Bruselj, 21.4.2004

KOM(2004) 273 končno

2004/0097 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o pozavarovanju in spremembi Direktiv Sveta 73/239/EGS, 92/49/EGS in Direktiv 98/78/ES ter 2002/83/ES

{SEK(2004)443}

(predložena s strani Komisije)

1. SPLOŠNE OPOMBE [1]

ENOTNI FINANčNI TRG V EU BO KLJUčNI DEJAVNIK PRI SPODBUJANJU KONKURENčNOSTI EVROPSKEGA GOSPODARSTVA IN NIžANJU STROšKOV za investicijsko vzdrževanje družb. Integriran trg, ki je primerno urejen in zanesljiv, bo s povečano varnostjo pred institucionalnimi napakami zelo koristil potrošnikom in drugim tržnim dejavnikom. Sredstvo za dosego takšnega integriranega trga predstavlja akcijski načrt za finančne storitve. Akcijski načrt za finančne storitve predlaga direktivo o nadzoru pozavarovanja na začetku leta 2004.

Pozavarovanje je urejen prenos nevarnosti med zavarovalnico in pozavarovalnico. Pozavarovalnica za zavarovalnico izpolnjuje naslednje funkcije: zmanjševanje tehničnih nevarnosti, trajni prenos tehničnih nevarnosti na pozavarovatelja, povečanje homogenosti zavarovalnega portfelja, zmanjševanje spremenljivosti tehničnih rezultatov, nadomestilo za kapital/lastna sredstva, dobava sredstev za namene financiranja in zagotavljanje storitev.

Kljub očitni povezanosti z dejavnostjo neposrednega zavarovanja, je treba opozoriti na nekatere posebne lastnosti pozavarovanja. Med pozavarovateljem in prvotnim zavarovalcem ni nobenega neposrednega pogodbenega razmerja, zavarovalci ponavadi tudi nimajo prednosti do sredstev pozavarovatelja za zavarovanje njihovih terjatev. Nadalje, pozavarovanje je poslovna dejavnost, ki poteka med strokovnimi strankami. Dejavnosti pozavarovanja so bolj mednarodne kot dejavnosti neposrednega zavarovanja in vključujejo večjo stopnjo geografske raznovrstnosti in kombinacijami zavarovanih panog.

Sektor pozavarovanja igra ključno vlogo v gospodarstvu z zagotavljanjem skupinskega kritja nevarnosti, ki so jih predvidele zavarovalnice v imenu svojih strank. Medtem ko je povprečna stopnja cesije v EU precej nizka (tj. okoli 10 % vseh zavarovalnih premij je pozavarovalnih), je stopnja cesije za določene dejavnosti razmeroma visoka (tj. 18 % premij neživljenjskega zavarovanja je pozavarovanih, v primerjavi s povprečnimi 3 % premij življenjskega zavarovanja). Poleg zavarovanja zavarovateljev so pozavarovatelji tudi pomembni finančni posredniki in institucionalni vlagatelji, finančna sredstva pozavarovateljev so leta 2001 predstavljala 1 % globalnega trga vrednostnih papirjev[2]. Skladno s tem stabilnost pozavarovalniškega sektorja ni pomembna le za stabilnost zavarovalniškega sektorja na splošno, temveč pomembno vpliva na celotni finančni sistem.

Nedavni dokazi finančne obremenitve pozavarovateljev so usmerili pozornost na stopnjo in naravo predvidenih nevarnosti znotraj sektorja. Pozavarovatelji se poleg tistih, s katerimi se soočajo prvotni zavarovatelji, soočajo še z dvema nevarnostnima. Prvič, ponavadi so pri svojih finančnih rezultatih izpostavljeni večji spremenljivosti, saj varujejo primarni trg pred največjim izpostavljanjem, kot je nevarnost katastrof. Zaradi te nevarnosti morajo ohraniti razmeroma visoko stopnjo kapitalizacije. Drugič, lahko se jih pozove k pomoči podružnicam v težavah, saj so pogosto najuspešnejše trgovinske družbe v strukturi skupine. Kljub tem dodatnim nevarnostim pozavarovatelji delujejo na globalnem trgu, kjer njihove dejavnosti pogosto niso predmet nadzora skrbnega poslovanja ali režim ni tako strog kot tisti, ki se uporablja za prvotne zavarovatelje. Tudi globalni okvir za nadzor pozavarovanja ne obstaja. Ta položaj je vzbudil zaskrbljenost glede morebitnih nevarnosti v pozavarovalništvu. Na drugi strani imajo lahko pozavarovatelji, v večji meri kot neposredne družbe, korist od pomembnih geografskih in sektorskih učinkov diverzifikacije.

Pozavarovanje je izrazito mednarodna dejavnost z omejenim številom velikih družb. Leta 2002 je skupna pozavarovalna premija 40 največjih pozavarovalnih skupin znašala 138 601 200 000 USD, od česar je 58 544 000 000 USD izhajalo od pozavarovateljev iz EU[3]. V EU ima prevladujoči položaj Nemčija z družbami kot so Munich Re, Hannover Re in Allianz Re. Največja družba za pozavarovanje v Združenem kraljestvu je Lloyd's, v Franciji pa je največji pozavarovatelj SCOR skupaj z Axa Re.

1) Potreba po evropskem pravnem okviru za nadzor pozavarovanja

Trenutno ne obstajajo usklajena pravila za nadzor pozavarovanja v EU. Zaradi pomanjkanja ureditvenega okvira za pozavarovanje so nastale pomembne razlike v stopnji nadzora pozavarovalnic v EU. Različna nacionalna pravila so ustvarila negotovost za družbe neposrednega zavarovanja (in njihove zavarovalce), ovire pri trgovanju na notranjem trgu, upravna bremena in stroške, pa tudi oslabitev položaja EU pri pogajanjih v mednarodni trgovini:

Negotovost podjetij neposrednega zavarovanja (in njihovih zavarovalcev): Različni režimi nadzora pozavarovanja v EU so podjetjem neposrednega zavarovanja otežili izbiro pozavarovateljev na skrben in stroškovno učinkovit način. Za zavarovalnico je izbira pozavarovateljev ključnega pomena in lahko vpliva tudi na sposobnost družbe, da zavarovalcem izplača terjatve.

Ovire pri trgovanju: Nekatere države EU uporabljajo sisteme, kjer je treba sredstva pozavarovateljev zastaviti (zavarovati z zastavno pravico), da bi pokrili škodne rezervacije. To otežuje optimalno upravljanje naložb in s tem pozavarovalnicam povišuje stroške poslovanja. To bi lahko povišalo ceno, ki jo pozavarovatelj zaračuna za prevzem nevarnosti od družb neposrednega zavarovanja. Pozavarovalnice se lahko odločijo za neaktivnost na trgih, kjer je zahtevano zavarovanje in je posledično razpoložljivost zaščite pozavarovanja bolj omejena.

Upravne obremenitve: V EU sta Evropski odbor za zavarovalništvo (EZO) in OECD opredelila upravne ovire za storitve čezmejnega pozavarovanja. Pomanjkanje vzajemnega priznavanja med nadzornimi organi EU za pozavarovanje v določenih primerih pomeni, da za pozavarovalnice v različnih državah članicah veljajo različna nadzorna pravila. To lahko vodi do dvojnega dela pozavarovalnic in povečanega upravnega bremena. Primeri obremenjujočih upravnih ukrepov so večkratno prilagajanje in primerno preverjanje najvišjega upravljanja skupin, dvojne zahteve za revizorjeve potrditve salda, pa tudi obveznost podružnic, da izdajajo finančne izjave skladno z lokalnimi splošno sprejetimi računovodskimi standardi (GAAP) za vso skupino.

Mednarodna trgovinska pogajanja: Trdi se, da pomanjkanje usklajenega sistema EU otežuje sklenitev mednarodnih sporazumov vzajemnega priznavanja. Pomanjkanje takšnih sporazumov pomeni, da se evropski pozavarovatelji pri vstopu na tuje trge soočajo s pomembnimi ovirami, kot je zahtevano zavarovanje za vrednost svojih obveznosti na tujem trgu, kjer nameravajo pozavarovatelji poslovati.

Če na ravni EU ne bodo sprejeti nobeni ukrepi, obstaja tveganje, da notranji trg za storitve pozavarovanja svojega dela ne bo nadaljeval na najučinkovitejši način, kar bi škodilo pozavarovalništvu EU. Pogajanja s tretjimi trgi glede sporazumov vzajemnega priznavanja bi lahko bila občutno otežena.

Na mednarodni ravni je bila v preteklih letih posebna pozornost namenjena nadzoru pozavarovanja. G7 in MDS sta izrazila skrb, da bi lahko pomanjkanje pozavarovalnih predpisov oviralo mednarodno finančno stabilnost. Pravzaprav je v nedavni presoji programa za ocenitev finančnega sektorja (FSAP) v državah članicah, MDS ponovno opozoril na potrebo po zakonodaji na tem področju. Forum za finančno stabilnost (FSF) je večkrat izrazil skrb glede preglednosti trga pozavarovanja in je zato ustanovil delovno skupino za obravnavo tega vprašanja. OECD še vedno deluje na področju pozavarovanja, predvsem v zvezi z izmenjavo informacij o pozavarovalnicah med nadzorniki. Delo Mednarodne organizacije zavarovalnih nadzornikov (IAIS) na področju pozavarovanja je dobro usklajeno s hitrim projektom EU. Sprejet je bil standard za nadzor pozavarovanja in vrsta načel za minimalne zahteve za nadzor pozavarovateljev.

2) Pristop direktive

Na začetku izvajanja nadzora pozavarovanja so službe Komisije določile tri vodilna načela za prihodnji režim EU za nadzor pozavarovanja:

- Sistem mora določati varen in skrben režim, ki deluje v korist zavarovalcev. Trdni in dobro nadzorovani pozavarovatelji prispevajo k močnejšemu notranjemu trgu in mednarodni finančni stabilnosti.

- Sistem mora graditi na bistvenem usklajevanju zakonodaj držav članic in vzajemnem priznavanju nadzora v državi članici, v kateri ima pozavarovalnica dovoljenje. Ko pozavarovalnica pridobi dovoljenje svoje matične države članice, lahko na podlagi pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev samodejno opravlja dejavnost pozavarovanja na celotnem območju Evropske skupnosti. Nadzorniki v državah članicah gostiteljicah ne smejo izvajati nobenih dodatnih nadzorov ali pregledov pozavarovalnice. Ta pristop se je izkazal za primernega, saj se že več let uporablja na področju neposrednega zavarovanja, ki je bil uveden s Tretjo direktivo o zavarovanju[4].

- Uvedba usklajenega sistema za nadzor pozavarovanja vodi k odpravi sistemov zastavitve sredstev za kritje škodnih rezervacij.

Po obsežnem posvetovanju se je Komisija odločila, da predloži predlog za direktivo z naslednjimi značilnostmi:

- nadzorni pristop, ki temelji na usklajevanju in vzajemnem priznavanju

- hiter pristop za direktivo, ki v glavnem temelji na trenutnih pravilih neposrednega nadzora

- sistem obveznega izdajanja dovoljenj

- zahtevani minimalni kapital v skladu z zahtevami neposrednega zavarovanja, vendar z možnostjo povišanja teh zahtev do 50 % s postopkom komitologije za neživljenjsko pozavarovanje, kadar je to objektivno upravičeno.

Nadzorni pristop EU naj temelji na usklajenih pravnih predpisih, kar zagotavlja vzajemno priznavanje med državami članicami . Komisija meni, da je nadzor zavarovanja in pozavarovanja javna zadeva in zahteva javno upravljanje. Z drugimi sistemi (na primer, prostovoljnimi pristopi, ki temeljijo na poročanju) ne bi zagotovili zadostnega zaupanja v nadzorni sistem. Zaradi pomanjkanja dejanskih sankcij pri takšnem pristopu, ki temelji na poročanju, bi bil takšen sistem pri obravnavi potencialnih problemov pozavarovalnic manj učinkovit.

Komisija meni, da je za dosego dejanskih rezultatov kratkoročno in dolgoročno potrebno primerno ukrepanje. Takšna „hitra“ rešitev bi se začela s trenutnimi pravili neposrednega nadzora in prakso poslovanja, kadar bi bilo primerno s prilagoditvami. Vendar bo dolgoročni projekt „Solvency II“ za neposredno zavarovanje vplival tudi na pozavarovanje in to delo bi lahko v dokaj velikem obsegu gradilo na dosežkih hitrega projekta.

Predlagana direktiva zahteva, da pozavarovalnice – tako kot družbe neposrednega zavarovanja – za izvajanje dejavnosti pozavarovanja pridobijo dovoljenje . Učinkovitost sistema izdajanja dovoljenj je dokazana z njegovo široko uporabo v finančnem sektorju. Takšen sistem nadzornikom tudi določa jasna pooblastila, vključno s pooblastilom za odstranitev neprimernih družb s trga pozavarovanja. Nadalje bo sistem izdajanja dovoljenj zagotovil dosledno obravnavo vseh subjektov pozavarovanja v EU, česar izbira tako imenovane rešitve „potnega lista“ (pri kateri se družba sama odloči ali bo zaprosila za potni list ali ne) ne bi zagotovila. Nadalje, ta sistem bo povečal odgovornost nadzornih organov matične države članice, saj z njim postanejo edini pristojni organ za nadzor skrbnega in varnega poslovanja pozavarovalnic znotraj Skupnosti. Sistem zahteva izboljšano sodelovanje med pristojnimi organi držav članic.

