P6_TA(2007)0179

Strategija EU za reforme v arabskem svetu

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 10. maja 2007 o reformah v arabskem svetu: kakšno strategijo potrebuje Evropska unija? (2006/2172(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju smernic in strategij, ki sta jih sprejeli Komisija in Svet v zvezi z državami arabskega sveta;

- ob upoštevanju vmesnega poročila o Strateškem partnerstvu Evropske unije za sredozemsko regijo in Bližnji vzhod, ki ga je Svet sprejel decembra 2006,

- ob upoštevanju Evropske strategije za arabski svet, ki jo je visoki predstavnik EU predstavil leta 2003,

- ob upoštevanju Sporočila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu z naslovom "Razširjena Evropa - sosedstvo: Nov okvir za odnose EU z njenimi vzhodnimi in južnimi sosedi" (KOM(2003)0104), Strateškega dokumenta Komisije o evropski sosedski politiki (KOM(2004)0373), predloga Komisije za Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta o splošnih določbah o ustanovitvi evropskega sosedskega in partnerskega instrumenta (KOM(2004)0628), Sporočila Komisije Svetu o predlogih Komisije za akcijske načrte v okviru evropske sosedske politike (ESP) (KOM(2004)0795) in akcijskih načrtov za zadevne države ter njenega sporočila o krepitvi evropske sosedske politike (KOM(2006)0726),

- ob upoštevanju političnih prednostnih nalog, ki si jih je zastavilo evropsko predsedstvo Evro-sredozemske parlamentarne skupščine (ESPS) in so bile oblikovane dne 21. aprila 2005, in sicer o okrepitvi dialoga o človekovih pravicah s parlamenti partnerskih držav,

- ob upoštevanju resolucij ESPS, ki so bile sprejete na zasedanjih v Rabatu dne 21. novembra 2005 in v Bruslju dne 27. marca 2006,

- ob upoštevanju poročil o človekovem razvoju v arabskem svetu, ki so bila v okviru Programa za razvoj Združenih narodov (UNDP) objavljena leta 2002, 2003 in 2005, zlasti poročila iz leta 2004 z naslovom "Za svobodo v arabskem svetu",

- ob upoštevanju svojih predhodnih resolucij o politiki Evropske unije za Sredozemlje, zlasti resolucije z dne 12. februarja 2004 o pobudi za nov zagon dejavnostim EU na področju človekovih pravic in demokratizacije v sodelovanju s sredozemskimi partnerji [1], petletnega programa dela, sprejetega na Evro-sredozemskem vrhu dne 28. novembra 2005 v Barceloni, in resolucije z dne 27. oktobra 2005 o ponovni oceni Barcelonskega procesa [2],

- ob upoštevanju ustanovne listine Združenih narodov in Splošne deklaracije o človekovih pravicah,

- ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila Odbora za zunanje zadeve (A6-0127/2007),

A. ker se izraz "arabskost", kot pojem skupne identitete, nanaša na skupne značilnosti narodov in držav s širokega geografskega območja, ki se razteza od Magreba do Perzijskega zaliva preko Mašreka in Bližnjega vzhoda, in si ti narodi in države izraz tudi prilaščajo,

B. ker se pomen izraza "arabskost" spreminja glede na različne razmere, naj si bodo politične (monarhija, arabske republike in celo znotraj izraelske države in palestinske oblasti), verske (suniti - vključno z vahabiti -, alaviti, Druzi, šiiti, kristjani različnih cerkva) ali sociološke (velika mesta, podeželje, gorska območja, nomadska ljudstva), čeprav ga zaznamujejo skupni parametri, ki presegajo nacionalne meje,

C. ker je evropsko dojemanje arabskega sveta ponavadi omejeno na dvostranske odnose na državni ali podregijski ravni, in ker bi bilo treba osvežiti splošno strategijo EU za arabski svet, pri čemer bi se bilo treba ne le opreti na obstoječe regionalne organizacije (Arabska liga, Svet za sodelovanje zalivskih držav in Zveza arabskega Magreba, če bo spet oživela) in na obstoječa orodja in strukture (Euromed, program Meda, pridružitveni sporazumi, evropska sosedska politika), pač pa tudi okrepiti podporo nedržavnim dejavnikom v regiji,

