[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 2.4.2008

SEC(2008) 406

DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE POVZETEK OCENE UČINKA

BELI KNJIGI o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES {COM(2008) 165 konč. } {SEC(2008) 404} {SEC(2008) 405}

Povzetek

1. Ključno vprašanje, obravnavano v Beli knjigi o odškodninskih tožbah zaradi kršitve protimonopolnih pravil ES, je trenutno pomanjkanje učinkovitega pravnega okvira za zasebne odškodninske tožbe za škodo, povzročeno državljanom in podjetjem zaradi kršitev prava ES o konkurenci. Medtem ko javno izvrševanje s strani organov, pristojnih za konkurenco, kaznuje kršitve prava o konkurenci, lahko žrtve pridobijo odškodnino samo prek nacionalnih sodišč v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili.

2. Čeprav je Sodišče Evropskih skupnosti leta 2001 potrdilo, da so žrtve kršitev prava ES o konkurenci upravičene do odškodnine za vsakršno škodo, ki jo utrpijo, te žrtve redko dobijo odškodnino. Komisija je v svoji Zeleni knjigi leta 2005 sklenila, da je v veliki meri vzrok za to pomanjkljivost zavirajoča narava pravil in postopkov držav članic, ki urejajo odškodninske tožbe zaradi kršitve protimonopolnih pravil. Da bi lahko vzpostavila pravni okvir, ki omogoča učinkovito povračilo odškodnine, Komisija meni, da je primerno prek bele knjige priporočiti več minimalnih pravil, ki bi zagotovila učinkovit sistem odškodninskih tožb zaradi kršitve protimonopolnih pravil.

3. V tem poročilu je predstavljenih pet sklopov najverjetnejših izbir politike za dosego tega cilja. Možnost politike na eni strani predvideva zakonodajne ukrepe, namenjene čim večjemu olajšanju in spodbujanju odškodninskih tožb, na drugi strani pa ne predvideva nobene tožbe na ravni EU.

4. Učinek možnosti politike je ocenjen na podlagi spodaj navedenih koristi in stroškov. Možnosti politike so boljše ocenjene, če (1) zagotavljajo polno odškodnino za celotno povzročeno škodo, (2) vodijo k večji ozaveščenosti in izvrševanju pravil o konkurenci, (3) omogočajo lažji dostop do pravosodja in (4) zagotovijo učinkovito rabo pravosodnega sistema ter končno (5) prispevajo k zagotavljanju enakih konkurenčnih pogojev za potrošnike in podjetja. Glede stroškov poročilo kaže učinek različnih možnosti politike na (1) sodne stroške, (2) upravno obremenitev, (3) stroške zaradi napak in (4) stroške izvajanja predlaganega ukrepa v nacionalnem pravnem sistemu. Končno je v poročilu na splošnejši ravni ocenjen možni makroekonomski učinek ter učinek različnih možnosti politike na MSP in potrošnike.

5. Po oceni stroškov in koristi petih možnosti politike, je v poročilu ugotovljeno, da je možnost št. 2 najučinkovitejši način za dosego opredeljenih ciljev z najnižjimi možnimi stroški. Vendar bi bila kombinacija možnosti 2, 3 in 4 še bolj stroškovno učinkovita, ker bi omogočila dodatno znižanje stroškov in hkrati ohranila večji del koristi. V zaključku poročila je analiziran celoten učinek stroškov/koristi te prednostne možnosti politike.

6. Glavne značilnosti prednostne možnosti so:

7. vsak posameznik (tako neposredni kot posredni kupci) lahko zahteva odškodnino za povzročeno škodo, če obstaja vzročna zveza med škodo in kršitvijo pravil o konkurenci;

8. žrtve kršitev prava o konkurenci so upravičene do polne odškodnine za povzročeno škodo . To vključuje odškodnino za dejansko izgubo, izgubo dobička in obresti;

9. nacionalno sodišče lahko na zahtevo ene od strank od druge stranke (ali tretjih strank) zahteva, da razkrijejo posebne kategorije podatkov , ki se lahko uporabijo kot dokazi. Nalog za razkritje mora biti sorazmeren s ciljem tožbe. Vendar izjav podjetij (priznanja v okviru programa za prizanesljivost) ni mogoče razkriti;

10. v primerih, ko je neposredni kupec (deloma) prenesel škodo, nastalo zaradi kršitve (previsoka cena), na svoje stranke (posredni kupci), lahko toženec uporabi ta prenos kot obrambo v tožbi, ki jo je vložil neposredni kupec. Nasprotno pa je zaradi olajšanja tožb, ki jih vložijo posredni kupci, dokazovanje, da je bila previsoka cena prenesena na njihovo raven, lažje;

11. nacionalna sodišča, ki obravnavajo odškodninske tožbe zaradi kršitve protimonopolnih pravil, ne smejo nasprotovati ugotovitvam organa držav članic, pristojnega za konkurenco, ki potrjujejo kršitev pravil o konkurenci ;

12. v državah članicah, ki nimajo strogega sistema odgovornosti, se krivda domneva v trenutku , ko je kršitev ugotovljena. V primeru opravičljive zmote je lahko toženec oproščen, vendar

13. imajo žrtve kršitve prava o konkurenci možnost uporabe mehanizmov kolektivnih pravnih sredstev . Odškodninske tožbe je mogoče vložiti preko zastopnikov ali s sodelovanjem v skupinski tožbi;

14. odškodninsko tožbo zaradi kršitve protimonopolnih pravil je mogoče vložiti v petih letih od trenutka , ko obstaja razumna verjetnost, da bila žrtev seznanjena s kršitvijo in povzročeno škodo. Če organ, pristojen za konkurenco, obravnava to kršitev, lahko žrtve vložijo odškodninske tožbe v dveh letih od končne odločbe tega organa;

15. na podlagi obstoječih najboljših praks v državah članicah je treba obravnavati možnost , da nacionalna sodišča prenesejo vse ali del stroškov na uspešnega toženca ;

16. zaradi zaščite programov prizanesljivosti evropskih organov za konkurenco morajo biti upravičenci do imunitete odgovorni samo za škodo, ki so jo povzročili , in ne za celotno škodo, nastalo zaradi kršitve.