P6_TA(2007)0201

Vpliv in posledice izključitve zdravstvenih storitev iz Direktive o storitvah na notranjem trgu

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 23. maja 2007 o vplivu in posledicah izključitve zdravstvenih storitev iz Direktive o storitvah na notranjem trgu (2006/2275(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju členov 16, 49, 50, 95(1) in 152 Pogodbe ES,

- ob upoštevanju člena 35 Listine o temeljnih pravicah Evropske unije;

- ob upoštevanju sodb Sodišča Evropskih skupnosti (Sodišče) z dne 28. aprila 1998 v zadevi C-120/95 Decker [1], z dne 28. aprila 1998 v zadevi C-158/96 Kohll [2], z dne 12. julija 2001 v zadevi C-157/99 Geraets-Smits in Peerbooms [3], z dne 12. julija 2001 v zadevi C-368/98 Vanbraekel [4], z dne 25. februarja 2003 v zadevi C-326/00 IKA [5], z dne 13. maja 2003 v zadevi C-385/99 Müller-Fauré in Van Riet [6], z dne 23. oktobra 2003 v zadevi C-56/01 Inizan [7], z dne 18. marca 2004 v zadevi C-8/02 Leichtle [8], in z dne 16. maja 2006 v zadevi C-372/04 Watts [9],

- ob upoštevanju Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu [10] in zlasti člena 2(2)(f) ter uvodnih izjav 22 in 23 Direktive,

- ob upoštevanju Sporočila Komisije z dne 26. septembra 2006 z naslovom "Posvetovanje o ukrepih Skupnosti na področju zdravstvenih storitev" (SEK(2006)1195/4),

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 9. junija 2005 o mobilnosti bolnikov in razvoju zdravstvenega varstva v Evropski uniji [11],

- ob upoštevanju sklepov Sveta o vrednotah in skupnih načelih zdravstvenih sistemov Evropske unije [12],

- ob upoštevanju člena 152(5) Pogodbe, ki vsebuje načelo subsidiarnosti na področju javnega zdravstva in ob upoštevanju Uredbe Sveta (EGS) št. 1408/71 z dne 14. junija 1971 o uporabi sistemov socialne varnosti za zaposlene osebe in njihove družinske člane, ki se gibljejo v Skupnosti [13], Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti [14],

- ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila Odbora za notranji trg in varstvo potrošnikov ter mnenj Odbora za zaposlovanje in socialne zadeve ter Odbora za okolje, javno zdravje in varno hrano (A6-0173/2007),

A. ker so države članice odgovorne za organizacijo, izvajanje, upravljanje in financiranje zdravstvenih storitev, ki se razlikujejo po posameznih državah članicah,

B. ker je Sodišče izdalo določeno število sodb, kot so o vprašanjih dostopa do zdravstvenega varstva, določanju meril za postopke predhodne odobritve ali povračilu stroškov, ki državljanom EU dovoljujejo, da prosto potujejo z namenom, da bodo našli zdravstveno oskrbo v drugi državi članici,

C. ker je Svet v svojih zgoraj navedenih sklepih o skupnih vrednotah in načelih zdravstvenih sistemov Evropske unije sprejel izjavo petindvajsetih ministrov za zdravje Evropske unije o skupnih vrednotah in načelih, ki podpira evropske zdravstvene sisteme;

Načela

1. meni, da se bo v prihodnjih letih povečala čezmejna mobilnost bolnikov in zdravstvenih delavcev, ki bo tako dala bolnikom večjo možnost izbire; meni, da bi bilo treba zagotoviti, da bodo imeli vsi evropski državljani, ne glede na višino njihovega dohodka ali prebivališče, enak dostop do zdravstvenih storitev, ob upoštevanju načel univerzalnosti, kakovosti, varnosti, kontinuitete in solidarnosti, kar bo prispevalo k socialni in teritorialni koheziji Unije ob zagotavljanju finančne vzdržnosti nacionalnih sistemov zdravstvenega varstva; meni, da lahko v skladu s temi načeli mobilnost bolnikov in zdravstvenih delavcev prispeva k večji dostopnosti in kakovosti zdravstvenega varstva;

2. ugotavlja, da države članice zdravstvenega varstva ne podpirajo dovolj, zato so pravice bolnikov omejene;

