EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 24.11.2021 COM(2021) 743 final PREDLOG SKUPNEGA POROČILA KOMISIJE

IN SVETA O ZAPOSLOVANJU





Kazalo KLJUČNA SPOROČILA PREGLED TRENDOV IN IZZIVOV NA TRGU DELA IN SOCIALNEM PODROČJU V EVROPSKI UNIJI 1.1 Trendi na trgu dela 1.2 Trendi na socialnem področju 1.3 Revidirani pregled socialnih kazalnikov: pregled izzivov, povezanih z načeli stebra 1.4 Krovni cilji EU do leta 2030 REFORME ZAPOSLOVANJA IN SOCIALNE REFORME – USPEŠNOST IN UKREPI DRŽAV ČLANIC 2.1 Smernica št. 5: Spodbujanje povpraševanja po delovni sili 2.1.1 Ključni kazalniki 2.1.2 Odziv politike 2.2 Smernica št. 6: Krepitev ponudbe delovne sile ter izboljšanje dostopa do zaposlitve, spretnosti in kompetenc 2.2.1 Ključni kazalniki 2.2.2 Odziv politike 2.3 Smernica št. 7: Izboljšanje delovanja trgov dela in učinkovitosti socialnega dialoga 2.3.1 Ključni kazalniki 2.3.2 Odziv politike 2.4 Smernica št. 8: Spodbujanje enakih možnosti za vse, krepitev socialne vključenosti in boj proti revščini

2.4.1 Ključni kazalniki 2.4.2 Odziv politike

KLJUČNA SPOROČILA Skupno poročilo Evropske komisije in Sveta o zaposlovanju vsako leto v skladu s členom 148 PDEU spremlja stanje na področju zaposlovanja v Uniji in izvajanje smernic za zaposlovanje. Vsebuje letni pregled glavnih dogodkov na področju zaposlovanja in socialnih zadev v Evropski uniji ter nedavnih ukrepov politike držav članic v skladu s smernicami za politike zaposlovanja držav članic . Opredeljuje tudi s tem povezana prednostna področja za ukrepe politike. Predlog Komisije za to poročilo je del jesenskega svežnja evropskega semestra; po izmenjavi mnenj med Komisijo in pripravljalnimi telesi bo končno besedilo sprejel Svet za zaposlovanje, socialno politiko, zdravje in varstvo potrošnikov (v nadaljnjem besedilu: Svet EPSCO). Skupno poročilo o zaposlovanju za leto 2022 je bolj osredotočeno na izvajanje evropskega stebra socialnih pravic v skladu z zavezami iz akcijskega načrta iz marca 2021 in voditeljev EU v Izjavi iz Porta z dne 8. maja 2021. Njegovo izvajanje bo okrepilo prizadevanja Unije za zeleni, digitalni in pravični prehod ter prispevalo k doseganju navzgor usmerjene socialne in ekonomske konvergence z obravnavanjem demografskih izzivov. Prispevalo bo tudi k uresničevanju ciljev trajnostnega razvoja. To poročilo krepi spremljanje socialnega stebra, zlasti s tematskimi okviri, ki zajemajo ključne izzive na treh področjih, tj. enake možnosti in dostop do trga dela, pošteni delovni pogoji ter socialna zaščita in vključevanje. Poročilo vključuje tudi tri nove krovne cilje EU do leta 2030 glede zaposlovanja, znanj in spretnosti ter zmanjšanja revščine iz akcijskega načrta za steber, ki so jih voditelji EU pozdravili na socialnem vrhu v Portu in junijskem zasedanju Evropskega sveta. EU se je zavezala naslednjim krovnim ciljem do leta 2030: ·zaposlenega bi moralo biti vsaj 78 % prebivalstva, starega od 20 do 64 let; ·vsaj 60 % ljudi v starosti 25–64 let bi se moralo vsako leto udeležiti učnih dejavnosti ter ·število ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, bi se v primerjavi z letom 2019 moralo zmanjšati za vsaj 15 milijonov. Izvajanje reform in naložb, predvidenih v načrtih držav članic za okrevanje in odpornost, bo skupaj s kohezijskimi skladi spodbujalo pravično, vključujoče in trajnostno okrevanje. Mehanizem za okrevanje in odpornost spodbuja ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo z izboljšanjem odpornosti, pripravljenosti na krize, zmogljivosti prilagajanja in potenciala rasti držav članic. Na ta način mehanizem prispeva tudi k izvajanju evropskega stebra socialnih pravic, pri čemer je posebna pozornost namenjena obravnavanju izzivov, opredeljenih v priporočilih za posamezne države . V zvezi s tem so pomembni štirje od šestih stebrov, ki opredeljujejo področje uporabe mehanizma, in sicer: (i) pametna, trajnostna in vključujoča rast; (ii) socialna in teritorialna kohezija; (iii) zdravje ter gospodarska, socialna in institucionalna odpornost ter (iv) politike za naslednjo generacijo, otroke in mlade. Skupno poročilo o zaposlovanju kot del analize odziva politike vključuje tudi izbor ukrepov, podprtih z mehanizmom za okrevanje in odpornost ter drugimi viri financiranja EU, vključno z Evropskim socialnim skladom plus, Evropskim skladom za regionalni razvoj in Skladom za pravični prehod. Revidirani pregled socialnih kazalnikov podpira analizo v skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2022 in celoviteje zajema načela stebra. Komisija je v okviru akcijskega načrta za socialni steber iz marca 2021 predlagala revizijo pregleda socialnih kazalnikov, da bi omogočila boljše spremljanje stebra z revidiranim sklopom glavnih kazalnikov, ki jih je Svet EPSCO potrdil junija 2021. V skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2022 se zato ocenjuje uspešnost držav članic na podlagi revidiranega sklopa glavnih kazalnikov . Ti zdaj vključujejo kazalnike, ki omogočajo zajetje pomembnih razsežnosti, kot so izobraževanje odraslih, vključevanje invalidov na trg dela, tveganje revščine in socialne izključenosti otrok ter preobremenjenost s stanovanjskimi stroški. Dokazi iz revidiranega pregleda socialnih kazalnikov skupaj z analizo dokazov in okvira politike za posamezne države omogočajo natančnejšo opredelitev ključnih izzivov na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialnih izzivov v EU in njenih državah članicah (glej sliko 1). To bi omogočilo natančnejše spremljanje socialnega razvoja in razlik. Svetovalni odbori Sveta EPSCO bodo razpravljali o predlogu Španije in Belgije za postopek v zvezi s socialnimi neravnotežji na podlagi člena 148 PDEU v okviru evropskega semestra. Slika 1: Izzivi na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialni izzivi v državah članicah EU po glavnih kazalnikih v revidiranem pregledu socialnih kazalnikov

Opombe: 1) podatki za kazalnike o udeležbi odraslih v izobraževanju še niso na voljo; 2) kazalnik o digitalnih znanjih in spretnostih se nanaša na podatke za leto 2019; 3) podatki za nekatere države pri nekaterih kazalnikih manjkajo: legende za vse kazalnike so predstavljene v Prilogi k poročilu. Posledice krize zaradi COVID-19 na trgu dela so ublažili hitri in odločilni ukrepi politike na ravni držav članic in EU. Okrevanje trga dela se utrjuje, vendar pa se zaposlenost in skupno število opravljenih delovnih ur še nista vrnila na raven pred krizo. Potem ko je stopnja delovne aktivnosti v drugem četrtletju leta 2020 dosegla najnižjo točko, tj. 71,6 %, se je v drugem četrtletju leta 2021 pri osebah v starostni skupini 20–64 let delno popravila na 72,8 %, kar je pod najvišjo vrednostjo 73,3 %, ki je bila dosežena v zadnjem četrtletju leta 2019. Čeprav bo okrevanje gospodarstva podpiralo ustvarjanje delovnih mest, vrnitve na stopnje zaposlenosti pred krizo ni pričakovati pred letom 2022. Kot je razvidno iz krovnega cilja EU glede stopnje delovne aktivnosti, je visoka stopnja zaposlenosti ključna prednostna naloga do leta 2030, s čimer bi zagotovili polno udeležbo vseh v gospodarstvu in družbi ter prispevali k zmanjšanju števila ljudi, ki jim grozi revščina. Na splošno je povečanje brezposelnosti ostalo pod ravnjo, ki bi jo bilo mogoče pričakovati glede na obseg učinka COVID-19 na gospodarstvo. Razlog za to so ukrepi politike, ki so jih uvedle države članice, tudi s podporo finančnih sredstev EU (zlasti evropskega instrumenta za začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (SURE) in pomočjo pri okrevanju za kohezijo in območja Evrope (REACT-EU)), v manjši meri pa tudi dejstva, da so nekateri ljudje, ko je postalo težje najti zaposlitev, vsaj začasno postali neaktivni. Okrevanje trga dela se nadaljuje 72,8-odstotna stopnja delovne aktivnosti v drugem četrtletju leta 2021 (1,2 odstotne točke več kot leto prej) 6,7-odstotna stopnja brezposelnosti septembra 2021 (1 odstotno točko manj kot leto prej) 17,4-odstotna stopnja brezposelnosti mladih v drugem četrtletju leta 2021 (0,6 odstotne točke več kot v drugem četrtletju leta 2020) +13,3 % opravljenih ur na delavca v drugem četrtletju leta 2021 v primerjavi s četrtim četrtletjem leta 2020 (a 2,7 % manj kot v drugem četrtletju leta 2019) Stopnje aktivnosti, brezposelnosti in delež mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, v EU27, v % Skupno število opravljenih ur na delavca in odsotnost z dela v EU27 Opomba: prekinitev časovne vrste v četrtletnih stopnjah brezposelnosti od prvega četrtletja leta 2021. Vir: Eurostat, podatkovna zbirka [une_rt_q], [une_ltu_q], in anketa o delovni sili [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki. Kriza zaradi COVID-19 je ustavila pozitiven trend stopnje aktivnosti v zadnjih letih. Stopnja aktivnosti v EU27 za starostno skupino 20–64 let se je zaradi pandemije nekoliko znižala, vendar pa se je, gledano z vidika četrtletij, že dvignila na raven pred krizo. To je bilo predvsem posledica udeležbe žensk in starostne skupine 55–64 let na trgu dela. V absolutnem smislu se je število delovno spodobnega prebivalstva EU v zadnjem desetletju kljub temu zmanjševalo, kar je tudi dejavnik povečanja pomanjkanja delovne sile. V zvezi s tem so pomembne politike, ki na trg dela uvajajo več ljudi, omogočajo daljše in bolj zdravo delovno življenje ter srednje- in dolgoročno izboljšujejo produktivnost. Izboljšanje delovnih pogojev in njihovo boljše prilagajanje spreminjajočim se potrebam delavcev v njihovi življenjski dobi bi pozitivno vplivala na ponudbo delovne sile ter tako potencialno podprla višje stopnje delovne aktivnosti. COVID-19 je različno vplival na različne sektorje in vrste delavcev Najvišje stopnje rasti zaposlovanja od drugega četrtletja leta 2020 v gradbeništvu, javni upravi in dejavnostih IKT Najnižje stopnje rasti zaposlovanja od drugega četrtletja leta 2020 v trgovini na debelo in na drobno, kulturnih in razvedrilnih dejavnostih ter kmetijstvu 1,6 milijona manj zaposlenih (20–64) s pogodbami o zaposlitvi za določen čas v drugem četrtletju leta 2021 v primerjavi z drugim četrtletjem leta 2019 Spremembe v zaposlovanju po gospodarski dejavnosti (domači koncept, sezonsko in koledarsko prilagojeni podatki), EU27 Vir: Eurostat, podatkovna zbirka [tec00109]. Opomba: dejavnosti po klasifikaciji NACE Rev. 2. Ko gospodarstvo okreva po pretresu zaradi COVID-19, se verjetno ne bodo ponovno odprla vsa delovna mesta, podpora pri prehajanju med delovnimi mesti pa postaja še zlasti pomembna. Od drugega četrtletja leta 2020 najvišje stopnje rasti zaposlovanja beležijo na področju gradbeništva, javne uprave in dejavnosti IKT, najnižje stopnje rasti pa na področju trgovine na debelo in na drobno, kulturnih in razvedrilnih dejavnosti ter kmetijstva. Za nekatera od prizadetih podjetij bo pandemija pomenila le prehoden pretres. Pri drugih lahko pride do korenitih sprememb v poslovnih modelih, delno zaradi spremembe želja potrošnikov (npr. širša uporaba e-trgovine) ter organizacije in delovnih praks podjetij (vključno z digitalizacijo in spodbujanjem bolj trajnostnih proizvodnih metod). S tega vidika lahko nekatere naloge postanejo odvečne, kar zahteva prestrukturiranje v smislu delovnih metod in vložka dela, pri čemer morajo oblikovalci politik in podjetja podpirati prehode med delovnimi mesti v skladu s priporočilom Komisije o učinkoviti aktivni podpori zaposlovanju (EASE). Okrevanje je tudi priložnost za usmeritev k bolj trajnostnemu socialno-ekonomskemu sistemu z novimi poslovnimi modeli in obsežnimi posledicami za vrsto ponujenih delovnih mest ter potrebna znanja in spretnosti. Za odpravo pomanjkanja delovne sile, pomoč pri povečanju produktivnosti, plač in socialne kohezije ter olajšanje zelenega in digitalnega prehoda je potrebna hitra prerazporeditev delovne sile, podprta z učinkovitimi aktivnimi politikami trga dela ter ukrepi za izpopolnjevanje in preusposabljanje. Sheme skrajšanega delovnega časa imajo lahko pri tem koristno vlogo, saj podpirajo procese prestrukturiranja. Ostati bi morale del nabora politik tudi po krizi in se preusmeriti na pomoč pri posodobitvi gospodarstva (npr. s povezanimi ukrepi za razvoj znanj in spretnosti) brez zavlačevanja strukturnih prilagoditev. Kriza je izpostavila težji položaj mladih na trgu dela 13,7 % mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (starih 15–29 let) leta 2020 za 1,3 odstotne točke višja stopnja brezposelnosti mladih med letoma 2019 in 2020 Dvakrat več mladih, ki imajo neprostovoljno zaposlitev za določen čas, kot oseb, starih 25–64 let Mladi, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (v %, stari 15–29 let, 2020) Opomba: nekatere upravne enote na otokih in v najbolj oddaljenih regijah niso zastopane. Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [edat_lfse_35]. © EuroGeographics za upravne meje. Kriza zaradi COVID-19 je močneje prizadela mlade, zlasti pred kratkih zaposlene, ter izostrila potrebo po hitrem in odločnem ukrepanju politike. Stopnja brezposelnosti mladih (starih 15–24 let) v EU je do sredine leta 2021 pokazala prve znake okrevanja, vendar je v drugem četrtletju 2021 še vedno znašala 17,4 %, kar je skoraj trikratnik stopnje brezposelnosti prebivalstva, starega 25–74 let. Pretres zaradi COVID-19 je obrnil šestletni trend upadanja števila mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (NEET), deloma zaradi prekarnega položaja mladih na trgu dela. Zato so potrebni odločni ukrepi politike, da se preprečijo tveganja dolgoročnejših negativnih učinkov na njihovo dobro počutje in karierne možnosti. Zmanjšanje števila NEET je dejansko eden od dopolnilnih ciljev EU, ki jih je Evropska komisija predlagala v akcijskem načrtu za socialni steber. Okrepljeno jamstvo za mlade krepi ukrepe za zagotavljanje kakovostne ponudbe za zaposlitev, nadaljnje izobraževanje, vajeništvo ali pripravništvo v štirih mesecih po tem, ko postanejo brezposelni ali se prenehajo formalno izobraževati . Pobuda ALMA (Aim, Learn, Master, Achieve) bo pomagala prikrajšanim mladim NEET, da pridobijo poklicne izkušnje v tujini, vključno s potrebno socialno podporo, da bi jih vključili v izobraževanje, poklicno usposabljanje ali kakovostno zaposlitev. Glede na neenakomeren vpliv krize na različne skupine delavcev so za zagotovitev vključujočega okrevanja pomembne prilagojene aktivne politike trga dela. Delavci z nestandardno zaposlitvijo so bili močno prizadeti, zlasti tisti s pogodbami za določen čas v državah članicah z večjim deležem zaposlitev za določen čas . Osebe, ki niso rojene v EU, so pogosteje izgubile delovno mesto kot osebe, rojene v EU. Poleg tega obstaja velik potencial za povečanje zaposlenosti invalidov: vrzel med stopnjo delovne aktivnosti invalidov in drugih oseb je leta 2020 v EU znašala 24,5 odstotne točke.