Zavarovanje in pozavarovanje sta povezani dejavnosti in posledično je zahtevana kapitalska ustreznost za obe dejavnosti podobna. Predlagana direktiva zato vsebuje zahteve glede kapitalske ustreznosti za življenjsko pozavarovanje, ki so enake zahtevam za življenjsko zavarovanje. Kot začetna točka za neživljenjsko pozavarovanje naj velja uporaba podobnih pravil. Vendar za neživljenjsko pozavarovanje predlagana direktiva predvideva možnost povečanja zahtev glede kapitalske ustreznosti po sklepu postopka komitologije. Komisija obravnava to možnost povečanja za določene pozavarovalne vrste ali vrste pozavarovalnih pogodb (do 50 %) kot pomemben del predlagane direktive. Zagotovila bo pomembno orodje za prilagajanje zahtev glede kapitalske ustreznosti, da bodo bolj ustrezale naravi poslov pozavarovanja. Možnost komitologije se uporabi le po opravljeni podrobni analizi in obsežnem posvetovanju z zainteresiranimi strankami. Da bi zagotovili enake konkurenčne pogoje med pozavarovalnicami in zavarovalnicami, ki izvajajo dejavnosti pozavarovanja, predlog tudi predvideva naknadne prilagoditve Direktive 73/239/EGS o neživljenjskem zavarovanju in Direktive 2002/83/ES o življenjskem zavarovanju. Skladno s tem bodo za zavarovalnice, ki izvajajo pozavarovanje z dejavnostmi za odobritev, v zvezi z zahtevanim minimalnim kapitalom veljale določbe direktive o pozavarovanju, kjer njihove dejavnosti pozavarovanja predstavljajo pomemben del celotnega poslovanja (člena 57(5) in 59(8)). Te določbe se uporabljajo le v primeru, da je Komisija sprejela sklep o prilagoditvi zahtevanega minimalnega kapitala za dejavnosti neživljenjskega pozavarovanja.

2. POSVETOVANJE INTERESNIH SKUPIN IN ZAINTERESIRANIH STRANK TER PRESOJA VPLIVA

a) Posvetovanje interesnih skupin in zainteresiranih strank

Med projektom se je Komisija redno posvetovala z interesnimi skupinami, ki so Komisiji zagotovili zelo pomembne prispevke. Na začetku projekta je bilo organizirano veliko zaslišanje z več kot 100 udeleženci, zatem so bili vsi udeleženci (kakor tudi druge zainteresirane stranke) vključeni na seznam tistih, ki so prejeli vse dokumente, izdelane v projektu ali sporočilo, da so novi dokumenti objavljeni na spletni strani Komisije za pozavarovanje. Objavljena je bila tudi študija o nadzoru pozavarovanja.[5]

Projektu so sledile zainteresirane stranke iz raznolikih sektorjev in poklicev. Sektorji, ki so sodelovali pri posvetovanju, so naslednji: zavarovanje (gospodarske družbe, vzajemne družbe, zadruge itd.), zavarovalniška združenja (na ravni EU in nacionalni ravni), zavarovalni posredniki (agenti itd.), računovodska združenja, aktuarska združenja, splošna industrija (UNICE), analitiki, menedžerji za tveganja, organizacija MSP (BEUC), svetovalna podjetja, banke, odvetniške družbe, rating agencije.

Komisiji so prispevki interesnih skupin in zainteresiranih strank zelo koristili, saj projekt sestavljajo številne zelo težavne tehnične zadeve. Dokumenti, razposlani za pripombe, se ukvarjajo tako z političnimi vprašanji kot tudi podrobnimi zadevami.

Prejete pripombe o ciljih projekta pozavarovanja

Komentatorji so večinoma podprli vse tri glavne cilje projekta. Nekatere države članice so izrazile pripombe glede tega, da bi bistvena uskladitev nacionalnih zakonodaj in vzajemno priznavanje prepovedala dodatne preglede ali zahteve držav gostiteljic. Predvsem so vse države članice, ki trenutno uporabljajo zavarovanje terjatev, jasno izrazile ugovore k ukinitvi sistemov zastavitve sredstev za kritje škodnih zavarovalno-tehničnih rezervacij. Vendar so vse ostale interesne skupine soglasno podprle cilj, ki so ga oblikovale službe Komisije. Nekatere države članice so predložile svoje pripombe glede razlik v zavarovanju na področju življenjskega in neživljenjskega zavarovanja.

Prejete pripombe glede glavnih političnih vprašanj

Pristop k nadzornemu okviru za pozavarovanje

Večina komentatorjev se je izrekla v prid nadzornemu pristopu za pozavarovanje. Nekatere družbe so se izrekle v prid prostovoljni rešitvi, vendar je večje število družb in združenj navedlo, da bi le nadzorna rešitev pozavarovanju EU dala dodatno oznako kakovosti. Nobena od glavnih interesnih skupin ni podprla možnosti drugačne ureditve. Države članice so se izrekle v prid hitrega pristopa, takšno pa je bilo tudi jasno mnenje Odbora za zavarovanja. Druge interesne skupine so tudi podprle hitro rešitev, ki temelji na trenutnih pravilih neposrednega nadzora. Vendar so tehnični strokovnjaki (kot so aktuarji in računovodje) poudarili, da bi načrtovan omejen časovni okvir (2004) omejil število morebitnih rešitev in s tem bi se odložila uvedba nekaterih metod, dokler ni končan projekt Solvency II.

Zahtevana kapitalska ustreznost za neživljenjsko pozavarovanje: Odzivi interesnih skupin glede stopnje zahtev kapitalske ustreznosti so bili številni in odločni. Sklicana so bila številna srečanja z zainteresiranimi strankami, predvsem z zavarovalniško dejavnostjo, lastno pozavarovalno dejavnostjo, menedžerji za obvladovanje tveganja, aktuarji, svetovalci in računovodji. Na splošno so predstavniki industrije in zavarovalniški svetovalci trdili, da je pozavarovanje dejavnost, ki je blizu neposrednemu zavarovanju, zato bi se morale uporabljati enake zahteve glede kapitalske ustreznosti. Vseeno so nekateri zavarovalniški nadzorniki močno zagovarjali mnenje, da je pozavarovanje bolj nestanovitno in ga je težje nadzorovati, zaradi česar je potrebna nekoliko višja zahteva. Komisija je različna mnenja upoštevala pri pripravi zahtev glede kapitalske ustreznosti, določenih v predlogu za direktivo. (Člena 37 in 40)

Zahtevana kapitalska ustreznost za življenjsko pozavarovanje: To vprašanje je tudi bilo predmet mnogih razprav glede dejanskih zahtev in tudi metod izračunavanja. Službe Komisije so se pravzaprav posvetovale o različnih rešitvah. Ob upoštevanju prejetih pripomb je Komisija sklenila, da je bolj priporočljiv enak pristop kakor za neposredno zavarovanje (uporaba neposrednih pravil za življenjsko zavarovanje, neposrednih pravil za neživljenjsko pozavarovanje) (Členi 38 - 40)

Prejete pripombe o podrobnih pravnih vprašanjih.

Med letom 2003 so bila izvedena številna posvetovanja o podrobnih pravnih vprašanjih. Trenutni predlog je bil pripravljen ob upoštevanju pripomb zainteresiranih strank, predvsem iz področja zavarovalništva in aktuarjev. Nekateri predlogi so bili zelo podrobni in koristni za delo služb Komisije.

b) Presoja vplivov

Izvedena je bila podaljšana presoja vplivov, da bi ugotovili ali je potrebno ukrepanje na ravni EU in v primeru pozitivnega odgovora, kakšno ukrepanje je potrebno.

Presoja vplivov kaže splošni dogovor o potrebi takšnega ukrepanja, če bi bili cilji iz oddelka 1 tega obrazložitvenega memoranduma doseženi.

V zvezi z različnimi alternativami politike za dosego teh ciljev so bile upoštevane tri glavne možnosti:

1. Sedanje stanje, tj. brez sprememb trenutnega položaja

2. Rešitev tržnega mehanizma/prostovoljno razkritje podatkov o pozavarovanju in alternativno priporočilo v zvezi s prakso neposrednega nadzora.

3. Nadzorne rešitve.

Kot je navedeno v oddelku 2, večina držav članic in industrijskih organizacij meni, da je na tem področju potrebno nadzorno ukrepanje. Možnosti 1 ni podprl skoraj nihče od komentatorjev. Mnenje je bilo, da tudi možnost 2 ne bi zagotovila zadostnega zaupanja v nadzorni sistem. Zaradi pomanjkanja dejanskih sankcij pri takšnem pristopu, ki temelji na razkritju, bi lahko bil takšen sistem pri obravnavi potencialnih problemov pozavarovalnic manj učinkovit.

V zvezi z možnostjo 3 (nadzorni pristop), sta se upoštevali dve možnosti:

1. Sistem prostovoljnega potnega lista za družbe, ki želijo sodelovati v sistemu

2. Sistem obveznega izdajanja dovoljenj.

Po obsežnem posvetovanju z državo članico, zavarovalništvom in drugimi zainteresiranimi strankami, se je Komisija odločila predlagati sistem izdajanja dovoljenj. Sistem izdajanja dovoljenj je v skladu s pristopom, ki ga izvaja EU za vzpostavitev notranjega trga v finančnem sektorju na splošno ter zlasti v zavarovalništvu (enotno dovoljenje in nadzor matične države nad zadevami, ki zahtevajo skrbno in varno poslovanje). Takšen sistem se je izkazal za učinkovitega od svoje ustanovitve s tretjimi direktivami o zavarovanju leta 1994. Zagotavlja finančno trdnost pozavarovalnic in s tem stabilnost zavarovalnih tržišč, saj velja za vse pozavarovalnice Skupnosti in ne samo za tiste z evropsko perspektivo. Sistem izdajanja dovoljenj bo nadalje vodil k večji usklajenosti med državami članicami pri obravnavi vseh pozavarovateljev in je najprimernejši za dosego cilja vzpostavitve notranjega trga za pozavarovanje. Nazadnje je tudi uvedba nadzornega režima, ki temelji na nadzoru vseh pozavarovalnic in ga izvajajo javni pristojni organi, v skladu z usmeritvijo projekta nadzora pozavarovanja v teku, ki ga izvaja IAIS, katerega članice so vse države članice in Evropska komisija.

V zvezi s kvantitativnimi zahtevami glede kapitalske ustreznosti za pozavarovalnice je bila izvedena tudi presoja razširjenega vpliva. Obravnavana sta bila dva osnovna možna pristopa:

1. Možnosti, kjer so zahteve glede kapitalske ustreznosti za pozavarovalnice blizu zahtevam za neposredno zavarovanje

2. Možnosti, kjer so zahteve glede kapitalske ustreznosti za pozavarovalnice višje od zahtev za neposredno zavarovanje.

Komisija se je nazadnje odločila, da določi režim, ki je grajen na zahtevah glede kapitalske ustreznosti, določenih v obstoječih direktivah o zavarovanju. Vendar, da bi upoštevali specifičnosti nekaterih vrst pogodb pozavarovanja ali posebnih poslovnih dejavnosti v neživljenjskem pozavarovanju, predlog predvideva možnost povišanja zahtevanega minimalnega kapitala do 50 % za vse vrste, razen za nevarnosti v zvezi z odgovornostjo. To povišanje določi Komisija pri izvajanju izvedbenih pooblastil po posvetovanju z Odborom za zavarovanja.

3. PRAVNA PODLAGA ZA PREDLOG

Ta predlog temelji na členih 49(2) in 55 Pogodbe, ki določata pravno podlago za sprejetje ukrepov Skupnosti za vzpostavitev notranjega trga v storitvenem sektorju. Izbran instrument je direktiva, saj se zdi najprimernejša za dosego ciljev. Nadalje so bili zakonodajni ukrepi Evropske unije za vzpostavitev notranjega trga v zavarovalništvu izvedeni z direktivami, ki temeljijo na teh določbah Pogodbe. Nazadnje, določbe te direktive ne presegajo okvira, ki je potreben za doseganje ciljev.

4. PRIPOMBE K čLENOM

Ta predlog določa nadzorni režim za pozavarovanje, ki je skladen z obstoječim pravnim okvirom za zavarovanje. Grajen je na pristopu trenutno obstoječih direktiv o zavarovanju. Nekatere določbe Direktiv 73/239/EGS, 92/49/EGS in 2002/83/ES, prikazane v tej direktivi so obsežne; to velja predvsem za določbe glede pogojev za izdajo dovoljenja pozavarovalnici, kvalificiranih deležev, poslovne skrivnosti in minimalnega kapitala. To pogosto privede do zapletenih določb, katerih prikaz ni nujno skladen s trenutnimi smernicami za pripravo zakonodaje Skupnosti. Za razlago ni potrebno, da en sam člen krije celotni vidik predpisov, določenih v pravnem aktu. Zato so določbe tega predloga razčlenjene v člene, ki so primerno razvrščeni po naslovih, poglavjih in oddelkih, da bi olajšali njihovo razumevanje in jasnost.

Člen 1: Namen Direktive – področje uporabe

Namen te direktive je določiti pravni okvir za nadzor skrbnega in varnega poslovanja dejavnosti pozavarovanja v Skupnosti. Kot je bilo navedeno, trenutno v Skupnosti ne obstaja zakonodaja, ki se ukvarja z nadzorom pozavarovanja. Zaradi tega za pozavarovalnice, ki izvajajo le pozavarovanje (poklicni pozavarovatelji) ne veljajo nobene določbe Skupnosti.

Tako bo ta direktiva zapolnila vrzel v režimu Skupnosti za nadzor zavarovanja. Za pozavarovanje se bo uporabljal nadzorni režim, ki temelji na enakih načelih kot se uporabljajo za neposredno zavarovanje, namreč, na načelih enotnega dovoljenja ter skrbnega in varnega nadzora pozavarovalnic, ki ga izvajajo pristojni organi matične države članice.

Ta direktiva se uporablja za pozavarovalnice s sedežem v Skupnosti, ki izvajajo le dejavnosti pozavarovanja (poklicni pozavarovatelji). Ta direktiva se ne uporablja za zavarovalnice, za katere že veljajo direktive neživljenjskega in življenjskega zavarovanja[6], saj je njihova dejavnost pozavarovanja, ki jo pogojuje odobritev, že zajeta v teh direktivah. Nadalje, zavarovalnice in organi, ki so izvzeti iz področja uporabe zgoraj navedenih direktiv, so izvzeti tudi iz področja uporabe te direktive. Vendar se lahko določbe te direktive glede izračunavanja zahtevanega minimalnega kapitala (členi 35-39) uporabljajo za zavarovalnice, za katere veljajo direktive neživljenjskega in življenjskega zavarovanja v zvezi s sprejetimi obveznostmi pozavarovanja (glej člena 57(5) in 59(8)).