D. ker je bila strategija za arabski svet, ki jo je leta 2003 predstavil visoki predstavnik EU, v veliki meri rezultat nevarnosti in groženj, ki so se pojavile po terorističnih napadih dne 11. septembra 2001,

E. ker mora Evropa za premostitev prepada med obema stranema Sredozemlja, boljšo integracijsko politiko v državah članicah in odpravo stereotipov in predsodkov bolje spoznati mnogotere obraze družb v arabskem svetu in njegove kulturne raznolikosti,

F. ker so spremembe, ki so nastale ob koncu hladne vojne in bipolarnega sveta, spodbudile želje arabskih družb po osamosvojitvi ter ambicije nekaterih arabskih vlad ter gospodarskih in družbenih sil po dejavnem sodelovanju v procesu globalizacije in večpolarnosti,

G. ker postaja v arabskem svetu vse močnejši glas civilne družbe in sil, ki v preteklosti niso smele spregovoriti, in ker te zahtevajo več pozornosti in pristojnosti kakor tudi vedno večjo politično vlogo,

H. ker so dosedanji poskusi reform oziroma tako imenovane arabske renesanse večinoma propadli in ker predstavlja državni nacionalizem precejšnjo oviro pri vsakem poskusu ustvarjanja arabske enotnosti,

I. ker Zaključna deklaracija, ki so jo sprejeli na vrhu sveta Arabske lige v Tunisu dne 23. in 24. maja 2004, med drugim navaja zavezanost reformam in modernizaciji držav članic Arabske lige preko demokratične konsolidacije in politične udeležbe,

J. ker je v skupnem interesu arabskih držav in njihovih evropskih partneric, da se izvedejo politične, gospodarske in družbene reforme, s katerimi bi dali nov zagon sodelovanju, stabilnosti, demokratizaciji in izboljšanju življenjskega standarda ter prispevali k zmanjšanju socialnih razlik v regiji,

K. ker so nadaljnji koraki za politično in gospodarsko liberalizacijo ter spoštovanje človekovih pravic in napredek na socialnem področju ter področju vzgoje in izobraževanja pogoj za večjo stabilnost v teh državah in ker nasprotno nepripravljenost za spremembe ni garancija za resnično stabilnost,

L. ker se v prispevkih Združenih narodov in zlasti priporočilih skupine na visoki ravni Zavezništva civilizacij in programa ZN za razvoj iz zadnjih nekaj let odražajo pretanjene razlike, ki zaznamujejo arabski svet, in so zaradi tega ti prispevki in priporočila tako kakovostni, da zadošča že njihovo preoblikovanje v konkretne in prave politike,

M. ker so evropski odnosi z oblastmi teh držav predolgo temeljili le na stabilnosti in strateškem partnerstvu, brez da bi si zastavljali vprašanje, ali tamkajšnje oblasti spoštujejo univerzalne človekove pravice, kar je spodkopavalo napore akterjev civilne družbe za reformo družbe od znotraj,

N. ker je treba ustvariti okvir, v katerem lahko med vsemi elementi arabskih družb poteka svoboden in odprt dialog, ki bo sprožil resnični reformni proces od znotraj,

O. ker je Arabska listina o človekovih pravicah, sprejeta leta 1994, izraz želje po zagotovljenem spoštovanju človekovih pravic v arabskem svetu, a so žal nekatera določila zapisana tako, da dopuščajo različne razlage;

P. ker je Arabsko gibanje prenove, kot so si ga zamislili njegovi utemeljitelji, projekt, v katerem je laična družba vpisana kot glavni cilj; ker se včasih zdi, da smeri, v katere gre danes politični islam, ne prinašajo ustreznih odgovorov na težave, ki se porajajo ob politični reformi; ker je zaskrbljen nad dejstvom, da je politična reforma v slepi ulici, zaradi česar uspeva radikalni islamizem in z njim pogojena nestrpnost do Židov; ker je treba poudariti, da je to, kako zmeren je islam, odvisno od bolj ali manj trdnega institucionalnega okvira, v katerem se razvija, ter od tega, kolikšen vpliv na oblikovanje politike ta okvir omogoča,