Pandemija je dodatno izpostavila dolgotrajne izzive, povezane z udeležbo žensk na trgu dela. Čeprav dokazi ne kažejo večjega negativnega vpliva na stopnje delovne aktivnosti žensk v primerjavi z moškimi, je bil pri ženskah v obdobjih omejitve gibanja upad delovnih ur večji kot pri moških. Podlaga tega razvoja so razlike v zastopanosti žensk in moških v sektorjih in poklicih, ki jih je prizadela kriza, razlike med spoloma pri uporabi dela na daljavo ter dejstvo, da so ženske prevzele večji delež oskrbovalskih obveznosti. Poleg tega je med krizo več samskih žensk z otroki izgubilo delovno mesto kot žensk brez njih. To poudarja pomen storitev otroškega varstva in dolgotrajne oskrbe za povečanje udeležbe žensk na trgu dela. V zvezi s tem je cilj direktive o usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja, ki jo morajo države članice prenesti do 2. avgusta 2022, zagotoviti enak dostop in uravnoteženo uporabo ureditev dopusta za moške in ženske. Staršem z otroki ali delavcem z oskrbovanimi sorodniki bo omogočila boljše usklajevanje obveznosti oskrbe in poklicnih obveznosti. Hkrati zasnova davčnih sistemov v številnih državah članicah še naprej odvrača od udeležbe prejemnikov drugega dohodka v gospodinjstvu (ki so najpogosteje ženske) na trgu dela. Razlike med spoloma na trgu ostajajo velike Razlike v stopnji delovne aktivnosti med osebami z otroki, mlajšimi od 6 let, in brez njih v letu 2020 (v odstotnih točkah, po spolu, starost 25–49 let) Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [lfst_hheredch]. Stopnja delovne aktivnosti žensk z majhnimi otroki v EU je 11,8 odstotne točke nižja kot pri ženskah brez otrok Število opravljenih delovnih ur se je za ženske pogosto zmanjšalo zaradi oskrbovalskih obveznosti (6,1 odstotne točke za ženske v primerjavi s 4,3 odstotne točke za moške) Velike razlike pri uporabi storitev otroškega varstva med državami članicami Čeprav obstaja potencial za povečanje zaposlenosti med nekaterimi skupinami, vse večje pomanjkanje delovne sile v številnih državah članicah kaže na ključni pomen splošnejše potrebe po izpopolnjevanju in preusposabljanju. Upad gospodarske aktivnost zaradi COVID-19 je povzročil pomanjkanje delovne sile v skoraj vseh državah članicah. Leta 2021 se je po omilitvi omejitve gibanja in postopnem gospodarskem okrevanju v večini držav članic število prostih delovnih mest znova začelo dvigati. Sektorji, kot so gradbeništvo, zdravstvo in dolgotrajna oskrba ter informacijske in komunikacijske tehnologije, so poročali o največjem pomanjkanju delovne sile, ki je med drugim posledica dolgotrajnega pomanjkanja znanj in spretnosti. Večje povpraševanje po delovni sili v sektorjih, povezanih z energijo iz obnovljivih virov, gradbeništvom, kmetijstvom in gozdarstvom, je mogoče pričakovati tudi zaradi zelenega in digitalnega prehoda, pri čemer bo povpraševanje večinoma zadevalo osebe iz skupine srednje usposobljenih delavcev. Pomanjkanje delovne sile se z okrevanjem gospodarstva povečuje 2,1-odstotna stopnja prostih delovnih mest v drugem četrtletju leta 2021, 0,5 odstotne točke več kot v drugem četrtletju leta 2020 in samo 0,1 odstotne točke manj kot v drugem četrtletju leta 2019 Dolgotrajno pomanjkanje znanj in spretnosti je gonilo trenda v sektorjih gradbeništva, zdravstva, dolgotrajne oskrbe in IKT Stopnja prostih delovnih mest in stopnja brezposelnosti (15–74 let) v EU27 Opomba: dejavnosti po klasifikaciji NACE Rev. 2. Stopnja brezposelnosti, četrtletni podatki, sezonsko prilagojeni podatki. Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [jvs_q_nace2] in [une_rt_q]. Zaposlitev ne zagotavlja vedno dostojnega dohodka za življenje. Revščina zaposlenih v EU27 se je povečala z 8,5 % leta 2010 na 9 % leta 2019. Na splošno se delavci s pogodbami o zaposlitvi za določen čas srečujejo z veliko večjim tveganjem revščine zaposlenih kot delavci s pogodbami o zaposlitvi za nedoločen čas (16,2 % v primerjavi s 5,9 %), enako velja za nizko usposobljene delavce v primerjavi z visoko usposobljenimi delavci (19 % v primerjavi s 4,9 %). Poleg tega bodo delavci, ki niso rojeni v EU, veliko verjetneje izkusili revščino zaposlenih kot osebe, rojene v EU. Čeprav se je minimalna plača pred kratkim povečala v številnih državah članicah, zakonsko določena minimalna plača v primerjavi z drugimi plačami v gospodarstvu pogosto ostaja nizka. V skladu s predlogom Komisije za direktivo o ustreznih minimalnih plačah imajo kolektivna pogajanja ključno vlogo pri doseganju ustrezne zaščite minimalne plače po vsej Uniji. Zaposlenost za določen čas se od začetka pandemije zmanjšuje, kar je posledica večjih izgub delovnih mest za določen čas kot med osebami, zaposlenimi za nedoločen čas, čeprav je v več državah članicah še vedno znatna. Pogodbe o zaposlitvi za določen čas so še vedno zelo pogoste med ženskami, mladimi in zaposlenimi, ki niso rojeni v EU. Za izboljšanje splošne kakovosti delovnih mest so ključnega pomena pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki služijo kot izhodišče za prehod v smeri zaposlitev za nedoločen čas. V nekaterih državah članicah je prvi razlog, da imajo delavci pogodbo o zaposlitvi za določen čas, še vedno ta, da oseba težko najde zaposlitev za nedoločen čas. Delavci z neprostovoljnimi pogodbami o zaposlitvi za določen čas pogosto poročajo o nižjih stopnjah zadovoljstva na delovnem mestu, kar lahko vpliva na njihovo uspešnost ter pridobivanje znanj in spretnosti. Delež zaposlitev s krajšim delovnim časom v EU se je v letu 2020 zmanjšal v primerjavi s prejšnjim letom, vendar neprostovoljno delo s krajšim delovnim časom še vedno prizadene precejšen odstotek zaposlenih. Nenadno znatno povečanje dela na daljavo je pokazalo prednosti in izzive, povezane z delom na daljavo. V izrednih zdravstvenih razmerah se je delo na daljavo izkazalo za pomembno za številna podjetja, da bi zagotovila neprekinjeno poslovanje in zaščitila zdravje svojih zaposlenih. V običajnih razmerah omogoča tudi krajši čas vožnje na delo, večjo prožnost in možnosti pri usklajevanju poklicnega in zasebnega življenja za zaposlene ter večjo učinkovitost in produktivnost za podjetja. Kljub temu lahko delo na daljavo včasih zamegli obstoječe meje med delom in zasebnim življenjem, kar pomeni večjo intenzivnost dela in težave pri zagotavljanju kolektivnega zastopanja in udeležbe pri sprejemanju odločitev na delovnem mestu ter v nekaterih primerih usposabljanju. Digitalne tehnologije so omogočile povečanje dela na daljavo in podprle boljše usklajevanje med povpraševanjem po delovni sili in njeno ponudbo, hkrati pa predstavljajo izzive za nekatere skupine pri polni udeležbi na trgu dela in v družbi, zlasti za nizko usposobljene in starejše. Zaradi tega se lahko posledično poveča tveganje digitalne vrzeli ter izključenosti s trga dela in socialne izključenosti, zato je pomembno, da se vsi opremijo z digitalnimi znanji in spretnostmi, potrebnimi za izkoriščanje prehoda na digitalno tehnologijo. Pandemija je pospešila sedanje trende v digitalizaciji, vključno s spodbujanjem dela prek platform, zaradi česar so potrebni ukrepi politike za obvladovanje s tem povezanih sprememb, zlasti kar zadeva delovne pogoje in dostop do socialne zaščite. Digitalne tehnologije prinašajo nove načine učenja in dela ter nove priložnosti za podjetja in potrošnike. Na trgu ustvarjajo zaposlitvene možnosti in lahko prispevajo k boljšemu usklajevanju med delodajalci in delojemalci. Vendar lahko pomenijo tudi tveganja za obstoječa delovna mesta in kakovost zaposlitve, zlasti za tiste, ki opravljajo zelo rutinske dejavnosti, in nizko usposobljene delavce. Vzporedno s prerazporeditvijo delovne sile v poklice, za katere so potrebna digitalna znanja in spretnosti, bi lahko prišlo do prerazporeditve v poklice, povezane z gospodarstvom digitalnih delovnih platform. Povpraševanje po spletni delovni sili med pandemijo hitro narašča (prihodki so se v zadnjih petih letih povečali za petkrat), kar še bolj poudarja pomen pojasnitve pravnega statusa in izboljšanja pogojev za platformne delavce. V več državah članicah uporaba zaposlitve s krajšim delovnim časom in nestandardnih oblik zaposlitve vključuje pomembno neprostovoljno komponento 13,3 % zaposlenih s pogodbami o zaposlitvi za določen čas v EU v letu 2020 (1,5 odstotne točke manj kot leta 2019; 15–64 let) Med katerimi 6,8 % z neprostovoljno zaposlitvijo za določen čas s prevladujočim številom mladih 17,2 % zaposlenih s pogodbami o zaposlitvi za krajši delovni čas v EU v letu 2020 (1,2 odstotne točke manj kot leta 2019) 25 % z neprostovoljno zaposlitvijo za krajši delovni čas v EU leta 2020 Pogodbe o zaposlitvi za določen čas kot odstotek vseh zaposlenih (15–64 let) v letu 2020. Neprostovoljna zaposlitev za določen čas (15–64 let) v letu 2020, EU27 Pogodbe o zaposlitvi za krajši delovni čas kot odstotek vseh zaposlenih (15–64 let) v letu 2020. Neprostovoljna zaposlitev s krajšim delovnim časom (15–64 let) v letu 2020, EU27 Vir: Eurostat, podatkovna zbirka [tesem190], ter anketa o delovni sili [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] in [lfsa_etpgan]. Prehod na zeleno gospodarstvo in zaveza doseganju podnebne nevtralnosti do leta 2050 sta edinstvena priložnost za ponovni zagon gospodarstva EU na trajnosten, vključujoč in odporen način. Če bodo vzpostavljene prave spremljajoče politike, bi lahko s prehodom na podnebno nevtralnost ustvarili do milijon dodatnih delovnih mest do leta 2030, čeprav se pričakuje, da se bodo učinki razlikovali med poklici, sektorji in regijami. Delovna mesta bodo večinoma ustvarjena v skupini srednje usposobljenih delavcev, kar lahko pomaga ublažiti trende polarizacije trga dela. Vendar zeleni prehod ne bo enako vplival na vse Evropejce in bo na nekatere vplival negativno, kar bo pomenilo izgubo delovnih mest in prestrukturiranje v nekaterih sektorjih (zlasti v ekstraktivnih sektorjih in visoko energetsko intenzivnih sektorjih) ter vse večje pritiske na dohodke gospodinjstev. Poleg tega bo v številnih sektorjih za obstoječa delovna mesta treba pridobiti dopolnilna znanja in spretnosti v podporo zelenemu prehodu. Te spremembe so lahko izziv, zlasti za najranljivejše in nekatere regije, zlasti tiste, ki so udeležene v industrijskem prehodu ali so jih prizadele spremembe vzorcev porabe, in premogovniške regije. Hkrati imajo številne dejavnosti, povezane s prehodom na bolj krožno gospodarstvo, velik potencial, da prispevajo k socialnemu gospodarstvu in ustvarjanju delovnih mest. Za premagovanje teh izzivov bodo ključnega pomena izpopolnjevanje, preusposabljanje in podpora prehajanju med delovnimi mesti. Ljudem lahko zagotovijo prava znanja in spretnosti ter spodbujajo hitro prerazporeditev delovne sile, ki prispeva k večji učinkovitosti, produktivnosti in plačam. Kot je bilo napovedano v evropskem programu znanj in spretnosti, se bosta okrepila spremljanje ekologizacije naših poklicev ter opredelitev vrste prilagajanja znanj in spretnosti, potrebnih v posameznih poklicih in sektorjih. Energijska revščina je vse pogostejša oblika revščine, ki zahteva sprejetje ciljno usmerjenih ukrepov. Danes zadeva do 34 milijonov ljudi v EU, pri čemer približno petina ljudi z dohodkom pod pragom revščine poroča, da ne more ustrezno ogrevati svojega doma. Komisija je oktobra 2021 sprejela poročilo z naslovom Spopadanje z naraščajočimi cenami energije , v katerem so bili kot ključni elementi nabora orodij za zmanjšanje energijske revščine in obravnavanje takojšnjega učinka nedavnih zvišanj cen poudarjeni pravični sistemi davkov in socialnih prejemkov, ciljno usmerjeni ukrepi dohodkovne podpore in vključujoče politike obnove. Za socialno pravičen zeleni prehod so potrebni spremljevalni ukrepi politike zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialne politike, ki obravnavajo ta izziv. Komisija namerava decembra 2021 predlagati priporočilo Sveta za obravnavo socialnih in delovnih vidikov podnebnega prehoda. Visokokakovostno in učinkovito sodelovanje socialnih partnerjev je osnovni pogoj za dobro delovanje evropskega socialnega tržnega gospodarstva, ki zagotavlja bolj trajnostne in vključujoče rezultate politike. Več kot polovica vseh ukrepov na področjih aktivnih politik trga dela in zaščite dohodka, sprejetih od izbruha pandemije, je bila bodisi dogovorjena med socialnimi partnerji bodisi so bili ti vključeni v pogajanja. V smernicah za zaposlovanje je poziv državam članicam, naj zagotovijo pravočasno in tehtno vključenost socialnih partnerjev v oblikovanje in izvajanje zaposlitvenih, socialnih in po potrebi ekonomskih reform in politik, tudi s podpiranjem njihove večje zmogljivosti. V skladu z nacionalnimi praksami in institucionalnimi okviri je namen sodelovanja s socialnimi partnerji na vseh ravneh izboljšati zasnovo reform in zagotoviti odgovornost zanje. Na splošno je kakovost vključenosti socialnih partnerjev v nacionalne politike zaposlovanja in socialne politike v zadnjih letih ostala stabilna ali se je nekoliko izboljšala, vendar se med državami članicami še vedno precej razlikuje. Pri tem je pomembno in ključno tudi sodelovanje organizacij civilne družbe. To je zlasti pomembno v času, ko je za zagotovitev močnega okrevanja ter podpore zelenemu in digitalnemu prehodu potrebno trdno soglasje. V prihodnje bo za zagotovitev uspešnega izvajanja načrtovanih ukrepov pomembno ustrezno vključevanje socialnih partnerjev in organizacij civilne družbe v izvajanje načrtov za okrevanje in odpornost. Ključna vloga socialnih partnerjev pri strategiji okrevanja po krizi zaradi COVID-19 Oblika vključenosti socialnih partnerjev v oblikovanje ukrepov politike, sprejetih leta 2021 Več kot polovica vseh ukrepov na področju neprekinjenega poslovanja, varstva in ohranitve zaposlitve, prilagoditve delovnih mest in zaščite dohodka, sprejetih v letu 2021, je bila dogovorjenih med socialnimi partnerji ali pa so se ti o njih pogajali. Kakovost vključenosti med državami članicami se močno razlikuje Opombe: na sliki je 184 primerov zakonodaje ali priporočil in tristranskih sporazumov, sprejetih med 1. januarjem 2021 in 13. septembrom 2021. Vir: Eurofound (2021), podatkovna zbirka COVID-19 EU Policy Watch. Izidi izobraževanja so še vedno tesno povezani s socialno-ekonomskim ozadjem. Sistemi izobraževanja in usposabljanja v državah članicah so zaradi COVID-19 pod močnim pritiskom. Delež mladih, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje, se je med pandemijo še naprej zmanjševal, čeprav počasneje, med državami pa so še vedno razlike. Prve študije in raziskave iz držav članic kažejo znatno izgubo znanja med pandemijo, pri čemer so še posebej prizadete učeče se osebe z manj ugodnim socialno-ekonomskim ozadjem ali osebe z migrantskim ozadjem, ki niso rojene v EU. Poleg neenakega dostopa do spletnega digitalnega izobraževanja je njihovo učenje oviralo na primer manj spodbudno učno okolje doma. Brez povezave s pandemijo ostaja socialno-ekonomsko ali migrantsko ozadje učencev tudi pomemben kazalnik njihove ravni digitalnih znanj in spretnosti. Kar zadeva osnovna znanja in spretnosti, se po določenem napredku v preteklosti delež petnajstletnikov pod pragom uspešnosti spet povečuje. To poudarja pomen zagotavljanja kakovostnega izobraževanja že v zgodnjem obdobju. Kljub povišanju stopnje doseganja terciarne izobrazbe ostajajo v večini držav članic med generacijami socialne razlike v udeležbi v terciarnem izobraževanju. Obstoječa neskladja med ponudbo znanj in spretnosti ter povpraševanjem po njih poudarjajo tudi potrebo po okrepitvi ustreznosti izobraževanja za potrebe trga dela in nadaljnjem povečanju udeležbe v terciarnem izobraževanju, zlasti v sektorjih, kjer povpraševanje narašča, kot so informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT) ter naravoslovje, tehnologija, inženirstvo in matematika. Preprečevanje in zmanjševanje neenakosti pri izidih izobraževanja, povezanih s socialno-ekonomskim ali migrantskim ozadjem, sta ključnega pomena za zagotavljanje enakih možnosti za vse, kar pozitivno vpliva na raven znanj in spretnosti posameznikov ter potencial rasti gospodarstva. Neenakosti v izobraževanju lahko določajo različna izhodišča na trgu dela in karierne možnosti Razlika v višini 26,6 odstotne točke pri bralni pismenosti med učenci v spodnji in zgornji četrtini indeksa ekonomskega, socialnega in kulturnega statusa Socialno-ekonomsko ali migrantsko ozadje učencev sta pomemben kazalnik ravni njihovih digitalnih znanj in spretnosti Pri mladih, ni niso rojeni v EU, je skoraj trikrat večja verjetnost, da bodo opustili šolanje pred zaključkom Mladi, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje (starost 18–24 let, 2020) Opomba: nekatere upravne enote na otokih in v najbolj oddaljenih regijah niso zastopane. Vir: Eurostat, EDAT_LFSE_02. © EuroGeographics za upravne meje. Razvoj znanj in spretnosti pri odraslih je še vedno daleč od standardne prakse po vsej EU, pri čemer so med državami velike razlike, hude posledice pa so vidne tudi zaradi pandemije; krovni cilj EU do leta 2030 bo podprl nadaljnja prizadevanja, potrebna v zvezi s to razsežnostjo. Zagotavljanje znanj in spretnosti delovne sile za trge dela v prihodnosti zato ostaja velik izziv. Napovedi potreb po znanjih in spretnostih kažejo na spremembo profilov znanj in spretnosti na trgu dela zaradi hitrih tehnoloških sprememb, tudi zaradi zelenega in digitalnega prehoda, ter nadaljnji upad nizko usposobljenih poklicev. To ustvarja nujno potrebo po izpopolnjevanju in preusposabljanju. Glede na navedeno je bil krovni cilj EU za izobraževanje odraslih (v prejšnjem letu) določen na 60 % v primerjavi s 37,4 % iz leta 2016. Udeležba nizko usposobljenih oseb in migrantov v izobraževanju odraslih je ostala precej pod povprečjem. Za povečanje udeležbe odraslih v izobraževanju je potreben celostni pristop, ki usklajeno odpravlja različne ovire, tudi z zbiranjem podatkov o znanjih in spretnostih ter uporabo napovedi potreb v partnerstvu z ustreznimi deležniki. To pomeni združevanje finančne podpore za neposredne stroške, kot so individualne pravice do usposabljanja s plačanim študijskim dopustom in storitvami karierne orientacije, pa tudi pregled zagotovljenih kakovostnih priložnosti za usposabljanje ter informacije o vrednotenju in certifikaciji znanj in spretnosti.

