[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 23.1.2007

SEC(2007) 67 konč.

Priporočilo

MNENJE SVETA

v skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Italije, 2006-2011

(predložila Komisija)

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

Splošno ozadje

Pakt stabilnosti in rasti, ki je začel veljati 1. julija 1998, temelji na cilju zdravih javnih financ kot sredstvu za izboljšanje razmer za stabilnost cen in za močno trajnostno rast, ki pospešuje ustvarjanje delovnih mest. Reforma Pakta iz leta 2005 je potrdila njegovo koristnost pri utrjevanju proračunske discipline, je pa poskusila okrepiti njegovo učinkovitost in gospodarsko podlago ter zavarovati dolgoročno vzdržnost javnih financ.

Uredba Sveta (ES) št. 1466/97 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[1], ki je del Pakta stabilnosti in rasti, določa, da morajo države članice Svetu in Komisiji predložiti programe stabilnosti ali konvergenčne programe ter njihove letne dopolnitve (države članice, ki so že sprejele enotno valuto, predložijo programe stabilnosti ali njihove dopolnitve, države članice, ki je še niso sprejele, predložijo konvergenčne programe oziroma njihove dopolnitve). Prvi program stabilnosti Italije je bil predložen decembra 1998. V skladu z Uredbo je Svet na podlagi priporočila Komisije in po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom zadeve podal mnenje 8. februarja 1999. V skladu z istim postopkom Komisija oceni dopolnitve programov stabilnosti in konvergenčnih programov, preuči jih prej navedeni odbor, po potrebi pa jih preuči še Svet.

Ozadje ocene novih programov

Komisija je preučila najnovejšo dopolnitev programa stabilnosti Italije, predloženo 4. decembra 2006, in sprejela priporočilo za zadevno mnenje Sveta (glej okvir z glavnimi točkami ocene).

Kot ozadje za oceno proračunske strategije v novem programu stabilnosti naslednji odstavki povzemajo:

1. gospodarsko in proračunsko uspešnost zadnjih desetih let,

2. stanje države pri korektivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem),

3. najnovejšo oceno stanja države pri preventivnem delu Pakta stabilnosti in rasti (povzetek mnenja Sveta o predhodni dopolnitvi programa stabilnosti) in

4. oceno Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006.

Nedavna ekonomska in proračunska uspešnost

Razloge za slabo gospodarsko rast v Italiji v zadnjem desetletju je mogoče iskati predvsem v strukturnih pomanjkljivostih, ki zavirajo proizvodnjo in povzročajo izgubo zunanje konkurence. Realna stopnja rasti BDP je bila pod povprečjem evroobmočja od sredine 90-ih let in ocenjuje se, da bo potencialna rast padla od čez 2 %, kot je bila v zgodnjih 90-ih, na 1,25 % po letu 2000. Kljub šibki rasti je inflacija ostala do leta 2005 nekaj višja, kot je povprečje v evroobmočju. Nasprotno temu pa je Italija ena od redkih držav, ki se lahko pohvali z močno rastjo zaposlovanja od začetka stoletja in njena stopnja brezposelnosti je bistveno upadla. Čeprav še bo morala Italija veliko narediti za to, da bo dosegla povprečje EU v smislu stopnje zaposlenosti, pa nenavadna kombinacija dinamične rasti zaposlovanja in šibke rasti BDP-ja kaže na problem produktivnosti te države. S stališča javnih financ je javnofinančni primanjkljaj od leta 2003 nad 3 % referenčne vrednosti iz Pogodbe in razmerje med javnim dolgom in BDP ostaja zelo visoko ter se je spet začelo povečevati leta 2005, in sicer na 106,6 % BDP. Ciklično prilagojeni primarni saldo se je od leta 1998 zmanjševal in razmerje med sedanjimi primarnimi odhodki in BDP se povečuje vse od leta 2001.

Postopek v zvezi s čezmernim primanjkljajem za Italijo

Svet je 28. julija 2005 sprejel sklep, v katerem navaja, da ima Italija čezmerni primanjkljaj po členu 104(6). Istočasno je Svet naslovil na Italijo priporočilo v skladu s členom 104(7), v katerem določa, da je treba čezmerni primanjkljaj zmanjšati do leta 2007. Italiji je bilo zlasti priporočeno, da z vso resnostjo izvede proračun za leto 2005, zmanjša strukturni primanjkljaj glede na raven iz leta 2005 za najmanj 1,6 % BDP do leta 2007, s tem da se mora vsaj polovica tega zmanjšanja opraviti leta 2006 in zagotoviti, da se zmanjša razmerje med javnim dolgom in BDP ter se z ustreznim ritmom približa referenčni vrednosti.

