SL Uradni list Evropske unije C 376/7

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o metropolitanskih območjih in mestnih regijah v okviru strategije Evropa 2020 (mnenje na lastno pobudo)

2011/C 376/02

Poročevalec: Joost VAN IERSEL

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 20. januarja 2011 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje na lastno pobudo o naslednji temi:

Metropolitanska območja in mestne regije v okviru strategije Evropa 2020.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 1. septembra 2011.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 474. plenarnem zasedanju 21. in 22. septembra 2011 (seja z dne 21. septembra) s 142 glasovi za, 3 glasovi proti in 1 vzdržanim glasom.

1. Sklepi in priporočila

1.1 EESO pozdravlja vse večji pomen, ki ga evropske institucije – Svet, Komisija, Evropski parlament in Odbor regij – v okviru teritorialne agende 2020 pripisujejo razvoju metropolitanskih območij v Evropi. Ta vse pomembnejša prednostna naloga je v skladu s stališčem Odbora v zadnjem desetletju.

1.2 Metropolitansko območje ni zgolj veliko mesto. EESO ga opredeljuje bodisi kot veliko mesto ali policentrično skupino mest, pri čemer obe kategoriji vključujeta okoliške manjše občine in podeželje, vsako metropolitansko območje pa ima kritično maso vsaj 500 000 prebivalcev (ali bistveno več). Metropolitanska območja so funkcionalne regije, ki sestavljajo velika gospodarska območja in trge dela. Praviloma ne ustrezajo (že dolgo obstoječim) upravnim enotam, kot so province in okrožja. Metropolitanska območja so glavna vozlišča vseevropskega prometnega omrežja, hkrati pa imajo tudi sama zapletene prometne mreže.

1.3 EESO podpira domiselno rešitev za preporod mest ter prilagodljiva in konkurenčna metropolitanska območja v 21. stoletju. Gospodarske, socialne, okoljske in teritorialne spremembe kot tudi slabe finančne možnosti nujno zahtevajo skladno mestno agendo EU, ki je tesno povezana s strategijo Evropa 2020. Stališče EESO o mestni agendi in vplivu strategije Evropa 2020 je razdelano v točkah 5 in 6 v nadaljevanju.

1.4 Trenutno je veliko zmede glede načina obravnave tega vprašanja na ravni EU in pogosto tudi na nacionalni ravni, delno zaradi težav, povezanih z upravljanjem in odgovornostjo, delno pa tudi zaradi zelo različnih pristopov. Napetosti so predvsem posledica nasprotujočih si stališč o želenem pristopu „od zgoraj navzdol“ in „od spodaj navzgor“ kot tudi težav med velikimi mesti ter manjšimi (predmestnimi) občinami in podeželjem. Velik problem je tudi, da razvoj metropolitanskih območij pogosto ne sovpada z upravnimi mejami.

1.5 EESO meni, da bodo uravnotežena in stabilna metropolitanska območja, ki se spodbujajo v okviru strategije Evropa 2020, postala vodilna pri prihodnjem razvoju, pri čemer bo vsako od njih ohranilo svoje identiteto in značilnosti. Prav tako bodo imela pozitiven makroekonomski učinek na Evropo. Sočasno z izvajanjem politik za razvoj metropolitanskih območij pa se je treba osredotočiti tudi na zmanjševanje regionalnih razlik.

1.6 EESO priporoča, da se poleg obstoječe medresorske skupine za razvoj mest, ki deluje v okviru Komisije, ustanovi skupina na visoki ravni ali delovna skupina za razvoj metropolitanskih območij. Takšna delovna skupina bi morala biti interdisciplinarna in vključevati različne predstavnike držav članic, metropolitanskih območij, javnih in zasebnih zainteresiranih strani ter civilne družbe. Zagotoviti bi bilo treba strukturno izmenjavo med izvajalci in raziskovalci, kot na primer v okviru Inštituta za evropska metropolitanska omrežja, pobude o skupnem načrtovanju Urban Europe in mreže METREX.

1.7 Cilj delovne skupine bi moral biti razvoj dolgoročne vizije o metropolitanskih območjih Evrope preko nacionalnih meja. Skladna in učinkovita evropska mestna agenda 2050 bi morala nadomestiti razdrobljene pristope s splošnim pristopom ter se osredotočiti na celostni načrt strategije Evropa 2020 za pametno, trajnostno in vključujočo rast.

1.8 Agenda mora temeljiti na poglobljenih analizah dejanskih (in prihodnjih) gibanj, ki so podprta s statističnimi podatki Eurostata ter podatki in raziskavami ESPON in drugih, natančno opredeljenih virov.

