EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 15.12.2020 COM(2020) 824 final 2020/0360(COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 347/2013 {SEC(2020) 431 final} - {SWD(2020) 346 final} - {SWD(2020) 347 final}



OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA •Razlogi za predlog in njegovi cilji Leta 2013 je bil vzpostavljen nov okvir za načrtovanje čezmejne energetske infrastrukture. Njegov namen je bil posodobiti in razširiti evropsko energetsko infrastrukturo ter tako ponuditi rešitev za razdrobljene povezovalne vode med državami članicami, odpraviti ločenost držav članic od plinskega in električnega omrežja, omogočiti varnejšo in bolj raznoliko oskrbo Unije z energijo, njene vire in trase ter okrepiti vključevanje obnovljivih virov energije. Uredba o TEN-E je Uniji omogočila, da je dosegla svoje osrednje cilje energetske politike z določitvijo pravil za določitev in pravočasno pripravo projektov skupnega interesa (PCI), ki bodo zagotovili interoperabilnost vseevropskih energetskih omrežij, delovanje notranjega trga energije, zanesljivo oskrbo z energijo in vključitev oblik energije iz obnovljivih virov. Od držav članic zahteva tudi racionalizacijo postopkov za izdajo dovoljenj za projekte skupnega interesa ter določa regulativno pomoč, določa pravila in smernice za čezmejno razporeditev stroškov in s tveganji povezane pobude v zvezi s projekti skupnega interesa (PCI) ter pogoje za dostop do financiranja iz instrumenta za povezovanje Evrope (CEF). Predsednica Komisije je evropski zeleni dogovor določila za najpomembnejšo prednostno nalogo, katere cilj je preobraziti Unijo v pravično in uspešno družbo s sodobnim in konkurenčnim gospodarstvom, ki učinkovito izkorišča vire. Z načrtom za uresničitev podnebnih ciljev, ki ga je predlagala Komisija, je Evropa stopila na trajnostno pot za uresničitev teh ciljev in dosego podnebne nevtralnosti do leta 2050. V zelenem dogovoru je nadalje poudarjeno, da bodo neizogibne podnebne spremembe kljub prizadevanjem za njihovo ublažitev močno vplivale na Evropo. Zato je bistvenega pomena krepitev prizadevanj za prilagajanje na podnebne spremembe, krepitev odpornosti, preprečevanje naravnih nesreč in pripravljenost nanje. Energetska infrastruktura je ključni omogočitveni dejavnik za energetski prehod, kot je prikazan v sporočilu o evropskem zelenem dogovoru in sporočilu z naslovom Čist planet za vse. Infrastruktura je dolgoročno sredstvo, zato mora biti v skladu s cilji podnebne nevtralnosti in drugimi okoljskimi cilji, kot je zaobljuba „ne škodujmo“ v zelenem dogovoru, da bi omogočili hitro in stroškovno učinkovito razogljičenje energetskega sistema, pa tudi gospodarstva nasploh. Zato je TEN-E osrednji instrument pri razvoju notranjega trga energije in je potreben za dosego ciljev evropskega zelenega dogovora. Sedanje podnebne in energetske ciljne vrednosti niso dovolj visoke, da bi lahko do leta 2030 dosegli ciljno vrednost najmanj 55-odstotnega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov, kot je Komisija predlagala v svojih prizadevanjih za premik v smeri podnebne nevtralnosti. Za pot do tega zmanjšanja emisij toplogrednih plinov je potrebna temeljita preobrazba evropskega energetskega sistema, in sicer tako na strani ponudbe kot tudi na strani povpraševanja. Unija bo morala znatno povečati obseg proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, da bi leta 2050 dosegla delež nad 80 % proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, ki se bodo vse bolj izkoriščali na odobalnih krajih. Že želimo doseči podnebno nevtralnost, bi se morale zmogljivosti odobalnih vetrnih elektrarn v Evropi do leta 2050 povečati na 300 GW, zmogljivost elektrarn na oceansko energijo pa na 40 GW, kar je 25-krat več kot zdaj, zato je nujno potrebno usklajevanje pri dolgoročnem načrtovanju in razvoju električnih omrežij na morju in na kopnem v skladu s strategijo EU za energijo iz obnovljivih virov na morju. Povečanje obsega izkoriščanja odobalne energije iz obnovljivih virov v Evropi do leta 2050 bo po ocenah stalo 800 milijard eurov, od tega dve tretjini za omrežno infrastrukturo, povezano z njim. Da bi čim bolj zmanjšali stroške, se je nujno treba posvetiti razvoju omrežja. Cilj, ki so si ga na zasedanju Evropskega sveta v Barceloni marca 2002 zastavile vse države članice, v skladu s katerim naj bi zmogljivost električnih medomrežnih povezav dosegla najmanj 10 % njihovih obstoječih proizvodnih zmogljivosti, še ni dosežen. Evropski svet je v svojih sklepih z dne 23. in 24. oktobra 2014 podprl ciljno vrednost najmanj 15 % za elektroenergetske medsebojne povezave. V sporočilu Komisije z dne 23. novembra 2017 z naslovom Krepitev energetskih omrežij v Evropi je ocenjen napredek pri doseganju cilja 10-odstotne medsebojne povezanosti in predlagani načini za uresničitev cilja 15-odstotne medsebojne povezanosti za leto 2030. Že samo za dosego ciljev za leto 2030 bodo po ocenah potrebne letne naložbe v povprečni višini 50,5 milijarde eurov za prenosna in distribucijska omrežja električne energije. Okrepljeno vlogo električne energije bo dopolnilo sorazmerno povečanje vloge obnovljivih in nizkoogljičnih plinov v razogljičeni mešanici energijskih virov, kot kažejo vsi scenariji modeliranja poti v podnebno nevtralnost. Vodik se danes v proizvodnji, prometu in potrošnji uporablja le malo, leta 2050 pa naj bi bil njegov delež okrog 46–49 % vseh plinov iz obnovljivih virov in nizkoogljičnih plinov. Do leta 2030 naj bi skupne potrebe po naložbah v elektrolizne obrate za vodik znašale 24–42 milijard eurov. Okrog 65 milijard eurov bo potrebnih za prenos, distribucijo in shranjevanje vodika 47 . Cilji sedanje uredbe so sicer še vedno veljavni, vendar v sedanjem okviru TEN-E še niso v celoti upoštevane pričakovane spremembe energetskega sistema, ki jih bodo prinesle nove politične razmere, zlasti pa posodobljene ciljne vrednosti za leto 2030 ter cilj podnebne nevtralnosti za leto 2050 v okviru evropskega zelenega dogovora. Konkretno sta vrsta in obseg razvoja čezmejne infrastrukture, ki jo je prinesel sedanji okvir TEN-E, nezadostna, saj ne zajemata vseh kategorij infrastrukture, ki so pomembne za energetski prehod, in premalo upoštevata tehnološki razvoj. Okvir TEN-E v sedanji obliki zato ni zmožen podpirati doseganja cilja podnebne nevtralnosti. Zaradi pospešene digitalne preobrazbe elektroenergetskega sektorja so se v preteklih letih precej razvile rešitve pametnega omrežja, tudi prilagajanje odjema. Pametno povezovanje energetskega sistema med elektroenergetskimi in plinskimi sistemi ter povezovanje z drugimi sistemi, kot sta promet in industrija, nudi dodatne priložnosti za razogljičenje plinskega omrežja in učinkovitejše upravljanje elektroenergetskega sistema, npr. s proizvodnjo vodika in sintetičnih plinov iz obnovljivih virov energije. Sedanje načrtovanje omrežnih sistemov preveč temelji na sektorskem pristopu, zato ne izpolnjuje potrebe po pametnem povezovanju sistemov, kadar se ocenjujejo potrebe po naložbah za sektor plina in sektor električne energije v različnih postopkih. Pri načrtovanju prihodnjih omrežij je treba tudi ustrezno upoštevati pričakovano širitev odobalnega omrežja. Poleg tega bo imela pri načrtovanju energetske infrastrukture pomembno vlogo raven distribucijskega sistema, tudi zato, ker je precejšen del zmogljivosti za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov priključen na nizko- in srednjenapetostno omrežje. Poleg tega se je pri ocenjevanju sedanjega okvira omrežja TEN-E izkazalo, da prihaja do zamud pri izvajanju PCI, za katere je bilo ugotovljeno, da so potrebni za uresničitev podnebnih ciljev in ciljev energetske politike Unije. Leta 2020 je bilo 27 % PCI na področju električne energije v zamudi povprečno 17 mesecev glede na njihov načrtovani datum začetka obratovanja. Zato bo cilj revidiranega okvira TEN-E predvsem: ·omogočiti ugotavljanje, kateri čezmejni projekti in naložbe povsod po Uniji in s sosednjimi državami so potrebni za energetski prehod in doseganje podnebnih ciljnih vrednosti; ·izboljšati načrtovanje infrastrukture za povezovanje energetskih sistemov in odobalnih omrežij; ·skrajšati postopke izdaje dovoljenj za PCI, da ne bi prihajalo do zamud pri projektih, ki omogočajo lažji energetski prehod; ·zagotoviti primerno uporabo orodij za delitev stroškov in regulativnih spodbud. V tej pobudi je bil ocenjen in ugotovljen niz ukrepov za poenostavitev in izboljšanje učinkovitosti uredbe o TEN-E ter za znižanje stroškov zagotavljanja skladnosti s predpisi in regulativnih stroškov, kjer je mogoče. Pobuda bo omogočila: (i) racionalizacijo obveznosti poročanja in spremljanja, (ii) izvzetje iz zahtev za predhodno posvetovanje, če so že zajete v nacionalnih pravilih na podlagi enakih ali višjih standardov kot v uredbi o TEN-E, in (iii) poenostavitev za vključevanje PCI v desetletni razvojni načrt omrežja. Poenostavitveni ukrepi bodo ustvarili neposredne koristi z zmanjšanjem ponavljajočih se neposrednih stroškov, saj se bodo zmanjšale obveznosti spremljanja in poročanja. Pri teh neposrednih koristih gre predvsem za zasebne koristi nekaterih zainteresiranih strani, kot so predlagatelji projektov. •Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike

Pri ocenjevanju uredbe o TEN-E, ki ga je opravila Komisija, da bi ocenila njeno dosedanjo uspešnost, je bilo ugotovljeno, da sedanji okvir ni mogel pokazati zadostne prožnosti, da bi se lahko sčasoma prilagodil spremembam politike Unije. To je še posebej pomembno spričo razvoja energetske in podnebne politike Unije, predvsem večjega poudarka na ciljih razogljičenja in ambicij v zvezi z njimi. Za pariški sporazum in evropski zeleni dogovor je potrebno znatno preoblikovanje sedanje energetske infrastrukture, da bi do leta 2050 omogočili docela integriran ogljično nevtralen energetski sistem. Začetni cilji uredbe o TEN-E – zanesljiva oskrba z energijo, povezovanje trgov, konkurenca in trajnostnost – so sicer še vedno pomembni, vendar se z revidirano uredbo o TEN-E uvajajo spremembe, ki zagotavljajo usklajenost s ciljnimi vrednostmi za razogljičenje in skladnost s ciljem podnebne nevtralnosti ter z načelom, da se ne škoduje bistveno, kot je opredeljeno v uredbi o taksonomiji. Splošni cilji revidirane uredbe o TEN-E ustrezajo potrebi po usklajenosti z različnimi ciljnimi vrednostmi in cilji iz svežnja o čisti energiji, zlasti direktive in uredbe o trgu električne energije, uredbe o upravljanju in direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, zlasti z omogočanjem uvajanja obnovljivih virov energije in njihovega vključevanja v velikem obsegu ter s podporo povečanju vloge operaterjev distribucijskega sistema. Z zelenim dogovorom in ustreznimi cilji zmanjšanja emisij je prometni sektor na bolj dinamični poti do razogljičenja, kot je bil pri prejšnjih ciljnih vrednostih. Tako naj bi se močno zmanjšalo povpraševanje po nafti in vsa poraba nafte z nezmanjšanimi emisijami naj bi se počasi opustila. Zato v skladu s cilji zelenega dogovora infrastruktura za oskrbo z nafto ni vključena v to uredbo. Čeprav se pri ocenjevanju ni pokazala neposredna neusklajenost med sedanjo uredbo o TEN-E in posebnimi ukrepi iz direktive o energetski učinkovitosti, revidirane določbe krepijo vlogo načela „energijska učinkovitost na prvem mestu“ pri prihodnjem medsektorskem načrtovanju infrastrukture. Instrument za povezovanje Evrope dopolnjuje uredbo o TEN-E z rešitvami za vrzel v financiranju pri tistih PCI, ki imajo sicer visoko družbeno-gospodarsko in družbeno vrednost, vendar ne morejo preživeti na trgu. Upravičenost do finančne pomoči v okviru Instrumenta za povezovanje Evrope je povezana s področjem uporabe kategorij infrastrukture, ki jih zajema revidirana uredba o TEN-E, saj je pri čezmejnih infrastrukturnih projektih status PCI na podlagi uredbe o TEN-E predpogoj za financiranje iz Instrumenta za povezovanje Evrope. •Skladnost z drugimi politikami Unije Z zaostritvijo sedanje ocene trajnostnosti PCI v revidirani uredbi o TEN-E namerava Komisija tudi izboljšati usklajenost pobude z ustreznimi vidiki taksonomije Unije za okvir trajnostnih naložb. Uredba o taksonomiji vzpostavlja okvir za opredelitev meril, s katerim se določa, ali se gospodarska dejavnost šteje za okoljsko trajnostno, s čimer se nalagajo obveznosti razkritja za finančna in nefinančna podjetja v zasebnem sektorju, ki usmerjajo kapital v (bolj) trajnostne gospodarske dejavnosti, opredeljene glede na šest okoljskih ciljev. Projekti skupnega interesa (PCI) se ravnajo po načelu, da se ne škoduje bistveno, kot je izraženo v zelenem dogovoru, in v skladu s členom 17 uredbe o taksonomiji. Za omejitev vpliva na okolje bo pri načrtovanju infrastrukture in ugotavljanju infrastrukturnih vrzeli upoštevano načelo „energijska učinkovitost na prvem mestu“, prednost pa bodo imele vse ustrezne neinfrastrukturne rešitve za ugotovljene vrzeli na podlagi obširnih posvetovanj z zainteresiranimi stranmi. Poleg tega bi morali predlagatelji projektov med izvajanjem projektov poročati o skladnosti z okoljevarstveno zakonodajo, da bi zagotovili, da projekti ne bodo bistveno škodovali okolju. To poročanje je pomemben element v postopku spremljanja in prijavah za poznejše sezname Unije. Poleg tega se s to uredbo uvaja zahteva, da projekti skupnega interesa vključujejo ukrepe za prilagajanje podnebnim spremembam. V členu 171(3) PDEU je določena možnost, da se Unija odloči za sodelovanje s tretjimi državami, da bi podprla projekte skupnega interesa (PMI) in zagotovila medobratovalnost omrežij v soseščini Unije. Tako sodelovanje lahko pripomore k zmanjšanju emisij toplogrednih plinov v Uniji in tretjih državah ter tako prispeva k uresničevanju ciljev evropskega zelenega dogovora. Z vključitvijo projektov splošnega interesa v revidirano uredbo o TEN-E bi bila upoštevana vse pomembnejša vloga povezav s tretjimi državami in omogočeno širjenje koristi od izvajanja regulativnega okvira Unije izven njenih meja. Upoštevano bo sporočilo Komisije z naslovom Gospodarski in naložbeni načrt za Zahodni Balkan. Revidirana uredba o TEN-E naj bi rešila nekatere stalne probleme, kot so zamude pri izvajanju projektov in dostop do financiranja za čezmejne infrastrukturne projekte, ki so še hujši zaradi zdravstvene krize, ob usklajenosti s cilji mehanizma za okrevanje in odpornost. Glede na cilje držav članic se bodo čezmejne pametne in trajnostne energetske povezave financirale iz mehanizma za okrevanje in odpornost le v manjši meri. Posebni podporni ukrepi, za katere bi se države članice lahko odločile, da jih namenijo za PCI, bi se lahko šteli za državno pomoč. Za take ukrepe bi bila potrebna posebna ocena na podlagi pravil o državni pomoči. Status PCI je pomemben v okviru pravil o državni pomoči tako na podlagi uredbe o splošnih skupinskih izjemah iz leta 2014 kot tudi smernic o pomoči za varstvo okolja in energijo za obdobje 2014–2020. Pomembno je znova poudariti, da bi se nacionalni ukrepi za podpiranje PCI, ki bi presegali čezmejno razporeditev in naložbene spodbude iz uredbe o TEN-E, lahko šteli za državno pomoč in bi lahko bila zanje potrebna ocena na podlagi pravil o državni pomoči. To je še posebej pomembno za elektrolizatorje in projekte shranjevanja energije, ki lahko bolj neposredno vplivajo na trge proizvodnje energije. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST •Pravna podlaga Člen 170 Pogodbe o delovanju Evropske unije določa, da Unija prispeva k vzpostavitvi in razvoju vseevropskih omrežij, tudi na področju energetske infrastrukture. Unija bo morala spodbujati povezovanje nacionalnih omrežij. Podlaga za uredbo o TEN-E je člen 172 Pogodbe o delovanju Evropske unije, ki daje pravno podlago za sprejemanje smernic, ki zajemajo cilje, prednostne naloge in splošno zasnovo ukrepov, predvidenih na področju vseevropskih omrežij, navedene v členu 171. Smernice bodo morale določiti projekte skupnega interesa, ki so potrebni za dosego ciljev politike uredbe o TEN-E. Določajo tudi pogoje, pod katerimi lahko Unija finančno podpira PCI. •Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Infrastruktura za prenos energije (vključno z medsebojno povezanim odobalnim omrežjem in infrastrukturo za pametna omrežja) ima evropsko dodano vrednost zaradi svojih čezmejnih učinkov in je bistvenega pomena za vzpostavitev podnebno nevtralnega energetskega sistema. Uredba o TEN-E je ustvarila vrednost in prispevala k doseganju rezultatov v zvezi s povezovanjem trgov energije, konkurenco in zanesljivo oskrbo z energijo v Uniji. Za razvoj čezmejne energetske infrastrukture je potreben okvir za regionalno sodelovanje med državami članicami. Za uresničitev teh infrastrukturnih projektov kot celote ne zadostujejo posamezni predpisi in ukrepi držav članic. Za notranji trg energije je potrebna čezmejna infrastruktura, za njen razvoj pa je potrebno sodelovanje najmanj dveh držav članic, od katerih ima vsaka svoj regulativni okvir. Uredba o TEN-E je zagotovila dodatno vrednost v primerjavi s tistim, kar bi bilo mogoče doseči zgolj na nacionalni ali regionalni ravni. Izvedba več kot 40 ključnih projektov energetske infrastrukture od njenega začetka veljavnosti je pomagala večini držav članic doseči ciljno vrednost 10 % medsebojnih povezav do leta 2020 in vzpostaviti omrežje, ki je dobro medsebojno povezano in odporno na udare. Trg energije v Uniji je bolj integriran in konkurenčen, kot je bil leta 2013, in izboljšala se je energetska varnost Unije. Dostop do namenskega financiranja v okviru Instrumenta za povezovanje Evrope je omogočil izvedbo 95 PCI, ki bi drugače imeli težave pri dostopu do financiranja po tržnih pravilih. Tega napredka ne bi bilo mogoče doseči zgolj z ukrepi držav članic. Dodano vrednost uredbe o TEN-E je potrdilo več zainteresiranih strani, ki so opozorile na pomen regionalnega sodelovanja pri izvajanju čezmejnih projektov, preglednosti, regulativne jasnosti in dostopa do financiranja. •Sorazmernost Pobuda je skladna z načelom sorazmernosti. Spada v obseg ukrepanja na področju vseevropskega energetskega omrežja, kot je opredeljeno v členu 170 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Pobuda politike je sorazmerna z razsežnostjo in naravo opredeljenih težav ter doseganjem zastavljenih ciljev. Predlog ne presega tistega, kar je potrebno za dosego splošnega cilja, s katerim naj bi bil omogočen pravočasni razvoj zadostne energetske infrastrukture povsod v Uniji in v njeni soseščini, da bi omogočili uresničitev energetskih in podnebnih ciljev Unije v skladu z evropskim zelenim dogovorom, predvsem ciljnih vrednosti za leto 2030 in 2050 vključno s ciljem podnebne nevtralnosti, spoštovanjem načela, da se ne škoduje bistveno, povezovanjem trgov, konkurenčnostjo in zanesljivostjo oskrbe z energijo.

Komisija je, izhajajoč iz rezultatov ocenjevanja, ocenila več možnosti politike, ki spadajo na štiri področja vpliva sedanjega okvira TEN-E, kot so področje uporabe, načrtovanje upravljanja/infrastrukture, izdaja dovoljenj, udeležba javnosti in regulativna obravnava. Ocena in primerjava možnosti (gl. zlasti oddelka 7 in 8 priložene ocene učinka) kažeta, da nobena možnost sama zase ne zadostuje za dosego določenih ciljev. Določitev svežnja možnosti politike, ki bi bil najprimernejši za doseganje konkretnih ciljev, temelji na oceni, ki vključuje načelo sorazmernosti. Ta sveženj naj bi dosegel, da bi bila uredba o TEN-E primerna za prihodnost. Možnosti za prihodnje področje uporabe uredbe zajemajo vse tehnologije, ki so potrebne za energetski prehod in dosego podnebnih ciljnih vrednosti. Opredelitve so konkretne, a tudi dovolj široke, da upoštevajo tehnološki razvoj, kolikor je le mogoče. Ključna elementa v smislu ciljev in meril sta okvir za izbiro PCI in novi pristop k medsektorskemu načrtovanju infrastrukture. V prihodnjem okviru bo ohranjena vloga regionalnih skupin v postopku izbire, ti elementi pa bodo podrobneje določeni in prilagojeni novim prednostnim nalogam politike in tehnološkemu razvoju, tudi ob upoštevanju regionalnega vidika. •Izbira instrumenta Glede na splošno pozitivno oceno sedanje uredbe je izbrani instrument uredba, saj je to učinkovit instrument, ki se neposredno uporablja in je v celoti zavezujoč, tako da zagotavlja enotno izvajanje in pravno varnost.



3. REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCEN UČINKA •Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje Sozakonodajalca sta se marca 2019 v okviru delnega političnega dogovora med Evropskim parlamentom in Svetom o Instrumentu za povezovanje Evrope za obdobje 2021–2027 sporazumela, da je treba do 31. decembra 2020 oceniti učinkovitost in usklajenost politik Uredbe št. 347/2013 o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo (uredba o TEN-E). Decembra 2019 je bilo v sporočilu Komisije z naslovom Evropski zeleni dogovor izrecno povedano, da je potreben pregled uredbe o TEN-E, da bi zagotovili njeno usklajenost s cilji podnebne nevtralnosti. Glede na časovnico za ocenjevanje in revizijo uredbe o TEN-E se je Komisija odločila za zaporedno („back-to-back“) ocenjevanje in oceno učinka. Ocenjevanje uredbe o TEN-E je bilo opravljeno v obdobju od januarja 2019 do septembra 2020. Pri ocenjevanju je bilo ocenjeno, v kolikšni meri je bila uredba o TEN-E doslej uspešna pri doseganju zastavljenih ciljev, pri čemer je bilo ugotovljeno, kateri dejavniki so ji pri tem pomagali oziroma kateri so jo ovirali. Konkretno je bila ocenjena učinkovitost uredbe glede na osnovni scenarij (tj. položaj brez uredbe), da bi bilo ocenjeno, ali je imela pomemben vpliv in dodano vrednost. Če povzamemo, je bilo pri ocenjevanju preverjeno: • kako in zakaj se je sedanja uredba o TEN-E obnesla ali ne ter kateri dejavniki so pripomogli k doseganju ciljev in kateri so ga ovirali; • kakšen je bil učinek uredbe, zlasti v smislu napredka v smeri doseganja ciljev. Zaporedni pristop je zagotovil, da so bili iz rezultatov ocenjevanja pridobljeni vsebinski elementi, iz katerih bi ugotovili, v kolikšni meri bo uredba ostala primerna in ustrezna v prihodnosti glede na sprejete ali načrtovane pobude politike, ki bodo pospešile srednje- in dolgoročno razogljičenje. V prihodnost usmerjeni elementi so bili osredotočeni na vprašanje, kako zagotoviti obstoj energetske infrastrukture, ki bi ustrezala vse večjim ambicijam na področju razogljičenja in uvedbe energije iz obnovljivih virov, ter navesti področja, na katerih bi bili potrebni posegi. Ocenjevanje je v skladu s področjem uporabe in veljavnostjo uredbe o TEN-E zajelo vse države članice. V skladu s smernicami za boljšo pripravo zakonodaje je bilo pri ocenjevanju uspešnosti uredbe o TEN-E uporabljenih pet meril: učinkovitost, uspešnost, relevantnost, skladnost in dodana vrednost Unije. Ocenjevanje je pokazalo, da so se energetske povezave od leta 2013 povsod v Uniji povečale zaradi izvajanja uredbe o TEN-E in PCI v vseh regijah. Povečanje povezav je učinkovito izboljšalo integracijo omrežij držav članic, zaradi česar je tudi trg energije v Uniji postal bolj integriran in konkurenčnejši, kot je bil pred izvajanjem uredbe o TEN-E. Veleprodajne cene električne energije so se v skoraj vseh državah članicah približale. Približale so se tudi cene plina. Zaradi novih povezovalnih plinovodov in terminalov za utekočinjeni zemeljski plin se je od leta 2013 se je znatno izboljšala zanesljivost oskrbe s plinom. PCI so pripomogli k uresničevanju sedanjih ciljev uredbe o TEN-E, kot je bila zasnovana leta 2013. Toda v kategorijah infrastrukture v sedanji uredbi o TEN-E niso upoštevane nove podnebne ambicije, cilj podnebne nevtralnosti in najnovejši tehnološki razvoj. Ta napredek bi bilo upoštevati pri kategorijah infrastrukture, ki jih zajema uredba, merilih za izbiro PCI, prednostnih koridorjih in tematskih področjih. Postopek določanja in izbire projektov skupnega interesa v regionalnih skupinah se je izkazal za učinkovitega pri izboljšanju sodelovanja in omogočanju odločitev o čezmejnih projektih na podlagi regionalnega in evropskega pristopa. Postopek desetletnega razvojnega načrta omrežja se je izkazal za učinkovit prvi korak pri določanju projektov skupnega interesa. Toda, čeprav imajo operaterji prenosnih sistemov in evropski mreži operaterjev prenosnih sistemov ter pomembno vlogo v postopku, je za boljše zaupanje v postopek potrebno več vključevanja ter preverjanja glavnih vhodnih podatkov in predpostavk. Mehanizem za čezmejno porazdelitev stroškov je pomemben omogočitveni dejavnik pri izvajanju projektov. Vendar v številnih primerih čezmejna porazdelitev stroškov ni pripeljala do zmanjšanja finančne vrzeli, kot je bilo predvideno. Postopki za izdajo dovoljenj so se sicer skrajšali, vendar so v nekaterih primerih še vedno dolgotrajni. Toda glavni razlogi za to so povezani predvsem z nacionalnim izvajanjem in ne spadajo na področje uporabe uredbe o TEN-E. Finančna pomoč Instrumenta za povezovanje Evrope, dodeljena 95 projektom, je omogočila njihovo učinkovito izvajanje. Nepovratna sredstva za študije so pripomogla k zmanjšanju tveganj pri projektih v zgodnjih fazah razvoja, nepovratna sredstva za dela pa so podprla projekte za odpravljanje ključnih ozkih grl, ki jih tržno financiranje ni moglo odpraviti v zadostni meri. Ocenjevanje je pokazalo, da koristi uredbe odtehtajo stroške, kar je dokaz njene učinkovitosti. Uredba o TEN-E je prinesla družbeno-gospodarske koristi z izboljšanjem zanesljive oskrbe z energijo ter bolj povezanimi in konkurenčnimi trgi energije. Prispevala je tudi k boljši razpoložljivosti informacij, usklajevanju in preglednosti.

