmere. V ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah pa bi jim bilo treba dovoliti, da sprejmejo ukrepe, ki odstopajo od navedenih načrtov. Prav tako je pomembno, da se izredne razmere razglasijo na bolj bolj pregleden in predvidljiv način. Informacije o stanju izravnave prenosnega sistema (splošno stanje prenosnega omrežja), okvir katerega je določen v Uredbi Komisije (EU) št. 312/2014, lahko imajo pri tem pomembno vlogo. Navedene informacije bi morale biti na voljo v realnem času pristojnim organom in nacionalnim regulativnim organom, če slednji niso pristojni organi. (32)Preventivne načrte ukrepov in načrte za izredne razmere bi bilo treba redno posodabljati in objavljati. Zanje bi moral biti opravljen medsebojni strokovni pregled. Medsebojni strokovni pregled omogoča zgodnje ugotavljanje nedoslednosti in ukrepov, ki bi lahko ogrozili zanesljivost oskrbe drugih držav članic, s čimer se zagotovi, da so načrti iz različnih regij med seboj dosledni. Državam članicam tudi omogoča, da izmenjujejo najboljše prakse. (33)Za zagotovitev, da so načrti za izredne razmere vedno posodobljeni in učinkoviti, bi morale države članice izvesti teste med posodobitvami načrtov s simulacijo scenarijev z visokim in srednjim učinkom ter odzivov v realnem času. Pristojni organi bi morali rezultate testov predložiti koordinacijski skupini za plin. (34)Obvezne celovite predloge, vključno z vsemi tveganji, ki morajo biti zajeta v oceni tveganja, in vsemi elementi preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere, so potrebne za lažjo oceno tveganja in priprave načrtov, njihovega medsebojnega pregleda in njihove ocene, ki jo izvede Komisija. (35)Za lažjo komunikacijo med državami članicami in Komisijo je treba ocene tveganj, preventivne načrte ukrepov, načrte za izredne razmere ter vse ostale dokumente in izmenjavo informacij, ki jih zajema ta uredba, priglasiti z uporabo standardnega elektronskega sistema obveščanja. (36)Kot je pokazal stresni test iz oktobra 2014, je potrebna solidarnost, da se zagotovi zanesljivosti oskrbe po vsej Uniji in čim bolj omejijo skupni stroški. Če so v kateri koli državi članici razglašene izredne razmere, bi bilo treba uporabiti dvostopenjski pristop za okrepitev solidarnosti. Prvič, vse države članice, ki so uvedle višji standard oskrbe, bi ga morale zmanjšati na privzete vrednosti za zagotovitev večje likvidnosti trga plina. Drugič, če se s prvim korakom ne zagotovi potrebne oskrbe, bi bilo treba sprožiti nadaljnje ukrepe v sosednjih državah članicah, tudi če v njih ni izrednih razmer, da se zagotovi oskrba gospodinjstev, osnovnih socialnih služb in sistemov za daljinsko ogrevanje v državi članici, v kateri je prišlo do izrednih razmer. Države članice bi morale podrobnosti teh solidarnostnih ukrepov določiti in opisati v svojih načrtih za izredne razmere ter zagotoviti pošteno in uravnoteženo kompenzacijo za podjetja plinskega gospodarstva. (37)Evropska solidarnost bi morala biti po potrebi izražena tudi s pomočjo civilne zaščite, ki jo zagotovijo Unija in njene države članice. Tako pomoč bi bilo treba olajšati in usklajevati z mehanizmom Unije na področju civilne zaščite, vzpostavljenim s Sklepom št. 1313/2013/EU Evropskega parlamenta in Sveta, katerega cilj je okrepiti sodelovanje med Unijo in državami članicami ter olajšati usklajevanje na področju civilne zaščite, da se izboljšala učinkovitost sistemov za preprečevanje naravnih nesreč in nesreč, ki jih povzroči človek, ter za pripravljenost in odziv nanje. (38)Za oceno stanja zanesljivosti oskrbe v zadevni državi članici ali regiji ali Uniji je ključen dostop do bistvenih informacij. Zlasti države članice in Komisija potrebujejo reden dostop do informacij podjetij plinskega gospodarstva v zvezi z glavnimi parametri oskrbe s plinom kot temeljnim prispevkom pri oblikovanju politik za zanesljivost oskrbe. V ustrezno utemeljenih okoliščinah, ne glede na razglasitev izrednih razmer, bi bilo treba omogočiti dostop tudi do dodatnih informacij, potrebnih za oceno splošnega stanja oskrbe s plinom. Navedene dodatne informacije so najpogosteje informacije o prevzemu plina, ki niso povezane s ceno, npr. najmanjše in največje količine plina, prevzemna mesta ali marže pri oskrbi. To bi se na primer lahko zahtevalo v primeru sprememb v vzorcu oskrbe s plinom zadevnega kupca ali kupcev v državi članici, ki se jih ne bi pričakovalo, če bi trgi delovali brez težav, in ki bi lahko vplivale na oskrbo s plinom v Uniji ali njenih delih. (39)Evropski svet je marca 2015 sklenil, da bi morale biti pogodbe o oskrbi s plinom z dobavitelji iz tretjih držav bolj pregledne in skladne z določbami za energetsko varnost v Uniji. V zvezi s tem bi moral učinkovit in ciljno usmerjen mehanizem za dostop držav članic do ključnih pogodb o oskrbi s plinom omogočiti celovito oceno zadevnih tveganj, ki lahko povzročijo motnje v oskrbi ali ovirajo potrebne blažilne ukrepe, če bi do krize vseeno prišlo. V okviru navedenega mehanizma bi bilo treba nekatere ključne pogodbe o oskrbi s plinom samodejno priglasiti državam članicam, in sicer takoj po njihovi sklenitvi. Vendar pa mora biti kakršna koli obveznost samodejne priglasitve pogodb sorazmerna. Uporaba te obveznosti za pogodbe med dobaviteljem in kupcem, ki zajemajo 40 % nacionalnega trga, vzpostavlja pravo ravnotežje v smislu upravne učinkovitosti in določa jasne obveznosti za udeležence na trgu. To ne pomeni, da druge pogodbe o oskrbi s plinom niso pomembne za zanesljivost oskrbe. Zato bi države članice morale imeti pravico, da zahtevajo druge pogodbe, ki bi lahko negativno vplivale na zanesljivost oskrbe države članice ali regije ali Unije kot celote. Komisija bi morala imeti enak dostop do pogodb o oskrbi s plinom kot države članice glede na svojo vlogo pri ocenjevanju doslednosti in učinkovitosti preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere, da bi obravnavala tveganja za zanesljivost oskrbe na nacionalni in regionalni ravni ter ravni EU. Komisija lahko države članice pozove, naj spremenijo načrte tako, da upoštevajo informacije, pridobljene iz pogodb. Treba je zagotoviti zaupnost poslovno občutljivih podatkov. Izboljšan dostop Komisije do informacij o poslovnih pogodbah ne bi smel vplivati na tekoča prizadevanja Komisije za spremljanje trga plina, Komisija pa bi morala posredovati, če so ugotovljene kršitve prava Unije. Določbe te uredbe ne bi smele posegati v pravico Komisije, da začne postopek za ugotavljanje kršitev v skladu s členom 258 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) in izvršuje pravila o konkurenci, vključno z državno pomočjo. (40)Koordinacijska skupina za plin bi morala Komisiji svetovati v pomoč pri usklajevanju ukrepov za zanesljivost oskrbe v primeru izrednih razmer na ravni Unije. Nadzorovati bi morala tudi zadostnost in primernost ukrepov, ki jih je treba sprejeti v skladu s to uredbo, vključno z doslednostjo preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere, ki jih pripravijo različne regije in medsebojno pregledajo skupine strokovnjakov. (41)Eden od ciljev Unije je okrepiti energetsko skupnost, kar bi zagotovilo učinkovito izvajanje energetskega pravnega reda Unije, reform energetskega trga in spodbujalo naložbe v energetski sektor s tesnejšim povezovanjem energetskih trgov Unije in Energetske skupnosti. To zajema tudi uvedbo skupnega kriznega upravljanja s predlogom preventivnih načrtov in načrtov za izredne razmere na regionalni ravni, vključno s pogodbenicami Energetske skupnosti. Poleg tega Komisija v sporočilu o kratkoročni odpornosti evropskega sistema oskrbe s plinom iz oktobra 2014 navaja potrebo po uporabi pravil notranjega energetskega trga v zvezi s pretokom energije med državami članicami Unije in pogodbenicami Energetske skupnosti. V zvezi s tem bi za zagotovitev učinkovitega kriznega upravljanja na mejah med državami članicami Unije in pogodbenicami bilo treba po sprejetju skupnega akta določiti potrebne ureditve, tako da je možno posebno sodelovanje s katero koli posamezno pogodbenico Energetske skupnosti, potem ko so ustrezno sprejete zahtevane vzajemne določbe. (42)Ker je oskrba s plinom iz tretjih držav bistvena za zanesljivost oskrbe Unije s plinom, bi morala Komisija usklajevati ukrepe v zvezi s tretjimi državami, najti ureditve za obvladovanje kriznih razmer z državami dobaviteljicami in tranzitnimi državami ter zagotoviti stabilen pretok plina v Unijo. Komisija bi morala imeti možnost, da po posvetovanju z vpletenimi tretjimi državami vzpostavi projektno skupino za spremljanje pretoka plina v Unijo v kriznih situacijah in da, kadar krizo povzročijo težave v tretji državi, prevzame vlogo posredovalca in spodbujevalca. (43)Kadar so na razpolago zanesljive informacije o razmerah zunaj Unije, ki ogrožajo zanesljivost oskrbe ene ali več držav članic in lahko sprožijo mehanizem zgodnjega opozarjanja, ki vključuje Unijo in tretjo državo, bi morala Komisija nemudoma obvestiti koordinacijsko skupino za plin, Unija pa bi morala ustrezno ukrepati za odpravo razmer. (44)Države članice same ne morejo zadovoljivo doseči cilja te uredbe, in sicer zagotoviti zanesljivo oskrbo s plinom v Uniji. Glede na obseg ali učinke ukrepa se ta cilj lahko bolje doseže na ravni Unije. Unija lahko zato sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja. (45)Za hiter odziv Unije na spreminjajoče se okoliščine v zvezi z zanesljivostjo oskrbe s plinom bi bilo treba pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije prenesti na Komisijo v zvezi s spremembo regij, predlog za oceno tveganja in načrtov. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, tudi na ravni strokovnjakov. Pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov bi morala zagotoviti, da so ustrezni dokumenti hkrati pravočasno in ustrezno poslani Evropskemu parlamentu in Svetu.