1.9 Lizbonska pogodba in strategija Evropa 2020 pomenita tudi spremembo na področju upravljanja. Upravljanje na več ravneh je treba v tej fazi resno upoštevati in ne sme ostati mrtva črka na papirju. Metropolitanska območja morajo biti v celoti udeležena pri svojem regionalnem razvoju. Znotraj Komisije je treba vprašanja v zvezi z razvojem urbanih in metropolitanskih območij bolje usklajevati in ustrezno predstaviti. Politika metropolitanskih območij je dejansko sestavni del evropske, nacionalne (navsezadnje se nanaša na vsa najpomembnejša območja v Evropi in v posameznih državah članicah), regionalne in lokalne politike. Vse te vidike bi morale usklajevati oblasti metropolitanske regije.

1.10 Razvoj metropolitanskih območij v Evropi že pospešeno poteka. EESO je prepričan, da je lahko platforma EU – delovna skupina in medresorska skupina –, ki je osredotočena na prihodnost, pobudnik pri usmerjanju razprave o tekočih procesih, opredeljevanju pristopov „od zgoraj navzdol“ in „od spodaj navzgor“, spodbujanju regionalnih in lokalnih organov ter civilne družbe k razvoju ustreznih modelov, spodbujanju medsebojne povezanosti in podpori čezmejnim pobudam.

1.11 Dinamika je vse večja. EESO v tem mnenju predstavlja analize, argumente in predloge v podporo želenim pristopom. Komisijo in Svet poziva, naj jih upoštevata za krepitev urbane razsežnosti v prihodnjem zakonodajnem svežnju za kohezijsko politiko v povezavi z dokumentom Komisije o mestih prihodnosti.

2. Analitične ugotovitve

2.1 Odnos Evropske unije do mest in metropolitanskih območij je težaven in zapleten. Razlogov je več in segajo od pomanjkanja učinkovitega upravljanja do zelo raznolikih okoliščin in dogajanj.

2.2 Pretekla dogajanja na ravni Komisije in Sveta

2.2.1 Evropski svet je leta 1972 evropsko regionalno politiko označil kot ključni dejavnik pri krepitvi Skupnosti. Finančna sredstva so bila najprej namenjena regijam z omejenimi možnostmi za spodbujanje uravnoteženega in skladnega razvoja v Evropi. Odprava regionalnih razlik je bila do leta 1986 pomemben stranski cilj vzpostavitve enotnega trga.

2.2.2 V 80. in 90. letih se je učinkovitost politik in programov povečala. S Pogodbo o EU leta 1992 in nekaj let pozneje s pogajanji o širitvi Unije so se sredstva strukturnih skladov znatno povečala.

2.2.3 Mesta kot taka so bila v oblikovanje politike EU vključena pozneje, čeprav so se pilotni urbani načrti začeli že v začetku 90. let prejšnjega stoletja. Med velikimi in malimi mesti ni bilo veliko razlikovanja. Dolgo časa je bila glavna razlika, o kateri se je tudi razpravljalo, med bogatimi in revnimi deli EU, med tako imenovano „modro banano“ v Zahodni Evropi in drugimi deli.

2.2.4 Komisija je leta 1998 začela zanimivo pobudo s sporočilom Trajnostni razvoj mest: okvir za ukrepe. Vendar je njegov vpliv na razprave v Svetu in na vsakodnevno delovanje ostal zelo omejen.

2.2.5 V tem času so GD za regionalni razvoj, GD za raziskave, GD za mobilnost in promet, GD za energijo in GD za zaposlovanje razvijali programe in projekte v mestih. ESPON je s podporo programa INTERREG prevzel odgovornost za ciljne študije o regionalnem razvoju in razvoju metropolitanskih območij.

2.2.6 Svet se je bolj neposredno vključil v razvoj mest. Dvakrat letno so bila organizirana neformalna srečanja ministrov za prostorsko načrtovanje in teritorialni razvoj, na katerih je bila urbana razsežnost osrednja točka razprave. Zaradi pomanjkanja formalnih pogodbenih pristojnosti sta bila Komisija in Svet omejena pri sprejemanju konkretnih ukrepov.

2.2.7 V tem času je bila na neformalnem srečanju ministrov sprejeta vrsta izjav. Zelo pomembna je Leipziška listina iz leta 2007, ki naj bi opredelila mestno agendo. V njej je bila opredeljena vrsta vprašanj v zvezi z razvojem mest, tudi velikih mest, ki jih je treba obravnavati v skupnem evropskem okviru ob upoštevanju načela subsidiarnosti. Ta izjava je bila začetek bolj strukturiranega pristopa. Nadaljnji ukrepi, ki jih je treba omeniti, so tudi sklepi srečanja ministrov (1) o arhitekturi in prispevku kulture k trajnostnemu razvoju. Cilji in argumenti so bili še dodelani, zlasti na neformalnem srečanju ministrov v Marseillu in Toledu. (2) Sklepi in izjava iz mesta Gödöllö maja 2011 dokazujejo, da je vse več pripravljenosti za celosten in medsektorski pristop k uravnoteženemu razvoju metropolitanskih območij. (3)

2.2.8 Čeprav sporočila Komisije in programi EU obravnavajo vprašanje mest, celotna podoba in napredek na področju mestne agende ne dajeta pretirano dobrega vtisa. To ni zgolj posledica pomanjkanja formalnih pristojnosti, temveč tudi pomanjkanja jasnih ciljev in zadostne osredotočenosti. Notranjepolitični razlogi in subsidiarnost državam članicam preprečujejo, da bi razpravljale o razvoju mest na ravni EU.