Komisija je 22. februarja 2006 sprejela sporočilo, v katerem ugotavlja, da bi ukrepi bili v skladu s priporočilom Sveta, če bi jih Italija izvedla v celoti in učinkovito. Vsekakor pa negotovosti glede izvajanja ostajajo, zato bo potrebno nadaljnje spremljanje.

Ocena v mnenju Sveta o predhodnem programu

Svet je 14. marca 2006 sprejel mnenje o predhodni dopolnitvi programa stabilnosti, ki zajema obdobje 2005–2009. Svet je menil, da „je program skladen z zmanjšanjem čezmernega primanjkljaja do leta 2007, pod pogojem da se bo proračun za leto 2006 v celoti in učinkovito izvedel ter da se bodo podrobno opredelili in sprejeli nadaljnji bistveni ukrepi za leto 2007. Ob upoštevanju priporočil Sveta v skladu s členom 104(7) Pogodbe z dne 28. julija 2005 in z namenom, da se okrepi vzdržnost javnih financ, Svet poziva Italijo, da:

(i) uresniči strukturna prizadevanja, predvidena v programu za leto 2006 in 2007, za verodostojno in trajnostno zmanjšanje čezmernega primanjkljaja do leta 2007;

(ii) natančno določi širše ukrepe, na katerih bi temeljil potek prilagajanja v letu 2007 in zadnjih letih programa, ter zagotovi, da prilagajanje srednjeročnemu cilju ostaja v skladu z zahtevami Pakta stabilnosti in rasti;

(iii) zagotovi, da se razmerje med dolgom in BDP hitreje približa 60 % referenčne vrednosti iz Pogodbe, in sicer s posvečanjem posebne pozornosti tudi ostalim dejavnikom, ne samo neto zadolževanju, ki prispevajo k spremembi stopnje dolga; in

(iv) izboljša proračunski postopek s povečanjem njegove transparentnosti in učinkovitim izvajanjem preteklih in novih mehanizmov za spremljanje in kontrolo odhodkov ter poročanje o njih“.

Ocena Komisije o nacionalnem programu reform iz oktobra 2006

Poročilo o izvajanju nacionalnega programa reform Italije, ki ga določa prenovljena lizbonska strategija za rast in delovna mesta, je bilo predloženo 19. oktobra 2006. Nacionalni program reform Italije kot ključne izzive ali prednostne naloge opredeljuje: zagotavljanje dolgoročne proračunske vzdržnosti, povečanje števila sektorjev, v katerih imajo državljani in podjetja svobodno izbiro, sprejem ukrepov za spodbujanje znanstvenih raziskav in tehnoloških inovacij, krepitev izobraževanja in usposabljanja, nadgradnja infrastrukture, varstvo okolja.

Ocena Komisije o navedenem programu (sprejeta kot del letnega poročila o napredku[2] iz decembra 2006) je pokazala, da predstavlja v primerjavi z lanskim nacionalnim programom reform izvedbeno poročilo Italije jasnejšo strategijo, ki zajema vsa področja politike ter sinergije med njimi in je zato veliko bolj ambiciozno. Največji napredek je zabeležen na mikroekonomskem področju. Predlagane strategije in ukrepi na makroekonomskem področju so na splošno primerni, toda bistveno je, da se izvedejo. Politiko zaposlovanja je treba na določenih ključnih področjih okrepiti.

Glede na ugotovljene prednosti in šibkosti se Italiji priporoča, da sprejme ukrepe na področju: dolgoročne vzdržnost javnih financ, konkurenčnosti na trgih s proizvodi in storitvami, regionalnimi razlikami v zaposlovanju in vseživljenjskim učenjem in izobraževanjem.

