EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 29.9.2021 COM(2021) 599 final POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU IN SVETU O IZVAJANJU IN UČINKOVITEM DELOVANJU DIREKTIVE 2012/18/EU O OBVLADOVANJU NEVARNOSTI VEČJIH NESREČ, V KATERE SO VKLJUČENE NEVARNE SNOVI, ZA OBDOBJE 2015–2018



KAZALO Uvod 1.Povzetek poročil držav članic 1.1.Statistični podatki o organizacijah 1.1.1.Število organizacij 1.1.2.Načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah 1.1.3.Obveščanje javnosti 1.1.4.Inšpekcijski pregledi 1.1.5.Prepoved obratovanja, kazni in drugi prisilni instrumenti 1.2.Statistični podatki o večjih nesrečah 2Nadaljnji ukrepi za izboljšanje preprečevanja industrijskih nesreč 3Sklepi



Uvod Večje nesreče, v katere so vključene nevarne snovi, resno ogrožajo ljudi in okolje. Poleg tega lahko take nesreče pogosto povzročijo precejšnje gospodarske izgube in ovirajo trajnostno rast. Hkrati imajo kemikalije temeljno vlogo v večini naših dnevnih dejavnosti, saj so del skorajda vsake naprave, ki jo uporabljamo, ter tako prispevajo k izboljšanju našega dobrega počutja, varovanju zdravja in zaščiti ali pa omogočajo inovativne rešitve za nove izzive. Da bi se povezana tveganja čim bolj zmanjšala, so potrebni ukrepi, s katerimi bi preprečili večje nesreče, v katere so vključene nevarne snovi, ter zagotovili ustrezno pripravljenost, preprečevanje in odziv, če se take nesreče vseeno zgodijo. Sporočilo o evropskem zelenem dogovoru Komisijo poziva, naj okrepi delo z državami članicami za učinkovitejše preprečevanje industrijskih nesreč. Poleg tega je Komisija v akcijskem načrtu za ničelno onesnaževanje napovedala, da bo dodatno okrepila svojo podporo državam članicam, na primer pri ocenjevanju tveganj v organizacijah, da bi tako okrepila preventivne ukrepe, in posledic morebitnih nesreč. V Direktivi 2012/18/EU o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi (v nadaljnjem besedilu: direktiva Seveso III), je določen ustrezen okvir v zvezi z ukrepi za obvladovanje tveganj za preprečitev večjih nesreč in omejitev njihovih posledic. To je zadnja generacija „zakonodaje Seveso“, ki je začela veljati 1. junija 2015 V primerjavi s predhodniki zaostruje določbe o sodelovanju in obveščanju javnosti, načrtovanju rabe prostora in dostopu javnosti do pravnega varstva ter uvaja strožje inšpekcijske standarde za zagotovitev učinkovitega izvajanja varnostnih predpisov. Države članice Komisiji v skladu s členom 21(2) predložijo štiriletno poročilo o izvajanju. To poročilo povzema informacije držav članic za obdobje 2015–2018 v skladu s členom 29 (v zadevnem obdobju je bilo Združeno kraljestvo še vedno država članica Evropske unije).

To poročilo vsebuje dva dela: -v delu I so povzete informacije držav članic o izvajanju direktive Seveso. V oddelku 1.1 so zajete informacije, zbrane z vprašalnikom, ki je bil osredotočen na predhodno opredeljena težavna področja. Namen tega povzetka je oceniti raven izvajanja in opredeliti morebitne pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti. V oddelku 1.2 je to dopolnjeno s podatki o nesrečah iz analize zbirke podatkov o večjih nesrečah (eMARS), ki jo upravlja Urad za nevarnosti večjih nesreč v okviru Skupnega raziskovalnega središča Evropske komisije. -V delu II so navedeni pričakovani nadaljnji ukrepi Komisije za sodelovanje z državami članicami z namenom nadaljnjega izboljšanja preprečevanja industrijskih nesreč, vključno z obravnavo pomanjkljivosti pri izvajanju. Komisija je tako kot pri prejšnjih ocenjevanjih za analizo poročil, ki so jih zagotovile države članice, in drugih ustreznih podatkov najela zunanjega izvajalca storitev. Poročilo pogodbenega izvajalca vsebuje podrobno analizo sporočenih informacij, vključno z analizo vseh držav članic, in drugih razpoložljivih informacij. Celotni prispevki 28 držav članic, vprašalnik in poročila v zvezi s prejšnjimi obdobji poročanja so tudi javno dostopni. 