SL Uradni list Evropske unije C 54/1

POSEBNO POROČILO št. 8/2004

o tem, kako je Komisija izvajala in nadzirala ukrepe za boj proti slinavki in parkljevki, ter o izdatkih, povezanih s temi ukrepi, z odgovori Komisije

(v skladu z drugim pododstavkom člena 248(4) Pogodbe ES)

(2005/C 54/01)

KAZALO

I–VII POVZETEK

1–15 UVOD

1–5 Ozadje

6–7 Glavne značilnosti ukrepov za preprečevanje in nadzor slinavke in parkljevke

8–11 Vpliv na proračun

12–15 Revizija Sodišča

16–43 DEJAVNOSTI KOMISIJE PRED ZAČETKOM KRIZE

16–20 Postopek analize ni bil posodobljen

21–43 Komisija v nekaterih pogledih ni izvajala zadostnega nadzora, pomanjkljivosti v predpisih pa niso bile pravočasno odpravljene

22–23 Pri prenosu direktiv Skupnosti v nacionalne zakonodaje preverjanje skladnosti ni bilo izvedeno sistematično

24–25 Zdravstveni in veterinarski pregledi na mejah Unije so bili dobro nadzorovani, vendar pa določena tveganja niso bila ustrezno predvidena v predpisih

26–28 Kontroliranje in prepoved uporabe odpadkov iz gostinstva za živalsko krmo sta bila prepozna

29–34 Kriteriji za načrtovanje ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih in kontrola tega načrtovanja so bili neprimerni

35–37 Nepopolna identifikacija in neustrezna sledljivost živalskih vrst, občutljivih na slinavko in parkljevko

38–41 Pomanjkljivosti sistema ANIMO niso bile odpravljene pred začetkom krize

42–43 Omejitve gibanja živali na celotnem ozemlju držav članic

44–58 DEJAVNOSTI KOMISIJE MED KRIZO

44–45 Učinkovit nadzor s strani Komisije

46–58 Pomanjkljivosti sistema ukrepov in uporabe tega sistema v državah članicah

48–49 Pomanjkanje osebja v veterinarskih službah

50–56 Pomanjkanje pobude za takojšnjo prijavo bolezni in za spoštovanje omejitev gibanja živali

57–58 Roki za zakol

59–89 DEJAVNOSTI KOMISIJE V ZVEZI S SISTEMOM POVRAČILA IZDATKOV

60–73 Komisija ni predlagala direktiv v zvezi s postopki, po katerih države članice izračunavajo in izplačujejo nadomestila kmetom

62–66 Sistemi izplačevanja nadomestil so se razlikovali, ocene pa so bile neenotne

67–71 Ugotovljeni primeri dvojnih plačil premij za živali

72–73 Neenotno izplačevanje klavnih premij

74–83 Predpisi in postopki, ki urejajo upravičenost držav članic do povračila izdatkov, so bili določeni z zamudo

82–83 Roki za povračilo izdatkov držav članic

84–85 Stopnja sofinanciranja usklajena le za prašiče

86–89 Kmetje niso prispevali k financiranju sistema nadzora Skupnosti

90–100 KAKO JE KOMISIJA IZVAJALA UKREPE PO KRIZI

90–97 Ukrepi na veterinarskem področju

98–100 Ukrepi na finančnem področju

101–106 ZAKLJUČKI IN PRIPOROČILA

Odgovori Komisije

POVZETEK

I. Zaradi potrebe po uresničitvi skupnega trga in spodbujanju trgovine z živino je morala Skupnost oblikovati skupno politiko za preprečevanje in nadziranje slinavke in parkljevke. Tako je od leta 1992 za vse države članice uvedla prepoved preventivnega cepljenja živine proti tej bolezni in kompleksen sistem preprečevanja in nadziranja, z namenom, da bi se na celotnem ozemlju Skupnosti omejil vnos virusa in preprečilo njegovo razširjanje. V primeru epidemije je bil predviden zakol živali, sežig trupel in razkužitev prostorov ter opreme. Vsi stroški držav članic, ki bi s tem nastali, bi bili delno povrnjeni iz veterinarskega sklada za nujne primere, ki je bil ustanovljen v okviru Jamstvenega oddelka EKUJS.

II. Po krizi leta 2001 so države članice zahtevale povračila v znesku 1 616 milijonov EUR iz veterinarskega sklada za nujne primere. Ta odhodek kot tudi razsežnost epidemije sta spodbudila Sodišče, da opravi revizijo, ki je imela tri cilje: ugotoviti, ali je bil postopek analize, ki ga je uporabila Komisija kot osnovo za oblikovanje strategije za boj proti bolezni, posodobljen, ali je bila strategija učinkovito izvajana ter ali je bil sistem povračila izdatkov državam članicam – za nadomestila, ki so jih izplačale kmetom in namenile za zakol njihovih živali – hiter in nediskriminatoren. Ker so nekatere izkušnje iz prejšnjih epidemij lahko koristne za oblikovanje strategije preprečevanja in nadziranja slinavke in parkljevke, je Sodišče vzelo pod drobnogled ukrepe Komisije pred začetkom krize, med krizo in po njej.

III. V tem poročilu je poudarjeno, da Komisija pred krizo leta 2001 kljub spremembam, ki so se pojavile pri dejavnikih tveganja, ni posodobila svoje strategije.

IV. V poročilu je navedeno tudi, da zaradi dejstva, da Komisija ni naredila podrobne ocene in da pred letom 2001 ni vršila zadostnega nadzora, niso bile pravočasno odpravljene nekatere pomanjkljivosti pri preprečevanju in nadzoru ukrepov, predvsem v zvezi z zaščito na mejah, živalsko krmo, načrti ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih, identifikacijo ovac in sistemom obveščanja o gibanju živine med državami članicami (ANIMO). Parlament je kritiziral Komisijo, ker pred krizo ni posodobila načrtov ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih, vendar pa je potrdil, da je med krizo primerno ukrepala (1). V času krize je Komisija namreč zelo hitro odkrila pomanjkljivosti sistema ukrepov in uporabe tega sistema v državah članicah, in sicer v zvezi s številom veterinarjev, prijavo bolezni in hitrostjo zakola, vendar je bilo za odpravo teh pomanjkljivosti prepozno. Natančneje, Sodišče je ugotovilo, da je bila učinkovitost uvedenih ukrepov močno odvisna od tega, ali so kmetje takoj prijavili bolezen in ali so spoštovali omejitve gibanja živali.

V. Revizija je pokazala, da bi bilo finančni sistem Skupnosti mogoče izboljšati. Nadomestila, ki so jih kmetom izplačale države članice, niso bila vedno ustrezno določena na ravni Skupnosti, čeprav so bila povrnjena po stopnji 60 % od zneska, ki ga je Komisija priznala kot upravičenega. Zaradi slabo določenega okvira na ravni Skupnosti so države članice lahko izvajale različne sisteme, kar je povzročilo razliko pri obravnavanju kmetov znotraj Skupnosti.

VI. Nedavna dopolnitev predpisov Skupnosti je odpravila številne pomanjkljivosti. Vendar pa je finančni okvir ostal nespremenjen, ukrepi Skupnosti glede prijave bolezni, nadzora kmetij in hitrosti zakola pa so še vedno minimalni. Zato obstaja tveganje, da bodo ti ukrepi, ki jih izvajajo države članice, spet nezadostni, da bi obvladali morebitno epidemijo v prihodnosti, medtem ko bo morala Skupnost vseeno povrniti izdatke.

VII. Sodišče priporoča, da Komisija v nekriznem obdobju posodobi svoje ocene in analize strategije. Obenem priporoča uporabo možnosti vključitve kmetov v sistem nadzora, in sicer s hitro prijavo bolezni in spoštovanjem omejitev gibanja. In nazadnje, Komisijo poziva, da razjasni finančni okvir, ki se uporablja za epidemije živalskih bolezni, in, kolikor je le mogoče, zmanjša finančno tveganje za proračun Skupnosti.

UVOD

Ozadje

1. Slinavka in parkljevka je živalska bolezen, ki ni nevarna za človeka, vendar izredno nalezljiva za parkljarje. V manj razvitih državah lahko skoraj čez noč uniči preskrbo z živili in sredstva za preživljanje rejcev, ker prizadene veliko vrst parkljarjev, med katerimi so govedo, prašiči in ovce. Virus se lahko prenaša z neposrednim stikom med živalmi in živalsko krmo, s posrednim stikom z različnimi prenašalci, kot so avtomobili, tovornjaki in ljudje, ter tudi po zraku z vetrom. Med okuženimi odraslimi živalmi je stopnja smrtnosti nizka. Čeprav večina živali ozdravi v treh ali štirih tednih, ostanejo resne posledice: rast mladih živali se upočasni, število splavljenih zarodkov se poveča, medtem ko se proizvodnja mleka zelo in trajno zmanjša. Države, v katerih te bolezni ni, morajo vzpostaviti varnostne ukrepe, da se zavarujejo pred virusom in preprečijo embargo na izvoz proizvodov živalskega izvora.

2. Dokončanje notranjega trga v Skupnosti je bilo predvideno za januar 1993. Zato je bilo treba uskladiti prost pretok živali in kmetijskih proizvodov, ki je temeljni element skupnih ureditev trgov, ter pravila o trgovini z živalmi in proizvodi živalskega izvora. To je zahtevalo tudi oblikovanje skupne politike za preprečevanje in nadzor slinavke in parkljevke. Komisija je torej v poročilu o politikah držav članic na področju nadzora slinavke in parkljevke (2) iz leta 1989 navedla, da so nekatere med njimi, ki niso preventivno cepile živine (3), lahko omejile trgovino z živalmi s tistimi partnerji Skupnosti, ki so živino cepili. Te omejitve so utemeljile z dejstvom, da so lahko cepljene živali, čeprav se zdijo klinično zdrave, nosilke virusa.

3. Komisija je, zato da bi odpravila veterinarske in zootehnične ovire pri razvoju trgovine z živalmi in proizvodi živalskega izvora znotraj Skupnosti, upoštevala predpise v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, kot jih je določil Mednarodni urad za kužne bolezni (OIE) (4) ter se uporabljajo v mednarodni trgovini z živalmi in proizvodi živalskega izvora. Ti predpisi v primeru epidemije slinavke in parkljevke predvidevajo hitrejšo ponovno vzpostavitev proste trgovine, če so bolne živali zaklane (po treh mesecih), kot v primeru, da se izvede katero koli cepljenje (po 12 do 24 mesecih).

4. Komisija je zaradi teh trgovinskih vidikov v istem poročilu ugotovila, da je politika necepljenja boljša od politike preventivnega cepljenja. Zato so leta 1990 (5) na ravni Skupnosti politiko popolnega uničenja dopolnili s prepovedjo preventivnega cepljenja in uvoza cepljenih živali na ozemlje Skupnosti. Kljub temu je bilo še vedno mogoče uporabiti cepljenje, vendar samo v nujnih primerih, kadar je bila potrjena prisotnost slinavke in parkljevke, ki bi lahko dosegla velike razsežnosti.

5. Po sprejetju te nove strategije se je v Uniji pojavilo še veliko izbruhov, leta 1993 v Italiji (57 izbruhov) ter v letih 1994, 1996 in 2000 v Grčiji (95, 39 in 14 izbruhov). Epidemije so se pojavile na sosednjih območjih (v Albaniji, Makedoniji, na Kosovu, v Alžiriji, Gruziji, Armeniji, Azerbajdžanu, Turčiji in Iranu). Poleg tega je 21. februarja 2001 v Združenem kraljestvu izbruhnila kriza brez primere, ki je trajala deset mesecev. Odkritih je bilo 2 034 izbruhov okužbe, ki se je razširila na 10 124 kmetijskih gospodarstev; zaklanih je bilo okrog štiri milijone živali (6). Več kot dva milijona živali je bilo dodatno zaklanih zaradi zdravstvenih težav, ki so se pojavile, ker so bile zaradi omejitve premikov (7) zaprte na gospodarstvih. Slinavke in parkljevke ni bilo mogoče omejiti na Združeno kraljestvo: 13. marca 2001 se je razširila v Francijo (dva izbruha), 20. marca 2001 na Irsko (en izbruh) in 21. marca na Nizozemsko (26 izbruhov). V Združenem kraljestvu so morali živali klati do septembra 2001. Država je lahko januarja 2002 spet dobila status države, proste slinavke in parkljevke, ki ne izvaja cepljenja, zaradi česar je lahko znova začela trgovati.

Glavne značilnosti ukrepov za preprečevanje in nadzor slinavke in parkljevke

6. Zapleten sistem ukrepov za preprečevanje in nadzor slinavke in parkljevke omejuje tveganje vnosa virusa na ozemlje Skupnosti in njegovo širjenje (glej okvir 1). Ti ukrepi za preprečevanje in nadzor so predvideni v direktivah Skupnosti (8). Države članice so odgovorne za njihovo uveljavitev in izvajanje pravil, ki iz njih izhajajo. Komisija je nasprotno zadolžena, da nadzira, ali države članice izvajajo predpise Skupnosti. Komisija poleg tega podpira tretje države v njihovem prizadevanju za nadziranje in izkoreninjanje epidemij živalskih bolezni. V Komisiji je za neposredno upravljanje in nadzor izdatkov Skupnosti na področju veterine odgovoren Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov (9). Sistem preprečevanja se nanaša na sodelovanje z mednarodnimi organi in obsežno podporo sosednjim državam pri nadzoru bolezni, veterinarskih, zootehničnih in zdravstvenih pregledih živinoreje in mesa v Uniji in na njenih mejah, pripravo načrtov ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih, potrebnih za reševanje morebitne krize, sisteme identifikacije in sledljivosti živali. Sistem nadzora temelji na takojšnji prijavi bolezni, uvedbi omejitev premikov živali in ljudi, uvedbi epidemioloških poizvedb za identifikacijo sumljivih živali, uporabi načrta ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih in izvajanju potrebnih zakolov, ki jim sledita uničenje živali ter razkuževanje okuženih zgradb in opreme.

7. Komisija je po krizi leta 2001 predložila predlog direktive o spremembi sistema nadzora slinavke in parkljevke (10). Svet jo je sprejel 29. septembra 2003 (11).

