[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 25.9.2007

COM(2007) 556 konč.

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Preiskava sektorja v skladu s členom 17 Uredbe št. 1/2003 v zvezi s poslovnimi zavarovanji (končno poročilo)

{SEC(2007) 1231}

SPOROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Preiskava sektorja v skladu s členom 17 Uredbe št. 1/2003 v zvezi s poslovnimi zavarovanji (končno poročilo)

1. UVOD

1. Komisija je 13. junija 2005 na podlagi člena 17 Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 sklenila, da bo začela preiskavo sektorja zavarovalnih produktov in storitev za podjetja v Skupnosti. Ob upoštevanju kazalcev, ki v tem sektorju kažejo na možnost omejevanja ali izkrivljanja konkurence na skupnem trgu, je bil namen preiskave nadalje preiskati sektor in zadevne prakse, da bi končno odkrili morebitne dejanske primere omejevalnega ravnanja ali izkrivljanja konkurence, ki bi lahko spadali v področje uporabe členov 81 ali 82 Pogodbe. Poslovna zavarovanja med drugim krijejo nepremičninska tveganja in prekinitev poslovanja; ladijske prevoze; motorna vozila; splošno, poklicno in okoljsko odgovornost; nezgodna zavarovanja in kreditna tveganja.

2. Ta dokument je končno poročilo o preiskavi sektorja poslovnih zavarovanj[1] in se objavi skupaj z obsežnim delovnim dokumentom služb Komisije, ki vsebuje celotne ugotovitve (v nadaljnjem besedilu „delovni dokument“). V že objavljenem vmesnem poročilu in v delovnem dokumentu je podrobno opisano, kako so organizirani zavarovalniški trgi v EU, vključno z vrsto izvirnih raziskav, ki jih je opravila Komisija med preiskavo. O ugotovitvah iz vmesnega poročila je 9. februarja 2007 potekala javna obravnava. Poročilo je bilo predmet javnega posvetovanja in pritegnilo veliko pozornost zainteresiranih strani iz sektorja. Vse predložene pripombe nezaupne narave so bile objavljene na spletišču Komisije.

3. Končno poročilo in delovni dokument se osredotočata na več ključnih vprašanj in pomislekov. Vprašanja, ki v tem poročilu niso omenjena, nikakor ne nakazujejo na to, da Komisija vnaprej izključuje morebitne pomisleke na drugih področjih poslovnih zavarovanj.

4. Zavarovanje je bistvenega pomena za velika in mala podjetja po celotni Evropski uniji. Sposobnost zavarovanja pred danimi tveganji lahko odloča o uspehu ali neuspehu posameznega poslovnega modela. Mnogi od svetovno najpomembnejših in najbolj reprezentativnih sektorjev na svetu, od zračnega in ladijskega prevoza do večjih projektov na nepremičninskem trgu, ne bi mogli delovati brez zavarovanja in kadar zavarovalniški trgi ne morejo zagotoviti zavarovanja pred tveganji, to posredno vpliva na celotno gospodarstvo. Iz premij neživljenjskih zavarovanj prejmejo zavarovatelji iz EU vsako leto 375 milijard EUR[2]. Evropski zavarovatelji in pozavarovatelji so zelo dejavni tudi na mednarodnih trgih ter pomembni vlagatelji na kapitalskih trgih. Zato delovanje tega sektorja na način, ki spodbuja konkurenco, ni bistvenega pomena le za sam zavarovalniški sektor ampak za celotno gospodarstvo. Komisija želi s tem poročilom prispevati k temu, da bi postal evropski zavarovalniški sektor še bolj konkurenčen, dinamičen in dobičkonosen ter sposoben v celoti prevzeti svojo vlogo v gospodarstvu in izkoristiti svoj potencial v Evropski uniji enaindvajsetega stoletja.

