[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 9.2.2010

COM(2010)43 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

DRUGO POROČILO O NAPREDKU O IZVAJANJU DIREKTIVE 1999/5/ES o radijski opremi in telekomunikacijski terminalski opremi ter medsebojnem priznavanju skladnosti te opreme

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

DRUGO POROČILO O NAPREDKU O IZVAJANJU DIREKTIVE 1999/5/ES o radijski opremi in telekomunikacijski terminalski opremi ter medsebojnem priznavanju skladnosti te opreme

UVOD

Direktiva R&TTE 1999/5/ES (v nadaljnjem besedilu: Direktiva)[1] vzpostavlja okvir za dajanje na trg, prost pretok in dajanje v uporabo radijske opreme in telekomunikacijske terminalske opreme v Evropski uniji. Velja za večji del 90 milijard EUR vrednega trga telekomunikacijske in radijske opreme, med drugim za mobilne telefone, oddajnike mobilnih omrežij, fiksne telefone in modeme za prenos podatkov. Iz njenega področja uporabe je izvzeta telekomunikacijska infrastruktura, pri kateri ne gre za radijske naprave, npr. komutacijski sistemi. Direktiva se uporablja v Evropskem gospodarskem prostoru (EGP), pa tudi v Turčiji v okviru sporazuma o carinski uniji med EU in Turčijo. Švica je svoje nacionalne predpise prostovoljno uskladila z določbami Direktive.

Na opremo, ki jo zajema ta Direktiva, učinkujejo tudi drugi evropski predpisi, kot so regulativni okvir za elektronske komunikacije[2], še zlasti pa Odločba o radijskem spektru[3] in njeni izvedbeni ukrepi za postopno usklajevanje spektra.

To drugo poročilo o napredku se izdaja v skladu s členom 17 Direktive, ki od Komisije zahteva, da redno poroča o izvajanju Direktive, med drugim o napredku pri pripravljanju ustreznih standardov in kakršnih koli težavah, ki so se pokazale pri izvajanju.

Poročilo temelji na:

- javnem posvetovanju, ki je bilo organizirano leta 2007, v okviru katerega je 60 vprašancev odgovorilo na okoli 120 vprašanj o izvajanju Direktive[4],

- posvetovanjih v stalnem odboru (TCAM[5]),

- povratnih informacijah, prejetih od nacionalnih organov za nadzor trga in drugih zainteresiranih strani.

To poročilo opozarja na nekatere težave pri izvajanju Direktive za doseganje njenih želenih učinkov. Možni ukrepi bodo obravnavani v celoviti oceni učinka v okviru prihodnje revizije Direktive, za katero Komisija pripravlja predlog, predviden za konec leta 2010.

IZVAJANJE DIREKTIVE

Področje uporabe direktive

Pravni pojem „terminal“, opredeljen v členu 2, je bistveni element področja uporabe Direktive. Razlikovanje med „terminalom“ in „telekomunikacijskim omrežjem“ je bilo v zakonodaji EU uvedeno v devetdesetih letih prejšnjega stoletja zaradi preprečevanja skupnega prevladujočega položaja monopolnih omrežnih operaterjev in povezanih proizvajalcev uporabniške opreme. Namen tega razlikovanja in obveznosti operaterjev, da objavijo tehnične specifikacije svojih omrežnih vmesnikov, kot zahteva člen 4(2) Direktive, je odpreti trg uporabniške opreme za vse proizvajalce ter tako spodbuditi konkurenco in inovacije. Glede na razvoj tehnologije in spremenjenih razmer na trgu je treba pomembnost tega razlikovanja za spodbujanje konkurence ponovno preučiti. Poleg tega s tem povezana vprašanja konkurence zdaj zajemajo tudi vidike dostopa do vsebin, ki so pogosto lahko neodvisne od ponudnikov uporabniških terminalov ali naročnine na telekomunikacijske storitve.

Področje uporabe Direktive je treba pregledati. Radijski in televizijski sprejemniki, ki ne omogočajo radijskega ali kabelskega prenosa signalov, npr. ne spadajo v področje uporabe Direktive, tisti, ki omogočajo prenos signalov, pa.