2.3 Prejšnja stališča EESO

2.3.1 EESO je leta 2004 predstavil predlog, (4) da mora EU več pozornosti nameniti metropolitanskim območjem in velikim mestom s kritično maso v glavnem iz dveh razlogov: po eni strani zato, ker so s svojimi prednostmi in slabostmi „laboratoriji svetovnega gospodarstva“, po drugi strani pa zato, ker se aglomeracije povečujejo. V zadnjem desetletju sta se obe razvojni težnji okrepili. Čeprav pozno, sta bila oba vidika priznana na neformalnih srečanjih ministrov.

2.3.2 EESO je trdil, da je treba poleg zmanjšanja regionalnih razlik enako pozornost nameniti močnim metropolitanskim območjem, ki jih je treba obravnavati kot vodilna za prihodnji razvoj.

2.3.3 Velika somestja v Evropi običajno, tako kot drugje po svetu, privlačijo visokokakovostne dejavnosti, mednarodna podjetja in raziskovalna središča, storitve, vse vrste ustvarjalnega razvoja in izobraževalnih institutov. Globalizacija ta območja še izpostavlja, saj so nacionalne meje vse bolj zabrisane: s sodobnim prevozom in digitalnimi povezavami so mednarodno povezana, hkrati pa nudijo ugodne razmere za koncentracijo talentov.

2.3.4 Ker so metropolitanska območja in mestne regije privlačne za vse vrste ljudi iz EU kot tudi za priseljence, imajo nedvomno visoko stopnjo brezposelnosti in precejšen delež nizko kvalificiranih ljudi. To sta pojava, ki ju je težko obvladati in sta pogosto vir (velikih) socialnih, kulturnih in gospodarskih težav. Ekološke težave so številne in očitne.

2.3.5 EESO je v mnenju iz leta 2008 na kratko opisal stanje v državah članicah. Kljub težnji k decentralizaciji in razpravam v Evropi glede pristopa in ukrepov, ki bi jih bilo treba sprejeti v zvezi z razvojem metropolitanskih območij, ima vsaka država svoj načrt, ki je močno povezan z njenim zgodovinskim in zakonodajnim razvojem. EESO zato zagovarja ustanovitev skupine EU na visoki ravni, ki bo razpravljala o mestni agendi za metropolitanska območja (5) in jo tudi opredelila, pri čemer bo osredotočena na konkurenčno, trajnostno in vključujočo rast. Po mnenju EESO bi bilo treba metropolitanska območja v sodelovanju z nacionalnimi vladami spodbujati k opredelitvi lastne lizbonske strategije. O procesu, tudi o najboljših praksah, bi bilo treba razpravljati na ravni EU, Komisija pa bi morala imeti pri tem dejavno vlogo sodelovanja in spremljanja.

2.3.6 V tem trenutku se takšen pristop še ne izvaja v praksi. Ni jasno, kdo je za kaj pristojen ter v kakšni sestavi in okviru.

3. Trenutno stanje

3.1 Dandanes je pomen metropolitanskih območij nesporen. (6) OECD in Svetovna banka analizirata svetovna gibanja. Raziskovalna središča utemeljujejo svoja stališča na podobnih predpostavkah, kot so naše. Vendar je še vedno precej nejasno, kako obravnavati ta vprašanja na ravni EU in pogosto tudi na nacionalni ravni. Deloma je to posledica težav z upravljanjem in odgovornostjo in deloma tudi razdrobljenosti pristopov. Nekaj primerov:

— v velikih urbaniziranih območjih je pogost razkorak med urbanisti, ki so pristojni za prostorsko načrtovanje, infrastrukturo, stanovanja in splošne storitve, ter tistimi akterji, ki spodbujajo gospodarski razvoj, dinamiko in ustvarjanje delovnih mest – z drugimi besedami, običajno ni enotnih stališč;

— znanstveniki in raziskovalni instituti vse pogosteje objavljajo koristne študije primerov o somestjih, vendar je učinkovito komuniciranje z javnimi organi še vedno omejeno;

— organi na nacionalni, regionalni in lokalni ravni običajno niso naklonjeni izmenjavi stališč z zasebnim sektorjem, npr. načrtovalci zemljišč in vlagatelji;

— mesta in regije kot tudi vlade se za finančno pomoč v glavnem obračajo na Bruselj, pri čemer zanemarjajo možnost za razpravo o ugodnih politikah ali potrebo po razpravi o učinkih zakonodaje EU na metropolitanska območja.