Okvir: Glavne točke za oceno Kot določa člen 5(1) (za programe stabilnosti) in člen 9(1) (za konvergenčne programe) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97, ocena upošteva naslednje točke: ali so ekonomske predpostavke, na katerih temelji program, verjetne; srednjeročni proračunski cilj, ki ga je predložila država članica, in ali so prilagoditvene poti za njegovo dosego ustrezne; ali ukrepi, sprejeti in/ali predlagani za upoštevanje teh prilagoditvenih poti, zadoščajo za uresničitev srednjeročnega cilja v okviru konjunkturnega cikla; ali so pri oceni prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja prizadevanja za usklajevanje večja v času dobrih gospodarskih razmer, medtem ko so lahko prizadevanja v času slabih gospodarskih razmer manjša, in ali si za države članice euroobmočja in MDT II zadevna država članica prizadeva za letno izboljšanje svojega proračunskega stanja, iz katerega so izločeni vplivi konjunkture ter enkratnih in začasnih ukrepov, z 0,5 % BDP kot merilom za dosego srednjeročnega proračunskega cilja; izvajanje večjih strukturnih reform, ki imajo neposredne dolgoročne učinke na prihranek pri izdatkih (vključno s spodbujanjem potencialne rasti) in torej preverljiv učinek na dolgoročno vzdržnost javnih financ (pod pogojem, da se glede referenčne vrednosti 3 % BDP ohrani ustrezna varnostna meja in se pričakuje vrnitev proračunskega stanja v programskem obdobju na srednjeročni proračunski cilj), in sicer pri določanju prilagoditvenih poti za dosego srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki ga še niso dosegle) ali pri odobritvi začasnega odklona od srednjeročnega proračunskega cilja (za države članice, ki so ga dosegle), pri tem pa se nameni posebna pozornost pokojninskim reformam, ki uvajajo večstebrni sistem, ki vključuje obvezen, v celoti naložbeni pokojninski steber; ali so ekonomske politike zadevne države članice skladne s širšimi smernicami ekonomskih politik. Verjetnost makroekonomskih predpostavk programa se oceni glede na napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 in tudi z uporabo skupno dogovorjene metodologije za ocenjevanje potencialnih rezultatov in ciklično prilagojenih saldov. Skladnost s širšimi smernicami ekonomskih politik se oceni na podlagi širših smernic ekonomskih politik na področju javnih financ, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008. Pri oceni se preučijo tudi: razvoj deleža dolga in obeti za dolgoročno vzdržnost javnih financ, ki jim je treba posvečati „zadostno pozornost pri nadzoru proračunskih stanj“ v skladu s poročilom Sveta z dne 20. marca 2005 o „Izboljšanju izvajanja Pakta stabilnosti in rasti“. Sporočilo Komisije z dne 12. oktobra 2006 določa pristop k oceni dolgoročne vzdržnosti javnih financ[3]; stopnja integracije z nacionalnim programom reform, ki ga predložijo države članice v skladu z lizbonsko strategijo za rast in delovna mesta. V spremni opombi Evropskemu svetu z dne 7. junija 2005 o širših smernicah ekonomskih politik za obdobje 2005–2008 je Svet Ecofin navedel, da morajo biti nacionalni programi reform skladni s programi stabilnosti in konvergenčnimi programi; skladnost s kodeksom ravnanja[4], ki med drugim določa skupno strukturo in vrsto razpredelnic s podatki za programe stabilnosti in konvergenčne programe. |

- Priporočilo

MNENJE SVETA

v skladu s členom 5(3) Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o dopolnitvi programa stabilnosti Italije, 2006-2011

SVET EVROPSKE UNIJE JE –

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti,

ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES) št. 1466/97 z dne 7. julija 1997 o okrepitvi nadzora nad proračunskim stanjem ter o nadzoru in usklajevanju gospodarskih politik[5] in zlasti člena 5(3) Uredbe,

ob upoštevanju priporočila Komisije,

po posvetovanju z Ekonomsko-finančnim odborom –

PODAL NASLEDNJE MNENJE:

5. Svet je [27. februarja 2007] proučil dopolnitev programa stabilnosti Italije, ki obravnava obdobje 2006–2011.

6. Makroekonomski scenarij, ki podpira program, predvideva, da bo realna rast BDP v začetku upadla, in sicer z 1,6 % v letu 2006 na 1,3 % v letu 2007. Nato se bo gospodarska rast postopoma popravila, tako da bo dosegla 1,7 % leta 2011. Zdi se, da ta scenarij, ocenjen na podlagi trenutno razpoložljivih podatkov, temelji na uresničljivih predpostavkah o rasti. Napovedi v programu glede inflacije so za zadnja leta nekoliko manj optimistične.