Nekateri specifični deli radijske opreme so sestavni deli sistemov, za katere veljajo tudi drugi varnostni predpisi EU ali mednarodni sporazumi. To še zlasti velja za pomorske, kopenske in zračne varnostne sisteme . Pri teh uporaba postopkov R&TTE in postopkov standardizacije ni najbolj smiselna.

Opredelitev bistvenih zahtev

Direktiva v členu 3 vsebuje številne bistvene zahteve za varovanje zdravja in varnosti, zagotavljanje elektromagnetne združljivosti in preprečevanje škodljivega motenja. Zainteresirane strani v splošnem menijo, da so te bistvene zahteve v Direktivi ustrezno opredeljene. Vendar pa je videti, da pri pojmu „nameravane uporabe“ prihaja do zmede glede bistvenih zahtev Direktive in drugih javnih interesov, kot so javna varnost ali svoboda komunikacije, ki presegajo področje uporabe Direktive.

Člen 3(3)(e), ki EU omogoča, da predpiše dodatne zahteve o dostopu do službe za nujne primere, je bil v povezavi s posebno pomorsko in kopensko varnostno opremo večkrat učinkovito uporabljen.

Usklajeni standardi, ki podpirajo Direktivo

Direktiva temelji na načelu „novega pristopa“: za skladnost z usklajenimi standardi velja domneva o skladnosti z bistvenimi zahtevami Direktive, možnost, ki jo uporablja večina proizvajalcev opreme R&TTE. Alternativni načini doseganja skladnosti z bistvenimi zahtevami se uporabljajo le izjemoma. Celotne serije usklajenih standardov se redno objavljajo v Uradnem listu in skupaj je bilo objavljenih že več kot 200 standardov[6]. Standardi imajo tako pomembno vlogo pri uporabi Direktive.

Do težav s standardi, ki niso zajemali bistvenih zahtev Direktive, je prišlo v le nekaj osamljenih primerih, zato Komisiji ni bilo treba pogosto izdajati smernic za organe za standardizacijo. Leta 2007 so npr. nekateri sistemi WiFi RLAN, ki delujejo v območju 5 GHz[7], kljub skladnosti z usklajenim standardom povzročili motenje meteoroloških radarjev, ki delujejo v istem frekvenčnem pasu. Komisija in TCAM sta ukrepala z izdajo smernic za revizijo povezanih usklajenih standardov in po posvetovanju z zainteresiranimi stranmi določila načrt prehoda za prilagoditev proizvodov WiFi RLAN pred dajanjem na trg široke potrošnje. Potem ko je bil leta 2003 za mobilno uporabo (tj. uporabo WiFi RLAN) na svetovni ravni določen frekvenčni pas 5 GHz, ki se je dotlej uporabljal le za meteorološke storitve, meteorološka uporaba v evropski standardizaciji ni bila v celoti upoštevana. Ta primer jasno ponazarja, da morajo v standardizaciji sodelovati vse strani, zainteresirane za skupno uporabo spektra.

V nekaterih primerih se je tudi pokazalo, da so določbe usklajenih standardov včasih prestroge. Kampanje za tržni nadzor so pokazale, da je delež neregistriranih naprav majhne moči neskladen z usklajenimi standardi (gl. točko 2.5). Ni pa dokazov o tem, da bi ta neskladnost vplivala na raven zaznanega škodljivega motenja.

Posvetovanje je potrdilo obstoj ovir, ki malim in srednje velikim podjetjem ter potrošnikom onemogočajo resnično sodelovanje v postopku standardizacije na področju telekomunikacij, kot je bilo v splošnem že ugotovljeno v dveh nedavnih sporočilih Komisije[8],[9]. Pri posvetovanju se je pokazalo tudi, da bi bilo treba izboljšati preglednost postopka standardizacije. Poleg tega so se na področju radijske opreme delno pokazale težave, ki jih ima EU pri doseganju vodilnega mesta v svetovni standardizaciji, kot je bilo ugotovljeno v nedavni beli knjigi Komisije o standardizaciji IKT[10]. Postopek dodeljevanja frekvenčnih pasov in posledična uporaba sta na različnih celinah različna, standardi pa niso vedno medsebojno zamenljivi.