3.2 Z vse večjo zavezanostjo Komisije in Sveta je nastalo veliko različnih programov. Zaradi različnih sektorskih pristopov so ti programi različno usmerjeni in običajno temeljijo na različnih opredelitvah tem. Zato ti pristopi običajno ovirajo prepoznavnost, kar omejuje učinkovitost v odnosu do zunanjih akterjev in končnih uporabnikov.

3.3 Lizbonska strategija je nedvomno prispevala k vključitvi razvoja mest v širši evropski okvir in cilje. Vendar države članice temu pogosto niso naklonjene, saj pogosto ne čutijo potrebe po nadnacionalnem posredovanju pri svojih mestnih zadevah. Zato evropsko financiranje projektov v mestih pogosto vključuje tudi nacionalno upravo in se ne obravnava zgolj kot vprašanje med Komisijo in lokalno ravnjo brez vmešavanja od zgoraj.

3.4 Kljub nazorno prikazanim dobrim primerom v državah članicah in na evropski ravni obstaja zmeda glede potrebnih pristopov od spodaj navzgor in od zgoraj navzdol. Posledica tega je, da metropole izvajajo posamezne kampanje za trženje mest, namesto da bi sprejele bolj strukturiran pristop.

3.5 Nazadnje na razpravo pogosto negativno vplivajo kontraproduktivne napetosti med podeželjem in mesti (tudi primestnimi občinami).

3.6 Uspešno upravljanje na več ravneh v večini primerov onemogočajo zgodovinske in kulturne ovire, ki preprečujejo pozitiven odziv na dejanske izzive.

3.7 Če povzamemo, države članice in somestja pogosto vztrajajo pri vsakodnevnih dejavnostih, namesto da bi bile odprte za celostne strategije in dolgoročne cilje. Dodana vrednost EU ni dobro opredeljena, deloma zato, ker se države članice ne strinjajo glede pristojnosti Komisije ali natančne vloge (neformalnega) Sveta, in deloma zato, ker se Komisija trenutno ne sme odzvati na različna stališča držav članic o svoji vlogi.

4. Proaktiven pristop k preporodu mest v 21. stoletju

4.1 Kljub vse večji osredotočenosti sporočil Komisije in programov EU na mesta, je celotna podoba še vedno razdrobljena. Gospodarske, socialne, teritorialne in okoljske zahteve kot tudi slabe finančne možnosti zahtevajo skladno in učinkovito mestno agendo EU. Takšna agenda bi podprla obstoječe in prikrite gospodarske, socialne, kulturne in tehnološke možnosti na celini.

4.2 EESO je v prejšnjih mnenjih zagotovil trdne argumente za takšno agendo EU v zvezi z mednarodnimi političnimi in akademskimi razpravami o spodbujanju preroda mest v 21. stoletju. Zgovorni elementi v razpravi o metropolitanski razsežnosti so:

— preusmeritev paradigme na metropolitanska območja in mestne regije kot posledica globalizacije, za katero so značilni mednarodno povezovanje v mreže in vrednostne verige ter vse bolj zabrisane nacionalne meje;

— prehod in prestrukturiranje industrijskih regij na proizvodno industrijo in storitve, ki so specializirane za nova področja, ter njihovi učinki na gospodarske cone in metropolitanska območja;

— specializacija mest kot podlaga za grozde, ki privabljajo naložbe;

— bližina univerz, raziskovalnih središč, usposobljenih oseb, regionalno razvitih vrednostnih verig in ustvarjalnih industrij ter visoko razvitih storitev;

— mednarodna povezljivost vzporedno s pametno notranjo mobilnostjo in prometnimi sistemi;

— zeleno mesto: podnebne spremembe, zahteve glede nizke porabe energije in okoljske zahteve v zvezi z okrepljenim in osredotočenim upravljanjem na lokalni in regionalni ravni ter javno-zasebnimi partnerstvi;

— potreba po gosti poseljenosti mest namesto širjenju mest, ki jo je občutiti povsod;

— boljše vzajemno delovanje med mesti in podeželjem;

— socialna trajnost, demografske spremembe, kakovost delovne sile na vseh ravneh družbe, ki jo podpirata ustrezno izobraževanje in šolanje v regiji;

— nujna potreba po premostitvi kulturnih vrzeli, ki je osredotočena na ustvarjanje ugodnih možnosti za manjšine, ki so koristne za celotno družbo in

— potreba po izboljšanju kakovosti življenja in nastanitve, zlasti v povezavi z migracijo;

— poudarek na načinu načrtovanja mest, da se zagotovijo pogoji za optimalen razvoj metropolitanskih območij kot celote, ki vključuje udeležbo urbanistov in arhitektov;

— jamstva za notranjo in zunanjo zaščito in varnost;

— prosti čas.

