SL Uradni list Evropske unije C 335/1

Obvestilo Komisije – Priročnik o izdaji in izvršitvi evropskega naloga za prijetje

(2017/C 335/01)

KAZALO

Seznam kratic 5

PREDGOVOR 9

UVOD 10

1. Pregled evropskega naloga za prijetje 10

1.1 Uvodna pojasnila o evropskem nalogu za prijetje 10

1.2 Opredelitev in glavne značilnosti evropskega naloga za prijetje 10

1.3 Obrazec evropskega naloga za prijetje 11

DEL I: IZDAJA EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE 12

2. Zahteve za izdajo evropskega naloga za prijetje 12

2.1 Področje uporabe evropskega naloga za prijetje 12

2.1.1 Izvedba kazenskega pregona 12

2.1.2 Izvršitev kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti 12

2.1.3 Zahteva po izvršljivi sodni odločbi 13

2.2 Seznam 32 kaznivih dejanj, ki so razlog za predajo brez preverjanja dvojne kaznivosti 13

2.3 Stranska kazniva dejanja 14

2.4 Sorazmernost 14

2.5 Drugi ukrepi, ki so na voljo v okviru pravnih instrumentov Unije s področja pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah 15

2.5.1 Evropski preiskovalni nalog (EPN) 16

2.5.2 Premestitev zapornikov 16

2.5.3 Evropski nalog za nadzor 17

2.5.4 Prenos pogojnih odločb in alternativnih sankcij 17

2.5.5 Denarne kazni 18

2.5.6 Odstop kazenskega postopka 18

2.6 Pravilo specialnosti – možnost kazenskega pregona zaradi drugih kaznivih dejanj 18

3. Postopek izdaje evropskega naloga za prijetje 19

3.1 Drugi kazenski postopki, ki še potekajo, in evropski nalogi za prijetje glede iste osebe 19

3.1.1 V odreditveni državi članici 19

3.1.2 V drugi državi članici 20

3.2 Izpolnjevanje obrazca evropskega naloga za prijetje 20

3.2.1 Informacije, ki jih je treba vedno navesti 20

3.2.2 Koristne dodatne informacije odreditvenega pravosodnega organa 20

3.3 Pošiljanje evropskega naloga za prijetje 21

3.3.1 Kadar lokacija zahtevane osebe ni znana 21

3.3.2 Kadar je lokacija zahtevane osebe znana 22

3.3.3 Pošiljanje evropskega naloga za prijetje v države članice, ki ne SIS 22

3.4 Prevod evropskega naloga za prijetje 22

3.5 Po prijetju zahtevane osebe: sodelovanje in komunikacija s pristojnimi organi izvršitvene države članice 22

DEL II: IZVRŠITEV EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE 23

4. Postopek izvršitve evropskega naloga za prijetje 23

4.1 Roki za sprejetje odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje 23

4.2 Roki za predajo zahtevane osebe (po sprejetju odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje) 23

4.3 Prevod evropskega naloga za prijetje 24

4.4 Komunikacija med pristojnimi pravosodnimi organi držav članic pred odločitvijo o predaji 24

4.4.1 Kdaj je komunikacija potrebna 24

4.4.2 Kako komunicirati 25

4.5 Dolžnosti izvršitvenega pravosodnega organa obveščati odreditveni pravosodni organ po sprejetju odločitve o predaji 26

4.5.1 Informacije o odločitvi glede predaje 26

4.5.2 Informacije o času, preživetem v priporu 26

4.6 Zadrževanje zahtevane osebe v priporu v izvršitveni državi članici 27

5. Odločitev o predaji 28

5.1 Splošna obveznost izvršiti evropski nalog za prijetje 28

5.2 Seznam 32 kaznivih dejanj, ki so razlog za predajo brez preverjanja dvojne kaznivosti 28

5.3 Stranska kazniva dejanja 28

5.4 Razlogi za neizvršitev (zavrnitev) 29

5.4.1 Razlogi za obvezno neizvršitev 29

5.4.2 Razlogi za neobvezno neizvršitev 30

5.5 Sojenje v odsotnosti 31

5.6 Upoštevanje temeljnih pravic s strani izvršitvenega pravosodnega organa 33

5.7 Sorazmernost – vloga izvršitvene države članice 34

5.8 Jamstva, ki jih daje odreditvena država članica 34

5.8.1 Preizkus dosmrtne zaporne kazni ali dosmrtnega ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti 35

5.8.2 Vrnitev državljanov in prebivalcev 35

5.9 Preložitev ali začasna predaja 35

5.9.1 Resni humanitarni razlogi 35

5.9.2 Kazenski postopek ali izvrševanje zaporne kazni še poteka 36

5.9.3 Začasna predaja namesto preložitve 36

5.9.4 Preložitev izvršitve evropskega naloga za prijetje zaradi opredelitve dejanske nevarnosti nečloveškega ali ponižujočega ravnanja z zahtevano osebo 36

5.10 Več evropskih nalogov za prijetje iste osebe 36

5.10.1 Odločanje o tem, kateri evropski nalog za prijetje izvršiti 36

5.10.2 „Vzporedni postopki“ 37

6. Vštevanje pripora, prebitega v izvršitveni državi članici 37

7. Naknadna predaja 38

7.1 Drugi državi članici 38

7.2 Tretji državi 39

8. Obveznosti glede tretjih držav 39

8.1 Sočasni evropski nalogi za prijetje in prošnje za izročitev iste osebe 39

8.1.1 Prošnje tretjih držav 39

8.1.2 Prošnje Mednarodnega kazenskega sodišča 40

8.2 Predhodna izročitev iz tretje države in pravilo specialnosti 40

9. Tranzit 40

9.1 Tranzit čez drugo državo članico 40

9.2 Državljani in prebivalci tranzitne države članice 41

9.3 Izročitev v državo članico iz tretje države 41

10. Neizvršeni evropski nalogi za prijetje 41

10.1 Zagotovitev, da oseba v isti državi članici ni znova prijeta 41

10.2 Obveščanje odreditvene države članice 41

10.3 Presoja odreditvenega pravosodnega organa, ali naj vztraja pri evropskem nalogu za prijetje 41

10.4 Preverjanje evropskih nalogov za prijetje, ki so že dolgo v SIS 41

11. Procesne pravice zahtevane osebe 42

11.1 Pravica do tolmačenja in prevajanja 42

11.2 Pravica do obveščenosti 42

11.3 Pravica do dostopa do odvetnika 43

11.4 Pravica do obvestitve tretje osebe o odvzemu prostosti 43

11.5 Pravica do komunikacije s tretjimi osebami 43

11.6 Pravica do komunikacije s konzularnimi organi 43

11.7 Posebne pravice otrok 44

11.8 Pravica do brezplačne pravne pomoči 44

PRILOGA I: Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje, neuradno prečiščeno besedilo 45

PRILOGA II: OBRAZEC EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE, vsebovan v Prilogi k Okvirnemu sklepu o evropskem nalogu za prijetje 60

PRILOGA III: SMERNICE O IZPOLNJEVANJU OBRAZCA EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE 65

PRILOGA IV: JEZIKI, KI SO SPREJEMLJIVI ZA DRŽAVE ČLANICE OB PREJEMU EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE 74

PRILOGA V: SEZNAM SODB SODIŠČA EVROPSKE UNIJE (SODIŠČA EU) V ZVEZI Z OKVIRNIM SKLEPOM O EVROPSKEM NALOGU ZA PRIJETJE 76

PRILOGA VI: SODBE SODIŠČA EU GLEDE NAČELA NE BIS IN IDEM 77

PRILOGA VII: STANDARDNI OBRAZEC ODLOČITVE O EVROPSKEM NALOGU ZA PRIJETJE 80

PRILOGA VIII: SEZNAM DRŽAV ČLANIC, KATERIH PRAVNI SISTEMI LAHKO OMOGOČAJO PREDAJO ZARADI KAZNIVIH DEJANJ, ZA KATERA JE ZAGROŽENA NIŽJA KAZEN OD PRAGA, DOLOČENEGA V ČLENU 2(1) OKVIRNEGA SKLEPA O EVROPSKEM NALOGU ZA PRIJETJE, KADAR SO TAKA KAZNIVA DEJANJA STRANSKA GLEDE NA GLAVNA KAZNIVA DEJANJA V EVROPSKEM NALOGU ZA PRIJETJE 82

PRILOGA IX: OKVIRNI VZOREC OBVESTILA O PRAVICAH OSEB, PRIJETIH NA PODLAGI EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE 83

Seznam kratic

CISA Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma CoE Svet Evrope EAW Evropski nalog za prijetje EPN Evropski preiskovalni nalog EJN Evropska pravosodna mreža ESO Evropski nalog za nadzor Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje Okvirni sklep Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami SIRENE Zahteva za dopolnilne podatke pri vnosih držav članic SIS Schengenski informacijski sistem PDEU Pogodba o delovanju Evropske unije

Izjava o omejitvi odgovornosti: Ta priročnik ni pravno zavezujoč niti izčrpen. Ne posega v veljavno pravo Unije in njegov prihodnji razvoj. Prav tako ne posega v verodostojno razlago prava Unije, ki jo lahko da Sodišče Evropske unije.

IZDAJA EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

Glavni koraki

(PO: pravosodni organ)

IZVRŠITEV EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

Glavni koraki

(PO: pravosodni organ)

PREDGOVOR

Ta priročnik je revidirana različica evropskega priročnika o izdaji evropskega naloga za prijetje, ki ga je Svet izdal leta 2008 (1) in revidiral leta 2010 (2). Komisija je po koncu petletnega prehodnega obdobja na podlagi Lizbonske pogodbe glede pravnih instrumentov tako imenovanega nekdanjega tretjega stebra (3), vključno z Okvirnim sklepom Sveta 2002/584/PNZ z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (4) (okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje), prevzela nalogo posodobitve in revidiranja priročnika.

V tem priročniku so upoštevane izkušnje, pridobljene v preteklih 13 letih uporabe evropskega naloga za prijetje v Uniji. Cilji te spremembe so bili posodobiti priročnik in ga narediti izčrpnejšega in bolj uporabniku prijaznega. Komisija se je pri pripravi te zadnje različice priročnika posvetovala z raznimi zainteresiranimi stranmi in strokovnjaki, vključno z Eurojustom, sekretariatom Evropske pravosodne mreže ter vladnimi strokovnjaki in pravosodnimi organi držav članic.

Priročnik je na spletnem naslovu https://e-justice.europa.eu na voljo v vseh uradnih jezikih Unije.

UVOD

1. PREGLED EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

1.1 Uvodna pojasnila o evropskem nalogu za prijetje

Svet je okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje sprejel 13. junija 2002, države članice pa so morale sprejeti potrebne ukrepe za uskladitev z njim do 31. decembra 2003. Od 1. januarja 2004 je novi režim predaje, z nekaj izjemami, nadomestil ureditev izročitve.. Glede predaje med državami članicami so bile nadomeščene ustrezne določbe naslednjih konvencij:

(a) Evropska konvencija o izročitvi z dne 13. decembra 1957 (ETS št. 024), njen dodatni protokol z dne 15. oktobra 1975 (ETS št. 086), njen drugi dodatni protokol z dne 17. marca 1978 (ETS št. 098) in Evropska konvencija o zatiranju terorizma z dne 27. januarja 1977 (ETS št. 090), kolikor se nanašajo na izročitev,

(b) Sporazum med dvanajstimi državami članicami Evropskih skupnosti o poenostavitvi in posodobitvi metod pošiljanja zahtev po izročitvi z dne 26. maja 1989,

(c) Konvencija z dne 10. marca 1995 o poenostavljenem postopku izročitve med državami članicami Evropske unije (5),

(d) Konvencija z dne 27. septembra 1996 o izročitvi oseb med državami članicami Evropske unije (6),

(e) poglavje 4 naslova III Konvencije z dne 19. junija 1990 o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (7).

1.2 Opredelitev in glavne značilnosti evropskega naloga za prijetje

Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, izvršljiva v Uniji, ki jo izda država članica in se izvrši v drugi državi članici na podlagi načela vzajemnega priznavanja.

Kot je Sodišče ugotovilo v sodbah v zadevi C-452/16 PPU, Poltorak (8), in zadevi C-477/16 PPU, Kovalkovas (9), iz člena 1(1) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje izhaja, da je evropski nalog za prijetje „sodna odločba“, ki jo mora izdati „pravosodni organ“ v smislu člena 6(1) navedenega sklepa. Sodišče je razsodilo, da izraz „pravosodni organ“ iz člena 6(1) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje ni omejen zgolj na sodnike ali sodišča katere od držav članic, ampak lahko širše zajema organe, ki sodelujejo pri izvajanju sodne oblasti v zadevnem pravnem redu. Sodišče je menilo še, da pojma „pravosodni organ“ iz navedene določbe ni mogoče razlagati tako, da so lahko z njim zajete tudi službe policije ali organ izvršilne veje oblasti države članice, kot na primer ministrstvo, in da aktov, ki jih izdajo ti organi, ni mogoče šteti za „sodne odločbe“.

Evropski nalog za prijetje je nadomestil tradicionalni sistem izročitve s preprostejšim in hitrejšim mehanizmom predaje zahtevanih oseb zaradi izvedbe kazenskega pregona ali izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti. Nalog se lahko izda:

(a) za izvedbo kazenskega pregona v zvezi z dejanji, za katera je po notranjem pravu najvišja zagrožena zaporna kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, najmanj dvanajst mesecev (med preiskavo, obravnavo in sojenjem, dokler obsodba ni pravnomočna); ali

(b) za izvršitev kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, najmanj štirih mesecev.