3. opozarja, da države članice, ki so uporabljale obstoječo sodno prakso Sodišča, zaradi povečane mobilnosti bolnikov niso izkusile večjega povečanja proračuna za zdravstveno varstvo;

4. upošteva, da lahko države članice uvedejo sistem predhodne odobritve, če bi se izkazalo, da ima prehod bolnikov čez mejo negativen vpliv na finančno bilanco nacionalnega zdravstvenega proračuna, ter države članice poziva, naj se seznanijo z možnostjo uporabe preskusnega obdobja, v katerem se predhodne odobritve ne zahteva;

5. poudarja, da mobilnost bolnikov in poklicna mobilnost ne bi smeli biti izgovor za to, da države članice niso investirale v svoj sistem zdravstvenega varstva;

6. poudarja, da se dostop do čezmejnega zdravstvenega varstva zahteva za doseganje prostega pretoka državljanov znotraj Skupnosti in pripomore k dvigovanju zaposlenosti in stopnje konkurenčnosti v državah članicah;

7. poudarja potrebo po odpravi birokratskih ovir z uporabo in preskrbo čezmejnih zdravstvenih storitev;

8. ugotavlja, da je za odpravo birokratskih ovir pri čezmejnih zdravstvenih storitvah treba izboljšati elektronske sisteme za identifikacijo bolnikov ter njihovih zahtevkov za povračilo;

9. poziva Komisijo, naj spodbudi države članice k dejavni podpori za uvedbo e-zdravstva in telemedicine;

10. opozarja, da bi morale države članice v skladu z določbami Pogodbe, ohranjati glavno odgovornost za zagotavljanje učinkovitega in visokokavostnega zdravstvenega varstva svojim državljanom; zato poudarja, da bi lahko na ravni EU ter večstranski in dvostranski ravni uporabljale ustrezna regulativna orodja za upravljanje nacionalnih sistemov zdravstvenega varstva in zdravstvenih organov; pri izvajanju te pristojnosti pa morajo vedno upoštevati določbe pogodb ter načelo subsidiarnosti;

11. poudarja, da veljajo za zdravstvene storitve določbe Pogodbe, vključno s posebnimi določbami o storitvah splošnega gospodarskega pomena, kot tudi s sodno prakso Sodišča, in tudi poudarja, da imajo izvajalci zdravstvenih storitev po nacionalnih predpisih in predpisih EU polno pravico do ustanavljanja podjetij ali opravljanja storitev v drugi državi članici; prav tako poudarja, da so bolniki v celoti upravičeni do iskanja zdravstvenega varstva v drugi državi članici;

12. ugotavlja, da čeprav sistemi zdravstvenega varstva ne sodijo v pristojnost Skupnosti, imajo vprašanja, povezana s sistemi zdravstvenega varstva, kot so dostop do zdravil in zdravljenja, podatki o bolniku ter pretok zavarovalniških družb in zdravstvenih delavcev, čezmejni značaj; ugotavlja, da bi morala ta vprašanja reševati Unija;

13. opozarja, da morajo bolniki v vsakem primeru koristiti enakopraven dostop do ustreznega zdravljenja, ki je najbližje njihovemu domu in v njihovem jeziku; meni, da bi se morala Direktiva 89/105/EGS z dne 21. decembra 1988 v zvezi s preglednostjo ukrepov, ki urejajo določanje cen zdravil za človeško uporabo in njihovo vključitev v področje nacionalnih sistemov zdravstvenega zavarovanja [15] bolje uporabljati, tako da so zdravila hitreje dana na trg ter da se podpirajo inovacije in varnost zdravil ter da se bolj spodbuja uporaba centraliziranega postopka dajanja dovoljenja za promet;

14. poudarja, da bi morale države članice pri dostopu do zdravstvenih storitev drugo državo članico obravnavati enakopravno, ne glede na bolnike v zasebnem ali javnem zdravstvu;

15. poudarja, da bi morali imeti bolniki dostop do informacij o izvajalcih zdravstvenega varstva, ki so pridobili mednarodno akreditacijo ter da bi morali akreditirani izvajalci zdravstvenega varstva, ne glede na to, kje so v EU, zagotavljati varnost zdravstvenega varstva, ki temelji na merljivih mednarodnih kazalnikih kakovosti;

16. vztraja, da naj za vse politike, ki se nanašajo na zdravstvene storitve, kolikor je mogoče velja parlamentarna priprava zakonodaje namesto ad hoc osnove s sodbami Sodišča;