Prvotni cilji uredbe o TEN-E – zanesljiva oskrba z energijo, povezovanje trgov, konkurenca in trajnostnost – so še naprej pomembni. Toda zaradi večjih podnebnih ambicij na podlagi pariškega sporazuma in evropskega zelenega dogovora je potrebno novo ravnovesje med cilji, da bi dosegli ciljne vrednosti za razogljičenje in prispevali k podnebni nevtralnosti. Ocenjevanje je pokazalo le malo znamenj za pomisleke v zvezi z notranjo usklajenostjo uredbe o TEN-E, razen možnosti za mehanične spremembe, in pomanjkanje prožnosti za prilagajanje hitrim spremembam na področjih politike. Uredba o TEN-E je prinesla rezultate, ki jih drugače ne bi bilo mogoče doseči z ukrepanjem na ravni držav članic, kar dokazuje njeno dodano vrednost za Unijo. •Posvetovanja z zainteresiranimi stranmi Na splošno zainteresirane strani večinoma menijo, da postopek PCI omogoča izbiro najustreznejših projektov skupnega interesa za uresničevanje ciljev uredbe o TEN-E s pomočjo sodelovanja v regionalnih skupinah. Merila za izbiro veljajo sicer načeloma za primerna, vendar so zainteresirane strani pozvale k usklajenosti s podnebnimi ciljnimi vrednostmi s pomočjo temeljitega preverjanja trajnostnosti. Nekatere NVO in zainteresirane strani iz tega sektorja tudi menijo, da so merila za projekte pametnih omrežij prestroga. Zainteresirane strani so izrazile mnenje, da uredba o TEN-E ne rešuje ključnih vprašanj, kot so tesnejše povezovanje energije iz obnovljivih virov, izboljšanje energijske učinkovitosti in blažitev podnebnih sprememb. V odgovorih je bilo ponekod opozorjeno na neusklajenost med uredbo o TEN-E ter drugimi politikami in pobudami na ravni Unije, kot je evropski zeleni dogovor ali dolgoročna strategija za razogljičenje. V odziv na te izzive so bile kot pomembne za nadaljnjo vključitev v okvir TEN-E navedene naslednje kategorije infrastrukture: vodikova infrastruktura in pametna distribucijska omrežja za plin, pretvorba električne energije v plin, elektroenergetsko omrežje za podpiranje polnjenja z elektriko / infrastrukture za polnjenje z vodikom ter elektroenergetsko omrežje pri hibridnih projektih odobalnih elektrarn. Toda posebna vodikova infrastruktura, pametna plinska omrežja in tehnologije za pretvorbo električne energije v plin so bile deležne mešane podpore, zlasti od NVO. Precej nizka je bila podpora zainteresiranih strani, zlasti civilne družbe, NVO in elektroenergetskih združenj, za omrežja CO2, zlasti za shranjevanje CO2. Toda pri nadaljnji analizi prejetih prispevkov glede vključitve omrežij CO2 kot kategorije infrastrukture se je pokazalo, da ni bilo veliko znamenj za črtanje omrežij CO2 iz uredbe o TEN-E. Kar zadeva upravljanje in vlogo različnih akterjev, so zainteresirane strani pozvale k zmanjšanju vloge evropskih mrež operaterjev prenosnih sistemov ter okrepitvi vloge ODS in drugih zainteresiranih strani, kot so NVO. Postopki izdaje dovoljenj so se od začetka veljavnosti uredbe o TEN-E sicer skrajšali, vendar je, kot je navedlo več zainteresiranih strani, njihova učinkovitost močno odvisna od nacionalnega izvajanja. Eden od razlogov za to so stalno zapleteni nacionalni postopki, drugi razlogi pa so okoljska vprašanja PCI in nasprotovanje javnosti, zaradi katerega prihaja do dolgotrajnih sodnih postopkov v tožbah proti projektom. Zaradi zahtev za javno posvetovanje v uredbi o TEN-E se je v javnosti očitno okrepila zavest o PCI, javnost bolj sodeluje v postopkih in jim bolj zaupa. Kaže pa, da določbe le malo pripomorejo k boljšemu sprejemu v javnosti, predvsem zaradi domnevnega pomanjkanja (aktualnih) informacij o potrebah infrastrukture in skopih povratnih informacij o zasnovi projektov. Za mehanizem za čezmejno razporeditev stroškov, pristop, ki je bil uveden z uredbo o TEN-E, pri katerem si države članice delijo stroške, da bi omogočile projekte s čezmejnimi koristmi, je bilo v glavnem ocenjeno, da rešuje obstoječo neuravnoteženost stroškov in koristi. Mehanizmi za čezmejno razporeditev stroškov so se v nekaterih primerih sicer izkazali za učinkovite, vendar so zainteresirane strani s tem postopkom manj zadovoljne zaradi vrednotenja mehanizma, zapletenosti pridobljenih podatkov, dodatnega časa, ki preteče, preden je mogoče sprejeti odločitev o naložbi, in pomanjkanja nedvoumnih rezultatov, na podlagi katerih bi bila možna odločitev. Med zainteresiranimi stranmi obstaja široko soglasje, da uredba o TEN-E ima dodano vrednost Unije in da države članice njenih rezultatov ne bi mogle doseči posamič. Enaka večina je povedala, da je glede vprašanj, ki se rešujejo z uredbo o TEN-E, še vedno potrebno ukrepanje na ravni Unije. Večina anketirancev poleg tega meni, da koristi uredbe o TEN-E odtehtajo njene stroške, •Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj V predlogu in oceni učinka, na kateri temelji, so upoštevani izsledki ocenjevanja Uredbe št. 347/2013 o smernicah za vseevropsko energetsko omrežje od prispevkov zainteresiranih strani do obsežnih posvetovanj, ki so bila opravljena v zvezi s tem, pa tudi pregleda literature, analize portfeljev PCI in modeliranja. Pregled literature je vključeval rezultate vrste tematskih študij o ključnih elementih uredbe o TEN-E, rezultatih vmesne ocene uredbe o TEN-E ter ocenjevanj v okviru drugih ustreznih pobud Komisije. V analizi so bile upoštevane tudi formalne ugotovitve, sprejete v okviru forumov zainteresiranih strani o energetski infrastrukturi in z njo povezani politiki. Upoštevana so bila tudi konsolidirana letna poročila Agencije Evropske unije za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER) o napredku PCI na področju električne energije in plina, projektih razširitvenih zmogljivosti in virtualnih povezovalnih točkah ter druge najnovejše informacije o odločitvah glede čezmejne razporeditve stroškov in spodbudah za posamezne projekte na podlagi tveganja. •Ocena učinka

Komisija je v skladu s smernicami za boljšo pripravo zakonodaje opravila oceno učinka za več možnosti politike. K oceni je prispevalo strukturirano posvetovanje s službami Komisije prek medresorske usmerjevalne skupine. Ocena učinka je bila predložena Odboru za regulativni nadzor, z njim je potekala razprava o oceni. Priporočila, ki jih je Odbor za regulativni nadzor podal v svojem prvem (negativnem) mnenju z dne 25. septembra 2020, so bila upoštevana tako, da: (i) so bili podrobneje pojasnjeni ozadje in ključni elementi sedanje uredbe o TEN-E, (ii) so bile izpostavljene ključne ugotovitve ocenjevanja uspehov in pomanjkljivosti sedanje uredbe o TEN-E in so bile sistematično povezane z opredelitvijo problema, (iii) je bila podrobneje pojasnjena opredelitev problema, v kateri je bilo bolje obrazloženo, kako se okvir uredbe o TEN-E ujema z novo politiko zelenega dogovora in kako so cilji in možnosti povezani s težavami in osnovnimi vzroki, (iv) da je bilo bolje pojasnjeno, zakaj se sveženj prednostnih možnosti šteje za najprimernejšega za reševanje ugotovljenih problemov (ob izpostavitvi možnih alternativ) ter (v) so bili navedeni kazalniki uspeha. Drugo mnenje Odbora za regulativni nadzor z dne 1. decembra je bilo pozitivno s pridržki, ki so bili upoštevani tako, da: (i) so bile podrobneje pojasnjene razlike v področju uporabe in namenu uredbe o TEN-E in uredbe o taksonomiji, (ii) je bilo pojasnjeno, da bodo skupni učinki predlaganih sprememb uskladili izbiro PCI s cilji politike EU, vključno z zelenim dogovorom, (iii) da je bilo podrobneje pojasnjeno, zakaj se sveženj prednostnih možnosti šteje za „primernega za prihodnost“ ter (iv), da je bilo bolje pojasnjeno, da je nacionalno izvajanje in uveljavljanje ključno vprašanje za reševanje zamud pri izdaji dovoljenj, in kako lahko prednostna možnost prispeva k pravočasnemu izvajanju PCI. Pri pripravi ocene učinka je bilo preučenih več ukrepov na vseh področjih, s katerimi bi rešili ugotovljene probleme in vzroke problemov ter tako dosegli cilje pobude. Po oceni njihove učinkovitosti, uspešnost, doslednosti in sorazmernosti je bil oblikovan sveženj prednostnih možnosti, ki je najprimernejši za prispevanje k zastavljenim ciljem. V svežnju prednostnih možnosti so med drugim naslednje glavne določbe: ·posodobitev meril za upravičenost za pametna omrežja električne energije; ·izključitev infrastrukture za zemeljski plin ter vključitev vodika, pretvorbe elektrike v plin in pametnih plinskih omrežij; ·vključitev projektov skupnega interesa (PMI); ·načrti integriranega razvoja odobalnih elektrarn; ·okrepljeno upravljanje in trajnostnost; ·pospešitev izvajanja projektov; ·po ena točka „vse na enem mestu“ za vsak morski bazen za projekte izkoriščanja odobalnih obnovljivih virov energije; ·vključitev celotnih stroškov naložbe. Glede prihodnjega področja uporabe uredbe o TEN-E je ključno vprašanje, ali naj bo plinska infrastruktura še naprej upravičena kategorija infrastrukture. Na podlagi analize v oddelkih 6 in 7 ocene učinka se zdi, da bi bil najučinkovitejši in najbolj usklajen pristop izključitev infrastrukture za metan. Obenem se je zdelo upravičeno v področje uporabe okvira TEN-E vključiti vodikovo infrastrukturo, saj bo imela najbrž vse večjo vlogo pri razogljičenju nekaterih sektorjev in pri njej obstajajo možnosti za čezmejno izmenjavo. Vse te spremembe skupaj bi zagotovile, da bi bile v prihodnji uredbi o TEN-E zajete vse tiste kategorije infrastrukture, ki so potrebne za uresničitev energetskih in podnebnih ciljev Unije v skladu z evropskim zelenim dogovorom, zlasti glede ciljnih vrednosti za leti 2030 in 2050. Kar zadeva prihodnji pristop k načrtovanju infrastrukture, se korenita sprememba načrtovanja infrastrukture zdi neupravičena, saj bi prinesla le malo dodatnih koristi, toda veliko večje stroške transakcij, zaradi katerih bi se zmanjšala učinkovitost, instrument pa bi bil manj učinkovit od okrepitve sedanjega pristopa. Toda glede na posebnosti v zvezi s sedanjimi razmerami in pričakovanimi prispevki k dolgoročnim podnebnim in energetskim ciljem se zdi korenitejša sprememba upravičena pri odobalnih omrežjih. Možnosti v zvezi z odobalnimi omrežji in medsektorskim načrtovanjem infrastrukture izboljšujejo okvir za upravljanje in načrtovanje infrastrukture ter tako omogočajo določitev projektov, ki so potrebni za energetski prehod in doseganje podnebnih ciljnih vrednosti v skladu z možnostmi za odobalne elektrarne v vsakem morskem bazenu, varstvom okolja in drugimi vrstami uporabe morja. Glavni izboljšavi sta: prvič: uvedba načrta za razvoj integriranega omrežja za odobalno infrastrukturo na podlagi skupnih zavez držav članic glede obsega izkoriščanja odobalnih obnovljivih virov energije za vsak morski bazen (pristop „od zgoraj navzdol“ za načrtovanje odobalnih elektrarn); drugič: prilagoditve vlog ključnih akterjev, ki sodelujejo pri pripravi desetletnega razvojnega načrta omrežja, z okrepljenim nadzorom evropskih mrež sistemskih operaterjev prenosnih omrežij zemeljskega plina s strani Komisije in agencije ACER. Te izboljšave bodo dopolnile možnosti politike glede „izdaje dovoljenj“ in „regulativne obravnave“, da bi omogočile lažji pravočasni razvoj določenih PCI: (a) uvedba po ene točke „vse na enem mestu“ za odobalno infrastrukturo za vsak morski bazen, (b) dostop do nujnih sodnih postopkov, če so na voljo, in (c) vključitev celotnih stroškov naložbe v čezmejno razporeditev stroškov. Razen posebnih sprememb za posamezna odobalna omrežja se bodo spremembe uporabljale za področje uporabe revidirane uredbe o TEN-E in vse upravičene kategorije infrastrukture. Navedene koristi se bodo razširile tudi na projekte povezave Unije s tretjimi državami (PMI – projekti skupnega interesa) glede na njihovo vse večjo vlogo pri doseganju podnebnih ciljev. V svežnju politike je tudi več tehničnih možnosti (gl. Prilogo 9 k oceni učinka): pospešitev postopkov izdaje dovoljenja, izboljšanje preglednosti projektov skupnega interesa, možnosti, da projekti skupnega interesa dobijo čezmejno razporeditev stroškov, pojasnitev določb o čezmejni razporeditvi stroškov ter posodobitev naložbenih spodbud. Poleg tega bodo iz kategorij infrastrukture in tematskih področij črtani naftovodi in elektroenergetske avtoceste. Ocena učinkov v veliki meri temelji na kvalitativnem pristopu. Zaradi pomanjkanja podatkov o posameznih projektih, zlasti pri novih kategorijah infrastrukture, ni bilo mogoče količinsko določiti vplivov vseh možnosti. Poleg tega gre pri predlaganih spremembah predvsem za postopne izboljšave sedanjega okvira, za katerega se šteje, da deluje razmeroma dobro. Prilagoditev področja uporabe instrumenta z zagotovitvijo usklajenosti kategorij infrastrukture s ciljem podnebne nevtralnosti bo zmanjšala emisije toplogrednih plinov, kar bo podpiralo tudi optimalno in učinkovito načrtovanje integrirane infrastrukture, ki prav tako na najmanjšo možno mero zmanjšuje morebitne vplive na okolje. Hitrejše izvajanje ključnih projektov bo omogočil tudi pospešen postopek izdaje dovoljenj, ki bo tako prinesel okoljske in družbeno-gospodarske koristi. V oceni učinka so bile ugotovljene naslednje ključne ciljne skupine, na katere bi vplivala ta pobuda: evropski državljani in odjemalci, nevladne organizacije, regulativni organi Evropske unije, nacionalni regulativni organi, pristojni nacionalni organi ter njihovi lokalni in regionalni predstavniki, evropski mreži operaterjev prenosnih sistemov (ENTSO-E in ENTSO-G), panožne organizacije ODS, predlagatelji projektov vključno z operaterji prenosnih sistemov, proizvajalci energije / elektroenergetika, visokošolski in tematski strokovnjaki. Neposredne koristi svežnja prednostnih možnosti politike so povezane predvsem s prihranki pri emisijah toplogrednih plinov in večjo učinkovitostjo v velikem obsegu z bolj usklajenim pristopom k načrtovanju infrastrukture na evropski ravni ter racionaliziranjem izdaje dovoljenj za razvoj odobalnih elektrarn. Te neposredne koristi zajemajo tako družbene koristi, npr. družbi kot celoti koristita zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in uresničitev cilja podnebne nevtralnosti, ter zasebne koristi, npr. nižji upravni stroški v zvezi s krajšim postopkom izdaje dovoljenj. Poenostavitveni ukrepi bodo ustvarili neposredne koristi z zmanjšanjem sedanjih ponavljajočih se neposrednih stroškov, saj se bodo zmanjšale obveznosti spremljanja in poročanja. Pri teh neposrednih koristih gre predvsem za zasebne koristi nekaterih zainteresiranih strani, kot so predlagatelji projektov. Med posrednimi koristmi so sektorske koristi zaradi spodbujanja tržnega povpraševanja po nekaterih inovativnih tehnologijah in s tem prispevanja k morebitni višji stopnji zaposlenosti.