7. Dopolnjen program stabilnosti za 2006 napoveduje primanjkljaj za leto 2006 v višini 5,7 % BDP[6]. To je v nasprotju z napovedjo Komisije iz jeseni 2006, ki predvideva primanjkljaj v višini 4,7 % BDP. Scenarij Komisije ne upošteva 0,9 % primanjkljaja BDP zaradi odpisa dolga železniškega podjetja, povezanega s projektom železnice visoke hitrosti ( Ferrovie dello Stato – RFI/TAV [7] ), po odločbi, sprejeti v končni fazi proračunskega postopka . Službe Komisije so v jesenski napovedi predvidele javnofinančni primanjkljaj nad 3,5 % BDP, kot je bil objavljen v zadnji dopolnitvi programa stabilnosti. Razlika 1,2 % BDP v bistvu nastane zaradi različnega učinka enkratnih ukrepov (0,8 % BDP) in stalnega negativnega vpliva sodbe Evropskega sodišča glede DDV na službena vozila (okrog 0,4 % BDP).

8. Proračunska strategija v programu stremi k zmanjšanju čezmernega primanjkljaja v letu 2007 (načrtuje se, da se bo primanjkljaj zmanjšal na 2,8 % BDP). Zato se bo javnofinančni saldo v programskem obdobju še naprej enakomerno izboljševal, tako da bo leta 2011 dosegel pozitivno stanje 0,1 % BDP. Primarni saldo se bo izboljšal z -0.9 % BDP v letu 20066 na 5 % v letu 2011. Do leta 2007 prilagoditev temelji večinoma na prihodkih, ki izhajajo iz dodatnega neposrednega obdavčenja in socialnih prispevkov. Po letu 2007 pa zadevne informacije vsebujejo le obseg zmanjšanja, ki je potreben za doseganje proračunskih ciljev glede na trende. V primerjavi s prejšnjim programom so cilji za leto 2007 v večini enaki kljub manj ugodnim makroekonomskim razmeram, toda zaradi veliko višje začetne točke primanjkljaja v letu 2006 je prilagoditev za leto 2007 veliko višja.

9. V programskem obdobju se za strukturni saldo (tj. ciklično prilagojeni proračunski saldo brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov), izračunan v skladu s skupno dogovorjeno metodologijo, načrtuje izboljšanje primanjkljaja od približno 4 % BDP v letu 2006 na več kot 0,25 % na koncu programskega obdobja (2011). V tem programu stabilnosti, tako kot tudi v prejšnjem, je srednjeročni cilj za proračunsko stanje uravnotežen proračun v strukturnem smislu, ki ga se s programom želi doseči do leta 2010. Prejšnja dopolnitev programa ni predvidevala, da bo dosežen srednjeročni cilj v programskem obdobju (ki se konča leta 2009). Ker srednjeročni cilj presega najnižje merilo (primanjkljaj, ocenjen v višini okoli 1,5 % BDP), bi moral pri doseganju izpolniti cilj zagotovitve varnostne rezerve za preprečitev pojava čezmernega primanjkljaja. Srednjeročni cilj programa je v obsegu, določenem za države članice euroobmočja in MDT II v Paktu stabilnosti in rasti ter kodeksu ravnanja ter ustrezno odraža delež dolga in dolgoročno povprečno rast.

10. Proračunski rezultat bi lahko bil boljši od predvidenega v programu iz leta 2006 ter slabši od napovedanega v programu po letu 2007. Za leto 2007 so tveganja za proračunske napovedi v programu na splošno videti uravnotežena. Ob upoštevanju razvoja denarnih tokov bi lahko bil primanjkljaj za leto 2006 manjši od predvidenega, ki je v višini 5,7 % BDP, kar bi pomenilo ugodnejši osnovni učinek od napovedanega za leto 2007. Toda z učinkovitostjo večih ukrepov, vključenih v proračun za leto 2007, so povezana večja tveganja. Ogrožanje javnih financ v srednjeročnem obdobju ni izključeno in je zlasti posledica ponavljajočih se prekoračitev v odhodkih za zdravstveno varstvo. Poleg tega po letu 2007 ni danih nobenih podrobnosti glede strategije prilagajanja, kar povečuje tveganja v zvezi z načrtovano proračunsko konsolidacijo.

