POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o izvajanju makroregionalnih strategij EU

1. Uvod: od besed k dejanjem

Zaradi globalizacije so države bolj odvisne druga od druge in je zdaj potrebno čezmejno reševanje težav. Zato je treba premisliti, kako lahko makroregije kot nove funkcionalne enote prispevajo k boljšemu izvajanju politik in programov EU ter doseganju teritorialne kohezije, kot je opredeljena v členu 174 Pogodbe o delovanju Evropske unije.

Na pobudo številnih držav in regij EU so kot dopolnitev tradicionalnih državnih politik teritorialnega upravljanja nastale makroregionalne strategije. Namenjene so reševanju skupnih izzivov, kot so na inovacijah temelječa rast ter okoljske ali podnebne spremembe, pri tem pa uporabljajo pristop od spodaj navzgor, v katerega so vključeni nacionalni, regionalni in lokalni akterji.

Odkar je Evropski svet leta 2009 podprl strategijo EU za regijo Baltskega morja (EUSBSR), so bile razvite še tri makroregionalne strategije: leta 2011 strategija EU za Podonavje (EUSDR), leta 2014 strategija EU za jadransko-jonsko regijo (EUSAIR) in leta 2016 strategija EU za alpsko regijo (EUSALP).

Makroregionalne strategije, ki vključujejo 19 držav članic EU in 8 držav nečlanic, so postale sestavni del političnega okvira EU. Njihovi cilji so v celoti skladni s političnimi prednostnimi nalogami EU, hkrati pa krepijo sinergije med različnimi politikami in instrumenti EU ter so zasidrani v okviru kohezijske politike.

Makroregionalne strategije dodajajo vrednost razsežnosti sodelovanja v kohezijski politiki. Ponujajo platformo za večsektorsko, večdržavno in večstopenjsko upravljanje, odprte pa so tudi za države, ki niso članice EU. Slednjim lahko pomembno pomagajo pri krepitvi vezi z EU in blažijo morebitne negativne učinke na zunanje meje EU.

Glede na tri „neje“ – nobene nove zakonodaje EU, financiranja ali institucij EU – makroregionalne strategije spadajo v obstoječe pobude in politične okvire EU (npr. vseevropsko prometno omrežje TEN-T). Namesto novih političnih pobud zahtevajo posebne ukrepe. Podpreti jih je mogoče s programi v okviru evropskih strukturnih in investicijskih skladov (v nadaljnjem besedilu: skladi ESI), vključno z medregionalnimi programi, k skupnim ciljem pa bi bilo treba usmeriti tudi ostale instrumente financiranja EU.

Namen tega poročila je dvojen. Prvič, v njem je najprej podana ocena o stanju izvajanja strategij, povzeti so glavni rezultati in navedeni primeri dobre prakse. Drugič, povzeta so spoznanja iz doslej pridobljenih izkušenj in predstavljenih več priporočil o možnih nadaljnjih spremembah, tudi ob upoštevanju prihodnje kohezijske politike.

Namesto da bi Komisija poročila o napredku makroregionalnih strategij predstavljala razdrobljeno in ob različnih priložnostih, kot je navedeno v sklepih Sveta o strategiji EU za alpsko regijo, bo od konca leta 2016 vsaki dve leti objavila enotno poročilo. Tako bo mogoče primerjati makroregionalne strategije in vsem zadevnim institucijam omogočiti zadosten vpogled za argumentirano razpravo.

Poročilo temelji na prispevkih zainteresiranih strani v makroregionalnih strategijah, evropskih institucij, predstavnikov držav članic, akademikov in strokovnjakov. Dopolnjuje ga delovni dokument služb Komisije, v katerem so podani podrobnejša ocena o stanju izvajanja vsake posamezne strategije in posebna priporočila.

2. Medsektorska vprašanja

Makroregionalne strategije so spodbudile zanimanje za evropsko teritorialno sodelovanje in teritorialno kohezijo, njuno dodano vrednost in njuno poznavanje. Zaradi boljšega celostnega izvajanja politik na različnih ozemljih se strategije postopno vključujejo tudi na področja sektorskih politik. Vse strategije se ne glede na svojo stopnjo zrelosti srečujejo s skupnimi medsektorskimi vprašanji, ki so obravnavana v nadaljevanju.

Oblikovanje in načrtovanje politike

Makroregionalne strategije se postopno upoštevajo na področjih politike EU, npr. pri raziskavah, podnebju in okolju. Enako velja tudi za nacionalne politike, čeprav prednostne naloge makroregionalnih strategij niso enotno vključene v nacionalne ali regionalne programe, zlasti ne v tiste, ki so podprti s skladi ESI.

S strategijami se je okrepilo sodelovanje na nekaterih področjih politike, kot so glavni načrt o plovnosti Donave, razširitev načrta medsebojnega povezovanja na baltskem energetskem trgu (v nadaljnjem besedilu: BEMIP), strategija o prilagajanju podnebnim spremembam v regiji Baltskega morja ter koridorji osrednjega omrežja in njegove povezave s ključnimi čezmejnimi infrastrukturami. S strategijami pametne specializacije se je spodbudila učinkovitejša inovacijska politika in pospešilo medregionalno sodelovanje v novih čezmejnih vrednostnih verigah.

Razširjanje makroregionalnega koncepta s podporo programa INTERACT je sčasoma privedlo do pojava najrazličnejših interesov in omrežij, ki jih tvorijo različni akterji z različnimi pooblastili in zmožnostmi. Partnerjem je omogočilo sodelovanje na posebnih področjih, kot so raziskave in inovacije (npr. projekt za zdravje DanuBalt).

Makroregionalne strategije imajo tudi pomembno vlogo pri vzpostavljanju povezav z državami, ki niso članice EU, zlasti z državami pristopnicami, saj krepijo njihovo povezanost z EU.