Ocena prednostnih možnosti je pokazala pozitivne učinke na socialno varnost in v gospodarskem smislu za različne kategorije zainteresiranih strani. Vendar takih učinkov svežnja prednostnih možnostih politike ni bilo mogoče v celoti količinsko določiti ali izraziti v denarju, saj bi bile za to potrebne informacije o hitrosti uvajanja prihodnjih PCI ali večji prisotnosti novih ali nastajajočih kategorij infrastrukture na trgu, te informacije pa niso na razpolago in o njih ni mogoče podati dovolj zanesljivih ocen. Pomembno je poudariti, da je pri vsakem projektu skupnega interesa glavno merilo za izbiro, da njegove skupne možne koristi odtehtajo njegove stroške, tudi dolgoročno. V uredbi o TEN-E se ne uvaja regulativno zaračunavanje stroškov, kot so pristojbine, dajatve, davki itd. Sveženj prednostnih možnosti povzroča neposredne stroške v smislu stroškov izpolnjevanja obveznosti in upravnega bremena za podjetja (predvsem predlagatelje projektov) in uprave (pristojni nacionalni organi, nacionalni regulativni organi, Komisija in agencija ACER), da bi izpolnili bistvene obveznosti ali zahteve iz svežnja. Uporaba svežnja prednostnih možnosti povzroča posredne stroške za državljane/odjemalce, podjetja in uprave zaradi zvišanja omrežnin za financiranje naložb v regulativno osnovo sredstev (RAB). Toda vpliv na omrežnine lahko ublaži finančna pomoč iz Instrumenta za povezovanje Evrope, če bo projekt skupnega interesa pokazal znatne zunanje učinke v smislu zanesljive oskrbe z energijo, solidarnosti ali inovacij. Teh stroškov na tej stopnji ni bilo mogoče oceniti za vse ukrepe, vendar se štejejo za neznatne. Dodatni stroški bi bili v primerjavi s sedanjimi obrobnega pomena. Dodatni stroški izvrševanja na nacionalni ravni in ravni Unije bodo odvisni od izvajanja. •Primernost in poenostavitev ureditve Cilj revidirane uredbe o TEN-E bo zmanjšati obveznost poročanja z iskanjem sinergij med pristojnimi organi in poročanjem predlagateljev projektov. Da bi ohranili preglednost in dostop regionalnih skupin do najaktualnejšega statusa izvajanja projekta ob hkratnih prihrankih pri tekočih stroških, bi bilo mogoče letno poročilo pristojnih organov vključiti v poročilo predlagateljev projektov. Drugič: obveznosti agencije ACER za spremljanje se bodo zmanjšale na dvoletna poročila, oddana ob pravem času za oceno novih prijav za PCI, s čimer se bo učinkovitost delovne obremenitve agencije ACER za poročanje povečala za približno 20 %, to pa ustreza letnim prihrankom v višini 60 000 eurov (ali 0,4 FTE na leto). Tretjič: revidirana uredba o TEN-E bo omogočila, da bo predhodno posvetovanje pred začetkom postopka izdaje dovoljenja za PCI neobvezno, če je že zajeto v nacionalnih pravilih, za katera veljajo enaki ali višji standardi kot v uredbi o TEN-E. Ohranjena bo udeležba javnosti in razprava z lokalnimi skupnostmi ter zainteresiranimi stranmi, na katere bo vplivala gradnja PCI, ob hkratnem preprečevanju nastanka dodatnih obveznosti poleg obstoječih nacionalnih postopkov. In četrtič: v novih določbah se priporoča poenostavljena vključitev obstoječih projektov skupnega interesa v desetletne razvojne načrte omrežja, tako da se lahko projekti z Unijinega seznama PCI, za katere so že na razpolago upravni in tehnični podatki, potrebni za postopek desetletnega razvojnega načrta omrežja, avtomatično vključijo v naslednje načrte, če se podatki ne spremenijo. Neposredni vplivi v smislu stroškov izpolnjevanja obveznosti ali upravnih stroškov za MSP niso bili ugotovljeni. MSP bi lahko koristila izboljšana konkurenčnost na tistih področjih tehnologije, ki so vključena v prihodnji okvir TEN-E ali so v njem okrepljena (npr. panoga izkoriščanja odobalne energije iz obnovljivih virov, digitalne storitve ali vodik). Pobuda je usklajena z enotnim digitalnim trgom in strategijo Unije za podatke. •Temeljne pravice Ne pričakuje se, da bo pobuda vplivala na temeljne pravice. 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE Proračunske posledice v zvezi s predlogom zadevajo vire Agencije za sodelovanje energetskih regulatorjev (ACER). Agencija ACER bo dobila dodatne pristojnosti za nadzor desetletnega razvojnega načrta omrežja. Za to bo potrebno omejeno število dodatnih virov (1 dodaten EPDČ, gl. oceno finančnih posledic zakonodajnega predloga). 5.DRUGI ELEMENTI •Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Na podlagi obstoječih postopkov spremljanje podatkov iz rednih poročil predlagateljev projektov in nacionalnih regulativnih organov je bilo pripravljenih več kazalnikov za merjenje doseganja vsakega posebnega cilja revidirane uredbe o TEN-E. Dejanski učinki zakonodaje se bodo spremljali in ocenjevali glede na sklop kazalnikov, prilagojenih posebnim ciljem politike, ki naj bi se dosegli s to zakonodajo. Poleg tega se bodo glede na sklop kazalnikov merili štirje operativni cilji, povezani s svežnjem možnosti politike. Vsi podatki se bodo spremljali na podlagi rednih poročil predlagateljev projektov in nacionalnih regulatorjev. Pregled učinkovitosti nove zakonodaje bi moral biti opravljen leta 2026, ko bi morala biti končan drugi postopek izbire PCI na podlagi novega okvira. •Obrazložitveni dokumenti (za direktive) Uredba se bo neposredno in enotno uporabljala v državah članicah, zato zanjo ni potreben obrazložitveni dokument.

•Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga V poglavju I revidirane uredbe so predstavljene splošne določbe, predvsem predmet urejanja in področje uporabe novih kategorij infrastrukture, ki so bile revidirane tako, da odražajo splošni cilj omogočanja lažjega pravočasnega razvoja ustrezne energetske infrastrukture povsod po Uniji in v njeni soseščini, da bi bilo mogoče doseči energetske in podnebne cilje v skladu z evropskim zelenim dogovorom, zlasti glede ciljnih vrednosti za leti 2030 in 2050 vključno s ciljem podnebne nevtralnosti, povezovanje trgov, konkurenčnost in zanesljivo oskrbo z energijo po čim nižji ceni za odjemalce in podjetja. Sedanji člen 2(7), člen 4(2)(c), člen 4(4) ter priloge I, II in IV, v katerih se opredeljujejo merila za pametna električna omrežja, so bili posodobljeni tako, da so v njih upoštevane tehnološke spremembe, in vključujejo elemente v zvezi z inovacijami in digitalnimi vidiki, ki bi lahko prišli v poštev pri opremi ali instalacijah za pametna omrežja. Pri prilagoditvi meril za izbiro je bilo upoštevano razširjeno področje pametnih omrežij električne energije. Poleg tega je bila podrobneje pojasnjena vloga predlagateljev projektov. Tehnologije pametnih omrežij bi morale biti v pomoč tudi pri izboljšanju podpore za visokozmogljivostno polnjenje v zvezi z energetskim omrežjem, kar bi pripomoglo k razogljičenju prometnega sektorja. V določbah o vključitvi elementov zemeljskega plina na področje uporabe uredbe o TEN-E, zlasti v členu 4 ter prilogah I, II in IV, so zdaj upoštevane precejšnje izboljšave zanesljivosti oskrbe z energijo po zaslugi dosedanje uporabe politike iz TEN-E. Do začetka dvajsetih let tega stoletja, ko bodo obratovali projekti skupnega interesa na področju plina, ki so sedaj v gradnji, bi morala Evropa ustvariti medsebojno dobro povezano plinsko omrežje, odporno na pretrese, vse države članice pa bodo imele dostop do najmanj treh virov plina. Ker naj bi se v prihodnosti povpraševanje po zemeljskem plinu v skladu s cilji zelenega dogovora občutno zmanjšalo, infrastrukture za zemeljski plin ni več treba podpirati s pomočjo politike TEN-E. Po drugi strani so v revidirani uredbi o TEN-E upoštevane spremembe v razmerah na področju plina, kjer imajo vse večjo vlogo obnovljivi in nizkoogljični plini, saj je v členih 2 in 4 ter prilogah I, II in IV ustvarjena nova kategorija infrastrukture za pametna plinska omrežja. To bo v podporo naložbam na ravni distribucije in/ali prenosa za vključitev okolju prijaznih plinov (običajno bioplina in biometana, a tudi vodika) v omrežje in bo pomagalo pri upravljanju bolj zapletenega sistema na podlagi inovativnih tehnologij. Prijavljeni projekti bodo sestavljeni iz vrste naložb, s katerimi bi določeno plinsko omrežje postalo „pametnejše“ in razogljičeno. Za podporo potrebam po razogljičenju sektorjev, v katerih je težko zmanjšati emisije, bodo v uredbo o TEN-E vključena nova omrežja in omrežja s spremenjeno namembnostjo za vodik, ki so čezmejno pomembna (tudi cevovodi za prenos vodika in z njimi povezana oprema, kot so kompresorji, objekti za shranjevanje ter objekti za utekočinjeni vodik), in objekti za pretvorbo električne energije v plin nad določenim pragom, ki so čezmejno pomembni (npr. če naj bi oskrbovali najmanj dve državi članici). Vodikova omrežja bodo ustrezno upoštevana v desetletnih razvojnih načrtih omrežja za celotno Unijo, ki jih pripravlja evropska mreža sistemskih operaterjev prenosnih omrežij zemeljskega plina. V členu 4(2) so dodana nova splošna merila za izbiro, da bi bila upoštevana vključitev projektov skupnega interesa (PMI) na področje uredbe, če lahko izkažejo znatne čiste družbeno-gospodarske koristi za vsaj dve državi članici Unije in vsaj eno tretjo državo. Taki projekti bi bili upravičeni do vključitve na Unijin seznam pod pogojem, da se regulativni okvir tretje države približa okviru Unije, in če bo izkazano, da prispevajo k splošnim energetskim in podnebnim ciljem Unije v smislu zanesljive oskrbe z energijo in razogljičenja. Čezmejni naftovodi ne bodo več vključeni v to uredbo, ker niso v skladu z dolgoročnimi cilji razogljičenja in zelenega dogovora. V poglavju II so predstavljene določbe glede postopka priprave Unijinih seznamov projektov skupnega interesa v regionalnih skupinah, merila za izbiro in spremljanje izvajanja projektov. Merila za izbiro projektov zdaj zajemajo obvezno merilo trajnostnosti za vse kategorije infrastrukture skupaj z najmanj še enim merilom (povezovanje trgov, zanesljiva oskrba z energijo, konkurenca) na stopnji izbire projektov, s čimer bo zagotovljena usklajenost s spreminjanjem Unijinih potreb po infrastrukturi in cilji razogljičenja. Poleg tega bo regionalna skupina v postopku izbire projektov skupnega interesa upoštevala napredek pri izvajanju projekta skupaj z dokazi o preglednosti in izpolnjevanju obveznosti poročanja. Namen novih določb v poglavjih II in IV je izboljšati načrtovanje infrastrukture za povezovanje energetskega sistema. Zato je v revidirani uredbi o TEN-E okrepljeno upravljanje desetletnih razvojnih načrtov omrežja za celotno Unijo, ki je podlaga za določitev projektov skupnega interesa v kategorijah električne energije in plina. Čeprav imajo operaterji prenosnih sistemov in evropski mreži sistemskih operaterjev prenosnih omrežij električne energije in zemeljskega plina v tem postopku pomembno vlogo, je potrebno več nadzora, s katerim se bo okrepilo zaupanje v postopek, zlasti glede opredeljevanja scenarijev za prihodnost, ugotavljanja dolgoročnih vrzeli in ozkih grl v infrastrukturi ter ocenjevanja posameznih projektov. Zato bosta imela zaradi potrebe po neodvisnem potrjevanju v tem postopku večjo vlogo Agencija za sodelovanje energetskih