[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 23.11.2009

COM(2009)639 konč.

SPOROČILO KOMISIJE

Ključna sporočila Poročila o zaposlovanju v Evropi 2009

SPOROČILO KOMISIJE

Ključna sporočila Poročila o zaposlovanju v Evropi 2009

1. Uvod

Kriza na svetovnih finančnih trgih, kakršne še ni bilo, se je lani jeseni zaostrila in privedla do najhujše recesije po drugi svetovni vojni , ki prizadeva svetovno gospodarstvo in vse močneje vpliva na trge dela EU. Po več letih relativno visoke gospodarske rasti in ustvarjanja delovnih mest (9,7 milijona novih delovnih mest samo v obdobju 2005–2008), kar je evropske ravni zaposlenosti potisnilo do najvišjih vrednosti v zgodovini, svetovna kriza prizadeva podjetja, delovna mesta in gospodinjstva ter življenjske pogoje in možnosti državljanov EU. Nenaden prebrat v rasti zaposlovanja je prinesel nove izzive za oblikovanje politik . Ker brezposelnost še naprej raste, se je pozornost preusmerila na omejevanje socialnega vpliva in ustvarjanje ugodnih pogojev v podporo hitrim prehodom nazaj na delo, ko si bo gospodarska dejavnost opomogla.

EU se je usklajeno odzvala s pomembnimi ukrepi za spopadanje s posledicami krize. Prejšnjo jesen je EU sprejela potrebne ukrepe za preprečitev zloma finančnih trgov in zagotavljanje širokega odziva na krizo. Evropski svet je decembra 2008 odobril Evropski načrt za oživitev gospodarstva (EERP)[1] za ublažitev učinkov recesije, na svojem spomladanskem zasedanju 2009 pa je opredelil naslednje ključne prednostne naloge za politike zaposlovanja:

- ohranjanje zaposlenosti, ustvarjanje delovnih mest in spodbujanje mobilnosti;

- nadgrajevanje znanja in spretnosti ter usklajevanje s potrebami na trgu dela;

- povečanje dostopa do zaposlitve.

Na podlagi tega skupnega prizadevanja in izrednega evropskega vrha o zaposlovanju 7. maja 2009 je Komisija junija objavila sporočilo z naslovom „Skupna zaveza za zaposlovanje“ zaradi okrepitve sodelovanja med Unijo in državami članicami ter med socialnimi partnerji EU pri treh ključnih prednostnih nalogah, ki se osredotočajo na konkretne ukrepe, podprte z vsemi razpoložljivimi instrumenti Skupnosti, zlasti Evropskega socialnega sklada (ESS) in Evropskega sklada za prilagoditev globalizaciji .

Zaradi novega ekonomskega okvira, ki ga je oblikovala svetovna kriza, sta potrebna sprotno spremljanje in analiza razmer na trgu dela, s čimer se je Komisija delno spopadla z objavo novega mesečnega poročila o spremljanju[2], nujne pa so tudi dodatne raziskave o načinih omejevanja negativnega vpliva krize na trge dela in izboljšanja njihovega položaja, da bi bili pripravljeni za odziv na okrevanje , ko bo do njega prišlo, in na prihodnje krize.

V tem okviru se sedanje že 21. letno Poročilo o zaposlovanju v Evropi osredotoča na dve ključni temi (čeprav gotovo nista izčrpni) za tekočo razpravo o usmeritvah prihodnje Evropske strategije zaposlovanja – dinamiko evropskih trgov dela in posledice klimatskih sprememb na rezultate trgov dela .

Analiza tokov trgov dela postane v časih krize ključna za pravočasni politični odziv, zlasti ukrepov za ponovno zaposlovanje, in omejevanje vpliva dolgotrajne brezposelnosti , ki lahko pripelje do trajnih izgub na področju socialne zaščite, povezanih s propadanjem človeškega kapitala. Preprečevanje najslabšega možnega poteka zato s tem v zvezi ni le pogoj za uspešno spopadanje s sedanjo krizo, temveč tudi temeljni kamen za gradnjo strukturno zdravega in mednarodno konkurenčnega evropskega gospodarstva za prihodnost.

Obenem je usmeritev h konkurenčnemu nizkoogljičnemu in na znanju temelječemu gospodarstvu postala neodložljiva prednostna naloga, ki zahteva takojšnje ukrepanje. Cilj glede ustvarjanja novih „zelenih delovnih mest“[3] in „pozelenitve“ obstoječih delovnih mest v Evropi je pomemben in zajema vse vrste delavcev . Vendar je treba za učinkovito izčrpanje teh priložnosti uvesti ustrezne politike na osnovi dobrega razumevanja ključnih trendov, na katerih temeljita prilagoditev vplivu podnebnih sprememb in njegova blažitev.