4.3 Nenazadnje mora učinkovito upravljanje razvoja metropolitanskih območij in mest temeljiti na kombinaciji pristopov od zgoraj navzdol in od spodaj navzgor. Na ravni metropolitanskih območij je treba zagotoviti sodelovanje vseh zainteresiranih strani: najboljši rezultati bodo doseženi, če in ko bodo vsi udeleženi družbeni akterji prevzeli odgovornost. Boljše kot je vzajemno delovanje med ravnmi odločanja in izvajanja – upravljanje na več ravneh – bolj ugoden bo rezultat.

4.4 Izvoljeni regionalni in lokalni predstavniki so ključni pri prevzemanju odgovornosti. Poleg tega je mogoče razviti nove oblike participativne demokracije civilne družbe. Pri tem so lahko v podporo težnje, opredeljene na ravni EU.

4.5 Pogodba o Evropski uniji poleg ekonomske in socialne kohezije kot splošen cilj izrecno priznava tudi teritorialno kohezijo. (7) Vsi trije vidiki so navedeni kot politična področja, na katerih si EU in države članice delijo pristojnosti. Zato se politike v zvezi z regijami ne smejo več obravnavati kot izključno področje držav članic v imenu „subsidiarnosti“. To stališče se odraža tudi v določbah o vseevropskih omrežjih. (8)

4.6 Poleg tega je načelo subsidiranosti razširjeno na regionalno in lokalno raven, saj Pogodba izrecno poudarja lokalno in regionalno avtonomijo, (9) kar je večinoma v skladu z dejanskimi razmerami, saj je uspeh politik na področju notranjega trga, industrije, R&R, energije, okolja in zdravja v veliki meri odvisen od njihovega izvajanja v regijah, zlasti metropolitanskih območjih.

5. Mestna agenda in razvoj metropolitanskih območij

5.1 Evropska družba se mora pripraviti na prihodnost. Teritorialna kohezija je eden od instrumentov, ki so na voljo. EESO meni, da so celostni pristopi na področju metropolitanskih območij – težišč – in procesov njihovega razvoja v skladu z edinstveno strukturo mest v Evropi in spodbujajo socialno-gospodarsko vzdržljivost.

5.2 Razvoj metropolitanskih območij bi moral vključevati nov virtualen način preučevanja zemljevida Evrope. Zemljevid ne bi smel več prikazovati izključno sodelovanja med državami članicami niti nasprotja med velikimi in majhnimi mesti ali podeželjem in mesti. Zemljevid bi moral prikazovati razvoj metropolitanskih območij – znotraj držav ter preko meja – kot prostorsko prilagoditev na družbene, gospodarske in tehnološke spremembe danes in v bližnji prihodnosti. V tem okviru bi morala agenda za razvoj metropolitanskih območij prispevati k optimalnemu prilagajanju evropske družbe.

5.3 EESO meni, da bi moral razvoj metropolitanskih območij učinkovito prispevati k odpravljanju polarizacije med podeželjem in mesti. O tem vprašanju se je vnela vroča razprava. Obstaja veliko argumentov za spodbujanje pozitivnega vzajemnega delovanja med podeželjem in mesti. Razviti je treba nova orodja za spodbujanje vzajemnih koristi. Zanimiva prihodnja pobuda je URMA – sodelovanje med mesti in podeželjem na metropolitanskih območjih – ki jo izvaja mreža METREX in v okviru katere bodo predstavljeni metode in konkretni projekti za izboljšanje. Druge pragmatične izboljšave je mogoče doseči z ustrezno uporabo policentrizma in razvojem projektov na podlagi novih oblik upravljanja. Dobre prakse je treba razširjati.

5.4 Poleg dogajanj, ki jih je EESO omenil leta 2008, je mogoče opaziti, da so se okrepila prizadevanja za zagon razvoja metropolitanskih območij. Večina teh prizadevanj je gospodarsko motiviranih. Pomembno vlogo pa lahko imajo tudi prostorski, socialni in kulturni razlogi. Med različnimi primeri in modeli je treba omeniti naslednje:

— sodelovanje med nemškimi Metropolregionen se krepi v okviru Initiativkreis Europäische Metropolregionen;

— pôles métropolitaines skupaj s pôles d'excellence v Franciji;

— Grand Paris (vključno s prihodnjo povezavo z Atlantskim oceanom in severom);

— pričakovana razširitev regije Öresund in krepitev širšega območja Stockholma;

— okrepljeni projekti v nizozemskem Randstadu (okoli Amsterdama in v prihodnjem „zraščenem mestu“ Rotterdam-Haag);

— gradnja metropolitanskih območij Barcelone, Valencie in Bilbaa;

— prve izkušnje z lokalnimi podjetniškimi partnerstvi v nekaterih večjih mestih Anglije;

— metropolitanski razvoj mestnih regij Varšave, Gdanska in Katovic v Šleziji; zadnja dva primera naj bi imela velike čezmejne učinke (Baltsko morje in Češka republika);

— razvoj metropolitanskih območij okoli Prage in Budimpešte;

— nastajajoče „zraščeno mesto“ Dunaj-Bratislava;

— metropolitanski načrti okoli Leipziga v okviru kulturnega projekta „desetletje Luthra“ ob 500. obletnici luteranske reformacije iz leta 1517.