Da bi lahko upoštevali poseben položaj, ki lahko nastane v državi članici v kateri ni mogoče doseči pozavarovalnega kritja na komercialnem trgu, se predlog ne uporablja za zagotavljanje pozavarovalnega kritja, ki ga izvaja država članica, kadar deluje kot pozavarovatelj zadnje možnosti zaradi javnega interesa. Vendar ta določba države članice ne odvezuje od skladnosti z določbami Skupnosti glede pravil konkurence in državnih pomoči. Primer je položaj, ki je nastal v sektorju zavarovanja zračnega prometa po napadih 11. septembra 2001, ko trg pozavarovanja ni uspel zagotoviti pozavarovalnega kritja za nekatere nevarnosti. Države članice so bile spodbujene, da zagotovijo takšno pozavarovalno kritje. Pred odobritvijo so bili vzpostavljeni sistemi pregledani v skladu z zakonodajo EU, predvsem s predpisi o državni pomoči.

Člen 2: Opredelitve pojmov

Člen 2 vsebuje opredelitve v zvezi z bistvenimi koncepti predloga, da se razjasni njihov pomen in tako prispeva k boljšemu razumevanju. Večina teh konceptov je že bila uporabljena v drugih pravnih aktih Skupnosti, ki se uporabljajo za zavarovanje, kot so Direktive 2002/83/ES o življenjskem zavarovanju, 73/239/EGS in 92/49/EGS o neživljenjskem zavarovanju, 98/78/ES o dopolnilnem nadzoru nad zavarovalnicami v zavarovalniški skupini.

Opredelitev pojma „lastno pozavarovalno podjetje“ se nanaša na tiste pozavarovalnice, ki so v lasti enega ali več industrijskih ali komercialnih podjetij ali pa finančnega podjetja razen zavarovalnice ali pozavarovalnice ali skupine zavarovalnic ali pozavarovalnic. Cilj takšnih podjetij je zagotovitev pozavarovalnega kritja izključno v zvezi z nevarnostmi bodisi podjetja bodisi skupine podjetij, kamor spada lastni pozavarovatelj ali podjetja ali skupine podjetij, katerih del je lastno pozavarovanje. Ta opredelitev je potrebna, saj predlog za ta podjetja predvideva poseben režim v zvezi z minimalnim zajamčenim kapitalom, zahtevanim v členu 40 za izvajanje dejavnosti pozavarovanja.

Členi 3−14: Določbe o začetku opravljanja dejavnosti pozavarovanja

Predlog za direktivo sledi pristopu trenutnih direktiv o zavarovanju v zvezi z začetkom opravljanja dejavnosti pozavarovanja v Skupnosti. Predlog določa načela enotnega dovoljenja in nadzora matične države za nadzor varnega in skrbnega poslovanja pozavarovalnic. To je mogoče zaradi uskladitve glavnih vidikov glede nadzora pozavarovalnic, ki omogoča vzajemno priznavanje dovoljenj in nadzorne sisteme skrbnega in varnega poslovanje držav članic.

Skladno s tem za pozavarovalnico pred tem velja uradno dovoljenje, ki ga odobrijo pristojni organi njene matične države članice. Predlog določa minimalne pogoje, ki so potrebni za pridobitev uradnega dovoljenja. Pozavarovalnica mora imeti posebno pravno obliko, predložiti poslovni načrt, ki vsebuje bistvene podatke o poslovne načrtu, razpolagati mora tudi z minimalnim zajamčenim kapitalom, določenim v členu 40. Direktiva tudi zahteva, da pozavarovalnico učinkovito vodijo menedžerji z ustreznimi tehničnimi kvalifikacijami ali izkušnjami. Pozavarovalnica mora svoje cilje omejiti na dejavnosti pozavarovanja in s tem povezano delovanje. Ta zahteva pozavarovalnici dovoljuje, da na primer nadaljuje z dejavnostjo kot je zagotavljanje statističnega ali aktuarskega svetovanja, analiza tveganja ali raziskovalna dejavnost za stranke. Vključuje lahko tudi funkcijo holdinga in dejavnosti v zvezi z dejavnostjo finančnega sektorja v smislu člena 2 točke 8 Direktive 2002/87/ES. Za slednje dejavnosti se v vsakem primeru uporabljajo določbe o dopolnilnem nadzoru zavarovalniških ali pozavarovalniških skupin in finančnih konglomeratov, določene z Direktivama 98/78/ES in 2002/87/ES (členi 5−11).

Nadalje, pred izdajo dovoljenja morajo biti pristojni organi obveščeni o identiteti članov ali delničarjev s kvalificiranim deležem v pozavarovalnici. Namen te določbe je pristojnim organom omogočiti oceno primernosti delničarjev, da bi zagotovili varno in skrbno upravljanje pozavarovalnice. Če te kvalifikacije niso izpolnjene, dovoljenja ne smejo izdati. Prav tako se dovoljenje zavrne, če obstajajo tesne povezave med pozavarovalnico in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami, ki pristojnim organom onemogočajo učinkovito opravljanje nadzornih funkcij. Te zahteve si prizadevajo za dosego cilja, namreč zagotoviti tako skrbno upravljanje kot tudi učinkovitost nadzora pozavarovalnice. Drugi cilji, ki upoštevajo industrijsko ali gospodarsko politiko države ali tržne zahteve, s temi določbami niso zajeti in so pri proučitvi vlog za izdajo dovoljenja prepovedani, saj so v nasprotju z načeli Pogodbe (členi 7, 9, 10 in 12).

Vloga za izdajo dovoljenja mora biti obravnavana v roku šestih mesecih po tem, ko jo je pozavarovalnica predložila. V primeru zavrnitve ali odvzema dovoljenja je potrebno navesti natančne razloge za takšno ravnanje. Pozavarovalnica mora imeti pravico do pravnega sredstva za pravni pregled odločbe (člen 13).

Izdano dovoljenje velja za celotno Skupnost. Pozavarovalnici dovoljuje poslovanje na celotnem ozemlju Skupnosti na podlagi pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev brez nadaljnjih formalnosti (člen 4).

Členi 15−31: Pogoji, ki urejajo pozavarovalne dejavnosti. Načela in metode nadzora varnega in skrbnega poslovanja.

Nadzorni režim, ki temelji na sistemu enotnega dovoljenja, ki ga izdajo pristojni organi matične države članice pozavarovalnice in je veljavno na celotnem ozemlju Skupnosti, zahteva prenos pooblastil za nadzor na pristojne organe, ki so izdali dovoljenje tako, da so izpolnjeni vsi pogoji, ki urejajo opravljanje dejavnosti pozavarovalnice, lahko iz naslova ustanovitve ali iz naslova svobode opravljanja storitev.

Člen 15 tega predloga določa izključno pristojnost pristojnih organov matične države članice v zvezi s finančnim nadzorom pozavarovalnice, vključno s posli, ki jih opravlja preko podružnic ali iz naslova svobode opravljanja storitev.

Zaradi izključne pristojnosti matične države članice v zvezi z nadzorom vseh finančnih vidikov pozavarovalnice, pristojni organi pozavarovalnice ne smejo zavrniti pogodbe o retrocesiji, ki jo je ta pozavarovalnica sklenila s pozavarovalnico Skupnosti, ki jo zajema ta direktiva[7] na podlagi neposredne povezave s finančno trdnostjo te pozavarovalnice (ali zavarovalnice). Takšen neposreden nadzor teh podjetij bi pomenil oviranje nadzornih pooblastil pristojnih organov teh podjetij in bi postavil pod vprašaj temeljno načelo vzajemnega priznavanja in bistvo pravnega okvira, ki ga določa ta predlog.

Pozavarovalnica mora izvajati zanesljive upravne in računovodske postopke in imeti primerne mehanizme notranjega nadzora. To je potrebno za zagotovitev urejenega in finančno stabilnega opravljanja dejavnosti. Matična država članica določi pogoje, s katerimi zagotovi izpolnitev te zahteve.

Člen 16 navaja pravico pristojnih organov matične države članice do izvedbe pregleda podružnic pozavarovalnice v drugih državah članicah na kraju samem. Določa postopek za izvedbo takšnega pregleda. Ta določba je podobna določbam, predpisanim v direktivah o življenjskem in neživljenjskem zavarovanju[8].

Da bi zagotovili učinkovitost izvedenega nadzora nad pozavarovalnico, morajo imeti pristojni organi primerna pooblastila, da lahko izvedejo podrobne poizvedbe glede pozavarovalnice, zahtevajo predložitev dokumentacije ali ukrepajo, na primer s sankcijami proti pozavarovalnici, njenim direktorjem ali menedžerjem (člen 17).

Členi 19−23 določajo posebne določbe v zvezi z nadzorom kvalificiranih deležev v pozavarovalnici. Njihov namen je zagotoviti, da pristojni organi poznajo lastniško strukturo pozavarovalnice. Ta določba je dodatek k nadzoru kvalificiranih delničarjev v času obravnave vloge za izdajo dovoljenja, določenem v členu 12. Enak režim se že uporablja za zavarovanje[9] in druge finančne storitve.

Členi 24−30 določajo zaupnost podatkov, ki jih imajo pristojni organi. Za vse osebe, ki delajo ali so delale za pristojne organe, vključno z revizorji in strokovnjaki, ki delujejo v imenu pristojnih organov, velja dolžnost varovanja poslovne skrivnosti. Zaupna narava teh podatkov pristojnim organom ne preprečuje izmenjave podatkov glede nadzora pozavarovalnic, saj je njihov namen zagotovitev ustreznega nadzora pozavarovalnic. V vsakem primeru velja za izmenjavo podatkov tudi zahteva za zaupnost in so lahko razkrite le z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so te podatke posredovali.

Členi 28−30 določajo tudi pogoje in okoliščine, v katerih se lahko te podatki razkrije organom in telesom razen nadzornim organom za pozavarovalništvo. Določen režim je enak režimu, ki se uporablja za zavarovalnice[10].

Člen 31 določa dolžnost revizorjev, da pristojnim organom matične države članice nemudoma poročajo o vseh dejstvih ali odločitvah glede navedene pozavarovalnice, ki vplivajo na pogoje, ki urejajo opravljanje dejavnosti pozavarovanja in katere so odkrili pri opravljanju svoje naloge v pozavarovalnici ali v katerem koli podjetju, ki je tesno povezan s pozavarovalnico. Direktiva sledi režimu, ki se že uporablja za zavarovalnice.[11]

Členi 32−34: Pravila v zvezi z zavarovalno-tehničnimi rezervacijami

Zavarovalno-tehnične rezervacije so temeljni del zavarovalne tehnike. Zavarovalnici ali pozavarovalnici morajo omogočiti, da izpolni svoje obveznosti, ki izhajajo iz zavarovalnih ali pozavarovalnih pogodb. Zato je temeljno načelo nadzornega režima za zavarovanje ali pozavarovanje zahteva po oblikovanju zadostnih zavarovalno-tehničnih rezervacij od katere koli zavarovalnice (ali pozavarovalnice). V sistemu enotnega dovoljenja, ki ga izda matična država članica, morajo pristojni organi matične države članice od zavarovalnice ali pozavarovalnice zahtevati zadostne zavarovalno-tehnične rezervacije za celotno poslovanje podjetja, vključno s tistimi, ki se opravljajo na podlagi pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev v Skupnosti. Nadalje mora matična država članica preveriti skladnost s to zahtevo in imeti na voljo primerna sredstva za zagotovitev takšne skladnosti.

Člen 32 določa načelo nadzora matične države za opredelitev in izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij pozavarovalnic. Znesek takšnih zavarovalno-tehničnih rezervacij se določi v skladu s pravili, določenimi v Direktivi 91/674/EGS o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih zavarovalnic[12]. Predlog tudi predvideva, da lahko v zvezi z dejavnostmi za življenjska pozavarovanja matična država članica določi podrobnejša pravila za izračun zavarovalno-tehničnih rezervacij v skladu z načeli, določenimi v členu 20 Direktive 2002/83/ES o življenjskem zavarovanju. Ta določba opredeljuje aktuarska načela, katerim je treba slediti za vzpostavitev zavarovalno-tehničnih rezervacij za dejavnosti življenjskega zavarovanja.

Matična država članica od lastnih pozavarovalnic tudi zahteva, da oblikujejo izravnalne rezervacije zvezi z dejavnostmi kreditnega pozavarovanja (člen 33). Znesek takšnih rezervacij se izračuna v skladu s pravili iz Direktive 73/239/EGS, predvsem iz Priloge, ki določa štiri metode, ki veljajo za enakovredne. Matična država članica lahko pozavarovalnice, za katere kreditno pozavarovanje ne predstavlja pomembnega dela njihove dejavnosti, izvzame iz obveznosti oblikovanja izravnalnih rezervacij.

Matična država članica lahko tudi od lastnih pozavarovalnic zahteva, da oblikujejo izravnalne rezervacije za skupine nevarnosti razen kreditnega pozavarovanja skladno s pravili, ki jih je določila ta matična država članica. To je v skladu z obstoječo zakonodajo o zavarovanju, predvsem z Direktivo 73/239/EGS, pa tudi Direktivo 91/674/EGS o letnih računovodskih izkazih zavarovalnic.

Posledica uvedbe nadzornega režima za pozavarovalnice, ki zaenkrat še niso predmet pravnega okvira Skupnosti, je odprava zahteve po zastavitvi sredstev za kritje prenosnih premij in škodnih rezervacij pozavarovalnice, kadar je pozavarovatelj bodisi pozavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu s to direktivo bodisi zavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivama 73/239/EGS (neživljenjsko zavarovanje) ali 2002/83/ES (življenjsko zavarovanje). Vendar ostaja država članica pristojna za naložitev zastavitve sredstev za kritje zgoraj navedenih zavarovalno-tehničnih rezervacij lastnih pozavarovalnic, kadar so pozavarovana s strani neskupnostnih pozavarovalnic, saj za slednje ne velja nadzorni režim enotnega dovoljenja in vzajemno priznavanje te direktive.