1.Povzetek poročil držav članic Vseh 28 držav članic je Komisiji predložilo štiriletna poročila za obdobje 2015–2018. 1.1.Statistični podatki o organizacijah 1.1.1.Število organizacij Države članice so poročale o skupaj 11 776 organizacijah, ki so leta 2018 spadale na področje uporabe direktive Seveso III (prim. slika 1). To je povečanje (za 479) v primerjavi s prejšnjim obdobjem poročanja (2012–2014), ob koncu katerega so države članice poročale o 11 297 organizacijah. Države z največjim deležem teh organizacij so bile Nemčija (31 %), Francija (11 %), Italija (8 %), Združeno kraljestvo (8 %) – ki je bilo v zadevnem obdobju poročanja še država članica EU – in Španija (7 %). Delež organizacij višje stopnje (UTE)in organizacij nižje stopnje (LTE) je bil v obdobju poročanja skoraj konstanten, pri čemer je bilo povprečno 43 % (5 090 organizacij) organizacij višje stopnje, 57 % (6 686 organizacij) pa organizacij nižje stopnje. Kot prikazuje slika 2 , se število organizacij, ki jih zajema Direktiva, počasi a vztrajno povečuje. To je treba umestiti v kontekst treh krogov širitve EU v tem obdobju (2004, 2007 in 2013) in povečanja nevarnih snovi na področju uporabe direktive Seveso III po reviziji direktive Seveso II leta 2012. Podatki o organizacijah nižje stopnje so bili sporočeni samo od obdobja poročanja 2009–2011. Izmed dejavnosti, ki se uporabljajo za kategorizacijo organizacij Seveso, se v skoraj 45 % organizacij opravljajo štiri dejavnosti: (1)splošna proizvodnja in distribucija kemikalij (1 850 organizacij = 15,1 %), (2)proizvodnja in distribucija električne energije ter oskrba z električno energijo (1 606 organizacij = 13,2 %),

(3)shranjevanje goriva (1 190 organizacij = 9,8 %), (4)prodaja na debelo in drobno (930 organizacij = 7,6 %). 1.1.2.Načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah Člen 12 direktive Seveso III določa, da morajo upravljavci pristojnim organom zagotoviti informacije, ki jim omogočajo pripravo načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah za organizacije višje stopnje. Ti načrti so pomembni, da se omogoči hiter in usklajen odziv na večje nesreče, ter imajo ključno vlogo pri čim večjem zmanjšanju učinkov nesreč. Načrte je treba tudi pregledati in preizkusiti v presledkih, ki ne smejo biti daljši od treh let. 1.1.2.1. Vzpostavitev načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah Kot prikazuje slika 3 , so bili ob koncu obdobja poročanja načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah vzpostavljeni za večino organizacij višje stopnje. V povprečju je imelo 91 % organizacij višje stopnje ob koncu obdobja 2015–2018 načrt ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah. 4 % organizacij niso imeli načrta ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, saj so se pristojni organi na podlagi člena 12(8) direktive Seveso III odločili, da na podlagi informacij iz varnostnega poročila zahteva za pripravo načrta ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah ne velja. Najpogostejši razlog, na podlagi katerega so pristojni organi utemeljili neobstoj načrta ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, je, da se na podlagi njihove ocene posledice večjih nesreč ne bi razširile zunaj meja območja in/ali ne bi vključevale morebitnega tveganja za zdravje ljudi in okolje. Še eno pojasnilo je bilo, da so bili poteki nesreč v določenih primerih zajeti v druge načrte za ukrepanje ob nesrečah (npr. načrte za nesreče na morju ali obali ali načrt ukrepanja pristojne gasilske službe). Preostalih 5 % organizacij višje stopnje (tj. več kot 200 organizacij višje stopnje EU) ni imelo načrta ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, kar pomeni neskladnost z določbami direktive Seveso III. Vendar pa je to izboljšanje v primerjavi s prejšnjim obdobjem poročanja, ko načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah ni imelo 12 % organizacij višje stopnje. 