5.5 Potencialne spodbude za razvoj metropolitanskih območij lahko prihajajo iz prihodnjih makroregij, kot so regija Baltskega morja, Podonavje in Severozahodna Evropa (čeprav uradno niso priznane, so v literaturi kot takšne makroregije opredeljene Nord-Pas-de-Calais, Belgija, Luksemburg, Nizozemska in Severno Porenje-Vestfalija).

5.6 Z evropskega stališča je treba posebno pozornost nameniti čezmejnim pobudam – včasih s podporo nacionalnih vlad, vendar pogosto brez nje. Omeniti je treba nemško pobudo Initiativkreis Metropolitane Grenzregionen. Poleg obstoječih modelov, kot sta Öresund in Lille-Courtrai, se izvaja vrsta novih pobud. Nekateri primeri so Zgornje Porenje (Basel, Strasbourg, Karlsruhe), Spodnje Porenje (Porenje-Pfalško, Luxembourg, Nantes), Katovice, Savoie-Aosta itd. Hamburg načrtuje okrepitev svoje povezave z regijo Öresund prek boljše povezljivosti. Zanimiv primer sodelovanja je razvoj odnosov med ruskim mestom Kaliningrad in metropolitanskim območjem Gdańska.

5.7 Manjše države članice, kot je Slovenija, imajo lahko posebne koristi od dobro opredeljenih čezmejnih pobud. Od leta 2007 se te nove čezmejne pobude spodbujajo na podlagi pravnega instrumenta Evropsko združenje za teritorialno sodelovanje (EZTS).

5.8 EESO priporoča, da se uporaba EZTS ne omeji na sosednje čezmejne regije. Tista evropska metropolitanska območja, ki načrtujejo predvsem krepitev bolj konkurenčne Evrope v odnosu do tretjih držav (Kitajska), je treba spodbujati, da vzpostavijo močno sodelovanje znotraj vrednostne verige, ki ga dopolnjuje „nadgradnja“ tradicionalnega sodelovanja na področjih kulture, izobraževanja, upravnega sodelovanja itd., da bi bilo gospodarsko sodelovanje bolj odporno proti šokom. Nazoren primer bi bil EZTS Hamburg – Toulouse, pri čemer sta oba specializirana za letalsko industrijo.

5.8.1 EESO priporoča, da se pri reviziji direktive o EZTS 2011 obravnavajo težave, s katerimi se soočajo predstavniki obstoječih in možnih EZTS ter priglasitveni organi, kakor je navedeno v poročilu o spremljanju EZTS za 2010.

5.9 EU potrebuje poglobljeno analizo razvoja metropolitanskih območij v okviru obstoječih socialno-gospodarskih razmer. Takšna analiza zahteva posodobljen zemljevid Evrope z gospodarskega, socialnega in tehnološkega vidika. Pri tem je lahko v veliko podporo ESPON. Eurostat je nujno potreben za zagotavljanje zanesljivih podatkov. Poleg tega je treba na bolj učinkovit način izvajati projekt Urban Audit in program Urbact, da se zagotovi razširjanje rezultatov iz raziskav in praktičnih izkušenj.

5.10 EESO meni, da bi bilo treba poleg obstoječe medsektorske skupine za razvoj mest na podlagi strategije Evropa 2020 ustanoviti skupino na visoki ravni ali delovno skupino za razvoj metropolitanskih območij. Skupina na visoki ravni bi morala biti interdisciplinarna in vključevati različne predstavnike držav članic, metropolitanskih območij, javnih in zasebnih zainteresiranih strani ter civilne družbe.

5.11 Cilj delovne skupine bi moral biti razvoj dolgoročne vizije o metropolitanskih območjih Evrope, vključno s čezmejnimi metropolitanskimi območji, kot je predvideno tudi v pobudi o skupnem načrtovanju Urban Europe, z dolgoročno perspektivo za Evropo 2050.

5.12 Evropska platforma lahko na podlagi elementov razvoja metropolitanskih območij, kot so tisti iz točke 4.2, deluje kot pobudnik iz naslednjih razlogov:

— opredelitev skupnih značilnosti med razvojem metropolitanskih območij kljub veliki raznolikosti med metropolitanskimi območji in za spodbujanje najboljših praks;

— uporaba strategije Evropa 2020, njenega celostnega pristopa in osredotočenosti na vključitev čim večjega števila zainteresiranih strani, da se dosežejo cilji EU v zvezi s pametno, trajnostno in vključujočo rastjo v metropolitanskih območjih;

— razprava o pomembnih izzivih in razvoju na področju vodstva in upravljanja;

— doseganje koristi z združevanjem znanja med raziskovalnimi in javnimi organi;

— opredelitev racionalnih odzivov v dolgotrajnem obdobju zmanjševanja finančnih sredstev, ki vseeno zahtevajo bolj učinkovito uporabo razpoložljivih virov;