(46)Uredbo (EU) št. 994/2010 bi bilo treba razveljaviti. Da se prepreči vrzel, bi morali preventivni načrti ukrepov in načrti za izredne razmere, pripravljeni na podlagi Uredbe (ES) št. 994/2010, ostati veljavni do prvega sprejetja novih preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere, pripravljenih na podlagi te uredbe – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1

Predmet urejanja Ta uredba uvaja določbe, namenjene zagotavljanju zanesljivosti oskrbe s plinom z omogočanjem pravilnega in neprekinjenega delovanja notranjega trga z zemeljskim plinom (plin), z uvedbo možnosti izrednih ukrepov, ko trg ne more več zagotoviti potrebne oskrbe s plinom, in z določitvijo jasne opredelitve in porazdelitve odgovornosti med podjetja plinskega gospodarstva, države članice in Unijo tako glede preventivnih ukrepov kot odziva na dejanske motnje v oskrbi. Ta uredba v duhu solidarnosti določa tudi pregledne mehanizme za uskladitev načrtovanja za izredne razmere in odziv nanje na ravni držav članic, regionalni ravni in ravni Unije. Člen 2

Opredelitev pojmov Za namene te uredbe se uporabljajo opredelitve iz člena 2 Direktive 2009/73/ES in člena 2 Uredbe (ES) št. 715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta. Uporabljajo se tudi naslednje opredelitve: (1)„zaščiteni odjemalec“ pomeni gospodinjskega odjemalca, priključenega na distribucijsko omrežje za plin, poleg tega, kadar tako odloči zadevna država članica, pa lahko pomeni eno ali več od naslednjega: (a)malo ali srednje podjetje, če je priključeno na distribucijsko omrežje za plin, ali osnovno socialno službo, če je priključena na distribucijsko ali prenosno omrežje za plin, ter če taka podjetja ali službe skupaj ne predstavljajo več kot 20 % skupne letne končne porabe plina v navedeni državi članici; (b)napravo za daljinsko ogrevanje za količino toplote, ki jo dobavlja gospodinjskim odjemalcem ali podjetjem ali službam iz točke (a), če ta naprava ne more preiti na druga goriva in je priključena na distribucijsko ali prenosno omrežje za plin; (2)„osnovna socialna služba“ pomeni službo za zdravstveno varstvo, službo za ukrepanje ob izrednih razmerah ali varnostno službo; (3)„nacionalni regulativni organ“ pomeni nacionalni regulativni organ, imenovan v skladu s členom 39(1) Direktive 2009/73/ES. Člen 3