Vpliv na proračun

8. Svet je leta 1990 določil pogoje za finančni prispevek Skupnosti k stroškom izkoreninjanja nekaterih nalezljivih živalskih bolezni, med katere spadata slinavka in parkljevka (12). Ta prispevek, ki je obvezen, če so države članice izvedle predvidene ukrepe Skupnosti, se izvede v obliki povračila v višini 60 % izdatkov za slinavko in parkljevko, ki so jih države članice porabile kot nadomestilo rejcem za zakol in uničenje živali ter razkuževanje zgradb in opreme. V proračunu (13) je vpisan v postavko „Sklad za nujne primere ob živalskih epidemijah in drugih živalskih kontaminacijah, ki lahko ogrozijo javno zdravje“ (14).

9. Od sprejetja nove strategije so se sredstva sklada za vse živalske bolezni povečala za štirikrat leta 1999, nato podvojila leta 2000 in dosegla skupni znesek 978,1 milijona EUR za proračunska leta 2001, 2002 in 2003 (15), predvsem zaradi krize slinavke in parkljevke leta 2001. V zvezi s krizo leta 2001 je celotni znesek izdatkov, ki so jih države članice prijavile za nadomestila za zakol, uničenje živali in razkuževanje gospodarstev in opreme, dosegel približno 2 693,4 milijona EUR, od tega so države od Skupnosti zahtevale povračilo v višini 1 616 milijonov EUR. Prijavljeni znesek je samo za nadomestilo zakolov znašal 1 775,1 milijona EUR, od tega so države zahtevale povračilo za 1 065,2 milijona. Znesek je prikazan v tabeli. Tabela Zahtevki držav članic v zvezi s povračilom izdatkov za izplačana nadomestila za zakol živali Država Število živali, za katere so bila izplačana nadomestila Znesek nadomestil (v EUR) Ovce Koze Govedo Prašiči Drugo Skupaj Ovce Koze Govedo Prašiči Drugo Skupaj Francija 48 573 206 1 406 10 138 — 60 323 5 739 074 23 651 1 697 635 1 868 433 — 9 328 794 Irska 50 172 98 1 172 70 15 51 527 7 359 366 18 658 859 862 9 800 11 443 8 259 129 Nizozemska 39 011 9 654 90 842 136 545 1 134 277 186 3 965 380 1 363 801 65 247 745 16 339 358 586 037 87 502 322 Združeno kraljestvo (16) 2 449 424 — 579 637 135 084 2 438 3 166 583 625 586 405 — 1 018 384 592 22 415 862 3 660 692 1 670 047 551 Skupaj 2 587 180 9 958 673 057 281 837 3 587 3 555 619 642 650 225 1 406 110 1 086 189 835 40 633 454 4 258 172 1 775 137 795 Opombe: Zahtevki držav članic za povračilo se nanašajo na 3,5 milijona živali. Najvišje število ima Združeno kraljestvo s 3 166 583 živalmi, kar predstavlja 89 % skupnega števila živali. Izplačana nadomestila znašajo 1 775,1 milijona EUR, od tega jih je bilo v Združenem kraljestvu izplačanih 1 670 milijonov, kar predstavlja 94 % skupnega zneska nadomestil, ki so jih izplačale države, prizadete zaradi slinavke in parkljevke leta 2001. Kategorija živali, ki je utrpela največjo škodo zaradi slinavke in parkljevke leta 2001, so bile ovce, in sicer 2 587 180 ovac. Število ovac, za katere so bila v Združenem kraljestvu izplačana nadomestila, predstavlja 94,53 % tega skupnega števila. Najvišji znesek nadomestil po kategorijah živali predstavljajo nadomestila za govedo, ki skupaj znašajo 1 086 189 835 EUR, 93,8 % tega zneska je bilo izplačanih v Združenem kraljestvu. Vir: Francija/zahtevka za povračilo (5. oktober 2001 in 6. december 2002). Irska/zahtevek za povračilo (6. februar 2002). Nizozemska/zahtevek za povračilo (april 2002). Združeno kraljestvo/zahtevka za povračilo (december 2001 in 26. februar 2003) in zahtevek za povračilo s strani Severne Irske.

10. Komisija je na podlagi odločb o dodelitvi finančne pomoči (17) zaradi slinavke in parkljevke odobrila plačila državam članicam v višini 433,5 (18) milijona EUR za stroške zakola in 32,1 milijona EUR za druge stroške, zaradi česar je celotno povračilo Skupnosti 31. decembra 2003 znašalo 465,6 milijona EUR (glej graf 1).

11. Komisija še ni do konca pregledala izdatkov držav članic in povrnila sredstev, ki jih dolguje za nadomestilo teh izdatkov za leto 2001, razen v primeru Francije in Irske. Zato je bilo porabljenih samo 48 % proračunskih sredstev, zagotovljenih za sklad za nujne veterinarske primere v proračunskih letih 2001–2003 (glej graf 2).

Revizija Sodišča

12. Sodišče je po krizah prašičje kuge in goveje spongiformne encefalopatije pregledalo ukrepe Skupnosti za nadzor živalskih bolezni (23).

13. Sodišče se je zaradi obsega krize slinavke in parkljevke ter z njo povezanih proračunskih stroškov odločilo za novo revizijo, da bi ugotovilo, ali: (a) je bil postopek analize, ki ga je Komisija uporabila za določitev strategije preprečevanja in nadzora slinavke in parkljevke, dovolj sodoben; (b) je Komisija na podlagi nadzorov in ocen Svetu predložila prilagoditve strategije Skupnosti; (c) je bil sistem povračila izdatkov držav članic, ki ga je vzpostavila Komisija, primeren, hiter in nediskriminatoren.

14. Sodišče je, da bi odgovorilo na ta vprašanja, ocenilo dejavnosti Komisije z vidika njenega postopka analize, nadzora izvajanja ukrepov Skupnosti s strani držav članic in morebitnih predlogov za prilagoditve predpisov Skupnosti. Sodišče je, ker so lahko nekatere izkušnje, pridobljene pri prejšnjih epidemijah živalskih bolezni, koristne za strategijo preprečevanja in nadzora slinavke in parkljevke, najprej preučilo dejavnost Komisije pred krizo in med njo. Nato je analiziralo sistem povračila, zlasti z vidika prejšnjih priporočil. Pri tem pregledu se je omejilo na izdatke za nadomestilo za zakol živali (24). Sodišče je nazadnje pregledalo, česa se je Komisija naučila po krizi leta 2001.

15. Revizije so bile opravljene na ravni Komisije in ravni držav članic (25), ki sta jih prizadeli slinavka in parkljevka (Francija, Irska, Nizozemska in Združeno kraljestvo). Opravljene so bile predvsem v ministrstvih za kmetijstvo, pristojnih za veterinarske in zdravstvene zadeve, in v njihovih decentraliziranih regionalnih službah (26). To poročilo upošteva delo obiskanih organov in tudi Evropskega parlamenta, mednarodne konference o preprečevanju in nadzoru slinavke in parkljevke ter drugih javnih preiskav, ki so jih opravile države članice (27).

DEJAVNOSTI KOMISIJE PRED ZAČETKOM KRIZE

Postopek analize ni bil posodobljen

16. Komisija se je v že omenjenem (glej odstavek 2) poročilu iz leta 1989 (28) lotila analize stroškov in koristi različnih politik, ki jih države članice izvajajo na področju nadzora slinavke in parkljevke (politika preventivnega cepljenja ali politika sistematičnega zakola), da bi določila strategijo, ki bi se izvajala na ravni Skupnosti. Zlasti je preučila tveganje pojava slinavke in parkljevke v Skupnosti, če bi se po letu 1992 uporabila ena ali druga politika, ter gospodarske posledice v obeh primerih. Komisija je načrtovala stroške za desetletno obdobje (1993–2002) glede na tri različne scenarije razsežnosti krize. V primeru politike necepljenja je upoštevala vmesni scenarij, po katerem bi prišlo do 13 epidemij živalskih bolezni, od katerih bi vsaka imela 20 izbruhov. Ocenjeni stroški za to obdobje so znašali 35 milijonov EUR. Nasprotno je bil strošek pri optimističnem scenariju ocenjen na 0,3 milijona EUR, medtem ko bi pri pesimističnem scenariju znašal 955 milijonov EUR.

17. Poleg tega je poročilo iz leta 1989 v glavnem poudarilo trgovinske vidike ter stroške in dobičke na ravni kmetijstva in proračuna, ne da bi upoštevalo obsežnejše socialne in okoljske stroške.

18. Epidemije živalskih bolezni, ki so se v Uniji pojavile pred letom 2001, niso bile takšne, da bi Komisijo opozorile, da je treba nujno preveriti primernost sistemov Skupnosti. Na eni strani so namreč tri epidemije imele več kot dvajset izbruhov (največje možno število v scenariju, ki ga je uporabila Komisija), vendar so bile na drugi strani v osmih letih samo štiri krize (v primerjavi s trinajstimi v desetih letih po istem scenariju). Nasprotno se je po letu 1993 povečalo število nekaterih tveganj, ki pospešujejo širjenje virusa: število premikov živali (29) se je zaradi uvedbe enotnega trga povečalo, število klavnic se je zmanjšalo (30), kar je spodbudilo združevanje živali, in torej povečalo tveganje okužbe, medtem ko se je gostota staležev, zlasti ovac, koz in prašičev, na kmetijskih gospodarstvih povečala (31). FAO (32) je od februarja 1998 opozarjal 33 držav članic Odbora za nadzor slinavke in parkljevke, da „bi lahko prevoz živali na dolge razdalje in naraščajoča gostota števila živali kadar koli povzročila nove pogubne epidemije živalskih bolezni v Evropi“ (33).

19. Poleg tega je epidemija prašičje kuge v letih 1997–1998 ustvarila velike stroške za Skupnost (34), države članice in rejce. Z vidika te izkušnje je Komisija (35) ukrepe proti slinavki in parkljevki, predvidene v Direktivi 85/511/EGS, sama ocenila kot nepopolne. Službe Komisije so tedaj na podlagi mnenj izvedencev začele revizijo Direktive, ko je epidemija, ki se je 20. februarja 2001 pojavila v Združenem kraljestvu, prekinila njihovo delo.

20. Komisija ni izčrpno preučila strategije vse od njenega sprejetja leta 1990. Poleg tega Komisija Svetu in Evropskemu parlamentu vsaka tri leta ni predložila poročila o pogojih uporabe Odločbe 90/424/EGS o ukrepih Skupnosti za izkoreninjenje in finančni pomoči, dodeljeni v ta namen (36). Prav tako ni posodobila študije o veterinarskih službah držav članic, ki jo je Generalni direktorat za kmetijstvo opravil leta 1992, kar bi ji omogočilo, da preveri, ali njihovo stanje zadostuje za zagotovitev uspešne izvedbe strategije (glej odstavka 48–49).

Komisija v nekaterih pogledih ni izvajala zadostnega nadzora, pomanjkljivosti v predpisih pa niso bile pravočasno odpravljene

21. V normalnih okoliščinah se nadzor, ki ga Komisija opravlja na veterinarskem in zdravstvenem področju, v glavnem izvaja v dveh oblikah: na eni strani službe Komisije v Bruslju preverjajo prenos direktiv v nacionalno zakonodajo, na drugi strani inšpektorji Urada za prehrano in veterinarstvo (Food and Veterinary Office, FVO) iz Dublina (37) opravljajo nadzore na kraju samem. V obdobju pred krizo leta 2001 bi se morali po mnenju Sodišča nadzori v skladu s predpisi osredotočiti na bistvene ukrepe za preprečevanje in nadzor slinavke in parkljevke, določene v direktivah Skupnosti, ter na njihovo vključevanje v nacionalno zakonodajo držav članic. Ti ukrepi zajemajo: (a) veterinarske in zdravstvene preglede na mejah ob uvozu živali in proizvodov živalskega izvora; (b) nadzore živalske krme, s katerimi bi preprečili okužbo živali in proizvodov živalskega izvora; (c) vzpostavitev načrtov ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih, ki bodo omogočili, da bodo ob izbruhu krize na voljo človeški viri, oprema in primerna organizacija; (d) vzpostavitev sistemov identifikacije in sledenja premikov živali s strani držav članic ter sistema obveščanja med državami članicami (ANIMO), ki so bistveni za hitro identifikacijo in zakol okuženih živali.

Pri prenosu direktiv Skupnosti v nacionalne zakonodaje preverjanje skladnosti ni bilo izvedeno sistematično

22. Komisija skoraj sistematično preverja, ali države članice predpise Skupnosti uradno prenašajo v nacionalno zakonodajo v rokih, ki jih predvidevajo direktive Skupnosti. Nasprotno se nadzori skladnosti ne izvajajo sistematično. V praksi se izvajajo samo ob inšpekcijah Urada za prehrano in veterinarstvo (38) v državah članicah ali zaradi pritožb, ki jih vložijo tretje osebe. Zaradi tega je tveganje neskladnega prenosa veliko in lahko obstaja še danes.

23. Komisija je državam članicam poslala precej uradnih opominov zaradi nepravočasnega prenosa direktiv. Komisija je, ko je bila obveščena o sprejetju nacionalnih ukrepov, zadeve zaključila, ne da bi preverila njihovo skladnost. Zato zaradi neskladnosti ni nikoli začela nobenega postopka zaradi kršitve. Komisija je v zvezi z direktivo o identifikaciji živali, zlasti ovac, ki so jo morale države članice prenesti do 1. januarja 1995, med letoma 1993 in 1996 državam članicam poslala uradne opomine zaradi neobveščanja o nacionalnih ukrepih. V letih 1994–1997 je po uradnem prenosu prava Skupnosti v države članice, ne da bi preverila njihovo skladnost, zaključila spise. Urad za prehrano in veterinarstvo je kljub temu med krizo leta 2001 v državah članicah, prizadetih zaradi slinavke in parkljevke (razen na Nizozemskem), odkril velike pomanjkljivosti pri prenosu direktive, ki so imele negativne posledice na širjenje epidemije leta 2001 (glej odstavek 35).