regulatorjev (v nadaljnjem besedilu: Agencija) in Komisija. Določbe v poglavju III naj bi skrajšale postopke izdaje dovoljenj za PCI, da ne bi prihajalo do zamud pri projektih, ki omogočajo lažji energetski prehod. V skladu z revidirano uredbo o TEN-E se morajo torej pristojni organi usklajevati s sosednjimi državami in skupaj z njimi iskati sinergije pri pripravi priročnika o postopkih. Izogibati se morajo dodatnim zahtevam ali spremembam zakonodaje med postopkom izdaje dovoljenj ter morajo biti prožni pri uporabi stopenj v postopku izdaje dovoljenj glede na kategorijo infrastrukture, da bi pospešili ali skrajšali celotni postopek izdaje dovoljenj. Za poenostavitev in pospešitev postopka izdaje dovoljenja za odobalna omrežja za energijo iz obnovljivih virov se z revidirano uredbo o TEN-E uvaja odobalna točka „vse na enem mestu“, ki bo vzdrževala zbirko obstoječih študij in načrtov v zvezi z morskim bazenom, da bi olajšala postopek izdaje dovoljenja za posamezne projekte skupnega interesa, in izdajala celovite odločbe za take projekte. Da ne bi bilo v zgodnji fazi potrebnih več posvetovanj, bi moralo biti predhodno posvetovanje neobvezno, če je že zajeto v nacionalnih pravilih z enakimi ali višjimi standardi kot v sedanji uredbi o TEN-E. Države članice bi morale na podlagi revidirane uredbe o TEN-E zagotoviti, da se za projekte skupnega interesa v nacionalni zakonodaji veljajo skrajšani pravdni postopki (če obstajajo). Z novimi določbami se tudi krepi obveznost predlagateljev projektov glede preglednosti, da kot lastniki informacij o izvajanju PCI objavljajo in posodabljajo posebne spletne strani v jezikih vseh držav članic, ki jih PCI prečkajo ali nanje vplivajo. Poleg tega mora predlagatelj projekta upoštevati mnenja, izražena v javnih posvetovanjih, in pokazati, kako jih je upošteval. predlagatelj projekta na svojem spletnem mestu objavi poročilo, v katerem prikaže, kako so bila upoštevana mnenja, izražena v javnih posvetovanjih, in sicer tako, da prikaže izvedene spremembe kraja, poteka in zasnove projekta, ali da obrazloži, zakaj taka mnenja niso bila upoštevana. Določbe v poglavju V podpirajo potrebo po razvoju omrežja, potrebnega za pričakovano občutno povečanje obsega proizvodnje električne energije iz odobalnih omrežij za obnovljive vire energije. Uredba o TEN-E bo zagotovila usklajeno dolgoročno načrtovanje in razvoj odobalnih in kopenskih omrežij električne energije, s tem pa se bo oddaljila od pristopa „vsak projekt posebej“ ter hkrati na najmanjšo možno mero zmanjšala vplive na okolje in podnebje. Za zagotovitev primerne uporabe orodij za delitev stroškov in regulativnih spodbud so v poglavju VI sedanje določbe revidirane, da bi dosegli večjo jasnost in preglednost razporeditve stroškov in pospešili naložbe v čezmejno infrastrukturo. V uredbi o TEN-E je torej predvidena obveznost vključitve celotnih stroškov naložbe v omrežnine, ki ji bo sledila ocena cenovne dostopnosti za odjemalce. Pri posebnih projektih, pri katerih bo verjetno prišlo do večjih tveganj, kot so inovativne tehnologije prenosa električne energije, ki omogočajo vključitev energije iz obnovljivih virov v velikem obsegu, distribuirani viri energije ali prilagajanje odjema v povezanih omrežjih, projekti energetske tehnologije in digitalizacije ali projekti z visokimi odhodki iz poslovanja, bi morale biti v regulativnih okvirih predvidene sorazmerne in ustrezne spodbude za naložbe. Z novimi določbami v poglavju VII se posodablja upravičenost projektov do finančne pomoči Unije za nove kategorije infrastrukture. Projekti skupnega interesa (PMI) bodo sicer upravičeni do finančne pomoči Unije, vendar bodo do finančne pomoči Unije iz Instrumenta za povezovanje Evrope v obliki nepovratnih sredstev za dela pod posebnimi pogoji upravičene samo naložbe na ozemlju Unije.



2020/0360 (COD) Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o smernicah za vseevropsko energetsko infrastrukturo in razveljavitvi Uredbe (EU) št. 347/2013 EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 172 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1)Komisija je v svojem sporočilu z dne 11. decembra 2019 z naslovom „Evropski zeleni dogovor“ določila novo strategijo za rast, katere cilj je preobraziti Unijo v pravično in uspešno družbo s sodobnim, konkurenčnim in z viri gospodarnim gospodarstvom, ki v letu 2050 ne bo ustvarjalo nobenih neto emisij toplogrednih plinov in v katerem bo rast ločena od rabe virov. Sporočilo Komisije o načrtu za uresničitev podnebnih ciljev, v katerem je predlagano povišanje stopnje zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2030 na najmanj 55 % – to ambicijo je 11. decembra 2020 podprl tudi Evropski svet – in ocena učinka, iz katere izhaja, potrjuje, da bo mešanica virov energije v prihodnosti zelo drugačna kot današnja, ter daje podlago za potrebo po pregledu in, če bo potrebna, reviziji energetske zakonodaje. Sedanje naložbe v energetsko infrastrukturo nedvomno ne zadostujejo za prenovo in izgradnjo energetske infrastrukture za prihodnost. To pomeni tudi, da mora biti vzpostavljena infrastruktura, ki bo podpirala evropski energijski prehod, vključno s hitro elektrifikacijo, povečanjem obsega proizvodnje energije iz obnovljivih virov, večjo uporabo obnovljivih in nizkoogljičnih plinov, povezovanje energetskega sistema in več uvajanja inovativnih rešitev. (2)Po predlogih Komisije v okviru svežnja Čista energija za vse Evropejce je bil dosežen sporazum o zavezujoči ciljni vrednosti na ravni Unije za najmanj 32-odstotni delež energije iz obnovljivih virov v porabi končne energije do leta 2030 in krovni cilj na ravni Unije za energijsko učinkovitost v višini najmanj 32,5 %. (3)V Pariškem sporazumu o podnebnih spremembah iz leta 2015 po 21. zasedanju Konference pogodbenic Okvirne konvencije Združenih narodov o spremembi podnebja (v nadaljnjem besedilu: Pariški sporazum) je kot dolgoročni cilj določeno zadržanje zvišanja globalne temperature precej pod 2 °C nad predindustrijsko ravnijo in prizadevanje za to, da bi jo zadržali na ravni 1,5 °C nad predindustrijsko ravnijo, in poudarjeno je, da se je pomembno prilagoditi na različne učinke podnebnih sprememb ter uskladiti finančne tokove z usmeritvijo v nizke emisije toplogrednih plinov in razvoj, odporen proti podnebnim spremembam. Evropski svet je 12. decembra 2019 podprl cilj uresničitve podnebno nevtralne Evropske unije do leta 2050 v skladu s cilji Pariškega sporazuma. (4)Uredba (EU) št. 347/2013 Evropskega parlamenta in Sveta, sedanja uredba o TEN-E, določa pravila za pravočasen razvoj in interoperabilnost vseevropskih energetskih omrežij za izpolnitev ciljev energetske politike v skladu s Pogodbo o delovanju Evropske unije, kar zagotavlja delovanje notranjega energetskega trga, zanesljivo oskrbo z energijo in konkurenčne trge energije v Uniji, spodbuja energijsko učinkovitost, ohranjanje energije ter razvoj novih in obnovljivih virov energije ter omogoča medsebojno povezovanje energetskih omrežij. Uredba (EU) št. 347/2013 vzpostavlja okvir, v katerem države članice in ustrezne zainteresirane strani sodelujejo na regionalni ravni pri razvoju bolje povezanih energetskih omrežij, da bi povezale regije, ki so trenutno ločene od evropskih trgov energije, okrepile sedanje čezmejne povezave in pripomogle k vključevanju energije iz obnovljivih virov. S temi cilji Uredba (EU) št. 347/2013 prispeva k pametni, trajnostni in vključujoči rasti ter prinaša koristi v zvezi s konkurenčnostjo ter ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo za celotno Unijo. (5)Ocenjevanje Uredbe (EU) št. 347/2013 je jasno pokazalo, da je okvir učinkovito izboljšal povezovanje omrežij držav članic, spodbudil trgovanje z energijo in tako prispeval h konkurenčnosti Unije. Projekti skupnega interesa na področju električne energije in plina so veliko prispevali k zanesljivi oskrbi z energijo. Plinska infrastruktura je zdaj dobro povezana in odpornost oskrbe se je od leta 2013 bistveno izboljšala. Regionalno sodelovanje v regionalnih skupinah in preko čezmejne razporeditve stroškov je pomemben dejavnik, ki omogoča izvajanje projektov Toda v številnih primerih čezmejna porazdelitev stroškov ni pripeljala do zmanjšanja finančne vrzeli, kot je bilo predvideno. Večina postopkov za izdajo dovoljenja se je sicer skrajšala, vendar postopek v nekaterih primerih še vedno traja dolgo. Pomemben dejavnik je bila finančna pomoč iz Instrumenta za povezovanje Evrope, saj so nepovratna sredstva za študije pomagala pri zmanjševanju tveganj v projektih na zgodnjih razvojnih stopnjah, nepovratna sredstva za dela pa so v projektih pomagala pri odpravljanju ozkih grl, ki jih ni bilo mogoče v zadostni meri odpraviti s tržnim financiranjem. (6)Politika TEN-E je zato osrednji instrument pri razvoju notranjega trga energije in je potrebna za dosego ciljev evropskega zelenega dogovora. Če naj Evropa doseže podnebno nevtralnost do leta 2050 in višje stopnje zmanjšanja emisij toplogrednih plinov do leta 2030, bo potrebovala bolj povezan energetski sistem, ki se bo opiral na višje stopnje elektrifikacije na podlagi obnovljivih virov energije in razogljičenje plinskega sektorja. Politika TEN-E lahko zagotovi, da bo razvoj Unijine energetske infrastrukture podpiral potrebni energetski prehod na podnebno nevtralnost v skladu z načelom „energijska učinkovitost na prvem mestu“. (7)Cilji Uredbe (EU) št. 347/2013 so sicer še vedno veljavni, vendar v sedanjem okviru TEN-E še niso v celoti upoštevane pričakovane spremembe energetskega sistema, ki bodo prinesle nove politične razmere, zlasti pa posodobljene ciljne vrednosti za leto 2030 ter cilj podnebne nevtralnosti za leto 2050 v okviru evropskega zelenega dogovora. Poleg novih političnih razmer in ciljev se je v preteklem desetletju močno pospešil tehnološki razvoj. Ta razvoj bi bilo treba upoštevati pri kategorijah infrastrukture, ki jih zajema uredba, merilih za izbiro projektov skupnega interesa, prednostnih koridorjih in tematskih področjih. (8)Notranji trg energije je določen v Direktivi (EU) 2019/944 In Direktivi 2009/73/ES Evropskega parlamenta in Sveta. Pri dokončevanju notranjega trga energije je bil sicer dosežen zelo velik napredek, vendar ga je mogoče še izboljšati z boljšo uporabo obstoječe energetske infrastrukture, vključitvijo vse večjih količin en energije iz obnovljivih virov in povezovanju sistema. (9)Energetsko infrastrukturo Unije bi bilo treba nadgraditi, da se prepreči tehnične motnje in poveča odpornost na takšne motnje, naravne nesreče ali nesreče, ki jih povzroči človek, škodljive vplive podnebnih sprememb ter ogrožanje varnosti, zlasti v zvezi z evropsko kritično infrastrukturo v skladu z Direktivo Sveta 2008/114/ES. (10)Energetska infrastruktura Unije bi morala biti odporna na neizogibne učinke podnebnih sprememb, ki naj bi nastali v Evropi kljub prizadevanjem za ublažitev. Zato je bistvenega pomena krepitev prizadevanj za prilagajanje na podnebne spremembe, izgradnjo odpornosti, preprečevanje naravnih nesreč in pripravljenost nanje.