Člen 34 predlaga kvalitativni pristop k naložbenim pravilom. Zaradi specifičnosti dejavnosti pozavarovanja je takšen pristop priporočljivejši od bolj kvantitativne metode, ki se uporablja na področju neposrednega zavarovanja. Člen navaja, naj se upošteva vrsta posla, ki ga izvaja subjekt pozavarovanja, znesek in trajanje pričakovanih zneskov škode, na tak način, da zagotovi zadostnost, likvidnost, kakovost, donosnost in ujemanje naložb. Za neživljenjsko pozavarovanje je treba za določitev trajanja denarnega toka obveznosti na zahtevo po ujemanju gledati z vidika poslovnih ravnanj in neločljive kompleksnosti. Nadalje morajo biti naložbe raznolike in zadostno razpršene, da bi omogočili odgovor na spreminjajoče se gospodarske okoliščine.

Členi 35−41: Minimalni kapital pozavarovalnic

Minimalni kapital je pomemben element nadzora skrbnega in varnega poslovanja. Ta predlog določa zahteve glede kapitalske ustreznosti za pozavarovalnice, ki temelji na trenutnih predpisih za zavarovalnice. Kot je že bilo je omenjeno, sta zavarovanje in pozavarovanje povezani dejavnosti, zaradi česar so zahteve glede kapitalske ustreznosti za obe dejavnosti podobne.

Za dejavnosti neživljenjskega pozavarovanja predlog uporablja zahteve, določene v Direktivi 73/239/EGS o neživljenjskem zavarovanju (člen 37). Vendar zaradi posebne narave nekaterih vrst pozavarovalnih pogodb ali posebnih zvrsti dejavnosti predlog vsebuje možnost povišanja zahtevanega minimalnega kapitala. Že Direktiva o neživljenjskem zavarovanju določa povišanje do 50 % za zavarovanja odgovornosti, saj sodijo pod posebno občutljiv profil nevarnosti. Predlog predvideva povišanje minimalnega kapitala do 50 % v zvezi s posebnimi vrstami poslov, razen za vrste odgovornosti. Prilagoditev minimalnega kapitala določi Komisija po posvetovanju z Odborom za zavarovanja, pri uresničevanju izvedbenih pooblastil, podeljenih po Pogodbi. Te ukrepe je treba sprejeti po regulativnem postopku iz člena 5 Odločbe 1999/648/ES (člen 55). To povišanje minimalnega kapitala se uporabi le po podrobni analizi in obsežnem posvetovanju z zainteresiranimi strankami.

Da bi zagotovili enake konkurenčne pogoje med pozavarovalnicami in zavarovalnicami, ki izvajajo dejavnosti pozavarovanja, predlog predvideva naknadne prilagoditve Direktive 73/239/EGS o neživljenjskem zavarovanju in Direktive 2002/83/ES o življenjskem zavarovanju. Skladno s tem bodo za zavarovalnice, ki izvajajo pozavarovanje z dejavnostmi prevzema rizika, veljale določbe direktive o pozavarovanju v zvezi z zahtevanim minimalnim kapitalom, kjer njihove dejavnosti pozavarovanja predstavljajo pomemben del celotnega poslovanja (člena 57(5) in 59(8)). Te določbe se bodo uporabljale, ko bo Komisija sprejela sklep za prilagoditev zahtevanega minimalnega kapitala za dejavnosti neživljenjskega pozavarovanja (člen 43).

Kar se tiče življenjskega pozavarovanja, se zahtevani minimalni kapital izračuna v skladu s pravili, določenimi v Direktivi 2002/83/ES o življenjskem zavarovanju (člen 38).

Če pozavarovalnica hkrati izvaja posle življenjskega in neživljenjskega pozavarovanja mora zahtevan minimalni kapital zajeti skupni znesek zahtevanega minimalnega kapitala glede obeh, tako dejavnosti življenjskega pozavarovanja in dejavnosti neživljenjskega pozavarovanja (člen 39).

Razpoložljivi minimalni kapital predstavljajo sredstva, navedena v členu 36. Dovoljena sredstva so tista, ki so že odobrena z direktivami o neživljenjskem in življenjskem zavarovanju za zastopanje minimalnega kapitala.

Člen 40 se nanaša na minimalni zajamčeni kapital, potreben za izvajanje dejavnosti pozavarovanja. Zajamčeni kapital se nanaša na minimalno kapitalsko zahtevo, katero mora pozavarovalnica stalno izpolnjevati, da lahko sodeluje pri dejavnosti pozavarovanja s primerno finančno trdnostjo. Predlog določa, da zajamčeni kapital ne sme biti nižji od 3 milijonov EUR. Vendar lahko za lastne pozavarovalnice matična država članica določi znesek zajamčenega kapitala na 1 milijon EUR. Cilj določbe je upoštevanje posebnih značilnosti lastnih pozavarovalnic in predvsem dejstva, da so to ponavadi srednje velika ali mala podjetja, katerih dejavnost je omejena izključno na kritje stroškov v zvezi s podjetji, h katerim spada lastni pozavarovatelj.

Členi 42−44: Pozavarovalnice v težavah – odvzem dovoljenja

Pristojni organi pozavarovalnice morajo imeti ustrezna pooblastila za ukrepanje proti pozavarovalnici, kateri se finančno stanje slabša; na primer, če niso določene zadostne zavarovalno-tehnične rezervacije ali minimalni kapital ne doseže zahtevane ravni. V takšnih primerih morajo biti pristojni organi pooblaščeni, da zahtevajo finančni načrt, načrt sanacije, finančni sanacijski načrt ali prepovejo prosto razpolaganje s sredstvi pozavarovalnice.

Podobno je ključnega pomena zagotoviti, da se lahko v določenih posebnih primerih odvzame dovoljenje, izdano pozavarovalnici ( tj. zaradi neizpolnjevanja pogojev za pridobitev dovoljenja, resnega neupoštevanja pogojev in predpisov poslovanja, itd.).

Pravila, določena v tem predlogu so identična pravilom, ki se že uporabljajo za zavarovalnice.

Členi 45−46: Dejavnosti pozavarovanja, izvedene na podlagi svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev

Pozavarovalnica, ki so ji pristojni organi matične države članice izdali primerno dovoljenje, je upravičena do izvajanja dejavnosti pozavarovanja na celotnem ozemlju Skupnosti po pravici do ustanavljanja ali svobodi opravljanja storitev.

Člen 45 navaja določbe v zvezi s primerom, ko pozavarovalnica, ki deluje po svobodi ustanavljanja ali svobodi opravljanja storitev, ne izpolnjuje pravnih določb, ki se uporabljajo v državi članici gostiteljici. Predlagan režim, ki sledi tudi režimu, določenemu v direktivah o zavarovanju, izvira iz sodelovanja med pristojnimi organi matičnih držav članic in držav članic gostiteljic.

Člen 46 določa načelo enake obravnave vseh pozavarovanih upnikov v primeru prenehanja pozavarovalnice, brez razlikovanja na podlagi načina, po katerem so bile sklenjene pozavarovalne pogodbe; tj. svoboda do ustanavljanja ali svoboda opravljanja dejavnosti. Vendar ta določba ne uvaja uskladitve nacionalnih predpisov o prenehanju. Takšna uskladitev je bila za zavarovalnice izvedena z Direktivo 2001/17/ES (Direktiva o prenehanju zavarovalnic)[13]. Po temeljiti preiskavi bo treba prilagoditi direktivo o prenehanju zavarovanja, da bi kasneje v njeno področje uporabe dodali pozavarovalnice,

Členi 47−50: Pozavarovalnice tretjih držav.

Za pozavarovalnice, ki imajo sedež v tretji državi in izvajajo posle pozavarovanja v državi članici se ne uporablja ugodnejša obravnava od tiste obravnave, ki se uporablja za pozavarovalnice s sedežem v tisti državi članici (člen 47).

Člen 48 predvideva možnost sklenitve sporazumov s tretjimi državami v zvezi z nadzorom pozavarovalnic. Namen teh mednarodnih sporazumov je predvsem izmenjava informacij med pristojnimi organi EU in zadevnih tretjih držav v zvezi s pozavarovalnicami, pa tudi zagotovitev vzajemnega priznavanja nadzornih pravil in prakse za pozavarovanje med EU in tretjimi državami. Ta zagotovitev je izjemnega pomena za odpravo regulativnih ovir za pozavarovanje, ki pozavarovalnicam Skupnosti ovirajo vstop v tretje države.

Členi 51−54: Pravice, ki jih pridobijo obstoječe pozavarovalnice – Pozavarovalnice ob ukinitvi aktivnosti.

Pozavarovalnica, ki je bila upravičena do dovoljenja ali je ga pridobila za opravljanje dejavnosti pozavarovanja v skladu z določbami svoje matične države članice pred datumom začetka izvajanja te direktive, lahko z dejavnostjo nadaljuje brez zahteve za dovoljenje. Vendar se za pozavarovalnico uporabljajo določbe te direktive, predvsem zahteve glede finančne trdnosti pozavarovalnice (zavarovalno-tehnične rezervacije, minimalni kapital in zajamčeni kapital), strokovne sposobnosti in dobrega slovesa menedžerjev ali primernosti kvalificiranih delničarjev. Direktiva državam članicam dovoljuje odobritev dveletnega prehodnega obdobja, da obstoječe pozavarovalnice zaradi prizadevanja za izpolnitev teh zahtev ne bi zašle v finančne težave (člen 51).

Po drugi strani pa se Direktiva ne uporablja za pozavarovalnice, ki so ob izvajanju te direktive prenehale s sklepanjem novih pozavarovalnih pogodb in svoj obstoječi portfelj izključno upravljajo, da bi prenehale s svojo dejavnostjo. Vendar, ker se za ta podjetja ne uporablja režim enotnega dovoljenja, določen v Direktivi, je zaradi preglednosti in pravne varnosti ključnega pomena, da države članice sestavijo seznam zadevnih pozavarovalnic in ga posredujejo vsem državam članicam (člen 52).

Nazadnje člen 53 predvideva pravico pozavarovalnice, da zaprosi za sodni pregled vsake odločitve, ki so je v zvezi z njo sprejeli pristojni organi pri uporabi nacionalnih pravil, sprejetih pri izvajanju te direktive.

Člena 55−56: Izvedbena pooblastila Komisije za opravljene tehnične prilagoditve direktive.

Predlog določa možnost tehničnih prilagoditev posebnih pravil Direktive. Direktiva prenaša na Komisijo izvedbena pooblastila v zvezi z določbami, ki so izrecno navedene v členu 56. Pri izvajanju njenih pooblastil Komisiji pomaga Odbor za zavarovanja, določen z Direktivo 91/675/EGS. Za ukrepe, ki jih mora Komisija sprejeti, velja postopek, določen v členu 5(6) Odločbe 1999/648/ES, ki določa postopke za izvajanje izvedbenih pooblastil, prenesenih na Komisijo.

Izvedbena pooblastila se uporabljajo predvsem za povišanje zahtevanega minimalnega kapitala za posebne vrste pogodb ali dejavnosti pri vrstah poslov razen vrst odgovornosti (člen 37(3) in (4)).

Členi 57−60: Tehnične prilagoditve direktiv o neživljenjskem in življenjskem zavarovanju ter zavarovalniških skupinah

Uvedba ureditvenega okvira Skupnosti za pozavarovanje vpliva na obstoječe direktive o zavarovanju (neživljenjsko, življenjsko, zavarovalniške skupine)[14]. V kolikor bo trenutni predlog po sprejetju dokončal ta zakonodajni okvir za zavarovalni sektor, se zdi njegovo upoštevanje potrebno, da bi zagotovili dosledni ureditveni okvir. Skladno s tem je treba prilagoditi obstoječe direktive o zavarovanju. To je lahko na primer posredni nadzor pozavarovalnice, ki ga izvedejo pristojni organi zavarovalnice, katera je sklenila pozavarovalno pogodbo s pozavarovalcem Skupnosti, za katerega se uporablja ta direktiva[15]. Pristojni organi zavarovalnice takšne pozavarovalne pogodbe ne smejo zavrniti le na podlagi razlogov, ki so neposredno povezani s finančno trdnostjo tega pozavarovatelja.

Predlog predvideva tudi ukinitev zahteve po zastavitvi sredstev, ki se uporablja za kritje prenosnih premij in škodnih rezervacij zavarovalnice, kadar je pozavarovana s pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu s to direktivo ali z zavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivama 73/239/EGS (neživljenjsko zavarovanje) ali 2002/83/ES (življenjsko zavarovanje).

Te prilagoditve spodbuja tudi namen, da bi zavarovalnice, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja, ki sprejemajo pozavarovanje, upoštevala zahtevano kapitalsko ustreznost, določeno za pozavarovalnice in bi zagotovile enakopraven položaj različnih podjetij, ki sama sprejemajo pozavarovanja.

Sprejeta je tudi Direktiva 98/78/ES o zavarovalniških skupinah[16], da bi upoštevali dejstvo, da se za pozavarovalnice EU uporablja nadzor. Potrebna bo tudi naknadna prilagoditev Direktive 2002/87/ES o finančnih konglomeratih[17] .

Nadalje se prilagodi tudi Direktiva 2001/17/ES tako, da pod njeno področje uporabe spadajo tudi pozavarovalnice, saj se zanje trenutno ne uporablja Direktiva o prenehanju zavarovanja. V tem pogledu je potrebno nadaljnjo delo, da bi opredelili vprašanja, ki so potrebna obravnave, in nato izvedli primerne prilagoditve.

2004/0097 (COD)

Predlog

DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o pozavarovanju in spremembi Direktiv Sveta 73/239/EGS, 92/49/EGS in Direktiv 98/78/ES ter 2002/83/ES

(Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA

ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti in zlasti členov 47(2) in 55 Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije[18],

ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[19],

ob upoštevanju mnenja Odbora regij[20],

v skladu s postopkom iz člena 251 Pogodbe[21],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Direktiva Sveta 73/239/EGS z dne 24. julija 1973 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti neposrednega zavarovanja razen življenjskega zavarovanja[22], Direktiva Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah Direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju razen življenjskega zavarovanja (tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju)[23] in Direktiva 2002/83/EGS Evropskega parlamenta in Sveta o življenjskem zavarovanju[24] vsebujejo določbe o začetku opravljanja in opravljanju neposrednega zavarovanja v Skupnosti.