5. Razen za večje stranke in tveganja so primarni zavarovalniški trgi po obsegu večinoma nacionalni, tudi kadar jih v glavnem oskrbujejo uskupinjena večnacionalna zavarovalniška podjetja. Razlogov za to je več, med katerimi je verjetno najpomembnejše dejstvo, da so zavarovalne pogodbe sestavljene na podlagi splošnega nacionalnega pogodbenega prava, pa tudi posebnega zavarovalnega prava, ter da se pojavljajo tudi vprašanja odgovornosti po nacionalnem pravu, ki se lahko bistveno razlikuje od ene jurisdikcije do druge. Poleg tega je potrebna neka oblika lokalne prisotnosti, in sicer pogosto za prodajo zavarovalnih produktov in vedno za likvidacijo škod, pojavijo pa se lahko tudi vprašanja glede jezika. Zato je razumljivo, da je za organizacijo tega trga značilno, da jo sestavlja več nacionalnih trgov, in da se v veliko primerih izključi možnost konkurenčnega pritiska čezmejnih ponudnikov, razen če le-ti dejansko vstopijo na zadevni trg. Zavarovatelji, ki si prizadevajo vstopiti na nove trge, so to do zdaj ponavadi izvedli s prevzemom lokalne družbe, ki postane hčerinska družba ali (v nekaterih primerih) podružnica prevzemnika. Posledično so nacionalni trgi večinoma dokaj koncentrirani, zlasti kar zadeva pomembnejše kategorije tveganj.

2. GLAVNE UGOTOVITVE PREISKAVE SEKTORJA POSLOVNIH ZAVAROVANJ

2.1. Finančni vidiki tega sektorja

6. Komisija je zbrala vrsto podatkov o finančni uspešnosti zavarovateljev. Prvi rezultati nakazujejo, da je donosnost poslovnih zavarovanj na ravni EU-25 v večini držav članic v zadnjih letih nespremenjena, čeprav obstajajo znatne razlike[3]. Po trditvah sektorja pa bi bila za popolno oceno donosnosti potrebna dolgoročna perspektiva. Prav tako je veliko udeležence v sektorju trdilo, da obstaja vrsta drugih metodoloških pomanjkljivosti v pristopu Komisije. Nekaj teh kritik je bilo upravičenih, zato je Komisija popravila zadevni oddelek delovnega dokumenta, da bi upoštevala te pripombe. Splošna podoba vmesnega poročila pa ostaja nespremenjena.

7. Donosnost sklenjenih zavarovanj se znatno razlikuje glede na vrste zavarovalnih poslov in države članice. V okviru EU-25 je razlika v stopnjah dobička za isto vrsto zavarovanja eno- do trikratna, na ravni ene države pa za različne vrste zavarovanja do dvakratna[4]. Čeprav je tveganje, ki ga krije sklenjeno zavarovanje, nedvomno različno pri različnih vrstah zavarovanja in je lahko zato tudi zahtevani donos na kapital različen, je razpon teh razhajanj osupljiv. Poleg tega obstajajo obsežne razlike med prihodki zavarovateljev od posameznih vrst produktov znotraj ene države.

8. Glede na to, ali so stranke MSP ali velika podjetja, se donosnost zavarovateljev po EU-25 znatno razlikuje. Za nekaj primerov se zdi, da lahko nekatere države članice dosledno dosegajo višjo donosnost sklenjenih zavarovanj v segmentu MSP. Po domnevah naj bi bilo to v nekaterih primerih povezano s tem, kako zavarovatelji plačujejo posrednike, in sicer da bi takrat, kadar imajo posredniki tržno moč, zavarovatelji zviševali njihove provizije, da bi prevzeli posle. Vendar bi bilo to treba preveriti na posameznih primerih.

9. Najpomembnejši vidik analize, ki jo je opravila Komisija, je verjetno to, da poudarja razdrobljenost trga in možnosti za prihranke z nadaljnjim povezovanjem. Zavarovalniški trgi so razdrobljeni zaradi mnogih dejavnikov, ki se upirajo poenostavljeni analizi. Komisija bo v prihodnosti morda podrobneje proučila te dejavnike in predlagala dodatne ukrepe za spodbujanje večje učinkovitosti trgov na ravni celotne EU.

10. Komisija je zbrala tudi podatke o donosnosti pozavarovalnic, vendar iz metodoloških razlogov še ne more poročati o tem vidiku preiskave. To namerava storiti z dodatkom k delovnemu dokumentu.