Preusposabljanje in izpopolnjevanje delovne sile sta ključna za olajšanje prehajanj med delovnimi mesti ter podporo zeleni in digitalni preobrazbi 9,2 % odraslih v izobraževanju (v zadnjih štirih tednih) v EU leta 2020 Od tega le 3,4 % nizko usposobljenih odraslih 89 % odraslih v EU meni, da bi boljši finančni pogoji spodbudili udeležbo pri usposabljanju Stopnja udeležbe celotnega prebivalstva in brezposelnih v izobraževanju odraslih v letu 2020 (v %, 25–64 let, zadnji štirje tedni) Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [trng_lfse_02]. Države članice EU so zabeležile omejen napredek pri zagotavljanju osnovnih digitalnih znanj in spretnosti za odrasle, potrebna pa so tudi znatna nadaljnja prizadevanja za napredna digitalna znanja in spretnosti. Pandemija je močno povečala povpraševanje po digitalnih znanjih in spretnostih na vseh ravneh kot prečno zahtevo v številnih poklicih in sektorjih. Najnovejši razpoložljivi podatki za glavni kazalnik pregleda socialnih kazalnikov iz leta 2019 kažejo, da je z vsaj osnovnimi digitalnimi znanji in spretnostmi razpolagalo le 56 % odraslih. Kazalnik kaže tudi pomanjkanje konvergence med državami članicami in zelo počasen napredek od leta 2014. Digitalna znanja in spretnosti (na ustrezni ravni) se zahtevajo na več kot 90 % sedanjih delovnih mest in v skoraj vseh sektorjih gospodarstva. Napredek na tem področju je bistvenega pomena, če želi EU zadostiti vse večji potrebi po digitalnih znanjih in spretnostih za vsakodnevno udeležbo v družbi ter posebnim potrebam gospodarstva po strokovnjakih s področja IKT. Kljub krizi zaradi COVID-19 so skupni dohodki gospodinjstev v državah članicah EU v letu 2020 v povprečju ostali na splošno stabilni zaradi izjemnega hitrega odziva politike na ravni držav članic in EU. Ob izbruhu pandemije se je dohodek gospodinjstev v drugem četrtletju 2020 močno zmanjšal, vendar si je do konca leta opomogel, med letoma 2019 in 2020 pa je na splošno ostal stabilen. Upad je bil najizrazitejši pri sredstvih za zaposlene, pa tudi pri samozaposlenih osebah in pri neto dohodku iz lastnine. V letu 2020 so neto socialni prejemki močno prispevali k skupnemu dohodku in imeli pomembno vlogo pri blaženju splošnega upada dohodka gospodinjstev v drugem četrtletju, k čemur so do neke mere prispevale tudi prilagoditve davkov na dohodek in premoženje. Ker se je realni BDP medletno zmanjšal za 6 %, ta stabilnost skupnih dohodkov gospodinjstev v letu 2020 kaže na učinkovitost izjemnih diskrecijskih politik, uvedenih za ublažitev socialnih posledic krize, pa tudi avtomatskega stabilizacijskega učinka sistemov socialne zaščite in davčnih sistemov. V drugem četrtletju leta 2021 so hitro rasli tako realni BDP kot sredstva za zaposlene, in sicer po približno enaki stopnji, kot so se leto pred tem krčili. Na splošno se je realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev v tem četrtletju povečal bolj, kot se je krčil leto prej, tudi zaradi počasnejšega zmanjševanja neto socialnih prejemkov v primerjavi z drugimi viri dohodka. Skupni dohodki gospodinjstev so kljub krizi zaradi COVID-19 v letu 2020 v povprečju ostali na splošno stabilni Dohodkovna neenakost (S80/S20) se je nekoliko zmanjšala ali ostala stabilna v večini držav članic Delež oseb s tveganjem revščine ali socialne izključenosti (AROPE) je bil v letu 2020 v EU stabilen s približno eno od petih oseb Rast BDP, rast realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev in njegove glavne komponente (EU27) Vir: Eurostat, nacionalna računa [ nasq_10_nf_tr ] in [ namq_10_gdp ]. Opombe: glej osrednji del poročila. Sistemi socialne zaščite so pomagali prebroditi krizo zaradi COVID-19 brez znatnega povečanja tveganja revščine ali dohodkovne neenakosti. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti in vsaka od njenih komponent ter splošna dohodkovna neenakost so med letoma 2019 in 2020 v večini držav na splošno ostali stabilne. To odraža učinek sistemov davkov in socialnih prejemkov ter obsežne javne podpre, vključno s shemami skrajšanega delovnega časa in drugimi ukrepi za ohranitev delovnih mest, ki so bili uvedeni ali podaljšani med krizo zaradi COVID-19, zlasti za ranljive skupine. Zgodnje ocene odhodkov za socialno zaščito v letu 2020 za 19 držav članic kažejo na ravni brez primere in velika povečanja v primerjavi z letom 2019. Kljub nekaterim začasnim ukrepom za izboljšanje dostopa do (ustrezne) socialne zaščite v mnogih državah še vedno obstajajo vrzeli, zlasti za nestandardne delavce in samozaposlene osebe. Nekatere strukturne reforme so napovedane v nacionalnih načrtih, ki so jih predložile države članice za izvajanje priporočila Sveta iz leta 2019 o dostopu delavcev in samozaposlenih oseb do socialne zaščite . Tveganje revščine in socialne izključenosti kljub temu ostaja veliko za nekatere skupine prebivalstva, zlasti za družine z otroki, invalide, osebe, ki niso rojene v EU, in Rome. Revščina v gospodinjstvih z zelo nizko delovno intenzivnostjo se je v zadnjem desetletju povečala. V večini držav članic so otroci bolj izpostavljeni revščini (vključno z dolgotrajno revščino) kot odrasli. Za otroke, ki odraščajo v revščini ali socialni izključenosti, je manj verjetno, da bodo uspešni v šoli, dobrega zdravja in da bodo pozneje v življenju v celoti uresničili svoj potencial. V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic je bil predstavljen dopolnilni cilj krovnega cilja do leta 2030 glede zmanjšanja revščine, in sicer zmanjšanje števila otrok, izpostavljenih revščini ali socialni izključenosti, za vsaj 5 milijonov do leta 2030. V nekaterih državah članicah je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri otrocih, ki odraščajo z enim staršem, ali v družinah z več kot tremi otroki ali z migrantskim ali romskim ozadjem, do trikrat večja kot pri drugih otrocih. S priporočilom Sveta z dne 14. junija 2021 je bilo vzpostavljeno evropsko jamstvo za otroke, da bi preprečili socialno izključenost otrok in se borili proti njej z zagotavljanjem dostopa do sklopa ključnih storitev. Osebe, ki niso rojene v EU, so prav tako bolj izpostavljene tveganju revščine ali socialne izključenosti. Velika večina Romov živi pod nacionalnim pragom revščine. Stopnja preobremenjenosti s stanovanjskimi stroški se je pred krizo po vsej EU nenehno zniževala, vendar so razmere še vedno kritične za ljudi, ki živijo pod pragom revščine. Leta 2020 je približno desetina prebivalstva EU živela v gospodinjstvih, ki so za stanovanjske stroške porabila 40 % ali več svojega (ekvivalentnega) razpoložljivega dohodka. Pri prebivalstvu s tveganjem revščine je bila stopnja preobremenjenosti s stanovanjskimi stroški precej višja s pomembnimi razlikami med državami članicami. Učinek socialnih transferjev na zmanjšanje revščine je v EU27 od leta 2015 stabilen, vendar so se tik pred krizo pokazale razlike. V EU so socialni transferji (brez pokojnin) v povprečju zmanjšali stopnjo tveganja revščine za približno tretjino. Vendar so med državami članicami so precejšnje razlike, od približno 16 % do več kot 50 %. Med letoma 2019 in 2020 so se razlike med državami članicami povečale. V smislu pokritosti s socialno zaščito obstajajo precejšnje razlike, zlasti med nestandardnimi delavci in samozaposlenimi osebami, medtem ko se je denarna socialna pomoč na podlagi minimalnega dohodka kot odstotek praga revščine v letu 2019 znižala skoraj v vseh državah članicah. Ravni minimalnega dohodka so v 12 državah članicah precej nižje od 60 % praga revščine. Komisija namerava leta 2022 predlagati priporočilo Sveta o minimalnem dohodku, da bi učinkovito podprla in dopolnila politike držav članic. Razlike med ustreznostjo mrež socialne varnosti med državami članicami Denarna socialna pomoč na podlagi minimalnega dohodka kot odstotek praga revščine se je med letoma 2018 in 2019 zmanjšala v 16 državah članicah Denarna socialna pomoč na podlagi minimalnega dohodka v letu 2019 v višini manj kot polovice praga revščine v tretjini držav članic Učinek socialnih transferjev na zmanjšanje revščine se med državami članicami giblje med 16 % in 52 % Neto dohodek prejemnikov minimalnega dohodka kot odstotek praga tveganja revščine (zglajen na tri leta) in dohodka zaposlenega z nizko plačo (dohodkovno leto 2019) Vir: izračun GD EMPL na podlagi mikropodatkov EU-SILC. Opomba: podatki za Irsko za denarno socialno pomoč na podlagi minimalnega dohodka odražajo dohodkovno leto 2020. Prag AROP SILC 2020 za Irsko, Italijo, Luksemburg in Latvijo za leto 2020 še ni na voljo. Diagram se nanaša na samske osebe brez otrok. Neto dohodek prejemnika minimalnega dohodka lahko poleg minimalnega dohodka vključuje tudi druge vrste prejemkov (npr. stanovanjske dodatke). Upoštevani zaposleni z nizkimi dohodki prejema 50 % povprečne plače in dela s polnim delovnim časom. Začetni dokazi ne glede na pandemijo kažejo, da so bile neizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju v večini držav članic leta 2020 na splošno stabilne, vendar so razlike med njimi precejšnje. Nekatere skupine, kot so osebe, ki živijo v gospodinjstvih z nizkimi dohodki, ali osebe z migrantskim ozadjem, so pogosteje bolj ranljive zaradi neizpolnjenih zdravstvenih potreb, čeprav se obseg vrzeli v primerjavi s celotnim prebivalstvom v državah članicah razlikuje. Še vedno bi lahko prihajalo do izzivov, povezanih z odložitvijo zdravstvenih postopkov in znatno prekinitvijo rutinske oskrbe pacientov, kar je povezano tudi z neizpolnjenimi zdravstvenimi potrebami, ki so bile na začetku krize zaradi COVID-19 večje. Zaradi izbruha pandemije je bila v ospredje postavljena potreba po krepitvi odpornosti, kakovosti in dostopnosti zdravstvenega varstva. ************* Države članice bi morale sprejeti ukrepe za reševanje izzivov v zvezi s politiko zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialno politiko, ki so opredeljeni v tem skupnem poročilu o zaposlovanju. Analiza, predstavljena v poročilu, poudarja številna prednostna področja za ukrepe politike. Njihov cilj bi moral biti spodbujanje vključujočega okrevanja s spodbujanjem ustvarjanja delovnih mest, lajšanjem prehodov iz brezposelnosti v zaposlitev in med sektorji, izboljšanjem ekonomske in socialne odpornosti ter zagotavljanjem pravičnega zelenega in digitalnega prehoda ob hkratnem napredovanju pri doseganju krovnih ciljev EU do leta 2030 glede zaposlovanja, znanj in spretnosti ter zmanjšanja revščine. V skladu s smernicami za zaposlovanje so države članice pozvane, naj: ·postopoma preidejo z ukrepov za izredne razmere na ukrepe za okrevanje na trgih dela ter sprejmejo ukrepe za spodbujanje večje udeležbe na trgu dela in ponovno aktiviranje delavcev, ki jih je pandemija najbolj prizadela; ·razvijejo usklajene svežnje politik spodbud za zaposlovanje in prehod, ukrepe za izpopolnjevanje in preusposabljanje ter okrepljeno podporo služb za zaposlovanje za prehajanje med delovnimi mesti v skladu s priporočilom za učinkovito aktivno podporo zaposlovanju; ·okrepijo učinkovitost in uspešnost aktivnih politik trga dela in javnih služb za zaposlovanje, vključno z naložbami v digitalno infrastrukturo in storitve (ob hkratnem zagotavljanju dostopnosti), napovedovanje potreb po znanjih in spretnostih ter zbiranje podatkov o njih (tudi v zvezi z zelenim in digitalnim prehodom), sisteme profiliranja in ustrezno usposabljanje osebja;