(2) Te direktive zavarovalnicam določajo pravni okvir za opravljanje zavarovalnih dejavnosti na notranjem trgu, z vidika pravice do ustanavljanja in vidika svobode opravljanja storitev, da bi zavarovalnicam s sedežem v Skupnosti olajšali izpolnjevanje obveznosti, ki se nahajajo znotraj Skupnosti in imetnikom polic omogočili, da se lahko obrnejo ne samo na zavarovatelje s sedežem v njihovi državi, temveč tudi na zavarovatelje s sedežem v Skupnosti in drugih državah članicah.

(3) Režim, ki ga določajo te direktive, se uporablja za zavarovalnice, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja, glede izvajanja njihovega celotnega poslovanja, tako dejavnosti neposrednega zavarovanja pa tudi dejavnosti pozavarovanja s sprejetimi obveznostmi; vendar se za dejavnosti pozavarovanja, ki jih izvajajo specializirane pozavarovalnice ne uporablja ta režim ali kateri koli režim, določen z zakonodajo Skupnosti.

(4) Pozavarovanje je pomembna finančna dejavnost, saj zavarovalnicam, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja, z olajšanjem širše porazdelitve nevarnosti na svetovni ravni omogoča višje zmogljivosti prevzemanja zavarovanj in zagotavljanja zavarovalnega kritja ter tudi zmanjšanja stroškov; nadalje igra pozavarovanje temeljno vlogo pri zagotavljanju finančne stabilnosti, saj je bistveni element za zagotovitev moči finančne trdnosti in stabilnost trga neposrednega zavarovanja, pa tudi finančnega sistema v celoti zaradi njegove vloge kot glavnega finančnega posrednika in institucionalnega vlagatelja.

(5) Direktiva Sveta 64/225/EGS z dne 25. februarja 1964 o odpravi omejitev svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev na področjih pozavarovanja in retrocesije[25] je odpravila omejitve pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev v zvezi z državljanstvom ali prebivališčem izvajalca pozavarovanja. Vendar ni odpravila omejitve, ki jih povzročajo razlike med nacionalnimi določbami glede nadzora skrbnega in varnega poslovanja pozavarovanja. Zaradi tega se stopnja nadzora pozavarovalnic v Skupnosti zelo razlikuje, kar ustvarja ovire za opravljanje dejavnosti pozavarovanja, kot je obveznost pozavarovalnic, da zastavijo sredstva za kritje njenega dela zavarovalno-tehničnih rezervacij zavarovalnic, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja,, pa tudi različna nadzorna pravila, ki jih morajo pozavarovalnice izpolnjevati v različnih državah članicah, kjer poslujejo, ali pa posredni nadzor različnih vidikov pozavarovalnice, ki ga izvajajo pristojni organi zavarovalnic, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja.

(6) Akcijski načrt za finančne storitve je pozavarovanje opredelil kot sektor, ki potrebuje ukrepanje na ravni Skupnosti za vzpostavitev notranjega trga za finančne storitve. Nadalje, glavni finančni forumi kot je Mednarodni monetarni sklad in Mednarodna organizacija zavarovalnih nadzornikov (IAIS) so opozorili na pomanjkanje usklajenih pravil nadzora pozavarovanja na ravni Skupnosti, ki predstavlja pomembno vrzel v ureditvenem okviru finančnih storitev, ki jo je treba zapolniti.

(7) Namen te direktive je vzpostavitev nadzornega ureditvenega okvira za varno in skrbno poslovanje dejavnosti pozavarovanja v Skupnosti. Je del zakonodaje Skupnosti na področju zavarovanja, katere cilj je vzpostavitev notranjega trga v sektorju zavarovanja.

(8) Ta direktiva se sklada z glavnim mednarodnim delom, izvedenim na podlagi pravil skrbnega in varnega poslovanja, predvsem z Organizacijo zavarovalnih nadzornikov (IAIS).

(9) Ta direktiva sledi pristopu zakonodaje Skupnosti, sprejete v zvezi z neposrednim zavarovanjem tako, da izvaja usklajevanje, ki je ključnega pomena, potrebno in zadostno za zagotovitev vzajemnega priznavanja dovoljenj in sistemov nadzora skrbnega in varnega poslovanja, s čimer je omogočena izdaja enotnega dovoljenja, veljavnega na celotnem ozemlju Skupnosti, in uporaba načela nadzora matične države članice.

(10) Zato se za začetek opravljanja in za opravljanje dejavnosti pozavarovanja uporablja enotno dovoljenje, ki ga izdajo pristojni organi države članice, v kateri ima pozavarovalnica svoj sedež. Takšno dovoljenje podjetju omogoča, da posluje na celotnem območju Skupnosti na podlagi pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev. Država članica podružnice ali opravljanja storitev od pozavarovalnice, ki želi tam opravljati dejavnosti pozavarovanja in je že prejela dovoljenje v svoji matični državi članici, ne sme zahtevati novega dovoljenja. Nadalje se za pozavarovalnico, ki je že prejela dovoljenje v svoji matični državi članici, ne uporablja dodatni nadzor ali pregledi glede njene finančne trdnosti, ki jih izvajajo pristojni organi zavarovalnice, ki pozavarovana s to pozavarovalnico Nadalje, države članice od pozavarovalnice, ki je pridobila dovoljenje v Skupnosti, ne smejo zahtevati predložitve zavarovanja sredstev za kritje njenega dela zavarovalno-tehničnih rezervacij cedenta. Treba je določiti pogoje za izdajo ali odvzem takšnega dovoljenja. Pristojni organi ne smejo izdati ali podaljšati dovoljenja pozavarovalnici, ki ne izpolnjuje pogojev, določenih v tej direktivi.

(11) Ta direktiva se uporablja za pozavarovalnice, ki izvajajo izključno dejavnost pozavarovanja in ne opravljajo dejavnosti neposrednega zavarovanja; uporablja se tudi za tako imenovane lastne pozavarovalnice, ki so jih ustanovila ali so v lasti industrijskih, komercialnih ali finančnih podjetij, razen podjetij za katere se uporablja Direktiva 98/78/ES Evropskega parlamenta in Sveta o dopolnilnem nadzoru nad zavarovalnicami v zavarovalniški skupini[26], katerih namen je zagotoviti pozavarovalno kritje izključno za nevarnosti podjetij, katerim pripadajo.

(12) Vseeno se ta direktiva ne uporablja za zavarovalnice, za katere se že uporabljata Direktivi 73/239/EGS in 2002/83/ES; vendar, da bi zagotovili finančno trdnost zavarovalnic, ki opravljajo tudi dejavnost pozavarovanja in da posebne značilnosti teh dejavnosti kapitalske zahteve teh zavarovalnic primerno upoštevajo, se določbe glede minimalnega kapitala pozavarovalnic iz te direktive uporabljajo za dejavnosti pozavarovanja teh zavarovalnic, če obseg njihovih dejavnosti pozavarovanja predstavlja pomemben del njihovega celotnega poslovanja.

(13) Ta direktiva razjasnjuje pooblastila in sredstva nadzora, dodeljena pristojnim organom. Pristojni organi matične države članice pozavarovalnice so odgovorni za nadzorovanje finančne trdnosti pozavarovalnic, vključno s stanjem kapitalske ustreznosti, vzpostavitvijo primernih zavarovalno-tehničnih določb in kritjem teh določb s kvalitetnim premoženjem.

(14) Pristojni organi držav članic morajo razpolagati s sredstvi za nadzor, ki so potrebna za zagotovitev pravilnega poslovanja pozavarovalnic na celotnem ozemlju Skupnosti po pravici do ustanavljanja ali svobodi opravljanja storitev. Predvsem morajo biti zmožni uvesti primerna varovala ali naložiti sankcije za preprečevanje nepravilnosti in kršitev določb glede nadzora pozavarovanja.

(15) Potrebno je omogočiti izmenjavo podatkov med pristojnimi organi ter organi ali telesi, ki na podlagi svoje funkcije pomagajo krepiti stabilnost finančnega sistema. Da bi ohranili zaupno naravo posredovanih podatkov, mora seznam naslovnikov ostati znotraj strogih omejitev. Zato je treba podrobno opredeliti pogoje za pooblastilo prej omenjene izmenjave podatkov; nadalje, če je določeno, da se lahko nekateri podatki razkrijejo le, če se s tem izrecno strinjajo pristojni organi, lahko slednji, če je ustrezno, svoje strinjanje pogojujejo z upoštevanjem strogih pogojev za razkrivanje podatkov. V zvezi s tem in z namenom zagotavljanja ustreznega nadzora pristojnih organov nad pozavarovalnicami, ta direktiva določa pravila, ki državam članicam omogočajo sklenitev sporazumov o izmenjavi podatkov s tretjimi državami, pod pogojem, da za razkrite podatke velja primerno jamstvo poslovne skrivnosti.

(16) Za krepitev nadzora skrbnega in varnega poslovanja pozavarovalnic je treba določiti, da so revizorji obvezani nemudoma poročati pristojnim organom, kadar koli med opravljanjem svojih nalog ugotovijo, da obstajajo v skladu s to direktivo dejavniki, ki bi lahko resno vplivali na finančni položaj ali administrativno in računovodsko organizacijo pozavarovalnice. Ob upoštevanju tega cilja je zaželeno, da država članica zagotovi izvajanje te obveznosti v vseh okoliščinah, v katerih revizorji odkrijejo taka dejstva med opravljanjem svojih nalog v podjetju, ki je tesno povezano s pozavarovalnico. Obveza revizorjev, da pristojnim organom po potrebi sporočajo nekatera dejstva in odločitve, povezane s pozavarovalnico, ki jih odkrijejo med opravljanjem svojih nalog v nepozavarovalnem podjetju, sama po sebi ne spremeni narave njihovih nalog v tem podjetju niti načina opravljanja teh nalog v istem podjetju.

(17) Treba je predvideti določitev uporabe te direktive za obstoječe pozavarovalnice, ki so že prejele dovoljenje ali so imele pravico opravljanja poslov pozavarovanja v skladu z določbami držav članic pred začetkom uporabe Direktive.

(18) Da bi pozavarovalnicam omogočili izpolnitev svojih obveznosti, mora matična država članica od pozavarovalnice zahtevati vzpostavitev primernih zavarovalno-tehničnih rezervacij. Znesek zavarovalno-tehničnih rezervacij se določi skladno z Direktivo 91/674/EGS z dne 19. decembra 1991 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih zavarovalnic[27], v zvezi z dejavnostjo življenjskega pozavarovanja pa lahko matična država članica določi bolj podrobna pravila v skladu z Direktivo 2002/83/ES.

(19) Pozavarovalnica, ki opravlja posle pozavarovanja v zvezi s kreditnim zavarovanjem, njeni posli kreditnega pozavarovanja pa znašajo več kot le manjši del celotnega poslovanja mora oblikovati izravnalne rezervacije, ki niso del minimalnega kapitala; te rezervacije se izračuna v skladu z eno od metod, ki so določene v Direktivi 73/239/EGS in veljajo za enakovredne; nadalje ta direktiva matičnim državam članicam omogoča, da tudi od pozavarovalnic, katerih sedež je na njihovem ozemlju, zahtevajo oblikovanje izravnalnih rezervacij za vrste nevarnosti razen kreditnega pozavarovanja po pravilih, ki jih je določila tista matična država članica.

(20) Pozavarovalnica mora razpolagati s sredstvi za kritje zavarovalno-tehničnih rezervacij, ki upoštevajo vrsto poslovanja, ki ga izvaja pozavarovalnica, predvsem naravo, znesek in trajanje pričakovanih zneskov škode, da bi zagotovili zadostnost, likvidnost, varnost, kakovost, donosnost in ujemanje naložb, za katere podjetje zagotovi, da so raznolike in zadostno razpršene, da bi podjetju omogočili odgovor na spreminjajoče se gospodarske okoliščine, predvsem glede razvoja na finančnih trgih in trgih z nepremičninami ali katastrofalnih vplivnih dogodkov.

(21) Potrebno je, da imajo pozavarovalnice za preprečevanje neželenih nihanj v poslovanju poleg zavarovalno-tehničnih rezervacij tudi dodatno rezervo, imenovano minimalni kapital, ki ga predstavljajo prosta sredstva in z dovoljenjem pristojnega organa tudi druga implicitna sredstva za preprečevanje neželenih nihanj v poslovanju. Ta zahteva je pomemben element nadzora skrbnega in varnega poslovanja. Do pregleda obstoječega režima minimalnega kapitala, ki ga Komisija izvaja pod imenom „Projekt Solvency II“, se za določitev zahtevanega minimalnega kapitala pozavarovalnic uporabljajo pravila iz obstoječe zakonodaje na področju neposrednega zavarovanja.

(22) Da bi upoštevali posebno naravo nekaterih vrst pozavarovalnih pogodb ali posebnih vrst poslovanja, je treba predvideti prilagoditve izračuna zahtevanega minimalnega kapitala; te prilagoditve določi Komisija po posvetovanju z Odborom za zavarovanja, ustanovljenim z Direktivo Sveta 91/675/EGS[28] pri izvajanju izvedbenih pooblastil, prenesenih s Pogodbo. Te ukrepe je treba sprejeti po postopku upravljanja iz člena 5 Odločbe Sveta 1999/468/ES z dne 28. junija 1999 o določitvi postopkov za uresničevanje Komisiji podeljenih izvedbenih pooblastil[29].

(23) Seznam postavk, ki lahko predstavljajo razpoložljivi minimalni kapital, določen s to direktivo, je enak seznamu iz Direktiv 73/239/EGS in 2002/83/ES.

(24) Da bi zagotovili, da podjetja že ob ustanovitvi razpolagajo z ustreznimi sredstvi in preprečili, da bi med prihodnjim opravljanjem dejavnosti minimalni kapital padel pod najnižjo mejo varnosti, morajo pozavarovalnice razpolagati z zajamčenim kapitalom; vendar je treba poskrbeti za možnost matičnih držav članic, da vzpostavijo zajamčeni kapital, potreben za lastne pozavarovalnice v nižjem znesku, da bi upoštevali specifičnosti lastnih pozavarovalnic.