Pri posvetovanju se je pokazalo tudi, da bi bilo mogoče izboljšati časovno usklajenost standardizacije in povezanih postopkov priprave regulativnih odločitev o uporabi spektra in tako zagotoviti stabilen regulativni okvir za razvoj tehnologije. Za to bi bila potrebna močnejša zavezanost državnih uprav k sodelovanju v ETSI na različnih ravneh.

Nazadnje je posvetovanje poudarilo potrebo po prilagodljivejših in splošnejših usklajenih standardih, ki ne bi bili omejeni zgolj na eno vrsto tehnologije ali uporabe.

Priglašeni organi (PO)

Kadar usklajeni standardi še niso na voljo ali jih proizvajalec ni upošteval, Direktiva priglašenim organom nalaga podporo proizvajalcem v celotnem postopku ugotavljanja skladnosti, še zlasti pa izdajo mnenj o tehnični dokumentaciji proizvodov. Dejansko večina mnenj PO zadeva proizvode, pri katerih so bili za zagotavljanje skladnosti z bistvenimi zahtevami Direktive uporabljeni usklajeni standardi, vendar proizvajalci – pogosto zaradi tehnične zapletenosti ocene skladnosti – raje zahtevajo odobritev od izkušenega in usposobljenega organa.

Države članice so Komisiji priglasile veliko število PO[11]. PO imajo sedeže v EGP in v državah, s katerimi je Evropska unija sklenila sporazume o vzajemnem priznavanju. PO se organizirajo prostovoljno v okviru Združenja za skladnost R&TTE [12]. Ni znano, da bi med proizvajalci in PO prišlo do težav v sodelovanju.

Organi za tržni nadzor (OTN), izvrševanje Direktive in skladnost

Organi, pristojni za tržni nadzor, Komisiji vsako leto priglasijo približno 50 primerov neskladne opreme, ki je bila na njihovem nacionalnem trgu prepovedana v skladu z zaščitno klavzulo iz člena 9.

OTN aktivno sodelujejo na ravni EU in se redno srečujejo v okviru skupine za upravno sodelovanje (ADCO) za R&TTE. Skupina ADCO, ki usklajuje skupne kampanje nadzora, bi zdaj morala izkoristiti določbe, ki jih uvaja novi pravni okvir[13], in dvigniti sodelovanje na novo raven. Pretekle kampanje so že vzbudile zaskrbljenost glede ravni skladnosti v nekaterih družinah proizvodov. Zelo nizka raven skladnosti z določbami Direktive je bila ugotovljena zlasti pri radijskih napravah majhne moči, na drugih področjih pa je bilo nepravilnosti manj. Veliko uvoznikov in proizvajalcev te opreme ne pozna Direktive ali pa se zanjo namenoma ne zmenijo. Številne zainteresirane strani so pripomnile, da zaradi tega nista bila resno ogroženi varnost potrošnikov ali celovitost telekomunikacijskih omrežij niti ni prišlo do povečanja škodljivega motenja. Družbe, ki upoštevajo določbe Direktive, pa menijo, da gre pri neskladnih proizvodih za nepravično izkrivljanje konkurence.

Sledljivost proizvodov z napako vzbuja skrb: organi za nadzor trga pogosto, zlasti pri manjših akterjih na trgu, ne morejo ugotoviti, kdo je proizvajalec ali oseba, ki je proizvod dala na trg. Iskanje proizvajalcev ali uvoznikov zahteva veliko vloženega truda in pogosto predstavlja visok strošek, kar onemogoča učinkovito porazdelitev omejenih sredstev OTN. V okviru posvetovanja je bila za izboljšanje sledljivosti predlagana obvezna spletna registracija proizvajalcev ali njihovih proizvodov in/ali prilagoditev Direktive novemu pravnemu okviru.

Direktiva določa zaščitni ukrep (člen 9), kot je npr. „prepoved prodaje“. V skladu s trenutno veljavnim postopkom so nacionalni ukrepi dovoljeni le s priglasitvijo Komisiji. Ta postopek je po navedbah predolg, saj ga običajno ni mogoče zaključiti pred iztekom življenjske dobe neskladnega proizvoda. V svojem mnenju „Racionalizacija regulativnega okolja za uporabo spektra“ je skupina za politiko radijskega spektra (RSPG)[14] priporočila, naj se razišče možnost razširitve nacionalne zaščitne klavzule na celotni trg EU, kadar je to primerno[15].