17. meni, da trenutno pri čezmejnem zagotavljanju zdravstvenih storitev varnost bolnikov in njihove pravice niso zajamčene ter da obstaja pravna negotovost v zvezi z mehanizmi za povrnitev stroškov, obveznostmi nacionalnih organov glede delitve regularnih podatkov, določenih s predpisi, dolžnostjo začetne in nadaljnje zdravstvene oskrbe ter določbami o obvladovanju tveganja za zasebne bolnike;

Opredelitev pojmov

18. zahteva jasno opredelitev zdravstvenih storitev, tako da se pojasni in natančno opredeli obseg uporabe prihodnje zakonodaje na tem področju; zahteva pojasnilo o tem, kateri elementi zdravstvenega sistema so s tem v zvezi pomembni;

19. ugotavlja, da so zdravstvene storitve, ki sledijo ciljem, ki so primerljivi z drugimi socialnimi storitvami splošnega pomena, saj temeljijo na načelu solidarnosti, pogosto umeščene v sisteme nacionalnega socialnega varstva, so osredotočene na posameznika, zagotavljajo, da državljani lahko uživajo svoje temeljne pravice in zagotavljajo visoko stopnjo socialnega varstva ter okrepljeno socialno in ozemeljsko kohezijo;

20. meni, da bi moral biti vsak ukrep Skupnosti, povezan z zdravstvenimi storitvami, skladen z ukrepom Skupnosti, ki se nanaša na socialne storitve splošnega pomena;

21. zahteva, naj nadaljnja pojasnitev postopkov, ki se uporabljajo v sodni praksi Sodišča, ne poruši ravnotežja med Sodiščem in pristojnostmi držav članic na področju javnega zdravja in pravic posameznega bolnika; s tem v zvezi opozarja, da je Sodišče glede koncepta čakalne dobe jasno navedlo, da bi ga bilo treba opredeliti izključno z vidika ocene zdravstvenega stanja posameznega bolnika, pri kateri ne smejo imeti nobene vloge ekonomska merila;

22. zahteva nadaljnje pojasnilo pojma "primerna čakalna doba" ter opredelitve bolnišničnega in izven bolnišničnega zdravljenja;

23. poudarja, da mora postopek odobritve zdravstvenih storitev v drugi državi članici bolnikom zagotavljati jamstvo za varovanje pred samovoljnimi odločitvami nacionalnih organov; poudarja, da bi se moralo v smislu sodne prakse Sodišča za pospeševanje prostega pretoka bolnikov brez poseganja v cilje načrtovanja bolnišnično zdravljenje ožje opredeliti, in sicer kot zdravljenje, ki se lahko izvaja le v okviru bolnišnične ustanove in ne na primer v zdravnikovi ordinaciji ali na bolnikovem domu; poudarja zlasti, da se lahko vsako zavrnitev za podelitev odobritve izpodbija na sodišču in v parasodnih postopkih ter da bi bilo treba za ocenjevanje zdravstvenega stanja posameznega bolnika poiskati neodvisen in nepristranski nasvet neodvisnih strokovnjakov;

Mobilnost bolnikov

24. ugotavlja veliko raznolikost v mobilnosti bolnikov (in različne vzroke njihove mobilnosti), ki jih njihov nacionalni sistem zdravstvenega varstva pošilja v tujino ter bolnikov, ki iščejo bolniško oskrbo v tujini po svoji volji, pri turistih, ki zbolijo, delavcih migrantih, študentih, upokojencih in pri vseh osebah, ki bivajo v drugi državi članici kot njihovi izvorni državi ali živijo v obmejnih regijah, ter poudarja, da bi bilo treba te razlike upoštevati pri oblikovanju politike;

25. poudarja, da je zaželjeno razlikovati med čezmejnimi zdravstvenimi storitvami, tj. tistimi, ki so na obeh straneh skupne meje med dvema državama članicama, zato da ohranjajo in nudijo bolnikom visoko raven dostopa in zdravstvene oskrbe, ter mednarodnimi zdravstvenimi storitvami v Evropski uniji, ki morajo nudijo zdravljenje v primeru redkih bolezni ali "bolezni sirot" ali bolezni, ki zahtevajo uporabo redkih in zelo dragih tehnologij (referenčni zdravstveni centri) ali ki nudijo dostop do nege, ki je država članica ali država stalnega prebivališča takrat ne more nuditi bolnikom;