2.2. Usklajevanje pogojev pri sozavarovanju in pozavarovanju

11. So-pozavarovanje in sozavarovanje sta pomembna mehanizma, na katerih temelji zavarovalniški sektor EU in sposobnost zavarovanja pred večjimi tveganji. Obstoj mehanizmov, ki omogočajo več (po)zavarovateljem, da vsak od njih prevzame del danega tveganja, prepričljivo okrepi zmogljivost in poveča raznovrstnost tveganj ter povzroči padec cen in izboljšanje pogojev za stranke. Čeprav Komisija priznava te prednosti, pa je odkrila dokaze, ki nakazujejo, da bi ravnanja, ki prevladujejo v nekaterih delih trga, lahko spadala v področje uporabe člena 81 Pogodbe.

12. V vmesnem poročilu je Komisija opozorila, da se na trgu skupnih pozavarovanj vključuje klavzula, ki naj bi zagotovila, da je določeni pozavarovatelj (s svojega stališča) deležen enakih pogojev kot kateri koli drugi pozavarovatelj, udeleženec v pogodbi: tako imenovana klavzula „najboljših pogojev“. Komisija je opazila tudi, da se je to ravnanje pojavilo v podobni obliki tudi na sozavarovalniškem trgu.

13. Komisija je v vmesnem poročilu izrazila mnenje, da vključevanje klavzule najboljših pogojev verjetno oškoduje zadevne stranke in bi lahko pod nekaterimi pogoji pomenilo omejevanje konkurence v smislu člena 81(1) Pogodbe ES. Komisija takrat ni zastopala stališča, da bi bila lahko klavzula izjema na podlagi člena 81(3). Vseeno je v drugi fazi preiskave natančneje proučila tovrstna ravnanja in zbrala s tem povezana mnenja udeležencev na trgu.

14. Med prvo fazo preiskave se je izkazalo, da se klavzule najboljših pogojev ne pojavljajo nujno kot take v končni (po)zavarovalni pogodbi, ampak se lahko vključijo na primer na stopnji zbiranja ponudb in se tako nanašajo izključno na postopek pogajanja o (po)zavarovalni ureditvi in oblikovanja le-te. Na podlagi preiskave pa je postalo Komisiji kmalu jasno, da to razširjeno ravnanje na pozavarovalniških in sozavarovalniških trgih skoraj vedno povzroči dejansko uskladitev premij in drugih pogojev kritja ne glede na vključevanje ali drugo uporabo klavzul najboljših pogojev. Posledično je Komisija razširila svojo analizo, da bi vključila vse mehanizme, ki povzročijo tako uskladitev, in hkrati priznala, da prinaša uporaba klavzule najboljših pogojev strankam celo manj ugodne pogoje kot njena neuporaba.

15. Komisija o opisanih ravnanjih trenutno meni, da lahko spadajo posamezni primeri ravnanj, če so posledica sporazumov med podjetji, v področje uporabe člena 81(1). Poleg tega Komisija do sedaj še ni prejela prepričljivih utemeljitev, ki bi upravičile njihovo nujnost, kakor to zahteva člen 81(3). Očitno je, da bo treba izpolnjevanje pogojev člena 81(3) oceniti po posameznih primerih in v skladu z zadevnim dejanskim in pravnim okvirom. Verjetnost, da razkritje cene vodilnega zavarovatelja v fazi sklenitve zavarovanja, s čimer se zagotovi njegov delež in uskladijo pogoji kritja, razen premije, ne bo povzročilo težav iz vidika konkurenčnega prava, je manjša oziroma večja, da bodo takšna ravnanja izpolnila pogoje za izjemo.

16. Komisija se zaveda, da so ta ravnanja na nekaterih trgih zelo dolgo spadala med normalna tržna ravnanja. Kljub temu Komisija meni, da bi moral sektor ob upoštevanju ugotovitev kritično oceniti navedena ravnanja. V tem procesu namerava v celoti izpolniti svojo vlogo, a hkrati ustrezno upoštevati načelo, da morajo udeleženci na trgu sami oceniti zakonitost svojih tržnih ravnanj v skladu z veljavnimi pravnimi standardi.