Merila iz točk (a) in (b) se ne kumulirajo.

Da bi bile prošnje preprostejše in bi jih bilo lažje izpolniti, se zdaj izdajajo enotno z izpolnitvijo obrazca evropskega naloga za prijetje. Vedno pa se zahteva, da je nacionalna izvršljiva sodba, nacionalni nalog za prijetje ali podobna sodna odločba izdana pred evropskim nalogom za prijetje in ločeno od njega (glej oddelek 2.1.3).

Centralni organi, ki so imeli pomembno vlogo v postopku izročitve, so izključeni iz postopka odločanja v zvezi z evropskim nalogom za prijetje. Člen 7 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje pa določa, da lahko države članice imenujejo centralni organ, ki bo pravosodnim organom pomagal in jim nudil podporo, zlasti pri prejemanju in pošiljanju evropskih nalogov za prijetje.

V državah članicah, v katerih deluje schengenski informacijski sistem (SIS) (v trenutku izdaje tega priročnika v vseh državah članicah razen Cipra, Hrvaške in Irske), imajo nacionalni uradi SIRENE pomembno vlogo v postopku evropskega naloga za prijetje, ko je v SIS vnesen ustrezen razpis ukrepa. Pravila in postopki o sodelovanju držav članic glede razpisov ukrepov za prijetje na podlagi evropskih nalogov za prijetje so opredeljeni v členih od 24 do 31 Sklepa Sveta 2007/533/PNZ z dne 12. junija 2007 o vzpostavitvi, delovanju in uporabi druge generacije schengenskega informacijskega sistema (SIS II) (10) in v točki 3 Priročnika SIRENE (11).

V okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje se odraža filozofija povezovanja v skupno pravosodno območje. Je prvi pravni instrument, ki zajema sodelovanje v kazenskih zadevah med državami članicami na podlagi načela vzajemnega priznavanja. Odločba odreditvene države članice mora biti priznana brez dodatnih formalnosti in le na podlagi pravosodnih meril.

Predaja državljanov je načelo in splošno pravilo z redkimi izjemami. Te izjeme se nanašajo na izvrševanje kazni zapora v domači državi in veljajo enako za prebivalce. Iz prakse je razvidno, da je približno ena petina vseh predaj v Uniji predaja lastnih državljanov.

Razlogi za zavrnitev izvršitve so omejeni in izčrpno našteti v členih 3, 4 in 4a okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Ni ugotavljanja dvojne kaznivosti kot podlage za neizvršitev in zavrnitev predaje v zvezi z 32 kategorijami kaznivih dejanj, naštetih v členu 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, kot jih opredeljuje odreditvena država članica, če je v tej državi najvišja zanje zagrožena zaporna kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, najmanj tri leta.

Če pristojni organ odreditvene države članice zadevnih kaznivih dejanj ne šteje za kazniva dejanja iz člena 2(2) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, se dvojna kaznivost lahko še vedno uporablja. Sodišče je v zadevi Grundza razsodilo (12), da mora pristojni organ države članice izvršiteljice pri presoji dvojne kaznivosti preveriti, ali bi se dejanski elementi kaznivega dejanja, če bi nastali na ozemlju države članice izvršiteljice, lahko šteli za kaznive (glej oddelek 5.2).

Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje je od 28. marca 2011 spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ (13), s katerim je bil črtan člen 5(1) in vstavljen nov člen 4a o odločbah, izdanih v odsotnosti zadevne osebe (sojenje v odsotnosti).

1.3 Obrazec evropskega naloga za prijetje

Evropski nalog za prijetje je sodna odločba, ki se izda v obliki, kot je določena v prilogi k okvirnemu sklepu o evropskem nalogu za prijetje. Obrazec je na voljo v vseh uradnih jezikih Unije. Uporabiti se sme zgolj ta obrazec in se ne sme spreminjati. Svet si je prizadeval pripraviti delovno orodje, ki ga lahko odreditveni pravosodni organi preprosto izpolnijo, izvršitveni pravosodni organi pa priznajo.

Eden izmed ciljev v zvezi s tem obrazcem je, da bi odpravili dolgotrajne in drage prevode ter olajšali dostopnost informacij. Ta obrazec je načeloma edina podlaga za prijetje in naknadno predajo zahtevane osebe, zato bi ga bilo treba izpolniti zelo natančno, da se tako preprečijo nepotrebne prošnje za dodatne informacije.

Obrazec je mogoče izpolniti neposredno na spletu z uporabo elektronskega orodja Compendium Evropske pravosodne mreže, ki je na voljo na njenem spletišču, ali kot obrazec v Wordu, pri čemer je mogoče dokument prenesti iz razdelka Judicial Library (Pravosodna knjižnica) na spletišču Evropske pravosodne mreže (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Uporaba elektronskega orodja je tako preprosta kot izpolnjevanje obrazca v Wordu, ima pa več sodobnih, uporabnih in uporabniku prijaznih funkcij, na primer:

(a) možnost neposrednega uvoza podatkov o pristojnem pravosodnem izvršitvenem organu iz orodja Judicial Atlas (Pravosodni atlas) Evropske pravosodne mreže;

(b) pridobitev obrazca v jezikih, ki so sprejemljivi za izvršitveno državo članico;

(c) shranjevanje in pošiljanje po elektronski pošti.

DEL I: IZDAJA EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

2. ZAHTEVE ZA IZDAJO EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

2.1 Področje uporabe evropskega naloga za prijetje

Pravosodni organ lahko izda evropski nalog za prijetje za dva namena (člen 1(1)):

(a) izvesti kazenski pregon ali

(b) izvršiti zaporno kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti.

Prvi se nanaša na kazenske postopke, kadar je za zahtevano osebo mogoč pregon. Drugi pa se nanaša na izvršljive zaporne kazni ali ukrepe za kazniva dejanja, ki vključujejo odvzem prostosti, kot jih izreče sodišče. Izdaja evropskega naloga za prijetje ni mogoča za vsa kazniva dejanja, temveč je omejena na dovolj huda kazniva dejanja, kot je podrobneje pojasnjeno v nadaljevanju.

V pravnih sistemih nekaterih držav članic se evropski nalog za prijetje za izvršitev zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, lahko izda tudi, če odločba o kazni še ni pravnomočna in je glede nje še mogoča sodna presoja. V pravnih sistemih drugih držav članic pa je to vrsto evropskega naloga za prijetje mogoče izdati le, ko je odločba o zaporni kazni ali ukrepu, ki vključuje odvzem prostosti, pravnomočna. Priporoča se, da izvršitveni pravosodni organ zaradi izvršitve evropskega naloga za prijetje prizna kvalifikacijo odreditvenega organa, tudi če se v zvezi s tem ne sklada z njegovim pravnim sistemom.

V tem smislu je treba poudariti, da se odreditvenim pravosodnim organom priporoča, naj premislijo, ali je v posameznem primeru izdaja evropskega naloga za prijetje sorazmerna (glej oddelek 2.4) in ali bi bilo mogoče uporabiti katere koli manj prisilne ukrepe Unije za dosego ustreznega rezultata (glej oddelek 2.5).

2.1.1 Izvedba kazenskega pregona

Evropski nalog za prijetje se lahko izda zaradi izvedbe kazenskega pregona v zvezi z dejanji, za katera je po notranjem pravu najvišja zagrožena zaporna kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, najmanj 12 mesecev (člen 2(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

To se nanaša na najvišjo zagroženo kazen za kaznivo dejanje, kot je določena v nacionalnem pravu odreditvene države članice. V tem smislu najvišja zagrožena kazen po pravu izvršitvene države članice ni relevantna.

Sklep Sodišča v zadevi C-463/15 PPU, Openbaar Ministerie v A (14).

„Člena 2(4) in 4, točka 1, Okvirnega sklepa Sveta 2002/584 […] je treba razlagati tako, da nasprotujeta temu, da je predaja na podlagi evropskega naloga za prijetje v izvršitveni državi članici pogojena ne le s tem, da je ravnanje, za katero je bil izdan ta nalog za prijetje, v pravu te države članice opredeljeno kot kaznivo dejanje, temveč tudi s tem, da je zanj v skladu z istim pravom najvišja zagrožena zaporna kazen najmanj dvanajst mesecev.“

Izvedba kazenskega pregona zajema tudi predhodni postopek kazenskega postopka. Namen evropskega naloga za prijetje ni premestitev oseb le zaradi zaslišanja kot osumljencev. Za tak namen bi lahko premislili o uporabi drugih ukrepov, na primer evropskega preiskovalnega naloga (EPN). V oddelku 2.5 so na kratko predstavljeni drugi ukrepi pravosodnega sodelovanja.

2.1.2 Izvršitev kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti

Evropski nalog za prijetje se lahko izda za namene izvršitve kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, ki traja najmanj štiri mesece (člen 2(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Kadar je preostal le še kratek čas prestajanja kazni, se pristojnim pravosodnim organom priporoča, naj premislijo, ali je izdaja evropskega naloga za prijetje sorazmeren ukrep (glej oddelka 2.4 in 2.5).

Notranja pravila o predčasnem ali pogojnem odpustu, pogojni obsodbi ali druga podobna pravila, katerih posledica je dejansko krajši odvzem prostosti in ki se morda uporabljajo po predaji odreditveni državi članici, niso relevantna pri opredelitvi najkrajšega obdobja štirih mesecev.

Med dolžino dejanske in morebitne kazni ni povezave. To pomeni, da če je bila oseba že obsojena na skupno zaporno kazen zaradi več kaznivih dejanj štiri mesece ali več, se evropski nalog za prijetje lahko izda ne glede na najvišjo zagroženo kazen za vsako posamezno kaznivo dejanje.

Kadar je znano, da oseba prebiva v drugi državi članici, se pristojnim organom odreditvene države članice priporoča, naj namesto izdaje evropskega naloga za prijetje premislijo o možnosti prenosa izvršljive kazni v državo članico prebivališča zadevne osebe, ob upoštevanju družbenih vezi te osebe, možnosti, ki jih ima za boljšo rehabilitacijo v navedeni državi članici, in drugih zahtev v skladu z Okvirnim sklepom Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji (15) (glej oddelek 2.5.2).

2.1.3 Zahteva po izvršljivi sodni odločbi

Odreditveni pravosodni organi morajo vedno zagotoviti, da obstaja izvršljiva nacionalna sodna odločba, preden izdajo evropski nalog za prijetje. Narava te odločbe je odvisna od namena evropskega naloga za prijetje. Kadar se evropski nalog za prijetje izda zaradi pregona, morajo pristojni pravosodni organi odreditvene države predhodno izdati nacionalni nalog za prijetje ali katero koli drugo izvršljivo sodno odločbo z enakim učinkom (člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). V sodbi v zadevi C-241/15, Bob-Dogi (16) je Sodišče potrdilo, da je ta nacionalni nalog za prijetje (ali druga sodna odločba) ločen od evropskega naloga za prijetje. Kadar se evropski nalog za prijetje izda za namene izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, mora biti v ta namen izdana izvršljiva nacionalna sodba.

Kot je Sodišče pojasnilo v navedeni zadevi, sistem evropskega naloga za prijetje vključuje varstvo procesnih in temeljnih pravic na dveh ravneh, ki mora biti zagotovljeno zahtevani osebi – sodno varstvo na prvi ravni, na kateri je sprejeta nacionalna sodna odločba, kot je nacionalni nalog za prijetje, in varstvo, ki je zagotovljeno na drugi ravni, na kateri se izda evropski nalog za prijetje. Takega varstva na dveh ravneh ne bi bilo, če nacionalni pravosodni organ pred izdajo evropskega naloga za prijetje ne bi izdal nacionalne sodne odločbe, na kateri bi temeljil evropski nalog za prijetje.

Sodba Sodišča v zadevi C-241/15, Bob-Dogi

„Člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa 2002/584 […] je treba razlagati tako, da mora izvršitveni pravosodni organ, če v evropskem nalogu za prijetje, ki temelji na obstoju ‚naloga za prijetje‘ v smislu te določbe, ni naveden obstoj nacionalnega naloga za prijetje, zavrniti njegovo izvršitev, če ta organ glede na informacije, poslane v skladu s členom 15(2) Okvirnega sklepa 2002/584, kakor je bil spremenjen, in glede na vse druge informacije, ki jih ima na voljo, ugotovi, da evropski nalog za prijetje ni veljaven, ker je bil izdan, ne da bi bil dejansko izdan nacionalni nalog za prijetje, ločen od evropskega naloga za prijetje.“

Sodišče je pojem „sodne odločbe“ (ki je ločen od pojma evropskega naloga za prijetje) dodatno pojasnilo v zadevi C-453/16 PPU, Özçelik (17), v kateri je ugotovilo, da pojem „sodna odločba“ zajema tudi nacionalni nalog za prijetje, ki ga izda policija in potrdi državno tožilstvo in na katerem temelji evropski nalog za prijetje.

Sodba Sodišča v zadevi C-453/16 PPU, Özçelik

„Člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ […] je treba razlagati tako, da odločba, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero državno tožilstvo potrdi nacionalni nalog za prijetje, ki ga je za namene kazenskega pregona predhodno izdala policija, pomeni ‚sodno odločbo‘ v smislu tega člena.“

Obstoj nacionalne sodne odločbe ali naloga za prijetje mora biti naveden na obrazcu evropskega naloga za prijetje ob izdaji evropskega naloga za prijetje (glej člen 8(1)(c) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje in oddelek 3.2 tega priročnika). Odločbe ali naloga ni treba priložiti evropskemu nalogu za prijetje.