Zdravstveni in veterinarski pregledi na mejah Unije so bili dobro nadzorovani, vendar pa določena tveganja niso bila ustrezno predvidena v predpisih

24. Urad za prehrano in veterinarstvo je pred krizo opravil številne veterinarske in zdravstvene preglede na mejnih veterinarskih postajah držav članic, da bi preveril, ali prihajajo prek mejnih veterinarskih postaj na ozemlje Skupnosti samo proizvodi, ki so v skladu s standardi Skupnosti na področju zdravja živali in varnosti živil. Države članice so razmeroma hitro sprejele korektivne ukrepe, ki jih je zahteval Urad za prehrano in veterinarstvo, kot so povečanje števila osebja in veterinarskih pregledov, izboljšanje higiene zgradb in naprav, okrepitev sistemov registracije uvoženih serij, veterinarskih spričeval in registrov, da bi odpravile začasne preklice dovoljenj za mejne veterinarske postaje, ki jih je v primeru ugotovljenih pomanjkljivosti izdala Komisija.

25. Čeprav se je nemogoče v celoti zavarovati pred zunanjimi viri okužbe, so predpisi Skupnosti v času krize vsebovali določeno število pomanjkljivosti glede zaščite na mejah, zlasti na področju prevoza živil, ki so ga opravili potniki, in možnosti, da se v prostih conah skladiščijo proizvodi, ki niso v skladu s predpisi Skupnosti (glej odstavek 91(a)). Komisija je pred začetkom krize predlagala, da se na ozemlje Skupnosti uvažajo samo proizvodi živalskega izvora, ki ustrezajo evropskim standardom na področju zdravja živali, vendar je bil ta predlog sprejet šele leta 2002 (39). Komisija je komaj novembra 2002 po koncu krize predlagala povečanje nadzora nad uvozom proizvodov živalskega izvora za osebno porabo, vendar je to sprejela šele decembra 2002 (40).

Kontroliranje in prepoved uporabe odpadkov iz gostinstva za živalsko krmo sta bila prepozna

26. Inšpekcije Urada za prehrano in veterinarstvo glede živalske krme so bile opravljene pozno, deloma šele po krizi. Urad za prehrano in veterinarstvo je poudaril pomanjkljivosti pri nadzorih obdelave odpadkov, uporabljenih za živalsko krmo, ki jih izvajajo države članice. S tem je poudaril tveganje, povezano s tovrstno krmo, vendar delno šele po krizi.

27. Vendar se je tveganje, povezano s to vrsto živalske krme, pokazalo že v obdobju 1997–1998 ob izbruhu prašičje kuge v Nemčiji, ker so za krmljenje prašičev uporabljali nezadostno obdelane pomije in odpadke iz gostinstva, s čimer je bila kršena zakonodaja Skupnosti. Zato so pred izbruhom slinavke in parkljevke leta 2001 nekatere države članice na svojem ozemlju prepovedale uporabo odpadkov iz gostinstva, čeprav so bili obdelani (Francija in Nizozemska), medtem ko druge tega niso storile (Nemčija in Združeno kraljestvo). Uporaba obdelanih odpadkov iz gostinstva za krmljenje prašičev je bila februarja 2001 na ravni Skupnosti še vedno zakonita (41), in to kljub predlogom Komisije.

28. V Združenem kraljestvu je imel rejec, na čigar posestvu je izbruhnila kriza, dovoljenje za uporabo odpadkov iz gostinstva za krmljenje prašičev, če so bili ti podatki obdelani. V praksi je ta rejec odpadke iz gostinstva pobiral v restavracijah, hotelih, šolah in vojašnicah v bližini ter jih, preden jih je poslal v dva obrata za predelavo v bližini gospodarstva, skladiščil pred svojim poslopjem. Po obdelavi je z odpadki iz gostinstva nakrmil prašiče. Vendar so nadzori, ki jih je ministrstvo izvedlo po izbruhu krize, pokazali, da so v koritih ostali neobičajni odpadki, ki so jasno dokazovali nezadostno obdelavo odpadkov iz gostinstva (42). Natančnega izvora virusa tipa O, seva Pan Asian, ni bilo mogoče z gotovostjo dognati. Možnost, da je virus prišel prek mejnih veterinarskih postaj, je bila izključena; sum (43) je padel na ilegalne pošiljke proizvodov, ki so bile predstavljene kot uvozi neprehrambenih proizvodov za prodajo na debelo restavracijam ali menzam.

Kriteriji za načrtovanje ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih in kontrola tega načrtovanja so bili neprimerni

29. Svet (44) je leta 1990 od držav članic zahteval, da pripravijo načrte ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih, v katerih bi bili natančno določeni ukrepi, ki bi se izvedli ob pojavu izbruha slinavke in parkljevke. Ti načrti bi morali omogočati dostop do zgradb, opreme, osebja in vsega drugega primernega materiala, potrebnih za hitro in učinkovito iztrebljenje izbruha bolezni. Komisija bi morala pripraviti merila za izdelavo teh načrtov, začeti preučevati te načrte, da bi ugotovila, ali bi omogočili uresničitev določenega cilja, in državi članici predlagati morebitne spremembe. Svet je poleg tega predvidel možnost poznejše dopolnitve ali spremembe načrtov, da bi upoštevali razvoj položaja.

30. Komisija je leta 1991 določila minimalna merila, ki bi jih morali izpolnjevati načrti za ukrepe držav članic ob nepredvidljivih dogodkih (45). Ta merila bi morala zagotoviti, da načrti ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih omogočajo hitro mobilizacijo sredstev, potrebnih za hitro in učinkovito izkoreninjenje bolezni v primeru izbruha slinavke in parkljevke. Sodišče je, čeprav je Komisija od držav članic zahtevala vzpostavitev osnovne strukture za upravljanje krize, kot so krizni centri, lokalni centri za nujne primere, osebje, pristojno za izvajanje nujnih ukrepov, ugotovilo, da Komisija tedaj ni zahtevala vrste podatkov ali pogojev, pomembnih za nadzor bolezni in tudi učinkovito finančno in upravno organizacijo, zlasti: (a) podatkov o osebju in sredstvih, potrebnih za različne scenarije (optimistični, srednji in pesimistični), ter način mobilizacije tega osebja in sredstev; (b) ponovnega pregleda načrtov ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih z vidika izkušenj, njihovega širjenja med rejci in rednega izvajanja simulacijskih vaj; (c) meril, na podlagi katerih bi se izvedlo cepljenje v nujnih primerih; (d) podatkov o vzpostavljenih postopkih za evidentiranje števila zaklanih živali, njihove vrednosti, izvedenih plačil in opravljenih navzkrižnih preverjanj na podlagi obstoječih veterinarskih podatkovnih baz ali glede označevanja živali; (e) sistema pridobivanja ocenjevalcev v nujnih primerih in splošnih načel njihovega plačila; (f) sistema nadomestil za rejce in opredelitve, ali se ta nadomestila uporabijo pred zakolom ali po njem.

31. Komisija od leta 1991 teh načel ni revidirala. Med letoma 1993 in 1995 je sprejela načrte držav članic. Vendar se je med tem postopkom omejila na pregled dokumentov, ne da bi na kraju samem preverila, ali se opisani ukrepi dejansko izvajajo. Komisija se je v nasprotju s svojim odgovorom na odstavek 33 v smernicah leta 1995 za pripravo načrtov za ukrepe ob nepredvidljivih dogodkih (46) omejila na to, da je od držav članic zahtevala, da so njihove veterinarske službe dovolj zmogljive, da lahko kadar koli obravnavajo do deset izbruhov okužbe, ter od njih ni zahtevala načrta za razširitev teh služb glede na epidemiološko situacijo. Poleg tega je Komisija (Urad za prehrano in veterinarstvo) v državah članicah, prizadetih zaradi slinavke in parkljevke, opravila prve inšpekcije teh načrtov na kraju samem šele konec leta 2001 in v letu 2002, torej po koncu krize. Parlament je prav tako ugotovil, da Komisija pred krizo ni „v primernem času preverila načrtov ukrepov držav članic ob nepredvidljivih dogodkih“. Poleg tega je navedel, da „brez upoštevanja preverjanj, opravljenih v okviru odobritve načrtov ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih, pred izbruhom epidemije leta 2001 ni bila preverjena vzpostavitev načrta niti v Združenem kraljestvu, niti na Nizozemskem ali v Franciji“ (47).

32. Zato načrti držav članic, čeprav jih je Komisija sprejela, niso bili prilagojeni krizi velikih razsežnosti brez primere, katero je težko predvideti. Zadosti niso predvideli niti pesimističnega scenarija, niti povečanja obsega sredstev, potrebnih za reševanje krize, niti potrebne upravne in finančne organizacije.

33. Kot primer navedimo načrt Združenega kraljestva, predložen Komisiji, ki ni bil temeljito pregledan od sprejetja leta 1991. Pesimistični scenarij v skladu s smernicami Komisije v njem ni bil predviden (48) in je tudi na nacionalni ravni, na kateri temeljijo načrti na lokalni ravni, hkrati pokrival samo deset izbruhov (49), ne da bi vzpostavil postopke, s katerimi bi hitro povečali sredstva, potrebna za zakole in uničenja. Sistem rekrutiranja ocenjevalcev v nujnih primerih in splošna načela njihovega plačila niso bili omenjeni. Načrt ni bil razdeljen rejcem ali njihovim zastopnikom. V primeru Francije je načrt omogočil uspešno obravnavo dveh izbruhov, ki sta se pojavila hkrati, vendar ni omogočil povečanja obsega sredstev, potrebnih v primeru bolj pesimističnega scenarija. Irski načrt ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih je predvideval hkratno obravnavo desetih izbruhov. Samo Nizozemska, ki je imela izkušnje s krizo prašičje kuge, je predvidela povečanje obsega sredstev, potrebnih za obravnavo 26 izbruhov, tako da je izvedla cepljenje v nujnih primerih, takoj ko se je izkazalo, da sredstva ne zadostujejo za takojšnji zakol.

34. Notranja revizija Komisije je pokazala, da je Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov, ki se je stalno ukvarjal s krizami na področju živalskih bolezni, vzpostavil standardne metode, ki so bile ocenjene kot učinkovite, vendar pa teh delovnih postopkov ni pisno dokumentiral. Poleg tega oprema in priročniki za upravljanje kriz niso bili na voljo. Sodišče meni, da bi, čeprav se je Komisija med krizo hitro odzvala (glej odstavek 44), njena dobra priprava, zlasti z vidika finančnih postopkov povračila, ki se odobri državam članicam (glej odstavke 74–81), preprečila nekatere težave, nastale med krizo leta 2001.

Nepopolna identifikacija in neustrezna sledljivost živalskih vrst, občutljivih na slinavko in parkljevko

35. Na ravni Skupnosti je sistem identificiranja in individualnega registriranja goveda obvezen (50). Vendar je Sodišče ugotovilo, da ta sistem ne zagotavlja sledljivosti goveda, ki je predmet premikov znotraj in zunaj Skupnosti, ki zadevajo 3 milijone glav na leto (približno 4 % staleža). Poleg tega njegova vzpostavitev v državah članicah še vedno kaže pomanjkljivosti (51). Identifikacija ovac, ki jih je kriza leta 2001 najbolj prizadela, in tudi prašičev je bila od 1. januarja 1995 do novembra 2003 obvezna samo za posamezne serije (52). Urad za prehrano in veterinarstvo je med krizo odkril, da so tri od štirih držav članic, prizadetih zaradi slinavke in parkljevke, slabo uporabile sistem identifikacije serij (53).

36. Dejstvo, da predpisi Skupnosti niso zahtevali individualne identifikacije ovac in da je bila poleg tega njihova identifikacija po serijah pomanjkljiva, je oviralo sledenje sumljivih živali in tako zakasnilo njihov zakol. V Združenem kraljestvu ovac, ki bi jih morali zaklati, niso zaklali, kar je povečalo tveganje širjenja virusa.

37. Poleg tega so predpisi Skupnosti (54) državam članicam omogočali, da na obveznem seznamu vseh kmetijskih gospodarstev z živalmi – seznamu, ki bi ga morale sestaviti in sproti obnavljati – niso navedle majhnih gospodarstev z največ tremi glavami ovac ali koz, za katere rejci ne zahtevajo premij. Tako je pristojni organ na Nizozemskem med krizo odkril, da 18 000 majhnih kmetijskih gospodarstev ali posameznikov, ki so imeli omejeno število živali, ni bilo registriranih niti znanih, kar je pomenilo dodatno tveganje, da ne bo mogoče pravočasno izslediti vseh živali, ki jih je treba zaklati. Urad za prehrano in veterinarstvo je isti problem odkril v Franciji.

Pomanjkljivosti sistema ANIMO niso bile odpravljene pred začetkom krize

38. Predpisi Skupnosti (55) so leta 1990 uvedli računalniški sistem, ki povezuje veterinarske organe predvsem zaradi lažje izmenjave informacij o premikih živali med pristojnimi organi regij porekla in pristojnimi organi namembne države članice. Ta sistem se imenuje ANIMO (56). Komisija je leta 1991 dokončno oblikovala vzorec sporočila, ki se pošlje prek tega sistema (57).

39. Urad za prehrano in veterinarstvo je že pred začetkom krize 2001 odkril, da v sporočilih ANIMO niso omenjene tranzitne točke, ki se uporabljajo med prevozom živali med državo članico porekla in namembno državo članico. Tudi kmetijsko gospodarstvo porekla na vzorcu porekla ni navedeno. Sodišče je na slabosti tega sistema opozorilo tudi v posebnem poročilu o prašičji kugi (58). Komisija ni predlagala revizije sistema ANIMO kljub priporočilom Urada za prehrano in veterinarstvo in Sodišča o spremembah predpisov na tem področju.

40. Druge države članice so morale med krizo leta 2001, potem ko je bil potrjen prvi izbruh v Združenem kraljestvu, samo poiskati ovce, uvožene iz te države v prejšnjem mesecu, da bi lahko povečale nadzor nad temi živalmi, ki so bile potencialne nosilke virusa. Izredno pomembno je bilo poznati kmetijsko gospodarstvo porekla živali in tranzitne točke. Vendar sporočila ANIMO še vedno niso vsebovala bistvenih podatkov.