26. poziva Komisijo, naj vsaki državi članici zagotovi letne statistične podatke o mobilnosti bolnikov ter številu zavrnjenih zahtevkov za povračilo in vzrokih zavrnitve;

27. čeprav priznava, da so za zdravstveno politiko pristojne predvsem države članice, in poudarja potrebo po zagotavljanju visokokakovostnih zdravstvenih storitev v izvorni državi bolnika, pozdravlja pobudo Komisije za uvedbo postopka posvetovanja o najboljši obliki ukrepov Skupnosti za izboljšanje dostopa bolnikov v sprejemljivem časovnem okviru do varnega, visokokakovostnega in učinkovitega okvira za čezmejne vidike zdravstvenega varstva, ter poziva Komisijo, da poda stvarne predloge za spodbujanje in spremljanje napredka na tem področju;

28. ugotavlja, da znatno število bolnikov iz nekaterih držav članic zaradi dolžine čakalnih dob ne more v razumnem časovnem okviru prejemati potrebne zdravstvene oskrbe v lastni državi ter ugotavlja, da so zato ti bolniki odvisni od zdravstvene oskrbe v tujini;

Izboljšanje informacij za bolnike

29. ugotavlja težave bolnikov pri dostopu do jasnih in natančnih informacij o zdravstvenem varstvu, zlasti o čezmejnem zdravstvenem varstvu, ter zapletenost postopkov, ki jih je treba upoštevati; ugotavlja, da težava, ki ne nastaja le zaradi jezikovnih ovir, potencialno povečuje tveganja za bolnikovo varnost;

30. meni, da ima EU pomembno vlogo pri izboljšanju dostopa bolnikov do informacij o dostopu do čezmejnega zdravstvenega varstva;

31. ugotavlja, da sta učinkovita in pregledna souporaba zdravstvenih podatkov bistveni zahtevi za zagotavljanje skladnosti pri ohranjanju visoke kakovosti zdravstvenega varstva pri uporabi zdravstvenih storitev v različnih državah članicah;

32. meni, da je treba bolnikom dati pravico do izbire zdravstvenega varstva v drugi državi članici, če jim ta izbira omogoča hitrejši dostop do ustrezne oskrbe ter da so v celoti informirani o pogojih in predhodnih pogojih za dostop ter o posledicah take izbire; meni, da bi morala biti v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso Sodišča, predhodna odobritev za bolnišnično zdravljenje lahko dosegljiva, s takojšnjo obravnavo in bi se morala ocenjevati na osnovi objektivnih in nepristranskih meril; meni, da bi bilo treba zavrnitev odobritve upravičiti na osnovi objektivnih vzrokov, ki se morajo preverjati pregledno in razumno, ter da bi se moralo razloge za zavrnitev utemeljiti s sklicevanjem na mnenje neodvisnih strokovnjakov;

33. poziva k sprejemu Evropske listine pravic bolnikov na podlagi obstoječih listin v državah članicah in dela, ki so ga opravile NVO;

Povračilo

34. priznava obstoječe razlike med sistemi zdravstvenega varstva v državah članicah ter zapletene pravne okvire, ki urejajo povračila; poziva h kodifikaciji obstoječe pravne prakse glede povračil za čezmejno zdravstveno varstvo, da se zagotovi, da bodo države članice uporabljale primerno pravno prakso ter bolje informirale bolnike, nacionalne sisteme zdravstvenega zavarovanja in izvajalce zdravstvenih storitev, brez ustvarjanja dodatnih birokratskih ovir za države članice;

35. zahteva, naj Komisija glede povračila čezmejnega zdravstvenega varstva vse države članice spodbuja k uporabi veljavnih postopkov; meni, da bi moralo biti za Komisijo mogoče, da države kršiteljice sodno preganja;

36. poziva k vzpostavitvi evropskega referenčnega sistema povračil, ki bo državljanom omogočal primerjave in izbiro najustreznejšega zdravljenja;