(11)S projekti skupnega interesa se je občutno izboljšala zanesljivost oskrbe z energijo, ki je bila eden glavnih razlogov za Uredbo (EU) št. 347/2013. Poleg tega je po Komisijini oceni učinka podnebnih ciljnih vrednosti pričakovati, da bo poraba zemeljskega plina občutno upadla, ker njena nezmanjšana uporaba ni združljiva z ogljično nevtralnostjo. Po drugi strani bo v obdobju do leta 2050 občutno narasla poraba bioplina, obnovljivega in nizkoogljičnega vodika ter sintetičnih plinskih goriv. Zato infrastruktura za zemeljski plin ne potrebuje več podpore preko politike TEN-E. Te spremembe na področju plina bi bilo treba upoštevati pri načrtovanju energetske infrastrukture. (12)Pomen pametnih omrežij električne energije pri doseganju ciljev energetske in podnebne politike Unije je priznan v sporočilu Komisije o povezovanju energetskega sistema. Merila za to kategorijo bi morala zajemati tehnološki razvoj glede inovacij in digitalnih vidikov. Poleg tega bi bilo treba pojasniti vlogo predlagateljev projektov. Glede na pričakovano občutno povečanje povpraševanja po električni energiji v prometnem sektorju, zlasti za električna vozila ob avtocestah in na mestnih območjih, bi morale biti tehnologije pametnih omrežij v pomoč tudi pri izboljšanju podpore za visokozmogljivostno polnjenje v zvezi z energetskim omrežjem, kar bi pripomoglo k razogljičenju prometnega sektorja. (13)Sporočilo Komisije o povezovanju energetskega sistema poudarja potrebo po načrtovanju povezane energetske infrastrukture pri vseh nosilcih energije, infrastrukturah in središčih porabe. Izhodišče za tako povezovanje sistema sta uporaba načela „energijska učinkovitost na prvem mestu“ in celostni pristop, ki presega posamezne sektorje. Sporočilo obravnava tudi potrebe po razogljičenju v sektorjih, v katerih je težko zmanjšati emisije, kot so deli industrije ali nekateri načini prenosa, kjer je neposredna elektrifikacija trenutno tehnično ali gospodarsko zahtevna. Med takimi naložbami so vodik in elektrolizatorji, ki napredujejo v smeri komercialne uvedbe v velikem obsegu. Komisijina strategiji za vodik daje prednost pridobivanju vodika iz električne energije iz obnovljivih virov, ki je najčistejša rešitev in je najbolj združljiva s ciljem podnebne nevtralnosti EU. V prehodnem obdobju pa so za hitrejšo nadomestitev obstoječega vodika in zagon ekonomije obsega potrebne druge oblike nizkoogljičnega vodika. (14)Poleg tega je v Komisijini strategiji za vodik ugotovljeno, da je omrežna infrastruktura velikega obsega pomemben element za potrebno uvedbo vodika, ki ga lahko nudita samo Unija in enotni trg. Trenutno obstaja zelo malo posebne infrastrukture za čezmejni prenos vodika in trgovanje z njim. Tako infrastrukturo bi morala v znatnem obsegu sestavljati sredstva, predelana iz sredstev za zemeljski plin, dopolnjevala pa bi jih nova sredstva posebej za vodik. Poleg tega je v strategiji za vodik postavljen strateški cilj povečanja inštalirane moči elektrolizatorjev do leta 2030 na 40 GW, da bi da bi povečali obseg proizvodnje obnovljivega vodika in omogočili lažje razogljičenje sektorjev, ki so odvisni od fosilnih goriv, kot sta industrija ali promet. Zato bi morala politika TEN-E zajemati novo infrastrukturo in infrastrukturo s spremenjeno namembnostjo za prenos in shranjevanje vodika ter obrate z elektrolizatorji. Infrastrukturo za prenos in shranjevanje vodika bi bilo treba vključiti tudi v desetletni razvojni načrt omrežja za celotno Unijo, da bi omogočili celovito in usklajeno oceno njunih stroškov in koristi za energetski sistem, vključno z njunim prispevkom k povezovanju in razogljičenju sektorja, tako da bi nastalo nosilno vodikovo omrežje Unije. (15)Poleg tega bi bilo treba ustvariti novo kategorijo infrastrukture za pametna plinska omrežja, da bi podprli naložbe, s katerimi se obnovljivi in nizkoogljični plini, kot so bioplin, biometan in vodik, vključujejo v omrežje in ki na podlagi inovativnih digitalnih tehnologij pomagajo pri upravljanju tako nastalega bolj zapletenega sistema. (16)V skladu z Uredbo (EU) št. 347/2013 mora predlagani projekt skupnega interesa v postopku priprave Unijinega seznama dokazati, da pomembno prispeva k vsaj enemu iz sklopa meril, ki lahko vključuje trajnostnost, vendar to ni nujno. Ta zahteva je v skladu s takratnimi posebnimi potrebami notranjega trga energije omogočila razvoj projektov skupnega interesa, ki so odpravljali samo tveganja v zvezi z zanesljivostjo oskrbe z energijo, tudi če niso izkazovali koristi v smislu trajnostnosti. Toda glede na razvoj potreb Unije po infrastrukturi in cilje razogljičenja, sklepe Evropskega sveta iz julija 2020, v skladu s katerimi bi morali biti „vsi odhodki EU [...] skladni s cilji Pariškega sporazuma in načelom neškodovanja iz evropskega zelenega dogovora“, bi bilo treba ocenjevati trajnostnost v smislu vključevanja obnovljivih virov energije v omrežje oziroma zmanjšanja emisij toplogrednih plinov, da bi zagotovili usklajenost politike TEN-E s cilji energetske in podnebne politike Unije. Trajnostnost omrežij za prenos CO2 se obravnava glede na njihov namen prenosa ogljikovega dioksida. (17)Unija bi morala spodbujati infrastrukturne projekte za povezavo energetskih omrežij Unije z omrežji tretjih držav, ki so v obojestransko korist ter so potrebni za energetski prehod in doseganje podnebnih ciljnih vrednosti in ki izpolnjujejo tudi posebna merila za zadevne kategorije infrastrukture v skladu s to uredbo, zlasti za povezavo s sosednjimi državami in državami, s katerimi je Unija vzpostavila posebno sodelovanje na energetskem področju. Zato bi morala ta uredba v svoje področje uporabe vključiti projekte skupnega interesa (PMI), če so trajnostni in če lahko izkažejo pomembne čiste družbeno-gospodarske koristi za najmanj dve državi članici in najmanj eno tretjo državo. Taki projekti bi bili upravičeni do vključitve na seznam Unije pod pogojem, da se regulativni okvir tretje države približa okviru Unije, in če bo izkazano, da prispevajo k splošnim energetskim in podnebnim ciljem Unije v smislu zanesljive oskrbe z energijo in razogljičenja. Tako regulativno uskladitev ali približevanje bi bilo treba domnevati za pogodbenice Evropskega gospodarskega prostora ali Energetske skupnosti. Poleg tega bi morala tretja država, s katero Unija sodeluje pri razvoju projektov skupnega interesa (PMI), omogočati podobno časovnico za pospešeno izvajanje in druge ukrepe za podporo politike, kot je določeno v tej uredbi. Zato bi bilo treba v tej uredbi projekte skupnega interesa (PMI) obravnavati enako kot projekte skupnega interesa (PCI), tako da bi se, če ni določeno drugače, vse določbe, ki se nanašajo na PCI, uporabljale tudi za PMI. (18)Poleg tega mora Evropa, če naj bi Unija dosegla podnebne in energetske ciljne vrednosti za leti 2030 in 2050, občutno povečati obseg proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov. Sedanje kategorije infrastrukture za prenos in shranjevanje električne energije so bistvenega pomena za vključitev znatnega povečanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov v električno omrežje. Za to je potrebno tudi povečanje naložb v izkoriščanje odobalne energije iz obnovljivih virov. Rešiti bi bilo treba tudi vprašanje usklajevanja dolgoročnega načrtovanja in razvoja odobalnih in kopenskih omrežij električne energije. Zlasti pri načrtovanju odobalne infrastrukture bi se bilo treba oddaljiti od pristopa „vsak projekt posebej“ in dajati prednost usklajenemu celostnemu pristopu, ki bi zagotavljal trajnostni razvoj integriranih odobalnih omrežij v skladu z možnostmi za izkoriščanje odobalnih obnovljivih virov energije v vsakem morskem bazenu, varstvom okolja in drugimi vrstami uporabe morja. (19)Zadevne države članice bi morale imeti možnost, da ocenijo koristi in stroške odobalnih omrežij v okoliških morskih bazenih za energijo iz obnovljivih virov in opravijo predhodno analizo delitve stroškov na ravni morskega bazena ter s tem ustvarijo podlago za skupne politične zaveze za razvoj odobalne energije iz obnovljivih virov na ravni morskega bazena. Zato bi morala Komisija oblikovati enotna načela za metodologijo analize stroškov ter koristi in delitve stroškov za izvedbo načrtov za razvoj integriranega odobalnega omrežja, ki bi morala državam članicam omogočiti pripravo ustrezne ocene. (20)Postopek desetletnega razvojnega načrta omrežja za celotno Unijo kot podlaga za določanje projektov skupnega interesa v kategorijah električne energije in plina se je izkazal za učinkovitega. Čeprav imajo evropski mreži sistemskih operaterjev prenosnih omrežij električne energije in zemeljskega plina ter operaterji prenosnih sistemov v tem postopku pomembno vlogo, je potrebno več nadzora, zlasti glede opredeljevanja scenarijev za prihodnost, ugotavljanja dolgoročnih vrzeli in ozkih grl v infrastrukturi ter ocenjevanja posameznih projektov, da bi okrepili zaupanje v ta postopek. Zato bi morali zaradi potrebe po neodvisni potrditvi Agencija za sodelovanje energetskih regulatorjev (v nadaljnjem besedilu: Agencija) in Komisija imeti večjo vlogo v tem postopku, tudi pri pripravi desetletnega razvojnega načrta omrežja za celotno Unijo v skladu z Uredbo (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta in Uredbo (ES) št. 715/2009 Evropskega parlamenta in Sveta. (21)Pomembno je zagotoviti, da lahko status projekta skupnega interesa dobijo samo infrastrukturni projekti, pri katerih ne obstaja nobena razumna alternativna rešitev. V ta namen bo pri ugotavljanju infrastrukturnih vrzeli upoštevano načelo „energijska učinkovitost na prvem mestu“, prednost pa bodo imele vse ustrezne neinfrastrukturne rešitve za ugotovljene vrzeli. Poleg tega bi morali predlagatelji projektov med izvajanjem projekta poročati o skladnosti z okoljevarstveno zakonodajo in dokazati, da projekti ne škodujejo bistveno okolju v skladu s členom 17 Uredbe (EU) 2020/852. Pri obstoječih projektih skupnega interesa, ki so dosegli zadostno zrelost, bo to upoštevano pri izbiri projektov za naslednji Unijin seznam s strani regionalnih skupin. (22)Za zagotovitev stabilnosti napetosti in frekvence bi bilo treba posebno pozornost nameniti stabilnosti evropskega omrežja električne energije v spreminjajočih se pogojih, zlasti glede na vse večji delež električne energije iz obnovljivih virov. (23)Po tesnih posvetovanjih z vsemi državami članicami in interesnimi stranmi je Komisija določila 13 strateških prednostnih nalog za infrastrukturo vseevropskega energetskega omrežja, katerih izvedba je bistvenega pomena za dosego ciljnih vrednosti energetske in podnebne politike Unije za leti 2030 in 2050. Te prednostne naloge zajemajo različne geografske regije ali tematska področja na področju prenosa in shranjevanja električne energije, odobalnih omrežij za energijo iz obnovljivih virov, prenosa in shranjevanja vodika, elektrolizatorjev, pametnih plinskih omrežij, pametnih omrežij električne energije in prenosa ogljikovega dioksida. (24)Projekti skupnega interesa bi morali biti skladni s skupnimi, preglednimi in objektivnimi merili v smislu njihovega prispevka k ciljem energetske politike. Da bi bili upravičeni do uvrstitve na Unijine sezname, bi morali biti projekti na področju električne energije in vodika vključeni v zadnji razpoložljivi desetletni razvojni načrt omrežja za celotno Unijo. Ker vodikova infrastruktura trenutno ni vključena v desetletni razvojni načrt omrežja za celotno Unijo, bi se morala ta zahteva za projekte na področju vodika uporabljati šele od 1. januarja 2024 za drugi Unijin seznam, ki bo pripravljen v skladu s to uredbo. (25)Ustanoviti bi bilo treba regionalne skupine, ki bodo predlagale in pregledale projekte skupnega interesa, kar bo omogočilo sestavo regionalnih seznamov projektov skupnega interesa. Za zagotovitev splošnega soglasja bi morale te regionalne skupine poskrbeti za tesno sodelovanje med državami članicami, nacionalnimi regulativnimi organi, predlagatelji projektov in zadevnimi zainteresiranimi stranmi. V okviru tega sodelovanja bi morali nacionalni regulativni organi po potrebi regionalnim skupinam svetovati med drugim o izvedljivosti regulativnih vidikov predlaganih projektov in o izvedljivosti predlaganega časovnega razporeda regulativne odobritve. (26)Novi Unijin seznam projektov skupnega interesa (v nadaljnjem besedilu: seznam Unije) bi bilo treba pripraviti vsaki dve leti. Projekti skupnega interesa, ki so dokončani ali ne izpolnjujejo več relevantnih meril in zahtev, določenih v uredbi, ne bi smeli biti uvrščeni na naslednji seznam Unije. Zato bi morali biti obstoječi projekti skupnega interesa, ki bodo uvrščeni na naslednji seznam Unije, predmet istega izbirnega postopka za oblikovanje regionalnih seznamov in seznama Unije, ki se uporablja za predlagane projekte. Toda čim bolj bi bilo treba zmanjšati upravno obremenitev, nastalo zaradi tega, na primer z uporabo predhodno posredovanih informacij v največji možni meri in z upoštevanjem letnih poročil predlagateljev projekta. Zato bi se moral za obstoječe projekte skupnega interesa, pri katerih je bil dosežen občuten napredek, uporabljati racionaliziran postopek vključitve v desetletni razvojni načrt omrežja za celotno Unijo. (27)Projekte skupnega interesa bi bilo treba izvesti čim prej ter jih skrbno spremljati in ocenjevati, pri čemer naj se ohrani nizka upravna obremenitev za predlagatelje projekta. Komisija bi morala imenovati evropske koordinatorje za projekte, ki se soočajo s težavami. V postopku izbire za naslednje sezname Unije za zadevne projekte bi bilo treba upoštevati napredek pri izvajanju konkretnih projektov ter izpolnjevanje obveznosti iz te uredbe. (28)Postopek izdaje dovoljenja ne bi smel povzročiti upravnih obremenitev, ki ne bi bile v sorazmerju z velikostjo ali zapletenostjo projekta, ter ne bi smel ovirati razvoja vseevropskih omrežij in dostopa do trga. (29)Načrtovanje in izvajanje projektov Unije v skupnem interesu na področju energetske, prometne in telekomunikacijske infrastrukture bi moralo biti usklajeno, da bi ustvarjalo sinergije, kadar koli je to izvedljivo z gospodarskega, tehničnega, okoljskega, podnebnega ali prostorskega vidika, ob ustreznem upoštevanju varnostnih vidikov. Tako bi lahko pri načrtovanju različnih vseevropskih omrežij dali prednost povezovanju prometnih, komunikacijskih in energetskih omrežij, da bi zagotovili minimalno obremenitev prostora, pri tem pa je treba po možnosti zagotoviti ponovno uporabo obstoječih ali opuščenih tras, da bi se čim bolj zmanjšali negativni socialni, gospodarski, okoljski, podnebni in finančni učinki. (30)Projekti skupnega interesa bi morali na nacionalni ravni dobiti „prednostni status“, da bi bila zagotovljena hitra upravna obdelava, in bi jih morali pristojni organi šteti za projekte v javnem interesu. Iz razlogov prevladujočega javnega interesa bi morali projekti s škodljivim učinkom na okolje dobiti dovoljenje, kadar so izpolnjeni vsi pogoji iz Direktive Sveta 92/43/EGS in Direktive 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta.