Neuporabljene in manj uporabljene določbe

Komisija je v več primerih razmišljala o uporabi členov 3(3)(a–d) in 3(3)(f), ki EU omogočajo, da določi dodatne zahteve v javnem interesu, npr. za preprečevanje goljufij ali zagotavljanje interoperabilnosti ali zasebnosti, vendar se nazadnje za to ni odločila.

Komisija ni prejela obvestil o izklopu terminalov v skladu s členom 7(4) ali obvestil o prepovedi skladne opreme v skladu s členom 9(5).

Če so nacionalni radijski vmesniki usklajeni kot posledica tehničnih izvedbenih ukrepov v skladu z Odločbo o radijskem spektru[16], je ugotavljanje njihove enakovrednosti glede na razred opreme v skladu s členom 4(1) Direktive nepotrebno.

V Direktivi je osemnajst upravnih določb in smotrnost nekaterih je vprašljiva. To še zlasti velja za zelo majhne naprave, kot so radijske etikete (RFID) ali polževi vsadki, saj je pri radijskih signalih, ki jih oddajajo, verjetnost povzročitve škodljivega motenja zelo majhna. Uporaba vseh upravnih določb Direktive za navedene neškodljive naprave ni nujno upravičena, zlasti zaradi upravnega bremena, ki je s tem povezano. Neškodljive naprave za svoje delovanje potrebujejo radijski spekter, zato je treba upoštevati regulativne odločitve, ki zadevajo spekter za te naprave.

Skladnost z drugimi določbami zakonodaje EU

Vedno več proizvodov za trg široke potrošnje, npr. igrač, danes vključuje radijsko napravo. Posledica tega so zapletene situacije, večkratne ocene skladnosti ter neusklajene razlage in prakse v različnih državah članicah.

Direktiva in Odločba o radijskem spektru[17] se sicer precej dopolnjujeta, vendar obstajajo težave z razmejitvijo in doslednostjo obeh pravnih instrumentov, kar ustvarja določeno negotovost pri njuni uporabi. Na opremo R&TTE pomembno vplivajo tudi rezultati revizije regulativnega okvira za elektronske komunikacije[18] in direktive, kot je RoHS[19] ali WEEE[20], ter izvedbeni ukrepi v skladu z Direktivo 2005/32/ES o okoljsko primerni zasnovi izdelkov. Direktiva R&TTE ni povsem usklajena s temi pravnimi besedili, kar spet povzroča težave pri uporabi in razlagi.

TCAM in dosledna uporaba Direktive

Na dvodnevnih sejah odbora, ustanovljenega z Direktivo, približno trikrat letno sodelujejo skoraj vse države članice. V prvih letih po začetku veljavnosti Direktive so v odboru razpravljali predvsem o vprašanjih enotne uporabe, zdaj pa se odbor vedno pogosteje ukvarja z vprašanji regulacije in standardizacije, s težavami pri izvrševanju in morebitno uporabo člena 3(3), ki omogoča določitev dodatnih zahtev.

Države članice so se v TCAM dogovorile o usklajenem pristopu pri obravnavi določenih vprašanj. Vendar pa soglasja o skupnem pristopu ni bilo vedno mogoče doseči, zlasti v povezavi z inovativnimi tehnologijami. Zaradi tega so se morda nekatere družbe in vlagatelji odločili, da ponudijo svoje proizvode na trgih zunaj Evrope.

Za obveščanje v skladu s členom 6(4) o opremi, ki uporablja frekvenčne pasove, katerih uporaba ni bila usklajena, ni enotnih meril. Spletni sistem obveščanja, ki temelji na načelu „vse na enem mestu“, od januarja 2008 blaži posledice obstoječih nacionalnih neskladnosti, ne da bi jih v celoti odpravil.