1. je prepričan, da je arabska identiteta združljiva tako s pojmom modernosti kot z zavezanostjo h korenitim reformam; ocenjuje, da je nemoči, ki sproža občutke o "arabski nesreči", mogoče narediti konec s prenovljenim partnerstvom, ki bo zasnovano na razumevanju, vzajemnem zaupanju, spoštovanju tradicij in verodostojnosti drugega; opozarja, da vpliv zahoda na arabske kulture ni najustreznejša rešitev in da so pojmi demokracije, človekovih pravic in pravne države splošne vrednote, ki so jih številne islamske oblasti in vlade že razglasile za skladne z islamom;

2. pozdravlja zgoraj navedeno sporočilo Komisije o krepitvi Evropske sosedske politike (ESP); meni, da je ESP ključno orodje za spodbujanje reforme pri južnih in vzhodnih sosedih EU; izraža razočaranje nad predlagano višino sredstev za pomoč pri upravljanju in meni, da je za učinkovito delovanje potrebno njihovo zvišanje;

3. ocenjuje, da partnerstvo EU in njenih držav članic z državami arabskega sveta potrebuje novega zagona, ki ga narekujejo značilne omejitve iz dvostranskih in področnih strategij, ki jih je EU v zadnjih desetletjih vodila do teh držav, pa tudi racionalizacija njenih zunanjih ukrepov, pri tem bi se bilo treba osredotočiti na povsem specifične sektorje in sodelovati z obstoječimi političnimi strukturami, kot so Arabska liga, Svet za sodelovanje zalivskih držav in Zveza arabskega Magreba, če bo oživela; poudarja, da bi morala med ta prizadevanja na regionalni ravni spadati pomoč organizacijam civilne družbe in reformnim gibanjem, pa tudi ciljno usmerjeno sodelovanje, zlasti s političnimi organizacijami, ki si za demokracijo prizadevajo z nenasilnimi sredstvi;

4. poudarja, da je reformni proces v arabskem svetu šibak tudi zaradi težav in sporov med nekaterimi arabskimi državami; meni, da bi morala EU storiti vse, kar je v njeni moči, da bi olajšala politično in gospodarsko integracijo teh držav; opozarja, da bo lahko EU imela resnični vpliv le, če ne bo zbujala vtisa, češ da je večvredna ali da že bolje ve, kako in kaj, in bo raje iz evropsko-arabskega dialoga ustvarila resničen, enakopraven dialog;

5. je mnenja, da je sicer izjemno pomembno, da se v evropsko-arabskih odnosih bistven poudarek nameni boju proti terorizmu, a je za učinkovite in čvrste odnose še bolj pomembno, da boj proti terorizmu ne zasenči ali zadrži cele vrste drugih posameznih vprašanj skupnega interesa, kot so gospodarski in družbeni razvoj, zaposlovanje, trajnostni razvoj, kakovostno javno upravljanje in s tem povezano preprečevanje korupcije, razvoj in utrditev močne in resnične civilne družbe kot temeljne sile za spodbujanje demokratičnega sistema in strpnosti, prizadevanje za enakost žensk in moških, polno spoštovanje in nediskriminacija različnih spolnih usmeritev, varovanje svetovne kulturne dediščine, medkulturni dialog, dobro upravljanje, svobodni in objektivni mediji, politično udejstvovanje, krepitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, svoboda vesti in verska svoboda, svoboda izražanja in združevanja, preprečevanje mučenja in odprava smrtne kazni, zavračanje nestrpnosti in fundamentalizma, vse to za izgraditev resničnega območja miru in blaginje za vse;

6. poziva arabske države, da si prizadevajo za odpravo nekaznovanosti in vzpostavijo prehodne pravosodne mehanizme, ki bodo žrtvam hujših oblik kršitev človekovih pravic zagotovili pravno varstvo, in omogočili obsodbo ljudi, ki so takšna kazniva dejanja zagrešili; v tem smislu poziva arabske države, da ratificirajo Rimski statut o ustanovitvi Mednarodnega kazenskega sodišča in podpišejo Mednarodno konvencijo o zaščiti vseh oseb pred prisilnimi izginotji;

