[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 10.8.2010

COM(2010) 427 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o izvedljivosti priprave seznama območij v tretjih državah z nizkimi emisijami toplogrednih plinov iz pridelave

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU

o izvedljivosti priprave seznama območij v tretjih državah z nizkimi emisijami toplogrednih plinov iz pridelave

(Besedilo velja za EGP)

Uvod

V direktivi o obnovljivih virih energije[1] (v nadaljnjem besedilu: direktiva) so določena trajnostna merila za pogonska biogoriva in druga tekoča biogoriva. Ustrezna merila za pogonska biogoriva so določena v direktivi o kakovosti goriv[2]. Uporabljajo se za pogonska biogoriva in druga tekoča biogoriva, proizvedena v EU, ter za uvožena pogonska biogoriva in druga tekoča biogoriva.

Del teh trajnostnih meril je mehanizem, s katerim se zagotavlja, da pogonska biogoriva in druga tekoča biogoriva, ki se uporabljajo za doseganje ciljev EU, v primerjavi z gorivi, ki jih nadomeščajo, to je pri zamenjavi fosilnih goriv z biogorivi, omogočajo vsaj 35-odstotni prihranek emisij toplogrednih plinov[3]. Za lažjo uskladitev s tem merilom so v delu A Priloge V k direktivi določene privzete vrednosti za prihranke emisij toplogrednih plinov pri različnih proizvodnih procesih pridobivanja goriv.

Proizvajalci lahko za pogonsko biogorivo in drugo tekoče biogorivo, ki ga dobavljajo, namesto izračuna dejanske vrednosti načelno vedno navedejo privzeto vrednost. Vendar se lahko za surovine, pridelane v Uniji, privzete vrednosti uporabijo le, če se surovine pridelujejo na območjih, navedenih na seznamih, ki so jih predložile države članice, in če se lahko pričakuje, da bodo emisije iz pridelave nižje ali enake emisijam, navedenim v delu D Priloge V k direktivi[4].

V direktivi je določeno, da mora Komisija do 31. marca 2010 poročati, ali je mogoče podoben pristop uporabiti za surovine, pridelane v tretjih državah. S tem poročilom je ta obveznost izpolnjena[5].

V tem poročilu se za sklicevanje na posamezne določbe uporabljajo številke členov iz direktive o obnovljivih virih energije. V preglednici 1 je navedeno, kje v direktivi o kakovosti goriv so ustrezne določbe za pogonska biogoriva. Sklicevanja na „direktivo“ v tem poročilu se nanašajo na direktivo o obnovljivih virih energije. Če direktiva o kakovosti goriv vključuje ustrezno določbo, se enakovredno uporablja za navedeno direktivo.

Preglednica 1: Členi in priloge, navedeni v tem poročilu

Direktiva o obnovljivih virih energije | Direktiva o kakovosti goriv |

Člen 19: Izračun vpliva pogonskih biogoriv in drugih tekočih biogoriv na toplogredne pline | Člen 7d: Izračun emisij toplogrednih plinov v življenjskem ciklu biogoriva |

Priloga V: Pravila za izračun vpliva pogonskih biogoriv, drugih tekočih biogoriv in njihovih primerjalnih fosilnih goriv na toplogredne pline | Priloga IV: Pravila za izračun emisij toplogrednih plinov v življenjskem ciklu biogoriva |

Privzete vrednosti za emisije toplogrednih plinov

Na podlagi privzetih vrednosti iz direktive se emisije toplogrednih plinov, ki nastanejo pri proizvodnih procesih pridobivanja pogonskih biogoriv in drugih tekočih biogoriv, delijo na tri dele: „pridelavo“, „predelavo“ ter „prevoz in distribucijo“. Privzete vrednosti iz direktive temeljijo na študiji JEC „Od izvora do vozila“[6]. „Pridelava“ običajno prispeva 30–70 % skupnih emisij, odvisno od procesa pridobivanja; „predelava“ prispeva 25–60 % emisij, preostale emisije (ki jih je pogosto sorazmerno malo in običajno znašajo 2–20 %) pa izhajajo iz „prevoza in distribucije“.

Glede na študijo JEC „Od izvora do vozila“ so glavni sestavni deli pridelave proizvodnja gnojil, emisije strojev in emisije N2O iz tal[7]. Slednje (odvisno od procesa pridobivanja) prispevajo 40–70 % emisij iz pridelave (v nekaterih primerih celo več). Nekateri primeri so navedeni v preglednici 2, v kateri so primerjane celotne emisije iz pridelave in emisije N2O iz tal ter skupne emisije iz procesa pridobivanja[8].