41. Ti dve pomanjkljivosti sta zakasnili lokalizacijo in zakol živali, za katere se je sumilo, da so se okužile med krizo leta 2001 (glej okvir 2). Nizozemsko ministrstvo za kmetijstvo je Sodišču razložilo, da bi bil nadzor bolezni precej učinkovitejši, predvsem med začetno kritično fazo, če bi bila navedba tranzitnih točk obvezna. Organi Združenega kraljestva so imeli med krizo težave pri ugotavljanju gospodarstev porekla ovac, izvoženih v druge države članice, in ali te ovce prihajajo z okuženega gospodarstva, ker ti podatki v sporočilih ANIMO niso bili navedeni. Povezavo so lahko ugotovili šele 6 do 16 dni po potrditvi okužbe na gospodarstvu porekla. Zato držav članic, ki so uvozile ovce, niso mogli pravočasno opozoriti o tveganju okužbe. Namembne države članice so morale zaradi nezadostnih informacij preventivno zaklati vse ovce, uvožene iz Združenega kraljestva, ki so jih lahko identificirale, ker niso mogle ločiti sumljivih živali od nesumljivih. Odsotnost sledenja ovac je pristojnemu organu v Franciji povzročilo težave pri iskanju francoskih gospodarstev, ki so bila končni cilj ovac, uvoženih iz Združenega kraljestva. Poleg tega ministrstvo ni bilo prepričano, da je zaklalo vse uvožene ovce, zaradi česar je lahko tveganje okužbe ostalo. Ker v sporočilih ANIMO niso bile navedene tranzitne točke, je bilo na Nizozemskem mogoče izslediti živali z irskim poreklom šele po enem dnevu. Te živali so bile pripeljane prek kraja postanka v bližini gospodarstva v Franciji (Mayenne), kjer so tri tedne po uvozu okuženih britanskih ovac ugotovili izbruh bolezni. Čas, potreben za iskanje dokumentov, je zakasnil izvedbo zaščitnih ukrepov.

Omejitve gibanja živali na celotnem ozemlju držav članic

42. Da bi se omejilo tveganje širjenja epidemije živalskih bolezni, Direktiva 85/511/EGS nalaga takojšnjo omejitev premikov živali na zaščitenih in nadzorovanih območjih v krogu najmanj 10 km od okuženih gospodarstev. Ti ukrepi so bili izvedeni v Združenem kraljestvu, vendar omejitve same niso zadostovale za zaustavitev širjenja epidemije zaradi razsežnosti okužbe, še preden je bil ugotovljen prvi izbruh.

43. Združeno kraljestvo je prepovedalo premike živali na celotnem ozemlju šele tri dni po uradni potrditvi okužbe. Komisija je na podlagi člena 10(4) Direktive 90/425/EGS sprejela Odločbo 2001/190/ES o prepovedi premikov živali v drugih državah članicah poleg Združenega kraljestva. Glede na poročilo Nacionalnega revizijskega urada (National Audit Office) naj bi se med potrditvijo prvega izbruha in uvedbo prepovedi premikov živali v Združenem kraljestvu okužba razširila na več kot 62 gospodarstev v sedmih drugih grofijah (59), pri čemer se je razsežnost epidemije – in torej njeni stroški – po ocenah univerzitetnih epidemiologov povečala za dvakrat toliko, kolikor bi se v primeru, če bi bila omejitev sprejeta na dan potrditve bolezni (60).

DEJAVNOSTI KOMISIJE MED KRIZO

Učinkovit nadzor s strani Komisije

44. Službe Komisije so bile med krizo na voljo 24 ur na dan. Komisija je lahko hitro sprejela potrebne nujne ukrepe, kot so obveščanje držav članic o obstoju bolezni, nadzor in tudi zakol ovac, uvoženih pred izbruhom krize, zaprtje trgov itd. Države članice so številne odločbe, ki jih je Komisija med krizo sprejela na veterinarskem področju, ocenile kot pravočasne in primerne.

45. Primerjava med datumi inšpekcij, ki jih je opravil Urad za prehrano in veterinarstvo, in nastalimi krizami kaže, da je Uradu za prehrano in veterinarstvo uspelo, kar zadeva samo krizo, inšpekcije izvesti ob primernem času, čeprav je zaradi tega moral druge predvidene obiske preložiti na poznejše datume. Običajni postopki so med krizo potekali hitreje in inšpekcijska poročila Urada za prehrano in veterinarstvo so bila na voljo v dveh mesecih po seznanitvi s pripombami drugih služb Generalnega direktorata za zdravje in varstvo potrošnikov ter odgovori držav članic.

Pomanjkljivosti sistema ukrepov in uporabe tega sistema v državah članicah

46. Vendar nekaterih pomanjkljivosti sistema nadzora, ki jih je Urad za prehrano in veterinarstvo odkril v Združenem kraljestvu, ki ga je kriza najbolj prizadela, ni bilo mogoče odpraviti pravočasno, saj so morale Komisija in države članice zaradi teh pomanjkljivosti temeljito pregledati zadevne ukrepe. Te pomanjkljivosti si zaslužijo pozornost, saj bi lahko zadevale druge države članice. Predvsem gre za: (a) veliko pomanjkanje državnih veterinarjev; (b) sistem nadzora, katerega učinkovitost je odvisna od tega, ali rejci takoj prijavijo bolezen; (c) v nekaterih primerih nesprejemljive roke za identifikacijo sumljivih primerov, njihovo potrditev, zakol živali in njihovo uničenje (61).

47. Tudi Sodišče je med revizijo odkrilo podobne pomanjkljivosti, kot jih je ugotovil Urad za prehrano in veterinarstvo. Opisane so spodaj.

Pomanjkanje osebja v veterinarskih službah

48. Komisija je v poročilu iz leta 1989 menila (62), da je uspeh opustitve preventivnega cepljenja odvisen od učinkovitega sistema državnega veterinarskega nadzora. Medtem ko je Svet uvedel vrsto nadzorov bolezni, ki so bile upravičene do financiranja Skupnosti, ni bilo predvideno nobeno financiranje veterinarskih nadzorov neendemičnih bolezni, zaradi česar je bila slinavka in parkljevka izključena. V Evropskem parlamentu (63) in na mednarodni konferenci decembra 2001 (64) so zaradi krize leta 2001, ki je pokazala splošno upadanje števila zaposlenih v državnih veterinarskih službah, načeli vprašanje epidemiološkega nadzora staležev in njegovega financiranja, ki bi bilo učinkovito sredstvo za preprečevanje bolezni. Na ravni Skupnosti še niso našli odgovora na to vprašanje, ki zadeva vse epidemije živalskih bolezni.

49. V regiji Cumbria, ki je bila najbolj prizadeta zaradi slinavke in parkljevke in kjer je štiri milijone ovac, več kot 880 000 govedi in 170 000 prašičev, je število državnih veterinarjev s 27 leta 1967 padlo na devet leta 2001 (65). Statistike (66) kažejo, da je imelo Združeno kraljestvo 9,5 državnega veterinarja na milijon živali (govedi, ovac in prašičev) v primerjavi s povprečjem več kot 20 veterinarjev na milijon živali v drugih državah članicah. Zaradi upadanja števila državnih veterinarjev v Združenem kraljestvu in zamude pri vpoklicu dodatnih veterinarjev (67) se je učinkovitost ukrepov za nadzor bolezni precej zmanjšala. Nacionalni revizijski urad (National Audit Office) je ugotovil (68), da je število državnih veterinarjev, zaposlenih med krizo v Združenem kraljestvu, naraščalo počasneje od števila okuženih gospodarstev. Posledica tega so bile zamude pri zakolih, opisane v odstavkih 57–58 in okviru 3.

Pomanjkanje pobude za takojšnjo prijavo bolezni in za spoštovanje omejitev gibanja živali

50. Takojšnja prijava bolezni je temeljna za njeno hitro izkoreninjenje. Namen predpisov Skupnosti je zagotoviti, da rejec bolezen prijavi pristojnemu organu in da jo država članica prijavi Komisiji. Direktiva 85/511/EGS v zvezi s prvo vrsto prijave državam članicam nalaga, da zagotovijo, da so takoj obveščene o sumu ali obstoju slinavke in parkljevke.

51. Paradoksalno je, da medtem ko je uspeh nadzora Skupnosti nad slinavko in parkljevko odvisen predvsem od rejcev samih, ki lahko prvi ugotovijo fizično stanje svoje živine in prijavijo bolezni, predpisi Skupnosti od držav članic ne zahtevajo, da rejce vključijo v sistem nadzora, se z njimi posvetujejo o načrtih ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih, jih obvestijo o naravi različnih epidemij živalskih bolezni in izvedbi nujnih ukrepov, jih seznanijo z njihovimi odgovornostmi ali jih na kakršen koli drug način spodbudijo k hitri prijavi bolezni.

52. Leta 2001 rejec, za čigar gospodarstvo so izvedenci referenčnega državnega laboratorija po podrobni epidemiološki preiskavi ugotovili, da je izvor epidemije živalske bolezni, pristojnega organa Združenega kraljestva ni obvestil o okužbi svoje živine. Bolezen je bila odkrita približno en mesec po tem, ko se je pojavila v drugi regiji, medtem ko je bilo po odtlej opravljenih ocenah okuženih že 57 gospodarstev (69). Medtem (med 1. februarjem 2001 in 21. februarjem 2001) so v druge države članice izvozili 49 796 glav živine, kar je povečalo tveganje širjenja epidemije živalske bolezni prek meja Združenega kraljestva.

53. Bistveno je, da država članica med krizo, takoj ko je mogoče, o izbruhu bolezni obvesti Komisijo in druge države članice in jim s tem omogoči, da sprejmejo potrebne varnostne ukrepe. Poleg tega se od zadevne države članice zahteva obvezna prijava bolezni Komisiji in drugim državam članicam (70). Vendar je država članica v primeru prvega izbruha dolžna prijaviti bolezen v 24 urah po njeni potrditvi na podlagi analize vzorcev, odvzetih na živalih, ki jo opravi poseben državni laboratorij. Ta 24-urni rok je torej mogoče prišteti k času, potrebnemu za izvedbo analiz, čeprav je bil pojav bolezni znanstveno že potrjen.

54. Svet (71) je, da bi odpravil to pomanjkljivost, Komisiji dal možnost, da pripravi sistem zgodnjega opozarjanja, ki bi državi članici, prizadeti zaradi epidemije živalske bolezni, omogočil hitro obveščanje Komisije in drugih držav članic o pojavu izbruha slinavke in parkljevke. Združeno kraljestvo je 20. februarja, pet ur po tem, ko je referenčni državni laboratorij uradno potrdil pojav bolezni, v skladu s predpisi Skupnosti Komisijo obvestilo o prvem izbruhu, s čimer je pokazalo, da je mogoče 24-urni rok, določen v predpisih, skrajšati z uporabo sodobnih komunikacijskih sredstev. Komisija je nato takoj obvestila veterinarske službe drugih držav članic in naslednji dan prepovedala izvoze iz Združenega kraljestva. V tem času je bilo, preden je prepoved izvoza 21. februarja ob 17. uri dejansko začela veljati, iz Severne Irske v Republiko Irsko izvoženih še okrog 287 prašičev.

55. Za omejitev slinavke in parkljevke je tako kot takojšnja prijava bolezni bistveno tudi, da rejci upoštevajo omejitve premikov živali. Države članice so na svojem ozemlju ugotovile kršitve na teh področjih in zadevne rejce postavile pred sodišče.

56. Rejci v Združenem kraljestvu in v Franciji, ki niso prijavili bolezni ali upoštevali omejitev premikov živali, so bili postavljeni pred zadevna sodišča držav članic, kjer so bili obsojeni na plačilo denarnih kazni. Ker določbe predpisov Skupnosti kot pogoj za izplačilo niso postavljale izpolnjevanja bistvenih pogojev sistema nadzora, kot so prijava bolezni in upoštevanje omejitev premikov, so bili ti rejci upravičeni do celotnega nadomestila (72). Države članice so zato lahko od Komisije zahtevale zneske, ki so jih plačale rejcem (glej odstavek 77).

Roki za zakol

57. Države članice morajo takoj po uradni potrditvi bolezni začeti zakol okuženih živali, ki jim ga nalaga Direktiva 85/511/EGS, da so potem upravičene do povračila Skupnosti. Takojšnji zakol je bistven za preprečevanje širjenja virusa.

58. Vendar predpisi Skupnosti v primeru sekundarnih izbruhov državam članicam omogočajo, ne da bi jim nalagali, da v primeru širjenja epidemije živalske bolezni živali zakoljejo, ko pooblaščeni veterinar odkrije klinične znake bolezni. Poleg tega tudi ne nalagajo zakola živali pred ocenitvijo njihove vrednosti in zaključkom s tem povezanih upravnih postopkov. Iz tega sledi, da so bili zakoli opravljeni bolj ali manj hitro, glede na prakse držav članic in razpoložljivo veterinarsko osebje (glej okvir 3), kar je povečalo tveganje širjenja epidemije živalske bolezni. Pristojni organ v Združenem kraljestvu je v skladu s predpisi Skupnosti čakal, da laboratorij potrdi okužbo, preden se je lotil zakola živali na kraju prvega izbruha: v tem času so se pojavili trije novi izbruhi. Pri prvih stotih izbruhih je med potrditvijo okužbe in zakolom v večini primerov preteklo štiriindvajset ur, včasih tudi do sedem dni. Združeno kraljestvo se je pozneje lotilo zakola na podlagi kliničnih znakov okužbe. Poznejša analiza je v 78 % teh primerov potrdila diagnozo veterinarjev (glej Poročilo Nacionalnega revizijskega urada (National Audit Office), tabela 38, str. 63). Nasprotno so bile v drugih državah članicah živali na krajih izbruha zaklane, ko se je pojavil sum in preden so bili znani končni rezultati laboratorijskih analiz. Na Nizozemskem, v Franciji in na Irskem so preventivno zaklali, zlasti ovce, uvožene iz Združenega kraljestva. V Združenem kraljestvu so živali zaklali, potem ko so ocenili njihovo vrednost in je rejec to oceno sprejel, s čimer so zakasnili zakol okuženih živali. Nasprotno so v Franciji vrednost živali ocenili po njihovem zakolu, da ne bi zavlačevali z izkoreninjenjem epidemije živalske bolezni.