2.2 Seznam 32 kaznivih dejanj, ki so razlog za predajo brez preverjanja dvojne kaznivosti

Pred izdajo evropskega naloga za prijetje bi moral pristojni pravosodni organ opredeliti, ali eno oziroma več kaznivih dejanj spada v eno od 32 kategorij, za katere se preverjanje dvojne kaznivosti ne uporablja. Seznam je v členu 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje in na obrazcu evropskega naloga za prijetje, kjer je treba odkljukati kazniva dejanja, ki spadajo na seznam.

Odločilno je pravo odreditvene države članice. To je Sodišče potrdilo v zadevi C-303/05, Advocaten voor de Wereld (18), v kateri je menilo, da člen 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje ni v neskladju z načelom zakonitosti v kazenskem pravu in ne krši načela enakosti in prepovedi diskriminacije.

Izvršitveni pravosodni organ lahko dvojno kaznivost preverja le glede kaznivih dejanj, ki niso navedena med 32 kaznivimi dejanji na seznamu (glej oddelek 5.2).

2.3 Stranska kazniva dejanja

Evropska konvencija o izročitvi iz leta 1957 vsebuje določbo o stranskih kaznivih dejanjih:

„Člen 2 – Kazniva dejanja, za katera je predpisana izročitev 1. Izročitev se odobri za dejanja, ki se v skladu z zakoni pogodbenice prosilke in zaprošene pogodbenice kaznujejo z odvzemom prostosti ali v skladu s pripornim nalogom za najdaljše obdobje vsaj enega leta ali s strožjo kaznijo. Če je prišlo do obsodbe in zaporne kazni ali izdaje naloga za pripor na ozemlju pogodbenice prosilke, je morala biti kazen izrečena za vsaj štiri mesece. 2. Če prošnja za izročitev vključuje več ločenih kaznivih dejanj, katerih vsako se kaznuje po zakonih pogodbenice prosilke in zaprošene pogodbenice z odvzemom prostosti ali s pripornim nalogom, od katerih nekateri ne izpolnjujejo pogoja glede višine kazni, ki se lahko izreče, ima zaprošena pogodbenica tudi pravico, da odobri izročitev za taka kazniva dejanja.“

V okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje ni podobne določbe. Okvirni sklep ne ureja predaje za kazniva dejanja, za katera je zagrožena nižja kazen od praga, določenega v členu 2(1), če so taka dejanja stranska glede na glavno kaznivo dejanje, ki prag dosega. Nekatere države članice so se odločile, da bodo v praksi tako predajo dovoljevale, druge pa ne.

V Prilogi VIII je seznam držav članic, katerih pravni sistemi omogočajo možnost predaje za stranska kazniva dejanja.

Odreditveni pravosodni organ lahko taka stranska kazniva dejanja vključi v obrazec evropskega naloga za prijetje, da bi pridobil soglasje izvršitvene države članice za pregon teh kaznivih dejanj. Vedno pa mora biti evropski nalog za prijetje izdan za vsaj eno kaznivo dejanje, ki dosega prag iz člena 2(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Če izvršitvena država članica predaje za stranska kazniva dejanja ne dovoli, lahko pravilo specialnosti (člen 27 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje) odreditveni državi članici onemogoči pregon teh kaznivih dejanj (glej oddelek 2.6 tega priročnika).

2.4 Sorazmernost

Evropski nalog za prijetje bi moral biti vedno sorazmeren s ciljem izdaje naloga. Tudi kadar okoliščine primera spadajo na področje uporabe člena 2(1) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, se odreditvenim pravosodnim organom priporoča, da v vsakem posameznem primeru premislijo, ali je izdaja evropskega naloga za prijetje upravičena.

Zaradi resnih posledic, ki jih ima izvršitev evropskega naloga za prijetje na svobodo in omejitev svobode gibanja zahtevane osebe, bi morali odreditveni pravosodni organi pri ugotavljanju upravičenosti izdaje naloga preučiti številne dejavnike.

Upoštevati bi bilo treba zlasti naslednje dejavnike:

(a) težo kaznivega dejanja (na primer škodo ali nevarnost, ki je bila z njim povzročena);

(b) kazen, ki bo verjetno izrečena osebi, če bo ta spoznana za krivo očitanega kaznivega dejanja (na primer, ali bo to zaporna kazen);

(c) verjetnost pripora osebe v odreditveni državi članici po predaji; in

(d) interese žrtev kaznivega dejanja.

Odreditveni pravosodni organi bi morali poleg tega premisliti tudi, ali bi bilo mogoče namesto izdaje evropskega naloga za prijetje uporabiti druge ukrepe pravosodnega sodelovanja. Med pravnimi instrumenti Unije o pravosodnem sodelovanju v kazenskih zadevah so tudi drugi ukrepi, ki so v mnogih okoliščinah učinkoviti, vendar manj prisilni (glej oddelek 2.5).

Na splošno lahko preverjanje sorazmernosti pred izdajo evropskega naloga za prijetje okrepi medsebojno zaupanje med pristojnimi organi držav članic, s čimer pomembno prispeva k učinkovitem delovanju evropskega naloga za prijetje v vsej Uniji.

2.5 Drugi ukrepi, ki so na voljo v okviru pravnih instrumentov Unije s področja pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah

Odreditvenim pravosodnim organom se priporoča, da pred sprejetjem odločitve o izdaji evropskega naloga za prijetje ustrezno premislijo o drugih možnih ukrepih.

Evropski nalog za prijetje dopolnjuje več ukrepov v okviru pravnih instrumentov Unije s področja pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, ki temeljijo na načelu vzajemnega priznavanja. V nekaterih primerih so ti ukrepi lahko primernejši od evropskega naloga za prijetje. Taki ukrepi so zlasti:

(a) evropski preiskovalni nalog,

(b) premestitev zapornikov,

(c) prenos izvršitve pogojnih odločb in alternativnih sankcij,

(d) evropski nalog za nadzor in

(e) izvršitev denarnih sankcij.

Področje uporabe teh ukrepov je na kratko pojasnjeno v oddelkih od 2.5.1 do 2.5.5. Pristojni organi lahko poleg tega upoštevajo tudi možnost uporabe drugih mednarodnih ukrepov, kot so tisti na podlagi Konvencije Sveta Evrope o odstopu postopkov v kazenskih zadevah z dne 15. maja 1972 (ETS št. 073), kot je na kratko pojasnjeno v oddelku 2.5.6.

Več informacij o praktični uporabi pravnih instrumentov EU na področju pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah je na voljo na spletišču Evropske pravosodne mreže: www.ejn-crimjust.europa.eu.

Razdelek Judicial Library (Pravosodna knjižnica) na navedenem spletišču vsebuje izčrpne in praktične informacije o vsakem pravnem instrumentu, vključno z besedili, kot so bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije, akti o spremembah, statusom izvajanja, obrazci v Wordu, obvestili, izjavami, poročili, priročniki in drugimi praktičnimi informacijami. Za lažji dostop do pravnih instrumentov Unije na področju pravosodnega sodelovanja in do njihovega statusa izvajanja v državah članicah je na domači strani spletišča Evropske pravosodne mreže na voljo več ločenih vstopnih točk (bližnjic).

V predhodnem postopku kazenskega postopka je mogoče uporabiti predvsem naslednje ukrepe:

(a) izdaja evropskega preiskovalnega naloga (EPN) za zaslišanje osumljenca po videopovezavi v drugi državi članici;

(b) izdaja evropskega preiskovalnega naloga (EPN) za zaslišanje osumljenca v drugi državi članici, zaslišanje pa opravijo pristojni organi navedene države članice;

(c) izdaja evropskega naloga za nadzor za izvršitev nadzornega ukrepa brez odvzema prostosti osumljenca, ukrep pa izvrši država članica prebivališča osumljenca v predhodnem postopku;

(d) razpis ukrepa v SIS, da se ugotovi kraj prebivanja ali stalno prebivališče osumljenca (člen 34 sklepa SIS II). Ti razpisi ukrepov se razlikujejo od razpisov ukrepov za prijetje, ki so opisani v nadaljevanju v točki 3.3.1 tega priročnika. Takoj ko je odreditveni pravosodni organ obveščen o kraju prebivanja ali stalnem prebivališču, mora izvesti potrebne nadaljnje ukrepe (kot je poziv osumljencu, da se zglasi pri ustreznem organu, ki je pristojen za kazenski postopek) in izbrisati razpis ukrepa iz SIS v skladu s točko 6.5 Priročnika SIRENE;

(e) poziv osumljencu, ki je v izvršitveni državi članici, da se zglasi pri organu, ki je pristojen za kazenski postopek v odreditveni državi članici; in

(f) povabilo k prostovoljni udeležbi v kazenskem postopku.

Po kazenskem postopku, ko je bila kazen že izrečena, pa je mogoče uporabiti predvsem naslednja ukrepa:

(a) prenos zaporne kazni v državo članico prebivališča obsojenca, da se izvrši v navedeni državi članici;

(b) prenos alternativne sankcije (na primer delo v splošno korist) ali pogojne odločbe v državo članico prebivališča obsojenca, da se izvrši v navedeni državi članici.

2.5.1 Evropski preiskovalni nalog (EPN)

Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2014/41/EU z dne 3. aprila 2014 o evropskem preiskovalnem nalogu v kazenskih zadevah (19)

Evropski preiskovalni nalog se lahko uporabi za pridobitev dokazov od druge države članice. Zajema vse preiskovalne ukrepe, razen vzpostavitve skupnih preiskovalnih skupin. Cilj je državam članicam omogočiti, da lahko drugo državo članico zaprosijo za izvedbo preiskovalnih ukrepov na podlagi vzajemnega priznavanja. Evropski preiskovalni nalogi glede preiskovalnih ukrepov, ki ne obstajajo ali niso na voljo v državi izvršiteljici, se lahko vseeno izvršijo z uporabo alternativnih preiskovalnih ukrepov.

Evropski preiskovalni nalog nadomešča Konvencijo o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije iz leta 2000 (20) in prejšnji nabor pravnih določb na tem področju. Cilj združitve sedanjih ukrepov v enem novem instrumentu je pospešiti pravosodno sodelovanje na področju preiskav in ga narediti učinkovitejšega. Evropski preiskovalni nalog je mogoče uporabiti v kazenskih postopkih in v postopkih, ki jih izvajajo upravni organi s sodno potrditvijo, kadar ima zadeva kazensko razsežnost. Države članice morajo sprejeti odločitev priznanju ali izvršitvi evropskega preiskovalnega naloga v 30 dneh, preiskovalne ukrepe pa izvesti v 90 dneh po sprejetju take odločitve.

V nekaterih primerih je evropski preiskovalni nalog mogoče izdati za zaslišanje osumljenca po videopovezavi, da se sprejme odločitev, ali se izda evropski nalog za prijetje zaradi njegovega pregona.

Primer 1: Pierre se je nedavno preselil iz države članice A v državo članico B. Obstajajo dokazi, ki kažejo na to, da je bil udeležen pri hudem kaznivem dejanju v državi članici A. Organi države članice A pa ga morajo najprej zaslišati, preden se lahko odločijo, ali bodo začeli pregon zoper njega. Pravosodni organ države članice A lahko izda evropski preiskovalni nalog za zaslišanje Pierra po videopovezavi v državi članici B.

Primer 2: Na podlagi dejanskega stanja primera 1 bi lahko pravosodni organ države članice A izdal evropski preiskovalni nalog, v katerem bi pristojne organe države članice B zaprosil za zaslišanje Pierra in predložitev pisnega prepisa zaslišanja.

2.5.2 Premestitev zapornikov

Okvirni sklep Sveta 2008/909/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb v kazenskih zadevah, s katerimi so izrečene zaporne kazni ali ukrepi, ki vključujejo odvzem prostosti, za namen njihovega izvrševanja v Evropski uniji

Okvirni sklep 2008/909/PNZ zagotavlja sistem vrnitve obsojenih zapornikov v državo članico njihovega državljanstva, običajnega prebivališča ali drugo državo članico, s katero so tesno povezani. Okvirni sklep 2008/909/PNZ se uporablja tudi, kadar je obsojena oseba že v navedeni državi članici. Soglasje obsojene osebe za premestitev ni več temeljni pogoj v vseh primerih. Glede držav članic Unije je ta okvirni sklep nadomestil Konvencijo Sveta Evrope o transferju obsojenih oseb z dne 21. marca 1983 (ETS št. 112) in njen Dodatni protokol z dne 18. decembra 1997 (ETS št. 167).

V nekaterih primerih se lahko namesto izdaje evropskega naloga za prijetje za predajo osebe na prestajanje kazni v državo članico, kjer je bila kazen izrečena, uporabi Okvirni sklep 2008/909/PNZ, da se kazen izvrši na kraju, kjer obsojenec prebiva in ima morda več možnosti za rehabilitacijo.

Členi 25 Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ vsebuje tudi posebno določbo glede izvrševanja zapornih kazni v državi članici izvršiteljici v primerih iz členov 4(6) in 5(3) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (glej oddelka 5.4.2 in 5.8.2 tega priročnika). Kadar se uporabita člena 4(6) oziroma 5(3) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, je treba uporabiti tudi Okvirni sklep 2008/909/PNZ glede prenosa kazni v državo članico, kjer se izvrši.

Primer 1:

Jerzy je državljan države članice B, kjer ima tudi običajno prebivališče. Med obiskom v državi članici A stori kaznivo dejanje. V državi članici A je obsojen na dve leti zapora.