Med posvetovanjem so nekatere zainteresirane strani izrazile željo, da bi bili sklepi TCAM glede nekaterih podrobnosti izvajanja Direktive zavezujoči za vse države članice.

Tehnološki izzivi

Direktiva je omogočila obravnavo najnovejših tehnoloških dosežkov. Velik izziv pa predstavljajo zlasti naprave, ki jih uporabniki in/ali druge osebe, ki niso izvorni proizvajalci, med delovanjem ponovno konfigurirajo. Primer tega sta radio na podlagi programske opreme („Software Defined Radio“– SDR) in kognitivni radio, ki ga je mogoče ponovno konfigurirati . Direktiva v sedanji različici, ki temelji na predpostavki, da ena sama pravna oseba izdela opremo in zagotovi njeno skladnost, te prilagodljivosti ne zajema.

Direktiva R&TTE in splošni okvir za konkurenčnost in inovativnost na tem področju

Direktiva je imela vse od začetka veljavnosti pomembno vlogo pri krepitvi notranjega trga za proizvode z njenega področja uporabe. Okvir, ki ga je vzpostavila, je učinkovit za dajanje na trg opreme, ki uporablja uveljavljeno tehnologijo; omogoča pa tudi njen razvoj, zlasti s pravočasno revizijo usklajenih standardov.

Direktiva je manj primerna za odobritve dajanja na trg za proizvode, ki temeljijo na popolnoma novih radijskih tehnologijah, ki jih usklajeni standardi še ne zajemajo. Če usklajeni standard še ni na voljo, se mora proizvajalec pred dajanjem proizvoda na trg posvetovati s PO. V svojem mnenju „Racionalizacija regulativnega okolja za uporabo spektra“[21] je skupina za politiko radijskega spektra (RSPG) navedla, da „zainteresirane strani ne morejo z gotovostjo določiti skladnosti radijske opreme z bistvenimi zahtevami Direktive R&TTE, ko usklajeni standard ni bil uporabljen ali ne obstaja“. Tudi regulatorji za inovativne radijske proizvode večinoma uporabljajo konzervativne omejitve uporabe znotraj dovoljenih pasov.

Zunaj področja uporabe Direktive, vendar tesno povezano z uvedbo inovativnih radijskih tehnologij, je tudi težava, da obstoječe dodelitve spektra ne upoštevajo inovacij, katerih uporaba je zato pravno onemogočena. Države članice ponujajo možnost pridobitve eksperimentalnih pravic uporabe, ki lahko omogočijo razvoj inovativnih tehnologij na nacionalni ravni.

Pri prehodu iz raziskovalne in razvojne faze v fazo komercialne uporabe lahko zaradi neobstoja usklajenih standardov, ki bi omogočili dajanje inovativnih proizvodov na trg v skladu s pravnimi zahtevami, ter nerazpoložljivosti ustreznih frekvenčnih območij in povezanih pogojev uporabe pride do pravne negotovosti, ki lahko odvrne morebitne vlagatelje v tehnologijo . Večja prilagodljivost pri uporabi spektra, ki jo uvaja revizija regulativnega okvira za elektronske komunikacije iz leta 2009, lahko ponudi rešitev tega vprašanja.

Zaradi teh izzivov, povezanih z zapletenim in nekoliko okorelim regulativnim okoljem, se lahko zgodi, da se družbe odločijo za selitev pilotskih preskusov, predkomercialne in začetne komercialne uporabe v druga trgovinska območja, npr. v Združene države Amerike. Zaradi tega inovacije na področju radijskih tehnologij v Evropi ne morejo doseči svojega polnega potenciala.

SKLEPNE UGOTOVITVE

Direktiva je imela pomembno vlogo pri dovršitvi notranjega trga radijske opreme, saj je nadomestila tisoče nacionalnih shem za odobritev tipa in uvedla prožen regulativni režim, ki pospešuje inovacije in konkurenco. V splošnem je regulativni okvir, vzpostavljen z Direktivo, omogočil doseganje zastavljenih ciljev , tj. visoko raven varovanja zdravja in varnosti za uporabnike, elektromagnetno združljivost (EMC) za telekomunikacijske terminale in radijsko opremo ter preprečitev škodljivega motenja.