Odgovornost za zanesljivost oskrbe s plinom 1.Zagotavljanje zanesljivosti oskrbe s plinom je skupna odgovornost podjetij plinskega gospodarstva, držav članic, zlasti prek njihovih pristojnih organov, in Komisije, in sicer v okviru njihovih področij dejavnosti in pristojnosti. 2.Vsaka država članica imenuje nacionalni vladni organ ali nacionalni regulativni organ kot svoj pristojni organ, ki zagotavlja izvajanje ukrepov iz te uredbe. Pristojni organi med seboj sodelujejo pri izvajanju te uredbe. Države članice lahko pristojnemu organu dovolijo, da posebne naloge iz te uredbe prenese na druge organe. Prenesene naloge se izvajajo pod nadzorom pristojnega organa in se podrobno določijo v načrtih iz člena 7. Razglasitev katere koli stopnje krize iz člena 10(1) se lahko prenese samo na javni organ. 3.Vsaka država članica Komisiji nemudoma priglasi ime pristojnega organa in morebitne spremembe tega imena. Vsaka država članica javno objavi ime pristojnega organa. 4.Pri izvajanju ukrepov iz te uredbe pristojni organ določi vloge in odgovornosti različnih udeleženih akterjev tako, da zagotovi spoštovanje tristopenjskega pristopa, ki najprej vključuje zadevna podjetja plinskega gospodarstva in industrijo, nato države članice na nacionalni ali regionalni ravni, potem pa Unijo. 5.Komisija, kadar je primerno, med drugim prek koordinacijske skupine za plin iz člena 14 ali skupine za krizno upravljanje iz člena 11(4) usklajuje dejavnosti pristojnih organov na regionalni ravni in ravni Unije, kot je določeno s to uredbo, zlasti v primeru izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije, kot so opredeljene v členu 11(1). 6.Ukrepi za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe, zajeti v preventivnih načrtih ukrepov in načrtih za izredne razmere, so jasno opredeljeni, pregledni, sorazmerni, nediskriminatorni in preverljivi, ne izkrivljajo neupravičeno konkurence in učinkovitega delovanja notranjega trga s plinom ter ne ogrožajo zanesljivosti oskrbe s plinom drugih držav članic ali Unije kot celote. 7.Sestava regij za namene regionalnega sodelovanja, kot je določeno v tej uredbi, temelji na naslednjih merilih:

(a)geografska bližina; (b)obstoječe in načrtovane medsebojne povezave in zmogljivost medsebojne povezave med državami članicami ter vzorci oskrbe; (c)možnost za združevanje virov in uravnoteženje tveganj za zanesljivost oskrbe s plinom po vsej regiji; (d)razvoj in zrelost trga; (e)obvladljivo število držav članic v vsaki regiji; (f)kolikor je mogoče, obstoječe strukture regionalnega sodelovanja. Seznam regij in njihova sestava sta določena v Prilogi I. Komisija je v skladu s členom 18 pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov za spremembo Priloge I na podlagi meril iz prvega pododstavka tega odstavka, če okoliščine upravičujejo potrebo po spremembi regije. Člen 4

Infrastrukturni standard 1.Vsaka država članica ali, kadar država članica tako določi, pristojni organ zagotovi sprejetje potrebnih ukrepov, tako da je v primeru motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi tehnična zmogljivost preostale infrastrukture, določena v skladu s formulo N–1 iz točke 2 Priloge II, brez poseganja v odstavek 2 tega člena, dovolj za zadostitev celotnega dnevnega povpraševanja po plinu na območju izračuna v obdobju izjemno velikega povpraševanja po plinu, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih. To ne posega v odgovornost sistemskih operaterjev, da izvedejo ustrezne naložbe, ter obveznosti sistemskih operaterjev prenosnih omrežij, kot so določene v Direktivi 2009/73/ES in Uredbi (ES) št. 715/2009. 2.Šteje se tudi, da je obveznost zagotovitve tehnične zmogljivosti preostale infrastrukture, da zadosti celotnemu povpraševanju po plinu, kot je določeno v odstavku 1, izpolnjena, kadar pristojni organ v preventivnem načrtu ukrepov dokaže, da je motnje v oskrbi mogoče zadostno in pravočasno kompenzirati z ustreznimi tržnimi ukrepi na strani povpraševanja. V ta namen se uporabi formula iz točke 4 Priloge II. 3.Kadar je primerno v skladu z oceno tveganja iz člena 6, se pristojni organi sosednjih držav članic lahko dogovorijo za skupno izpolnjevanje obveznosti iz odstavka 1 tega člena. V takem primeru pristojni organi v preventivnem načrtu ukrepov določijo izračun formule N–1 skupaj z obrazložitvijo, kako dogovorjene ureditve izpolnjujejo to obveznost. Uporabi se točka 5 Priloge II. 4.Sistemski operaterji prenosnih omrežij omogočijo stalno fizično zmogljivost za prenos plina v obe smeri (v nadaljnjem besedilu: dvosmerna zmogljivost) na vseh povezovalnih plinovodih med državami članicami, razen: (a)v primeru povezave s proizvodnimi obrati, obrati za UZP in distribucijskimi omrežji ali (b)kadar je bilo odobreno izvzetje od navedene obveznosti. Da se lahko s postopkom omogoči ali izboljša stalna dvosmerna zmogljivost na povezovalnem plinovodu ali da se pridobi ali podaljša izvzetje od navedene obveznosti, se uporabi Priloga III. 5.Nacionalni regulativni organi upoštevajo dejansko nastale stroške izpolnjevanja obveznosti iz odstavka 1 in stroške zaradi zagotavljanja stalne dvosmerne zmogljivosti, tako da omogočijo ustrezne spodbude pri preglednem in natančnem določanju ali potrjevanju tarif ali metodologij v skladu s členom 41(8) Direktive 2009/73/ES in členom 13 Uredbe (ES) št. 715/2009. 6.Če trg ne zahteva naložb, ki bi omogočile ali izboljšale stalno dvosmerno zmogljivost, in kadar bi zaradi navedene naložbe nastali stroški v več kot eni državi članici oziroma v eni državi članici v korist druge države članice, se nacionalni regulativni organi vseh zadevnih držav članic skupaj dogovorijo o porazdelitvi stroškov pred sprejetjem odločitve o naložbi. Pri porazdelitvi stroškov se zlasti upošteva, v kolikšni meri bo naložba v infrastrukturo povečala zanesljivost oskrbe v zadevnih državah članicah, ter že opravljene naložbe v zadevno infrastrukturo. 7.Pristojni organ zagotovi, da vsaka nova infrastruktura za prenos izboljša zanesljivost oskrbe z razvojem dobro povezanega omrežja, vključno po potrebi z zadostnim številom čezmejnih vstopnih in izstopnih točk glede na tržno povpraševanje in ugotovljena tveganja. Pristojni organi v oceni tveganja presodijo, ali obstajajo notranja ozka grla in ali so nacionalna vstopna zmogljivost in infrastrukture, zlasti prenosna omrežja, sposobni prilagoditi nacionalni in čezmejni pretok plina scenariju motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi na nacionalni ravni in posamezni največji plinski infrastrukturi skupnega interesa za regijo, kot je opredeljeno v oceni tveganja. 8.Luksemburg, Slovenija in Švedska izjemoma niso obvezane do izpolnitve obveznosti iz odstavka 1 tega člena, vendar si prizadevajo izpolniti to obveznost, ob zagotavljanju oskrbe zaščitenih odjemalcev s plinom v skladu s členom 5. Ta izjema se uporablja, dokler:

(a)v primeru Luksemburga: ima vsaj dva povezovalna plinovoda z drugimi državami članicami, vsaj dva različna vira oskrbe in nima nobenih skladišč za plin na svojem ozemlju; (b)v primeru Slovenije: ima vsaj dva povezovalna plinovoda z drugimi državami članicami, vsaj dva različna vira oskrbe in nima nobenih skladišč za plin ali obrata za UZP na svojem ozemlju; (c)v primeru Švedske: na svojem ozemlju nima tranzita plina v druge države članice, njena letna bruto poraba plina je manj kot 2 Mtoe in manj kot 5 % njene skupne porabe primarne energije izvira iz plina. Luksemburg, Slovenija in Švedska zagotovijo redna testiranja trga za naložbe v infrastrukturo na pregleden, natančen in nediskriminatoren način ter rezultate teh testov objavijo. Komisijo obvestijo o vseh spremembah pogojev iz navedenega pododstavka. Izjema iz prvega pododstavka se ne uporablja več, kadar vsaj eden od navedenih pogojev ni več izpolnjen. Luksemburg, Slovenija in Švedska do 3. decembra 2018 Komisiji predložijo poročilo, v katerem opišejo stanje v zvezi z zadevnimi pogoji iz navedenega pododstavka in obete za izpolnitev obveznosti iz odstavka 1 tega člena, ob upoštevanju ekonomskega vpliva izpolnjevanja infrastrukturnih standardov, rezultatov preverjanja trga ter razvoja trga plina in projektov plinske infrastrukture v regiji. Na podlagi poročila in če so zadevni pogoji iz prvega pododstavka še vedno izpolnjeni, lahko Komisija sprejme odločitev, da se izvzetje lahko uporablja še nadaljnja štiri leta. V primeru pozitivne odločitve se postopek iz tega pododstavka po štirih letih ponovi. Člen 5

Standard oskrbe 1.Pristojni organ od podjetij plinskega gospodarstva, ki jih določi, zahteva, da sprejmejo ukrepe za zagotovitev oskrbe s plinom zaščitenih odjemalcev v državi članici v vsakem od naslednjih primerov: (a)izredne temperature v sedemdnevnem koničnem obdobju, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih; (b)vsaj 30-dnevno obdobje izjemno velikega povpraševanja po plinu, ki se statistično pojavlja enkrat v 20 letih; (c)vsaj 30-dnevno obdobje v primeru motenj v posamezni največji plinski infrastrukturi v povprečnih zimskih razmerah. Države članice najpozneje do 31. marca 2017 Komisijo priglasijo svojo opredelitev zaščitenih odjemalcev, količino plina, ki ga letno porabijo zaščiteni odjemalci, in delež, ki ga predstavljajo v skupni letni končni porabi plina v navedeni državi članici. Kadar država članica v svojo opredelitev zaščitenih odjemalcev vključi kategorije iz točke (a) ali (b) člena 2(1), v priglasitvi Komisiji navede količine plina, ki ga porabijo odjemalci iz navedenih kategorij, in delež, ki ga vsaka od navedenih skupin odjemalcev predstavlja v smislu letne končne porabe plina. Pristojni organ določi podjetja plinskega gospodarstva iz prvega pododstavka in jih navede v preventivnem načrtu ukrepov. Vsi novi ukrepi, predvideni za zagotovitev standarda oskrbe, so v skladu s postopkom iz člena 8(4). Države članice lahko izpolnijo obveznosti iz prvega pododstavka tako, da plin nadomestijo z drugačnim virom energije v takšnem obsegu, da je dosežena ista raven zaščite. 2.Vsak povišani standard oskrbe, ki preseže 30-dnevno obdobje iz točk (b) in (c) odstavka 1, ali vsaka dodatna obveznost, uvedena zaradi zanesljivosti oskrbe s plinom, temelji na oceni tveganja iz člena 6, je upoštevan oz. upoštevana v preventivnem načrtu ukrepov in: (a)je skladen oz. skladna s členom 3(6); (b)ne sme negativno vplivati na zmožnost drugih držav članic, da svoje zaščitene odjemalce oskrbujejo v skladu s tem členom v primeru izrednih razmer na nacionalni ali regionalni ravni ali na ravni Unije, ter (c)je ob izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije skladen oz. skladna z merili iz člena 11(5). Utemeljitev skladnosti ukrepov iz prvega pododstavka s pogoji iz navedenega odstavka se vključi v preventivni načrt ukrepov. Poleg tega so vsi novi ukrepi iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz člena 8(4). 3.Po obdobjih, ki jih opredeli pristojni organ v skladu z odstavkoma 1 in 2 ali ob bolj resnih pogojih, kot so tisti iz odstavka 1, si pristojni organi in podjetja plinskega gospodarstva prizadevajo čim dlje zagotavljati oskrbo s plinom, zlasti zaščitenih odjemalcev. 4.Obveznosti podjetij plinskega gospodarstva v zvezi z izpolnjevanjem standarda oskrbe iz tega člena so nediskriminatorne in ne pomenijo nepotrebnega bremena za navedena podjetja.

5.Podjetjem plinskega gospodarstva se dovoli, da izpolnijo svoje obveznosti iz tega člena na regionalni ravni ali ravni Unije, kadar je to ustrezno. Pristojni organi ne zahtevajo, da se standardi iz tega člena izpolnijo na podlagi infrastrukture, ki se nahaja zgolj na njihovem ozemlju. 6.Pristojni organi zagotovijo, da se pogoji za oskrbo zaščitenih odjemalcev določijo brez poseganja v normalno delovanje notranjega energetskega trga ter po ceni, ki upošteva tržno vrednost oskrbe. Člen 6