Organi države članice A lahko brez Jerzyjevega soglasja prenesejo izvršitev kazni v državo članico B, če se s tem izboljšajo njegove možnosti za rehabilitacijo in če so izpolnjeni drugi pogoji iz Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ.

Primer 2:

Gustav je državljan države članice B, živi pa v državi članici A, kjer ima stalno zaposlitev in kjer živi tudi njegova družina. V državi članici B je obsojen za davčno kaznivo dejanje in izrečena mu je zaporna kazen. Namesto izdaje evropskega naloga za prijetje za izvršitev kazni lahko organi v državi članici B prenesejo izvršitev zaporne kazni v državo članico A.

2.5.3 Evropski nalog za nadzor

Okvirni sklep Sveta 2009/829/PNZ z dne 23. oktobra 2009 o uporabi načela vzajemnega priznavanja odločb o nadzornih ukrepih med državami članicami Evropske unije kot alternativi začasnemu priporu (21)

Okvirni sklep Sveta 2009/829/PNZ omogoča prenos nadzornih ukrepov brez odvzema prostosti od države članice, kjer je oseba, ki nima prebivališča v taki državi, osumljena storitve kaznivega dejanja, v državo članico, kjer ima zadevna oseba prebivališče. To osumljeni osebi omogoča, da se nadzorni ukrep nad njo izvaja v njenem običajnem okolju do sojenja v drugi državi članici. Evropski nalog za nadzor (ENN) je mogoče uporabiti glede vseh nadzornih ukrepov brez odvzema prostosti v predhodnem postopku, na primer prepoved potovanja in obveznost rednega javljanja.

Odločitev o izdaji naloga za prenos nadzora sprejme država članica, ki vodi postopek. Vrste nadzornih ukrepov, ki so zajeti, so določene v Okvirnem sklepu 2009/829/PNZ, nekatere pa tudi v poznejših izjavah posameznih držav članic (navedene na spletišču Evropske pravosodne mreže). Za prenos nadzornega ukrepa se zahteva soglasje osebe, nad katero se ukrep izvaja.

Primer: Sonja živi in dela v državi članici B. Trenutno je v državi članici A, kjer proti njej poteka preiskava zaradi goljufije. Pravosodni organ v državi članici A ve, kje Sonja prebiva v državi članici B, in meni, da je malo verjetno, da se sojenja ne bi udeležila. Pravosodni organ v državi članici A lahko namesto pripora pred sojenjem v državi članici A izda odločbo, na podlagi katere se mora Sonja redno javljati policiji v državi članici B. Da bi Sonji omogočil vrnitev in bivanje v državi članici B, dokler se sojenje ne začne v državi članici A, lahko pristojni organ s Sonjino privolitvijo izda evropski nalog za nadzor, s katerim prosi za priznanje in izvršitev obveznosti javljanja v državi članici B.

2.5.4 Prenos pogojnih odločb in alternativnih sankcij

Okvirni sklep Sveta 2008/947/PNZ z dne 27. novembra 2008 o uporabi načela vzajemnega priznavanja sodb in pogojnih odločb zaradi zagotavljanja nadzorstva nad spremljevalnimi ukrepi in alternativnimi sankcijami (22)

Okvirni sklep 2008/947/PNZ uvaja uporabo načela vzajemnega priznavanja alternativ odvzemu prostosti in ukrepov, ki lajšajo predčasni odpust. Nanaša se na obdobje po kazenskem postopku.

Določa, da se pogojna odločba ali druga alternativna sankcija lahko izvrši v državi članici, ki ni tista, v kateri je bila oseba obsojena, če zadevna oseba v to privoli.

Primer: Anna je državljanka države članice A in je na počitnicah v državi članici B. V državi članici B je obsojena za kaznivo dejanje in namesto zaporne kazni ji je izrečeno opravljanje dela v splošno korist. Lahko se vrne v državo članico A, kjer morajo organi države članice A priznati odločbo o delu v splošno korist in nadzorovati Annino opravljanje tega dela.

2.5.5 Denarne kazni

Okvirni sklep Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni (23)

Z Okvirnim sklepom 2005/214/PNZ se načelo vzajemnega priznavanja uporablja glede denarnih kazni, ki jih izrečejo pravosodni ali upravni organi. Cilj je olajšati izvršitev takih kazni v državi članici, ki ni tista, v kateri je bila kazen izrečena. Pravosodnim ali upravnim organom omogoča prenos denarne kazni neposredno organu v drugi državi članici ter priznanje in izvršitev take kazni brez kakršnih koli dodatnih formalnosti.

Na področje uporabe Okvirnega sklepa 2005/214/JHA spadajo vsa kazniva dejanja (člen 1(a)(i) in (ii)) ter „kršitve pravnih predpisov“, če je mogoča pritožba na „sodišče, ki je pristojno za kazenske zadeve“ (Sodišče je ta pojem omenjalo zlasti v sodbi v zadevi C-60/12, Baláž (24), točki 39 in 40).

Postopek se uporablja v čezmejnih primerih, kadar je denarna kazen izrečena v eni državi članici, njena izvršitev pa se pričakuje v drugi državi članici, kjer storilec prebiva ali ima premoženje ali dohodke.

V sistemih nekaterih držav članic se lahko neplačana denarna kazen pretvori v zaporno kazen. V takem primeru se lahko izda evropski nalog za prijetje za izvršitev zaporne kazni. Kadar je mogoče, se priporoča, da se Okvirni sklep 2005/214/PNZ uporabi kot ena od metod za izvršitev plačila, preden se denarna kazen pretvori v zaporno, da se tako prepreči potreba po izdaji evropskega naloga za prijetje.

2.5.6 Odstop kazenskega postopka

V ustreznih primerih bi bilo treba premisliti o odstopu kazenskega postopka v državo članico, kjer osumljenec prebiva. Pravna podlaga odstopa je Konvencija iz leta 1972 o odstopu postopkov v kazenskih zadevah. V državah članicah, ki te konvencije niso ratificirale, lahko odstop temelji na navadni pristojnosti države članice prejemnice, da začne kazensko preiskavo. V takem primeru zaprosilo običajno temelji na členu 21 Konvencije Sveta Evrope o medsebojni pravni pomoči v kazenskih zadevah z dne 20. aprila 1959 (ETS št. 030).

2.6 Pravilo specialnosti – možnost kazenskega pregona zaradi drugih kaznivih dejanj

Na splošno se predane osebe ne sme kazensko preganjati, kaznovati ali ji kako drugače odvzeti prostost za dejanje, ki je bilo storjeno pred predajo in se razlikuje od dejanja, zaradi katerega je bila oseba predana. To je pravilo specialnosti, določeno v členu 27 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Pravilo specialnosti ima več izjem. Na podlagi okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje ima država članica možnost dati uradno izjavo, da se v svojih odnosih z drugimi državami članicami, ki so dale enako izjavo, odpoveduje pravilu specialnosti, razen če v posameznem primeru izvršitveni pravosodni organ v svoji odločbi o predaji navede drugače (glej člen 27(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Po podatkih, ki jih ima Komisija na voljo, so tako izjavo dale le Estonija, Avstrija in Romunija.

Poleg tega so v členu 27(3) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje navedeni drugi primeri, ko pravilo specialnosti ne velja:

„(a) kadar oseba, ki ima možnost zapustiti ozemlje države članice, ki ji je bila predana, tega ne stori v 45 dneh po svoji dokončni izpustitvi ali se na to ozemlje po odhodu znova vrne;

(b) storjeno dejanje ni kaznivo s kaznijo zapora ali ukrepom, vezanim na odvzem prostosti;

(c) kazenski postopek ne daje podlage za uporabo ukrepov, vezanih na odvzem prostosti;

(d) kadar bi bila oseba kaznovana s kaznijo ali ukrepom, ki ni vezan z odvzemom prostosti, zlasti z denarno kaznijo ali kakim nadomestnim ukrepom, četudi bi lahko ta kazen ali ukrep povzročila omejevanje osebne prostosti;

(e) kadar se oseba, če je to primerno, hkrati s soglasjem o svoji predaji odpove pravilu specialnosti v skladu s členom 13;

(f) kadar se oseba po predaji izrecno odpove upravičenosti do pravila specialnosti v zvezi s posameznimi dejanji, ki so bila storjena pred predajo. Odpovedna izjava se poda pred pristojnimi pravosodnimi organi odreditvene države članice in se zapiše v skladu z domačo zakonodajo te države. Odpoved se poda na način, ki kaže, da jo je oseba izrekla prostovoljno in zavedajoč se vseh posledic. V ta namen ima oseba pravico do pravnega zastopnika.“

V drugih primerih je treba izvorno izvršitveno državo članico zaprositi za soglasje za pregon ali izvršitev v zvezi z drugimi kaznivimi dejanji (člen 27(3)(g) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Soglasje je treba dati, kadar se tudi za dejanje, za katero se prosi soglasje, uporabljajo določbe o predaji iz okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, razen če obstajajo razlogi za obvezno ali neobvezno neizvršitev.

Kjer je primerno, lahko izvršitveni pravosodni organ svoje soglasje veže na enega od pogojev glede dosmrtne zaporne kazni ali vrnitve državljanov in prebivalcev, kot je določeno v členu 5 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (glej oddelek 5.8 tega priročnika). V teh primerih mora odreditvena država članica dati ustrezna jamstva (člen 27(4) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Postopek odpovedi pravilu specialnosti s soglasjem izvršitvenega pravosodnega organa

Prošnja za soglasje mora biti dana po enakem postopku in mora vsebovati enake informacije kot običajni evropski nalog za prijetje. Pristojni pravosodni organ pošlje prošnjo za soglasje neposredno izvršitvenemu pravosodnemu organu, ki je osebo predal. Informacije, zajete v prošnji, kot je določeno v členu 8(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, morajo biti prevedene na podlagi enakih pravil kot evropski nalog za prijetje. Izvršitveni pravosodni organ mora odločitev sprejeti najpozneje v 30 dneh po prejemu prošnje (člen 27(4) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Sodišče je v sodbi v zadevi C-388/08 PPU, Leymann in Pustovarov (25), odločalo o tem, kako ugotoviti, ali je zadevno dejanje „dejanje, ki se razlikuje“ od dejanja, zaradi katerega je bila oseba predana, v smislu člena 27(2) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, zaradi česar je treba postopek izvesti s soglasjem iz člena 27(3)(g) in člena 27(4) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Sodišče je razsodilo:

„preizkusiti [je treba], ali so elementi kaznivega dejanja glede na njegov zakonski opis v odreditveni državi članici tisti, zaradi katerih je bila oseba predana, in ali so podatki iz evropskega naloga za prijetje dovolj skladni s tistimi, ki so navedeni v naknadnem procesnem dokumentu. Spremembe okoliščin časa in kraja so dopustne, če izhajajo iz podatkov, zbranih med postopkom v odreditveni državi članici, v zvezi z ravnanji, opisanimi v nalogu za prijetje, če se zaradi njih ne spremeni vrsta kaznivega dejanja ter če nimajo za posledico nobenega razloga za obvezno neizvršitev na podlagi členov 3 in 4 okvirnega sklepa.“

3. POSTOPEK IZDAJE EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

3.1 Drugi kazenski postopki, ki še potekajo, in evropski nalogi za prijetje glede iste osebe

3.1.1 V odreditveni državi članici

Pristojnemu pravosodnemu organu se priporoča, da pred izdajo evropskega naloga za prijetje preveri, ali so se v odreditveni državi članici začeli drugi kazenski postopki ali so bili izdani drugi evropski nalogi za prijetje glede zahtevane osebe.

Če zoper zahtevano osebo v odreditveni državi članici potekajo drugi kazenski postopki ali če so ji bile izrečene izvršljive zaporne kazni, se pred izdajo evropskega naloga za prijetje priporoča posvetovanje in, kadar je mogoče, usklajevanje z drugimi nacionalnimi organi. Pomembno je zagotoviti, da evropski nalog za prijetje zajema vsa kazniva dejanja, za katera bo zahtevana oseba obravnavana ali za katera je bila obsojena v odreditveni državi članici. To se priporoča zlasti zaradi pravila specialnosti, ki lahko prepreči pregon ali obsodbo za kazniva dejanja, ki se razlikujejo od tistih, za katera je izvršitvena država članica osebo predala (glej oddelek 2.6). Čeprav je mogoče zahtevano osebo ali izvršitveno državo članico prositi za soglasje za pregon ali izvršitev kazni za ta kazniva dejanja tudi po predaji (glej člen 27(3)(f) in (g) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje), se je v praksi izkazalo, da je pridobitev takega soglasja zamudna ali težavna.

Če je mogoče, bi morala biti vsa kazniva dejanja zajeta v enem evropskem nalogu za prijetje, saj to omogoča hitrejše in učinkovitejše postopke v izvršitveni državi članici. Če je bil za isto osebo že izdan predhodni evropski nalog za prijetje, se ta lahko, kadar je le mogoče, nadomesti z novim evropskim nalogom za prijetje, ki zajema kazniva dejanja iz predhodnega evropskega naloga za prijetje in nova kazniva dejanja. Če je za osebo že razpisan ukrep za prijetje, bi ga bilo treba posodobiti, da zajema tudi nov evropski nalog za prijetje. Na razpis ukrepa za prijetje je mogoče vnesti več kot en evropski nalog za prijetje (glej točko 3.1 Priročnika SIRENE).