·izboljšajo možnosti mladih na trgu dela s spodbujanjem vključujočega in kakovostnega poklicnega izobraževanja in usposabljanja ter terciarnega izobraževanja; zagotavljajo ciljno usmerjeno podporo službam za zaposlovanje (vključno z mentorstvom, orientacijo in svetovanjem) ter podpirajo kakovostna vajeništva in pripravništva (zlasti v malih in srednjih podjetjih) v skladu z okrepljenim jamstvom za mlade; ·zagotovijo enakost spolov in okrepijo udeležbo žensk na trgu dela, tudi s politikami za usklajevanje poklicnega in zasebnega življenja, dostop do cenovno dostopne in kakovostne dolgotrajne oskrbe ter storitev predšolske vzgoje in varstva; in zagotovijo, da imajo starši in druge osebe z oskrbovalskimi obveznostmi možnost koriščenja dopusta iz družinskih razlogov in prožnih ureditev dela, hkrati pa spodbujajo uravnoteženo koriščenje teh pravic med ženskami in moškimi; ·izboljšajo učne izide in zmanjšajo neenakosti v izobraževanju in usposabljanju; razširijo dostop do terciarnega izobraževanja (zlasti za prikrajšane skupine); preprečijo zgodnje opuščanje šolanja; dodatno povečajo udeležbo v terciarnem izobraževanju in njegovo ustreznost za trg dela, s posebnim poudarkom na sektorjih, kot sta IKT ter naravoslovje, tehnologija, inženirstvo in matematika, tudi z mikrokvalifikacijami; ·vlagajo v izpopolnjevanje in preusposabljanje odraslih, zlasti v znanja in spretnosti, potrebna za digitalni in zeleni prehod, in sicer z okrepitvijo določb o individualnih pravicah do usposabljanja, zlasti prek individualnih izobraževalnih računov, podpiranjem obsežnih javno-zasebnih partnerstev z več akterji v okviru pakta za znanja in spretnosti ter koalicije za digitalna znanja in spretnosti ter delovna mesta, z zagotavljanjem večjih spodbud podjetjem in delavcem za izpopolnjevanje in preusposabljanje ter vlaganjem v infrastrukturo in opremo, vključno z digitalno; ·spodbujajo digitalne kompetence učencev in odraslih ter povečajo nabor digitalnih talentov na trgu dela z razvojem ekosistemov digitalnega izobraževanja in usposabljanja, ki jih podpirajo ključni dejavniki, kot so visokohitrostna povezljivost za šole, oprema in usposabljanje učiteljev; podpirajo institucije s strokovnim znanjem o digitalizaciji s posebnim poudarkom na vključevanju in zmanjševanju digitalne vrzeli; ·uvedejo reforme ureditev trga dela ter sistemov davkov in socialnih prejemkov, da bi se zagotovilo zmanjšanje segmentacije trga dela in spodbudilo ustvarjanje kakovostnih delovnih mest; zagotovijo, da imajo delavci z nestandardnimi oblikami zaposlitve in samozaposlene osebe dostop do ustrezne socialne zaščite v skladu s priporočilom Sveta o dostopu delavcev in samozaposlenih oseb do socialne zaščite; ·zagotovijo, da so delovna okolja varna in dobro prilagojena zahtevam obdobja po pandemiji ter da so dostopne prožne ureditve dela; ·zagotovijo socialno pravičen proces prehoda; ·spodbujajo kolektivna pogajanja, socialni dialog in vključevanje socialnih partnerjev, tudi v zvezi z izvajanjem načrtov za okrevanje in odpornost; ·vsem otrokom, ki jim grozi revščina ali socialna izključenost, zagotovijo brezplačen in učinkovit dostop do zdravstvenega varstva, predšolske vzgoje in varstva, izobraževanja in šolskih dejavnosti, učinkovit dostop do zdrave prehrane in ustreznih stanovanj v skladu s Priporočilom Sveta o vzpostavitvi evropskega jamstva za otroke. ·vlagajo v ustrezne in vzdržne sisteme socialne zaščite za vse, vključno s shemami minimalnega dohodka, podpirajo reforme za ohranitev in okrepitev ravni zaščite ter izboljšajo zaščito tistih, ki niso vključeni ali niso zadostno kriti; izboljšajo ustreznost nadomestil oziroma prejemkov, prenosljivost pravic, dostop do kakovostnih storitev in podpore za vključevanje tistih, ki so sposobni delati, na trg dela; okrepijo zagotavljanje kakovostnih, cenovno dostopnih in trajnostnih storitev dolgotrajne oskrbe; ocenijo porazdelitveni učinek politik; ·zagotovijo vključujoče in vzdržne pokojninske sisteme, ki bi moškim in ženskam ter osebam z različnimi vrstami pogodb in v različnih gospodarskih dejavnostih zagotovili ustrezen dostop, hkrati pa zagotovili ustrezen dohodek v starosti; ·obravnavajo brezdomstvo kot skrajno obliko revščine; spodbujajo naložbe v prenovo stanovanjskih stavb in socialnih stanovanj; po potrebi olajšajo dostop do kakovostnih in cenovno dostopnih stanovanj, socialnih stanovanj ali zagotovijo pomoč pri pridobitvi stanovanj; ·vlagajo v zmogljivost zdravstvenih sistemov, vključno s primarnim zdravstvenim varstvom, usklajevanjem oskrbe, zdravstvenim osebjem in e-zdravjem; zmanjšajo samoplačniške izdatke, izboljšajo kritje z zdravstvenim varstvom in spodbujajo izpopolnjevanje in preusposabljanje zdravstvenih delavcev. Financiranje EU, tudi prek Evropskega socialnega sklada plus, Evropskega sklada za regionalni razvoj in mehanizma za okrevanje in odpornost, podpira države članice pri krepitvi izvajanja ukrepov politike na teh področjih. Celovito in ambiciozno izvajanje reform in naložb iz nacionalnih načrtov za okrevanje in odpornost bo ključnega pomena za zagotovitev učinkovite podpore okrevanju ter pravičnemu zelenemu in digitalnemu prehodu. Pomembno bo prispevalo k obravnavanju izzivov politike zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialne politike, opredeljenih v priporočilih za posamezne države v okviru evropskega semestra. Ukrepi, povezani s temi področji, v nacionalnih načrtih, ki jih je Svet že odobril, znašajo približno 135 milijard EUR, kar je približno 30 % skupnih dodeljenih finančnih sredstev iz teh odobrenih načrtov, kar bo pomembno prispevalo k izvajanju evropskega stebra socialnih pravic.