17. Komisija poudarja, da se njene ugotovitve nanašajo le na elemente nekaterih poslovnih ravnanj, ki izhajajo iz dvostopenjskega postopka sklenitve pogodbe in ki po njenem mnenju niso pomembni za delovanje tega postopka, še manj pa za trg kot celoto. Prav tako poziva stranke v poslih poslovnega zavarovanja in pozavarovanja, ki se običajno dodelijo na podlagi sklenitve zavarovanja, naj se zavedajo možnosti dodelitve takih poslov pod pogoji, ki ne vsebujejo usklajenih premij, ter zagotovijo, da, kadar koli je to ustrezno, odgovorni za obvladovanje tveganj in posredniki to možnost v celoti proučijo. V poročilu Komisija ne izpostavlja pomislekov glede drugih načinov dodeljevanja sozavarovalnih in pozavarovalnih poslov, ki vključujejo vertikalno trženje, ad hoc povezovanja med zavarovatelji in trajne sporazume kot na primer poole. Za odgovor na vprašanje, ali je uporaba teh postopkov sporna iz stališča konkurence, bi bila potrebna analiza posameznih primerov.

2.3. Prodaja produktov poslovnega zavarovanja

18. V vmesno poročilo je bil vključen podroben pregled glavnih vidikov v zvezi s prodajo produktov in storitev poslovnega zavarovanja v Evropski uniji. Zavarovalni produkti se prodajajo posredno preko neodvisnih posrednikov, lastnih zastopnikov, bank (t. i. bančno zavarovalništvo) in neposredno, vključno z internetno prodajo. Posredniki, lastni zastopniki in neposredna prodaja pomenijo veliko večino prodaje. Potreba po vzpostavitvi prodajne mreže bi lahko bila ovira za vstop na trg, če na nacionalni ravni ni na razpolago močne mreže neodvisnih posrednikov.

19. Posrednik deluje hkrati kot svetovalec strankam in kot prodajni zastopnik zavarovatelja, pogosto s pooblastili za sklepanje zavarovanj in izdajanje potrdil o kritju. Ta dvojna vloga je možen povod za navzkrižja interesov med objektivnostjo nasvetov, ki jih ponujajo strankam, in lastnimi poslovnimi interesi. Taka navzkrižja interesov lahko izhajajo tudi iz več virov, povezanih s plačevanjem posrednikov, vključno s provizijami po učinku.

20. Kar zadeva zavarovalne posrednike, tržne raziskave in javno posvetovanje poudarjajo dejstvo, da trenutna tržna ravnanja – zlasti pomanjkanje prostovoljnega razkrivanja plačil, prejetih od zavarovateljev, in druga morebitna navzkrižja interesov – ustvarjajo okolje, v katerem stranke v poslih poslovnega zavarovanja velikokrat za odločitev nimajo na razpolago vseh podatkov.

21. Ravnanja, katerih namen je spodbuditi posrednike, naj sklepajo posle s točno določenimi zavarovatelji, bi lahko ogrozila pošteno konkurenco na zavarovalniškem trgu, kar zadeva pogoje kritja, storitve in finančno moč zavarovateljev. Taka ravnanja bi lahko namesto tega sprožila tekmovanje med zavarovatelji na ravni plačil posrednikom, saj bi si zavarovatelji s tem želeli zagotoviti prodajo ali pa vsaj vplivati na to, katerega zavarovatelja posrednik izbere.

22. Razkrivanje pomembnih podatkov s strani posrednikov v zvezi s plačili, prejetimi od zavarovateljev, in storitvami, opravljenimi za zavarovatelje, bi lahko prispevalo k zmanjševanju navzkrižij interesov. Trenutno se zdi, da tudi v primeru razkritja podatkov, le-to ni vedno popolno, jasno in stranki razumljivo. Ob upoštevanju podobnih primerov, ki se pojavijo v drugih finančnih sektorjih, predvsem v sektorju vrednostnih papirjev in bančništva, je vseeno vprašljivo, ali že zgolj razkritje zadostuje, da se omilijo navzkrižja interesov, zlasti v zvezi s tistimi plačili, ki so namenjena ravno temu, da bi se interesi posrednikov približali interesom zavarovateljev.

23. Vmesno poročilo vsebuje tudi razlago, da bi prepoved znižanja provizij s strani zavarovateljev lahko pomenila ohranjanje cene pri nadaljnji prodaji in tako ne bi bilo več osnove za upravičenost do skupinske izjeme na podlagi Uredbe o vertikalnih sporazumih in usklajenih ravnanjih. Horizontalni sporazumi, usklajena ravnanja posrednikov ali odločitve združenj v njihovem sektorju, da ne bodo zniževali provizij za stranke, lahko pomenijo omejevanje konkurence v smislu člena 81 Pogodbe.

