Direktiva uporablja strožje obveznosti za objekte za ravnanje z odpadki, kadar pri nesreči obstaja večje tveganje vpliva na okolje in zdravje ljudi. Ti objekti so znani kot objekti za ravnanje z odpadki kategorije A. Enajst držav članic je poročalo, da znotraj nacionalnih meja nimajo objektov za ravnanje z odpadki kategorije A.

Poročila držav članic za obe obdobji poročanja so bila ocenjena, prvič glede popolnosti in drugič za ugotovitev, ali ukrepi, opisani v poročilih, pomenijo celovit sklop ukrepov, brez poseganja v skladnost teh ukrepov z Direktivo ali v njihovo dejansko izvajanje.

Zato so se poleg nacionalnih poročil in za pridobitev popolnejše slike upoštevali dodatni viri informacij. Mednje spadajo zlasti informacije, ki so na voljo Komisiji, o ukrepih, ki jih je treba sprejeti po nesrečah ali neposrednih nevarnostih nesreč, in informacije iz drugih splošnih virov, kot so raziskovalni projekti in spletišča nacionalnih agencij.

V oceni informacij, ki so jih države članice zagotovile za prvo obdobje poročanja, so bile poudarjene omejitve sedanjega sistema poročanja na vsaka tri leta, ki se osredotoča na sprejetje ukrepov s strani držav članic, ki omogočajo izvajanje določb iz Direktive. Informacije, ki so jih zagotovile države članice, Komisiji niso omogočale ocene izvajanja teh ukrepov v praksi.

V skladu s členom 18(2) morajo države članice vsako leto poslati informacije o dogodkih, o katerih poročajo upravljavci in ki bodo verjetno vplivali na stabilnost objektov za ravnanje z odpadki, ter o vseh pomembnih škodljivih vplivih na okolje, ki jih razkrijejo postopki nadzora in spremljanja stanja objektov za ravnanje z odpadki. V skladu s členom 7(5) se pristojnim statističnim uradom v državi članici in EU dajo na voljo tudi informacije v dovoljenjih, izdanih v skladu z Direktivo, če zanje zaprosijo v statistične namene.

To poročilo zajema prvi dve obdobji poročanja, od 1. maja 2008 do 30. aprila 2011 in od 1. maja 2011 do 30. aprila 2014.

Poleg tega sta Komisija in Evropski odbor za standardizacijo (CEN) razvila standardizirane metode za vzorčenje in analize, zlasti s sklicevanjem na člen 22(2) Direktive.

Med zaporednima obdobjema, zajetima v tem poročilu, (od 1. maja 2008 do 30. aprila 2011 in od 1. maja 2011 do 30 aprila 2014), so morale države članice sprejeti in izvesti zakone ter druge predpise za uskladitev z Direktivo. Direktivo je bilo treba prenesti do 1. maja 2008. Komisijina ocena ukrepov za prenos je razkrila številne primere nepravilnega ali samo delnega prenosa Direktive. Komisija je začela dvaindvajset uradnih preiskav. Trenutno so odprti štirje sodni postopki v zvezi z neskladnostjo.

Cilj Direktive 2006/21/ES o ravnanju z odpadki iz rudarskih in drugih ekstraktivnih dejavnosti (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je preprečevanje ali zmanjševanje, kolikor je mogoče, škodljivih učinkov na okolje, zlasti vodo, zrak, tla, živalstvo, rastlinstvo in pokrajino, ter kakršnih koli iz tega izhajajočih tveganj za zdravje ljudi, ki nastanejo kot posledica ravnanja z odpadki iz rudarskih in drugih ekstraktivnih dejavnosti. Direktiva zajema ravnanje z odpadki, ki nastajajo neposredno pri raziskovanju, pridobivanju, bogatenju in skladiščenju mineralnih surovin ter kamnolomstvu.

Odpadki iz kamnolomstva in rudarstva predstavljajo zelo velik delež celotne količine odpadkov, nastalih v Evropski uniji (približno 30 % leta 2012, glej preglednico, priloženo k temu poročilu). Napačno ravnanje s takimi odpadki lahko škodljivo vpliva na zdravje ljudi in okolje ter lahko povzroči hude nesreče.