PREGLED TRENDOV IN IZZIVOV NA TRGU DELA IN SOCIALNEM PODROČJU V EVROPSKI UNIJI

1.1 Trendi na trgu dela Okrevanje trga dela se utrjuje, vendar se zaposlenost še ni vrnila na raven pred krizo. V drugem četrtletju leta 2021 je bilo v EU skupno zaposlenih 207,5 milijona ljudi. To je 4,1 milijona več kot v drugem četrtletju leta 2020, a še vedno za dva milijona manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019. Potem ko je stopnja delovne aktivnosti (20–64 let) v drugem četrtletju leta 2020 dosegla najnižjo točko 71,6 %, se je delno zvišala, in sicer na 72,8 % v drugem četrtletju leta 2021, kar je še vedno pod najvišjo vrednostjo 73,3 % v zadnjem četrtletju leta 2019. Na letni ravni je stopnja delovne aktivnosti v EU leta 2020 znašala 72,5 %, kar je 0,7 odstotne točke pod vrednostjo iz leta 2019. V nekaterih gospodarskih dejavnostih so stopnje zaposlenosti še vedno precej nižje kot pred krizo. Zlasti trgovina, promet, nastanitvena in gostinska dejavnost imajo v drugem četrtletju leta 2021 še vedno 2,3 milijona manj zaposlenih kot v zadnjem četrtletju leta 2019 (zmanjšanje za 4,5 %), sledi jim proizvodnja (zmanjšanje za 2,5 %). Nasprotno so sektorji, kot sta gradbeništvo ter informacijske in komunikacijske dejavnosti, že znova dosegli ravni zaposlenosti pred pandemijo. Na splošno naj bi se zaposlenost v letu 2021 povečala za 0,8 %, v letu 2022 pa za 1 %, preden naj bi se v letu 2023 nekoliko umirila, in sicer z 0,6 %. Cilj EU, da bi bilo do leta 2030 zaposlenih vsaj 78 % prebivalstva, starega 20–64 let, odraža skupno zavezo vključujočemu okrevanju s številnimi novimi delovnimi mesti (glej oddelek 1.4). Hkrati se je stopnja prostih delovnih mest po začetnem upadu zaradi krize zaradi COVID-19 do zdaj povišala na skoraj rekordno raven. Pred krizo, tj. v drugem četrtletju leta 2019, je stopnja prostih delovnih mest v EU27 znašala 2,4 %. Zaradi zajezitvenih ukrepov za odziv na pandemijo in s tem povezane zaustavitve ali upočasnitve gospodarskih dejavnosti se je stopnja prostih delovnih mest znižala. Stopnja je v drugem četrtletju leta 2020 v EU27 padla na 1,6 %, kar je najnižje od prvega četrtletja leta 2016. Od takrat raste in je v drugem četrtletju leta 2021 dosegla 2,3 %, torej je skoraj v celoti izničila posledice pretresa zaradi COVID-19. Čeprav je običajno, da se prosta delovna mesta na ciklična nihanja odzivajo hitreje kot brezposelnost, trendi in informacije iz raziskave (tj. Eurofound) kažejo, da je treba skrbno spremljati morebitno pomanjkanje delovne sile (glej oddelek 2.1). Hiter odziv politike je pomagal zajeziti učinek na trg dela v okviru krize zaradi COVID-19. Pandemija je povzročila krizo v javnem zdravju, ki je močno vplivala na gospodarsko dejavnost, trge dela in družbo. Stopnja brezposelnosti (15–74 let) se je povečala s 6,6 % v zadnjem četrtletju leta 2019 (najnižja raven v EU27 do zdaj) na 7,6 % v tretjem četrtletju leta 2020. V euroobmočju je bila stopnja brezposelnosti nekoliko višja in je v tretjem četrtletju 2020 znašala 8,5 % (1,1 odstotne točke nad vrednostjo v zadnjem četrtletju leta 2019). Pred kratkim sta omilitev zajezitvenih ukrepov in uvedba kampanj cepljenja pripomogli k ponovnemu zagonu gospodarstev EU ter prispevali k znižanju stopnje brezposelnosti na 7,3 % v drugem četrtletju leta 2021 (8 % v euroobmočju). Na splošno je povečanje brezposelnosti ostalo pod ravnjo, ki bi jo bilo mogoče pričakovati glede na obseg učinka COVID-19 na gospodarstvo. To je posledica ukrepov politike, ki so jih uvedle države članice, tudi s podporo sredstev EU (zlasti instrumenta SURE, pa tudi pomoči REACT-EU in naložbenih pobud v odziv na koronavirus, tj. CRII in CRII+), pa tudi posledica neaktivnosti ljudi, ki so zapustili trg dela, saj je iskanje zaposlitve postalo težje, zaradi česar so mnogi prenehali iskati zaposlitev. Najnovejši mesečni podatki kažejo, da se je stopnja brezposelnosti v EU septembra 2021 dodatno znižala na 6,7 % (7,4 % v euroobmočju), s čimer se je približala ravnem pred krizo. Vendar so med državami članicami velike razlike (glej oddelek 2.1). Poleg tega je stopnja dolgotrajne brezposelnosti v EU v drugem četrtletju leta 2021 dosegla 2,9 % aktivnega prebivalstva, kar pomeni zmerno, a stalno naraščanje v primerjavi z rekordno nizko stopnjo v drugem četrtletju leta 2020 (2 %). Skupno število opravljenih delovnih ur se je po strmem upadu po izbruhu pandemije delno dvignilo, vendar je še vedno pod ravnjo pred krizo. V drugem četrtletju leta 2021 je število ur še vedno znašalo 82,8 milijarde. To je 9,7 milijarde ur več od rekordno nizkega števila v drugem četrtletju leta 2020 (73,1 milijarde), predvsem zaradi boljših razmer na trgu dela, podaljšanja možnosti dela na daljavo in zmanjšanja tedenskih odsotnosti z dela (z 19,4 % skupne zaposlenosti v drugem četrtletju leta 2020 na 10,5 % v drugem četrtletju leta 2021). Vendar je to še vedno skoraj 2,5 milijarde ur manj od najvišje vrednosti, dosežene v prvem četrtletju leta 2019, kar še vedno kaže na vlogo, ki jo imajo ali so jo imele sheme skrajšanega delovnega časa ali začasnega čakanja na delo za številne delavce, skupaj z omejitvami pri odpuščanju, ki jih je več držav članic uvedlo za pomoč pri ohranitvi delovnih mest (glej oddelek 2.1). Število opravljenih delovnih ur na zaposlenega se je v EU v zadnjem desetletju počasi, a stalno zmanjševalo, pri čemer so glavni dejavniki razširitev dela s krajšim delovnim časom in druge prožne ureditve dela (tj. pogodbe o delu brez določenega obsega delovnih ur ali delo na zahtevo v okviru platformnega dela). Izbruh pandemije COVID-19 je ustavil pozitiven trend stopnje aktivnosti v zadnjih letih. Stopnja aktivnosti v EU za osebe, stare 20–64 let, je leta 2020 znašala 77,8 %, kar je 0,5 odstotne točke manj kot leta 2019. Vendar se je v drugem četrtletju leta 2021 znova dvignila na 78,3 %, kar je v skladu z vrednostmi, zabeleženimi pred krizo. V ozadju te skupne vrednosti je bilo ugotovljeno povečanje pri ženskah (na 72,7 %, kar je 0,3 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019), medtem ko je bilo pri moških zabeleženo zmanjšanje (na 84 %, kar je 0,3 odstotne točke pod vrednostjo za zadnje četrtletje leta 2019). Rezultati so najbolj pozitivni v starostni skupini 55–64 let, saj se je številka na vrhuncu krize le rahlo zmanjšala, podatki v drugem četrtletju leta 2021 pa so bili nad ravnmi pred pandemijo. Čeprav se je stopnja delovne aktivnosti žensk ob krizi zaradi COVID-19 znižala nekoliko manj od stopnje delovne aktivnosti moških, še vedno obstajajo znatne razlike med spoloma. Leta 2020 se je stopnja delovne aktivnosti žensk (starih 20–64 let) znižala na 66,9 %, kar je 0,5 odstotne točke manj kot leta 2019, medtem ko se je pri moških znižala na 78 %, kar je 0,9 odstotne točke pod vrednostjo iz leta pred tem. Četrtletno se je stopnja delovne aktivnosti žensk znižala s 67,4 % v zadnjem četrtletju leta 2019 na 66,1 % v drugem četrtletju leta 2020, vendar se je do drugega četrtletja leta 2021 dvignila na 67,2 %. Stopnja delovne aktivnosti moških je v drugem četrtletju leta 2021 znašala 78,3 %, kar je 0,8 odstotne točke pod vrednostjo v zadnjem četrtletju leta 2019. Zaradi tega razvoja se je vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma nekoliko zmanjšala, in sicer za 11,1 odstotne točke v drugem četrtletju leta 2021 v primerjavi z 11,6 odstotne točke v zadnjem četrtletju leta 2019 (v letih 2020 in 2019 letno za 11,1 odstotne točke oz. 11,5 odstotne točke). Kriza je močno vplivala na rezultate mladih na trgu dela, čeprav se njihov položaj od konca leta 2020 izboljšuje. Stopnja brezposelnosti mladih (15–24 let) je leta 2020 v EU dosegla 17,1 %, kar je 1,8 odstotne točke več kot leta 2019. V drugem četrtletju leta 2021 je stopnja brezposelnosti mladih znašala 17,4 %, kar je 2,6 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019, vendar za 1 odstotno točko manj od najvišje vrednosti, dosežene v tretjem četrtletju leta 2020. Na splošno je bilo v drugem četrtletju leta 2021 v EU brezposelnih približno 3,2 milijona mladih (15–24 let), tj. 5,1 milijona, če se upoštevajo vsi NEET, in 9,4 milijona, če se upošteva večja starostna skupina od 15 do 29 let. Četrtletni delež NEET za to starostno skupino je v EU v drugem četrtletju leta 2021 znašal 13,2 % (0,7 odstotne točke več kot v zadnjem četrtletju leta 2019, a 1,5 odstotne točke manj od najvišje vrednosti iz drugega četrtletja leta 2020). Starejši delavci so posledice krize zaradi COVID-19 na trgu dela prestali bolje kot druge skupine. Stopnja delovne aktivnosti starejših delavcev (55–64 let) je od izbruha COVID-19 ostala razmeroma stabilna. V drugem četrtletju leta 2021 je dosegla 60,2 %, kar je 0,4 odstotne točke nad ravnjo iz zadnjega četrtletja leta 2019, pri čemer se je trend v zadnjem desetletju stalno povečeval. Stopnja delovne aktivnosti odraslih v starostni skupini 25–54 let je v drugem četrtletju leta 2021 znašala 80,3 %, kar je še vedno nekoliko pod ravnjo pred pandemijo (80,8 % v zadnjem četrtletju leta 2019). Stopnja brezposelnosti oseb v starostni skupini 55–74 let v EU se je zmerno povečala, in sicer s 4,7 % v zadnjem četrtletju leta 2019 na 5,3 % v drugem četrtletju leta 2021. Slika 1: Vpliv krize na zaposlenost se razlikuje po starostnih skupinah Stopnje delovne aktivnosti po spolu in starostnih skupinah v EU27, sezonsko, ne koledarsko prilagojeni podatki (v %) Opomba: prekinitev časovne vrste iz prvega četrtletja leta 2021. Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [lfsi_emp_q]. Kriza je še posebej prizadela delavce z nestandardnimi oblikami zaposlitve in samozaposlene osebe. Od skupnega števila zaposlenih (starih 20–64 let) v EU leta 2020 (161,6 milijona) jih je imelo približno 19,9 milijona (12,4 %) pogodbo o zaposlitvi za določen čas (1,3 odstotne točke manj od vrednosti iz leta 2019). V drugem četrtletju leta 2021 je bilo približno 21,3 milijona delavcev (20–64, sezonsko prilagojeni podatki) zaposlenih za določen čas, kar je še vedno 0,8 milijona zaposlenih manj kot v zadnjem četrtletju leta 2019. Ta delež je veliko večji med mladimi (15–24 let) kot pri preostalem prebivalstvu, precej večji pa je pri nizko usposobljenih v primerjavi s srednje in visoko usposobljenimi. Delež neprostovoljnih zaposlitev za določen čas se je v primerjavi z letom 2019 še naprej zmanjševal (za 1,1 odstotne točke) in leta 2020 dosegel 6,8 %. Delež pogodb o zaposlitvi za določen čas v skupnem številu zaposlenih (20–64 let) se je z nizke ravni v drugem četrtletju leta 2020 (10,1 %) povečal na 11,3 % v drugem četrtletju leta 2021. Število zaposlenih s krajšim delovnim časom se je v letu 2020 stalno povečevalo. Zato je delež delavcev s krajšim delovnim časom (20–64 let) v skupnem številu zaposlenih v drugem četrtletju leta 2021 dosegel 17,7 % (0,6 odstotne točke pod vrednostjo v zadnjem četrtletju leta 2019). Delež neprostovoljnih zaposlitev s krajšim delovnim časom se je v letu 2020 zmanjšal na 25 % (1,5 odstotne točke manj kot leta 2019). Od začetka pandemije v prvem četrtletju leta 2020 se je število samozaposlenih oseb zmanjšalo za 0,7 milijona (z 25,8 milijona na 25,1 milijona v drugem četrtletju leta 2021). Slika 2: Pogodbe o zaposlitvi za določen čas se razlikujejo glede na starostno skupino in raven usposobljenosti Delež zaposlenih s pogodbami za določen čas po starosti in ravni izobrazbe v EU27 (2020) Vir: Eurostat, anketa o delovni sili [lfsq_ etgar], [lfsa_etpgan] in [lfst_r_e2tgaedcu]. Kriza je močno vplivala na rezultate oseb, ki niso rojene v EU, na trgu dela. Leta 2020 je stopnja delovne aktivnosti (20–64 let) oseb, ki niso rojene v EU, znašala 65,3 %, kar je 2,4 odstotne točke pod vrednostjo iz leta 2019 in 8,2 odstotne točke manj kot pri osebah, rojenih v EU. Stopnja brezposelnosti (15–74 let) oseb, ki niso rojene v EU, je leta 2020 znašala 12,3 %, kar je več od leta pred tem, ko je znašala 10,8 %. Podatki o brezposelnosti kažejo tudi povečanje s 13,5 % v drugem četrtletju leta 2020 na 13,9 % v drugem četrtletju leta 2021.