(25) Nekatere določbe te direktive opredeljujejo minimalne standarde. Matična država članica pa mora biti sposobna določiti strožja pravila za pozavarovalnice, katerim so organi teh držav izdali dovoljenja, predvsem glede zahtev minimalnega kapitala.

(26) Treba je določiti ukrepe za primere, ko finančni položaj pozavarovalnice postane takšen, da podjetje težko izpolnjuje svoje obveznosti iz zavarovalnih pogodb. V posebnih razmerah je treba pristojne organe pooblastiti, da lahko pravočasno ukrepajo, vendar morajo pri izvajanju teh pooblastil pristojni organi obveščati pozavarovalnice o razlogih za tovrstne nadzorne ukrepe v skladu z načeli smotrnega upravljanja in predpisanega postopka. Dokler obstajajo takšne razmere, pristojni organi ne bi smeli izdajati potrdil o kapitalski ustreznosti pozavarovalnic.

(27) Treba je predvideti sodelovanje med pristojnimi organi držav članic, da bi zagotovili, da pozavarovalnica izvaja svoje dejavnosti po pravici do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev v skladu z določbami, ki veljajo zanjo v državi članici gostiteljici.

(28) Treba je predvideti pravno sredstvo za primer zavrnitve izdaje dovoljenja ali odvzema dovoljenja.

(29) Pomembno je določiti, da se za pozavarovalnice, katerih sedež se nahaja izven Skupnosti in opravljajo dejavnosti pozavarovanja v Skupnosti, ne uporablja ugodnejša obravnava od tiste za pozavarovalnice, ki imajo svoj sedež v državi članici.

(30) Da bi upoštevali mednarodne vidike pozavarovanja, je treba določiti možnost sklenitve mednarodnih sporazumov s tretjo državo, katerih namen je opredelitev sredstev nadzora nad subjekti pozavarovanja, ki opravljajo dejavnost na ozemlju vsake pogodbenice.

(31) Treba je določiti prilagodljiv postopek za omogočanje presoje enakovrednih pravil skrbnega in varnega poslovanja s tretjimi državami na podlagi Skupnosti, tako da se izboljša liberalizacija storitev pozavarovanja v tretjih državah z ustanavljanjem ali čezmejnim zagotavljanjem storitev. V ta namen ta direktiva predvideva postopke za pogajanja s tretjimi državami.

(32) Komisijo je treba pooblastiti za sprejem izvedbenih ukrepov, pod pogojem, da ti ne spreminjajo temeljnih elementov te direktive. Ti izvedbeni ukrepi Skupnosti omogočajo, da upošteva nadaljnji razvoj pozavarovanja. V skladu z Odločbo 1999/468/ES je treba sprejeti ukrepe, potrebne za uveljavitev te direktive.

(33) Treba je sprejeti obstoječi pravni okvir Skupnosti za zavarovanje, da bi upoštevali nov nadzorni režim za pozavarovalnice, ki ga določa ta direktiva, in zagotovili dosledni ureditveni okvir za celoten zavarovalni sektor. Predvsem je treba prilagoditi obstoječe določbe, ki dovoljujejo „posredni nadzor“ organov, pristojnih za nadzor zavarovalnic, ki opravljajo dejavnost neposrednega zavarovanja, nad pozavarovalnicami. Nadalje je treba odpraviti trenutne določbe, ki državam članicam omogočajo, da zahtevajo zastavitev sredstev, ki pokrivajo zavarovalno-tehnične rezervacije pozavarovalnice, kadar je zavarovatelj pozavarovan s pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje skladno s to direktivo, ali z zavarovalnico. Končno, treba je predvideti, da se za zahtevani minimalni kapital za zavarovalnice, ki opravljajo dejavnosti pozavarovanja, če takšne dejavnosti predstavljajo pomemben del njihovega poslovanja, uporabljajo pravila za plačilno sposobnost za pozavarovalnice, določena v tej direktivi. Zato se skladno s tem spremenijo Direktive 73/239/EGS, 92/49/EGS in 2002/83/ES.

(34) Direktiva 98/78/ES se spremeni, da se zagotovi, da se za pozavarovalnice v zavarovalniški ali pozavarovalniški skupini uporablja dopolnilni nadzor na enak način, kot za zavarovalnice, ki so trenutno del zavarovalniške skupine.

(35) Ker države članice ne morejo zadovoljivo doseči ciljev predlaganega ukrepa, namreč vzpostavitve pravnega okvira za začetek opravljanja in za opravljanje dejavnosti pozavarovanja, in ker bi jih bilo torej zaradi obsega in učinkov predlaganega ukrepa lažje doseči na ravni Skupnosti, lahko Skupnost sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je navedeno v členu 5 Pogodbe. V skladu z načelom sorazmernosti, kakor je določeno v omenjenem členu, ta direktiva ne presega okvira, ki je potreben za dosego teh ciljev. Ker ta direktiva določa minimalne standarde, lahko države članice določijo strožja pravila.

SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:

NASLOV I – PODROČJE UPORABE IN OPREDELITVE

Člen 1 - Področje uporabe

1. Ta direktiva določa pravila za začetek opravljanja in opravljanje samostojne dejavnosti pozavarovanja pozavarovalnic, ki izvajajo le dejavnosti pozavarovanja in so ustanovljene v državi članici ali se tam želijo ustanoviti.

2. Ta direktiva se ne uporablja za:

a) zavarovalnice, za katere se uporabljata Direktivi 73/239/EGS in 2002/83/ES;

b) dejavnosti in organe iz člena 3(1) in (2) Direktive 73/239/EGS;

c) dejavnosti in organe, navedene v členu 3 Direktive 2002/83/ES;

d) dejavnosti pozavarovanja, ki ga opravlja vlada države članice, kadar zaradi znatnega javnega interesa deluje kot pozavarovatelj zadnje možnosti, ko to zahteva položaj na trgu, na katerem je objektivno nemogoče doseči komercialno kritje.

Člen 2 - Opredelitve pojmov

1. Za namene te direktive se uporabljajo naslednje opredelitve:

pozavarovanje pomeni dejavnost, ki sestoji iz sprejemanja nevarnosti, ki jih odstopi zavarovalnica, druga pozavarovalnica ali institucija za poklicno pokojninsko zavarovanje, ki spada na področje uporabe Direktive 2003/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta[30].

pozavarovalnica pomeni podjetje, ki je pridobilo uradno dovoljenje v skladu s členom 3;

podružnica pomeni zastopstvo ali podružnico pozavarovalnice;

poslovalnica pomeni sedež, podružnico pozavarovalnice, ob upoštevanju točke c);

matična država članica pomeni državo članico, v kateri je sedež pozavarovalnice;

država članica podružnice pomeni državo članico, v kateri je podružnica;

država članica gostiteljica pomeni državo članico, kjer ima pozavarovalnica podružnico ali opravlja storitve.

obvladovanje pomeni razmerje med matičnim podjetjem in hčerinskim podjetjem, kakor opredeljuje člen 1 Direktive Sveta 83/349/EGS[31], ali podobno razmerje med katero koli fizično ali pravno osebo in podjetjem;

kvalificirani delež pomeni neposredno ali posredno udeležbo v podjetju, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča precejšen vpliv na upravljanje podjetja, v katerem ima drugo podjetje ta kvalificirani delež;

matično podjetje pomeni nadrejeno podjetje, opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS;

hčerinsko podjetje pomeni podrejeno podjetje, opredeljeno v členih 1 in 2 Direktive 83/349/EGS;

pristojni organi so tisti državni organi, ki so z zakonom ali drugim predpisom pooblaščeni za nadzor pozavarovalnic;

tesne povezave pomenijo položaj, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb povezani z:

(i) udeležbo , to pomeni z lastništvom, neposrednim ali obvladovanjem, 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja, ali

(ii) nadzorom , v vseh primerih iz členov 1(1) in (2) Direktive 83/349/EGS, ali podobno razmerje med fizično ali pravno osebo in podjetjem;

lastna pozavarovalnica pomeni pozavarovalnico, ki je v lasti finančnega podjetja razen zavarovalnice, pozavarovalnice ali skupine zavarovalnic ali pozavarovalnic, za katere se uporablja Direktiva 98/78/ES ali enega ali več nefinančnih podjetij, katerih namen je zagotoviti pozavarovalno kritje izključno za nevarnosti podjetja ali podjetij, katerim pripada, ali za podjetje ali podjetja iz skupine, katerih del je lastna pozavarovalnica.

2. Za namene odstavka 1(c) se vsaka trajna navzočnost podjetja na območju države članice obravnava enako kakor zastopstvo ali podružnica, tudi če ta nima oblike podružnice ali zastopstva, ampak jo predstavlja le pisarna, ki jo vodi lastno osebje podjetja ali neodvisna oseba s stalnim dovoljenjem, da dela za podjetje tako, kakor bi delalo zastopstvo.

Za namene odstavka 1(i) in v okviru členov 7 in 14 ter drugih ravni holdinga, navedenih v členu 14, se upoštevajo glasovalne pravice iz člena 92 Direktive 2001/34/ES[32] .

Za namene odstavka 1(k) se vsako hčerinsko podjetje hčerinskega podjetja prav tako šteje za hčerinsko podjetje podjetja, ki je njuno končno matično podjetje.

Za namene odstavka 1(m) se vsako hčerinsko podjetje hčerinskega podjetja šteje kot hčerinsko podjetje matičnega podjetja, ki je na čelu teh podjetij.

Za namene odstavka 1(m) se položaj, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb trajno povezani z eno in isto osebo z razmerjem obvladovanja, prav tako šteje za tesno povezavo med takimi osebami.

3. Kadar se ta direktiva nanaša na euro, velja za menjalno vrednost v nacionalni valuti od 31. decembra vsakega leta menjalna vrednost zadnjega dne predhodnega meseca oktobra, za katerega so na voljo menjalne vrednosti za euro v vseh ustreznih valutah Skupnosti.

NASLOV II – ZAČETEK OPRAVLJANJA POZAVAROVANJA IZDAJA DOVOLJENJA POZAVAROVALNICI

Člen 3 – Načelo dovoljenja

Za začetek opravljanja dejavnosti pozavarovanja se uporablja predhodno uradno dovoljenje.

Za takšno dovoljenje pri pristojnem organu matične države članice zaprosi:

(a) vsaka pozavarovalnica, ki ustanovi svoj sedež na ozemlju te države;

(b) vsaka pozavarovalnica, ki po pridobitvi dovoljenja svoje dejavnosti razširi še na druge dejavnosti pozavarovanja, poleg že pooblaščenih.

Člen 4 – Področje uporabe dovoljenja

1. Dovoljenje je skladno s členom 3 veljavno za celotno Skupnost. S tem dovoljenjem lahko zavarovalnica opravlja dejavnosti iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev.

2. Dovoljenje se izda za dejavnosti neživljenjskega pozavarovanja, dejavnosti življenjskega pozavarovanja ali vse vrste dejavnosti pozavarovanja v skladu z zahtevo prosilca.

Obravnava se glede na poslovni načrt, ki mora biti predložen v skladu s členoma 6(b) in 11, in izpolnitev pogojev, ki jih za dovoljenje določa država članica, v kateri je bil vložen zahtevek za dovoljenje.

Člen 5 – Oblika pozavarovalnice

1. Matična država članica zahteva, da vsaka pozavarovalnica, ki zaprosi za dovoljenje, sprejme eno od oblik iz Priloge I.

Pozavarovalnica lahko sprejme tudi obliko evropske družbe (SE), kakor je določeno v Uredbi Sveta (ES) št. 2157/2001[33].

2. Poleg tega lahko države članice po potrebi ustanavljajo podjetja v kateri koli javnopravni obliki, če je cilj takšnih podjetij opravljanje pozavarovalnih poslov pod enakimi pogoji, kakor veljajo za zasebnopravna podjetja.

Člen 6 - Pogoji

Matična država članica zahteva od vsake zavarovalnice, ki zaprosi za dovoljenje, da:

a) omeji svoj namen poslovanja na dejavnosti pozavarovanja in s tem povezane dejavnosti; ta zahteva lahko vključuje funkcijo holdinga in dejavnosti v zvezi z dejavnostjo finančnega sektorja v smislu člena 2 točke 8 Direktive 2002/87/ES[34];

b) predloži poslovni načrt v skladu s členom 11;

c) razpolaga z minimalnim zajamčenim kapitalom, opredeljenim v členu 40(2);

d) jo učinkovito vodijo osebe dobrega slovesa s potrebno strokovno usposobljenostjo ali izkušnjami.

Člen 7 – Tesne povezave

1. Če obstajajo tesne povezave med pozavarovalnicami in drugimi fizičnimi ali pravnimi osebami, pristojni organi izdajo dovoljenje le, če te povezave ne preprečujejo učinkovitega izvajanja njihovih nadzornih funkcij.

Pristojni organi prav tako zavrnejo izdajo dovoljenja, če zakoni in drugi predpisi v državi nečlanici, ki veljajo za eno ali več fizičnih ali pravnih oseb, s katerimi je pozavarovalnica tesno povezana, ali težave pri njihovem izvrševanju, preprečujejo učinkovito izvajanje nadzornih funkcij pristojnih organov.

2. Pristojni organi zahtevajo, da jim pozavarovalnice posredujejo podatke, potrebne za stalno spremljanje skladnosti s pogoji iz odstavka 1.

Člen 8 – Sedež pozavarovalnice

Države članice zahtevajo, da je sedež pozavarovalnice v isti državi članici kot njihovi registrirani sedeži.

Člen 9 – Zavarovalni pogoji in premijski ceniki

1. Ta direktiva državam članicam ne preprečuje ohranitve ali uvedbe zakonov, predpisov in upravnih določb, ki zahtevajo odobritev memoranduma in statuta ter posredovanje dokumentacije, potrebne za redno opravljanje nadzora.

2. Vendar države članice ne smejo sprejeti določb, ki zahtevajo predhodno potrjevanje ali sistematično uradno obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih in obrazcih ali drugih tiskovinah, ki jih pozavarovalnica namerava uporabljati pri njenem poslovanju s cedenti ali retro-cedenti.

Člen 10 – Gospodarske zahteve trga

Države članice ne smejo zahtevati, da se vloga za izdajo dovoljenja preuči glede na gospodarske zahteve trga.