37. poziva k preučitvi načinov dejavne podpore in pospeševanja dela za skupno prakso uporabe evropske kartice zdravstvenega zavarovanja ("EKZZ"), ki vsebuje standardizirano vrsto elektronskih podatkov o bolniku, za poenostavitev postopkov, pa katerih naj bi evropski državljani pridobili zdravstveno oskrbo v drugi državi članici; meni, da se morajo imetniki EKZZ sami odločiti o podatkih, ki naj bodo na njej; za najučinkovitejšo uporabo tega sistema poziva sprejetje evropskih zdravstvenih kazalnikov; meni, da je za varnost bolnikov pomembno spodbujati nacionalne organe, da izmenjujejo podatke o registraciji in disciplinskih ukrepih zoper zdravstvene delavce, ki delujejo čez mejo; prepričan je, da je primerno razširiti sistem EKZZ tako, da bo vključeval mednarodno izmenjavo podatkov o bolnikovem zavarovanju;

38. poziva države članice, naj zagotovijo, da bodo izvajalci zdravstvenega varstva imeli vidne oznake, ki bodo označevale (podobno kot tiste, uporabljene za kreditne kartice v hotelih, restavracijah itd.), da je v skladu z Uredbo (ES) št. 883/2004 bolnik z EKZZ lahko sprejet v dani državi članici; glede čezmejnega sodelovanja pri zdravstvenih storitvah poziva k visoki ravni varstva podatkov bolnikov, da bo zagotovljena zaupnost občutljivih zdravstvenih podatkov;

Mobilnost zdravstvenih delavcev

39. opozarja, da Direktiva 2005/36/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij [16] ne zapolnjuje obstoječih zakonodajnih vrzeli na ravni EU o prostem pretoku zdravstvenih delavcev, zlasti na področju stalnega usposabljanja, pravice do ustanavljanja in zagotavljanja zavarovanja pristojnosti zdravstvenih delavcev; poudarja, da bi morala katera koli zakonodaja na tem področju znatno olajšati preskrbo čezmejnih zdravstvenih storitev in ustanovitev sedeža izvajalcev storitev iz drugih držav članic;

40. ugotavlja, da čeprav v EU obstaja obojestransko priznavanje poklicnih kvalifikacij, pa še nimamo zadostnega poenotenja kakovosti vsebine strokovnega usposabljanja in načinov, na katere se poklici opravljajo ali nezadostne skrbi za takšno poenotenje;

41. poudarja, da člen 35 Listine o temeljnih pravicah predvideva, da Unija zagotavlja visoko stopnjo varovanja zdravja, ter s tem v zvezi tudi poudarja, da sta kakovost zdravstvenih storitev in sposobnost sektorja, da obdrži osebje, odvisna od kakovosti dela in delovnih pogojev zdravstvenih delavcev, vključno z navedbo časa za počitek in možnosti za usposabljanje; poudarja tudi, da bi morali spremljevalni ukrepi, kot so spremljanje kakovosti, nadzor in uporaba novih informacijskih tehnologij, bolnikom zagotoviti najboljše možno zdravstveno varstvo;

42. meni, da je za neposreden stik izvajalcev zdravstvenega varstva z bolniki zelo pomembno njihovo zadovoljivo znanje jezika, ki se govori v državi članici gostiteljici;

43. zahteva, naj Komisija vzpostavi mehanizem zbiranja podatkov in izmenjave informacij med posameznimi nacionalnimi organi o izvajalcih zdravstvenih storitev, uvede naj tudi evropsko kartico, informacijsko podporo o odgovornosti zdravstvenih delavcev ter informacijo da na voljo bolnikom, razvije naj tudi zanesljiv zdravstveni informacijski sistem za izvajalce storitev, kjer bodo nacionalni organi odgovorni za delitev navedenih informacij;

44. poziva Komisijo, naj v okviru povečane poklicne mobilnosti v Evropi oblikuje zakonsko dolžnost nacionalnih oblasti do izmenjave informacij o registraciji zdravstvenih delavcev in disciplinskih ukrepih zoper njih, da zagotovi varnost bolnikov;

45. pozdravlja delo, ki so ga opravili "Health Professionals Crossing Borders" kot dober primer tesnega večstranskega sodelovanja med regulativnimi organi zdravstvenega varstva v državah članicah;

46. poudarja, da je potrebno zdravstvene delavce bolje informirati o njihovih pravicah do mobilnosti v EU z uporabo obstoječih orodij, ki jih je določila Komisija, kot je EURES (Evropske službe za zaposlovanje);

Pravna odgovornost

47. vztraja, da je treba mobilnost bolnikov zaščititi s skladnimi in jasnimi pravili, ki urejajo odgovornost za nudenje čezmejnih zdravstvenih storitev, ter posledično olajšati dostop do sodnih mehanizmov in pravnega varstva, zlasti če so posamezne faze zdravljenja potekale v več kot eni državi;