24. Tržne raziskave, opravljene v treh državah članicah, in javno posvetovanje niso prinesli dokazov o obstoju zasebnih sporazumov ali ravnanj, ki neodvisnim zavarovalnim posrednikom preprečujejo zniževanje provizij za stranke ali jih od tega odvračajo. Vendar odgovori, ki so jih predložili italijanski posredniki, nakazujejo, da obstaja nekaj zmede glede politike njihovega združenja v zvezi z zniževanjem provizij in da je potrebno nadaljnje pojasnilo. V Nemčiji je tako ravnanje po nacionalnem zakonu še naprej prepovedano.

25. Zaenkrat se zdi razgibanost konkurenčnega trga glede cene storitev posredovanja, kadar so stranke MSP, v najboljšem primeru omejena. Navidezno nizka zaskrbljenost MSP kot strank zaradi cene storitev zavarovalnega posredovanja morda izhaja iz pogosto napačne predstave o znesku provizije (in mogoče drugih vrstah plačil), ki se dejansko plača posredniku kot del njihove zavarovalne premije in je običajno višja, kot se zavedajo.

26. Komisija meni, da ima to vprašanje, čeprav bi lahko zbudilo resne pomisleke glede izkrivljanja trga, več razsežnosti, ki jih je treba natančno raziskati. To vprašanje namerava proučiti v okviru načrtovanega pregleda Direktive o zavarovalnem posredovanju, in sicer ne da bi se na tej stopnji vnaprej odločila, ali je to najprimernejši način za reševanje tega vprašanja. Pri ocenjevanju najustreznejšega odgovora na to vprašanje bo Komisija upoštevala tudi obravnavanje, uporabljeno pri podobnih primerih v drugih sektorjih, zlasti ureditev Direktive o trgih finančnih instrumentov za naložbene storitve, da bi se zagotovila nevtralnost na regulativni ravni.

2.4. Horizontalno sodelovanje med zavarovatelji

27. Nekatere oblike sodelovanja med zavarovatelji so trenutno skupinska izjema na podlagi Uredbe št. 358/2003[5]. Ta uredba o skupinski izjemi je bila sprejeta za sedem let in bo tako prenehala veljati 31. marca 2010. Preiskava sektorja je pokazala, da se dejanska uporaba Uredbe o skupinski izjemi znatno razlikuje med državami članicami, in skušala ugotoviti, kakšna so mnenja o prihodnosti te ureditve, kar zadeva poslovna zavarovanja.

28. V svojih odgovorih so zainteresirane strani iz sektorja ponavadi opozarjale, da oblike sodelovanja in sporazumov, ki so izjeme na podlagi Uredbe o skupinski izjemi, spodbujajo konkurenco. Več vprašanih je navedlo, da odsotnost historičnih podatkov o tveganjih za celotni trg ali nerazpoložljivost standardnih pogojev (in z njimi povezane sodne prakse, ki bi razlagala njihovo področje uporabe) pomenita oviro za vstop na nekatere trge. Med posvetovanjem je le malo vprašanih izrazilo pomisleke v zvezi z oblikami sodelovanja, ki so vključene v Uredbo o skupinski izjemi, razen nekaterih pripomb o delovanju končnih trgov, kot je na primer trg varnostnih naprav.

29. Velika večina vprašanih, vsaj iz zavarovalniškega sektorja, je bilo zelo naklonjenih podaljšanju trenutne Uredbe o skupinski izjemi, ko le-ta preneha veljati leta 2010. Več vprašanih je zagovarjalo stališče, da Komisija na vsak način ne bi smela oblikovati trdnih sklepov v zvezi s prihodnostjo Uredbe o skupinski izjemi na podlagi rezultatov preiskave sektorja, saj je preiskava zajela le poslovna zavarovanja, področje uporabe Uredbe o skupinski izjemi pa je širše. Nekateri vprašani pa so trdili, da zavarovalniški sektor potrebuje posebno obravnavo v skladu s protimonopolnimi pravili.