Ocena tveganja 1.Pristojni organi vsake regije, kot so navedene v Prilogi I, skupaj na regionalni ravni opravijo oceno vseh tveganj, ki vplivajo na zanesljivost oskrbe s plinom. Ocena vključuje vsa zadevna tveganja, kot so naravne nesreče ter tehnološka, poslovna, socialna, politična in druga tveganja. Ocena tveganja se opravi: (a)z uporabo standardov, navedenih v členih 4 in 5. Ocena tveganja opisuje izračun formule N–1 na nacionalni ravni in vključuje izračun formule N–1 na regionalni ravni. V oceni tveganja so zajete tudi uporabljene predpostavke, vključno s tistimi za izračun formule N–1 na regionalni ravni, ter potrebni podatki za tak izračun. Izračunu formule N–1 na nacionalni ravni se priloži simulacija motenj v posamezni največji infrastrukturi s hidravličnim modelom ter izračun formule N–1, ob upoštevanju količin plina v skladiščih pri 30 % in 100 % celotne zmogljivosti; (b)ob upoštevanju vseh ustreznih nacionalnih in regionalnih okoliščin, zlasti velikosti trga, konfiguracije omrežja, dejanskih tokov, vključno s tokovi iz zadevne države članice, možnosti fizičnega toka plina v obe smeri, vključno z morebitno potrebo po posledični okrepitvi prenosnega sistema, obstoječe proizvodnje in skladiščenja ter vloge plina v mešanicah energetskih virov, zlasti pri daljinskem ogrevanju, proizvodnji električne energije in dejavnostih industrijskih sektorjev, ter dejavnikov varnosti in kakovosti plina; (c)z izvajanjem različnih scenarijev izjemno velikega povpraševanja po plinu in motenj v oskrbi, ob upoštevanju preteklih dogodkov, verjetnosti, letnega časa, pogostosti in trajanja njihovega pojava ter ob oceni njihovih morebitnih posledic, kot so: (i)motnje v infrastrukturi, ki vplivajo na zanesljivost oskrbe, zlasti v infrastrukturi za prenos plina, skladiščih ali terminalih za UZP, vključno z največjo infrastrukturo, opredeljeno za izračun formule N–1, in (ii)motnje v oskrbi s strani dobaviteljev iz tretjih držav ter, kadar je to primerno, geopolitična tveganja; (d)s prepoznavanjem medsebojnega vpliva in povezanosti tveganj med državami članicami v regiji in z drugimi državami članicami, kot je primerno, vključno med drugim pri medsebojnih povezavah, čezmejni oskrbi, čezmejnem dostopu do skladišč in dvosmerne zmogljivosti; (e)ob upoštevanju največje zmogljivosti medsebojne povezave na vsaki vstopni in izstopni točki na meji ter različne ravni napolnjenosti skladišč. 2.Pristojni organi v vsaki regiji se dogovorijo o mehanizmu sodelovanja za izvedbo ocene tveganja v roku iz odstavka 5 tega člena. Pristojni organi koordinacijski skupini za plin poročajo o dogovorjenem mehanizmu sodelovanja za izvajanje ocene tveganja 18 mesecev pred iztekom roka za sprejetje ocene tveganja in posodobitve ocene tveganja. Komisija lahko ima podporno vlogo ves čas pri pripravi ocene tveganja, zlasti pri vzpostavitvi mehanizma sodelovanja. Če pristojni organi v regiji ne dosežejo dogovora o mehanizmu sodelovanja, lahko Komisija predlaga mehanizem sodelovanja za navedeno regijo. Vsak pristojni organ v okviru dogovorjenih mehanizmov sodelovanja eno leto pred rokom za priglasitev ocene tveganja posreduje in posodobi vse potrebne nacionalne podatke, potrebne za pripravo ocene tveganja, zlasti za izvajanje različnih scenarijev iz točke (c) odstavka 1. 3.Ocena tveganja se pripravi v skladu s predlogo v Prilogi IV. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 18 za spremembo navedenih predlog. 4.Podjetja plinskega gospodarstva, industrijski odjemalci plina, zadevna združenja, ki predstavljajo interese gospodinjstev in industrijskih odjemalcev plina, ter države članice in nacionalni regulativni organ, kadar slednji ni pristojni organ, sodelujejo s pristojnimi organi in na zahtevo zagotovijo vse potrebne podatke za oceno tveganja. 5.Ko vse države članice v regiji enkrat dosežejo dogovor o oceni tveganja, se Komisiji ta ocena prvič priglasi najpozneje do 1. septembra 2018. Ocena tveganja se posodobi vsaka štiri leta, razen če okoliščine zahtevajo pogostejše posodobitve. Ocena tveganja upošteva doseženi napredek pri naložbah, potrebnih za doseganje infrastrukturnega standarda iz člena 4, in težave, značilne za posamezne države, s katerimi se države soočajo pri izvajanju novih alternativnih rešitev. Prav tako gradi na izkušnjah, pridobljenih s simulacijo načrtov za izredne razmere iz člena 9(2). 6.ENTSO za plin do 1. novembra 2017 po vsej Uniji izvede simulacijo scenarijev motenj v oskrbi in infrastrukturi. Scenarije opredeli ENTSO za plin v posvetovanju s koordinacijsko skupino za plin. Pristojni organi ENTSO za plin predložijo potrebne podatke za simulacije, kot so vrednosti konične obremenitve, proizvodna zmogljivost in ukrepi na strani povpraševanja. Pristojni organi upoštevajo rezultate simulacij za pripravo ocen tveganja, preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere. Simulacija scenarijev motenj v oskrbi in infrastrukturi, izvedena po vsej Uniji, se posodablja vsaka štiri leta, razen če okoliščine zahtevajo pogostejše posodobitve. Člen 7

Priprava preventivnega načrta ukrepov in načrta za izredne razmere 1.Pristojni organi držav članic vsake regije, kot so navedene v Prilogi I, po posvetovanju s podjetji plinskega gospodarstva, zadevnimi organizacijami, ki predstavljajo interese gospodinjstev in industrijskih odjemalcev plina, vključno s proizvajalci električne energije, in nacionalnimi regulativnimi organi, kadar to niso pristojni organi, skupaj pripravijo: (a)preventivni načrt ukrepov, ki vključuje ukrepe za odpravljanje ali ublažitev tveganj, ugotovljenih v regiji, vključno s tveganji izključno nacionalnih razsežnosti, v skladu z oceno tveganja, izvedeno na podlagi člena 6 in v skladu s členom 8, ter

(b)načrt za izredne razmere, ki vključuje ukrepe za odpravljanje ali ublažitev učinka motenj v oskrbi s plinom v regiji, vključno z dogodki izključno nacionalnih razsežnosti, v skladu s členom 9. 2.Pristojni organi se v vsaki regiji o mehanizmu sodelovanja dogovorijo dovolj zgodaj, da se lahko pripravijo načrti in omogočijo priglasitve teh načrtov in posodobljenih načrtov. Ukrepe, ki so potrebni za odpravljanje in ublažitev tveganj izključno nacionalne razsežnosti, ter ukrepe, ki jih je treba sprejeti za odpravljanje ali ublažitev učinka dogodkov, ki jih je zaradi njihovega omejenega obsega treba obravnavati samo na nacionalni ravni, pripravi vsak pristojni organ v regiji in jih vključi v načrte, pripravljene na regionalni ravni. Takšni nacionalni ukrepi na noben način ne ovirajo učinkovitosti ukrepov na regionalni ravni. Vsak pristojni organ prav tako določi področja za regionalno sodelovanje in morebitne skupne ukrepe. Nacionalni ukrepi se skupaj s predlogi za regionalno sodelovanje posredujejo drugim pristojnim organom v regiji eno leto pred rokom za priglasitev načrtov. Pristojni organi koordinacijski skupini za plin redno poročajo o napredku, doseženem pri pripravi in sprejetju preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere. Pristojni organi koordinacijski skupini za plin zlasti poročajo o dogovorjenem mehanizmu sodelovanja 18 mesecev pred iztekom roka za sprejetje in posodobitev načrtov. Komisija lahko ima podporno vlogo ves čas pri pripravi načrtov, zlasti pri vzpostavitvi mehanizma sodelovanja. Če pristojni organi v regiji ne dosežejo dogovora o mehanizmu sodelovanja, lahko Komisija predlaga mehanizem sodelovanja za navedeno regijo. Zagotovijo redno spremljanje izvajanja takih načrtov. 3.Preventivni načrt ukrepov in načrt za izredne razmere se pripravita v skladu s predlogami iz Priloge V. Komisija je pooblaščena za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 18 za spremembo navedenih predlog. 4.Preventivne načrte ukrepov in načrte za izredne razmere vse države članice v regiji sprejmejo, objavijo in priglasijo Komisiji najpozneje do 1. marca 2019. Priglasitev načrtov se pošlje takrat, ko jih sprejmejo vse države članice v regiji. Komisija koordinacijsko skupino za plin obvesti, da so ji bili priglašeni načrti, ki jih objavi na spletni strani Komisije. 5.V štirih mesecih po priglasitvi s strani pristojnih organov Komisija navedene načrte ustrezno oceni, ob upoštevanju medsebojnega strokovnega pregleda in stališč, izraženih v koordinacijski skupini za plin. Priloga VI se uporablja za postopek izvajanja medsebojnih strokovnih pregledov. Komisija izda mnenje pristojnim organom v regiji s priporočilom, naj pregledajo zadeven preventivni načrt ukrepov ali načrt za izredne razmere, če se šteje, da za načrt velja eno od naslednjega: (a)ni učinkovit pri blažitvi tveganj, ugotovljenih v oceni tveganja; (b)ni skladen z ocenjenimi scenariji tveganja ali načrti druge regije; (c)lahko izkrivlja konkurenco ali ovira delovanje notranjega energetskega trga; (d)ni v skladu z določbami te uredbe ali drugimi določbami prava Unije; (e)ogroža zanesljivost oskrbe s plinom drugih držav članic ali Unije kot celote. 6.V treh mesecih po priglasitvi mnenja Komisije iz odstavka 4 zadevni pristojni organi priglasijo spremenjen načrt Komisiji ali Komisijo obvestijo o razlogih, zaradi katerih se s priporočili ne strinjajo. V primeru nestrinjanja se lahko Komisija v treh mesecih po odgovoru pristojnih organov odloči zahtevati spremembo zadevnega načrta. Pristojni organi sprejmejo in objavijo načrt v treh mesecih od priglasitve odločitve Komisije. 7.Treba je ohraniti zaupnost poslovno občutljivih podatkov. 8.Preventivni načrti ukrepov in načrti za izredne razmere, pripravljeni na podlagi Uredbe (EU) št. 994/2010 in po potrebi posodobljeni, ostanejo v veljavi, dokler niso prvič uvedeni preventivni načrti ukrepov in načrti za izredne razmere iz odstavka 1. Člen 8

