Slika 3: Zemljevidi spremljanja v okviru programa EMEP za Evropo. Diagram „a“ predstavlja koncentracije v zraku leta 1990, diagram „b“ pa leta 2014.





1.1. Uvod

Obstojna organska onesnaževala so kemikalije, ki vzbujajo zaskrbljenost po vsem svetu zaradi svojih obstojnih, bioakumulativnih in strupenih lastnosti ter možnosti prenosa na velike razdalje, zaradi česar se odlagajo in kopičijo daleč od kraja proizvodnje in uporabe. Obstojna organska onesnaževala obravnavata dve mednarodni pogodbi, katerih cilj je varovanje zdravja ljudi in okolja pred škodljivimi vplivi navedenih onesnaževal z odpravo ali zmanjšanjem njihove proizvodnje, uporabe in izpustov v okolje. Aarhuški protokol o obstojnih organskih onesnaževalih je bil sprejet leta 1998 kot del Konvencije UN/ECE o onesnaževanju zraka na velike razdalje prek meja (CLRTAP), Stockholmska konvencija o obstojnih organskih onesnaževalih (v nadaljnjem besedilu: Konvencija) pa je bila sprejeta leta 2001 in je začela veljati leta 2004.

Evropska unija (v nadaljnjem besedilu: Unija) je pogodbenica Aarhuškega protokola in Konvencije ter je za izvajanje Konvencije sprejela Uredbo (ES) št. 850/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o obstojnih organskih onesnaževalih in spremembi Direktive 79/117/EGS (v nadaljnjem besedilu: uredba o obstojnih organskih onesnaževalih). Uredba (ES) št. 850/2004 je bila razveljavljena in nadomeščena z Uredbo (EU) 2019/1021 o obstojnih organskih onesnaževalih s 15. julijem 2019 (začetek veljavnosti Uredbe (EU) 2019/1021).

Opozoriti je treba, da Uredba (ES) št. 850/2004 določa posebno obveznost poročanja za Komisijo na podlagi člena 12(6), ki ne obstaja več, v Uredbi (EU) 2019/1021 pa ni ustrezne določbe. Kljub temu je po mnenju Komisije primerno sprejeti poročilo, ki zajema obdobje 2013–2015, na podlagi poročanja držav članic v skladu z Uredbo (ES) št. 850/2004, ker tako poročilo izpolnjuje cilje Uredbe (EU) 2019/1021 glede spremljanja napredka pri odpravi uporabe in izpustov obstojnih organskih onesnaževal.

Uredba o obstojnih organskih onesnaževalih se je redno posodabljala, da so se v zakonodajo Unije uvedle spremembe Konvencije in Protokola (večinoma so se zadevnim prilogam dodajale nove snovi), nosilcem dejavnosti v vseh državah članicah EU pa nalaga posebne obveznosti. Te obveznosti vključujejo podrobnosti o proizvodnji, dajanju v promet in uporabi obstojnih organskih onesnaževal, navedenih na seznamih v treh prilogah (Priloga I – prepovedana, Priloga II – omejena, Priloga III – nenamerno izpuščena onesnaževala). Zajema tudi ravnanje z navedenimi snovmi, kar zadeva zaloge, izpuste v okolje in spremljanje koncentracij v okolju, ter vsebuje določbe o ravnanju z odpadki. V okviru uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih se od držav članic tudi zahteva, naj pripravijo nacionalne izvedbene načrte in akcijske načrte za opredelitev in upravljanje virov obstojnih organskih onesnaževal na svojem ozemlju.