7. pozdravlja obstoječe oblike dialoga med Evropsko unijo in arabskim svetom kot tudi številne projekte in pobude za sodelovanje, ki potekajo v okviru barcelonskega procesa, strateškega partnerstva za Sredozemlje in Bližnji Vzhod in sodelovanja s Svetom za sodelovanje arabskih zalivskih držav;

8. vztraja na pomembni vlogi, ki jo ima ESPS kot demokratični organ, ki okoli 3 stebrov Barcelonskega procesa združuje parlamentarce z obeh strani Sredozemlja; poziva k še dodatni krepitvi sodelovanja med ESPS, Komisijo in Svetom Evropske unije; ponovno izraža pripravljenost in voljo ESPS, da kot parlamentarna ustanova Barcelonskega procesa po svojih močeh prispeva k razrešitvi izraelsko-arabskega spora;

9. meni, da je treba v nadaljevanju spodbuditi tretji steber Barcelonskega procesa, to je medčloveško in družbeno sodelovanje, ki bo pripomoglo k odpravi stereotipov in nesporazumov, ki stojijo na poti odkritega in globokega zbližanja med narodi z obeh strani Sredozemlja; poziva akterje evro-sredozemskega partnerstva, še posebej pa vlade, da podprejo delo evro-sredozemske fundacije Anna Lindh za dialog med kulturami in ji zagotovijo pomembna sredstva za utrditev njene mreže omrežij, v kateri je združenih več kot 1200 organizacij in združenj, ki si v domačih družbah prizadevajo za dialog;

10. poziva EU, njene države članice in celotno mednarodno skupnost, naj razvijejo uravnotežene odnose z državami v regiji; poudarja, da bi enostransko in neenako podpiranje oziroma obsojanje določenih držav lahko privedlo do polarizacije in zaostrilo že tako zapletene razmere v arabskem svetu;

11. je prepričan, da bi v prizadevanja za začetek novih pogajanj z arabskim svetom ne smeli biti vključeni ljudje, organizacije in države, ki opravičujejo teroristične dejavnosti in državi Izrael odrekajo zakonito pravico do obstoja;

12. poudarja, da je vsako poglabljanje evropsko-arabskih odnosov odvisno od prizadevanj in sposobnosti Evrope, da uskladi svojo zgodovinsko odgovornost do izraelske države in judovskega naroda z nalogo, da igra aktivnejšo in učinkovitejšo vlogo in zagotovi večje spoštovanje mednarodnega in humanitarnega prava, kar bi v končni fazi privedlo do trajne razrešitve konflikta, zlasti z ustanovitvijo demokratične palestinske države, ki bi sobivala v miru in varnosti z državo Izrael;

13. s tem v zvezi pozdravlja pobudo za mir Saudske Arabije, ki je bila soglasno sprejeta dne 28. marca 2007 na vrhu Arabske lige v Riadu; meni, da je pobuda pomemben prispevek arabskega sveta k poskusom ponovnega začetka mirovnega procesa in iskanja celovite rešitve izraelsko-palestinskega spora; poziva Svet, naj si na vso moč prizadeva ta predlog obravnavati na naslednjem srečanju Četverice in da poišče način, ki bo Arabsko ligo tesneje povezal s tem okvirom;

14. razume, da je ena izmed šibkih točk evropsko-arabskega dialoga pomanjkanje verodostojnosti, ki zaradi nezadovoljivega delovanja demokracije, gospodarstva in družbe včasih zaznamuje arabske politične sogovornike, celo v njihovih lastnih državah;