Vsebina preventivnih načrtov ukrepov 1.Preventivni načrt ukrepov zajema: (a)rezultate ocene tveganja in povzetek obravnavanih scenarijev, kot je določeno v točki (c) člena 6(1);

(b)opredelitev zaščitenih odjemalcev v vsaki državi članici v regiji in informacije iz drugega pododstavka člena 5(1); (c)ukrepe, količine in zmogljivost, ki so potrebni za izpolnitev infrastrukturnega standarda in standarda oskrbe v vsaki državi članici znotraj regije, kot je določeno v členih 4 in 5, vključno, kadar je to primerno, do katere mere je mogoče z ukrepi na strani povpraševanja zadostno in pravočasno kompenzirati motnje v oskrbi iz člena 4(2), določitev posamezne največje plinske infrastrukture skupnega interesa v primeru uporabe člena 4(3), potrebne količine plina na kategorijo zaščitenih odjemalcev in na scenarij iz člena 5(1) ter vse povišane standarde oskrbe iz člena 5(2), vključno z utemeljitvijo izpolnjevanja pogojev iz člena 5(2) in opisom mehanizma za začasno zmanjšanje vsakega morebitnega povišanega standarda oskrbe ali dodatne obveznosti v skladu s členom 12; (d)obveznosti, ki jih imajo podjetja plinskega gospodarstva in drugi ustrezni organi ter bi verjetno lahko imela učinek na zanesljivost oskrbe s plinom, kot je obveznost za varno delovanje plinskega sistema; (e)druge preventivne ukrepe, namenjene obravnavi tveganj, ugotovljenih v oceni tveganja, kot so na primer tisti, ki se nanašajo na potrebo po okrepitvi medsebojne povezave med sosednjimi državami članicami, in možnost, da se zagotovi raznovrstnost plinskih poti in virov oskrbe, če je primerno, za obravnavo ugotovljenih tveganj, z namenom vzdrževanja oskrbe vseh odjemalcev s plinom v čim večji meri; (f)informacije o ekonomskem učinku, učinkovitosti in uspešnosti ukrepov, zajetih v načrtu, vključno z obveznostmi iz točke (k); (g)opis učinkov ukrepov, zajetih v načrtu o delovanju notranjega energetskega trga in nacionalnih trgov, vključno z obveznostmi iz točke (k); (h)opis učinka ukrepov na okolje in odjemalce, (i)mehanizme, ki se uporabljajo za sodelovanje z drugimi državami članicami, vključno z mehanizmi za pripravo in izvajanje preventivnih načrtov ukrepov in načrtov za izredne razmere; (j)informacije o obstoječih in prihodnjih medsebojnih povezavah, vključno s tistimi, ki omogočajo dostop do plinskega omrežja Unije, čezmejnih pretokih, čezmejnem dostopu do skladišč in obratov za UZP ter dvosmerni zmogljivosti, zlasti v izrednih razmerah; (k)informacije o vseh obveznostih javnih služb, povezanih z zanesljivostjo oskrbe s plinom. 2.V preventivnem načrtu ukrepov, zlasti ukrepih za izpolnjevanje infrastrukturnega standarda iz člena 4, se upošteva desetletni razvojni načrt omrežja za celotno Unijo, ki ga izdela ENTSO za plin v skladu s členom 8(10) Uredbe (ES) št. 715/2009. 3.Preventivni načrt ukrepov temelji zlasti na tržnih ukrepih in ne obremenjuje neupravičeno podjetij plinskega gospodarstva oz. nima negativnega učinka na delovanje notranjega trga s plinom. 4.Države članice izvedejo oceno učinka vseh preventivnih netržnih ukrepov, ki se sprejmejo po začetku veljavnosti te uredbe, vključno z ukrepi za uskladitev s standardom oskrbe iz člena 5(1) in ukrepi za povišan standard oskrbe iz člena 5(2). Taka ocena učinka zajema vsaj naslednje: (a)učinek predlaganega ukrepa na razvoj nacionalnega trga plina in konkurenčnost na nacionalni ravni; (b)učinek predlaganih ukrepov na notranji trg plina; (c)možni učinek na zanesljivost oskrbe s plinom v sosednjih državah članicah, zlasti za tiste ukrepe, ki bi lahko zmanjšali likvidnost na regionalnih trgih ali omejili tokove v sosednje države članice; (d)stroške in koristi ukrepov, ki se ocenijo na podlagi alternativnih tržnih ukrepov; (e)oceno nujnosti in sorazmernosti ukrepa v primerjavi z možnimi tržnimi ukrepi; (f)odprtost ukrepa, da se zagotovijo enake možnosti za vse udeležence na trgu; (g)strategija postopnega opuščanja, pričakovano trajanje predvidenega ukrepa in ustrezen pregled časovnega načrta.