1.2 Trendi na socialnem področju Dohodki gospodinjstev v državah članicah EU so v letu 2020 kljub krizi zaradi COVID-19 ostali na splošno stabilni zaradi hitrega odziva politike. Ko je izbruhnila pandemija, se je v drugem četrtletju leta 2020 realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev močno zmanjšal, in sicer za 3,3 % (medletno), vendar se je do konca leta znova dvignil ter med letoma 2019 in 2020 na splošno ostal stabilen (z zmanjšanjem 0,25 %). Najbolj so se zmanjšala sredstva za zaposlene (–5,5 %), močan upad pa je bil tudi pri prejemkih samozaposlenih oseb (–1,4 %) in neto dohodku iz lastnine (–3,3 %) – glej sliko 3. V letu 2020 so neto socialni prejemki močno prispevali k skupnemu dohodku in imeli pomembno vlogo pri blaženju splošnega upada dohodka gospodinjstev v drugem četrtletju, k čemur so do neke mere prispevale tudi prilagoditve davkov na dohodek in premoženje. Ta trend se je nadaljeval tudi v drugem in tretjem četrtletju leta 2020 ter v prvem četrtletju leta 2021, pri čemer je rast dohodka iz socialnih prejemkov več kot izravnala zmanjšanje sredstev za zaposlene in prejemkov samozaposlenih oseb (ki so se v primerjavi s padcem v drugem četrtletju znatno zmanjšali) ter zmanjšanje neto dohodka iz lastnine. Glede na padec tržnih dohodkov in medletno zmanjšanje realnega BDP za 6 % ta stabilnost skupnih dohodkov gospodinjstev kaže na podporo, zagotovljeno z izjemnimi diskrecijskimi politikami, uvedenimi za ublažitev socialnih posledic krize, in avtomatskimi stabilizacijskimi učinki sistemov socialne zaščite in davčnih sistemov. Spremembe v drugem četrtletju leta 2021 so bile prelomne: hitro so se povečevali tako BDP kot sredstva za zaposlene, in sicer po približno enaki stopnji, kot so se leto pred tem v drugem četrtletju leta 2020 krčili. Na splošno se je realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev povečal bolj kot leto prej skrčil, tudi zaradi počasnejšega zmanjševanja neto socialnih prejemkov v primerjavi z drugimi viri dohodka. Slika 3: Splošna stabilnost skupnih dohodkov gospodinjstev v EU v kontekstu krize zaradi COVID-19 je bila v povprečju rezultat odziva politike brez primere Rast BDP, rast realnega bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev in njegove glavne komponente (EU27) Opombe: izračuni GD EMPL. Nominalni realni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev je bil deflacioniran z uporabo indeksa cen izdatkov gospodinjstev za končno potrošnjo. Realna rast bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev za EU je ocenjena kot tehtano povprečje vrednosti držav članic za tiste z razpoložljivimi četrtletnimi podatki na podlagi ESR 2010 (skupaj 95 % bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev v EU). Vir: Eurostat, nacionalna računa [ nasq_10_nf_tr ] in [ namq_10_gdp ]. Podatki niso sezonsko prilagojeni. V celoti je dohodkovna neenakost v večini držav članic ostala na splošno stabilna. V skladu z Eurostatovimi hitrimi ocenami je povprečno razmerje dohodkovnih kvintilnih razredov (S80/S20) v EU v letu 2020 ostalo stabilno ali pa se je nekoliko zmanjšalo. To je bil ponovno rezultat obsežne javne podpore in velike avtomatske stabilizacije, ki je ublažila posledice krize, zlasti za ranljive skupine. Medtem ko se je dohodek iz zaposlitve po ocenah zmanjšal za 10 % v prvem dohodkovnem kvintilnem razredu in 2 % v petem, je bil skupni učinek na razpoložljivi dohodek večinoma omejen v celotni porazdelitvi dohodka, in sicer zaradi ugodnega izravnalnega učinka sistemov davkov in socialnih prejemkov ter delovanja skrajšanega delovnega časa in drugih shem za ohranitev delovnih mest. Delež ljudi s tveganjem revščine ali socialne izključenosti je v prvem letu krize zaradi COVID-19 ostal na splošno stabilen. Leta 2020 je bila približno petina oseb v EU izpostavljena tveganju revščine ali socialne izključenosti (21,9 %). Vse tri komponente kazalnika stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti so bile za večino držav članic medletno stabilne. Po hitrih ocenah Eurostata je bila stopnja tveganja revščine v vsaj polovici držav članic nespremenjena v primerjavi z letom 2019. Te ocene kažejo, da so na novo uvedeni ukrepi politike v kombinaciji s sistemi davkov in socialnih prejemkov ublažili posledice krize zaradi COVID-19, stabilizirali dohodke in znatno prispevali k preprečevanju povečanja tveganja revščine. To je pripeljalo tudi do splošne stabilnosti stopnje materialne in socialne prikrajšanosti (6,8 %, povečanje za samo 0,2 odstotne točke). Tudi delež ljudi, ki živijo v gospodinjstvih pretežno brez delovno aktivnih članov, je ostal stabilen (pri 8,2 %, povečanje za samo 0,1 odstotne točke), kar odraža omejen učinek v smislu izgube delovnih mest, tudi zaradi skrajšanega delovnega časa in drugih ukrepov za ohranitev delovnih mest. Energijska revščina je vse pomembnejša oblika revščine. Komisija je 13. oktobra 2021 sprejela poročilo z naslovom Spopadanje z naraščajočimi cenami energije , v katerem so bili kot ključni elementi nabora orodij za zmanjšanje energijske revščine in obravnavanje takojšnjega učinka zvišanj cen poudarjeni pravični sistemi davkov in socialnih prejemkov, ciljno usmerjeni ukrepi dohodkovne podpore in vključujoče politike obnove. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti otrok je bila prav tako stabilna, vendar so bile razlike med državami in dohodkovna revščina večje. Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri otrocih se je med državami članicami bolj razlikovala: štiri države članice so zabeležile vrednosti nad 30 %, medtem ko so bile vrednosti pri štirih državah članicah nižje od 15 %. Dohodkovna revščina pa je bila manj zamejena, saj se je leta 2020 v tretjini držav članic močno povečala. Samohranilci in velike družine so bile precej bolj izpostavljene tveganju revščine ali socialne izključenosti kot družine z enim do dvema otrokoma (v povprečju 42,1 % oz. 29,6 % v EU). Revščina med zaposlenimi ostaja izziv. Revščina zaposlenih v EU27 se je med letoma 2010 in 2019 povečala za 0,5 odstotne točke (z 8,5 % na 9 %). Čeprav podatki za leto 2020 še niso v celoti na voljo, se zdi, da se stanje od leta 2019 ni bistveno spremenilo. Na splošno se ranljivi delavci srečujejo s težjimi razmerami: delavci s pogodbami o zaposlitvi za določen čas se srečujejo z večjim tveganjem revščine zaposlenih kot delavci s pogodbami o zaposlitvi za nedoločen čas (16,2 % v primerjavi s 5,9 %), enako velja za nizko usposobljene delavce v primerjavi z visoko usposobljenimi delavci (19 % v primerjavi s 4,9 %) in delavce, ki niso rojeni v EU, v primerjavi z delavci, rojenimi v EU (20,1 % v primerjavi z 8,1 %). Kljub socialni odpornosti na skupni ravni je kriza zaradi COVID-19 bolj negativno vplivala na ranljive skupine. Ukrepi omejitve gibanja so nesorazmerno vplivali na invalide na primer v smislu dostopa do zdravstvenega varstva, izobraževanja in drugih spletnih podpornih storitev, kar je še poslabšalo že obstoječe omejitve pri dostopu do zaposlitve. Osebe z migrantskim ozadjem občutijo stopnje tveganja revščine ali socialne izključenosti, ki so včasih dvakrat višje od stopenj tistih, ki so rojeni v EU. Omejitve gibanja med pandemijo so številnim Romom, ki živijo v segregiranih naseljih, onemogočile vir dohodka in (formalno ali neformalno) ekonomsko aktivnost, kar je vodilo do nadaljnjega poslabšanja njihove stopnje revščine . 1.3 Revidirani pregled socialnih kazalnikov: pregled izzivov, povezanih z načeli stebra Analiza v skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2022 temelji na revidiranem sklopu glavnih kazalnikov pregleda socialnih kazalnikov, ki jih je potrdil Svet. V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic, objavljenem marca 2021, je bil predstavljen predlog revidiranega pregleda socialnih kazalnikov, o katerem je nato potekala razprava z Odborom za zaposlovanje (EMCO) in Odborom za socialno zaščito (SPC), Svet EPSCO pa ga je potrdil 14. junija 2021. Namen revizije je celoviteje zajeti načela stebra in okrepiti vlogo pregleda socialnih kazalnikov kot glavnega kvantitativnega orodja za spremljanje napredka pri izvajanju stebra v okviru evropskega semestra. Revidirani pregled socialnih kazalnikov bo prispeval tudi k dopolnitvi obstoječih orodij spremljanja, zlasti prikaza uspešnosti zaposlovanja in prikaza uspešnosti socialne zaščite. Glavni kazalniki v revidiranem pregledu socialnih kazalnikov podpirajo spremljanje 18 od 20 načel stebra (štiri več kot v prejšnji različici), kar prispeva k ocenjevanju ključnih zaposlitvenih in socialnih izzivov v državah članicah. Sklop glavnih kazalnikov je bil revidiran v skladu z načeli varčnosti, razpoložljivosti, primerljivosti in statistične zanesljivosti. Kazalniki, povezani z vsakim od treh poglavij stebra, so naslednji (novi kazalniki so označeni z **, revidirani pa z *): ·Enake možnosti oUdeležba odraslih v izobraževanju v zadnjih 12 mesecih, v starostni skupini 25–64 let**

oDelež mladih, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje, v starostni skupini 18–24 let oDelež prebivalstva z osnovno ali višjo ravnjo splošne digitalne pismenosti, v starostni skupini 16–74 let oDelež mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (NEET), v starostni skupini 15–29 let* oVrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma, v starostni skupini 20–64 let oDohodkovna neenakost, merjena z razmerjem dohodkovnih kvintilnih razredov (S80/S20) ·Pošteni delovni pogoji oStopnja delovne aktivnosti, v starostni skupini 20–64 let oStopnja brezposelnosti, v starostni skupini 15–74 let oStopnja dolgotrajne brezposelnosti, v starostni skupini 15–74 let oRealni bruto razpoložljivi dohodek gospodinjstev na prebivalca ·Socialna zaščita in vključevanje oStopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti (od rojstva naprej) (AROPE 0+) oStopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti pri otrocih (starost 0–17 let) (AROPE 0–17) oUčinek socialnih transferjev (razen pokojnin) na zmanjšanje revščine oVrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov, v starostni skupini 20–64 let** oStopnja preobremenjenosti s stanovanjskimi stroški** oOtroci, mlajši od treh let, v formalnem otroškem varstvu oNeizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju, v starostni skupini 16+ let Za glavni kazalnik „vrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov“ se kot statistični vir začasno uporablja EU-SILC, vendar bo do leta 2022 za večjo natančnost prešel na anketo o delovni sili EU, pri čemer bodo podatki zagotovljeni leta 2023. Ko bodo podatki na podlagi ankete o delovni sili (2023) na voljo, bodo službe Komisije, vključno z Eurostatom, še naprej spremljale njegovo kakovost in srednjeročno pregledovale kazalnik ter podprle nadaljnje ukrepe za izboljšanje primerljivosti med državami in proučile razvoj dodatnih kazalnikov na tem področju. Od leta 2022 se bodo podatki ankete o delovni sili EU uporabljali tudi za glavni kazalnik „udeležba odraslih v izobraževanju v preteklih 12 mesecih“. Komisija bo kazalnik spremljala skupaj z Eurostatom in izvedla temeljito analizo podatkov iz dveh virov ankete, ko bosta na voljo (2023), da bi zagotovila kakovost in primerljivost podatkov. Za zagotovitev spremljanja smernic za zaposlovanje 6 in 7, tudi v zvezi z aktivnimi politikami trga dela, bo v tem skupnem poročilu o zaposlovanju za leto 2022 izjemoma uporabljen kazalnik udeležbe odraslih v izobraževanju v preteklih štirih tednih (starih 25–64 let). Glavni kazalniki se analizirajo z uporabo skupne metodologije, o kateri sta se dogovorila Odbor za zaposlovanje in Odbor za socialno zaščito (za več podrobnosti glej Prilogo 4). S to metodologijo se ocenjujeta stanje in razvoj v državah članicah, pri čemer se upoštevajo ravni in spremembe glede na prejšnje leto vsakega glavnega kazalnika, vključenega v pregled socialnih kazalnikov. Ravni in spremembe se razvrstijo glede na njihovo odstopanje od ustreznih (netehtanih) povprečij EU. Uspešnost držav članic v zvezi z ravnmi in spremembami se nato kombinira z uporabo dogovorjenega pravila, tako da se vsaka država članica uvrsti v eno od sedmih kategorij („najuspešnejše države“, „nadpovprečne države“, „povprečne/nevtralne države“, „države z dobrim položajem, ki pa ga je treba spremljati“, „države s šibkim položajem, ki pa se izboljšuje“, „države, ki jih je treba spremljati“ in „države s kritičnimi razmerami“). Na tej podlagi je v preglednici 1 predstavljen povzetek razlage pregleda glede na najnovejše razpoložljive podatke za vsak kazalnik.