(31)Projekti skupnega interesa bi morali dobiti na nacionalni ravni „prednostni status“, da bi bila zagotovljena obravnava po postopku za nujne zadeve v vseh sodnih postopkih in postopkih reševanja sporov v zvezi z njimi. (32)Za manjšo zapletenost, večjo učinkovitost in preglednost ter pomoč pri krepitvi sodelovanja med državami članicami bi moral obstajati pristojni organ ali več pristojnih organov, ki bi povezovali in usklajevali vse postopke izdaje dovoljenja (točka „vse na enem mestu“). (33)Za poenostavitev in pospešitev postopka izdaje dovoljenj za odobalna omrežja energije iz obnovljivih virov bi morale države članice okrog določenega morskega bazena vzpostaviti edinstvene kontaktne točke, t. i. odobalne točke „vse na enem mestu“, za olajševanje in usklajevanje postopka izdaje dovoljenja za take projekte glede na regionalne posebnosti in geografsko lego. Poleg tega bi morala vzpostavitev po ene točke „vse na enem mestu“ za odobalna omrežja energije iz obnovljivih virov za vsak morski bazen omogočiti manjšo zapletenost, boljšo učinkovitost in hitrejši postopek izdaje dovoljenja za odobalna sredstva za prenos energije, ki pogosto prečkajo več območij pravne pristojnosti. (34)Kljub obstoju standardov za zagotovitev udeležbe javnosti v okoljskih postopkih odločanja, ki se pri projektih skupnega interesa v celoti uporabljajo, so na podlagi te uredbe še vedno potrebni dodatni ukrepi za zagotovitev najvišjih možnih standardov preglednosti in udeležbe javnosti pri vseh pomembnih zadevah v postopku izdaje dovoljenj za projekte skupnega interesa. Kadar je predhodno posvetovanje predpisano že v nacionalnih pravilih z enakimi ali višjimi standardi kot v tej uredbi, bi moralo biti predhodno posvetovanje pred začetkom postopka izdaje dovoljenja neobvezno in pri njem ne bi smelo prihajati do podvajanja pravnih zahtev. (35)Ustrezno in usklajeno izvajanje Direktive 2011/92/EU, Direktive 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta in, če je ustrezno, Konvencije o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, podpisane v Aarhusu 25. junija 1998 (v nadaljnjem besedilu: Aarhuška konvencija) ter Konvencije o presoji čezmejnih vplivov na okolje (v nadaljnjem besedilu: Konvencija iz Espooja) bi moralo zagotoviti harmonizacijo glavnih načel presoje vplivov na okolje in podnebje, tudi na čezmejni ravni. Komisija je izdala nezavezujoče smernice, v katerih državam članicam poda usmeritve za oblikovanje zakonodajnih in nezakonodajnih ukrepov za racionalizacijo postopkov okoljske presoje za energetsko infrastrukturo in za zagotovitev skladne uporabe postopkov okoljske presoje, ki jih za projekte skupnega interesa določa pravo Unije. Države članice bi morale uskladiti svoje ocene za projekte skupnega interesa in po potrebi ocene izvesti skupaj. Države članice bi bilo treba spodbujati k izmenjavi najboljših praks in k izgradnji upravnih zmogljivosti v postopku izdaje dovoljenj. (36)Pomembno je poenostaviti in izboljšati postopek izdaje dovoljenj, hkrati pa, kolikor je mogoče, ob upoštevanju načela subsidiarnosti spoštovati nacionalne pristojnosti in postopke za izgradnjo nove infrastrukture. Glede na nujnost razvoja energetske infrastrukture bi bilo treba pri poenostavitvi postopka izdaje dovoljenj določiti tudi natančen rok za sprejem odločitev ustreznih organov v zvezi z izvedbo projekta. Ta časovna omejitev bi morala spodbujati učinkovitejšo opredelitev in obravnavo postopkov in ne bi smela v nobenem primeru nižati visokih standardov varovanja okolja v skladu z okoljevarstveno zakonodajo ter udeležbe javnosti. V tej uredbi bi bilo treba določiti skrajne roke, države članice pa si lahko prizadevajo za krajše roke, če je izvedljivo, zlasti v zvezi s projekti, kot so pametna omrežja, pri katerih morda niso potrebni zapleteni postopki izdaje dovoljenja, kakršni so potrebni pri infrastrukturi za prenos. Za zagotovitev spoštovanja rokov bi morali biti odgovorni pristojni organi. (37)Države članice lahko, če je ustrezno, v celovite odločbe vključijo odločitve, sprejete v okviru pogajanj s posameznimi lastniki zemljišč o dovoljenju za dostop, lastništvu ali pravici do uporabe lastnine, odločbe o prostorskem načrtovanju, ki določa namensko rabo zemljišč posameznega območja, vključno z drugimi razvojnimi vidiki, kot so ceste, železnice, stavbe ter naravovarstvena območja, ki niso namenjeni izključno za načrtovani projekt, ter odločitve o izdaji dovoljenj za uporabo. V povezavi s postopkom izdaje dovoljenj lahko projekt skupnega interesa vključuje z njim povezano infrastrukturo v obsegu, ki je nujen za izgradnjo ali delovanje projekta. Ta uredba, zlasti določbe o dovoljevanju, udeležbi javnosti in izvajanju projektov skupnega interesa, bi se morala uporabljati brez poseganja v mednarodno pravo in pravo Unije, vključno z določbami o varovanju okolja in zdravja ljudi ter določbami iz skupne ribiške in pomorske politike, zlasti Direktive 2014/89/EU Evropskega parlamenta in Sveta. (38)Stroške razvoja, izgradnje, delovanja in vzdrževanja projektov skupnega interesa bi morali na splošno kriti uporabniki infrastrukture. Projekti skupnega interesa bi morali biti upravičeni do čezmejne razporeditve stroškov, kadar ocena povpraševanja na trgu ali pričakovanih učinkov omrežnin kaže, da stroškov ne bo mogoče kriti z omrežninami, ki jih plačujejo uporabniki infrastrukture. (39)Podlaga za razpravo o ustrezni razporeditvi stroškov bi morala biti analiza stroškov in koristi infrastrukturnega projekta na podlagi harmonizirane metodologije analize energetskega sistema z uporabo enakega scenarija kot takrat, ko je bil projekt vključen na seznam projektov skupnega interesa Unije, v okviru desetletnih razvojnih načrtov omrežij za celotno Unijo, ki jih pripravi Evropska mreža operaterjev prenosnih sistemov za električno energijo v skladu z Uredbo (EU) 2019/943 ter Uredbo (ES) št. 715/2009 in ki jih pregleda Agencija. V tej analizi se lahko upoštevajo kazalniki in ustrezne referenčne vrednosti za primerjavo stroškov naložbe na enoto. (40)Na vedno bolj povezanem trgu so potrebna jasna in pregledna pravila čezmejne razporeditve stroškov za spodbujanje naložb v čezmejno infrastrukturo. Bistvenega pomena je zagotoviti stabilen finančni okvir za razvoj projektov skupnega interesa ter hkrati čim bolj zmanjšati potrebo po finančni podpori. Pri odločanju o čezmejni razporeditvi stroškov bi morali nacionalni regulativni organi čezmejno razporejati stroške v celotnem znesku in jih vključiti v nacionalne omrežnine, nato pa ugotoviti, ali bi njihov vpliv na nacionalne omrežnine lahko pomenil nesorazmerno obremenitev za odjemalce. Nacionalni regulativni organi bi se morali izogniti tveganju dvojne podpore za projekte ob upoštevanju dejanskih ali ocenjenih zaračunanih stroškov in prihodkov. Te zaračunane stroške in prihodke bi bilo treba upoštevati samo toliko, kolikor so povezani s projekti in namenjeni za kritje zadevnih stroškov. (41)Zakonodaja notranjega energetskega trga določa, da se ustrezne spodbude za naložbe zagotovijo s tarifami za dostop do omrežij. Toda več vrst projektov skupnega interesa bo verjetno imelo zunanje učinke, ki jih morda ne bo mogoče v celoti zajeti in povrniti z običajnim sistemom omrežnin. Nacionalni regulativni organi bi morali pri uporabi zakonodaje notranjega energetskega trga zagotoviti stabilen in predvidljiv regulativni in finančni okvir s spodbudami za projekte skupnega interesa, vključno z dolgoročnimi spodbudami, sorazmernimi z ravnijo posebnega tveganja projekta. To bi moralo veljati zlasti za čezmejne projekte, inovativne tehnologije prenosa električne energije, ki omogočajo vključitev energije iz obnovljivih virov v velikem obsegu, distribuiranih virov energije ali prilagajanja odjema v medsebojno povezana omrežja, energetsko tehnologijo in projekte digitalizacije, pri katerih bo verjetno prihajalo do večjih tveganj kot pri podobnih projektih znotraj ene same države članice ali pri katerih se obetajo večje koristi za Unijo. Poleg tega bi morali imeti projekti z visokimi odhodki poslovanja dostop do primernih naložbenih spodbud. Zlasti pri odobalnih omrežjih za energijo iz obnovljivih virov, ki imajo hkrati vlogo povezovalnih daljnovodov za električno energijo in povezave projektov odobalne proizvodnje energije iz obnovljivih virov, bodo tveganja verjetno večja kot pri primerljivih kopenskih infrastrukturnih projektih, ker so neločljivo povezana s proizvodnimi sredstvi, to pa prinaša regulativna tveganja, tveganja glede financiranja, kot so potreba po predhodnih naložbah, tržna tveganja in tveganja v zvezi z uporabo novih inovativnih tehnologij. (42)Ta uredba bi se morala uporabljati samo za izdajanje dovoljenj za projekte skupnega interesa, sodelovanje javnosti v njih in njihovo regulativno obravnavo. Države članice lahko kljub temu sprejmejo nacionalne določbe o uporabi enakih ali podobnih nacionalnih pravil za druge projekte, ki nimajo statusa projektov skupnega interesa, v okviru področja uporabe te uredbe. Države članice lahko v zvezi z regulativnimi spodbudami sprejmejo nacionalno določbo o uporabi enakih ali podobnih pravil za projekte skupnega interesa, ki spadajo v kategorijo shranjevanja električne energije. (43)Države članice, ki projektom energetske infrastrukture trenutno ne dajejo najvišje možne nacionalne pomembnosti v postopku izdaje dovoljenj, bi bilo treba spodbuditi, da razmislijo o uvedbi take visoke nacionalne pomembnosti, zlasti po opravljeni oceni, ali bi to omogočilo hitrejši postopek izdaje dovoljenj. (44)Države članice, ki trenutno nimajo uvedenega pospešenega ali nujnega sodnega postopka, ki bi se uporabljal za projekte energetske infrastrukture, bi bilo treba spodbuditi, da razmislijo o uvedbi takih postopkov, zlasti po opravljeni oceni, ali bi to omogočilo hitrejše izvajanje takih projektov. (45)Uredba (EU) št. 347/2013 je pokazala, da ima izkoriščanje zasebnega financiranja preko znatne finančne pomoči Unije dodano vrednost pri omogočanju izvajanja projektov evropskega pomena. Zaradi gospodarskih in finančnih razmer ter proračunskih omejitev bi bilo treba nadaljevati z usmerjeno podporo v obliki nepovratnih sredstev in finančnih instrumentov v okviru naslednjega večletnega finančnega okvira, da bi privabili nove vlagatelje v prednostne koridorje in območja energetske infrastrukture ter hkrati ohranila minimalen prispevek iz proračuna Unije. (46)Projekti skupnega interesa bi morali biti upravičeni so finančne pomoči Unije za študije, pod nekaterimi pogoji pa tudi za dela v skladu z Uredbo (EU) [o Instrumentu za povezovanje Evrope, predlagano s COM(2018) 438] v obliki nepovratnih sredstev ali inovativnih finančnih instrumentov, s katerimi bi za projekte, ki v sedanjem regulativnem okviru in tržnih pogojih ne morejo preživeti na trgu, zagotovili podporo, ki bi bila prilagojena vsakemu projektu posebej. Pomembno je preprečiti vsako izkrivljanje konkurence, zlasti med projekti, ki prispevajo k izvajanju istega prednostnega koridorja Unije. Taka finančna pomoč bi morala zagotoviti potrebne sinergije s strukturnima skladoma, da bi financirali pametna energetska distribucijska omrežja, in z mehanizmom Unije za financiranje energije iz obnovljivih virov v skladu z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2020/1294. Za