Analizo iz točk (a) in (b) opravijo nacionalni regulativni organi. 5.Oceno učinka in sprejete ukrepe objavi pristojni organ in jih priglasi Komisiji. Komisija v štirih mesecih od priglasitve sprejme odločitev in lahko od držav članic zahteva, da spremenijo sprejete ukrepe. Navedeni rok začne teči na dan po prejemu popolne priglasitve. Rok se lahko podaljša s soglasjem Komisije in države članice. Komisija lahko sprejme odločitev, s katero zahteva spremembo ali umik ukrepa, kadar: (a)je verjetno, da ukrep lahko izkrivlja notranji trg Unije; (b)je verjetno, da ukrep lahko izkrivlja razvoj nacionalnega trga plina; (c)ukrep ni potreben ali sorazmeren za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe ali (d)je verjetno, da ukrep lahko ogrozi zanesljivost oskrbe v drugih državah članicah. Sprejeti ukrep začne veljati šele, ko ga odobri Komisija ali je bil spremenjen v skladu z odločitvijo Komisije. 6.Preventivni načrt ukrepov se posodobi vsaka štiri leta po 1. marcu 2019, razen če okoliščine zahtevajo pogostejše posodabljanje ali na zahtevo Komisije. Posodobljeni načrti odražajo posodobljeno oceno tveganja in rezultate testov, opravljenih v skladu s členom 9(2). Za posodobljen načrt se uporablja člen 7(3) do (7). Člen 9

Vsebina načrta za izredne razmere 1.Načrt za izredne razmere: (a)temelji na stopnjah krize iz odstavka 10(1); (b)določa vlogo in odgovornost podjetij plinskega gospodarstva in industrijskih odjemalcev plina, vključno z zadevnimi proizvajalci električne energije, ob upoštevanju različnega obsega njihove prizadetosti v primeru motenj v oskrbi s plinom, njihovo sodelovanje s pristojnimi organi ter, kadar je primerno, z nacionalnimi regulativnimi organi na vsaki stopnji krize, opredeljeni v členu 10(1); (c)določa vlogo in odgovornosti pristojnih organov in drugih organov, ki so jim bile dodeljene naloge iz člena 3(2) na vsaki stopnji krize, opredeljeni v členu 10(1); (d)zagotovi, da imajo podjetja plinskega gospodarstva ter industrijski odjemalci plina, vključno z zadevnimi proizvajalci električne energije, dovolj priložnosti, da se odzovejo na vsaki stopnji krize; (e)po potrebi opredeli ukrepe in dejavnosti za ublažitev morebitnega učinka motenj v oskrbi s plinom na daljinsko ogrevanje in na oskrbo z električno energijo, proizvedeno iz plina; (f)podrobno določa postopke in ukrepe, ki jih je treba izpeljati na posamezni stopnji krize, vključno z ustreznimi shemami informacijskih tokov; (g)določa kriznega upravitelja ali skupino in njuno vlogo; (h)ugotavlja prispevek tržnih ukrepov pri obvladovanju razmer na stopnji pripravljenosti in ublažitvi razmer na stopnji izrednih razmer; (i)ugotavlja prispevek netržnih ukrepov, ki se načrtujejo ali izvajajo za stopnjo izrednih razmer, in ocenjuje, v kolikšni meri je uporaba takih netržnih ukrepov potrebna za obvladovanje krize. Ocenijo se posledice netržnih ukrepov in opredelijo postopki za njihovo izvajanje. Netržni ukrepi se uporabijo samo, ko tržni mehanizmi sami ne morejo več zagotoviti oskrbe, zlasti zaščitenih odjemalcev, ali za uporabo člena 12;

(j)opisuje mehanizme za sodelovanje z drugimi državami članicami na vsaki stopnji krize; (k)podrobno določa obveznosti poročanja za podjetja plinskega gospodarstva na stopnji pripravljenosti in stopnji izrednih razmer; (l)opisuje obstoječe tehnične ali pravne ureditve, s katerimi se prepreči, da bi neupravičeno porabili plin nezaščiteni odjemalci, ki so priključeni na distribucijsko ali prenosno omrežje za plin; (m)opisuje obstoječe tehnične in finančne ureditve za uporabo solidarnostne obveznosti, določene v členu 12; (n)določa seznam predhodno opredeljenih ukrepov za zagotovitev plina v primeru izrednih razmer, vključno s poslovnimi sporazumi med strankami, udeleženimi v takšnih ukrepih, in kompenzacijskimi mehanizmi za podjetja plinskega gospodarstva, kadar je ustrezno, ob upoštevanju zaupnosti občutljivih podatkov. Takšni ukrepi lahko obsegajo čezmejne sporazume med državami članicami in/ali podjetji plinskega gospodarstva. 2.Ukrepe, dejavnosti in postopke iz načrta za izredne razmere je treba testirati vsaj dvakrat med njihovimi rednimi štiriletnimi posodobitvami, navedenimi v odstavku 3. Države članice za testiranje načrta za izredne razmere v skladu z načrtom za izredne razmere simulirajo scenarije z visokim in srednjim učinkom ter odzive v realnem času. Pristojni organi predložijo rezultate testov koordinacijski skupini za plin. 3.Načrt za izredne razmere se posodobi vsaka štiri leta po 1. marcu 2019, razen če okoliščine zahtevajo pogostejše posodabljanje ali na zahtevo Komisije. Posodobljeni načrti odražajo posodobljeno oceno tveganja in ugotovitve testov, opravljenih v skladu z odstavkom 2. Za posodobljen načrt se uporablja člen 7(3) do (7). 4.Načrt za izredne razmere v primeru izrednih razmer zagotavlja ohranitev čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, in ne uvede kakršnega koli ukrepa, ki neupravičeno omejuje pretok plina čez mejo. Člen 10

Razglasitev krize 1.Tri stopnje krize so naslednje: (a)stopnja zgodnjega opozarjanja (zgodnje opozarjanje): ko so na voljo konkretne, resne in zanesljive informacije, da lahko nastopi dogodek, zaradi katerega bi verjetno prišlo do znatnega poslabšanja stanja oskrbe in zaradi katerega bi bila uvedena stopnja pripravljenosti ali stopnja izrednih razmer; stopnja zgodnjega opozarjanja se lahko aktivira z mehanizmom za zgodnje opozarjanje; (b)stopnja pripravljenosti (pripravljenost): ko pride do motenj v oskrbi ali do izjemno velikega povpraševanja po plinu, kar privede do znatnega poslabšanja stanja oskrbe, vendar trg še lahko obvlada te motnje ali povpraševanje brez uporabe netržnih ukrepov; (c)stopnja izrednih razmer (izredne razmere): v primeru izjemno velikega povpraševanja po plinu, večjih motenj v oskrbi ali drugega znatnega poslabšanja stanja oskrbe in v primeru, da so bili izvedeni vsi zadevni tržni ukrepi, vendar oskrba s plinom ne more zadostiti preostalemu povpraševanju po plinu, zato je treba dodatno uvesti netržne ukrepe, zlasti da se zagotovi oskrba zaščitenih odjemalcev s plinom v skladu s členom 5. 2.Ko pristojni organ razglasi katero od stopenj krize iz odstavka 1, o tem nemudoma obvesti Komisijo in ji zagotovi vse potrebne informacije, zlasti o ukrepih, ki jih namerava sprejeti. V primeru izrednih razmer, v katerih bi bilo treba za pomoč zaprositi Unijo in države članice, pristojni organ zadevne države članice nemudoma obvesti Center Komisije za usklajevanje nujnega odziva. 3.Ko pristojni organ razglasi izredne razmere, sprejme predhodno opredeljene ukrepe, kot so določeni v njegovem načrtu za izredne razmere, in nemudoma obvesti Komisijo in pristojne organe v regiji zlasti o ukrepih, ki jih namerava sprejeti. V ustrezno utemeljenih izjemnih okoliščinah lahko pristojni organ sprejme ukrepe, ki odstopajo od načrta za izredne razmere. Pristojni organ nemudoma obvesti Komisijo in pristojne organe v regiji o vseh takih ukrepih ter jih utemelji. 4.Države članice, zlasti pa pristojni organi, zagotovijo, da: (a)niso sprejeti ukrepi, ki bi kadar koli neupravičeno omejili pretok plina na notranjem trgu; (b)niso sprejeti ukrepi, ki bi lahko resno ogrozili oskrbo s plinom v drugi državi članici, ter (c)se ohrani možnost čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, v skladu z načrtom za izredne razmere. 5.Komisija čim prej, v vsakem primeru pa v petih dneh od prejema informacij pristojnega organa iz odstavka 2, preveri, ali je razglasitev izrednih razmer upravičena v skladu s točko (c) odstavka 1 ter ali sprejeti ukrepi čim bolj ustrezajo tistim iz načrta za izredne razmere, podjetjem plinskega gospodarstva ne nalagajo nepotrebnega bremena in so v skladu z odstavkom 4. Komisija lahko na zahtevo pristojnega organa, podjetij plinskega gospodarstva ali na lastno pobudo od pristojnega organa zahteva, da ukrepe spremeni, kadar so v nasprotju s pogoji iz prvega stavka tega odstavka. Komisija lahko od pristojnega organa tudi zahteva, da odpravi razglasitev izrednih razmer, kadar meni, da ni upravičena ali ni več upravičena v skladu s točko (c) odstavka 1.