— oblikovanje trikotnika „izobraževanje-raziskave-inovacije“, ki je gonilo razvoja metropol v Evropi;

— v okviru koncepta trajnostnega mesta prihodnosti razprava o pametnih pilotnih projektih za mesta, prijetna za življenje, povezana mesta, podjetniška mesta in pionirska mesta ter začetek izvajanja teh projektov;

— merjenje vpliva evropske agende o podnebnih spremembah za mesta (energija, promet, zgradbe) in oblikovanje želenih pristopov;

— prispevek k odpravi polarizacije med podeželjem in mestom;

— zagotavljanje dodane vrednosti vse bolj intenzivnim nacionalnim razpravam o razvoju metropolitanskih območij in ustvarjanje možnosti za bolj prilagodljive regije;

— opredelitev pomena metropolitanskih območij kot funkcionalnih regij v širšem (svetovnem) okviru.

5.13 Doslej je bila strukturirana izmenjava izkušenj in „naukov“ omejena. Delovna skupina EU bi lahko imela zelo spodbudno vlogo ter razširjala najboljše prakse in praktične izkušnje. Te so lahko v pomoč tudi pri oblikovanju evropskih politik ter osredotočenosti evropskih sredstev na projekte na lokalni ravni.

5.14 Obstajajo številne študije in analize o razvoju mest v Evropi. Evropski okvir bi moral prispevati k odpravi razdrobljenosti in povečati sodelovanje. Raziskovalna središča za posebna področja ter univerze je mogoče v Evropi bolje povezati.

5.15 Primer evropskega pilotnega projekta bi bila vzpostavitev navideznih „živih laboratorijev“ (delovnih skupnosti) za posebne tematike, kot so gospodarski grozdi, trikotnik znanja, trajnostni razvoj, vključujoča javno-zasebna partnerstva, socialna stanovanja, vodstvo pri (podnacionalnem) teritorialnem razvoju itd. Vsak laboratorij usklajuje posamezno metropolitansko območje in ga sestavljajo različne javne in zasebne zainteresirane strani.

5.16 Možna je tudi uvedba pobud, ki temeljijo na potrebah, v okviru katerih metropolitanska območja predstavijo nekatere izzive in težave na ravni EU. Zato je treba v Evropi poiskati načine in sredstva za pomoč pri ustreznem soočanju s temi izzivi. V kasnejši fazi je mogoče zbrati politična priporočila, izkušnje ter pregled dobrih in slabih praks.

5.17 Druge možne pobude so: evropski sistem poučevanja za mesta in metropolitanska območja, ki zagotavlja zanesljive podatke o prihodnjih projektih, ki se že izvajajo drugje; letna konferenca o stanju v zvezi z razvojem metropolitanskih območij; in – najpomembnejše – nova spoznanja na podlagi izkušenj mest za doseganje enotnega trga.

5.18 Po mnenju EESO bodo z razvojem interaktivnih metod in resnično delujočega upravljanja na več ravneh ter z mobilizacijo mest in metropolitanskih območij za evropsko povezovanje nastale popolnoma nove možnosti za skrite potenciale, verjetno pa se bo okrepil tudi odprt odnos.

6. Evropa 2020 – trdna podlaga za mestno agendo EU

6.1 Po mnenju EESO strategija Evropa 2020 zagotavlja koristna orodja za razvoj potenciala in odprtega odnosa. Ustrezna osredotočenost na razvoj metropolitanskih območij bo ustvarila boljše socialne in gospodarske razmere ter večjo nacionalno in mednarodno izpostavljenost.

6.2 EESO se strinja s komisarjem Hahnom, ki priznava, da so mesta in metropolitanska območja ključni akterji strategije Evropa 2020, pri čemer je na neformalnem ministrskem srečanju o razvoju mest v Toledu (junij 2010) povedal, da so „pri soočanju z izzivi hitre globalizacije in hitrih strukturnih sprememb … mesta v ospredju zagotavljanja inovacij in spodbujanja gospodarskega napredka“.

6.3 EESO je v mnenju iz leta 2008 zagovarjal agendo za metropolitanska območja na podlagi lizbonske strategije. (10) Zlasti celostno načrtovanje strategije Evropa 2020, ki lizbonski strategiji dodaja nove vidike, nudi posebne možnosti za metropolitanska območja kot tudi za izboljšanje upravljanja na več ravneh, ki je bilo dolga leta zelo šibka točka.

6.4 V metropolitanskih območjih so komunikacijske poti krajše kot na nacionalni ravni. Sprejemanje odločitev in načrtovanje sta načeloma lažja. Organi in druge zainteresirane strani – socialni partnerji in civilna družba, zlasti izobraževalne ustanove na vseh ravneh, urbanisti, načrtovalci zemljišč in zasebni vlagatelji – običajno ravnajo bolj ciljno usmerjeno. Uspešni primeri dokazujejo, da so ciljna usmerjenost, skupna zavest in celo ponos posebni dejavniki napredka v metropolitanskih območjih.