30. Komisija priznava, da mnogi v tem sektorju, zlasti zavarovatelji, podpirajo Uredbo o skupinski izjemi. Vendar v skoraj nobenem odgovoru ni bilo razlikovanja med zaželenostjo oblik sodelovanja, ki so vključene v Uredbo o skupinski izjemi, in zaželenostjo Uredbe same. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je bil cilj Uredbe o skupinski izjemi pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 1/2003 maja 2004 izključiti nekatere splošne vrste sporazumov iz področja uporabe člena 81(1) ter s tem odpraviti potrebo po ločenih in zamudnih posamičnih izjemah. Od takrat podjetjem Komisiji ni več treba priglasiti oblik sodelovanja, ki bi lahko spadale v področje uporabe člena 81(1), za pridobitev odločbe, da so te oblike sodelovanja izjeme na podlagi člena 81(3). Podjetja bi morala pravzaprav sama oceniti združljivost svojega ravnanja s pravili konkurence, po potrebi s pomočjo zunanjih in drugih svetovalcev.

31. Ob upoštevanju Uredbe št. 1/2003 in na podlagi izkušenj, pridobljenih v zvezi z različnimi oblikami sodelovanja, ki so dovoljena na podlagi Uredbe o skupinski izjemi, bi lahko trdili, da vsaj kar zadeva poslovna zavarovanja, udeleženci na trgu ne potrebujejo več sektorske skupinske izjeme in ne bi smeli imeti večjih težav pri lastnem samoocenjevanju uporabe člena 81(3), kot v drugih sektorjih. Po drugi strani obstaja tveganje, da so na podlagi Uredbe o skupinski izjemi občasno nenamerno kot izjeme opredeljene nekatere oblike sodelovanja, ki bi lahko imele protikonkurenčen učinek, zlasti na s tem povezanih trgih varnostnih naprav.

32. Komisija sama bi rada poudarila, da tudi če ne bi bilo Uredbe o skupinski izjemi za zavarovalništvo, bi bil zavarovalniški sektor še naprej deležen ugodnosti iz določb uredb o horizontalnih in vertikalnih skupinskih izjemah[6].

33. Ta razprava se bo še nadaljevala, saj mora Komisija v skladu z zakonodajo do 31. marca 2009 predložiti poročilo o izvajanju in prihodnosti Uredbe o skupinski izjemi[7]. Udeležence v sektorju in druge zainteresirane strani zato zelo spodbuja, naj medtem še naprej razmišljajo o tem vprašanju ter se pri tem osredotočajo na vlogo Uredbe o skupinski izjemi v pravnem redu in ne na posamezne oblike sodelovanja, ki so vključene vanjo.

2.5. Trajanje pogodb o poslovnem zavarovanju

34. Med preiskavo sektorja je Komisija proučila trajanje pogodb ter klavzul o njihovi obnovi in podaljšanju zaradi pomislekov glede konkurence, ki bi jih lahko vzbudila splošna uporaba pretirano dolgoročnih pogodb v smislu zapiranja trga za nove udeležence[8]. Če so stranke dalj časa vezana na istega zavarovatelja, lahko to vpliva na konkurente, ki si želijo vstopiti na trg ali povečati svoj tržni delež. To se lahko zgodi v primeru, kadar dolgoročne pogodbe vplivajo na konkurenco skupaj z drugimi dejavniki, kot so število podobnih pogodb, njihovo trajanje, delež trga, ki ga ta oblika pogodbe zajema, stopnja zasičenosti trga in zvestoba strank. Take pomisleke so med preiskavo sektorja izrazili tudi nekateri udeleženci na trgu, zlasti v zvezi z Avstrijo in Italijo.

35. Da ne bi prišlo do nesporazuma, želi Komisija poudariti, da ima načeloma pomisleke glede morebitnega izključevalnega učinka dolgoročnih pogodb po konkurenčnem pravu takrat, kadar bi njihov skupni vpliv povzročil zapiranje trga. Vzrok za pomisleke bi bilo lahko tudi ravnanje podjetja s prevladujočim položajem, katerega cilj ali učinek je preprečevanje ali omejevanje konkurence.

36. Čeprav lahko Komisija v nekaterih okoliščinah posreduje v skladu s pravili konkurence, takemu ukrepanju ne daje vedno prednosti. V zadevnem primeru Komisija meni, da bi bilo primerno nadalje proučiti razmere v Avstriji, brez poseganja v način, ki bi bil izbran za to. Kar zadeva Italijo, se zdi, da je nedavni regulativni poseg spremenil okolje, tako da dolgoročne pogodbe ne bi smele več povzročati zapiranja trga.