2. Ključni trendi, ugotovitve in posledice za politiko

Kriza zahteva svoj davek na trgih dela EU – izničila je večino rasti zaposlovanja, dosežene po letu 2000

Pričakuje se, da bo recesija občutno vplivala na trge dela EU in privedla do bistvenega povečanja brezposelnosti, čeprav je bila izguba delovnih mest v nekaterih državah članicah do zdaj omejena zaradi uporabe krajšega delovnega časa ali začasne delne brezposelnosti[4].

Čeprav se je izkazalo, da so trgi dela prožnejši, se pričakuje , da bo Evropa izgubila več kot sedem milijonov delovnih mest v letih 2009–2010 in bi brezposelnost lahko do leta 2010 dosegla več kot 10 %[5]. Ker se zaposlovanje odzove na gospodarske razmere z določenim zamikom, se bodo razmere na trgu dela slabšale še nekaj časa po začetku okrevanju gospodarstva.

Vse to pomeni občutno zaostajanje pri doseganju lizbonskih ciljev za leto 2010. Od začetka lizbonske strategije je bil dosežen znaten napredek na področju politike zaposlovanja – splošna stopnja zaposlenosti se je dvignila za skoraj štiri odstotne točke in leta 2008 dosegla 65,9 %, pri čemer sta se stopnji zaposlenosti za ženske in starejše delavce prav tako bistveno povečali ter dosegli 59,1 % in 45,6 % leta 2008[6]. Žal pa se pričakuje, da bo trenutna gospodarska recesija temeljito omajala navedeno rast[7], kar bo privedlo do odklona pri doseganju stopenj zaposlenosti, zastavljenih za obdobje med leti 2008 in 2010.

Za to krizo je značilen večji učinek na nekatere skupine kot na druge. Zlasti delavci s pogodbami za določen čas ali začasnimi pogodbami so doživeli udarec krčenja zaposlovanja, medtem ko je brezposelnost med mladimi v preteklih mesecih dosegla najvišje vrednosti do zdaj. Ti trendi poudarjajo potrebo po odločnejših ukrepih za odpravljanje brezposelnosti mladih in zmanjšanje segmentacije trga dela.

Trgi dela EU izkazujejo visoko stopnjo dinamike, ki zbuja upanje glede strukturnega izboljšanja …

Trgi dela EU so zadnja leta izkazali znatno dinamiko. V letih med 2002 in 2007 je povprečna letna fluktuacija delovne sile[8] znašala 22 %, kar pomeni, da je vsako leto med petino in četrtino vseh evropskih delavcev zamenjalo delovno mesto .

Takšna dinamika trgov dela ni omejena le na države, ki običajno štejejo za „prožne“, kot sta Združeno kraljestvo in Danska, temveč zadeva vse države članice, čeprav sega letna fluktuacija delovne sile, ki se nanaša na celotno zaposlenost, od 14 % v Grčiji in 16 % na Švedskem do med 25 in 30 % v Združenem kraljestvu, na Finskem, v Španiji in na Danskem.

Obseg fluktuacije delovne sile se med različnimi skupinami delavcev občutno razlikuje. Tokovi so za ženske občutno višji kot za moške (pet odstotnih točk razlike na agregatni ravni EU) z le nekaj izjemami (Estonija, Poljska in Švedska). Stopnje fluktuacije za mlade delavce (15 do 24 let) so v višini okrog 70 % njihove stopnje zaposlenosti in so dosti višje kot za delavce v najboljših letih in starejše delavce. Obenem se stopnje fluktuacije nagibajo k zmanjšanju s stopnjo izobrazbe, vendar v različnih državah članicah v različnem obsegu.

Nihanja med stopnjami zaposlovanja EU se da dosti bolje razložiti s sektorskimi razlikami kot pa z razlikami med posameznimi državami ali učinki gospodarskega cikla, kar osvetli pomen za sektor specifičnih dejavnikov s področja tehnologije, organizacije in povpraševanja pri pospeševanju dinamike trga dela.

Težko je narediti končne zaključke o želenih ali „optimalnih“ stopnjah fluktuacije delovne sile . Medtem ko se togejši organi trga dela nagibajo k ustvarjanju ovir za premestitev delovne sile iz nazadujočih v uspevajoče dejavnosti, se da visoko fluktuacijo delovne sile povezati s stroški socialne zaščite, kot so visoka frikcijska brezposelnost, ustrezni stroški, izguba specifičnega človeškega kapitala ter večja poraba sredstev za nadomestila za brezposelnost.