Zahteve glede poročanja za države članice in Evropsko komisijo v skladu z Uredbo (ES) št. 850/2004 so bile opisane v členu 12. Države članice so morale vsako leto sporočiti statistične podatke o proizvodnji snovi iz prilog I in II ter njihovem dajanju v promet. Poleg tega so morale Komisiji vsaka tri leta poročati o izvajanju določb uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih. Komisija je morala vsaka tri leta pripraviti zbirno poročilo ter v njem povzeti informacije, ki so jih predložile države članice, ter podporne informacije iz Evropskega registra izpustov in prenosov onesnaževal (E-PRTR) in popisov emisij CORINAIR v okviru programa EMEP (Program sodelovanja za spremljanje in oceno onesnaževanja zraka na velike razdalje v Evropi). Povzetek tega zbirnega poročila je morala poslati tudi Evropskemu parlamentu in Svetu.

Doslej so bila objavljena tri zbirna poročila, ki zajemajo dejavnosti Unije in njenih držav članic v skladu z Uredbo (ES) št. 850/2004. Prvo zbirno poročilo zajema obdobje od začetka veljavnosti uredbe o obstojnih organskih onesnaževalih leta 2004 do leta 2006, objavljeno pa je bilo leta 2009. Drugo zbirno poročilo, objavljeno leta 2011, zajema obdobje 2007–2009. Tretje zbirno poročilo je bilo objavljeno leta 2021, zajema pa obdobje 2010–2013. Četrto zbirno poročilo Unije zajema obdobje 2013–2015, namen tega povzetka pa je predstaviti skrajšano različico glavnega poročila s ključnimi ugotovitvami. Za nadaljnjo podrobno analizo predstavljenih ugotovitev je treba upoštevati celotno poročilo.

2.2. Ukrepi upravljanja in nadzora

2.12.1 Pregled

Ravnanje z obstojnimi organskimi onesnaževali zajema več elementov življenjskega cikla snovi. To vključuje proizvodnjo, dajanje v promet in uporabo kemikalij ter zaloge zastarelega blaga, vprašanja, povezana z ravnanjem z odpadki, in izvrševanje same Uredbe.

2.22.2 Proizvodnja, dajanje v promet, uporaba in izvrševanje

Na podlagi informacij, ki so jih države članice predložile o proizvodnji in dajanju na trg snovi, navedenih v prilogah I in II, se je v obdobju 2013–2015 proizvajala samo ena snov, ki spada med obstojna organska onesnaževala, in sicer perfluorooktan sulfonska kislina (PFOS), pri čemer je zanjo veljalo več izjem (glavna uporaba je bila kot snov za preprečevanje rosenja na oblogah iz kroma). Dodatno sta se uvažali še dve snovi iz prilog I in II (v skladu z izjemami), in sicer heksabromociklododekan (HBCDD) in klorirani parafini s kratkimi verigami (SCCP).

Na podlagi predloženih informacij je mogoče ugotoviti naslednje:

·o uvozu HBCDD sta poročali dve državi članici (DK, FI). Danska je o uvozu poročala samo za leto 2014, in sicer v količini 1,4 tone, Finska pa je opozorila, da je uvoz sicer potekal, vendar se zmanjšuje;

·o uvozu SCCP sta poročali Danska (15 ton v letu 2013 in 5 ton v letu 2014) in Švedska (2,8 tone letno);

·proizvodnja PFOS je v Uniji potekala v samo eni državi članici (Nemčiji). Proizvodnja se je zmanjšala z 9 ton na leto v letu 2013 na 2,4 tone v letu 2015. Približno 50 % proizvedene PFOS je bilo izvožene ali odpremljene v države EU (predvsem BE, DK, NL, AT, FI, SE). Preostala količina proizvedene PFOS se je uporabljala v Nemčiji, predvsem kot snov, ki preprečuje rosenje pri kromiranju kovin.

Manjše število držav članic je določbe člena 4 izkoristilo tudi za uporabo obstojnih organskih onesnaževal pri raziskavah ali analizah. Pet držav članic (BE, ES, FR, AT, PL) je navedlo, da so bile manjše količine PFOS izvožene za namene raziskav ali analiz. Ta uvoz je potekal pretežno v afriške in azijske države, zajemal pa je pesticidna obstojna organska onesnaževala in poliklorirane bifenile (PCB).