Pristojni organ v treh dneh po priglasitvi zahteve Komisije ukrepe spremeni in spremembe priglasi Komisiji ali pa Komisijo obvesti o razlogih, zaradi katerih se z zahtevo ne strinja. V tem primeru lahko Komisija v treh dneh svojo zahtevo spremeni ali umakne ali skliče sestanek s pristojnim organom ali, kadar je ustrezno, s pristojnimi organi ali, kadar meni, da je potrebno, s koordinacijsko skupino za plin z namenom obravnave tega vprašanja. Komisija predloži natančno obrazložitev za vsako zahtevano spremembo ukrepa. Pristojni organ v celoti upošteva stališče Komisije. Kadar se končna odločitev pristojnega organa razlikuje od stališča Komisije, pristojni organ predloži obrazložitev takšne odločitve. Člen 11

Odzivi ob izrednih razmerah na regionalni ravni in ravni Unije 1.Komisija lahko razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije na zahtevo pristojnega organa, ki je razglasil izredne razmere in po preverjanjih v skladu s členom 10(5). Na zahtevo vsaj dveh pristojnih organov, ki sta razglasila izredne razmere, in po preverjanjih v skladu s členom 10(5) ter kadar so razlogi za te izredne razmere med seboj povezani, Komisija razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije, kot je ustrezno. V vsakem primeru Komisija s sredstvi komunikacije, ki so za razmere najprimernejši, zbere stališča in v celoti upošteva vse zadevne podatke drugih pristojnih organov. Ko Komisija oceni, da osnova za izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije ne upravičuje več razglasitve izrednih razmer, razglasi konec izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije. Komisija v vsakem primeru odločitev obrazloži in o njej obvesti Svet. 2.Komisija skliče sestanek koordinacijske skupine za plin, čim razglasi izredne razmere na regionalni ravni ali ravni Unije. Med izrednimi razmerami na regionalni ravni ali ravni Unije lahko Komisija na zahtevo vsaj treh držav članic omeji sodelovanje v koordinacijski skupini za plin na predstavnike držav članic in pristojnih organov za celotno trajanje enega sestanka ali del sestanka. 3.Ob izrednih razmerah na regionalni ravni ali ravni Unije Komisija usklajuje ukrepe pristojnih organov, pri čemer v celoti upošteva ustrezne informacije in rezultate posvetovanja koordinacijske skupine za plin. Komisija zlasti: (a)zagotovi izmenjavo informacij; (b)zagotovi doslednost in učinkovitost ukrepov na ravni držav članic in regionalni ravni glede na raven Unije; (c)usklajuje ukrepe v zvezi s tretjimi državami. 4.Komisija lahko skliče skupino za krizno upravljanje, ki jo sestavljajo krizni upravitelji, navedeni v členu 9(1)(g), iz držav članic, ki jih zadevajo izredne razmere. Komisija lahko v soglasju s kriznimi upravitelji k sodelovanju povabi druge zainteresirane strani. Komisija zagotovi, da je koordinacijska skupina za plin redno obveščena o delu, ki ga opravlja skupina za krizno upravljanje. 5.Države članice, zlasti pa pristojni organi, zagotovijo, da: (a)niso sprejeti ukrepi, ki bi kadar koli neupravičeno omejili tok plina znotraj notranjega trga, zlasti tok plina do prizadetih trgov; (b)niso sprejeti ukrepi, ki bi lahko resno ogrozili oskrbo s plinom v drugi državi članici, ter (c)se ohrani možnost čezmejnega dostopa do infrastrukture v skladu z Uredbo (ES) št. 715/2009, kolikor je to tehnično in varnostno izvedljivo, v skladu z načrtom za izredne razmere. 6.Kadar Komisija na zahtevo pristojnega organa ali podjetja plinskega gospodarstva ali na lastno pobudo oceni, da je v primeru izrednih razmer na regionalni ravni ali ravni Unije ukrep države članice ali pristojnega organa oziroma ravnanje podjetja plinskega gospodarstva v nasprotju z odstavkom 5, od te države članice ali pristojnega organa zahteva, naj ukrep spremeni ali sprejme ukrep, ki bo zagotovil skladnost z odstavkom 5, ter jo obvesti o razlogih za to. Pri tem je treba ustrezno upoštevati potrebo po nenehnem varnem delovanju plinskega sistema. Država članica ali pristojni organ v treh dneh po obvestilu o zahtevi Komisije spremeni svoj ukrep in obvesti Komisijo ali pa Komisiji predloži razloge, zaradi katerih se z zahtevo ne strinja. V tem primeru lahko Komisija v treh dneh svojo zahtevo spremeni ali umakne ali za obravnavo tega vprašanja skliče sestanek z državo članico ali pristojnim organom in, kadar meni, da je potrebno, s koordinacijsko skupino za plin. Komisija predloži natančno obrazložitev za vsako zahtevano spremembo ukrepa. Država članica ali pristojni organ v celoti upošteva stališče Komisije. Kadar se končna odločitev pristojnega organa ali države članice razlikuje od stališča Komisije, pristojni organ ali država članica predloži obrazložitev takšne odločitve. 7.Komisija po posvetovanju s koordinacijsko skupino za plin vzpostavi stalni seznam rezervnih članov delovne skupine za spremljanje, ki jo sestavljajo strokovnjaki industrije in predstavniki Komisije. Ta delovna skupina za spremljanje lahko po potrebi deluje zunaj Unije ter v sodelovanju s tretjimi državami dobaviteljicami in tranzitnimi tretjimi državami spremlja pretok plina v Unijo in poroča o njem. 8.Pristojni organ Centru Komisije za usklajevanje nujnega odziva (ERCC) zagotovi vse podatke o vsaki potrebi po pomoči. ERCC oceni splošni položaj in s