11. Glede na to oceno tveganja je videti, da bo proračunska naravnanost v programu v skladu z zmanjšanjem čezmernega primanjkljaja do leta 2007, kot je to priporočil Svet, pod pogojem da se proračunski ukrepi izvajajo učinkovito in v celoti. Na splošno tveganja odpadejo na strukturno prilagoditev, predvideno na 1,25 % BDP v letu 2007. Toda razpoložljivi podatki, ki kažejo na strukturno prilagoditev, ki je v letu 2006 boljša od načrtovane (0,25 % BDP), bi lahko pomenili boljši prenos naprej v leto 2007. Proračunska naravnanost v programu morda ne bo zagotovila zadostne varnostne rezerve, da se pred 2010 prepreči prekoračitev praga primanjkljaja v višini 3 % BDP ob običajnih makroekonomskih nihanjih. Poleg tega morda tudi ne bo dovolj, da bi se dosegel srednjeročni cilj v programskem obdobju, kot je predvideno v programu. Ritem prilagoditve za doseganje srednjeročnega cilja programa v letih po zmanjšanju čezmernega primanjkljaja je na splošno skladen s Paktom stabilnosti in rasti, ki opredeljuje, da mora za države članice euroobmočja in MDT II merilo za letno izboljšanje strukturnega salda znašati 0,5 % BDP ter da mora biti prilagoditev višja v obdobju ugodnih gospodarskih razmer in bi lahko bila nižja v obdobju slabih gospodarskih razmer.

12. Uradno se ocenjuje, da je bruto javni dolg v letu 2006 dosegel 107,6 % BDP, kar je precej nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe, ki znaša 60 % BDP. V programu je napovedano, da se bo stopnja javnega dolga v letu 2011 postopoma zmanjšala na približno 98 % BDP. Razvoj javnega dolga bo zaradi razvoja denarnih tokov verjetno nekoliko bolj ugoden od napovedanega v programu iz 2006. Tveganja za predvideni razvoj deleža dolga se na splošno zdijo za leto 2007 uravnotežena. Po letu 2007 pa pomanjkanje podrobnih podatkov glede strategije prilagajanja povečuje tveganja v zvezi z načrtovanim zmanjšanjem dolga. Glede na to oceno tveganja se zdi, da se v programskem obdobju delež dolga ne bo približeval dovolj hitro referenčni vrednosti.

13. Dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva v Italiji je manjši od povprečja EU, odhodki za pokojnine se višajo bolj omejeno, kot je povprečje v EU, in sicer zaradi sprejetih pokojninskih reform, ob predpostavki, da se bodo te reforme v celoti izvedle, vključno z načrtovano periodično aktuarsko prilagoditvijo v skladu s pričakovano življenjsko dobo. Povečanje stopnje zaposlenosti, zlasti starejših delavcev, bi izboljšalo pokojnine delavcev v prihodnosti in prispevalo k uspehu pokojninskih reform. Začetno proračunsko stanje, čeprav je nekaj boljše od tistega iz leta 2005, predstavlja tveganje glede vzdržnosti javnih financ, še preden se sploh upošteva dolgoročni proračunski vpliv staranja prebivalstva. Poleg tega je trenutna stopnja bruto javnega dolga precej nad referenčno vrednostjo iz Pogodbe in njeno zmanjšanje bi zahtevalo velike primarne presežke, ki bi se dosegali in vzdrževali na dolgi rok. Na splošno je Italija izpostavljena srednjemu tveganju, kar zadeva vzdržnost javnih financ.

14. Program stabilnosti vsebuje kvalitativno oceno splošnega učinka poročila o izvajanju nacionalnega programa reform iz oktobra 2006 v okviru srednjeročne davčne strategije. Poleg tega zagotavlja nekatere informacije glede neposrednih proračunskih stroškov ali prihrankov bistvenih reform, ki so predvidene v nacionalnem programu reform, in zdi se, da proračunske napovedi upoštevajo učinek na javne finance, ki ga imajo vsi ukrepi, navedeni v nacionalnem programu reform. Ukrepi na področju javnih financ, predvideni v programu stabilnosti, so skladni z ukrepi, predvidenimi v nacionalnem programu reform. Oba programa zlasti obravnavata vprašanje proračunske vzdržnosti in predvidevata znižanje obveznih dajatev na prihodke od dela v obdobju 2007–2008.

15. Proračunska strategija v programu je na splošno skladna s širšimi smernicami ekonomskih politik, ki jih vsebujejo integrirane smernice za obdobje 2005–2008.