Preglednica 2: Emisije toplogrednih plinov iz pridelave v primerjavi s skupnimi emisijami iz procesa pridobivanja

Emisije iz pridelave (g CO2eq./MJ) | Skupne emisije iz procesa pridobivanja (g CO2eq./MJ) | Pridelava kot delež skupnih emisij iz procesa pridobivanja | Emisije N2O (g CO2eq./MJ) | Emisije N2O kot delež emisij iz pridelave |

Etanol iz sladkorne pese | 12 | 33 | 35 % | 6,2 | 54 % |

Etanol iz sladkornega trsa | 14 | 24 | 60 % | 6,9 | 47 % |

Biodizel iz oljne ogrščice | 29 | 46 | 63 % | 18,0 | 62 % |

Biodizel iz sončnic | 18 | 35 | 50 % | 9,4 | 53 % |

Pričakuje se, da pri ocenjevanju emisij iz proizvodnje gnojil in emisij strojev pri pridelavi v različnih regijah ne bo težav. V nasprotju s tem se emisije N2O znatno razlikujejo glede na območje in jih je težko oceniti. V zvezi s tem obstajajo različni pristopi, za katere je značilna precejšnja negotovost. Glede na zgoraj navedeno se to poročilo osredotoča na izvedljivost zanesljive ocene regionalnih emisij N2O v tretjih državah.

Stanje raziskav na področju emisij N 2 O IZ PRIDELAVE POLJščIN

Emisije N2O je mogoče modelirati na dva načina:

– s procesnimi modeli ekosistema , s katerimi se simulirajo procesi in dejavniki, ki povzročajo emisije iz tal;

– s statističnimi tehnikami , s katerimi se ugotavljajo povezave med kontrolnimi dejavniki in emisijami, evidentiranimi s terenskimi meritvami[9].

Oba pristopa je mogoče uporabiti za razvoj emisijskih faktorjev, kot jih je predstavil Medvladni forum o podnebnih spremembah (IPCC), za ugotavljanje emisij toplogrednih plinov na podlagi Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (UNFCCC). IPCC predlaga tri pristope, ki se razlikujejo po kompleksnosti glede na razpoložljive podatke in modele. Najpreprostejši se imenuje razred 1, pri katerem se emisijski faktorji pomnožijo z vrednostmi za, na primer, uporabo gnojil. Vendar je pristop razreda 1 precejšnja poenostavitev. Na to, s kako visoko negotovostjo je povezan ta pristop, kaže razpon negotovosti med –70 % in +300 %, ki ga pri tem pristopu upošteva IPPC[10] za privzete faktorje neposrednih emisij. Niti ta razpon ne zajema nekaterih izvedenih terenskih meritev[11].

Primer procesnega modela je model DNDC. Uporabljal se je za izračun emisij N2O za evropske poljščine, predstavljene v poročilu JEC „Od izvora do vozila“[12]. Procesni model, kot je model DNDC, lahko da natančne rezultate, saj je mogoče upoštevati več različnih okoljskih dejavnikov, vključno z njihovim medsebojnim vplivom. Vendar je rezultat odvisen od kakovosti vhodnih podatkov, vključno s potrditvijo na področju, za katero se uporabljajo. Na svetovni ravni za regionalne rešitve zdaj razpoložljivi podatki ne bi bili dovolj kakovostni.

Nadomestna možnost za procesni model je statistični model , kot sta ga razvila Stehfest in Bouwman (model S & B), ki je nov mejnik pri sedanjem statističnem razumevanju emisij N2O. Vendar je model nezanesljiv, kot so poudarili Smeets in drugi[13], saj ima nekatere pomanjkljivosti, zlasti:

a) temelji na približno 1 000 terenskih meritvah, vendar nobena od njih ni bila izvedena na borealnih območjih;

b) organska tla niso vključena, saj so te meritve močno vplivale na predvidene emisije iz mineralnih tal;

c) vrsta poljščine se priznava kot pomemben parameter za emisije N2O, vendar vzorec terenskih meritev, ki se uporablja kot podlaga za model, ni dovolj obsežen, da bi bile zajete vse poljščine. Zato je treba izboljšati statistični model, tako da se njegova nezanesljivost zmanjša s povečanjem števila terenskih meritev v različnih pogojih[14].

Skupno raziskovalno središče Komisije pripravlja analizo emisij N2O, razčlenjenih do regionalne ravni. Sedanja raven razvitosti je svetovna uporaba modela Stehfesta in Bouwmana[15] za različne poljščine, ki se uporabljajo za pogonska biogoriva in druga tekoča biogoriva. Vendar natančnost vhodnih podatkov skupaj z dejstvom, da večina pogonskih biogoriv in drugih tekočih biogoriv spada v skupino „druge poljščine“, medtem ko je vrsta poljščine najpomembnejša za določanje emisij, izrazito kaže, da to delo zdaj ne zagotavlja podlage za zavezujoče zakonodajne predloge.

Ustrezni ukrepi za odpravljanje negotovosti v zvezi z emisijami N 2 O IZ PRIDELAVE V TRETJIH DRžAVAH

Razumevanje dejavnikov, ki vplivajo na emisije N2O iz kmetijskih tal, hitro napreduje, vendar je še vedno precej omejeno. Glede na to je potrebno boljše razumevanje tega vprašanja, preden bi ga poskušali obravnavati še v zvezi s tretjimi državami.