naložbe v projekte skupnega interesa bi se morala uporabljati tristopenjska logika. Prvič, trg bi moral imeti prednost pri naložbah. Drugič, če trg ne bi zagotovil naložb, bi bilo treba preučiti regulativne rešitve, po potrebi prilagoditi zadevni regulativni okvir in zagotoviti njegovo pravilno uporabo. Tretjič, če prva dva koraka ne zadostujeta za zagotovitev potrebnih naložb pri projektih skupnega interesa, bi morala obstajati možnost za dodelitev finančne pomoči Unije, če projekt skupnega interesa izpolnjuje veljavna merila za upravičenost. Projekti skupnega interesa bi lahko bili upravičeni tudi do pomoči v okviru programa InvestEU kot dopolnila financiranju z nepovratnimi sredstvi. (47)Nepovratna sredstva za dela v zvezi s projekti skupnega interesa (PMI) bi morala biti na razpolago samo za naložbe, ki se nahajajo na ozemlju Unije, in samo, če k stroškom naložbe zaradi njenih koristi v znatni meri finančno prispevata vsaj dve državi članici. (48)Zato bi bilo treba ustrezno spremeniti Uredbo (ES) št. 715/2009, Uredbo (EU) 2019/942, in Uredbo (EU) 2019/943 Evropskega parlamenta in Sveta ter Direktivo 2009/73/ES in Direktivo (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta. (49)Uredbo (EU) št. 347/2013 bi bilo zato treba razveljaviti. (50)Da bi zagotovili, da bo sestava prednostnih koridorjev in tematskih področij čim bolje odražala razvoj energetske infrastrukture, da bo število predlaganih projektov v vsaki skupini ostalo primerno in razumno za omogočanje celovite in temeljite ocene, in da bi zagotovili, da bodo na seznamu projektov skupnega interesa Unije samo projekti, ki najbolj prispevajo k izvajanju prednostnih koridorjev in tematskih območij strateške energetske infrastrukture, bi bilo treba pooblastiti Komisijo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije:

– o dopolnitvi te uredbe s pregledom področja uporabe in sestave prednostnih koridorjev in tematskih področij ter sprejetju novih seznamov prednostnih koridorjev in tematskih področij; – o spremembi prilog k tej uredbi za sprejetje in pregled seznama projektov skupnega interesa Unije, pri čemer bo spoštovana pravica držav članic in tretjih držav do odobritve projektov skupnega interesa (PCI) ali projektov skupnega interesa (PMI), povezanih z njihovim ozemljem. Ker je treba zagotoviti, da bodo cilji te uredbe doseženi, bi moralo glede na število projektov skupnega interesa, ki so že na seznamu Unije, skupno število projektov skupnega interesa ostati obvladljivo, zato ne bi smelo biti bistveno večje od 220. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da se ustrezni dokumenti posredujejo Evropskemu parlamentu in Svetu sočasno, pravočasno in na ustrezen način. Kadar Evropski parlament in Svet menita, da je to potrebno, se lahko njuni strokovnjaki udeležijo sestankov strokovnih skupin Komisije v zvezi s pripravo delegiranih aktov, na katere so povabljeni strokovnjaki iz držav članic. Za Komisijo so pri sprejemanju delegiranih aktov o določitvi seznamov projektov skupnega interesa zelo pomembne razprave v regionalnih skupinah. Zato je primerno, da sta, kolikor je možno in združljivo z okvirom te uredbe, Evropski parlament in Svet obveščena o sestankih regionalnih skupin in da lahko v skladu z Medinstitucionalnim sporazumom o boljši pripravi zakonodaje iz leta 2016 nanje pošljeta strokovnjake. (51)Da bi zagotovili enotne pogoje za izvajanje te uredbe glede postopkov čezmejne razporeditve stroškov in državam članicam omogočili oceno stroškov in koristi odobalnih omrežij za energijo iz obnovljivih virov v okoliških morskih bazenih, tudi glede tržnih in finančnih dogovorov za kraje proizvodnje, kot je že dodeljena podpora, ter izvedbo predhodne analize delitve stroškov na ravni morskega bazena, bi bilo treba izvedbena pooblastila v skladu s členom 291 Pogodbe o delovanju Evropske unije prenesti na Komisijo. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta. Za sprejetje teh izvedbenih aktov bi se moral uporabljati svetovalni postopek. (52)Ker ciljev te uredbe, tj. razvoja in interoperabilnosti vseevropskih energetskih omrežij ter povezave s takšnimi omrežji, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega okvirov, ki so potrebni za dosego navedenih ciljev. SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: POGLAVJE I SPLOŠNE DOLOČBE Člen 1 Predmet urejanja 1. Ta uredba določa smernice za pravočasen razvoj in interoperabilnost prednostnih koridorjev ter območij vseevropske energetske infrastrukture iz Priloge I (v nadaljnjem besedilu: prednostni koridorji in območja energetske infrastrukture), ki prispevajo k doseganju podnebnih in energetskih ciljnih vrednosti Unije za leto 2030 in cilja podnebne nevtralnosti do leta 2050. 2. Ta uredba zlasti: (a) ureja določitev projektov skupnega interesa (PCI), ki so potrebni za izvajanje prednostnih koridorjev in območij ter spadajo v kategorije energetske infrastrukture na področjih električne energije, pametnih plinskih omrežij, vodika, elektrolizatorjev in ogljikovega dioksida, določene v Prilogi II (v nadaljnjem besedilu: kategorije energetske infrastrukture); (b) omogoča pravočasno izvajanje projektov skupnega interesa (PCI) s poenostavitvijo, tesnejšim usklajevanjem in hitrejšim procesom dovoljevanja ter večjo udeležbo javnosti; (c) določa pravila in smernice za čezmejno razporeditev stroškov in s tveganji povezane pobude v zvezi s projekti skupnega interesa (PCI); (d) določa pogoje za upravičenost projektov skupnega interesa (PCI) do finančne pomoči Unije; (e) ureja določitev projektov skupnega interesa (PMI) Člen 2 Opredelitev pojmov Poleg opredelitev pojmov iz Direktive 2009/73/ES, Direktive (EU) 2018/2001 in Direktive (EU) 2019/944 Evropskega parlamenta in Sveta ter Uredbe (ES) št. 715/2009, Uredbe (EU) 2019/942 in Uredbe (EU) 2019/943 se v tej uredbi uporabljajo naslednje opredelitve:

(1)„energetska infrastruktura“ pomeni vse objekte ali pripadajoče naprave, ki spadajo v kategorije energetske infrastrukture, ki se nahaja v Uniji ali povezuje Unijo z eno ali več tretjimi državami; (2)„celovita odločba“ pomeni dokončno odločbo ali niz odločb organa ali organov države članice, razen sodnih odločb, na podlagi katerih se ugotovi, ali je predlagatelju projekta dovoljena gradnja energetske infrastrukture za uresničitev projekta skupnega interesa, tako da lahko začne ali naroči in začne potrebna gradbena dela (status „pripravljeno za gradnjo“) brez poseganja v morebitno odločitev v upravnem pritožbenem postopku; (3)„projekt“ pomeni enega ali več vodov, cevovodov, objektov, opreme ali inštalacij, ki spadajo v kategorije energetske infrastrukture; (4)„projekt skupnega interesa“ (PCI) pomeni projekt, ki je nujen za izvajanje prednostnih koridorjev in območij energetske infrastrukture iz Priloge I in ki je del seznama projektov skupnega interesa Unije iz člena 3; (5)„projekt skupnega interesa“ (PMI) pomeni projekt, ki ga predlaga Unija v sodelovanju s tretjimi državami. (6)„ozko grlo v energetski infrastrukturi“ pomeni omejitev fizičnih tokov v energetskem sistemu zaradi nezadostne prenosne zmogljivosti, kar med drugim vključuje pomanjkanje infrastrukture; (7)„predlagatelj projekta“ pomeni eno od naslednjega: (a)operaterja prenosnega omrežja (OPS), operaterja distribucijskega omrežja (ODS) ali drugega operaterja ali investitorja, ki razvija projekt skupnega interesa; (b)če obstaja več operaterjev prenosnega ali distribucijskega omrežja, drugih upravljavcev, vlagateljev ali skupin teh oseb, pravno osebo v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, ki je bila določena s pogodbo med njimi in lahko sprejema pravne obveznosti ter nosi finančno odgovornost v imenu pogodbenih strank; (8)„pametno omrežje električne energije“ pomeni omrežje električne energije, v katerem lahko operater digitalno spremlja dejanja nanj priklopljenih uporabnikov, ter informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT) za komunikacijo s povezanimi upravljavci omrežja, proizvajalci, odjemalci in/ali proizvajalci-odjemalci z namenom trajnostnega, stroškovno učinkovitega in varnega prenosa električne energije. (9)„pametno plinsko omrežje“ pomeni plinsko omrežje, v katerega se z uporabo inovativnih digitalnih rešitev stroškovno učinkovito vključujejo različni viri nizkoogljičnega in obnovljivega plina v skladu s potrebami odjemalcev in zahtevami glede kakovosti plina z namenom zmanjšati ogljični odtis z njim povezane porabe plina, omogočiti večji delež obnovljivih in nizkoogljičnih plinov ter ustvariti povezave z drugimi nosilci energije in sektorji; (10)„zadevni organi“ pomeni organe, ki so na podlagi nacionalne zakonodaje pristojni za izdajo raznih dovoljenj ali odobritev v zvezi z načrtovanjem, zasnovo in gradnjo nepremičnih sredstev, tudi energetske infrastrukture; (11)„dela“ pomenijo nakup, dobavo in uporabo sestavnih elementov, sistemov in storitev, vključno s programsko opremo, načrtovanje, izvajanje gradnje in montaže projekta, tehnično potrditev montaže ter začetek uporabe projekta; (12)„študije“ pomenijo dejavnosti, potrebne za pripravo projekta na izvajanje, kot so pripravljalne študije, investicijska in druga dokumentacija, študije v zvezi z ocenjevanjem, preizkusi in vrednotenjem, tudi programske opreme, ter vse druge ukrepe za tehnično podporo, vključno s pripravljalnimi deli, potrebnimi za opredelitev in razvoj projekta ter odločanje o njegovem financiranju, kot so raziskovalne dejavnosti na zadevnih lokacijah ter priprava finančnega svežnja; (13) „nacionalni regulativni organ“ pomeni nacionalni regulativni organ, imenovan v skladu s členom 39(1) Direktive 2009/73/ES ali členom 57(1) Direktive (EU) 2019/944; (14) „začetek obratovanja“ pomeni vsa dejanja, ki so potrebna za začetek obratovanja projekta po tem, ko je bil ta zgrajen. (15)„ustrezni nacionalni regulativni organi“ pomeni nacionalne regulativne organe v državah članicah, v katerih ima projekt pomemben pozitiven učinek; (16) „prilagajanje podnebnim spremembam“ je postopek, ki zagotavlja, da je z oceno ranljivosti zaradi podnebnih sprememb in oceno tveganja, tudi s pomočjo ustreznih ukrepov za prilagoditev, zagotovljena odpornost energetske infrastrukture na morebitne škodljive učinke podnebnih sprememb. POGLAVJE II

PROJEKTI SKUPNEGA INTERESA (PCI) IN PROJEKTI SKUPNEGA INTERESA (PMI) Člen 3 Seznam projektov skupnega interesa (PCI) in projektov skupnega interesa (PMI) Unije 1. Ustanovijo se regionalne skupine (v nadaljevanju: skupine) v skladu z oddelkom 1 Priloge III. Članstvo v vsaki skupini temelji na vsakem prednostnem koridorju in območju ter njenem ustreznem geografskem območju iz Priloge I. Pooblastila za odločanje v skupinah se omejijo na države članice in Komisijo, za katere se za te namene uporablja izraz organ odločanja skupin. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 20, s katerim se ta uredba dopolnjuje glede področja uporabe in sestave prednostnih koridorjev in območij. 2. Vsaka skupina sprejme svoj poslovnik ob upoštevanju določb iz Priloge III. 3. Organ odločanja posamezne skupine sprejme regionalni seznam predlaganih projektov skupnega interesa (PCI), pripravljen po postopku iz oddelka 2 Priloge III, pri čemer se upošteva prispevek vsakega projekta k izvajanju prednostnih koridorjev in območij energetske infrastruktur