V zvezi z uporabo spektra kljub omejeni tehnični skladnosti, ugotovljeni pri nekaterih vrstah proizvodov, ni dokazov o zvišanju ravni škodljivega motenja. To morda pomeni, da so določbe standardov prestroge in da bi revizija tehničnega pristopa na tem področju omogočila intenzivnejšo in učinkovitejšo uporabo spektra.

Poglobljeno obravnavo bi si zaslužili dve glavni vprašanji: vprašanje vstopa na trg za inovativne radijske tehnologije glede na obstoječi postopek za umestitev potrebnih regulativnih odločitev v zvezi z uporabo spektra in usklajenimi standardi ter vprašanje sledljivosti proizvajalca ali osebe, ki da proizvode na trg.

[1] UL L 91, 7.4.1999, str. 10–28.

[2] Direktiva 2009/140/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o spremembi direktiv 2002/21/ES o skupnem regulativnem okviru za elektronska komunikacijska omrežja in storitve, 2002/19/ES o dostopu do elektronskih komunikacijskih omrežij in pripadajočih naprav ter o njihovem medomrežnem povezovanju in 2002/20/ES o odobritvi elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev ter Direktiva 2009/136/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o spremembah Direktive 2002/22/ES o univerzalnih storitvah in pravicah uporabnikov v zvezi z elektronskimi komunikacijskimi omrežji in storitvami, Direktive 2002/58/ES o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij in Uredbe (ES) št. 2006/2004 o sodelovanju med nacionalnimi organi, odgovornimi za izvrševanje zakonodaje o varstvu potrošnikov.

[3] Odločba o pravnem okviru za politiko radijskega spektra v Evropski skupnosti (Odločba o radijskem spektru) (676/2002/ES).

[4] Povzetek odgovorov je na voljo na http://ec.europa.eu/enterprise/rtte/index_en.htm.

[5] Odbor za ocenjevanje skladnosti in nadzorovanje telekomunikacijskega trga.

[6] http://ec.europa.eu/enterprise/rtte/harstand.htm.

[7] RLAN: radijska lokalna dostopovna omrežja.

[8] COM/2008/133 konč.: Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru „Za večji prispevek standardizacije k inovacijam v Evropi“.

[9] COM/2008/394 konč.: Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij „Najprej pomisli na male“ – „Akt za mala podjetja“ za Evropo.

[10] COM(2009) 324 konč.: BELA KNJIGA Posodobitev standardizacije IKT v EU – Pot naprej.

[11] http://ec.europa.eu/enterprise/newapproach/nando/index.cfm?fuseaction=directive.notifiedbod y&dir_id=22&type_dir=NO%20CPD&pro_id=99999&prc_id=99999&ann_id=99999&prc_anx=99999

[12] http://www.rtteca.com/

[13] Sklep št. 768/2008/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o skupnem okviru za trženje proizvodov in razveljavitvi Sklepa Sveta 93/465/EGS,

Uredba (ES) št. 765/2008 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi zahtev za akreditacijo in nadzor trga v zvezi s trženjem proizvodov ter razveljavitvi Uredbe (EGS) št. 339/93,Uredba (ES) št. 764/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. julija 2008 o določitvi postopkov za uporabo nekaterih nacionalnih tehničnih pravil za proizvode, ki se zakonito tržijo v drugi državi članici, in o razveljavitvi Odločbe št. 3052/95/ES.

[14] Skupina za politiko radijskega spektra (RSPG) je svetovalna skupina Evropske komisije, ki jo sestavljajo predstavniki držav članic, pristojni za politiko radijskega spektra (gl. http://rspg.ec.europa.eu/).

[15] Priporočilo 5.19 v dokumentu RSPG0 8-246 (http://rspg.ec.europa.eu/rspg_opinions/index_en.htm)

[16] op. cit., str. 2

[17] op. cit., str. 2

[18] op. cit., str. 2

[19] Direktiva o omejevanju uporabe nevarnih snovi (2002/95/ES).

[20] Direktiva o odpadni električni in elektronski opremi (2002/96/ES).

[21] RSPG08-246 (http://rspg.ec.europa.eu/rspg_opinions/index_en.htm)