Glavni kazalniki pregleda socialnih kazalnikov kažejo ključne izzive v državah članicah EU na treh področjih: enake možnosti in dostop do trga dela, pošteni delovni pogoji ter socialna zaščita in vključevanje. Kar zadeva „države s kritičnimi razmerami“ (obarvane rdeče na sliki 4), se razmeroma veliko držav članic še vedno srečuje z velikimi izzivi v zvezi s položajem žensk na trgu dela in udeležbo otrok v formalnem otroškem varstvu (s petimi opozorilnimi oznakami za oba kazalnika). Rezultati drugih skupin na trgu dela prav tako vzbujajo zaskrbljenost v razmeroma velikem številu držav članic, saj sta vrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov in stopnja mladih NEET rdeča v šestih oziroma štirih državah. Število mladih, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje, je kritično v štirih državah članicah. Na področju socialne zaščite in vključevanja je vpliv socialnih transferjev (razen pokojnin) na zmanjšanje revščine ključnega pomena v velikem številu držav članic (6), kar štiri pa se srečujejo s kritičnimi izzivi v zvezi s tveganjem revščine na splošno in zlasti revščino otrok. V štirih državah članicah so kritična tudi razmerja dohodkovnih kvintilnih razredov. Pri razširitvi vidika, da bi poleg „držav s kritičnimi razmerami“ zajeli tudi „države, ki jih je treba spremljati“, trije kazalniki, tj. mladi NEET, učinek socialnih transferjev na zmanjšanje revščine in otroci, mlajši od treh let, v formalnem otroškem varstvu, kažejo na najbolj problematične primere, pri čemer je bilo za prva dva kazalnika zabeleženih 10, za zadnjega pa 11 držav. V poglavju 2 je podrobna analiza 16 kazalnikov, vključno z dolgoročnejšimi trendi in dodatnimi kazalniki, kjer je ustrezno. Finančna in tehnična podpora EU za ukrepe politike zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialne politike Znatna finančna sredstva EU se zagotavljajo prek različnih finančnih orodij za podporo izvajanju evropskega stebra socialnih pravic. S približno 500 milijardami EUR (vključno z nacionalnim sofinanciranjem) za obdobje 2021–2027 so sredstva kohezijske politike EU (zlasti Evropski socialni sklad plus (ESS+) in Evropski sklad za regionalni razvoj (ESRR)) namenjena zmanjševanju socialno-ekonomskih razlik, podpiranju navzgor usmerjene ekonomske in socialne konvergence ter spodbujanju strukturnih sprememb. Komisija je maja 2020 predlagala instrument NextGenerationEU (807 milijard EUR v tekočih cenah, zajetih v večletni finančni okvir EU za obdobje 2021–2027), da bi ublažila gospodarske in socialne posledice krize, okrepila gospodarsko in socialno odpornost ter izboljšala pripravljenost gospodarstev in družb v EU na izzive ter priložnosti zelenega in digitalnega prehoda, tudi v zvezi z njuno razsežnostjo pravičnosti. Novi mehanizem za okrevanje in odpornost je umeščen v središče instrumenta NextGenerationEU (več podrobnosti je na voljo v nadaljevanju). Učinek financiranja EU je dodatno okrepljen s tehnično pomočjo, ki se financira prek Instrumenta za tehnično podporo. Cilj slednjega je na zahtevo podpreti nacionalne organe z najsodobnejšimi priporočili glede politik in prilagojeno krepitvijo zmogljivosti na prednostnih področjih reforme, tudi na področju politike trga dela in znanj in spretnosti ter socialne politike. Tehnična pomoč se lahko omogoči na dvostranski ali večdržavni ravni. Mehanizem za okrevanje in odpornost (v vrednosti 723,8 milijarde EUR v tekočih cenah) zagotavlja obsežno finančno podporo za reforme in naložbe v državah članicah, ki podpirajo trajnostno in vključujočo rast ter ustvarjanje delovnih mest, s posebnim poudarkom na tistih, ki obravnavajo izzive, opredeljene v priporočilih za posamezne države članice v okviru evropskega semestra. Za izvajanje evropskega stebra socialni pravic so pomembni kar štirje od šestih stebrov, ki opredeljujejo področje delovanja mehanizma: pametna, trajnostna in vključujoča rast; socialna in teritorialna kohezija; zdravje ter ekonomska, socialna in institucionalna odpornost ter politike za naslednjo generacijo, otroke in mlade. Zato je v načrtih za okrevanje in odpornost, ki so jih predložile države članice, potrdila Komisija in odobril Svet, ustrezna pozornost namenjena področjem politike zaposlovanja in znanj in spretnosti ter socialne politike. ESS+ bo s proračunom v višini skoraj 99,3 milijarde EUR za obdobje 2021–2027 podprl, dopolnil in dodal vrednost politikam držav članic na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialnih zadev. Sklad bo financiral ukrepe, ki zagotavljajo enake možnosti, enak dostop do trga dela, poštene in kakovostne delovne pogoje, socialno zaščito in vključevanje, s posebnim poudarkom na kakovostnem in vključujočem izobraževanju in usposabljanju, vseživljenjskem učenju, naložbah v otroke in mlade ter dostopu do osnovnih storitev. Na začetku krize zaradi COVID-19 se je s kohezijskimi skladi zagotovil hiter odziv v okviru naložbene pobude v odziv na koronavirus in naložbene pobude v odziv na koronavirus plus (CRII in CRII+), rezultat tega pa je neto povečanje za več kot 11 milijard EUR za ukrepe na področju zaposlovanja in zdravstvenega varstva do novembra 2021. Dodatnih 50,6 milijarde EUR pomoči pri okrevanju za kohezijo in območja Evrope (REACT-EU) je prispevalo h krepitvi zmogljivosti za odpravo posledic krize v državah članicah. Poleg tega je bilo prek instrumenta za začasno podporo za ublažitev tveganj za brezposelnost v izrednih razmerah (SURE) danih na voljo 100 milijard EUR posojil za sheme skrajšanega delovnega časa in podobne ukrepe za ohranitev delovnih mest, zlasti za samozaposlene osebe. V okviru naložbenega načrta za evropski zeleni dogovor je bil vzpostavljen mehanizem za pravični prehod, da bi se podprl pravični prehod na podnebno nevtralnost. Prvi steber je Sklad za pravični prehod (SPP) , vzpostavljen v okviru kohezijske politike, ki zagotavlja 19,3 milijarde EUR za ublažitev negativnih učinkov procesa prehoda na podnebno nevtralno gospodarstvo s podpiranjem najbolj prizadetih območij. Slika 4: Izzivi na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter socialni izzivi v državah članicah EU po glavnih kazalnikih v revidiranem pregledu socialnih kazalnikov Opombe: 1) podatki za kazalnike o udeležbi odraslih v izobraževanju še niso na voljo; 2) kazalnik o digitalnih znanjih in spretnostih se nanaša na podatke za leto 2019; 3) podatki za nekatere države pri nekaterih kazalnikih manjkajo: legende za vse kazalnike so predstavljene v Prilogi.

Preglednica 1: Glavni kazalniki pregleda socialnih kazalnikov: pregled izzivov po državah članicah Leto Najuspešnejše države Nadpovprečne države Države z dobrim položajem, ki pa ga je treba spremljati Povprečne/nevtralne države Države s šibkim položajem, ki pa se izboljšuje Države, ki jih je treba spremljati Države s kritičnimi razmerami Enake možnosti Mladi, ki zgodaj opustijo izobraževanje in usposabljanje (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 18–24 let) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Raven digitalnega znanja in spretnosti posameznikov 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO Delež mladih, ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 15–29 let) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Razmerje dohodkovnih kvintilnih razredov (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Pošteni delovni pogoji Stopnja delovne aktivnosti (delež (v %) prebivalstva v starostni skupini 20–64 let) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Stopnja brezposelnosti (delež (v %) aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–74 let) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Stopnja dolgotrajne brezposelnosti (delež (v %) aktivnega prebivalstva v starostni skupini 15–74 let) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Rast bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev na prebivalca (2008 = 100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Socialna zaščita in vključevanje Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Stopnja tveganja revščine ali izključenosti pri otrocih v starosti 0–17 let 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Učinek socialnih transferjev (razen pokojnin) na zmanjšanje revščine 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Vrzel stopnje delovne aktivnosti invalidov 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Preobremenjenost s stanovanjskimi stroški 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Otroci, mlajši od treh let, v formalnem otroškem varstvu 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Neizpolnjene potrebe po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Opomba: posodobitev z dne 28. oktobra 2021. Razmerje dohodkovnih kvintilnih razredov, podatki o stopnji tveganja revščine ali socialne izključenosti, stopnji tveganja revščine ali socialne izključenosti za otroke, učinku socialnih transferjev na zmanjšanje revščine, preobremenjenosti s stanovanjskimi stroški, otrocih, mlajših od treh let, v formalnem otroškem varstvu in neizpolnjenih potrebah po zdravstveni oskrbi po lastnem poročanju niso na voljo za Irsko in Italijo. Podatki o rasti bruto razpoložljivega dohodka gospodinjstev niso na voljo za Bolgarijo, Estonijo, Francijo in Romunijo. Podatki o vrzeli stopnje delovne aktivnosti invalidov niso bili na voljo za Irsko, Italijo in Latvijo. Prekinitve časovne vrste in oznake so navedene v prilogah 1 in 2. 1.4 Krovni cilji EU do leta 2030 EU je določila tri krovne cilje do leta 2030 na področju zaposlovanja, znanj in spretnosti ter zmanjšanja revščine, kot so predstavljeni v akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic. Voditelji EU so v Izjavi iz Porta z dne 8. maja 2021 pozdravili krovne cilje, enako je storil Evropski svet , Svet EPSCO pa jih je na junijskem zasedanju odobril. Skupaj z dopolnilnimi cilji, predstavljenimi v nadaljevanju, odražajo tri poglavja stebra, tj. enake možnosti in dostop do trga dela, pošteni delovni pogoji ter socialna zaščita in vključevanje. Ti trije cilji bodo pomagali usmerjati ukrepe v smeri modela okrevanja in rasti s številnimi novimi delovnimi mesti, pri čemer bo vseživljenjsko učenje podpiralo delavce pri čim boljšem izkoriščanju gospodarskih in družbenih sprememb, hkrati pa se borili proti revščini in socialni izključenosti v EU ter prispevali k doseganju ciljev trajnostnega razvoja. Določeni so na ambiciozni, a realistični ravni, pri čemer so upoštevani socialno-ekonomski okvir, širši trendi ter načrtovane reforme in naložbe, tudi v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost. Na podlagi dogovorjenih ciljev do leta 2030 v EU: ·zaposlenega bi moralo biti vsaj 78 % prebivalstva v starostni skupini 20–64 let; ·vsaj 60 % odraslih (v starostni skupini 25–64 let) bi se moralo vsako leto udeležiti usposabljanja; ·število ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, bi bilo treba zmanjšati za vsaj 15 milijonov. Države članice zdaj določajo svoje nacionalne cilje v skladu z ambicijami, vključenimi v krovne cilje EU. V Socialni zavezi iz Porta z dne 7. maja 2021 (ki so jo podpisali predsednik in predsednica Evropskega parlamenta in Evropske komisije, portugalski predsednik vlade, socialni partnerji EU in socialna platforma) so bile države članice pozvane, naj določijo ambiciozne nacionalne cilje, ki ob ustreznem upoštevanju izhodiščnega položaja vsake države ustrezno prispevajo k doseganju evropskih ciljev. Komisija je julija 2021 pozvala države članice, naj pošljejo svoje začetne predloge za nacionalne cilje za leto 2030. Krovni cilji EU in nacionalni cilji se bodo spremljali v okviru evropskega semestra.