1.1.2.2.Preskušanje in pregled načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah V zvezi s členom 12(6) direktive Seveso III in obveznostjo za države članice v zvezi z zagotovitvijo, da se načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah pregledajo, preskusijo in po potrebi posodobijo v primernih časovnih obdobjih, ki niso daljši od treh let, obdobje poročanja 2015–2018 v primerjavi s prejšnjimi obdobji izkazuje rahlo izboljšanje. V obdobju 2006–2008 je bilo 60 % načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah pregledanih in preskušenih; v obdobju 2009–2011 se je ta delež povečal na 73 % in konec leta 2014 dosegel 75 %. V obdobju poročanja 2015–2018 je bilo od skupaj 5 090 organizacij višje stopnje preskušenih 77 % načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah. Komisija upošteva, da je stanje v državah članicah različno: večina držav članic v celoti izpolnjuje določbe direktive Seveso III v zvezi s preskušanjem in pregledom načrtov ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah, nekaj pa jih izkazuje zelo visoko stopnjo neskladnosti. Sporočene informacije so predstavljene v sliki 4 . 1.1.3.Obveščanje javnosti

Države članice morajo v skladu s členom 14(1) zagotoviti, da so informacije iz Priloge V javnosti vedno dostopne, tudi elektronsko. Zagotovi se, da so informacije o vseh organizacijah vedno dostopne, tudi elektronsko, 17 držav članic pa jih po potrebi posodobi. Preostalih 11 držav članic ni v celoti spoštovalo člena 14(1), čeprav so informacije javnosti dostopne na zahtevo. Države članice so morale poročati o deležu organizacij, za katere informacije iz Priloge V k Direktivi niso bile dostopne. Te informacije so predstavljene v sliki 5 . Slika 5: Delež organizacij, za katere informacije iz Priloge V niso vedno dostopne Poleg tega člen 14(2) določa, da morajo države članice le za organizacije višje stopnje zagotoviti, da se vsem osebam, za katere je verjetno, da jih bo prizadela večja nesreča, redno posredujejo informacije o varnostnih ukrepih in pravilnem ravnanju v primeru večje nesreče, ne da bi to posebej zahtevale. Skupaj je 92 % organizacij višje stopnje take informacije dalo na voljo javnosti. To je 11-odstotno povečanje v primerjavi z 81 % organizacij višje stopnje, ki so take informacije dajale na voljo javnosti v obdobju poročanja 2012–2014. Informacije, sporočene v zvezi s tem vidikom izvajanja, so predstavljene v sliki 6 . 1.1.4.Inšpekcijski pregledi Člen 20 direktive Seveso III določa, da morajo države članice vzpostaviti sistem inšpekcijskih pregledov in določiti program inšpekcijskih pregledov za vse organizacije. Za organizacije višje stopnje je treba inšpekcijske preglede opraviti vsakih dvanajst mesecev in za organizacije nižje stopnje vsakih šestintrideset mesecev, razen če se uporabi inšpekcijskih program na podlagi sistematične ocene. V skladu s členom 20(5) sistematično ocenjevanje nevarnosti zadevne organizacije temelji vsaj na možnih učinkih zadevnih organizacij na zdravje ljudi in okolje ter na evidenci o izpolnjevanju zahtev direktive Seveso III. Ta merila zagotavljajo vsaj enako raven učinkovitosti kot inšpekcijski pregledi, ki se izvajajo letno ali vsaka tri leta. Navedena določba zajema organizacije višje in nižje stopnje. Kadar je ustrezno, se upoštevajo tudi ustrezne ugotovitve inšpekcijskih pregledov, izvedenih v skladu z drugo zakonodajo Unije. Na podlagi podatkov, ki so jih pristojni organi sporočili v zadnjem obdobju poročanja, se zdaj večina organizacij višje stopnje (3 556 od skupaj 5 090 organizacij višje stopnje) inšpekcijsko pregleda vsako leto (prim. slika 7 ). Za preostale organizacije inšpekcijski program, vključno s pogostostjo obiskov na kraju samem, temelji na sistematični oceni nevarnosti večjih nesreč za zadevno organizacijo. Slika 7: Delež organizacij višje stopnje, v katerih so države članice izvedle inšpekcijske preglede Skoraj vse organizacije nižje stopnje (6 140 od skupaj 6 686 organizacij nižje stopnje) so inšpekcijsko pregledane vsaka tri leta (prim. slika 8 ). Za preostale organizacije inšpekcijski program, vključno s pogostostjo obiskov na kraju samem, temelji na sistematični oceni nevarnosti večjih nesreč za zadevno organizacijo. Slika 8: Delež organizacij nižje stopnje, v katerih so države članice izvedle inšpekcijske preglede