Ocena je bila osredotočena zlasti na določbe, ki veljajo za to kategorijo. Raven izvajanja teh določb se šteje za ustrezen kazalnik za ocenjevanje izvajanja Direktive kot celote. Ocenilo se je zlasti: ukrepe, povezane z načrti ravnanja z odpadki ter preprečevanjem večjih nesreč in obveščanjem, praktične ureditve za zagotavljanje pošiljanja informacij, postopek za opredelitev objektov za ravnanje z odpadki kategorije A (vključno z morebitnimi objekti s čezmejnimi učinki), pripravo načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah in inšpekcijski nadzor.

Splošna ugotovitev je, da so bili splošni ukrepi za izvajanje Direktive sprejeti v večini držav članic. Ti ukrepi vključujejo zlasti načrte ravnanja z odpadki, preprečevanje večjih nesreč in obveščanje ter praktične ukrepe za zagotavljanje pošiljanja informacij. Poleg tega je bilo s primerjavo obeh obdobij poročanja ugotovljeno splošno izboljšanje, kar zadeva sprejete ukrepe v zvezi s temi določbami.

V nasprotju s tem pa ocena poudarja tudi potrebo po izboljšanju praktične uporabe nekaterih določb. Tako morajo na primer nekatere države članice dokončati opredeljevanje objektov za ravnanje z odpadki kategorije A, pri čemer morajo uporabiti merila iz Odločbe 2009/337/ES. Visoka raven odstopanja, ugotovljena pri številnih objektih za ravnanje z odpadki kategorije A, ki so jih opredelile države članice, ter razlike med številom sporočenih objektov in količinami ustvarjenih nevarnih rudarskih odpadkov kažejo, da se ta proces še ni končal (glej preglednico, priloženo temu poročilu).

Še eno področje, ki očitno zahteva prednostno obravnavo v več državah članicah, je izdajanje dovoljenj za vse objekte za ravnanje z odpadki kategorije A. Dokončati je treba tudi pripravo načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah za vse objekte za ravnanje z odpadki kategorije A: glede na informacije, ki so jih sporočile države članice, približno 25 % teh objektov očitno nima pripravljenih načrtov.

Informacije, ki so jih zagotovile države članice, kažejo, da določbe v zvezi z inšpekcijskim nadzorom morda ne bodo razumljene in se ne bodo izvajale enako v vseh državah članicah. Poleg tega se število inšpekcijskih nadzorov po državah članicah močno razlikuje. Ker informacije, ki so jih zagotovile države članice, kažejo različne prakse, je vrednost njihove primerjave omejena.

3.2.Druge določbe

Nekateri podatki, ki so jih države članice zagotovile v zvezi s številom objektov za ravnanje z odpadki, za katere velja, da so predmet Direktive, se ne zdijo verjetni (glej preglednico, priloženo temu poročilu). Zagotovljeni podatki se med državami članicami precej razlikujejo in so razmeroma skromni v primerjavi z informacijami o nastajanju rudarskih odpadkov na nacionalni ravni, ki so na voljo iz drugih virov. Člen 2 določa področje uporabe Direktive, pri čemer omejuje možnosti izključitve. Vendar število objektov za ravnanje z odpadki, ki so ga države članice navedle v svojih nacionalnih poročilih, kaže, da se ta določba ne razume in ne uporablja enako v vseh državah članicah.

Šest držav članic na primer poroča, da na njihovem ozemlju ni objektov za ravnanje z odpadki, za katere se uporablja Direktiva. Vendar drugi viri informacij kažejo, da se v nekaterih od teh držav izvajajo ekstraktivne dejavnosti, ki ustvarjajo odpadke, v nekaterih primerih tudi nevarne odpadke.