DEJAVNOSTI KOMISIJE V ZVEZI S SISTEMOM POVRAČILA IZDATKOV

59. Sodišče in organi, ki sprejmejo sklep o razrešitvi, so pred začetkom krize Komisijo seznanili s priporočili, od katerih so se nekatera ujemala z ugotovitvami Urada za prehrano in veterinarstvo, navedenimi v odstavku 46. Komisija na finančnem področju ni izkoristila priporočil, ki jih je Sodišče oblikovalo leta 1996, niti tistih, ki so jih organi, ki sprejmejo sklep o razrešitvi, oblikovali v zvezi s prašičjo kugo in BSE, da bi jih prilagodila za primer slinavke in parkljevke (glej okvir 4). Natančno določiti pravila in postopke na področju upravičenosti izdatkov držav članic in nadomestil za rejce (Posebno poročilo št. 1/2000, odstavek 80): Komisija se je v odgovor na letno poročilo Sodišča iz leta 1995 obvezala, da bo državam članicam sporočila smernice glede postopkov in izračuna nadomestil; to ni bilo storjeno. Uskladiti stopnje financiranja, ki se uporabljajo za veterinarske ukrepe in ukrepe za podporo trga (Posebno poročilo št. 1/2000, odstavek 79): Komisija se je obvezala, da bo to storila za primer prašičje kuge; vendar se stopnje sofinanciranja še vedno spreminjajo glede na naravo živalskih bolezni. Predložiti Svetu predlog revizije predpisov, da bi povečali prispevek lastnikov gospodarstev z intenzivno rejo prašičev k ukrepom za nadzor bolezni (Posebno poročilo št. 1/2000, odstavek 81): Komisija je naredila primerjalno študijo drugih oblik financiranja, vendar ni prispevala k vzpostavitvi sistemov, ki vključujejo prispevke rejcev k stroškom za nadzor slinavke in parkljevke, v državah članicah.

Komisija ni predlagala direktiv v zvezi s postopki, po katerih države članice izračunavajo in izplačujejo nadomestila kmetom

60. Predpisi (73) Komisiji nalagajo, da sprejme potrebne izvedbene ukrepe glede posebnega finančnega prispevka Komisije za izkoreninjenje slinavke in parkljevke. Predpisi določajo, da je pogoj za povračilo Skupnosti za izdatke držav članic zlasti „ustrezno nadomestilo“ za rejce, ne da bi natančno določili, kaj ta izraz pomeni. Svet (74) se je decembra 2000 odločil, da je za neposredno upravljanje teh izdatkov odgovorna samo Komisija. Paradoksalno je, da Komisija, čeprav se je obvezala, da bo predložila direktive o oblikovanju sistema za izplačilo nadomestil rejcem v državah članicah, meni, da za to ni pravno pristojna. Zato ostajajo predpisi nepopolni, dokler ne bo Komisija predložila teh direktiv. Komisija se na podlagi sedanjega pravnega sistema omejuje na to, da ugotavlja, ali so izdatki držav članic upravičeni do povračila Skupnosti, ne da bi določila okvir za izračun nadomestil, ki se izplačajo rejcem.

61. Nasprotno je Komisija v primeru obveznih zakolov goveda, prizadetega zaradi BSE (75), določila mejo zneska nadomestil, ki jih države članice izplačajo rejcem (76). Dovoljeno jim je, da za vsako žival plačajo tekočo objektivno tržno vrednost, določeno na podlagi sistema objektivne individualne ocene, ki ga določijo same. Čeprav ta sistem ne izpolnjuje v celoti želje po usklajenem, pravičnem in gospodarnem sistemu nadomestil, je še vedno boljši od tega, da nadomestila, ki jih države članice plačajo rejcem, niso določena, kar prevladuje na področju slinavke in parkljevke. Zaradi odsotnosti okvira za izračun in izplačilo nadomestil so bile namreč mogoče nedoslednosti in neenaka obravnava rejcev glede na njihov geografski položaj in/ali izbrano metodo zakola, opisane v nadaljevanju.

Sistemi izplačevanja nadomestil so se razlikovali, ocene pa so bile neenotne

62. Države članice so morale, ker za nadomestilo za neposredne izgube rejcev bruto vrednost njihove zaklane živine ni bila določena vnaprej (razen na Nizozemskem), določiti to vrednost med krizo, ko nekatere referenčne cene zaradi zaprtja trgov niso bile na voljo. Večina držav članic je pripravila tabele cen, ki so služile kot referenca za zaprisežene ocenjevalce, zadolžene za ocenitev živali, ne da bi navedle, da gre za zgornje meje. Referenčne cene za nekatere vrste živali so manjkale.

63. Tri države članice (Irska, Nizozemska, Združeno kraljestvo) niso nadomestile izgub iz poslovanja (77), in tako pustile kmete brez sredstev najmanj tri tedne po zakolu živali in popolnem razkuženju njihovega gospodarstva. Nasprotno so v Franciji francoski organi rejcem povrnili te izgube, ker so menili, da bi moralo „ustrezno nadomestilo“ za rejce pokrivati vse izgube (živali in prihodkov). Vendar jim Komisija ni priznala nadomestila Skupnosti.

64. Pogodbe, sklenjene med državami članicami in ocenjevalci, so bile različne in navodila ocenjevalcem v nekaterih primerih nezadostna. Ker Komisija državam članicam ni dala navodil glede ocenjevanja vrednosti goveda, ocenjevalci za določitev te vrednosti niso uporabili sistema identifikacije in registracije goveda (78), ki vsebuje pomembne podatke glede vrednosti živali (pasma, starost, spol), zaradi česar so imeli pri ocenjevanju več svobode. Identifikacija goveda ni bila navedena na ocenjevalnih obrazcih in nič ni kazalo, da so ocene pregledali višji ocenjevalci ali ministrstvo.

65. Sistemi, ki so jih sprejele države članice, so navedeni v okviru 5. Združeno kraljestvo, Irska in Nizozemska so se odločili za sistem poplačila nadomestil, ki temelji na vrednosti živali, in izključili izgube iz poslovanja, medtem ko jih je Francija vključila, kar predstavlja 30-odstotno povečanje vrednosti živali. V Združenem kraljestvu je sistem nihal med oceno vrednosti živali, ki so jo opravili samo ocenjevalci, in mešanim sistemom, v katerem so se kmeti lahko odločili med oceno na podlagi tabele cen in oceno, ki so jo opravili ocenjevalci. Ta standardna tabela cen ni vsebovala niti referenčnih cen za vse kategorije živali niti zgornje meje. Zaradi velikega povišanja ocenjenih zneskov je bila uporaba standardne tabele opuščena. Ocenjevalci niso dobili natančnih smernic, nenatančna navodila glede vključitve še vedno dolgovanih premij za živali v znesek nadomestila pa so povzročila razlike v praksah. Pristojni organ na Irskem je pripravljal mesečni seznam natančnih cen za vse kategorije goveda. Nasprotno je bila tabela cen za ovce, ki jo je pripravil pristojni organ, nepopolna in ni predvidevala zgornje meje. Na Nizozemskem so referenčna tabela cen, ki jo je pristojni organ določil vnaprej, in postopki ocenjevanja, ki so bili že predvideni v načrtu za ukrepe ob nepredvidljivih dogodkih in po katerih se je treba ravnati, prispevali k natančnejši in enotnejši oceni vrednosti živali. V Franciji je bila določena pavšalna lestvica za ovce, vendar je nezadosten nacionalni okvir za druge kategorije živali omogočil, da so se prefekture odločile za različne sisteme.

66. Zaradi odsotnosti natančnih predpisov Skupnosti so bila po sistemih, vzpostavljenih v državah članicah, rejcem izplačana neenotna nadomestila. Nacionalni revizijski urad (National Audit Office) ter Komisija in Sodišče so v Združenem kraljestvu ugotovili višje ocene vrednosti živali v primerjavi z njihovo vrednostjo na začetku krize. Nekaterim rejcem so bila odobrena dodatna plačila v skupni vrednosti 4,2 milijona EUR glede na začetno vrednost njihovih živali (Francija, Irska, Združeno kraljestvo). V drugih primerih so se nadomestila zmanjšala (Nizozemska). Povprečna nadomestila, izplačana rejcem, so bila za govedo in ovce precej višja v Združenem kraljestvu kot v drugih državah članicah, medtem ko so bila za prašiče višja v Franciji (glej okvir 6 in graf 3). V Združenem kraljestvu so bila izplačana nadomestila visoka: Nacionalni revizijski urad (National Audit Office) je ugotovil, da je standardna tabela cen, ki se je med delom krize uporabljala za ocenjevanje živali, temeljila na najvišjih cenah, ki so veljale tik pred krizo. Ker je bilo v pogodbi, sklenjeni z ocenjevalci, njihovo plačilo povezano z oceno vrednosti živali, je obstajalo tveganje, da bo ocenjena vrednost neupravičeno višja in zaradi tega višja tudi izplačana nadomestila. Komisija je izračunala, da je bilo nadomestilo za govedo v povprečju dvakrat višje od njegove vrednosti, za ovce več kot dvakrat in pol ter za prašiče skoraj dvakrat, zaradi česar je bil znesek, ki ga je prijavil pristojni organ, precenjen za 811,7 milijona EUR. Komisija je v primeru Francije ocenila, da je previsoka ocena vrednosti živali, predvsem zaradi vključitve izgub iz poslovanja v nadomestilo in odobrene previsoke vrednosti prašičev, znašala 1,1 milijona EUR. Dodatna plačila na Irskem (0,5 milijona EUR) in v Združenem kraljestvu (1,7 milijona EUR) so bila izplačana kmetom, ki so se pritožili, pri tem pa pristojni organ, ki so se mu ocene zdele previsoke, ni znižal izplačanih nadomestil. V Franciji so zvišali zneske na pavšalni lestvici za ovce, zaradi česar sta bila skupaj z nadomestilom za uničenje trupel dodatno izplačana 2 milijona EUR. Na Nizozemskem se je ministrstvo odločilo zmanjšati nadomestila za okužene živali za 50 % njihove vrednosti. Zaradi tega je rejec prejel nadomestilo za okužene živali v višini 50 % njihove vrednosti in za druge živali na isti kmetiji v višini 100 % njihove vrednosti. Sestavljena je bila vnaprej določena tabela cen, na podlagi katere je bilo opravljeno ocenjevanje.

Ugotovljeni primeri dvojnih plačil premij za živali

67. Komisija je pet mesecev po začetku krize slinavke in parkljevke, ko so države članice že začele dodeljevati nadomestila, pripravila izredno uredbo (79) o premijah za živali in klavnih premijah Skupnosti, ki jih države članice plačujejo po glavi živine (80) v okviru ukrepov za podporo trga. Ta uredba je državam članicam dovolila, da so te premije rejcem izplačale poleg nadomestil za slinavko in parkljevko, ne da bi morali slednji izpolnjevati pogoje reje živali na gospodarstvih, potrebne za nadzor v normalnih okoliščinah (identifikacija in štetje živali).

68. Vendar Komisija pri pripravi te izredne uredbe ni upoštevala prodajnih praks, veljavnih v normalnih okoliščinah, zlasti na Irskem in v Združenem kraljestvu, kjer v prodajno ceno živali vključijo znesek še dolgovanih premij za živali, ki bi jih prejel naslednji kupec. Ocenjevalci na Irskem in v Združenem kraljestvu, ki so upoštevali običajne prodajne prakse in menili, da bi moralo „ustrezno nadomestilo“ za rejce upoštevati znesek premij, ki se še dolguje rejcem, so te premije vključili v ocene vrednosti živali, ki so se uporabile za izračun nadomestila za slinavko in parkljevko. Vendar Komisija, ker ni upoštevala teh praks, državam članicam ni prepovedala poznejšega izplačila premij za živali, kadar so bile že predhodno vključene v nadomestilo za slinavko in parkljevko.

69. Države članice so, potem ko so rejcem dodelile nadomestila za slinavko in parkljevko, ob uporabi izredne uredbe, izplačale še dolgovane premije za živali. Ker sta Irska in Združeno kraljestvo že vključila znesek nekaterih od teh premij v nadomestilo za slinavko in parkljevko, ki sta ga predhodno izplačala rejcem, je to pomenilo, da so nekateri od njih znesek premij lahko prejeli dvakrat.

70. Ker je bil v praksi na ocenjevalnih obrazcih za živali naveden samo celotni znesek brez razlikovanja med premijami in pravo vrednostjo živali, so revizorji težko natančno ocenili obseg dvojnih plačil. Vendar je Sodišče na podlagi dejstva, da so ocenjevalci dobili navodilo, da vključijo znesek premij v oceno živali, in da so nekateri med njimi to vključitev neposredno potrdili, lahko ocenilo, da bi celotni znesek premij za živali (81), ki so bile izplačane Združenemu kraljestvu, skupaj s premijami, vključenimi v nadomestila za slinavko in parkljevko, lahko znašal 10 milijonov funtov šterlingov (več kot 16 milijonov EUR) (82).

71. Sodišče je ugotovilo, da so bile na Irskem poleg nadomestil izplačane tudi premije za govedo, vendar so bili zneski manjši (83). V Franciji so nekatere prefekture premije za govedo vključile v nadomestila, druge ne. Nasprotno je nizozemsko ministrstvo za kmetijstvo povedalo Sodišču, da v nadomestila za slinavko in parkljevko ni vključilo nobene premije.

Neenotno izplačevanje klavnih premij

72. Uredba Sveta (84) prav tako v okviru ukrepov za podporo trga predvideva izplačilo premije za zakol goveda in zahteva potrdilo klavnice o zakolu živali. Vendar ta uredba ne določa natančno narave zakola, in sicer ali gre za zakol za prehrano ljudi (Jamstveni oddelek EKUJS – podpora trga) ali zaradi zdravstvenih razlogov (Jamstveni sklad EKUJS – veterinarstvo). Glede na razlago je mogoče klavno premijo izplačati poleg nadomestila za slinavko in parkljevko, vendar samo majhnemu številu rejcev, katerih kontaminirane živali so bile zaklane v klavnici. Zaradi tega je v državah članicah prišlo do neenake obravnave rejcev glede na kraj, na katerem so bile živali zaklane.