48. ugotavlja, da kombinacija sedanjih pravil zasebnega prava o jurisdikciji in veljavne zakonodaje, s posameznimi pravnimi instrumenti Skupnosti vodi v zapleteno in težko mrežo sistemov pravne odgovornosti, ki ne spodbuja lahkega dostopa do sodnega varstva; poudarja, da je to še posebej zaskrbljujoče v povezavi z zdravstvenimi storitvami, ki so po naravi osebne in posamične; poleg tega opozarja, da je bolnik, ki se pritoži, verjetno ranljiv in začenja sodni postopek sam proti instituciji ali poklicnemu združenju;

49. zato poudarja, da je treba zagotoviti pravno varnost bolnikov in zdravstvenih delavcev; poziva k pojasnitvi odgovornosti, če bi bila povzročena škoda, ter obveznost vseh zdravstvenih delavcev, da imajo obvezno zavarovanje odgovornosti po razumni ceni;

50. poudarja, da je treba okrepiti varstvo bolnikov z zahtevo, naj zdravstveni delavci sklenejo zavarovanje poklicne odgovornosti; ugotavlja tudi, da bodo način zagotavljanja tega in opredelitev zdravstvenih delavcev opredelili ustrezna zavarovalnica ali druge ureditve finančne varnosti posamezne države članice;

51. poudarja, da zdravstvene storitve pogosto zahtevajo zdravniški nadzor; poziva k pojasnitvi pravil delitve odgovornosti med izvajalci zdravstvenega varstva v posameznih fazah zdravljenja, da se zagotovi kontinuiteta oskrbe; poudarja, da se telemedicina in e-zdravstvo razvijata v takšnem obsegu, da se je treba o novih pravilih igre dogovoriti na področjih socialnega varstva, financiranja in dostopa do takšne oskrbe;

Sodelovanje med državami članicami

52. meni, da naj bi tesnejše sodelovanje med zdravstvenimi sistemi na lokalni, regionalni, medvladni in evropski ravni omogočalo doseganje ustreznega zdravljenja v drugi državi članici, boljšo kakovost storitev in s tem povečalo zaupanje državljanov;

53. opozarja, da čezmejno sodelovanje med zadevnimi stranmi lahko privede do primerne rešitve, kot kaže primer Euroregis;

54. pričakuje, da bodo države članice nadaljevale s čezmejnim sodelovanjem pri ponudbi zdravstvenih storitev, tako da bodo lahko stroškovno učinkovitejše upravljale svoje zdravstvene sisteme;

55. poziva Komisijo, naj pripravi tehnične standarde in poziva vlade držav članic, da dejavno podprejo uvedbo interoperabilnih preglednih informacijskih sistemov, ki bodo omogočili učinkovito izmenjavo in souporabo zdravstvenih informacij med ponudniki zdravstvenih storitev v različnih državah članicah;

56. spodbuja razvoj mreže referenčnih centrov, vključno z elektronskimi referenčnimi centri, ki bi se ukvarjali z redkimi, posebnimi in kroničnimi boleznimi ter izmenjavo znanja med državami članicami o najboljši praksi glede zdravljenja in organizaciji sistemov zdravstvenega varstva; poziva Komisijo, naj izboljša čezmejno mednarodno upravno sodelovanje;

57. meni, da ima EU lahko pomembno vlogo pri izboljševanju dostopa bolnikov do podatkov o čezmejni mobilnosti, tudi s spodbujanjem evropskih kazalnikov zdravja;

58. priznava, da obstaja povpraševanje po ustrezno urejenih, visoko kakovostnih zdravstvenih in farmacevtskih čezmejnih storitvah ter po sodelovanju in izmenjavi znanstvenih in tehnoloških izkušenj med visoko specializiranimi zdravstvenimi centri; vendar opozarja, da raziskave kažejo, da bi večina ljudi raje imela zagotovljeno visokokakovostno zdravljenje v bližini kraja bivanja; meni, da bi morala Komisija za zagotovitev najprimernejšega zakonodajnega odziva, najprej temeljito raziskati dejanske potrebe po mobilnosti bolnikov ter ugotoviti, katere bolnike takšna mobilnost zadeva in hkrati oceniti vpliv navedene mobilnosti na zdravstvene sisteme;