1.1.5.Prepoved obratovanja, kazni in drugi prisilni instrumenti V skladu s členom 19 direktive Seveso III države članice prepovejo obratovanje vsake organizacije, če so ukrepi upravljavca za preprečevanje in ublažitev posledic večjih nesreč zelo pomanjkljivi, med drugim na primer resno neizpolnjevanje izvajanja potrebnih ukrepov, opredeljeno v inšpekcijskem poročilu. Poleg tega morajo države članice v skladu s členom 28 določiti kazni, ki se uporabljajo za kršitve nacionalnih določb, sprejetih v skladu z direktivo Seveso III. Kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Večina držav članic ni poročala o prepovedi obratovanja zaradi resnega neizpolnjevanja ukrepov upravljavca za preprečevanje in ublažitev posledic večjih nesreč v obdobju poročanja (prim. sliki 9 in 10 ). Skupaj je bilo v obdobju poročanja zabeleženih 8 207 prisilnih ukrepov. O daleč največ primerih sta poročali Nizozemska (4 023) in Romunija (3 586). Nekatere države članice so sporočile podrobnosti o skupnem znesku izrečenih denarnih kazni (npr. Slovaška 25 250 EUR in Latvija 6 335 EUR). Načeloma imajo pred izvrševanjem prednost korektivni ukrepi, kot je izdaja opozoril. Tesnejše sodelovanje z upravljavci načeloma poteka dobro, zato so prisilni ukrepi in kazni večinoma izjema. 1.2.Statistični podatki o večjih nesrečah Število večjih nesreč je eden ključnih kazalnikov za merjenje splošne učinkovitosti direktive Seveso III pri zmanjševanju njihovega števila in njihovih škodljivih posledic. Države članice v skladu s členom 18 Komisijo obvestijo o večjih nesrečah, ki izpolnjujejo merila iz Priloge VI, ki so se zgodile na njihovem ozemlju. Med letoma 2000 in 2018 je bilo zbirki podatkov eMARS skupno sporočenih 518 nesreč. Od teh 518 nesreč jih je bilo 442 (85 %) opredeljenih kot večje nesreče, ki izpolnjujejo merila, določena v Prilogi VI k direktivi Seveso III. Kot prikazuje slika 11 , skupno število večjih nesreč pomeni stabilen trend v zadnjih letih, čeprav se je število organizacij, ki jih zajema direktiva Seveso III, povečalo. V obdobju 2005–2015 je število nesreč na podlagi preverjenih podatkov manj kot 25 na leto, in sicer za skupaj 11 776 organizacij, za katere veljajo zahteve Direktive. Glede na zelo visoko stopnjo industrializacije v EU naslednji podatki kažejo, da direktiva Seveso III močno prispeva k doseganju, da so večje nesreče redke. Na splošno se obravnava tudi kot referenčno merilo za politiko na področju industrijskih nesreč in zgled za zakonodajo v številnih državah po svetu.

Čeprav v zadnjih letih ni bilo veliko smrtnih žrtev zaradi velikih kemičnih nesreč, pa je bilo še v letih 2014 in 2015 število smrtnih žrtev precej večje, kar dokazuje, da je treba ohraniti pozornost zaradi tveganja kemičnih nesreč (prim. slika 12 in slika 13 ). Slika 13: Število poškodb v organizacijah in zunaj njih v obdobju 2000–2018 V obdobju 2000–2018 se najpogosteje sporočena merila, od šestih iz Priloge VI, za uradno obveščanje Komisije o večji nesreči niso spremenila in so: -količina vključenih snovi; -poškodbe oseb; -škoda na premoženju. V zvezi z vključeno industrijsko dejavnostjo zbrani podatki kažejo, da se največ nesreč zgodi v proizvodnji kemikalij (114 večjih nesreč) in sektorju petrokemičnih/naftnih rafinerij (105 večjih nesreč) (prim. slika 15 ).