73. Komisija, ki je v zvezi s tem prejela vprašanje ene od držav članic, ni pred 30. junijem 2002, ko je potekel rok, določen v uredbah o izplačilu klavnih premij za leto 2001, niti sprejela odločitve niti odgovorila, katero razlago je treba upoštevati. Zato so države članice sprejele različne odločitve, kar je privedlo do neenake obravnave rejcev. Nizozemska, kjer je bil velik del zakolov opravljen v klavnicah, rejcem poleg nadomestil za slinavko in parkljevko ni plačala klavnih premij, s čimer je prihranila 3,5 milijona EUR iz proračuna Skupnosti. Nasprotno so bile na Irskem, kjer je bil del zakolov ravno tako opravljen v klavnicah, premije izplačane, vendar so jih po reviziji Sodišča izterjali. V Združenem kraljestvu premij niso izplačali, da bi preprečili možnost dvojnega izplačila, saj so bile že vključene v nadomestilo za slinavko in parkljevko. V Franciji se to vprašanje ni pojavilo, ker okužene živali niso bile zaklane v klavnici, tako da tudi ni bilo mogoče izplačati klavnih premij.

Predpisi in postopki, ki urejajo upravičenost držav članic do povračila izdatkov, so bili določeni z zamudo

74. Komisija je v skladu z Odločbo 90/424/EGS skupaj s Stalnim veterinarskim odborom (85) zadolžena za določitev načinov izvajanja finančnega prispevka Skupnosti k izdatkom držav članic. Komisija ima poleg tega nalogo, da s pomočjo istega odbora določi naravo dodatnih ukrepov, ki bi bili potrebni za izkoreninjenje epidemije živalske bolezni, in finančni prispevek Skupnosti, ki izhaja iz njih.

75. Komisija pred krizo ni predlagala načinov izvajanja finančnega prispevka Skupnosti, čeprav se je pred tem v odgovoru na letno poročilo Sodišča za leto 1995 obvezala, da bo „državam članicam sporočila smernice glede postopkov in izračuna nadomestila z vidika sofinanciranja veteriarskih ukrepov s strani Skupnosti (…)“ (glej okvir 4). Prav tako državam članicam ni dala natančnih podatkov o naravi dokaznih dokumentov, ki bi jih morale hraniti, da bi bili njihovi izdatki upravičeni do povračila Skupnosti, zaradi česar je ostala brez dragocenih instrumentov, potrebnih za lastni nadzor.

76. Komisija je šest mesecev po izbruhu krize (86) države članice obvestila, da bo povrnila samo nadomestila za živali „glede na vrednosti, ki so jo imele pred okužbo“, medtem ko so vse zadevne države članice že začele rejcem izplačevati velik del nadomestil po različnih metodah (glej odstavke 62–66). Prav tako ni navedla, kako in na podlagi katerih dokumentov bo določila to vrednost.

77. Države članice so prav tako zaradi pomanjkanja navodil Komisije v svojih zahtevkih za povračilo ohranile nadomestila, izplačana rejcem, ki niso izpolnjevali nacionalnih določb o izvedbi direktiv Skupnosti na področju prijave bolezni in omejitev premikov (približno 972 876 EUR v Združenem kraljestvu in 58 769 EUR v Franciji – glej odstavek 56).

78. Ker Komisija ni podala smernic glede nadzorov, ki jih morajo opraviti države članice, in dokaznih dokumentov, ki jih morajo hraniti, so bili spisi upravičencev, ki so jih preučili na kraju samem, nepopolni: v številnih primerih so manjkala potrdila o zakolu, navzkrižno preverjanje med številom identificiranega goveda v nacionalnih bazah in številom zaklanega goveda ni bilo izvedeno ali pa je pokazalo številna neskladja v večini držav članic, kjer je bila opravljena revizija. Čeprav je mogoče številne od teh pomanjkljivosti pripisati razsežnosti krize, bi popolnejši načrti ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih (glej odstavke 30–32) in natančnejša merila Komisije lahko zmanjšali njihovo število. V zvezi z drugimi kategorijami živali, ki niso bile registrirane, ker predpisi Skupnosti predvidevajo individualno identifikacijo samo za govedo (87), se ni bilo mogoče prepričati o zanesljivosti prijavljenega števila.

79. Komisija je po krizi v Odločbi 90/424/EGS natančno določila merila za pridobitev pomoči in dokumente, potrebne za pridobitev povračila Skupnosti (glej okvir 7). Komisija v odgovoru na ta odstavek sama navaja, da od leta 1990 ni veliko spreminjala pravil za pridobitev pomoči iz Odločbe 90/424/EGS. Ta odločba ni dovolj natančna in omogoča različne razlage. Preventivni zakoli, opravljeni v državah članicah, ki so mesec dni pred krizo iz Združenega kraljestva uvozile ovce: v Franciji so bili izdatki za te zakole povrnjeni kljub odsotnosti odločbe Komisije o njihovem povračilu. Delni preventivni zakoli, opravljeni v okolici izbruhov na Irskem, v Franciji in Združenem kraljestvu (celotni znesek izdatkov za zakole v krogu 3 km od izbruha je v Cumbrii znašal 112,3 milijona EUR): Komisija je odločbe o povračilu sprejela julija 2002 za Francijo, decembra 2003 za Združeno kraljestvo in Irsko, medtem ko jih v primeru Nizozemske v času priprave tega poročila dokončuje. Preventivni zakoli v državah članicah, kjer ni bilo izbruha bolezni (Belgija, Nemčija, Španija in Portugalska): Komisija je odločitev sprejela šele avgusta 2003 oziroma skoraj dve leti po koncu krize (88). Odločbe glede financiranja spremljajočih stroškov z natančno navedbo podatkov, ki jih je treba predložiti Komisiji (stroški za veterinarje, stroški za uničenje trupov in razkuževanje): sprejete so bile šele leta 2003 (89).

80. Skupnost prispeva k izdatkom držav članic, samo če so države članice izvedle ukrepe Skupnosti, kot so izolacija gospodarstva, takoj ko se pojavi sum bolezni, zakol vseh živali, njihovo uničenje ter čiščenje in razkuževanje, takoj ko je bolezen uradno potrjena (90). Vendar finančna poročila, ki jih je Komisija zahtevala v odločbah o dodelitvi finančne pomoči državam članicam, da bi določila dolgovani znesek povračila, vsebujejo samo del informacij, potrebnih za ocenitev upravičenosti njihovih izdatkov, opredeljenih v Odločbi Sveta 90/424/EGS (91).

81. Države članice so predložile številne spremembe zahtevkov za povračilo. Ker so bili njihovi zahtevki neenotni in so še vedno vsebovali številne napake, so morale službe Komisije podaljšati nadzore in zaradi tega zakasniti končna povračila.

Roki za povračilo izdatkov držav članic

82. Izkazalo se je, da je naloga Komisije, da v okviru zahtevkov za povračilo ugotovi vrednost vsake živali ali vsaj vsake kategorije živali, zapletena zaradi različnih sistemov nadomestil, ki so jih sprejele države članice (glej odstavke 62–73), in sprememb zahtevkov za povračilo, ki so jih države članice predložile. K temu je treba še prišteti, da se ni bilo mogoče prepričati o točnosti števila zaklanih živali.

83. Zato do 1. oktobra 2003 oziroma več kot dve leti po koncu epidemije živalske bolezni niti Irska niti Nizozemska niti Združeno kraljestvo niso prejeli povračil Skupnosti, medtem ko so rejci na splošno prejeli nadomestila v treh mesecih po zakolih, opravljenih leta 2001.

Stopnja sofinanciranja usklajena le za prašiče

84. Odločba Sveta 90/424/EGS določa, da prispevek Skupnosti znaša 60 % upravičenih stroškov, ki jih je država članica (glej tabelo) porabila za nadzor slinavke in parkljevke.

85. Upravljanje in posebne predpise glede stopenj povračila in nadomestil, ki se izplačajo rejcem, si še naprej delita Generalni direktorat za kmetijstvo in Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov: Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov upravlja nadomestila v zvezi z večino živalskih bolezni, razen nadomestil za govedo, zaklano zaradi transmisivne spongiformne encefalopatije (TSE), ki jih še naprej upravlja Generalni direktorat za kmetijstvo. Čeprav so bile stopnje povračila, ki sta jih uporabila Generalni direktorat za kmetijstvo in Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov, usklajene za področje prašičereje, to ni bilo storjeno za slinavko in parkljevko ter TSE: stopnja za slinavko in parkljevko znaša 60 %, medtem ko je za TSE 70-odstotna. Stopnja za druge živalske bolezni, vključno s prašičjo kugo, znaša 50 %. Iz tega sledi, da se stopnje povračila za iste kategorije živali spreminjajo glede na bolezen, zaradi katere so zaklane. Sodišče ni moglo odkriti razloga za te različne stopnje, ki veljajo od leta 1996.

Kmetje niso prispevali k financiranju sistema nadzora Skupnosti

86. Komisija je v odgovor na posebno poročilo Sodišča o prašičji kugi (92) priznala, da „bi morali pridelovalci bolj sodelovati pri financiranju stroškov izkoreninjenja živalskih bolezni“, in zapisala, da namerava „preučiti možnosti pomoči državam članicam pri vzpostavitvi teh sistemov v okviru revizije zakonodaje Skupnosti na tem področju“. Komisija takšne pomoči ni predlagala niti za prašičjo kugo niti za slinavko in parkljevko.

87. Celotna živinorejska panoga (rejci, ki jih je ali ni prizadela epidemija živalske bolezni) ne prispeva k stroškom Skupnosti za izkoreninjenje bolezni, čeprav je imel lahko del rejcev, ki jih niso prizadeli niti ukrepi omejitve premikov niti zakoli, dobičke od zvišanja cen, kot kaže univerzitetna študija, opravljena za irsko ministrstvo za kmetijstvo (93). Ta študija je izmerila, da je imela podružnica na Irskem leta 2001 dobiček v višini približno 107 milijonov EUR predvsem zaradi povečanja količine in cene izvozov v Združeno kraljestvo.

88. Vendar je v nekaterih državah članicah bodisi javni sektor bodisi kmetijski sektor neodvisno od Komisije sprejel pobude deloma zato, da bi zmanjšali ali dopolnili nacionalne izdatke za izkoreninjenje bolezni. Na Nizozemskem so po krizi prašičje kuge ustanovili Sklad za zdravstveno varstvo živali, zadolžen za izplačevanje nadomestil v primeru epidemije. Ta sklad se financira iz treh virov: s strani rejcev, iz evropskega proračuna (po potrebi) in nizozemskega kmetijskega proračuna. Največji delež prispevajo rejci. V Združenem kraljestvu trenutno preučujejo podoben sistem. V Franciji rejci, včlanjeni v združenja za zdravstveno varstvo živali (groupements de défense sanitaire), prostovoljno oblikujejo izravnalne rezervacije, iz katerih se v primeru krize povrne škoda tistim, ki utrpijo izgube zaradi ukrepov omejitve premikov živali in za katere ni povračila Skupnosti (94).

89. V državah članicah torej razvijajo zanimive, vendar različne pobude. Brez okvira Skupnosti lahko nastane neenaka obravnava rejcev. Poleg tega, čeprav se lahko s temi pobudami zmanjša prispevek držav članic k sistemu nadzora, nobena med njimi ne zagotavlja zmanjšanja stroškov Skupnosti.

KAKO JE KOMISIJA IZVAJALA UKREPE PO KRIZI

Ukrepi na veterinarskem področju

90. Komisija je decembra 2002 predložila nov predlog direktive. Direktiva, ki jo je Svet sprejel septembra 2003 (95), pomembno spreminja nepopolne ukrepe Direktive 85/511/EGS, zlasti: (a) ne da bi vplivala na politiko, veljavno od leta 1992, ki daje prednost zakolu živali, okuženih z virusom, predstavlja cepljenje v nujnih primerih kot pomembno sredstvo za nadzor v primeru epidemije živalske bolezni in določa pogoje za morebitno trženje mesa živali, ki so bile med epidemijo cepljene na ozemlju Unije; (b) dopolnjuje zahteve Skupnosti na področju načrtov za ukrepe ob nepredvidljivih dogodkih in zahteva, da države članice vsakih pet let ponovno pregledajo te načrte s simulacijskimi vajami (96); večina držav članic je na podlagi izkušenj, dobljenih med krizo, svoje načrte že pregledala; (c) navaja pet posameznih meril, na podlagi katerih je mogoče razglasiti izbruh slinavke in parkljevke na gospodarstvu (97); to bi moralo prispevati k hitrejšemu začetku izvajanja varnostnih ukrepov; (d) obvezuje države članice k vzpostavitvi sistemov kazni za primere kršitev nacionalnih določb, sprejetih ob uporabi direktiv Skupnosti (98); (e) zahteva od držav članic informacije o datumih izvedbe ukrepov Skupnosti, kar bi moralo Komisiji omogočiti, da določi obseg povračila, ki ga dolguje Skupnost.

91. Hkrati s tem so bili sprejeti dopolnilni ukrepi, ki bi morali okrepiti preventivne ukrepe in ukrepe nadzora: (a) Komisija je po krizi v zvezi z nadzorom na mejah sprejela dodatne varnostne ukrepe ter okrepila nadzor prtljage in obveščanje potnikov (99); (b) na podlagi prejšnjih predlogov Komisije je bila po krizi sprejeta prepoved skladiščenja proizvodov, ki ne izpolnjujejo veterinarskih zahtev Skupnosti, v prostih conah (100); (c) Komisiji je v zvezi z živalsko krmo uspelo na ravni EU sprejeti splošno prepoved uporabe odpadkov iz gostinstva in pomij (101), kar je predlagala že pred začetkom krize; (d) Komisija je po krizi predstavila predlog individualne identifikacije ovac (102), ki je bil sprejet decembra 2003 (103).