3.1.2 V drugi državi članici

Če je mogoče sklepati, da v drugi državi članici ali drugih državah članicah zoper zahtevano osebo potekajo drugi kazenski postopki ali so izrečene izvršljive zaporne kazni, se pred izdajo evropskega naloga za prijetje priporoča vzpostavitev stika z organi druge države članice ali drugih držav članic. V teh primerih bi organi različnih držav članic lahko proučili možnost uskladitve, katera država članica naj izda (prvi) evropski nalog za prijetje, in možnost odstopa kazenskega postopka v eno ali vsaj manj držav članic.

Pristojni organi bi morali v SIS preveriti, ali je druga država članica za isto osebo že razpisala ukrep za prijetje. Več držav članic lahko vnese razpis ukrepa za prijetje iste osebe. V primeru prijetja urad SIRENE izvršitvene države članice hkrati obvesti vsako zadevno državo članico (glej točko 3.2 Priročnika SIRENE).

Pristojni organi se lahko obrnejo tudi na Eurojust ali kontaktne točke Evropske pravosodne mreže ali oboje, ali pa neposredno na pristojni organ druge države članice (26).

Poudariti je treba, da kadar izvršitvena država članica prejme več evropskih nalogov za prijetje zahtevane osebe, se mora odločiti, kateri državi bo zahtevano osebo predala najprej (glej oddelek 5.10). Pred izdajo več evropskih nalogov za prijetje bi bilo torej učinkoviteje doseči dogovor med odreditvenimi pravosodnimi organi o tem, kateri državi članici naj bo zahtevana oseba najprej predana. Čeprav izvršitveni pravosodni organ ni vezan na dogovore glede sočasnih evropskih nalogov za prijetje, ki jih sklenejo odreditveni pravosodni organi, bi jih moral vsaj upoštevati.

Zato se priporoča tudi izpolnitev polja (f) na obrazcu evropskega naloga za prijetje (Druge okoliščine, pomembne za zadevo) glede teh dogovorov, da so izvršitveni pravosodni organi o njih takoj obveščeni.

3.2 Izpolnjevanje obrazca evropskega naloga za prijetje

Podrobne smernice o izpolnjevanju obrazca evropskega naloga za prijetje so navedene v Prilogi III.

3.2.1 Informacije, ki jih je treba vedno navesti

Izvršitveni pravosodni organ bi moral vedno imeti na voljo vsaj potrebne informacije, ki mu omogočajo sprejetje odločitve o predaji (glej člen 15(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Izvršitvenemu pravosodnemu organu mora biti zlasti omogočeno potrditi istovetnost osebe in oceniti, ali obstajajo razlogi za neizvršitev. Odreditveni pravosodni organ bi moral zato posebno pozornost nameniti opisu kaznivega dejanja (kaznivih dejanj) na obrazcu evropskega naloga za prijetje.

Natančne informacije, ki se predložijo, so odvisne od okoliščin vsakega primera. Pomembno pa se je zavedati, da izvršitveni pravosodni organ morda ne ve veliko ali ne ve ničesar o primeru, na podlagi katerega je izdan nalog za prijetje, ali o pravnem sistemu odreditvene države članice. Zelo pomembno je torej, da odreditveni pravosodni organi zagotovijo jasnost, pravilnost in izčrpnost informacij v evropskem nalogu za prijetje. Pravilno izpolnjenemu obrazcu evropskega naloga za prijetje ni treba priložiti nobenih dodatnih dokumentov.

Iz izkušenj izhaja, da so prošnje za dodatne informacije med odreditvenimi in izvršitvenimi pravosodni organi eden od glavnih vzrokov za zamude pri izvrševanju evropskih nalogov za prijetje. Pogosto je posledica tega prekoračitev rokov, določenih v okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje (glej oddelek 4.1 o rokih).

3.2.2 Koristne dodatne informacije odreditvenega pravosodnega organa

Razpisu ukrepa v SIS je treba priložiti fotografije in prstne odtise zahtevane osebe, kadar so na voljo. Poleg tega bi bilo treba vedno predložiti kontaktne podatke in številko prenosnega telefona dežurnega urada in odgovorne osebe, da se ju lahko nemudoma in kadar koli čez dan obvesti, ko je zahtevana oseba najdena.

Priporoča se, da odreditvena država članica evropskemu nalogu za prijetje priloži ustrezne informacije, kadar je verjetno, da bo izvršitvena država članica zahtevala jamstva odreditvene države članice na podlagi člena 5 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Odreditveni pravosodni organ lahko na primer že navede soglasje za vrnitev zahtevane osebe v izvršitveno državo članico pod določenimi pogoji (glej oddelek 5.8).

3.3 Pošiljanje evropskega naloga za prijetje

Postopek pošiljanja evropskega naloga za prijetje je odvisen od tega, ali odreditveni pravosodni organ ve, kje je zahtevana oseba (člen 9 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). V večini primerov lokacija osebe ni znana ali ni zagotovo znana, zato bi bilo treba evropski nalog za prijetje prek SIS poslati vsem državam članicam. Odreditveni pravosodni organ se lahko odloči za razpis ukrepa v SIS tudi, če je lokacija osebe znana (člen 9(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

3.3.1 Kadar lokacija zahtevane osebe ni znana

Kadar lokacija zahtevane osebe ni znana, bi bilo treba evropski nalog za prijetje poslati vsem državam članicam. V ta namen bi bilo treba v SIS razpisati ukrep za prijetje ali predajo v skladu s členom 26 Sklepa SIS II. Pomembno je poudariti, da mora odreditveni pravosodni organ izdati evropski nalog za prijetje, preden se razpis ukrepa lahko vnese v SIS.

Kadar je ustrezno, bi moral odreditveni pravosodni organ prek pristojnega policijskega organa nacionalnemu uradu SIRENE poslati kopijo izvirnega evropskega naloga za prijetje in vse relevantne informacije o osebi.

Urad SIRENE odreditvene države članice preveri, ali so podatki popolni (na primer, ali so na voljo fotografije in prstni odtisi, ki jih je mogoče priložiti), razpisu ukrepa priloži kopijo izvirnega evropskega naloga za prijetje in prevod, če je na voljo, in potrdi vnos razpisa ukrepa v SIS. Poleg tega urad SIRENE o vsebini evropskega naloga za prijetje vse druge urade SIRENE obvesti z izmenjavo dodatnih informacij (obrazec A). Obrazec A se izda v angleščini. Pomembno je, da se na obrazcu A (polje 311) navede, ali je iskanje osebe omejeno le na ozemlja nekaterih držav članic (geografsko iskanje).

Vsi drugi uradi SIRENE ob prejemu obrazca A preverijo, ali so podatki, navedeni v obrazcu A in evropskem nalogu za prijetje, popolni. V skladu s členom 25 sklepa SIS II lahko uradi SIRENE, pod sodnim nadzorom, preverijo tudi, ali je očitno, da bo izvršitev evropskega naloga za prijetje zavrnjena, in če je tako, dodajo razpisu ukrepa označbo, ki preprečuje prijetje. Med tem postopkom preverjanja bi moral razpis ukrepa ostati na voljo končnim uporabnikom. Če država članica ne izvrši evropskega naloga za prijetje in se odloči označiti razpis ukrepa, ta ostane viden končnim uporabnikom. Namen takega razpisa ukrepa ne bo prijetje zahtevane osebe, ampak sporočanje kraja, kjer se oseba nahaja (oddelek 3.6 Priročnika SIRENE).

Prejemni uradi SIRENE preverijo tudi nacionalne podatkovne zbirke, kot so policijski in zaporniški sistemi, da preverijo, ali jim je zahtevana oseba že znana oziroma ali ji je celo že odvzeta prostost zaradi drugega kaznivega dejanja. Kadar je oseba na podlagi takega preverjanja najdena, urad SIRENE pošlje informacije iz obrazca A pristojnemu organu, ki bo izvršil evropski nalog za prijetje.

Razpis ukrepa za prijetje je viden pristojnim organom vseh držav članic (običajno organom pregona in pravosodnim organom). Ko je oseba na podlagi razpisa ukrepa, vnesenega v SIS, najdena in prijeta v drugi državi članici, nacionalni urad SIRENE to sporoči odreditvenemu pravosodnemu organu.

Razpis ukrepa za prijetje, vnesen v SIS, ki vsebuje kopijo izvirnega evropskega naloga za prijetje, je in ima isti učinek kot evropski nalog za prijetje (sklep SIS II, člen 31(1)). Od začetka uporabe druge generacije SIS ni več treba pošiljati izvirnika evropskega naloga za prijetje v papirni obliki, saj je kopija izvirnika že neposredno priložena razpisu ukrepa. Ker se izvirnik evropskega naloga za prijetje izda v jeziku odreditvene države, obrazec A pa v angleščini, bo odreditveni pravosodni organ morda kljub temu moral izvršitveni državi članici poslati preveden evropski nalog za prijetje, ko je zahtevana oseba prijeta. Prav tako je mogoče razpisu ukrepa takoj priložiti tudi kopijo prevoda evropskega naloga za prijetje v enega ali več uradnih jezikov Unije.

Na spletišču Evropske pravosodne mreže (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) je seznam jezikov, ki so sprejemljivi za države članice (glej oddelek 3.4).

Odreditveni pravosodni organ bi moral zagotoviti, da se razpis ukrepa, vnesen v SIS, hrani le toliko časa, dokler je to potrebno za izpolnitev namena, zaradi katerega je bil vnesen (sklep SIS II, člen 44(1)). To pomeni, da je treba razpis ukrepa izbrisati, ko je evropski nalog za prijetje umaknjen (glej oddelek 10.4 tega priročnika) ali po izvedeni predaji (oddelek 3.11 Priročnika SIRENE).

3.3.2 Kadar je lokacija zahtevane osebe znana

Kadar je lokacija zahtevane osebe znana, lahko odreditveni pravosodni organ pošlje evropski nalog za prijetje neposredno pristojnemu organu izvršitvene države članice v izvršitev (člen 9(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Če odreditveni pravosodni organ ne ve, kateri je pristojni izvršitveni pravosodni organ, z ustreznimi poizvedbami, tudi prek kontaktnih točk Evropske pravosodne mreže, pridobi te informacije od izvršitvene države članice (člen 10(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Tudi orodje Pravosodni atlas (Judicial Atlas) na spletišču Evropske pravosodne mreže (http://www.ejn-crimjust.europa.eu) vsebuje informacije in kontaktne podatke o pristojnih organih vsake države članice.

Odreditveni pravosodni organ lahko evropski nalog za prijetje pošlje tudi svojemu nacionalnemu uradu SIRENE, ki ga prek SIS pošlje drugim državam članicam, da se zmanjša tveganje pobega zahtevane osebe (glej oddelek 3.3.1). Razpis ukrepa v SIS policijske organe v državah članicah opozori, da se zahteva prijetje navedene osebe. Vsem uradom SIRENE mora biti jasno navedeno, da je lokacija osebe znana, da se prepreči nepotrebno preverjanje, ali je oseba na ozemlju posamezne države znana oziroma ali se nahaja na ozemlju te države.

3.3.3 Pošiljanje evropskega naloga za prijetje v države članice, ki ne SIS

Sistema SIS trenutno ne uporabljata Irska in Ciper. Kadar je treba evropski nalog za prijetje poslati v navedeni državi članici, se lahko ta pošlje neposredno ali prek ustreznega nacionalnega urada Interpola. Pošiljanje prek Interpola je določeno v členu 10(3) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Opozoriti je treba, da v nekaterih državah članicah osebe ni mogoče prijeti na podlagi opozorila Interpola. Zato je v opozorilu pomembno jasno navesti, da je bil izdan evropski nalog za prijetje, saj ta vedno zajema obveznost prijetja zahtevane osebe.

3.4 Prevod evropskega naloga za prijetje

Treba je izpolniti obrazec evropskega naloga za prijetje ali ga prevesti v uradni jezik ali v enega od uradnih jezikov izvršitvene države članice. Evropski nalog za prijetje se lahko prevede tudi v enega od uradnih jezikov institucij Evropske unije, če je izvršitvena država članica dala izjavo, da je to zanjo sprejemljivo (člen 8(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Na spletišču Evropske pravosodne mreže (http://www.ejn-crimjust.europa.eu – orodje Fiches belges) je seznam jezikov, ki so sprejemljivi za države članice.

Kadar se evropski nalog za prijetje pošlje prek SIS, lahko odreditvena država članica razpisu ukrepa priloži tudi kopijo prevoda evropskega naloga za prijetje v enega ali več drugih uradnih jezikov institucij Unije, kot je določeno v členu 27(2) sklepa SIS II. Ti prevodi in obrazec A bi morali zadostovati za izvedbo preverjanj iz točke 3.3.1. tega priročnika. Opozoriti je treba, da to ne vpliva na obveznost, da se evropski nalog za prijetje prevede v jezik, ki je sprejemljiv za izvršitveno državo članico.

Če se lahko predvidi kraj prijetja zahtevane osebe, je morda bolje, da se evropski nalog za prijetje že vnaprej prevede v jezik navedene države članice. Tako je lažje upoštevati kratke roke za izvršitev evropskega naloga za prijetje.

Kadar se evropski nalog za prijetje pošlje neposredno izvršitvenemu pravosodnemu organu, mu mora biti priložen prevod. Ker je treba evropski nalog za prijetje obravnavati in izvršiti kot nujno zadevo (člen 17(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje), bi morala odreditvena država članica prevod poslati takoj, ko je to mogoče, v vsakem primeru pa do izteka roka, ki ga določi država članica za prejem prevedenega evropskega naloga za prijetje (glej oddelek 4.3 tega priročnika).