Komisija je rezultate tekočega dela Skupnega raziskovalnega središča ter opis uporabljene metodologije in podatkov objavila na svoji spletni strani. S tem si prizadeva za pridobitev povratnih informacij o uporabljeni metodologiji in podatkih, da bi izboljšala modeliranje, ki bi se lahko pozneje uporabilo kot podlaga za zakonodajni predlog. Posebej pomembno je izboljšati razumevanje emisij N2O iz poljščin, ki se običajno pridelujejo v tretjih državah, in jih vključiti v modele N2O. Statistični podatki o ključnih parametrih, kot so lastnosti tal, uporaba gnojil in donos, so v nekaterih regijah nezadostni in jim je treba nameniti več pozornosti.

Sklepne ugotovitve

Člen 19(4) direktive določa, da mora Komisija oceniti izvedljivost razširitve te zahteve na tretje države. Glede na zgoraj navedeno Komisija meni, da je priprava pravno zavezujočih seznamov območij za tretje države sicer zaželena, vendar še ni mogoča, ker je pomemben

sestavni del osnovnega izračuna nezanesljiv in ga je mogoče preprosto izpodbijati ter ker tretje države niso imele možnosti prispevati k uporabljeni metodologiji in podatkom.

Zato vsaj na tej stopnji ni ustrezno pripraviti zakonodajnih seznamov za tretje države na podlagi sedanjega modeliranja emisij N2O iz kmetijstva. Vendar je za novo oceno v letu 2012 pomembno izboljšati razumevanje tega vprašanja in pregledati uporabljene podatke. Komisija je zato na spletni strani Skupnega raziskovalnega središča[16] objavila predhodne rezultate dela Skupnega raziskovalnega središča skupaj z vsemi potrebnimi podatki in opisom metodologije, na katerih temelji tak postopek. To bo uporabila kot podlago za razpravo s tretjimi državami v okviru dialoga in izmenjave s temi državami v skladu s členom 23(2) direktive o obnovljivi energiji.

[1] Direktiva 2009/28/ES o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, spremembi in poznejši razveljavitvi direktiv 2001/77/ES in 2003/30/ES, UL L 140, 5.6.2009, str. 16.

[2] Direktiva 98/70/ES, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2009/30/ES.

[3] Ta delež naj bi se pri proizvodnji v novih obratih leta 2017 povečal na 50 %, leta 2018 pa na 60 %.

[4] Člen 19(2) direktive o obnovljivi energiji.

[5] Člen 19(4) direktive o obnovljivi energiji.

[6] Podatke zagotavlja Inštitut za okolje in trajnost Skupnega raziskovalnega središča (SRS) Komisije v okviru konzorcija SRS, EUCAR in Concawe (JEC), ki je odgovoren za študijo JEC „Od izvora do vozila“: http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html.

[7] V skladu s privzeto metodologijo IPCC neprekinjeno obdelovanje mineralnih tal brez spremembe praks obdelovanja ne spremeni vsebnosti ogljika v tleh. Po isti metodologiji neprekinjeno obdelovanje organskih tal povzroča precejšnjo izgubo ogljika v tleh. Vendar se v EU na organskih tleh prideluje zelo omejena količina pridelkov. Zato študija JEC „Od izvora do vozila“, ki opisuje značilne okoliščine, ne vključuje sprememb vsebnosti ogljika v tleh, ki so posledica obdelovanja tal.

[8] Natančne vrednosti za vse dele procesa pridobivanja, to je „pridelavo“, „predelavo“ ter „prevoz in distribucijo“, so na voljo v delu D Priloge V k direktivi.

[9] Stehfest in Bouwman 2006. Emisije N2O in NO s kmetijskih površin in tal, poraščenih z naravnim rastlinjem: povzetek razpoložljivih podatkov iz meritev in modeliranje svetovnih letnih emisij, str. 207–228.

[10] Smernice IPCC iz leta 2006 za nacionalne evidence toplogrednih plinov, poglavje 11, preglednica 11.1.

[11] Poročilo JEC „Od izvora do vozila“ (WTW), poročilo „Od izvora do rezervoarja“ (WTT) – različica 2c, marec 2007, stran 31.

[12] Izračuni temeljijo na nedavni različici modela DNDC – model kemije tal (stran 31 poročila WTT (različica 2c iz leta 2007 je na voljo na naslovu: http://ies.jrc.ec.europa.eu/our-activities/support-to-eu-policies/well-to-wheels-analysis/WTW.html)).

[13] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren in Posthuma. Prispevek N20 k bilanci toplogrednih plinov pri biogorivih prve generacije, str. 1–23.

[14] Smeets, Bouwman, Stehfest, van Vuuren in Posthuma. Prispevek N20 k bilanci toplogrednih plinov pri biogorivih prve generacije, str. 1–23.

[15] Opis modela je na voljo v publikaciji: Stehfest in Bouwman 2006. Emisije N2O in NO s kmetijskih površin in tal, poraščenih z naravnim rastlinjem: povzetek razpoložljivih podatkov iz meritev in modeliranje svetovnih letnih emisij, str. 207–228.

[16] Posodobljene različice, vključno s podrobnim opisom metod izračuna in vhodnih podatkov, bodo na voljo na naslovu: http://afoludata.jrc.ec.europa.eu/index.php/dataset/files/221.