92. Vendar ukrepi, ki so bili sprejeti do sedaj, nekaterih vidikov ne upoštevajo dovolj in v tem pogledu ostajajo minimalni: (a) spodbujevalni ukrepi ali uporaba pogojev za izplačilo nadomestil niso okrepili pomembnosti hitre prijave bolezni s strani rejcev; (b) rok za prijavo 1. izbruha Komisiji s strani držav članic se ni skrajšal in še vedno traja 24 ur po potrditvi bolezni, medtem ko izkušnje dokazujejo, da ga je mogoče skrajšati; (c) zakol živali je obvezen, takoj ko se potrdi izbruh bolezni; potrditev bolezni je odslej hitrejša, vendar ni določeno, da mora do zakola priti takoj, in to pred zaključkom upravnih postopkov v zvezi z določitvijo vrednosti živali.

93. Poleg tega Komisija, enako kot v primeru prašičje kuge (104), ni posodobila začetne študije, čeprav je od krize leta 2001 (105) na voljo nekaj podatkov, ki so takrat manjkali. Analiza stroškov in koristi strategije Skupnosti o uporabi cepljenja v nujnih primerih in dovoljevanju prehranjevanja z mesom cepljenih živali na ozemlju Skupnosti ni bila posodobljena kljub spremembam, ki jih je Mednarodni urad za kužne bolezni (glej odstavek 3) uvedel v zvezi z roki za obnovitev trgovskih dejavnosti po koncu epidemije živalske bolezni.

94. Urad je namreč leta 2002 rok za obnovitev trgovskih dejavnosti z dvanajstih mesecev skrajšal na šest mesecev v primeru uporabe cepljenja med krizo, s čimer se je z vidika trgovskih posledic zmanjšala razlika med uporabo cepljenja in uporabo zakola brez cepljenja, pri kateri rok traja tri mesece. Ta podatek je pomemben, če sprememba politike na ravni Skupnosti daje cepljenju v nujnih primerih večji pomen kot prej.

95. Sodišče je med revizijo ugotovilo, da so številne države, med katerimi so nekatere sklenile veterinarske sporazume s Skupnostjo, prepovedovale izvoze iz EU še potem, ko so zadevne države znova pridobile status območja, prostega bolezni (106).

96. Vendar Komisija ni ocenila stroška prepovedi izvoza na ravni Skupnosti. Te prepovedi lahko postanejo obsežnejše, če bo EU uporabljala cepljenje v nujnih primerih, saj bodo lahko tretje države, ki tega ne izvajajo, nerade sprejemale izvoze iz območij, na katerih se izvaja cepljenje.

97. Komisija poleg tega še vedno ni posodobila študije o veterinarskih službah držav članic. Komisija kljub priporočilom Parlamenta (107), da bi države članice vzpostavile redne inšpekcije gospodarstev, in priporočilom mednarodne konference do sedaj ni predstavila predloga, s katerim bi države članice spodbudili k vzpostavitvi takšnega sistema.

Ukrepi na finančnem področju

98. Špansko predsedstvo Sveta je v memorandumu aprila 2002 (108) pojasnilo, da bi lahko bili programi kmetijskega zavarovanja v živinoreji alternativna rešitev za sedanje mehanizme, ki jih pokriva sklad za nujne primere. Komisija je v odgovor na ta memorandum in prejšnja priporočila Sodišča in organov, ki sprejmejo sklep o razrešitvi (glej odstavek 59 in okvir 4), januarja 2003 financirala študijo o zavarovanjih, ki pokrivajo tveganja, povezana z živalskimi boleznimi.

99. Študija, ki odkriva nedoslednosti sedanjega sistema, jasno govori v prid splošne vzpostavitve sistemov financiranja v državah članicah, ki bi jih upravljali rejci sami in vanje tudi finančno prispevali; s tem bi jih spodbudili k sodelovanju pri nadzoru bolezni. Študija za nadomestilo neposrednih izgub (izgub iz poslovanja) predlaga vzpostavitev prostovoljnega sistema zavarovanj med rejci v obliki vzajemnega sklada.

100. Komisija zaradi nedavnih rezultatov te študije (maj 2003) še vedno ni predlagala spremembe sedanjega sistema niti določila načinov izvrševanja finančnega prispevka k izdatkom držav članic.

ZAKLJUČKI IN PRIPOROČILA

101. Skupnost je zaradi potrebe po dokončanju enotnega trga prepovedala preventivno cepljenje živali proti slinavki in parkljevki. Ta izbira, ki so jo tedaj upravičevali s trgovinskimi razlogi, naj bi ponudila sistem preprečevanja in nadzora bolezni, ki bi omogočil hitro ponovno pridobitev statusa območja, prostega bolezni. Skupnost je zato vzpostavila sistem preprečevanja in nadzora, ki dejansko upošteva tveganja, povezana s prostim pretokom živali in proizvodov živalskega izvora, in katerega namen je omejitev tveganj vnosa virusa in njegovega širjenja na ozemlju Skupnosti (glej odstavek 6).

102. Čeprav takšen sistem zaradi svoje narave ne more biti popolnoma učinkovit v vseh okoliščinah, nekaterih pomanjkljivosti sistema in slabosti pri njegovem izvajanju s strani držav članic ni bilo mogoče pravočasno odpraviti, ker Komisija ni v primernem času izvedla izčrpne ocene in nadzorov. Pomanjkljivosti predpisov Skupnosti kljub nekaterim predlogom Komisije, ki jih je predstavila pred krizo (glej odstavke 18–43), namreč niso bile odpravljene pred krizo leta 2001. Komisija je med krizo leta 2001, ko se je morala spopasti z epidemijo živalske bolezni velikih razsežnosti, hitro odkrila pomanjkljivosti sistema preprečevanja in nadzora bolezni ter njegove uporabe v nekaterih državah članicah, zlasti nezadostno število državnih veterinarjev, ter sisteme na področju prijave bolezni in izvajanja zakolov. Vendar je bilo to nemogoče takoj odpraviti (glej odstavke 48–58). Te pomanjkljivosti so samo še povečale finančne stroške epidemije živalske bolezni leta 2001. Ena država članica je bila poleg tega ob uporabi Mednarodnega zoosanitarnega kodeksa Mednarodnega urada za kužne bolezni enajst mesecev uradno brez statusa območja, prostega bolezni, in tudi Unija je bila brez tega statusa več kot eno leto, ker so tretje države prepovedale izvoze z njenega ozemlja.

103. Revizija je pokazala, da je bila učinkovitost sistema nadzora odvisna predvsem od hitre prijave bolezni s strani rejcev in njihovega upoštevanja omejitev premikov.

104. Sodišče poleg tega odkriva, da je sistem financiranja mogoče izboljšati: obseg nadomestil in povračila je slabo določen, nekatere države članice še vedno niso prejele povračil in rejci so obravnavani neenako glede na lokacijo njihovega gospodarstva ali glede na metodo zakola (glej odstavke 60–73). Pravila in postopki o upravičenosti do povračila Skupnosti za izdatke držav članic so bili pozno določeni (glej odstavke 74–83). Izplačila za Združeno kraljestvo in Francijo so se po nadzorih, ki jih je opravila Komisija, zmanjšala za 58,1 % in 2,7 % oziroma za 573,2 milijona EUR in 0,1 milijona EUR.

105. Svet in Komisija sta od takrat odpravila številne pomanjkljivosti v zakonodaji (glej odstavka 90–91). Sprejeti dokumenti kažejo, da se je Komisija naučila in se še uči na izkušnjah, ki jih je pridobila med krizo. Vendar nekatere pomanjkljivosti še ostajajo in lahko še vedno ogrožajo učinkovitost preprečevanja in nadzora bolezni s strani Skupnosti. Predvsem gre za primer programov nadzorovanja, prijave slinavke in parkljevke ter hitrost zakolov (glej odstavek 92). Predpisi Skupnosti seveda odslej od držav članic zahtevajo uvedbo kazni v primeru kršitev nacionalnih določb, sprejetih na podlagi direktiv Skupnosti. Vendar ne predvidevajo ukrepov, ki bi rejce spodbudili k dejavnemu sodelovanju pri preprečevanju in nadzoru bolezni. Rejci zlasti ne prispevajo k financiranju sistema preprečevanja in nadzora s strani Skupnosti. Poleg tega sistem financiranja še vedno ni bil revidiran. Sedanji sistem kljub pomanjkljivostim omogoča začetek izplačevanja povračil državam članicam, pri čemer ostaja veliko finančno tveganje za proračun Skupnosti.

106. Sodišče na podlagi teh ugotovitev priporoča, da: (a) se zunaj obdobja krize redno ocenjuje sistem preprečevanja in nadzora bolezni ter okrepi nadzor nad njegovim izvajanjem; (b) se preučijo sredstva, ki bi omogočila večjo pritegnitev rejcev k hitremu prijavljanju bolezni in upoštevanju omejitev premikov; (c) se pojasni finančni okvir za epidemije živalskih bolezni in hkrati čim bolj zmanjšajo finančna tveganja za proračun Skupnosti.

To poročilo je sprejelo Računsko sodišče v Luxembourgu 21. julija 2004. Za Računsko sodišče Juan Manuel FABRA VALLÉS Predsednik

(1) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 17. decembra 2002, odstavek 54.

(2) Poročilo Komisije Svetu o študiji, ki jo je Komisija opravila o aktualnih politikah držav članic na področju nadzora slinavke in parkljevke, Komisija Evropskih skupnosti, SEC(89) 1731 konč. z dne 18. oktobra 1989.

(3) Preventivno cepljenje je zaščitno cepljenje goveda, ki se ne sme zamenjevati s cepljenjem v nujnih primerih, ki je mogoče v primeru pojava izbruha. Leta 1988 sta se izvajali dve različni politiki: osem držav članic (Belgija, Nemčija, Španija, Francija, Italija, Luksemburg, Nizozemska, Portugalska) je izvajalo preventivno cepljenje živine, ki mu je v primeru pojava bolezni sledil delen ali popoln zakol okuženih živali. Nasprotno, druge države članice (Danska, Grčija, Irska in Združeno kraljestvo) niso izvajale preventivnega cepljenja in so v primeru pojava izbruha takoj zaklale vse živali.

(4) Medvladna organizacija, ustanovljena leta 1924, katere standarde priznava Svetovna trgovinska organizacija kot mednarodne predpise v zvezi z zdravstvenim varstvom živali.

(5) Direktiva Sveta 90/423/EGS z dne 26. junija 1990 o spremembi Direktive 85/511/EGS o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke, Direktive 64/432/EGS o problemih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki vplivajo na trgovino z govedom in prašiči znotraj Skupnosti, in Direktive 72/462/EGS o problemih v zvezi z zdravstvenimi in veterinarskimi pregledi ob uvozu goveda in prašičev ter svežega mesa ali mesnih izdelkov iz tretjih držav (UL L 224, 18.8.1990, str. 13).

(6) Statistični podatki o slinavki in parkljevki (Statistics on foot and mouth disease), DEFRA, Združeno kraljestvo, 12. december 2002.

(7) Livestock Welfare Disposal Scheme, državna pomoč, ki jo je Združeno kraljestvo uvedlo 22. marca 2001 in jo upravlja Rural Payments Agency ter je bila sprejeta s strani Komisije.

(8) Direktiva 90/423/EGS in Direktiva Sveta 85/511/EGS z dne 18. novembra 1985 o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke (UL L 315, 26.11.1985, str. 11).

(9) Čeprav povračilo Skupnosti za izdatke na področju veterine, ki so jih imele države članice, bremeni Jamstveni sklad EKUJS, se obravnava kot subvencija. Zato ni podvržen postopku poravnave računov držav članic, niti ne vključuje certifikacijskih organov, ki potrjujejo račune njihovih plačilnih agencij, ampak ga neposredno upravlja in finančno nadzoruje Generalni direktorat za zdravje in varstvo potrošnikov.

(10) Predlog direktive Sveta o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke in spremembi Direktive 92/46/EGS – COM(2002) 736 konč. z dne 13. decembra 2002.

(11) Direktiva Sveta 2003/85/EGS z dne 29. septembra 2003 o uvedbi ukrepov Skupnosti za obvladovanje slinavke in parkljevke, razveljavitvi Direktive 85/511/EGS in odločb 89/531/EGS in 91/665/EGS ter spremembi Direktive 92/46/EGS (UL L 306, 22.11.2003, str. 1).

(12) Odločba Sveta 90/424/EGS z dne 26. junija 1990 o izdatkih na področju veterine (UL L 224, 18.8.1990, str. 19).

(13) Gre za postavko B1-332 proračuna. Proračunska klasifikacija je bila spremenjena za leto 2004. Sklad za nujne primere je odtlej vpisan v člen 17 04 03 proračuna.

(14) Te živalske bolezni ne pokrivajo goveje spongiformne encefalopatije (BSE).

(15) Letni proračun sklada za nujne veterinarske primere se je s petih milijonov EUR v letih 1995–1998 povečal na 20 milijonov EUR leta 1999 ter v proračunskih letih 2000 in 2001 dosegel 41 milijonov EUR. Kriza slinavke in parkljevke je zahtevala dodatno nakazilo v višini 400 milijonov EUR za začetna sredstva sklada, ki so za leto 2001 znašala 41 milijonov EUR, kar je pomenilo dodatek v višini skoraj desetkratnega začetnega zneska. Dokončna sredstva za proračunska leta 2001, 2002 in 2003, vpisana v proračun, so dosegla znesek 978,1 milijona EUR.

(16) Menjalni tečaj: 1 EUR = 0,62380 funta šterlinga (3. december 2001).

Opombe:

Zahtevki držav članic za povračilo se nanašajo na 3,5 milijona živali.

Najvišje število ima Združeno kraljestvo s 3 166 583 živalmi, kar predstavlja 89 % skupnega števila živali.

Izplačana nadomestila znašajo 1 775,1 milijona EUR, od tega jih je bilo v Združenem kraljestvu izplačanih 1 670 milijonov, kar predstavlja 94 % skupnega zneska nadomestil, ki so jih izplačale države, prizadete zaradi slinavke in parkljevke leta 2001.

Kategorija živali, ki je utrpela največjo škodo zaradi slinavke in parkljevke leta 2001, so bile ovce, in sicer 2 587 180 ovac. Število ovac, za katere so bila v Združenem kraljestvu izplačana nadomestila, predstavlja 94,53 % tega skupnega števila.