15. zaradi tega zahteva, da Evropa podeli tudi vidno politično podporo civilnim, združevalnim in verskim akterjem, zlasti političnim organizacijam, ki si za demokracijo prizadevajo z nenasilnimi sredstvi, z izjemo fundamentalističnih sektaških in ekstremnih nacionalističnih sil ter, kjer je potrebno, vključi laike in zmerne islamiste - po potrebi še posebej islamske laike -, ki jih je Evropa spodbudila, da sodelujejo v demokratičnem procesu, in s tem upošteva kulturno dojemanje in politični pragmatizem; meni, da je uspeh takšne podpore najbolj odvisen od popolnega razumevanja političnih in družbenih struktur, razvoja in zmožnosti delovanja v skladu z lokalno politično dinamiko; ocenjuje, da bi bilo - v skladu s predlogi za dialog med civilizacijami in vsemi tovrstnimi pobudami ZN - treba za ponoven zagon medkulturnega dialoga potrditi skupni imenovalec vsesplošnega humanizma, ki presega dogme in ločevanja;

16. zato izraža trdno prepričanje, da mora Evropska unija vzpostaviti širok kulturni dialog in z njim pri arabskih sogovornikih spodbujati vrednote, na katerih je zgrajena Unija (pravna država, človekove pravice, demokracija itd.), seveda ob upoštevanju razlik v kulturnem in političnem dojemanju;

17. ugotavlja, da je bil pri liberalizaciji trgovinske menjave med arabskimi državami in pri krepitvi zasebnega sektorja dosežen le omejen napredek; poziva Svet in Komisijo, da podvojita napore za spodbujanje trajnostnega in pravičnega razvoja v arabskih državah, ki bi prispeval k zmanjševanju neenakosti; to naj storita s podporo strukturnim in socialnim politikam, ki bodo omejile socialno škodljive posledice gospodarskih reform; se zavzema za gospodarsko povezovanje arabskih držav, še posebej v bistvenih sektorjih, kot sta energijski in telekomunikacijski, da bi zagotovili dinamiko razvoja, ki bi koristila tudi drugim sektorjem, hkrati pa vzpostavili vzporedno politiko spodbujanja reform ob natančnih in omejenih tehničnih in političnih pogojih; pozdravlja napore za oblikovanje evro-sredozemskega prostotrgovinskega območja in pozdravlja sporazum iz Agadirja, ki spodbuja medregionalno trgovino; pričakuje sklenitev sporazuma o prosti trgovini med EU in Svetom za sodelovanje zalivskih držav;

18. z ozirom na politične reforme in demokratični napredek ugotavlja, da so razmere v arabskem svetu zelo raznolike in da bi zaradi tega ne bilo prav, da se vzpostavijo enotni modeli;

19. izraža željo, da bi si arabske države, ki tega še niso storile, bolj prizadevale za versko svobodo ali pravico ljudi in skupnosti do svobodnega izražanja svoje veroizpovedi in verovanja ter zagotovile tudi neodvisnost in ločitev državnih institucij in politične moči od verskih oblasti; ob tem meni, da bi morali milijoni v Evropi živečih muslimanov s posredovanjem svoje izkušnje arabskim državam pomagati, da se začno ravnati po načelu vzajemnosti, stalnici mednarodnih odnosov;

20. poudarja, da podpore razvoju civilne družbe in spoštovanju temeljnih pravic, zlasti tistih, ki izhajajo iz svobode izražanja in vere, ne smemo zamešati z izbiro režimov ali načinom izbora voditeljev; poudarja, da je sicer treba pospremiti preobrazbo regije, a vseeno spoštovati tudi voljo ljudi in upoštevati kulturne, zgodovinske in politične razlike; poudarja, da se volja tamkajšnjih ljudi lahko razlikuje od tega, kar poznamo v Evropi, in da moramo to razliko dopustiti, saj bi dejstvo, da bi jih silili v posnemanje evropskih modelov, lahko imelo nasprotni učinek; nenazadnje poudarja, da bodo spremembe legitimne le, če jih bodo sprejeli in podprli ljudje, ki jih spremembe zadevajo;

21. izraža zlasti željo, da bi se povečala zavest o vlogi žensk in njihove emancipacije v civilni in politični družbi;

22. poziva Arabsko ligo, da ponovno pregleda in jasno zapiše nekatere določbe iz Arabske listine o človekovih pravicah ter razvije mehanizme za izvajanje nadzora nad tem, ali države podpisnice upoštevajo in izvajajo njena določila;