Za prevod je treba uporabiti standardni obrazec evropskega naloga za prijetje, ki je na voljo v vseh 24 uradnih jezikih Unije. Vse jezikovne različice obrazca so na voljo na spletišču Evropske pravosodne mreže (razdelka Judicial Library (Pravosodna knjižnica) in Compendium, v formatu pdf in v Wordu).

3.5 Po prijetju zahtevane osebe: sodelovanje in komunikacija s pristojnimi organi izvršitvene države članice

Ko je zahtevana oseba prijeta v drugi državi članici, bi se morali pristojni organi odreditvene države članice hitro odzvati na prošnje za informacije in druge prošnje organov izvršitvene države članice. Pristojnim organom odreditvene države članice se priporoča, naj si pomagajo z DELOM II tega priročnika, ki vsebuje smernice za dobro sodelovanje in komunikacijo s pristojnimi organi izvršitvene države članice. Pri morebitnih težavah v komunikaciji lahko pomagata Evropska pravosodna mreža in Eurojust. Tudi uradi SIRENE redno pomagajo pri komunikaciji, če je bila oseba prijeta na podlagi razpisa ukrepa za prijetje v SIS.

Če se odreditveni pravosodni organ odloči umakniti evropski nalog za prijetje, bi moral to brez odlašanja sporočiti izvršitvenemu pravosodnemu organu, zlasti če je bila zahtevani osebi odvzeta prostost. Zagotoviti mora tudi, da se razpisani ukrep izbriše iz SIS.

Odreditveni pravosodni organ lahko izvršitvenemu pravosodnemu organu kadar koli pošlje kateri koli dodaten koristen podatek (člen 15(3) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

DEL II: IZVRŠITEV EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

4. POSTOPEK IZVRŠITVE EVROPSKEGA NALOGA ZA PRIJETJE

4.1 Roki za sprejetje odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje

Za izvršitev evropskega naloga za prijetje so določeni strogi roki. Ti so odvisni od tega, ali zahtevana oseba soglaša s predajo. Poudarjeno je, da je treba ne glede na roke vse evropske naloge za prijetje obravnavati in izvršiti kot nujno zadevo (člen 17(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Če zahtevana oseba soglaša s predajo, mora biti končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje sprejeta v 10 dneh po danem soglasju (člen 17(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Če zahtevana oseba ne soglaša s predajo, mora biti končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje sprejeta v 60 dneh po prijetju zahtevane osebe (člen 17(3) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

V skladu z okvirnim sklepom o evropskem nalogu za prijetje soglasja načeloma ni mogoče preklicati. Vsaka država članica lahko določi, da se soglasje in, če je ustrezno, odpoved upravičenosti do pravila specialnosti (glej oddelek 2.6) lahko prekličeta, v skladu s pravili, ki se uporabljajo na podlagi njenega notranjega prava. Če oseba prekliče svoje soglasje, prvotni rok 10 dni ne velja več, temveč velja rok 60 dni, ki začne teči na dan prijetja (člen 13(4) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Pri opredelitvi roka se čas od dneva, ko je soglasje dano, do dneva preklica soglasja ne upošteva.

Izjemoma se roki lahko podaljšajo za nadaljnjih 30 dni, kadar v posameznem primeru evropskega naloga za prijetje ni mogoče izvršiti v veljavnih rokih. V takih primerih ima izvršitveni pravosodni organ obveznost, da o tem nemudoma obvesti odreditveni pravosodni organ in navede razloge za zamudo (člen 17(4) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Kot je v zadevi C-168/13 PPU, Jeremy F. (27), razsodilo Sodišče, mora biti morebitno suspenzivno pravno sredstvo zoper odločbo o predaji, določeno v nacionalni zakonodaji, v vsakem primeru skladno z roki za sprejetje končne odločitve, kot so določeni v okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje.

V zadevi C-237/15 PPU, Lanigan (28), je Sodišče razsodilo, da potek rokov za sprejetje odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje pristojnega sodišča ne odvezuje obveznosti, da sprejme odločitev o tem, in da to samo po sebi ne nasprotuje nadaljnjemu pridržanju zahtevane osebe v priporu. Zahtevano osebo je treba izpustiti in uvesti potrebne ukrepe za preprečitev njenega pobega, če pripor traja predolgo.

Obveznost obvestiti Eurojust o zamudah

Kadar država članica ne more spoštovati rokov, morajo pristojni organi o tem obvestiti Eurojust in navesti razloge za zamudo (člen 17(7) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Ker je spoštovanje rokov temeljnega pomena pri uporabi evropskega naloga za prijetje, Eurojust spremlja primere, pri katerih rokov ni bilo mogoče spoštovati, če je o tem obveščen. Tako lahko pomaga pri opredelitvi težav, ki povzročajo zamude. V mnogih primerih lahko Eurojust pristojnim organom pomaga spoštovati roke, na primer z lajšanjem izmenjave informacij med pristojnimi organi.

4.2 Roki za predajo zahtevane osebe (po sprejetju odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje)

Rok za predajo zahtevane osebe začne teči takoj, ko je sprejeta končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje. Zadevni organi bi morali urediti predajo osebe in se dogovoriti o njej takoj, ko je to mogoče (člen 23(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). V vsakem primeru mora biti oseba predana najpozneje v 10 dneh po sprejetju končne odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje (člen 23(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). To še poudarja potrebo po dogovoru o praktični izvedbi predaje brez odlašanja.

Če predajo zahtevane osebe v 10 dneh preprečijo okoliščine, na katere državi članici nimata vpliva, se morata izvršitveni in odreditveni pravosodni organ takoj povezati in se dogovoriti o novem datumu predaje. V takem primeru se mora predaja opraviti v 10 dneh po dogovorjenem novem datumu (člen 23(3) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

V sodbi v zadevi C-640/15, Vilkas (29), je Sodišče ugotovilo, da se lahko izvršitveni in odreditveni pravosodni organ dogovorita o novem datumu predaje tudi, če že dva predhodna poskusa predaje nista bila uspešna zaradi upiranja zahtevane osebe, če organa tega upiranja nista mogla predvideti in če se posledicam tega upiranja predaji kljub vsej skrbnosti navedenih organov ni bilo mogoče izogniti, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Navedena pravosodna organa se morata v primeru poteka rokov iz člena 23 dogovoriti o novem datumu predaje.

Glede preložitve predaje iz resnih humanitarnih razlogov, na primer hude bolezni zahtevane osebe, glej oddelek 5.9.1.

4.3 Prevod evropskega naloga za prijetje

Izvršitveni pravosodni organ lahko določi rok za prejem prevoda evropskega naloga za prijetje. Ta mora biti preveden v enega od uradnih jezikov izvršitvene države članice ali v drug jezik, za katerega je država sporočila, da ga sprejme. Izvršitvenim pravosodnim organom se močno priporoča, da ta rok določijo med šestimi in desetimi koledarskimi dnevi.

Iz izkušenj izhaja, da je rok, krajši od šestih dni, pogosto prekratek za zagotovitev dovolj kakovostnega prevoda. Rok, daljši od desetih dni, bi se lahko štel kot razlog za čezmerno podaljševanje postopka, zlasti če je zahtevani osebi odvzeta prostost.

4.4 Komunikacija med pristojnimi pravosodnimi organi držav članic pred odločitvijo o predaji

4.4.1 Kdaj je komunikacija potrebna

Dodatne informacije, potrebne za sprejetje odločitve o predaji

Prošnje za dodatne informacije bi se morale vlagati le izjemoma. Ta komunikacija bi morala potekati prek uradov SIRENE, z uporabo zadevnih obrazcev (obrazec M). Evropski nalog za prijetje temelji na splošni domnevi, da lahko izvršitveni pravosodni organ sprejme odločitev o predaji na podlagi informacij iz evropskega naloga za prijetje. Ta domneva izhaja iz načela vzajemnega priznavanja in potrebe po hitri odločitvi o predaji. Kljub temu so prošnje za dodatne informacije v nekaterih primerih potrebne, da se zagotovi izpolnitev obveznosti izvršitve evropskega naloga za prijetje.

Če informacije, ki jih sporoči odreditvena država članica, izvršitvenemu pravosodnemu organu ne zadoščajo za sprejetje odločitve o predaji, se mora izvršitveni pravosodni organ obrniti na odreditveni pravosodni organ, da dobi potrebne dodatne informacije. Pomembno je opozoriti, da je v okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje to opredeljeno kot obveznost izvršitvenega pravosodnega organa (člen 15(2)).

Komunikacija med odreditvenim in izvršitvenim organom pred odločitvijo o predaji bi morala zajemati predvsem dodatne informacije, ki se nanašajo na odločitev o predaji (glej oddelek 5.6). Prošnje za dodatne informacije bi se morale zato nanašati predvsem na zahtevano vsebino iz obrazca evropskega naloga za prijetje, ki je potrebna za oceno možnosti izvršitve evropskega naloga za prijetje, in uporabo katerega koli razloga za zavrnitev.

V skladu z načelom vzajemnega priznavanja izvršitveni pravosodni organ ne sme dvomiti o vsebinskih razlogih odločitev pravosodnih organov odreditvene države članice.

Komunikacija bi morala vedno potekati čim hitreje, v vsakem primeru pa ob upoštevanju rokov evropskega naloga za prijetje iz člena 17 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Značilni primeri, v katerih se predložijo prošnje za dodatne informacije; so:

(a) pomemben del obrazca evropskega naloga za prijetje ni izpolnjen;

(b) vsebina evropskega naloga za prijetje ni jasna;

(c) v evropskem nalogu za prijetje je očitna napaka; ali

(d) ni gotovo, ali je bila na podlagi evropskega naloga za prijetje prijeta prava oseba.

Pred sklicevanjem na razlog za zavrnitev

V mnogih primerih se izvršitveni pravosodni organ pred sprejetjem odločitve o uveljavljanju razlogov za neizvršitev lahko obrne na odreditveni pravosodni organ. To je na primer lahko koristno pri ugotovitvi, ali obstajajo drugi ukrepi pravosodnega sodelovanja, ki bi jih lahko uporabili, kadar evropskega naloga za prijetje ni mogoče izvršiti.

Drugi razlogi za komunikacijo

Dodatna komunikacija bo morda potrebna v naslednjih primerih:

(a) za pridobitev jamstva odreditvene države članice glede dosmrtnih zapornih kazni ali glede vrnitve državljanov ali prebivalcev na prestajanje zaporne kazni v izvršitveno državo članico (glej oddelek 5.8) in

(b) v primeru več evropskih nalogov za prijetje iste osebe (glej oddelek 5.10).

4.4.2 Kako komunicirati

Evropski nalog za prijetje temelji na načelu neposredne komunikacije med pristojnimi organi. Prednosti neposredne komunikacije med odreditvenim in izvršitvenim pravosodnim organom sta hitrost in zanesljivost.

Kadar je zadevna država članica izkoristila možnost imenovanja centralnega organa za uradno dopisovanje v skladu s členom 7 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, mora komunikacija potekati prek centralnih organov. Informacije o državah članicah, ki so izkoristile to možnost, so na voljo na spletišču Evropske pravosodne mreže (https://www.ejn-crimjust.europa.eu).

Pravosodni atlas (kontaktni podatki)

Kontaktni podatki pristojnih organov držav članic so na voljo v orodju Pravosodni atlas na spletišču Evropske pravosodne mreže (https://www.ejn-crimjust.europa.eu). Pravosodni atlas je bil vzpostavljen za opredelitev organa, ki je lokalno pristojen za prejem odločbe, ki jo je treba izvršiti, in za stik z ustrezno osebo, s katero se je mogoče posvetovati o praktičnih vprašanjih glede evropskega naloga za prijetje in drugih instrumentov vzajemnega priznavanja.

Načini komunikacije

V okvirnem sklepu o evropskem nalogu za prijetje ni posebnih pravil o oblikah ali postopkih komunikacije po prejemu evropskega naloga za prijetje. Komunikacija lahko poteka na kateri koli dovolj varen način, ki je na voljo (na primer po telefonu ali elektronski pošti). Najučinkovitejši način je neposredna komunikacija s kar najmanj formalnosti in, če je le mogoče, ob dogovoru o uporabi skupnega jezika.

Priporoča se, da se v pisni komunikaciji uporablja kar najbolj preprost jezik. Izrazom in konceptom, ki bi v različnih pravnih sistemih lahko imeli različen pomen, bi se bilo treba izogniti ali jih pojasniti. To bo v pomoč pri preprečevanju nesporazumov in težav s prevajanjem.

Dobra komunikacija je v pomoč pri zagotavljanju hitrosti postopka, izogibanju nesporazumom in upoštevanju kratkih rokov iz člena 17 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (v zvezi z roki glej oddelka 4.1 in 4.2 tega priročnika).

Vedno nujno

Odreditveni pravosodni organ mora prošnje za dodatne informacije obravnavati kot nujne. Izvršitveni pravosodni organ lahko določi (razumen) rok za prejem teh informacij, pri čemer upošteva potrebo po spoštovanju rokov iz člena 17 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (člen 15(2)) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Pristojni organi bi morali upoštevati tudi zamude, ki jih lahko povzročijo prošnje za dodatne informacije, in poskusiti zmanjšati te zamude.

Kontaktne točke Eurojusta ali Evropske pravosodne mreže lahko olajšajo komunikacijo

Kontaktne točke Evropske pravosodne mreže ali nacionalni predstavniki v Eurojustu lahko olajšajo komunikacijo z organi drugih držav članic. Evropska pravosodna mreža in Eurojust lahko zagotovita hitro in neformalno komunikacijo med predstavniki pravnih sistemov vseh držav članic.