59. pričakuje, glede na dane razlike, da bodo države članice med seboj razrešile vprašanja kot so dostop in kakovost oskrbe ter nadzor nad stroški;

60. prepričan je, da je odprta metoda usklajevanja eden izmed primernih instrumentov za tesnejše sodelovanje med državami članicami;

61. upa, da se bodo razvili dvostranski ali večstranski sporazumi med državami članicami, regijami ali lokalnimi organi ter med subjekti sektorja zdravstvenega varstva, in meni, da bi to spodbujalo medsebojno izmenjavo materialnih in človeških virov na čezmejnih območjih, zlasti na območjih z velikim številom kratkoročnih obiskovalcev, ter bi spodbujalo tudi izmenjavo spretnosti in znanja;

62. poziva, naj se na osnovi obstoječih instrumentov Skupnosti (v skladu z organizacijskimi posebnostmi posameznih sistemov zdravstvenega varstva) oblikujejo in uporabljajo enotne točke za stike, ki bodo zagotavljale dostop do objektivnih in neodvisnih informacij za bolnike, zdravstvene delavce, zdravstvene institucije in pristojne organe; meni, da zdravstveni delavci lahko pomagajo bolnikom pri iskanju teh informacij;

63. spodbuja Komisijo, naj uporabi vse obstoječe instrumente, kot so SOLVIT in postopke za ugotavljanje kršitev, da bi se pomagalo bolnikom, ki jim je bilo zavrnjeno povračilo (za nebolnišnično oskrbo) ali odobritev (za bolnišnično oskrbo), čeprav so bili izpolnjeni pogoji, določeni v sodni praksi;

64. spodbuja Komisijo, naj nadaljuje z zbiranjem podatkov držav članic in še naprej analizira trende in izzive, s katerimi se sooča čezmejna mobilnost bolnikov in zdravstvenih delavcev;

Zaključki

65. poziva Komisijo, naj okrepi svojo politiko sodnega preganjanja kršitev zakonodaje EU za zagotovitev, da bodo vse države članice izpolnjevale sodno prakso Sodišča in bodo evropski bolniki, ne glede na državo izvora, koristili pravice, ki jim imajo po Pogodbi;

66. poziva Komisijo, naj Parlamentu in Svetu predloži predlog ustreznega instrumenta, predvsem za kodifikacijo pravne prakse Sodišča;

67. poziva Komisijo, naj pripravi predlog, ki bo upošteval sedanje poročilo, kakor je bilo sprejeto, in sodbe Sodišča o pravicah bolnikov; poziva, da se bolnikom zagotovi najboljši možni dostop do storitev zdravstvenega varstva po vsej Evropi; ponudnikom zdravstvenih storitev pa svobodo nudenja storitev in svobodo do ustanavljanja;

68. glede na to, da Evropski parlament in Svet nista sprejela predloga Komisije, ki se nanaša na zdravstvena vprašanja v Direktivi 2006/123/ES, poudarja, da so potrebni novi ukrepi za zaščito obstoječih pravic; zato poziva Komisijo, da kot varuh pogodb zagotovi zaščito teh pravic;

69. meni, da bi moral novi Evropski ureditveni okvir za čezmejno zdravstveno varstvo predvsem izboljšati dostop do visokokakovostnega zdravstvenega varstva v primeru bolezni, prispevati k varnosti bolnikov in povečati možnost izbire, ki je na voljo za vse bolnike v Evropski uniji brez povečanja neenakosti izidov zdravstvenega varstva.

*

* *

70. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji.

[1] [1998] PSES I-1831.

[2] [1998] PSES I-1931.

[3] [2001] PSES I-5473.

[4] [2001] PSES I-5363.

[5] [2003] PSES I-1703.

[6] [2003] PSES I-4509.

[7] [2003] PSES I-12403.

[8] [2004] PSES I-2641.

[9] [2006] PSES I-4325.

[10] UL L 376, 27.12.2006, str. 36.

[11] UL C 124 E, 25.5.2006, str. 543.

[12] UL C 146, 22.6.2006, str. 1.

[13] UL L 149, 5.7.1971, str. 2.

[14] UL L 166, 30.4.2004, str. 1.

[15] UL L 40, 11.2.1989, str. 8.

[16] UL L 255, 30.9.2005, str. 22.

--------------------------------------------------