Najvišji znesek nadomestil po kategorijah živali predstavljajo nadomestila za govedo, ki skupaj znašajo 1 086 189 835 EUR, 93,8 % tega zneska je bilo izplačanih v Združenem kraljestvu.

Vir:

Francija/zahtevka za povračilo (5. oktober 2001 in 6. december 2002).

Irska/zahtevek za povračilo (6. februar 2002).

Nizozemska/zahtevek za povračilo (april 2002).

Združeno kraljestvo/zahtevka za povračilo (december 2001 in 26. februar 2003) in zahtevek za povračilo s strani Severne Irske.

(17) Odločbe Komisije 2001/646/ES (UL L 228, 24.8.2001, str. 24), 2001/652/ES (UL L 230, 28.8.2001, str. 8), 2001/653/ES (UL L 230, 28.8.2001, str. 12) in 2001/654/ES (UL L 230, 28.8.2001, str. 16) o finančni pomoči za izkoreninjenje slinavke in parkljevke v Franciji, na Irskem, Nizozemskem in v Združenem kraljestvu.

(18) Plačila, izvedena do 31. decembra 2003.

(19) SP 2001: Slinavka in parkljevka v letu 2001.

(20) SP 2001: Slinavka in parkljevka leta 2001.

(21) Obveznosti za „Druge živalske bolezni“: 114,38 milijona EUR.

(22) Izplačila za „Druge živalske bolezni“: 36,2 milijona EUR.

(23) Letno poročilo o proračunskem letu 1995 (UL C 340, 12.11.1996, str. 1). Posebno poročilo št. 19/98 o financiranju Skupnosti nekaterih ukrepov, sprejetih po krizi goveje spongiformne encefalopatije (BSE) (UL C 383, 9.12.1998, str. 1). Posebno poročilo št. 1/2000 o klasični prašičji kugi (UL C 85, 23.3.2000, str. 1). Posebno poročilo št. 14/2001, Spremljanje posebnega poročila št. 19/98 o goveji spongiformni encefalopatiji (UL C 324, 20.11.2001, str. 1).

(24) Dokler ne bo Komisija končala pogajanj z državami članicami in sprejela končne odločitve o povračilu, ki ga bo odobrila, Sodišče ne bo moglo izraziti svojega mnenja o drugih izdatkih za slinavko in parkljevko, povezanih z uničenjem živalskih trupov ter razkuževanjem zgradb in opreme, niti o finančnih nadzorih Komisije.

(25) Tri od teh revizij so bile opravljene skupaj s službami Komisije.

(26) Hkrati so bili zaslišani tudi upravičenci in ocenjevalci, ki so ocenili vrednost zaklanih živali. Obiskali so tudi Mednarodni urad za kužne bolezni v Parizu, laboratorij v Pirbrightu in Nacionalni revizijski urad (National Audit Office, NAO) v Londonu.

(27) International Conference on Control and Prevention of Foot and Mouth Disease, Final Report, Bruselj, 12.–13. december 2001, ki so jo organizirali belgijsko predsedstvo Sveta, Evropska komisija, Nizozemska in Združeno kraljestvo;

The 2001 Outbreak of Foot and Mouth Disease, Report by the Comptroller and Auditor General, 21. junij 2002, The Stationery Office, London;

Rapport d'information no 405, J.-P. Émorine iz francoskega senata, sprejeto na seji dne 21. junija 2001;

Foot and Mouth Disease 2001: Lessons to be Learned Inquiry, 22. julij 2002, dr. Iain Anderson CBE, The Stationery Office, London;

Infectious diseases in livestock, The Royal Society, julij 2002;

Odgovori na poročila „Foot and Mouth Disease Inquiries“, HM Government with the Welsh Assembly Government, november 2002;

Resolucija Evropskega parlamenta z dne 17. decembra 2002 o nadzoru slinavke in parkljevke v Evropski uniji leta 2001 in ukrepih, ki se sprejmejo za preprečevanje in nadzor epidemij živalskih bolezni v Evropski uniji, ter poročilo začasnega odbora Evropskega parlamenta za slinavko in parkljevko (A5-0405/2002).

(28) Rapport de la Commission au Conseil relatif à une étude effectuée par la Commission sur les politiques actuelles des États membres dans le domaine de la lutte contre la fièvre aphteuse, Komisija Evropskih skupnosti, SEC(89) 1731 konč. z dne 18. oktobra 1989.

(29) V primeru goveda premiki vključujejo tri milijone glav na leto.

(30) Število klavnic v Združenem kraljestvu se je s 1 400 leta 1990 zmanjšalo na 400 leta 1999.

(31) Gostota staleža prašičev na gospodarstvo se je med letoma 1987 in 1997 na Irskem več kot potrojila ter na Nizozemskem, v Združenem kraljestvu in Franciji povečala za več kot 50 %. Gostota staleža ovac na gospodarstvo se je ravno tako zelo povečala v Španiji, na Irskem in zlasti v Združenem kraljestvu, kjer je dosegla skoraj 500 glav na gospodarstvo, kar pa za štirikrat presega povprečno gostoto v Uniji (137,9 glave na gospodarstvo). Ravno tako se je v tem obdobju povečala gostota staleža koz na gospodarstvo, zlasti v Grčiji, Španiji, Franciji, Italiji in na Nizozemskem. (Struktura kmetijskih gospodarstev – Zgodovinski rezultati – Raziskave v obdobju od 1966/1967 do 1997 – Končna različica: oktober 2000, Eurostat, str. 88, 89 in 92.)

(32) Organizacija Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo (United Nations Food and Agriculture Organization).

(33) Sporočilo za javnost FAO 98/05.

(34) Za leti 1997 in 1998 je proračun Skupnosti bremenilo skupno 650,5 milijona EUR. Posebno poročilo Sodišča št. 1/2000, odstavek 1.

(35) COM(2002) 736 konč. z dne 13. decembra 2002, str. 4.

(36) Člen 43a Odločbe 90/424/EGS od Komisije zahteva, da Parlamentu in Svetu vsaka tri leta predloži poročilo o pogojih uporabe te odločbe.

(37) Direkcija F Generalnega direktorata za zdravje in varstvo potrošnikov.

(38) Urad za prehrano in veterinarstvo med inšpekcijami na kraju samem poleg tega preverja učinkovitost ukrepov za prenos v nacionalno zakonodajo in oblikuje priporočila za Komisijo, zlasti kadar meni, da nacionalni ukrepi niso v skladu s standardi Skupnosti.

(39) Direktiva Sveta 2002/99/ES z dne 16. decembra 2002 o predpisih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki urejajo proizvodnjo, predelavo, distribucijo in uvoz proizvodov živalskega izvora, namenjenih prehrani ljudi (UL L 18, 23.1.2003, str. 11).

(40) Odločba Komisije 2002/995/ES z dne 9. decembra 2002 o začasnih zaščitnih ukrepih pri uvozu izdelkov živalskega izvora, namenjenih osebni porabi (UL L 353, 30.12.2002, str. 1).

(41) Komisija je leta 2000 Parlamentu in Svetu predložila predlog (COM(2000) 574) o prepovedi uporabe odpadkov iz gostinstva in pomij za krmljenje rejnih živali, vendar je bil sprejet šele leta 2002 (Uredba (ES) št. 1774/2002 (UL L 273, 10.10.2002, str. 1)). Januarja 2001, tik pred začetkom krize, je predložila tudi predlog prepovedi uporabe odpadkov iz gostinstva za krmljenje prašičev, vendar je bil sprejet šele 23. oktobra 2001. Direktiva Sveta 2001/89/ES z dne 23. oktobra 2001 o ukrepih Skupnosti za nadzor nad klasično prašičjo kugo (UL L 316, 1.12.2001, str. 5).

(42) Origin of the UK Foot and Mouth Disease Epidemic in 2001, Department for Environment, Food and Rural Affairs, junij 2002.

(43) Foot and Mouth Disease 2001: Lessons to be Learned Inquiry, str. 47.

(44) Direktiva 90/423/EGS.

(45) Odločba Komisije 91/42/EGS z dne 8. januarja 1991 o določitvi meril za izdelavo načrtov ukrepov ob nepredvidljivih dogodkih za obvladovanje slinavke in parkljevke ob uporabi Direktive Sveta 90/423/EGS (UL L 23, 29.1.1991, str. 29).

(46) Guidelines for the preparation of contingency plans for epidemic diseases, odstavek 6.12: „Each Member State should ensure that it has immediately available sufficient trained staff to deal with, at any time, up to 10 outbreaks of disease and to properly maintain surveillance in the 3 km radius protection zone associated with each. It has been estimated that a trained veterinarian can visit and examine stock at no more than five holdings on one day if he/she properly undertakes the required disinfection procedures at each place.“

(47) Resolucija Evropskega parlamenta z dne 17. decembra 2002, odstavek 54.

(48) The 2001 Outbreak of Foot and Mouth Disease, Report by the Comptroller and Auditor General, 21. junij 2002, The Stationery Office, London, točka 2, tretja alinea: „The plans were based on the most likely scenario and other scenarios were not considered. In line with European Commission guidance, the Department's plans were based on the supposition that there would not be more than 10 infected premises at one time.“

(49) The 2001 Outbreak of Foot and Mouth Disease, Report by the Comptroller and Auditor General, 21. junij 2002, The Stationery Office, London, odstavek 2.30.

(50) Uredba (ES) št. 1760/2000 Evropskega parlamenta in Sveta (UL L 204, 11.8.2000, str. 1) je uvedla sistem individualne identifikacije in registracije govedi.

(51) Posebno poročilo Sodišča št. 6/2004 o organizaciji sistema identifikacije in registracije govedi v Evropski uniji (UL C 29, 4.2.2005, str. 1).

(52) Direktiva Sveta 92/102/EGS z dne 27. novembra 1992 o identifikaciji in registraciji živali (UL L 355, 5.12.1992, str. 32). Individualna identifikacija ovac je postala obvezna z Direktivo Sveta 2003/85/ES (UL L 306, 22.11.2003, str. 1). Odločba Komisije 2000/678/ES je države članice obvezala k uvedbi podatkovnih baz o prašičerejskih obratih in premikih prašičev.

(53) Glej poročilo Urada za prehrano in veterinarstvo po obisku na Irskem od 14. do 17. maja 2001: „Pred pojavom krize na Irskem niso izvedli Direktive 92/102/EGS, kar zadeva identifikacijo ovac in koz.“

Glej tudi končno poročilo Urada za prehrano in veterinarstvo po obisku inšpektorjev v Združenem kraljestvu od 12. do 16. marca, str. 9 in 10: „Council Directive 92/102/EEC requires identification of small ruminants (sheep and goats) as to their holding of origin (although not on an individual basis). This Directive should have been transposed into national legislation by 1 January 1995. Official identification of small ruminants in UK, by means of an ear tag bearing the registration number of the holding of birth, has only been compulsory for animals born since 1 January 2001 (the date upon which the Directive was actually transposed for these animals in the UK). In the absence of an official tagging system, a mixture of unofficial permanent means of identification and temporary identification is used. The vast majority of animals moving through markets are marked with coloured dyes. There is no compulsory requirement for sheep to be accompanied by any form of official documentation during routine movements.“

Glej tudi poročilo Urada za prehrano in veterinarstvo o inšpekciji v Franciji od 2. do 6. aprila 2001: „Državni krizni center (Enota za slinavko in parkljevko) si je v sodelovanju z lokalnimi kriznimi centri zelo prizadeval za sledenje živali v Franciji in v tujini. (…) Temu prizadevanju so škodovali (a) pomanjkljivosti obstoječih nadzorov na različnih ravneh (…), (b) nepopolna izvedba Direktive Sveta 92/102/EGS (prisotnost neregistriranih majhnih čred z neidentificiranimi živalmi), in (c) nerazpoložljivi, manjkajoči ali napačni podatki v sistemu ANIMO.“

(54) Direktiva Sveta 90/425/EGS o veterinarskih in zootehničnih pregledih, ki se zaradi vzpostavitve notranjega trga izvajajo v trgovini znotraj Skupnosti z nekaterimi živimi živalmi in proizvodi, člen 18 (UL L 224, 18.8.1990, str. 29).

(55) Direktiva 90/425/EGS, člen 20.

(56) Sistem ANIMO je bil vzpostavljen leta 1990 po odpravi veterinarskih pregledov znotraj Unije. Zadeva vse živali (ne samo govedo) in živalske proizvode. Sistem temelji na pošiljanju sporočil veterinarske enote porekla namembni veterinarski enoti. Sporočila navajajo samo skupno število živali po kategorijah, ki so predmet premikov, brez njihove individualne identifikacije.

(57) Odločba Komisije 91/637/EGS z dne 3. decembra 1991 o vzorcu sporočila, ki se pošilja prek računalniškega omrežja ANIMO (UL L 343, 13.12.1991, str. 46).

(58) Posebno poročilo št. 1/2000 o prašičji kugi, odstavek 29.

(59) The 2001 Outbreak of Foot and Mouth Disease, Report by the Comptroller and Auditor General, 21. junij 2002, odstavek 1.8: „Between confirmation and a national movement ban being imposed on 23 February another 62 premises are believed to have been infected.“

(60) Foot and Mouth Disease 2001: Lessons to be Learned Inquiry, dr. Iain Anderson navaja profesorja Woolhousea z Univerze v Edinburghu, str. 60.

(61) Glej sklepne ugotovitve končnega poročila Urada za prehrano in veterinarstvo po obisku inšpektorjev v Združenem kraljestvu od 12. do 16. marca 2001: „In some cases, there had been unacceptable delays in dealing with infected premises, from the identification of suspect disease, through to its confirmation, and the slaughter and disposal of animals. These have not only led to an increased risk of spread of the disease, but also undermined public confidence in the slaughter programme.“

(62) Rapport sur les politiques des États membres dans le domaine de la lutte contre la fièvre aphteuse, odstavek 4.10.

(63) Resolucija Evropskega parlamenta 2002/2153 o nadzoru slinavke in parkljevke v Evropski uniji leta 2001 in ukrepih, ki se sprejmejo za preprečevanje