Kot je razvidno iz krovnega cilja glede stopnje delovne aktivnosti, je visoka stopnja zaposlenosti ključna prednostna naloga do leta 2030, s čimer bi zagotovili polno udeležbo vseh v gospodarstvu in družbi. Udeležba na trgu dela je pomembna za podpiranje potenciala trajnostne in vključujoče rasti, spodbujanje aktivne udeležbe v družbi ter prispevanje k ustreznosti in fiskalni vzdržnosti sistemov socialne zaščite, tudi glede na staranje prebivalstva. Napredek pri zelenem in digitalnem prehodu na trgu dela bo pomemben za doseganje tega cilja. Stopnja delovne aktivnosti na ravni EU je leta 2020 znašala 72,5 %, kar je 5,5 odstotne točke nižje od ciljne vrednosti 78 % do leta 2030, vključene v krovni cilj (glej sliko 5). V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic so bili določeni cilji za povečanje udeležbe žensk in mladih na trgu dela, ki se medsebojno dopolnjujejo, kar prispeva k cilju skupne stopnje delovne aktivnosti. Namen dopolnilnih ciljev je prepoloviti vrzel stopnje delovne aktivnosti med spoloma, povečati zagotavljanje formalne predšolske vzgoje in varstva ter zmanjšati delež mladih (15–29 let), ki niso zaposleni, se ne izobražujejo ali usposabljajo, na 9 %. Povečanje udeležbe žensk na trgu dela je pomembno za povečanje potenciala rasti in odzivanje na izziv, povezan s staranjem prebivalstva in zmanjševanjem delovne sile. Ob podpori formalne predšolske vzgoje in varstva lahko večja udeležba žensk na trgu prispeva tudi k zmanjšanju revščine in socialne izključenosti, tudi med otroki, s pozitivnim učinkom na dohodke gospodinjstev. Tudi zmanjšanje deleža NEET pomeni aktiviranje neizkoriščenega potenciala mladih kot ključnega pomena za zagotovitev njihove polne udeležbe v družbi. Slika 5: Stopnja delovne aktivnosti v starosti 20–64 let v letu 2020 Vir: Eurostat, kazalnik [ tesem010 ]. Krovni cilj do leta 2030 o udeležbi odraslih v izobraževanju odraža potrebo po zagotovitvi prilagajanja in zmogljivosti za izkoriščanje prednosti v okviru hitro spreminjajočih se potreb trga dela po pretresu zaradi COVID-19 ter ob upoštevanju zelene in digitalne preobrazbe. Vpliv pandemije na gospodarstvo in družbo ter prihodnje strukturne spremembe poudarjajo potrebo po prekvalifikacijah skozi celotno poklicno pot ter vseživljenjskem razvoju znanj in spretnosti. To je pomembnejše kot kadar koli prej, saj se pričakuje, da bosta digitalni in zeleni prehod korenito spremenila zahteve po znanjih in spretnostih na številnih delovnih mestih ter ustvarila nova. Glede na navedeno je bil krovni cilj EU za izobraževanje odraslih določen na 60 % v primerjavi s 37,4 % iz leta 2016 (glej sliko 6). Cilj do leta 2030 je bil torej določen na ambiciozni ravni z okrepljenimi prizadevanji EU in držav članic na podlagi evropskega programa znanj in spretnosti ter znatnih dodatnih sredstev EU, ki so na voljo za usposabljanje, tudi v okviru mehanizma za okrevanje in odpornost (glej poglavje 2.2). Doseganje cilja izobraževanja odraslih je mogoče le s trdnimi temelji sistemov izobraževanja in usposabljanja, pridobivanje znanj in spretnosti pa se mora odzivati na prihodnje potrebe trga. Raven izobrazbe je pomemben dejavnik pri določanju zaposlitvenih možnosti mladih in postavlja tudi temelje za učenje pozneje v življenju. Kljub temu leta 2020 kar 9,9 % mladih v EU ni doseglo vsaj srednješolske izobrazbe. Zato so bili v akcijskem načrtu za steber določeni cilji, ki dopolnjujejo nadaljnje zmanjšanje zgodnjega opuščanja šolanja in povečanje udeležbe v srednješolskem izobraževanju. Poleg tega dopolnilni cilj vsaj 80 % ljudi v starostni skupini 16–74 let, ki imajo vsaj osnovna digitalna znanja in spretnosti, priznava njihovo ključno vlogo pri zagotavljanju polne udeležbe na trgih dela in v družbah prihodnosti. Ukrepi na tem področju so še zlasti nujni zaradi počasnega napredka na ravni EU od leta 2015 (s 54 % leta 2015 na 56 % leta 2019). Slika 6: Udeležba odraslih v izobraževanju v zadnjih 12 mesecih (v %, 2016) Vir: posebni izvleček, na voljo na spletni strani Eurostata . Doseganje ambicioznega zmanjšanja revščine in socialne izključenosti je bistveno za zagotavljanje vključujoče rasti ter navzgor usmerjene socialne in ekonomske konvergence v EU. Cilj do leta 2030 vključuje zmanjšanje števila ljudi, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, za 15 milijonov do leta 2030. Leta 2020 je stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti na ravni EU znašala 21,9 % (glej sliko 7). Da bi države članice dosegle cilj EU glede zmanjšanja revščine, bodo morale ukrepati v skladu s tremi razsežnostmi dohodkovne podpore, dostopa do blaga in storitev ter vključevanja na trg dela. V akcijskem načrtu za evropski steber socialnih pravic je kot dopolnilni cilj določeno zmanjšanje števila otrok, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti. Osredotočanje na otroke je ključnega pomena za prekinitev medgeneracijskega kroga revščine in prispevanje k enakim možnostim v EU. Da bi se zavezali temu cilju, se v tem dopolnilnem cilju predlaga zmanjšanje števila otrok, izpostavljenih tveganju revščine ali socialne izključenosti, za vsaj 5 milijonov do leta 2030. Slika 7: Stopnja tveganja revščine ali socialne izključenosti za celotno prebivalstvo v letu 2020 (v %) Vir: kazalnik Eurostata [ tepsr_lm410 ]. Cilj do leta 2030 za zmanjšanje števila oseb za 15 milijonov do leta 2030 bi ustrezal 17,6-odstotni stopnji tveganja revščine ali socialne izključenosti glede na izhodiščno vrednost v letu 2019 in osrednji demografski scenarij Eurostata za desetletje 2020. Okviri primerjalne analize, ki podpirajo analizo in oblikovanje politik je bila predlagana primerjalna analiza kot orodje za podporo strukturnim reformam ter spodbujanje navzgor usmerjene konvergence na področju zaposlovanja in socialnem področju. Okviri primerjalne analize kot večstranski postopek združujejo kvantitativne kazalnike (o smotrnosti in rezultatih) s kvalitativno analizo značilnosti zasnove politik in vzvodov politik, ki vplivajo na dobro oblikovanje politik. Ti okviri skupaj s kazalniki pregleda socialnih kazalnikov poleg podpiranja oblikovanja politik prispevajo tudi k analizi v okviru evropskega semestra in skupnega poročila o zaposlovanju. Komisija od leta 2017 razvija okvire primerjalnih analiz in o njih razpravlja z državami članicami na več področjih v skladu s skupnim pristopom, o katerem sta se dogovorila Odbor za zaposlovanje in Odbor za socialno zaščito. Okviri so se nanašali na področja 1) nadomestil za brezposelnost in aktivne politike trga dela, 2) znanj in spretnosti ter izobraževanja odraslih in 3) minimalnega dohodka. Glavni rezultati teh postopkov so bili sporočeni v prejšnjih skupnih poročilih o zaposlovanju. Komisija je začela pripravljati tudi dodatne okvire za morebitno uporabo v prihodnjih ciklih semestra, zlasti v sodelovanju z Odborom za zaposlovanje glede primerjalne analize minimalnih plač in evidentiranja kolektivnih pogajanj ter z Odborom za socialno zaščito glede ustreznosti pokojnin ter glede otroškega varstva in podpore za otroke. Odbor za socialno zaščito se je o okviru za otroško varstvo in podporo za otroke dogovoril oktobra 2021. V njem so opredeljeni kazalniki rezultatov (o udeležbi v predšolski vzgoji in varstvu, revščini in prikrajšanosti otrok) in kazalniki uspešnosti (vrzel v vključenosti otrok v otroško varstvo vzdolž dohodkovnih kvintilnih razredov, učinek socialnih transferjev na revščino otrok, vrzel v preobremenjenosti s stanovanjskimi stroški in stopnja stanovanjske prikrajšanosti za otroke, vpliv starševstva na zaposlenost v starostni skupini 25–49 let ter delež prebivalstva v starostni skupini 25–49 let, neaktivnega ali zaposlenega s krajšim delovnim časom zaradi oskrbovalskih obveznosti, po spolu). Za oceno ustreznosti dohodkovne podpore sta bila dogovorjena dva kazalnika, ki se nanašata na dohodek nezaposlenega para z dvema otrokoma ter na dohodek para z nizkim dohodkom z dvema otrokoma, pri čemer ima dohodek ena oseba, oba izražena kot delež praga revščine. Za boljše razumevanje razmer v državah članicah pri spremljanju trendov je na voljo vrsta kontekstualnih informacij. Nekatera področja so izpostavljena tudi za nadaljnjo obravnavo, zlasti v zvezi z vzvodi politike. Okviri primerjalnih analiz s krepitvijo skupnega razumevanja zadevnih kazalnikov in vzvodov politike na področju politike močno prispevajo k izvajanju evropskega stebra socialnih pravic. Po sprejetju akcijskega načrta za evropski steber socialnih pravic bodo prihodnji okviri primerjalne analize prilagojeni revidiranemu pregledu socialnih kazalnikov. Glavni rezultati teh postopkov so sporočeni v skupnem poročilu o zaposlovanju.



REFORME ZAPOSLOVANJA IN SOCIALNE REFORME – USPEŠNOST IN UKREPI DRŽAV ČLANIC 2.1 Smernica št. 5: Spodbujanje povpraševanja po delovni sili Ta oddelek je osredotočen na izvajanje smernice za zaposlovanje št. 5, v skladu s katero se državam članicam priporoča, naj ustvarijo pogoje, ki spodbujajo povpraševanje po delovni sili in ustvarjanje delovnih mest v skladu z načeloma stebra 4 (aktivna podpora zaposlovanju) in 6 (plače). Pododdelek 2.1.1 se osredotoča na ključne dogodke na trgu dela, ki odražajo tudi učinek krize zaradi COVID-19. V pododdelku 2.1.2 so predstavljeni ukrepi, ki jih države članice izvajajo na teh področjih, s posebnim poudarkom na tistih, zaradi katerih so se med krizo zaradi COVID-19 ohranila delovna mesta in podprlo ustvarjanje delovnih mest. 2.1.1 Ključni kazalniki Po začetnem pretresu zaradi krize zaradi COVID-19 so se rezultati na trgu dela v letu 2021 stabilizirali. Kljub medletnemu zmanjšanju BDP EU za 6 % v letu 2020 se je stopnja brezposelnosti povečala samo za 0,4 odstotne točke, in sicer s povprečno 6,7 % na 7,1 % v istem obdobju (s povečanjem mesečnih podatkov za 1,4 odstotne točke z najnižje vrednosti pred krizo, ki je marca 2020 znašala 6,3 %, na najvišjo vrednost 7,7 % septembra 2020). Podporni ukrepi v obliki skrajšanega delovnega časa in drugih shem za ohranitev delovnih mest so prispevali k sorazmerno omejenemu povečanju brezposelnosti. Nižja udeležba na trgu dela, predvsem zaradi strahu pred širjenjem okužbe in zmanjšanih možnosti pridobitve zaposlitve zaradi omejene gospodarske dejavnosti, je prav tako ublažila povišanje stopnje brezposelnosti. Čeprav bo okrevanje gospodarstva podpiralo ustvarjanje delovnih mest, vrnitve na stopnje zaposlenosti pred krizo ni pričakovati pred letom 2022. To velja kljub dejstvu, da se je stopnja brezposelnosti septembra 2021 približala ravni pred krizo (6,7 %). Število delavcev, upravičenih do skrajšanega delovnega časa in podobnih shem za ohranitev delovnih mest, je ostalo visoko do sredine leta 2021. Vse države članice EU so v času krize zaradi COVID-19 bodisi uvedle bodisi okrepile sheme skrajšanega delovnega časa in/ali podobne sheme za ohranitev delovnih mest. V prvem valu pandemije (aprila in maja 2020) je uporaba takih shem dosegla najvišjo raven do zdaj (do 40 % vseh zaposlenih v do 60 % vseh podjetij v državah članicah, kot sta Francija in Italija, glej sliko 2.1.1). Uporaba teh shem je ostala precejšnja tudi v drugi polovici leta 2020 in prvi polovici leta 2021, čeprav v manjšem obsegu. Ti podporni ukrepi so znatno prispevali k omejevanju učinka pandemije na trg dela, zlasti v smislu stopenj delovne aktivnosti in zlasti pri delavcih z nižjimi dohodki (Eurostat, 2021). V nekaterih državah članicah (npr. v Estoniji in Latviji) so sheme prenehali uporabljati in jih nato znova uvedli zaradi ponovnega izbruha pandemije. V okviru odziva EU na pandemijo je leta 2020 podporo iz instrumenta SURE prejelo 19 držav članic za skupaj približno 31 milijonov ljudi in 2,5 milijona podjetij. Pomembno bo zagotoviti, da sheme skrajšanega delovnega časa olajšajo in podprejo procese prestrukturiranja ter ne zamaknejo strukturnih prilagoditev. V ta namen bi bilo treba ob primernem času izredne ukrepe postopoma odpraviti.



Slika 2.1.1: Delež zaposlenih in podjetij, podprtih s skrajšanim delovnim časom in drugimi ukrepi za ohranitev delovnih mest, se je postopoma zmanjševal Obseg ukrepov za ohranitev delovnih mest se je med državami članicami razlikoval (v %, od prvega četrtletja leta 2020 do drugega četrtletja leta 2021) Opomba: za Češko in Romunijo podatki niso na voljo. Vir: Eurostat, statistika v zvezi s COVID-19. Brezposelnost se je v večini državi članic leta 2020 v primerjavi z letom 2019 povečala. Leta 2020 se je stopnja brezposelnosti v primerjavi z letom 2019 povišala v vseh državah članicah razen štirih (glej sliko 2.1.2), najvišja stopnja za EU (7,7 %) pa je bila dosežena septembra 2020. Stanje pregleda socialnih kazalnikov kaže, da je Španija „država s kritičnimi razmerami“, ki je v letu 2020 zabeležila povečanje že tako visoke stopnje brezposelnosti, medtem ko sta Grčija in Italija „državi s šibkim položajem, ki pa se izboljšuje“. Stanje brezposelnosti v baltskih državah se je v letu 2020 precej poslabšalo, čeprav nedavni podatki kažejo na okrevanje v letu 2021. V prvih devetih mesecih leta 2021 je bilo največje zmanjšanje brezposelnosti zabeleženo na Cipru (–3,5 odstotne točke), v Grčiji (–3,1 odstotne točke) in Avstriji (–2,1 odstotne točke). V istem obdobju so bila manjša izboljšanja, ki pa so še vedno presegala 1 odstotno točko, zabeležena na Irskem, Danskem, v Sloveniji, Estoniji in Španiji. Slika 2.1.2: Brezposelnost se je leta 2020 povečala v večini držav članic Stopnja brezposelnosti (v starostni skupini 15–74 let) ter letna sprememba med letoma 2019 in 2020 (glavni kazalnik pregleda socialnih kazal