23. opozarja, da je krepitev demokracije in načel pravne države ter spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin eden osrednjih ciljev zunanje politike Evropske unije; dejansko upoštevanje tega cilja zahteva, da se vodi ambiciozna politika človekovih pravic, ki bo temeljila na spoštovanju klavzule o človekovih pravicah in demokraciji iz sporazumov in na strukturiranem in poglobljenem političnem dialogu na tem področju; hkrati opozarja, da so arabske države ratificirale mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah, s čimer so se obvezale k spoštovanju teh pravic v svojih državah;

24. poziva Komisijo, da v skladu z akcijskimi načrti Evropske sosedske politike in odločitvami, sprejetimi v okviru Barcelonskega procesa, v arabskem svetu še bolj spodbudi upoštevanje načel pravne države in podpre gibanje za reformo pravnega sistema, s katero bi ustrezno mesto pridobile vrednote, ki izhajajo iz splošnega sistema človekovih pravic; podpre naj tudi gibanje za politično reformo, ki bi uzakonila delovanje opozicije; pri tem naj se opre na obstoječe institucije, da ne bi prišlo do grobega spodkopavanja temeljev; spodbuja Komisijo, naj za podporo civilni družbi in gibanjem za politične reforme v regiji v polni meri uporabi možnosti, ki jih ponuja Evropski instrument za demokracijo in človekove pravice (EIDČP);

25. v tem oziru Komisijo poziva, da ponudi ustrezno podporo vsem akterjem reformnega gibanja v arabskem svetu, tako državnim kot iz vrst civilne družbe, in da podpre ustanavljanje skupnih arabskih ustanov, še zlasti parlamentarnih; prav tako Komisijo poziva, da z Arabsko ligo na najvišji instanci, kot dopolnilo pa tudi v vseh sferah skupnega interesa, vzpostavi redni formalni mehanizem za dogovarjanje in nadaljnje ukrepanje; zavzema se za redna vrhunska srečanja med Evropsko unijo in Arabsko ligo, ki bi služili pripravi skupnih delovnih načrtov in področij dela;

26. opozarja na pomen novih medijev, katerim izreka spodbudo pri širjenju demokratičnih vrednot v arabskem svetu in pri oblikovanju vsearabske javne sfere, katero bo odlikovalo razpravljanje in soočanje idej; v zvezi s tem opozarja na potrebo po predvajanju programa Euronews v arabščini in perzijščini;

27. poziva Komisijo, Svet in države članice, da med EU in arabskimi državami spodbudijo izmenjavo študentov, profesorjev, znanstvenikov in raziskovalcev, k čemur naj prispevajo tudi z vzpostavitvijo prožnejšega vizumskega režima;

28. spodbuja države članice, naj na svojem nacionalnem ozemlju ustanovijo učne centre, namenjene izmenjavi kultur in primerjalnimi študijami med arabskimi in evropskimi državami, da se ustvarijo prostor za podrobne interdisciplinarne študije in mostovi za medsebojno razumevanje;

29. poziva Komisijo, da v arabskem svetu z vsemi sredstvi spodbudi univerzitetno in znanstveno raziskovalno dejavnost ter spodbudi izvajanje ambiciozne politike s področja knjižnega trga za razvoj založništva, izdajanja in prevajanja znanstvenih in književnih del po cenah, dostopnih vsem slojem prebivalstva;

30. poziva Komisijo, da podpre pobude za preprečevanje korupcije v arabskem svetu, zlasti pobude za uvedbo jasnih pravil glede imenovanja javnih uslužbencev;

31. meni, da bi bila lahko podobno kot v primeru nedavne Tretje konference za Libanon v Parizu, finančna pomoč Evropske unije najprimernejši podporni instrument za zagotavljanje vidne prisotnosti Unije in njenih držav članic prek strateške in pogojne podpore reformam v arabskih državah, ob spoštovanju obstoječih sporazumov in politične stvarnosti posameznih držav in regij;

32. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji, Arabski ligi, Svetu za sodelovanje zalivskih držav ter vladam in parlamentom držav članic, arabskih držav ter Izraela.

[1] UL C 97 E, 22.4.2004, str. 656.

[2] UL C 272 E, 9.11.2006, str. 570.

--------------------------------------------------