Uporaba Evropske pravosodne mreže in Eurojusta v skladu z njunima specifičnima vlogama se še zlasti priporoča, kadar gre za nujne primere ali kadar je težko doseči pravi organ.

Spletišče Evropske pravosodne mreže (Pravosodni atlas, Fiches belges) in njene kontaktne točke lahko na primer pomagajo pri opredelitvi pristojnih izvršitvenih pravosodnih organov in zagotovijo informacije o posebnih zahtevah v izvršitveni državi članici, nacionalni predstavnik v Eurojustu pa bi moral sodelovati v primeru ponavljajočih se zamud ali zavrnitev izvršitve ali v primeru evropskih nalogov za prijetje, ki se prekrivajo. Poleg tega je mogoče uporabiti tudi varno telekomunikacijsko povezavo Evropske pravosodne mreže kot kanal za pošiljanje evropskih nalogov za prijetje, kot to določa člen 10(2) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Dobra praksa je na obrazcu evropskega naloga za prijetje navesti, ali so pri pripravi evropskega naloga za prijetje sodelovale kontaktne točke Evropske pravosodne mreže, nacionalni predstavniki v Eurojustu ali druge osebe, odgovorne za primer (30).

Vloga uradov SIRENE

Glede ukrepov za prijetje, razpisanih v SIS, so uradi SIRENE odgovorni za izmenjavo informacij od trenutka, ko je oseba najdena („zadetek“), in vsaj do začetka formalnega postopka predaje. Pravosodni organi bi morali urad SIRENE obveščati o vseh dogodkih, ki se zgodijo od trenutka zadetka do končne odločitve o izvršitvi evropskega naloga za prijetje.

4.5 Dolžnosti izvršitvenega pravosodnega organa obveščati odreditveni pravosodni organ po sprejetju odločitve o predaji

Po sprejetju odločitve o tem, ali bo zahtevana oseba predana ali ne, mora izvršitveni pravosodni organ obvestiti organ odreditvene države članice o odločitvi ter o času, preživetem v priporu.

4.5.1 Informacije o odločitvi glede predaje

Izvršitveni pravosodni organ mora odreditveni pravosodni organ obvestiti o odločitvi glede predaje. Ne glede na to, ali bo zahtevana oseba predana, je treba to obvestilo poslati takoj po sprejetju odločitve, da lahko organi odreditvene države članice ustrezno ukrepajo. Ta dolžnost nemudoma obvestiti odreditveno državo članico izhaja iz člena 22 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Priporoča se, da se v ta namen uporabi standardni obrazec iz Priloge VII k temu priročniku. Poleg tega se priporoča, da izvršitveni pravosodni organ odločitev sporoči neposredno odreditvenemu pravosodnemu organu, saj to olajša hitro in jasno komunikacijo (glej oddelek 4.4.2).

Zavrnitev izvršitve evropskega naloga za prijetje je treba obrazložiti (člen 17(6) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Pomembno je, da izvršitveni pravosodni organi jasno navedejo, na katera kazniva dejanja se predaja nanaša. To zahteva pravilo specialnosti iz člena 27 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (glej oddelek 2.6 tega priročnika). Pravilo specialnosti lahko odreditveni državi članici prepreči pregon zaradi kaznivih dejanj, ki so bila storjena pred predajo, razen tistih, zaradi katerih je bila zahtevana oseba predana.

Če je bil evropski nalog za prijetje vnesen v SIS, bi moral izvršitveni pravosodni organ o svoji odločitvi obvestiti urad SIRENE svoje države članice.

4.5.2 Informacije o času, preživetem v priporu

Vse informacije o trajanju pripora zahtevane osebe na podlagi evropskega naloga za prijetje je treba sporočiti odreditvenemu pravosodnemu organu. Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje zahteva, da se te informacije sporočijo ob predaji (člen 26(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Sporoči jih lahko izvršitveni pravosodni organ ali imenovani centralni organ.

Pomembno je, da so organi odreditvene države članice natančno obveščeni o času, preživetem v priporu. Ta čas je treba všteti v končno zaporno kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti (člen 26(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Standardni obrazec iz Priloge VII vsebuje polje za navedbo informacij o času, preživetem v priporu.

Sodišče je v zadevi C-294/16 PPU, JZ (31) razsodilo:

„47. […] je treba pojem „pripor“ v smislu člena 26(1) Okvirnega sklepa 2002/584 razlagati tako, da poleg zapora zajema vsak ukrep ali vse ukrepe, ki se naložijo zadevni osebi, s katerimi se zaradi njihove vrste, trajanja, učinkov in načinov izvajanja zadevni osebi odvzame prostost na način, ki je primerljiv z zaporom. […] 53. Pri izvajanju člena 26(1) Okvirnega sklepa 2002/584 je pravosodni organ države članice, ki je izdala evropski nalog za prijetje, dolžan preučiti, ali je treba ukrepe, sprejete v zvezi z zadevno osebo v izvršitveni državi članici, izenačiti z odvzemom prostosti, ki je opredeljen v točki 47 te sodbe, in da torej pomenijo pripor v smislu tega člena 26(1) tega okvirnega sklepa. Če v okviru te presoje ta pravosodni organ ugotovi, da je tako, navedeni člen 26(1) določa, da je treba ves čas, ko so se izvajali ti ukrepi, všteti v čas odvzema prostosti te osebe v državi članici, ki je izdala evropski nalog za prijetje. […] 55. Vendar ker navedeni člen 26(1) zgolj določa minimalno raven zaščite temeljnih pravic osebe, na katero se nanaša evropski nalog za prijetje, ga ni mogoče razlagati – tako kot je poudaril generalni pravobranilec v točki 72 sklepnih predlogov – kot da nasprotuje temu, da na podlagi zgolj nacionalnega prava pravosodni organ države članice, ki je izdala ta nalog za prijetje, lahko odšteje celotno obdobje ali en del obdobja, ko so se proti tej osebi v izvršitveni državi članici izvajali ukrepi, ki ne pomenijo odvzema prostosti, temveč njeno omejitev, od celotnega časa odvzema prostosti zadevne osebe v odreditveni državi članici. 56. Nazadnje je treba spomniti, da lahko pravosodni organ države članice, ki je izdala evropski nalog za prijetje, ob presoji iz točke 53 te sodbe na podlagi člena 26(2) Okvirnega sklepa 2002/584 od pristojnega organa izvršitvene države članice zahteva vse podatke, za katere bi menil, da so nujni.“

4.6 Zadrževanje zahtevane osebe v priporu v izvršitveni državi članici

Po prijetju zahtevane osebe na podlagi evropskega naloga za prijetje mora izvršitveni pravosodni organ odločiti, ali je treba osebo zadržati v priporu ali izpustiti, dokler ni sprejeta odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje. Pripor torej ni nujen in oseba je lahko kadar koli začasno izpuščena v skladu z notranjim pravom izvršitvene države članice (člen 12 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje).

Kadar oseba ni zadržana v priporu, mora pristojni organ izvršitvene države članice sprejeti ukrepe, ki jih šteje kot potrebne za preprečitev pobega osebe (člen 12 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Ti ukrepi lahko na primer zajemajo prepoved potovanja oziroma redno javljanje in elektronski nadzor.

Odločitev o priporu se sprejme v skladu z nacionalnim pravom in členom 6 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, po katerem ima vsakdo pravico do svobode in varnosti.

Sodišče je v zadevi C-237/15 PPU, Lanigan, razsodilo:

„Člena 15(1) in 17 Okvirnega sklepa Sveta 2002/584/PNZ […] je treba razlagati tako, da je izvršitveni pravosodni organ po izteku rokov, določenih v členu 17, še naprej zavezan sprejeti odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje. Člen 12 navedenega okvirnega sklepa v povezavi s členom 17 tega sklepa je treba ob upoštevanju člena 6 Listine Evropske unije o temeljnih svoboščinah razlagati tako, da v takem položaju ne nasprotuje temu, da je zahtevana oseba v skladu z zakonodajo izvršitvene države članice pridržana v priporu, čeprav je skupno trajanje pripora te osebe daljše od teh rokov, če to trajanje ni pretirano glede na značilnosti postopka, ki je v teku v glavni stvari, kar mora preveriti predložitveno sodišče. Če izvršitveni pravosodni organ odloči, da se pripor navedene osebe odpravi, mora ta organ za začasno izpustitev te osebe na prostost sprejeti vse potrebne ukrepe, da ji prepreči pobeg, in zagotoviti, da ostanejo izpolnjeni materialni pogoji, potrebni za njeno dejansko predajo, dokler ni sprejeta končna odločitev o izvršitvi evropskega naloga za prijetje.“

5. ODLOČITEV O PREDAJI

5.1 Splošna obveznost izvršiti evropski nalog za prijetje

Izvršitveni pravosodni organ ima splošno obveznost izvršiti vsak evropski nalog za prijetje na podlagi načela vzajemnega priznavanja in v skladu z določbami okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (člen 1). Te določbe so obravnavane v oddelkih od 5 do 8 tega priročnika. Odločitev o predaji mora biti sprejeta v rokih, navedenih v oddelku 4.

Poleg tega morajo pristojni organi zagotoviti spoštovanje minimalnih procesnih pravic zahtevane osebe, kot je navedeno v oddelku 11.

5.2 Seznam 32 kaznivih dejanj, ki so razlog za predajo brez preverjanja dvojne kaznivosti

Izvršitveni pravosodni organ bi moral preveriti, ali je odreditveni pravosodni organ katero koli od kaznivih dejanj uvrstil v eno od 32 kategorij kaznivih dejanj, navedenih v členu 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Izvršitveni pravosodni organ lahko dvojno kaznivost preverja le glede kaznivih dejanj, ki niso navedena na seznamu 32 kaznivih dejanj.

Poudariti je treba, da se opredelitev kaznivega dejanja in najvišja kazen uporabljata le glede na pravo odreditvene države članice. Izvršitveni pravosodni organ mora priznati, kar je odreditveni pravosodni organ navedel v evropskem nalogu za prijetje.

V sodbi v zadevi C-289/15, Grundza je Sodišče podalo razlagožilo člena 7(3) in člena 9(1)(d) Okvirnega sklepa 2008/909 (o tem, kako je treba presojati pogoj dvojne kaznivosti). Sodišče je razsodilo:

„38. […] pristojni organ države izvršiteljice [mora] pri presoji dvojne kaznivosti preveriti, ali bi dejanski elementi kaznivega dejanja, kot se odražajo v sodbi, ki jo je izdal pristojni organ države izdajateljice, če bi nastali na ozemlju države izvršiteljice, lahko šteli za kaznive. […] 49. […] pristojnemu organu države izvršiteljice v okviru presoje dvojne kaznivosti ni treba preveriti, ali je kršen interes, ki ga ščiti država izdajateljica, temveč ali se lahko šteje – če se je zadevna kršitev zgodila na ozemlju države članice, v kateri je ta organ – da je bil kršen podoben interes, ki ga ščiti nacionalno pravo te države.“

Če izvršitveni pravosodni organ meni, da je pri tem nastala očitna napaka, bi moral zaprositi za pojasnilo odreditvenega pravosodnega organa (glej oddelek 4.4 o komunikaciji).

5.3 Stranska kazniva dejanja

Pojem „stranska kazniva dejanja“ se nanaša na eno ali več kaznivih dejanj, za katera je zagrožena nižja kazen od praga, določenega v členu 2(1) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje. Taka kazniva dejanja je mogoče vključiti v evropski nalog za prijetje kot stranska kazniva dejanja. Odreditveni pravosodni organ lahko ta kazniva dejanja vključi v obrazec evropskega naloga za prijetje, čeprav ne spadajo na področje uporabe evropskega naloga za prijetje (glej oddelek 2.3).

Evropski nalog za prijetje mora biti izdan za vsaj eno kaznivo dejanje, ki izpolnjuje zahteve glede praga iz člena 2(1) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje.

Okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje sam po sebi nima izrecne določbe o vprašanju predaje za stranska kazniva dejanja. Nekatere države članice so se odločile, da bodo to dovolile, druge pa ne. Če izvršitvena država članica ne izvaja predaje za stranska kazniva dejanja, lahko pravilo specialnosti odreditveni državi članici prepreči pregon zaradi teh kaznivih dejanj (glej oddelek 2.6 o pravilu specialnosti).

Če evropski nalog za prijetje vključuje stranska kazniva dejanja, se priporoča, da izvršitveni pravosodni organ v odločbi o predaji jasno navede, ali se predaja nanaša tudi na stranska kazniva dejanja. S predajo za stranska kazniva dejanja postane odreditvena država članica pristojna tudi za pregon ali izvršitev zaporne kazni za ta kazniva dejanja.

V Prilogi VIII je seznam držav članic, katerih pravni redi omogočajo predajo za stranska kazniva dejanja.

5.4 Razlogi za neizvršitev (zavrnitev)

Splošna obveznost izvršiti evropski nalog za prijetje (določena v členu 1(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje) je omejena z razlogi za obvezno ali neobvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje, tj. razlogi za zavrnitev (členi 3, 4 in 4a Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Pomembno je opozoriti, da so v skladu z okvirnim sklepom o evropskem nalogu za prijetje ti razlogi edini, ki jih izvršitveni organ lahko navede kot podlago za neizvršitev. Glede razlogov za neobvezno neizvršitev velja, da se lahko izvršitveni pravosodni organ sklicuje le na tiste, ki so preneseni v nacionalno pravo. Sodišče je pojasnilo, da je seznam razlogov izčrpen (zlasti v zadevi C-123/08, Wolzenburg, točka 57, in združeni zadevi C-404/15 in C-659/15 PPU, Aranyosi in Căldăraru, točka 80) (32).