6.5 Ciljno usmerjenih načrtov, ki temeljijo na uspešnih primerih, je vse več. V večini primerov so rezultat vodstva županov z vizijo, ki imajo široko podporo med prebivalstvom. Nekaj primerov vključuje širše območje Bilbaa, København-Malmö, Dunaj in Birmingham.

6.6 Mestna agenda bi prinesla vzajemne koristi: strategija Evropa 2020 lahko zagotovi koristno strukturo za takšno agendo, medtem ko bodo uspešna metropolitanska območja koristila pri izvajanju strategije Evropa 2020. (11) Tukaj so pomembni naslednji sestavni deli.

6.6.1 Strategija Evropa 2020 vključuje potrebo po bolj učinkovitem usklajevanju znotraj Komisije v sodelovanju s Svetom. Oblikovanje politik in programe EU je treba racionalizirati. EESO zagovarja združevanje projektov znotraj Komisije. Pomemben stranski učinek bo večja prepoznavnost ukrepov Komisije in (evropskega) usklajevanja.

6.6.2 Dobro opredeljen splošen pristop mora prispevati h kompenzaciji neizogibne obveznosti finančnih prihrankov, ki je v sedanjem gospodarskem nazadovanju prizadela mesta v vseh državah članicah.

6.6.3 Do zdaj je načelo subsidiarnosti oviralo izvajanje mestne agende. Po mnenju EESO strategija Evropa 2020 zahteva tesnejše usklajevanje med EU in državami članicami na podlagi prožnejšega pristopa k subsidiarnosti, in sicer z manj ostrim razlikovanjem med pristojnostmi EU in nacionalnimi pristojnostmi.

6.6.4 Ključno je, da takšna prožnost omogoči vključitev regionalnih, metropolitanskih in lokalnih organov kot odgovornih akterjev v okvir EU. Več let so potekale obsežne razprave o sistemu na več ravneh, ki pa niso prinesle pomembnih vidnih rezultatov. Prišel je čas, ko je treba preiti od besed k vzpostavitvi upravljanja na več ravneh ter okrepiti konkretne interaktivne načrte med javnimi in zasebnimi akterji ter civilno družbo.

6.6.5 Mestna agenda v okviru strategije Evropa 2020 bi zahtevala tudi večji nadzor, ki bi ga izvajala Komisija glede vprašanj, ki so neposredno povezana z mesti in metropolitanskimi območji. To pomeni, da morajo biti mesta in metropolitanska območja, vključno z zainteresiranimi stranmi in civilno družbo, sprejeti kot soakterji pri izvajanju politik in programov EU.

6.6.6 Strategija Evropa 2020 priporoča tudi tesnejše sodelovanje med posameznimi državami članicami. Pri tem sta pomembni dve področji:

— države članice morajo natančneje spremljati prakse in dosežke drugih držav članic;

— tesnejše sodelovanje med državami članicami bi koristilo mejnim regijam in njihovemu potencialu kot metropolitansko območje. Dvostranski in tristranski projekti nacionalnih vlad bi bili zelo koristni za poglobitev čezmejnega sodelovanja.

V Bruslju, 21. septembra 2011 Predsednik Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Staffan NILSSON

(1) UL C 319/05, 13.12.2008, str. 13.

(2) Te izjave so bile sprejete med francoskim in španskim predsedovanjem leta 2008 v Marseillu in leta 2009 v Toledu.

(3) Glej sklepe madžarskega predsedstva in teritorialno agendo Evropske unije 2020, ki je bila sprejeta 19. maja 2011 na neformalnem srečanju ministrov v mestu Gödöllö.

(4) Mnenje EESO na lastno pobudo Evropska metropolitanska območja: socialno-ekonomske posledice za prihodnost Evrope, UL C 302/20, 7.12.2004, str. 101. Leta 2007 je EESO obravnaval vrsto posebnih vprašanj v okviru nadaljnjih ukrepov v zvezi z mnenjem na lastno pobudo Evropska metropolitanska območja: socialno-ekonomske posledice za prihodnost Evrope, UL C 168/02, 20.7.2007, str. 10.

(5) Raziskovalno mnenje EESO Za uravnotežen razvoj urbanega okolja: izzivi in priložnosti, poročevalec g. VAN IERSEL, UL C 77/27, 31.3.2009, str. 123.

(6) Znana so naslednja dela: Richard Florida Cities and the creative class, Charles Landry The Creative City in Edward Glaeser Triumph of the City.

(7) Glej člen 3.3 PEU.

(8) Glej člene 170–172 PDEU.

(9) Glej člen 5.3 PEU.

(10) Glej opombo 5.

(11) Nekaj koristnih komentarjev na to temo je v poročilu Evropska mestna agenda in njena prihodnosti v kohezijski politiki, Evropski parlament A7-0218/2011, poročevalec Oldřich VLASÁK, sprejetem junija 2011.