Člen 11 – Poslovni načrt

1. Poslovni načrt iz člena 6(b) vključuje podatke ali dokazila o:

(a) naravi nevarnosti, ki jih pozavarovalnica želi kriti;

(b) vrstah ureditev pozavarovanja, ki jih pozavarovalnica želi skleniti s cedenti;

(c) vodilnih načelih glede retrocesije;

(d) postavkah, ki sestavljajo minimalni zajamčeni kapital;

(e) oceni glede stroškov vzpostavitve upravnih služb in organizacije za zaščito poslovanja ter finančnih virov za kritje teh stroškov;

2. Poleg zahtev iz odstavka 1 mora poslovni načrt za prva tri poslovna leta vsebovati:

(a) oceno upravljavskih stroškov razen stroškov postavitve, zlasti tekočih splošnih stroškov in provizij;

(b) ocene premij ali prispevkov in terjatev;

(c) predračun bilance stanja;

(d) ocene finančnih sredstev, namenjenih za kritje prevzetih obveznosti iz zavarovalnih pogodb in minimalnega kapitala.

Člen 12 – Delničarji in člani s kvalificiranim deležem

Pristojni organi matične države članice podjetju ne izdajo dovoljenja za začetek opravljanja dejavnosti pozavarovanja, dokler niso obveščeni o identiteti delničarjev ali družbenikov, bodisi neposrednih ali posrednih, fizičnih ali pravnih oseb, ki imajo v tem podjetju kvalificirane deleže, in o velikosti teh deležev.

Isti organi zavrnejo izdajo dovoljenja, če ob upoštevanju potrebe po zagotavljanju varnega in skrbnega upravljanja pozavarovalnice niso zadovoljni z usposobljenostjo delničarjev ali družbenikov.

Člen 13 – Zavrnitev dovoljenja

Vsaka odločitev za zavrnitev izdaje dovoljenja se natančno utemelji in o tem uradno obvesti zadevno podjetje.

Vsaka država članica določi pravno sredstvo v skladu s členom 53 za primer zavrnitve izdaje dovoljenja.

Pravno sredstvo je treba določiti tudi za primere, v kolikor pristojni organi prošnje za izdajo dovoljenja ne obravnavajo do izteka roka šestih mesecev od datuma prejema.

Člen 14 - Predhodno posvetovanje s pristojnimi organi drugih držav članic

1. Potrebno je posvetovanje s pristojnimi organi druge sodelujoče države članice pred izdajo dovoljenja pozavarovalnici, ki je:

a) hčerinsko podjetje zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki je pridobilo dovoljenje v drugi državi članici; ali

b) hčerinsko podjetje matičnega podjetja zavarovalnice ali pozavarovalnice, ki je pridobilo dovoljenje v drugi državi članici; ali

c) pod nadzorom iste fizične ali pravne osebe, ki nadzoruje zavarovalnico ali pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v drugi državi članici.

2. Potrebno je posvetovanje s pristojnim organom sodelujoče države članice, odgovornim za nadzor kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, pred izdajo dovoljenja pozavarovalnici, ki je:

a) hčerinsko podjetje kreditne institucije ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Skupnosti; ali

b) hčerinsko podjetje matičnega podjetja kreditne institucije ali investicijskega podjetja, ki je pridobilo dovoljenje v Skupnosti; ali

c) pod nadzorom iste fizične ali pravne osebe, ki nadzoruje kreditno institucijo ali investicijsko podjetje, ki je pridobila dovoljenje v Skupnosti.

3. Zadevni pristojni organi iz odstavkov 1 in 2 se med seboj posvetujejo predvsem pri oceni primernosti delničarjev in ugleda ter izkušenj direktorjev, ki so udeleženi pri upravljanju drugega subjekta v isti skupini. Medsebojno se obvestita o podatkih glede ustreznosti delničarjev in ugleda ter izkušenj direktorjev, kar je pomembno za druge pristojne organe, ki sodelujejo pri izdaji dovoljenja, pa tudi za trajajočo oceno skladnosti s pogoji poslovanja.

NASLOV III – POGOJI, KI UREJAJO OPRAVLJANJE POSLOV POZAVAROVANJA

Poglavje 1 – Načela in metode finančnega nadzora

ODDELEK 1 – PRISTOJNI ORGANI IN SPLOšNA PRAVILA

ČLEN 15- PRISTOJNI ORGANI IN PREDMET NADZORA

1. Za finančni nadzor pozavarovalnice, vključno s posli, ki jih opravlja preko podružnic ali iz naslova svobode opravljanja storitev, je pristojna izključno matična država članica

Če imajo pristojni organi države članice gostiteljice razlog, da menijo, da bi dejavnosti pozavarovalnice lahko vplivale na njeno finančno trdnost, o tem obvestijo pristojne organe matične države članice pozavarovalnice. Slednji presodijo, ali pozavarovalnica izpolnjuje načela o varnem in skrbnem poslovanju, določena v tej direktivi.

2. Navedeni finančni nadzor celotnega poslovanja pozavarovalnice v skladu s členom 1 vključuje preverjanje njene plačilne sposobnosti, oblikovanja zavarovalno-tehničnih rezervacij, ter sredstev, ki jih krijejo, v skladu z določenimi pravili ali praksami, ki veljajo v matični državi članici na podlagi predpisov, sprejetih na ravni Skupnosti.

3. Matična država članica pozavarovalnice ne sme zavrniti pogodbe o retrocesiji, ki jo sklene pozavarovalnica s pozavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu s to direktivo ali zavarovalnico, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivama 73/239/EGS ali 2002/83/ES na podlagi neposredne povezave s finančno trdnostjo te pozavarovalnice ali zavarovalnice.

4. Pristojni organi matične države članice zahtevajo, da vsaka pozavarovalnica uporablja smotrne upravne in računovodske postopke ter ustrezne mehanizme notranjega nadzora.

Člen 16 – Nadzor podružnic s sedežem v drugi državi članici

Država članica podružnice predvidi, da lahko v primerih, ko pozavarovalnica, ki je dovoljenje pridobila v drugi državi članici in ki opravlja dejavnosti preko podružnice, pristojni organi matične države članice, potem ko so obvestili pristojne organe države članice podružnice, opravijo dejansko preverjanje podatkov, potrebnih za zagotovitev finančnega nadzora podjetja, bodisi sami bodisi s posredovanjem oseb, ki jih imenujejo v ta namen. Organi države članice podružnice lahko sodelujejo v tem preverjanju.

Člen 17 – Računovodstvo, smotrni in statistični podatki: Nadzorna pooblastila

1) Vsaka država članica od vsake pozavarovalnice s sedežem na njenem ozemlju zahteva, da pripravi zaključni račun, ki zajema vse vrste poslov, finančno stanje in plačilno sposobnost.

2) Države članice od pozavarovalnic s sedežem na njihovem ozemlju zahtevajo, da redno oddajajo poročila, skupaj s statističnimi dokumenti, ki so potrebni za nadzor. Pristojni organi si med seboj posredujejo dokumente in podatke, ki so nujni za namen izvajanja nadzora.

3) Vsaka država članica sprejme vse ukrepe, potrebne za zagotovitev, da imajo pristojni organi pooblastila in sredstva, potrebna za nadzor nad posli pozavarovalnic s sedežem na njihovih ozemljih, vključno s posli, ki jih opravljajo zunaj teh ozemelj,

Predvsem morajo pristojnim organom omogočati:

(a) da opravijo podrobne poizvedbe v zvezi s stanjem pozavarovalnice in vsemi njenimi posli, med drugim z zbiranjem podatkov ali zahtevo po predložitvi dokumentov v zvezi s posli pozavarovanja in retrocesije ter opravljanjem pregledov na kraju samem v prostorih pozavarovalnice;

(b) da sprejmejo kakršne koli ukrepe v zvezi s pozavarovalnico, njenimi direktorji ali menedžerji ali osebami, ki jo nadzorujejo, ki so ustrezni in potrebni za zagotovitev, da dejavnosti pozavarovalnice ostanejo usklajene z zakoni, predpisi in upravnimi določbami v skladu s katerimi mora pozavarovalnica ravnati v vsaki državi članici;

(c) da zagotovijo, da se ti ukrepi izvršujejo, če je potrebno prisilno in če je primerno tudi po sodni poti.

Države članice lahko tudi določijo možnost, da nadzorni organi pridobijo vse podatke v zvezi s pogodbami, ki jih imajo posredniki.

Člen 18 – Prenos portfelja

Vsaka država članica pod pogoji, določenimi po zakonodaji držav, pooblasti pozavarovalnice s sedežem na njenem ozemlju, da v celoti ali delno prenesejo portfelj pogodb, sklenjenih bodisi iz naslova pravice do ustanavljanja bodisi iz naslova svobode opravljanja storitev, na prevzemno poslovalnico s sedežem v Skupnosti, če pristojni organi matične države članice prevzemne poslovalnice potrdijo, da ima slednja ob upoštevanju prenosa potrebni minimalni kapital iz poglavja 3.

oddelek 2 – kvalificirani deleži

ČLEN 19 - PRIDOBIVANJA

Države članice zahtevajo, da vsaka fizična ali pravna oseba, ki namerava neposredno ali posredno pridobiti kvalificirani delež v pozavarovalnici, o tem najprej obvesti pristojne organe matične države članice in pri tem navede velikost načrtovanega deleža. Taka oseba mora pristojne organe matične države članice tudi obvestiti, če namerava povečati svoj kvalificirani delež, tako da bi bil njen delež glasovalnih pravic ali deleža v kapitalu podjetja enak ali večji od 20 %, 33 % ali 50 % ali da bi pozavarovalnica postala njeno hčerinsko podjetje.

Pristojni organi matične države članice lahko v največ treh mesecih od dneva priglasitve, predvidene v prvem pododstavku, nasprotujejo takemu načrtu, če se jim oseba iz prvega pododstavka glede na usposobljenost ne zdi primerna, saj je treba zagotoviti varno in skrbno upravljanje pozavarovalnice. Če ne nasprotujejo zadevnemu načrtu, lahko določijo najdaljši rok za njegovo izvedbo.

Člen 20 – Pridobitve finančnih podjetij

Če je prevzemnik deležev iz člena 19 zavarovalnica, pozavarovalnica, kreditna institucija ali investicijsko podjetje, ki je pridobilo dovoljenje v drugi državi članici, ali matično podjetje takšnega subjekta, ali fizična ali pravna oseba, ki obvladuje tak subjekt, in če bi zaradi te pridobitve podjetje, v katerem namerava prevzemnik pridobiti delež, postalo hčerinsko podjetje ali bi jo obvladoval prevzemnik, se je treba o presoji pridobitve predhodno posvetovati, kakor določa člen 14.

Člen 21 – Odtujitve

Države članice zahtevajo, da vsaka fizična ali pravna oseba, ki namerava posredno ali neposredno odtujiti kvalificirani delež v pozavarovalnici, o tem najprej obvesti pristojne organe matične države članice in pri tem navede velikost načrtovanega deleža.

Taka oseba mora pristojne organe tudi obvestiti, če namerava zmanjšati svoj kvalificirani delež, tako da bi bil njen delež glasovalnih pravic ali delež v kapitalu podjetja manjši od 20 %, 33 % ali 50 % ali da bi pozavarovalnica prenehala biti njeno hčerinsko podjetje.

Člen 22 – Obveščanje pristojnih organov, ki ga izvede pozavarovalnica

Pozavarovalnice obvestijo pristojne organe svoje matične države članice ko izvejo za kakršno koli pridobitev ali odtujitev deležev v svojem kapitalu, zaradi katere deleži presežejo ali se spustijo pod enega od pragov iz členov 19 in 21.

Prav tako jim vsaj enkrat na leto posredujejo imena delničarjev in družbenikov, ki imajo v lasti kvalificirane deleže, ter velikost teh deležev, kakor je na primer izkazana iz podatkov na letnih skupščinah delničarjev ali družbenikov ali podana zaradi skladnosti s predpisi za družbe, ki kotirajo na borzah.

Člen 23 – Kvalificirani deleži:Pooblastila pristojnega organa

Države članice zahtevajo, da v primerih, ko je verjetno, da bo vpliv, ki ga izvajajo osebe iz člena 19, deloval v škodo varnemu in skrbnemu upravljanju pozavarovalnice, pristojni organi matične države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, s katerimi odpravijo navedeno stanje. Takšni ukrepi lahko na primer obsegajo sodne odredbe, sankcije proti direktorjem in menedžerjem ali začasne prepovedi glasovalnih pravic, ki izhajajo iz delnic ali deleža v lasti zadevnih delničarjev ali družbenikov.

Podobni ukrepi se uporabljajo za fizične ali pravne osebe, ki ne izpolnijo svojih obveznosti glede predložitve predhodnih podatkov, kakor določa člen 19. Če se kapitalski delež pridobi kljub nasprotovanju pristojnih organov, države članice ne glede na katere koli druge sankcije, ki bodo uvedene, predpišejo bodisi začasno prepoved ustreznih glasovalnih pravic bodisi neveljavnost oddanih glasov ali predpišejo možnost njihove razveljavitve.

oddelek 3 – poslovna skrivnost in izmenjava PODATKOV

ČLEN 24 - OBVEZNOST

1. Države članice predpišejo, da za vse osebe, ki delajo ali so delale za pristojne organe, pa tudi revizorje in strokovnjake, ki delajo v imenu pristojnih organov, velja obveznost varovanja poslovne skrivnosti.

To pomeni, da ne smejo nobeni osebi ali organu razkriti nobenih zaupnih podatkov, ki jih utegnejo prejeti med opravljanjem svojih nalog, razen v obliki povzetka ali v zbirni obliki, tako da posameznih pozavarovalnic ni mogoče prepoznati brez poseganja v primere, za katere velja kazensko pravo.

2. Vendar pa je v primerih, ko je zoper pozavarovalnico uveden stečajni postopek ali postopek prisilnega prenehanja, v civilnem ali gospodarskem postopku dovoljeno razkriti zaupne podatke, ki ne zadevajo tretjih oseb, ki poskušajo rešiti to podjetje.