16. Kar zadeva zahtevo po podatkih, določeno v kodeksu ravnanja za programe stabilnosti in konvergenčne programe, vsebuje program nekatere pomanjkljivosti glede obveznih in neobveznih podatkov[8].

Splošni zaključek je, da je program večinoma v skladu z zmanjšanjem preseženega primanjkljaja do leta 2007, pod pogojem da se proračun za leto 2007 izvede učinkovito in v celoti. Po letu 2007 je načrtovana prilagoditev v skladu z zahtevami Pakta stabilnosti in rasti ter bo omogočila uresničitev srednjeročnega cilja do konca programskega obdobja. O strategiji prilagajanja ni podanih nobenih podrobnih podatkov, kar samo po sebi predstavlja tveganje glede doseganja proračunskih ciljev po letu 2007 ter ovira pravilno oceno konsolidacijske strategije.

Ob upoštevanju zgornje ocene in priporočila v skladu s členom 104(7) z dne 28. julija 2005, se Italijo poziva, da:

(i) uresniči načrtovano proračunsko konsolidacijo v letu 2007 in zmanjša čezmerni primanjkljaj v skladu s priporočilom Sveta v skladu s členom 104(7);

(ii) zagotovi, da se čezmerni primanjkljaj zniža, da se ustrezno napreduje k srednjeročnemu cilju in se ga doseže do konca programskega obdobja ter se zagotovi, da se razmerje med javnim dolgom in BDP ustrezno zmanjša;

(iii) ob upoštevanju visoke ravni dolga v celoti izvede in sprejme pokojninske reforme, da se izogne bistvenim povečanjem odhodkov, povezanih s staranjem prebivalstva; in

(iv) izboljša proračunski postopek s povečanjem transparentnosti, natančno določitvijo proračunske strategije za daljše časovno obdobje ter učinkovitim izvajanjem mehanizmov za spremljanje in kontrolo odhodkov, zlasti tistih v zvezi z zdravstvenim varstvom.

Italijo se prav tako poziva, da izboljša izpolnjevanje obveznosti glede zahteve podatkov iz kodeksa ravnanja.

Primerjava ključnih makroekonomskih in proračunskih projekcij

2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |

Realni BDP (spremembe v %) | PS dec. 2006 | 0,0 | 1,6 | 1,3 | 1,5 | 1,6 | 1,7 | 1,7 |

COM nov. 2006 | 0,0 | 1,7 | 1,4 | 1,4 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 2005 | 0,0 | 1,5 | 1,5 | 1,7 | 1,8 | ni podatkov | ni podatkov |

Inflacija po HICP(%) | PS dec. 2006 | 2,2 | 2,2 | 2,1 | 1,7 | 1,5 | 1,5 | 1,5 |

COM nov. 2006 | 2,2 | 2,3 | 2,0 | 1,9 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 2005 | 2,3 | 2,3 | 2,2 | 2,0 | 2,0 | ni podatkov | ni podatkov |

Proizvodna vrzel (v % potencialnega BDP) | PS dec. 20061 | -1,3 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,5 | -0,5 |

COM nov. 20065 | -1,4 | -1,0 | -1,0 | -1,1 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 20051 | -1,5 | -1,2 | -1,0 | -0,8 | -0,6 | ni podatkov | ni podatkov |

Javnofinančni saldo (v % BDP) | PS dec. 20067 | -4,1 | -5,7 | -2,8 | -2,2 | -1,5 | -0,7 | 0,1 |

COM nov. 2006 | -4,1 | -4,7 | -2,9 | -3,1 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 2005 | -4,3 | -3,5 | -2,8 | -2,1 | -1,5 | ni podatkov | ni podatkov |

Primarni saldo6 (v % BDP) | PS dec. 20067 | 0,7 | -0,9 | 2,2 | 2,8 | 3,4 | 4,2 | 5,0 |

COM nov. 2006 | 0,5 | -0,1 | 1,8 | 1,7 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 2005 | 0,6 | 1,3 | 1,9 | 2,6 | 3,2 | ni podatkov | ni podatkov |

Ciklično prilagojeni saldo (v % BDP) | PS dec. 20061 7 | -3,5 | -5,3 | -2,3 | -1,8 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |

COM nov. 2006 | -3,4 | -4,1 | -2,4 | -2,5 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 20051 | -3,5 | -2,9 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | ni podatkov | ni podatkov |

Strukturni saldo2 (v % BDP) | PS dec. 20061 3 | -4,0 | -3,9 | -2,5 | -1,9 | -1,2 | -0,4 | 0,3 |