3. SKLEPI

37. Ta preiskava sektorja je opredelila tri ključna vprašanja, ki jih morajo spremljati Komisija in/ali nacionalni organi:

- nekatera ravnanja, katerih posledica je uskladitev premij v primeru prodaje sozavarovanja in pozavarovanja po dvostopenjskem postopku, ki vključuje primarnega (po)zavarovatelja in sekundarne (po)zavarovatelje;

- primeri ključnih tržnih ravnanj iz dolgoročnih pogodb, katerih posledica je lahko skupno zapiranje in

- kazalci morebitnih tržnih pomanjkljivosti v zvezi z zavarovalnim posredovanjem.

38. Komisija poziva strani, ki jih zadevajo različna navedena vprašanja, naj izvedejo svoje lastne ocene in začnejo dialog, da se pojasni, ali so ta ravnanja skladna s konkurenčnim pravom, in/ali da se izvede pregled zadevnih ravnanj.

39. Komisija bo po potrebi nemudoma uporabila svoja izvršilna pooblastila v okviru konkurenčnega prava. Za vse morebitne izvršilne ukrepe v tem okviru bi bil nedvomno potreben popoln pregled posebnosti vsakega primera ob posvetovanju z nacionalnimi organi, pristojnimi za konkurenco. Komisija prav tako poziva udeležence na trgu, naj predložijo nadaljnje dokaze o ravnanjih, ki pomenijo zlorabe, po potrebi zaupno.

40. Ob upoštevanju zavarovalnega posredništva namerava Komisija ta vprašanja ponovno proučiti v okviru pregleda Direktive o zavarovalnem posredovanju, vendar poziva tudi države članice in udeležence v sektorju, naj pregledajo ugotovitve Komisije ter sami predlagajo ustrezne ukrepe.

41. Nenazadnje preiskava sektorja na področju poslovnih zavarovanj ni pokazala prepričljivih razlogov za podaljšanje Uredbe o skupinski izjemi po letu 2010. Vendar bo Komisija dokončno pojasnila to vprašanje do predložitve poročila marca 2009, kot to zahteva zakonodaja.

42. Komisija bo z veseljem sprejela nadaljnje pripombe na poročilo, ki se lahko pošljejo na elektronski naslov: Comp-Sector-Insurance@ec.europa.eu.

[1] Vmesno poročilo je bilo objavljeno 24. januarja 2007.

[2] Vir: Swiss Re, Sigma 2/2005, str. 39 in 5/2006, str. 35; glej vmesno poročilo, str. 37.

[3] Bolgarija in Romunija nista bili vključeni v preiskavo.

[4] Vmesno poročilo, poglavje VI; delovni dokument, poglavje II.

[5] Uredba Komisije (ES) št. 358/2003 z dne 27. februarja 2003 o uporabi člena 81(3) Pogodbe ES za določene skupine sporazumov, sklepov in usklajenih ravnanj na področju zavarovalništva (UL L 53, 28.2.2003, str. 8).

[6] Uredba Sveta št. 2821/71 o uporabi člena 85(3) [zdaj 81(3)] Pogodbe za skupine sporazumov, sklepov in usklajenih ravnanj (UL L 285, 29.12.1971, str. 46); Obvestilo Komisije – Smernice o uporabi člena 81 za sporazume o horizontalnem sodelovanju (UL C 3, 6.1.2001, str. 2); Uredba Sveta (ES) št. 1215/1999 z dne 10. junija 1999 o spremembi Uredbe št. 19/65/EGS o uporabi člena 81(3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov in usklajenih ravnanj (UL L 148, 15.6.1999, str. 1); Uredba Komisije (ES) št. 2790/1999 z dne 22. decembra 1999 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj (UL L 336, 29.12.1999, str. 21); Obvestilo Komisije – Smernice o vertikalnih omejitvah (UL C 291, 13.10.2000, str. 1).

[7] Člen 8 Uredbe Sveta (EGS) št. 1534/91 z dne 31. maja 1991 o uporabi člena 85(3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov, sklepov in usklajenih ravnanj v zavarovalniškem sektorju.

[8] Povprečno trajanje pogodb v Avstriji znaša približno osem let (101 mesec), v Sloveniji skoraj sedem let (81 mesecev), v Italiji približno šest let (73 mesecev) in na Nizozemskem približno šest let (79 mesecev).