Člen 25 – Izmenjava podatkov med pristojnimi organi držav članic

Člen 24 pristojnim organom različnih držav članic ne preprečuje, da si izmenjujejo podatke v skladu z direktivami, ki se uporabljajo za pozavarovalnice. Za te podatke veljajo pogoji varovanja poslovne skrivnosti, navedeni v členu 24.

Člen 26 – Sporazumi o sodelovanju s tretjimi državami

Države članice lahko s pristojnimi organi tretjih držav ali z organi ali telesi tretjih držav, kot je opredeljeno v členu 28, odstavkih 1 in 2, sklepajo sporazume o sodelovanju, s katerimi omogočijo izmenjavo podatkov, le tedaj, če za razkrite podatke velja jamstvo poslovne skrivnosti, najmanj enako tistemu, ki je opredeljeno v tem oddelku. Takšna izmenjava podatkov mora biti namenjena opravljanju nadzorne naloge omenjenih organov ali teles.

Če podatki izvirajo iz druge države članice, se smejo razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

Člen 27 – Uporaba zaupnih podatkov

Pristojni organi, ki prejmejo zaupne podatke iz člena 24 ali 25, jih lahko uporabijo le pri opravljanju svojih dolžnosti:

(a) da preverijo, ali so izpolnjeni pogoji, ki urejajo začetek opravljanja poslov pozavarovanja, in da olajšajo spremljanje opravljanja takšnih poslov, zlasti glede spremljanja zavarovalno-tehničnih rezervacij, minimalnega kapitala, upravnih in računovodskih postopkov ter mehanizmov notranjega nadzora,

(b) da naložijo sankcije,

(c) pri upravnih pritožbah zoper odločbe pristojnega organa ali

(d) v sodnih postopkih, sproženih po členu 53 ali v skladu s posebnimi določbami, določenimi v tej direktivi ali drugih direktivah, sprejetih na področju zavarovalnic in pozavarovalnic.

Člen 28 – Izmenjava podatkov z drugimi organi

1. Členi 24−27 ne izključujejo izmenjave podatkov znotraj države članice, če ima ista država članica dvoje ali več pristojnih organov, ali med državami članicami, med pristojnimi organi in med:

a) organi, pristojnimi za uradni nadzor kreditnih institucij in drugih finančnih institucij, ter organi, pristojnimi za nadzor finančnih trgov,

b) telesa, ki sodelujejo pri likvidaciji ali stečaju zavarovalnic in pozavarovalnic ter v drugih podobnih postopkih, in

c) osebami, odgovornimi za opravljanje z zakonom predpisanih revizij letnih računovodskih izkazov zavarovalnic, pozavarovalnic in drugih finančnih institucij,

ter pri opravljanju svojih nadzornih funkcij ali razkrivanju ustreznih podatkov organom, ki upravljajo postopke prisilne likvidacije ali zajamčeni kapital in ki takšne podatke potrebujejo za opravljanje svojega dela. Za podatke, ki jih prejemajo ti organi, telesa ali osebe, veljajo pogoji poslovne skrivnosti iz člena 24.

2. Ne glede na člene 24−27 lahko države članice odobrijo izmenjavo podatkov med pristojnimi organi in:

a) organi, odgovornimi za nadzor teles, ki sodelujejo pri likvidaciji in stečaju zavarovalnic ali pozavarovalnic ter v drugih podobnih postopkih, ali

b) organi, odgovornimi za nadzor oseb, odgovornih za opravljanje z zakonom predpisanih revizij letnih računovodskih izkazov zavarovalnic ali pozavarovalnic, kreditnih institucij, investicijskih podjetij in drugih finančnih institucij, ali

c) neodvisnimi aktuarji zavarovalnic ali pozavarovalnic, ki izvajajo pravni nadzor teh podjetij, in telesi, pooblaščenimi za nadziranje takšnih aktuarjev.

Države članice, ki uveljavijo možnost iz prvega pododstavka, zahtevajo, da so izpolnjeni vsaj naslednji pogoji:

a) ta izmenjava podatkov mora biti opravljena za namen izvajanja nadzora ali pravnega nadzora iz prvega pododstavka;

b) za podatke, prejete v tem pomenu, veljajo pogoji varovanja poslovne skrivnosti iz člena 24;

c) kadar podatki izvirajo iz druge države članice, se smejo razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

Države članice Komisiji in drugim državam članicam sporočijo imena organov, oseb in teles, ki lahko prejmejo podatke v skladu s tem odstavkom.

2. Ne glede na člene 24−27 lahko države članice s ciljem krepitve stabilnosti vključno s celovitostjo finančnega sistema, odobrijo izmenjavo podatkov med pristojnimi organi in telesi, ki so po zakonu pristojni za odkrivanje in preiskovanje kršitev prava gospodarskih družb.

Države članice, ki uveljavijo možnost iz prvega pododstavka, zahtevajo, da so izpolnjeni vsaj naslednji pogoji:

a) te podatki morajo biti namenjeni opravljanju nalog iz prvega pododstavka;

b) za podatke, prejete v tem pomenu, veljajo pogoji poslovne skrivnosti iz člena 24;

c) če podatek izvira iz druge države članice, se sme razkriti samo z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so jih posredovali, in po potrebi izključno za namene, za katere so ti organi dali svoje soglasje.

Če v državi članici organi ali telesa iz prvega pododstavka opravljajo svoje naloge odkrivanja in preiskovanja s pomočjo posebno usposobljenih oseb, ki so imenovane za navedeni namen in niso zaposlene v javnem sektorju, se lahko možnost izmenjave podatkov, predvidena v prvem pododstavku, razširi na takšne osebe, pod pogoji iz drugega pododstavka.

Za izvajanje zadnje alinee drugega pododstavka organi ali telesa iz prvega pododstavka sporočijo pristojnim organom, ki so posredovali podatke, imena in natančne pristojnosti oseb, katerim bodo podatki poslani.

Države članice Komisiji in drugim državam članicam sporočijo imena organov ali teles, ki lahko prejmejo podatke v skladu s tem odstavkom.

Člen 29 – Prenos informacij centralnim bankam in monetarnim oblastem

Ta oddelek pristojnim organom ne preprečuje prenosa podatkov, namenjenih za opravljanje njihove naloge, centralnim bankam in drugim subjektom s podobno funkcijo v vlogi monetarnih oblasti in kjer je potrebno drugim javnim organom, pooblaščenim za nadzor plačilnih sistemov. Takšnim organom ali telesom tudi dovolijo, da pristojnim organom posredujejo takšne informacije, kakršne morebiti potrebujejo za namene člena 27.

Za informacije, prejete v tem smislu, veljajo pogoji poslovne skrivnosti iz tega oddelka.

Člen 30 – Razkrivanje podatkov državni upravi, ki je pristojna za finančno zakonodajo

Ne glede na člena 24 in 27 lahko države članice v skladu z zakonskimi določbami dovolijo razkrivanje nekaterih podatkov drugim službam njihove državne uprave, ki so odgovorne za zakonodajo v zvezi z nadzorom kreditnih institucij, finančnih institucij, institucij za opravljanje investicijskih storitev, zavarovalnic ali pozavarovalnic, ter inšpektorjem, ki delujejo v imenu teh oddelkov.

Vendar so takšna razkritja mogoča samo tedaj, ko so potrebna zaradi nadzora varnega in skrbnega poslovanja.

Države članice pa predvidijo, da se podatki, prejeti v skladu s členoma 25 in 28 (1), in podatki, pridobljeni pri dejanskih pregledih iz člena 16, ne smejo nikoli razkriti v primerih iz tega odstavka, razen z izrecnim soglasjem pristojnih organov, ki so podatke posredovali, ali pristojnih organov države članice, v kateri je bilo opravljeno preverjanje na kraju samem.

oddelek 4 – dolžnosti revizorjev

ČLEN 31 – DOLžNOSTI REVIZORJEV

1. Države članice zagotovijo vsaj, da je oseba, pooblaščena v smislu Direktive Sveta 84/253/EGS[35], ki v pozavarovalnici opravlja nalogo, opisano v členu 51 Direktive Sveta 78/660/EGS[36], členu 37 Direktive Sveta 83/349/EGS ali členu 31 Direktive Sveta 85/611/EGS[37] ali kakšno drugo zakonsko nalogo, dolžna pristojnim organom nemudoma poročati o vseh dejstvih ali odločitvah, ki zadevajo navedeno podjetje, za katere izve pri opravljanju svoje naloge in ki bi lahko:

a) predstavljala bistveno kršitev zakonov, predpisov in upravnih določb, ki določajo pogoje, ki urejajo dovoljenja za opravljanje poslov, ali ki posebej urejajo opravljanje dejavnosti zavarovalnic ali pozavarovalnic, ali

b) vplivajo na nemoteno delovanje pozavarovalnice, ali

c) povzročijo zavrnitev potrditve računovodskih izkazov ali izražanje zadržkov;

Navedena oseba je dolžna poročati tudi o vseh dejstvih ali odločitvah, za katere izve pri opravljanju svoje naloge, kakor je opisano v prvem pododstavku, v podjetju, ki ima tesne povezave, izhajajoče iz nadzornega razmerja s pozavarovalnico, v kateri opravlja zgoraj navedeno nalogo.

2) To razkritje dejstev ali odločitev iz odstavka 1, ki jih sporočijo osebe, pooblaščene v smislu Direktive 84/253/EGS, pristojnim organom, ne predstavlja kršitve omejitev o razkritju informacij, predpisane s pogodbo, zakonskimi ali drugimi določbami, in takih oseb ne vključuje v nobeno vrsto odgovornosti.

Poglavje 2 – Pravila v zvezi z zavarovalno-tehničnimi rezervacijami

Člen 32 – Oblikovanje zavarovalno-tehničnih rezervacij

1) Matična država članica od vsake pozavarovalnice zahteva, da oblikuje primerne zavarovalno-tehnične rezervacije glede vseh svojih poslov.

Znesek takšnih zavarovalno-tehničnih rezervacij se določi v skladu s pravili iz Direktive 91/674/EGS. Kjer je primerno, lahko matična država članica v skladu s členom 20 Direktive 2002/83/ES določi podrobnejša pravila.

2) Države članice ne smejo obdržati ali uvesti sistema z bruto pridržanjem, ki zahteva zastavitev sredstev za kritje prenosnih premij in škodnih rezervacij, če je pozavarovatelj pozavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu s to direktivo ali zavarovalnica, ki je pridobila dovoljenje v skladu z Direktivama 73/239/EGS ali 2002/83/ES.

3) Če matična država članica dovoljuje, da so zavarovalno-tehnične rezervacije pokrite z zahtevki do pozavarovateljev, ki niso pridobili dovoljenja v skladu s to direktivo ali zavarovalnice, ki ni pridobila dovoljenja v skladu z Direktivo 73/239/EGS ali 2002/83/ES, mora določiti tako dovoljen odstotek.

Člen 33 – Izravnalne rezervacije

1. Matična država članica zahteva od vsake pozavarovalnice, ki krije nevarnosti, vključene v zavarovalno vrsto 14 iz točke A Priloge k Direktivi 73/239/EGS, da oblikuje izravnalne rezervacije, namenjene pokrivanju tehničnega primanjkljaja ali nadpovprečnega razmerja odškodnin te zavarovalne vrste v katerem koli poslovnem letu.

2. Izravnalne rezervacije za kreditno pozavarovanje se izračunajo v skladu s pravili, ki jih določi matična država članica v skladu z eno od štirih metod, določenih v točki D Priloge k Direktivi 73/239/EGS, ki štejejo za enakovredne.

3. Matična država članica lahko pozavarovalnice oprosti obveznosti oblikovanja izravnalnih rezervacij za pozavarovanje poslov kreditnega zavarovanja, če so premije ali prispevki, prejeti v zvezi s pozavarovanjem kreditnega zavarovanja nižji od 4 % skupno prejetih premij ali prispevkov in manjši od 2 500 000 EUR.

4. Matične države članice lahko od vsake pozavarovalnice zahtevajo oblikovanje izravnalnih rezervacij za vrste nevarnosti razen kreditnega pozavarovanja. Izravnalna rezervacija se izračuna v skladu s pravili, ki jih določi matična država članica.

Člen 34 – Kritno premoženje

Pri kritnem premoženju se upošteva vrsta posla, ki ga opravlja pozavarovalnica, predvsem naravo, znesek in trajanje pričakovanih zneskov škode, na tak način, da zagotovi likvidnost, varnost, kakovost, donosnost in ujemanje naložb, za katere podjetje poskrbi, da so raznolike in zadostno razpršene, da bi podjetju omogočili odgovor na spreminjajoče se gospodarske okoliščine, predvsem glede razvoja na finančnih trgih in trgih z nepremičninami ali vplivne katastrofalne dogodke.

Poglavje 3 – Pravila, ki se nanašajo na minimalni in zajamčeni kapital

ODDELEK 1 – RAZPOLOžLJIVI MINIMALNI KAPITAL

ČLEN 35 – SPLOšNO PRAVILO

Vsaka država od vsake pozavarovalnice s sedežem na njenem ozemlju zahteva, da ima ves čas ustrezni razpoložljivi minimalni kapital glede na njeno celotno poslovno dejavnost, ki je najmanj enak zahtevam v tej direktivi.

Člen 36 – Elementi, ki izpolnjujejo pogoje

1. Razpoložljivi minimalni kapital so sredstva zavarovalnice, prostih vseh predvidljivih obveznosti, z odštetimi vsemi neopredmetenimi postavkami, vključujoč:

(a) vplačani osnovni kapital ali v primeru družb za vzajemno pozavarovanje dejanski vplačani ustanovni kapital ter sredstva na računih članov, ki izpolnjujejo vsa naslednja merila:

(i) akt o ustanovitvi družbe in statut morata določati, da je plačila članom iz teh računov možno opraviti le tedaj, ko to ne povzroči zmanjšanja razpoložljivega minimalnega kapitala pod zahtevano raven, ali po prenehanju podjetja, ko so poravnani vsi drugi dolgovi podjetja;

(ii) akt o ustanovitvi družbe in statut morata določati, da je treba glede vseh plačil iz točke (i), ki se opravijo v namene razen posameznega prenehanja članstva, pristoj