Nekatere države članice so sporočile tudi zelo majhno število objektov za ravnanje z inertnimi odpadki, v nasprotju s podatki nekaterih drugih držav (Francija je na primer poročala, da jih ima 4 100, in Madžarska trdi, da jih ima 604, medtem ko druge države navajajo precej manjše število).

Dovoljenja, izdana v skladu z Direktivo, se lahko združijo z dovoljenji, ki se zahtevajo v skladu z drugo zakonodajo EU (npr. Direktiva 2012/18/EU Evropskega parlamenta in Sveta (v nadaljnjem besedilu: direktiva Seveso)), da se preprečita nepotrebno podvajanje informacij in dvojno delo. Očitno je bilo le za majhno število objektov za ravnanje z odpadki, zajetih v tej direktivi, sporočeno, da so objekti za ravnanje z rudarskimi odpadki.

Člen 17(1) določa obveznosti v zvezi z inšpekcijskim nadzorom. Države članice morajo zagotoviti, da se pred začetkom odlaganja in pozneje v rednih časovnih presledkih, vključno s fazo po zaprtju, izvaja inšpekcijski nadzor objektov za ravnanje z odpadki, zajetih v dovoljenju, izdanem v skladu s to direktivo, da se zagotovi izpolnjevanje ustreznih pogojev iz dovoljenja. V Direktivi ni izrecno opredeljen pojem inšpekcijskega nadzora niti ni podrobno opisano, kako bi bilo treba inšpekcijski nadzor izvajati. Vendar se v skladu s členom 22 zahteva, da Komisija pripravi in sprejme tehnične smernice za inšpekcijski nadzor.

Veliko odstopanje, ugotovljeno v zvezi z ukrepi, sprejetimi za inšpekcijski nadzor, zlasti ureditvami za inšpekcijski nadzor, njegovo naravo, pristojnimi organi in pogostostjo nadzora, ter število inšpekcijskih nadzorov, izvedenih v drugem obdobju poročanja, kažeta, da države članice določb o inšpekcijskem nadzoru iz Direktive morda ne razlagajo vedno enako.

Samo sedem držav poroča, da so v drugem obdobju poročanja obstajali primeri neskladnosti na nacionalni ravni. Neupoštevanje pogojev iz dovoljenj in obratovanje objektov brez dovoljenj sta bila med glavnimi vrstami neskladnosti, o katerih so poročale države.

Direktiva dovoljuje prilagoditev določb ali njihovo odpravo za nekatere objekte za ravnanje z odpadki glede na vrsto odpadkov. Nacionalni seznami inertnih odpadkov, ki so skladni z Odločbo Komisije 2009/359/ES, bi omogočali razlikovanje med temi vrstami odpadkov. Samo osem držav članic je izkoristilo to možnost.

Ugotovitve v zvezi z izvajanjem drugih določb (določb, ki se uporabljajo za vse objekte za ravnanje z odpadki) iz Direktive so zato enake ugotovitvam v zvezi z objekti za ravnanje z odpadki kategorije A: čeprav je večina držav članic vzpostavila splošni okvir, še vedno obstajajo številna vprašanja, ki jih je treba obravnavati.

Razlike med državami članicami kažejo, da so potrebna nadaljnja prizadevanja za zagotovitev, da vse države članice podobno razumejo in uporabljajo osnovne pojme Direktive za zagotovitev učinkovitosti določb po vsej EU.

4.POROČANJE V ZVEZI Z VARNOSTJO

Glede na informacije, ki jih je pridobila Komisija, se je v obdobju, ki ga zajema to poročilo, zgodilo skupaj pet nesreč v dveh državah.

Vendar Komisiji ni bilo predloženo uradno obvestilo o teh nesrečah, kot se zahteva v skladu s členom 18(2) Direktive. Informacije so bile pridobljene iz drugih virov.

Države članice so bile tudi pozvane, naj potrdijo, da v obeh obdobjih poročanja ni bilo nesreč. Večina držav članic je potrdila, da se ni zgodila nobena nesreča. Potrebne bi bile podrobnejše informacije za oceno, ali so izpolnjeni cilji iz Direktive glede zmanjšanja tveganja nesreč.