Izvršitveni pravosodni organ se lahko pred sprejetjem odločitve o zavrnitvi predaje obrne na odreditveni pravosodni organ. To se priporoča v primeru nejasnosti glede uporabe katerega koli razloga za neizvršitev. Izvršitveni pravosodni organ se lahko pred sprejetjem odločitve o zavrnitvi na odreditveni organ obrne tudi glede možnosti uporabe drugih ukrepov, kot je premestitev zapornikov (glej oddelek 4.4 o komunikaciji in oddelek 2.5 o drugih ukrepih Unije na področju pravosodnega sodelovanja).

Ko je odločitev o zavrnitvi predaje sprejeta, zahtevane osebe ni mogoče več zadrževati v priporu na podlagi evropskega naloga za prijetje.

5.4.1 Razlogi za obvezno neizvršitev

Kadar obstaja eden ali več razlogov za obvezno neizvršitev, mora izvršitveni pravosodni organ zavrniti izvršitev evropskega naloga za prijetje (člen 3 Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje). Ko izvršitveni pravosodni organ torej ugotovi, da se uporablja eden od teh razlogov za zavrnitev, mora zavrniti izvršitev. Ti razlogi so navedeni v členu 3 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje:

Amnestija (člen 3(1))

Za kaznivo dejanje, na katerem temelji nalog za prijetje, velja amnestija v izvršitveni državi članici. Zahteva se tudi, da je izvršitvena država članica pristojna za pregon kaznivega dejanja po svojem kazenskem pravu.

Ne bis in idem (člen 3(2))

Izvršitveni pravosodni organ je obveščen, da je zahtevani osebi država članica izrekla pravnomočno sodbo za ista dejanja. Če je bila kazen izrečena, se zahteva tudi, da je že izvršena ali je v postopku izvrševanja ali da kazni po pravu države članice, ki jo je izrekla, ni mogoče več izvršiti.

Sodišče je v zadevah glede razlage načela ne bis in idem v zvezi s členom 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma izreklo več sodb. Te sodbe se nanašajo na okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje prek sodbe v zadevi C-261/09, Mantello (33), in pojasnjujejo pojme, kot so „pravnomočna odločba“, „isto dejanje“ in „sankcija je izvršena“. V zadevi C-129/14 PPU, Spasic (34), je Sodišče razsodilo, da je člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma v skladu s členom 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, ki zagotavlja to načelo.

Priloga VI vsebuje povzetke sodb Sodišča glede načela ne bis in idem.

Člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma

„Oseba, proti kateri je bil sodni postopek v eni pogodbenici pravnomočno končan, se za ista dejanja ne sme preganjati v drugi pogodbenici, pod pogojem, da je bila izrečena kazen tudi izvršena, da je v postopku izvrševanja ali je po zakonodaji pogodbenice, ki jo je izrekla, ni več mogoče izvršiti.“

Člen 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah

„Pravica, da se za isto kaznivo dejanje kazensko ne preganja ali kaznuje dvakrat Nihče ne sme biti ponovno v kazenskem postopku ali kaznovan zaradi kaznivega dejanja, za katero je bil v Uniji v skladu z zakonom s pravnomočno sodbo že oproščen ali obsojen.“

Pod pragom starosti za kazensko odgovornost (člen 3(3))

Zahtevana oseba zaradi svoje starosti po pravu izvršitvene države članice ne more biti kazensko odgovorna za dejanja, na katerih temelji nalog za prijetje.

Prag starosti za kazensko odgovornost je po pravu držav članic določen različno. Razlikuje se tudi trenutek, v katerem se v posameznem primeru ta starost upošteva: zadevni trenutek je na primer lahko ob storitvi domnevnega kaznivega dejanja ali ko je oseba zanj obtožena.

Veljajo razlogi za neizvršitev, če v izvršitveni državi članici zoper zahtevano osebo zaradi njene starosti ni mogoče voditi kazenskega postopka, temveč le civilni ali upravni postopek.

5.4.2 Razlogi za neobvezno neizvršitev

Izvršitveni organ lahko, odvisno od okoliščin primera, zavrne izvršitev evropskega naloga za prijetje, če se uporablja kateri koli od razlogov za neobvezno neizvršitev, ki je prenesen v nacionalno pravo. Ti razlogi so navedeni v členu 4 okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje:

Ni dvojne kaznivosti (člen 4(1))

Dejanje, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, ni kaznivo dejanje po pravu izvršitvene države članice.

To se nanaša le na kazniva dejanja, ki niso navedena v seznamu kaznivih dejanj v členu 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, glede katerih je bilo preverjanje dvojne kaznivosti opuščeno. Ta razlog za neobvezno neizvršitev pa se lahko uporabi tudi, če dejanje ustreza enemu od navedenih v seznamu iz člena 2(2) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, vendar je po pravu odreditvene države članice najvišja zanj zagrožena zaporna kazen ali ukrep, ki vključuje odvzem prostosti, manj kot tri leta, navedeno dejanje pa ni kaznivo dejanje po pravu izvršitvene države članice. V sodbi v zadevi C-289/15, Grundza, je Sodišče pojasnilo, kako je treba presojati pogoj dvojne kaznivosti (glej oddelek 5.2).

V zvezi z davki in dajatvami, carino in deviznim poslovanjem se izvršitev evropskega naloga za prijetje ne sme zavrniti iz razloga, ker pravo izvršitvene države članice ne odmerja enake vrste davkov in dajatev ali ne vsebuje enakih pravil glede davkov, dajatev ter carinskih in deviznih predpisov kot pravo odreditvene države članice.

Pregon poteka v izvršitveni državi članici (člen 4(2))

Oseba, za katero je izdan evropski nalog za prijetje, je v izvršitveni državi članici v kazenskem pregonu zaradi istega dejanja, kot je tisto, na katerem temelji evropski nalog za prijetje.

V izvršitveni državi članici pregon za isto kaznivo dejanje ni mogoč (člen 4(3))

Pravosodni organi izvršitvene države članice so se odločili, da za dejanje, na katerem temelji evropski nalog za prijetje, ne bodo izvedli kazenskega pregona ali da bodo postopek ustavili, enako velja tudi, če je bila zahtevani osebi v državi članici za ista dejanja izrečena pravnomočna sodba, ki onemogoča nadaljnji postopek.

Glej tudi oddelek 5.4.1 o načelu ne bis in idem.

Pregon ali kazen je zastarala (člen 4(4))

Kazenski pregon ali kazen za zahtevano osebo je po pravu izvršitvene države članice zastarala, dejanja pa po kazenskem pravu navedene države članice spadajo v njeno pristojnost.

Glej tudi oddelek 5.4.1 o načelu ne bis in idem.

Pravnomočna sodba v tretji državi (člen 4(5))

Izvršitveni pravosodni organ je obveščen, da je tretja država zahtevani osebi izrekla pravnomočno sodbo za ista dejanja, pri čemer je v primeru izrečene kazni ta kazen že izvršena ali je v postopku izvrševanja ali je po pravu države, ki jo je izrekla, ni mogoče več izvršiti.

Izvršitvena država članica prevzame izvršitev kazni (člen 4(6))

Kadar je evropski nalog za prijetje izdan zaradi izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, pri čemer se zahtevana oseba nahaja v izvršitveni državi članici ali je državljan ali prebivalec navedene države, se lahko izvršitveni pravosodni organ odloči, da se kazen izvrši v njegovi državi članici, namesto da osebo preda odreditveni državi članici.

V členu 25 Okvirnega sklepa 2008/909/PNZ je posebna določba glede izvrševanja zapornih kazni v izvršitveni državi članici v zvezi s primeri iz člena 4(6) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje (glej oddelek 2.5.2 tega priročnika). Okvirni sklep 2008/909/PNZ je nadomestil Konvencijo iz leta 1983 in njen dodatni protokol. Okvirni sklep 2008/909/PNZ je torej treba uporabiti glede prenosa kazni v državo članico, kjer se izvrši.

V skladu z Okvirnim sklepom 2008/909/PNZ soglasje obsojene osebe k premestitvi ni več temeljni pogoj v vseh primerih.

V zadevi C-66/08, Kozłowski (35), je Sodišče razsodilo, da je treba pojma „prebivati“ in „nahajati se“ iz člena 4(6) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje razlagati enotno, saj gre za samostojna pojma prava Unije. Nanašata se na primere, ko zahtevana oseba v izvršitveni državi članici dejansko prebiva ali je z njo vzpostavila podobne vezi, kot izhajajo iz prebivališča, ker se v tej državi že nekaj časa neprekinjeno zadržuje. Za opredelitev pojma „nahajati se“ je treba opraviti celostno presojo več objektivnih dejavnikov, vključno s trajanjem, naravo in razmerami, v katerih se zahtevana oseba zadržuje v izvršitveni državi članici, ter družinskimi in ekonomskimi vezmi, ki jih ima z njo.

Kot je Sodišče razsodilo v zadevi C-123/08, Wolzenburg, glede člena 4(6) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje in načela enakega obravnavanja državljanov Unije, so nacionalna pravila, katerih cilj je izvršitev zaporne kazni in ki določajo neizvršitev evropskega naloga za prijetje v primeru državljanov Unije migrantov le, če ti pet let neprekinjeno zakonito prebivajo na nacionalnem ozemlju, združljiva s členom, ki je bil prej člen 12 Pogodbe o Evropski skupnosti (zdaj člen 18 PDEU). Država članica kot pogoj za uporabo razloga za neobvezno neizvršitev evropskega naloga za prijetje v členu 4(6) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje ne more določiti dodatnih upravnih zahtev, kot je dovoljenje za stalno prebivanje.

V zadevi C-42/11, Lopes da Silva Jorge (36), je Sodišče razsodilo, da je treba člen 4(6) Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje in člen 18 PDEU) razlagati tako, da čeprav lahko država članica pri prenosu navedenega člena 4(6) okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje omeji primere, v katerih lahko nacionalni izvršitveni pravosodni organ zavrne predajo osebe, ki spada na področje uporabe te določbe, s tega področja uporabe ne more absolutno in samodejno izključiti državljanov drugih držav članic, ki so ali prebivajo na njenem ozemlju, ne glede na njihove vezi s to državo članico. Nacionalna sodišča morajo pravo razlagati glede na besedilo in namen okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje, da se zagotovi njegov polni učinek.

Ekstrateritorialnost (kazniva dejanja, storjena zunaj ozemlja odreditvene države) (člen 4(7))

Evropski nalog za prijetje se nanaša na kazniva dejanja, ki:

(a) se po pravu izvršitvene države članice obravnavajo, kot da so bila v celoti ali delno storjena na ozemlju izvršitvene države članice ali na kraju, ki se šteje kot tak, ali

(b) so bila storjena zunaj ozemlja odreditvene države članice, pravo izvršitvene države članice pa ne dovoljuje kazenskega pregona za ista kazniva dejanja, kadar so storjena zunaj njenega ozemlja.

5.5 Sojenje v odsotnosti

Z Okvirnim sklepom 2009/299/PNZ se je spremenil okvirni sklep o evropskem nalogu za prijetje tako, da se je izbrisal člen 5(1) in vstavil nov člen 4a o odločbah, izdanih v odsotnosti. Te določbi se nanašajo na primere, ko izvršitveni pravosodni organ prejme evropski nalog za prijetje za izvršitev zaporne kazni, ki izhaja iz postopka v odreditveni državi članici, v katerem oseba ni bila navzoča.

Člen 4a Okvirnega sklepa o evropskem nalogu za prijetje vsebuje razlog za neobvezno neizvršitev, po katerem je mogoče zavrniti evropski nalog za prijetje, izdan zaradi izvršitve zaporne kazni ali ukrepa, ki vključuje odvzem prostosti, če oseba ni bila navzoča na sojenju, ki se je zaključilo z odločbo (odločba, izdana v odsotnosti).

To pravilo ima več izjem. Izvršitveni pravosodni organ ne more zavrniti izvršitve evropskega naloga za prijetje, ki temelji na odločbi, izdani v odsotnosti, če je vevropskem nalogu za prijetje navedeno, da je bila oseba v skladu z nadaljnjimi procesnimi zahtevami, določenimi v nacionalnem pravu odreditvene države članice:

(a) pravočasno: (i) osebno povabljena in tako obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, ki se je zaključilo z odločbo, ali če je bila zadevna oseba dejansko kako drugače uradno obveščena o predvidenem datumu in kraju sojenja, in sicer tako, da je mogoče nedvoumno sklepati, da je bila seznanjena z načrtovanim sojenjem, in (ii) obveščena, da se odločba lahko izreče, če se sojenja ne udeleži, ali

(b) seznanjena z načrtovanim sojenjem in je pooblastila pravnega zastopnika, ki ga je imenovala sama ali ga je imenovala država, da jo zastopa na sojenju, in jo je ta zastopnik na sojenju dejansko zastopal, ali

(c) potem ko ji je bila vročena odločba in je bila izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati in ki omogoča, da se vsebina zadeve skupaj z novimi dokazi ponovno prouči, in ki lahko privede do spremembe prvotne odločbe: (i) izrecno izjavila, da ne izpodbija odločbe, ali (ii) ni zahtevala ponovnega sojenja ali vložila pritožbe v ustreznem roku, ali

(d) ji odločba ni bila osebno vročena, ampak: (i) ji bo osebno vročena nemudoma po predaji in bo izrecno obveščena o pravici do ponovnega sojenja ali pritožbe, v kateri ima pravico sodelovati in ki omogoča, da se vsebi