2Nadaljnji ukrepi za izboljšanje preprečevanja industrijskih nesreč Podatki, ki so jih sporočile države članice o izvajanju direktive Seveso III, zagotavljajo koristne informacije za opredelitev ukrepov, potrebnih za nadaljnje izboljšanje preprečevanja industrijskih nesreč. V ta namen so bili opredeljeni trije glavni vzvodi, ki omogočajo smiselno oceno področja uporabe Direktive: 1.izboljšanje izvajanja in skladnosti; 2.izboljšanje in poenostavitev poročanja; 3.krepitev izmenjav pridobljenih spoznanj in dobrih praks med državami članicami in Komisijo. Izboljšanje izvajanja direktive Seveso III in skladnosti z njo Države članice so morale direktivo Seveso III v nacionalno zakonodajo prenesti do 1. junija 2015. Ker 16 držav članic Direktive ni pravočasno preneslo, je Komisija v obdobju 2015–2017 izvedla postopke za ugotavljanje kršitev zaradi neizpolnjene obveznosti sporočanja. Potem ko so države članice sporočile ukrepe za prenos, so bili vsi postopki končani. Komisija je pozorno spremljala tudi pravilen prenos Direktive. Težave pri prenosu so bile ugotovljene v 16 državah članicah, za odpravo težav pa so se začeli ali se začenjajo postopki za ugotavljanje kršitev. Čeprav se stanje na splošno vsako leto izboljšuje, kot izkazuje analiza poročil držav članic, je Komisija opredelila določene pomanjkljivosti in bo preverila osnovne razloge za neskladnost (npr. v zvezi z načrti ukrepov zunaj organizacije ob nesrečah in obveščanjem javnosti). Če bi bile take pomanjkljivosti, ki so povzročile večja tveganja nesreč, s čimer so oslabile cilje Direktive, posledica strukturnih in ne enkratnih težav, bo Komisija razmislila o začetku postopkov za ugotavljanje kršitev, kot je ustrezno. Izboljšanje in poenostavitev poročanja Komisija si bo še naprej prizadevala izboljšati in poenostaviti postopek poročanja ter povečati sinergije s povezovanjem različnih podatkovnih zbirk, ki vsebujejo podatke o industrijskih organizacijah. Namen tega je izboljšati ustreznost in kakovost podatkov, ki jih zagotovijo države članice, hkrati pa zmanjšati upravno breme. Prvič, Komisija želi izboljšati podatkovno zbirko o večjih industrijskih nesrečah (eMARS ), ki trenutno vključuje omejene informacije o širših, dolgoročnejših družbenogospodarskih posledicah (npr. izguba premoženja ali škoda na premoženju, dolgoročna okoljska škoda, izguba delovnih mest, izguba ugleda, dolgoročni vpliv na okolico), saj se sporočene informacije navadno nanašajo na neposredne vplive (npr. poškodbe in smrtni primeri). Podrobnejša ocena družbenogospodarskih vplivov nesreč in njihovih vplivov na okolje je pomembna za boljšo blažitev dolgoročnih posledic večjih industrijskih nesreč. Drugič, Komisija želi izboljšati poročanje o „skorajšnjih nesrečah“. To so izredni dogodki, med katerimi ni nastala škoda na premoženju in ni bilo poškodb oseb, bi pa lahko hitro prišlo do škode ali poškodbe. Zato je to dragocen vir informacij za izmenjavo pridobljenih spoznanj v EU. Tretjič, poročanje o večjih industrijskih nesrečah v zadnjih letih je verjetno nepopolno zaradi trajanja celotnih sodnih preiskav in težave pri zagotavljanju dvostopenjskega poročanja v okviru sedanjega sistema poročanja. Sistem poročanja bi bilo treba v prihodnje izboljšati in olajšati dvostopenjsko poročanje s (1) kratkim predhodnim poročilom, predloženim kmalu po nastanku nesreče, in (2) popolnim poročilom, predstavljenim po izvedbi vseh ustreznih preiskav. Nazadnje, z oblikovanjem več statističnih kazalnikov v poročanju držav članic (npr. o številu inšpektorjev in inšpekcijskih pregledov) bi se omogočilo boljše nadaljnje spremljanje zahtev iz Direktive. To bi bile še druge pomembne informacije, zlasti za pridobljena spoznanja za izboljšanje preprečevanja industrijskih nesreč, ter bi lahko bile koristne za integriran okvir spremljanja in napovedovanja ničelnega onesnaževanja. Krepitev izmenjav pridobljenih spoznanj in dobrih praks med državami članicami in Komisijo Prizadevanja na podlagi spoznanj, pridobljenih pri večjih industrijskih nesrečah in inšpekcijskih pregledih, so ključni elementi za ohranjanje kulture industrijske varnosti v Evropski uniji ter za izboljšanje preprečevanja nesreč in ublažitve njihovih posledic. Komisija izvaja pomembne naloge v zvezi s preprečevanjem industrijskih nesreč. To še zlasti velja za analiziranje industrijskih nesreč, zagotavljanje podpore državam članicam pri analizi tveganj in posledic, vodenje tehnične delovne skupine za inšpekcijske preglede in zagotavljanje orodij za inšpekcijske preglede. To delo je treba nadaljevati in ga še okrepiti, da bodo izpolnjeni cilji iz evropskega zelenega dogovora. V obdobju, ki ga pokriva to poročilo, je Komisija tesno sodelovala z državami članicami v zvezi z izboljšavo, kjer je ta potrebna, njihove krepitve zmogljivosti ter v zvezi z opredelitvijo okvira za ukrepanje, ki naj bi se izvedel za izboljšanje preprečevanja industrijskih nesreč. V prihodnjih letih bi to lahko vključevalo dodatno podporo pri poročanju o skorajšnjih nesrečah, vključitev dolgoročnih vplivov v poročanje ter izboljšanje razumevanja družbenogospodarskih vplivov nesreč in vplivov nesreč na okolje.