COM nov. 20064 | -3,9 | -3,6 | -2,5 | -2,6 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 20051 | -4,1 | -3,2 | -2,3 | -1,7 | -1,2 | ni podatkov | ni podatkov |

Bruto javni dolg (v % BDP) | PS dec. 2006 | 106,6 | 107,6 | 106,9 | 105,4 | 103,5 | 100,7 | 97,8 |

COM nov. 2006 | 106,6 | 107,2 | 105,9 | 105,7 | ni podatkov | ni podatkov | ni podatkov |

PS dec. 2005 | 108,5 | 108,0 | 106,1 | 104,4 | 101,7 | ni podatkov | ni podatkov |

Opombe: 1 Izračuni služb Komisije na podlagi podatkov iz programa. 2 Ciklično prilagojeni saldo (kot v prejšnjih vrsticah) brez enkratnih in drugih začasnih ukrepov. 3Enkratni in drugi začasni ukrepi iz programa (0,5 % BDP v letu 2005 ter 0,1 % v letu 2007 in 2008; zmanjševanje primanjkljaja. V letu 2006 1,4 % BDP, povečanje primanjkljaja). 4Enkratni in drugi začasni ukrepi iz napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (0,5 % BDP v letu 2005 ter 0,1% v letu 2007 in 2008; zmanjševanje primanjkljaja V letu 2006 0,5 % BDP, povečanje primanjkljaja). 5 Na podlagi ocenjene potencialne rasti v višini 1,2 %, 1,3 %, 1,4 % in 1,5% v tem zaporedju v obdobju 2005–2008. 6Podatki o primarnem saldu iz programa in napovedi služb Komisije niso neposredno primerljivi zaradi različne obravnave FISIM. Podatki iz programa se ravnajo po opredelitvah iz kodeksa ravnanja. Podatki Komisije glede primarnega salda so primerljivi s podatki iz programa, če se jih prilagodi za približno +0,2 % BDP. 7 Proračunski podatki v programu za leto 2006 so bili spremenjeni zaradi vključitve 0,9 % BDP odhodkov zaradi odpisa s strani države dolga železniškega podjetja, ki je nastal zaradi projekta visoke hitrosti, kot je bilo objavljeno v programu stabilnosti in odobreno s končno spremembo Zakona o proračunu iz leta 2007. Vir: Program stabilnosti (PS); gospodarske napovedi služb Komisije iz jeseni 2006 (COM); izračuni služb Komisije. |

[1] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[2] Sporočilo Komisije spomladanskemu zasedanju Evropskega sveta, „Izvajanje prenovljene lizbonske strategije za rast in delovna mesta – Leto uresničevanja“, 12.12.2006, COM(2006) 816.

[3] Sporočilo Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu „Dolgoročna vzdržnost javnih financ v EU“, 12.10.2006, COM(2006) 574 konč. in Generalni direktorat za gospodarske in finančne zadeve pri Evropski komisiji (2006), „The long-term sustainability of public finances in the European Union“, European Economy št. 4/2006.

[4] „Posebnosti izvajanja Pakta stabilnosti in rasti ter smernice za obliko in vsebino programov stabilnosti in konvergence “, ki jih je 11. oktobra 2005 potrdil Svet Ecofin.

[5] UL L 209, 2.8.1997, str. 1. Uredba, kakor je bila spremenjena z Uredbo (ES) št. 1055/2005 (UL L 174, 7.7.2005, str. 1). Dokumenti, navedeni v tem besedilu, so na voljo na spletni strani:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[6] Razpredelnice v programu stabilnosti iz 2006 ne upoštevajo povečanje izrednih javnih odhodkov za 0,9 % BDP zaradi odpisa dolga železniškega podjetja, na katerega se nanaša besedilo programa. Dodatni odhodek vodi do ciljnega primanjkljaja za leto 2006, ki je 5,7 % BDP, v nasprotju s 4,8 % iz razpredelnic, in prav tako vpliva na ostale proračunske podatke.

[7] Po odločbi Eurostata z dne 23. maja 2005 (glej Eurostat News Release št. 65/2005) je bil ta dolg železniškega podjetja že vpisan kot obveznost države, zato odločba vlade nima vpliva na ta dolg.

[8] Zlasti ni razčlenitve proračuna, ki bi bila v skladu s ciljnimi primanjkljaji za leta 2008–2011.