V skladu z ugotovitvami glede fluktuacije delovne sile število brezposelnih ni statično, saj nanj vplivajo občutni tokovi vstopa in izstopa. V povprečju je v letih 2002–2007 skoraj tretjina brezposelnih in okrog 10 % nedejavnih ljudi našlo službo v letu dni. Vendar takšne stopnje prehoda iz brezposelnosti v zaposlenost segajo od 40 % ali več v Združenem kraljestvu, Španiji, na Portugalskem in Nizozemskem do 25 % ali manj v Nemčiji, Grčiji, na Poljskem in v Belgiji; medtem ko stopnje prehoda iz nedejavnosti v zaposlenost segajo od 15 % ali več na Švedskem, v Združenem kraljestvu in na Danskem do 3 in 4,5 % v Grčiji in Italiji.

Od druge polovice devetdesetih let je v EU opaziti trajen porast elementov trenda kot tudi stopenj prehoda iz brezposelnosti v zaposlenost in nedejavnosti v zaposlenost, ki štejejo za „pozitivne“ prehode trga dela, kar nakazuje bistveno strukturno izboljšanje na trgih dela v tem obdobju[9].

V zvezi s skupinami delojemalcev štejejo stopnje prehoda iz brezposelnosti v zaposlenost za starejše delavce (stare 55 do 64 let) za manj kot tretjino tistih za delavce v najboljših letih (stare 24 do 54 let). Torej, višje izobraženi nezaposleni ali nedejavni ljudje imajo občutno večjo možnost, da se ponovno vključijo v delo (v primerjavi s slabo ali srednje kvalificiranimi skupinami).

… vendar dolgotrajna brezposelnost ostaja problem

Čeprav se je stopnja dolgotrajne brezposelnosti v EU od srede devetdesetih let prejšnjega stoletja znižala, vpliv dolgotrajne brezposelnosti in njeno trajanje ostajata problem, s katerim se je treba spopasti. V Evropi so v letih 2005–2007 obdobja brezposelnosti v skoraj 45 % primerov v povprečju trajala več kot leto dni , medtem ko je v ZDA to zadevalo le 10 % primerov, kar je bil povod za zaskrbljenost glede pravičnosti in učinkovitosti.

Razlike med spoloma v povprečnem trajanju brezposelnosti so v EU zelo majhne (12 mesecev za ženske in 11,7 meseca za moške). Vendar se trajanje brezposelnosti povečuje s starostjo in manjša z ravnijo izobrazbe (12,3 meseca za nižje kvalificirane brezposelne v primerjavi z 8,1 meseca za kvalificirane brezposelne).

Recesija je tudi izpostavila več vprašanj, ki zadevajo ustrezno merjenje brezposelnosti , saj ne zadošča, da se za politične namene zanaša le na stopnjo brezposelnosti kot indikatorja.

To sicer zahteva dodatne raziskave, vendar predhodni rezultati kažejo, da običajne statistike trajanja brezposelnosti, ki temeljijo na nedokončanih fazah (npr. v času opazovanja še trajajoče faze), pogosto spregledajo mnoge krajše faze brezposelnosti, ki se zgodijo med obdobji opazovanja, kar privede do precenjenega povprečnega trajanja zaključene faze. V Evropski uniji je v obdobju 2005–2008 povprečno trajanje zaključenih faz brezposelnosti znašalo samo približno polovico meritev na podlagi nezaključenih faz, tj. uradne statistike.

Čeprav bi bilo merjenje, ki temelji na zaključenih fazah, primernejše za oceno vpliva brezposelnosti na blaginjo, imajo običajne statistike trajanja brezposelnosti številne praktične prednosti glede pravočasnosti, preglednosti, dostopnosti podatkov in lažjega izračuna, kar upravičuje njihovo nadaljnjo uporabo ne glede na morebitno pristranskost.

Poleg tega ocena več vidikov, povezanih s trajanjem brezposelnosti, kot je njegova povezava z večkratnimi fazami brezposelnosti, zahteva uporabo longitudinalnih podatkov[10]. Trije posebni vidiki so povezani z uporabo longitudinalnih podatkov za merjenje trajanja brezposelnosti. Prvič, njihova uporaba omogoča izčrpnejše zajetje krajših faz brezposelnosti. Drugič, omogočajo izračun nadomestnih kazalnikov dolgotrajne brezposelnosti, ki ne reagirajo na krajše prekinitve brezposelnosti, kot je del brezposelnih oseb, ki so 12 ali več mesecev brezposelne v obdobju več let. Tretjič, podatki so lahko uporabljeni za spremljanje večkratnih faz brezposelnosti, kar omogoči izračun statistik o trajanju brezposelnosti po številu faz.

Zgornji premislek jasno kaže, da bo treba izračunati različne kazalnike trajanja brezposelnosti in oceniti njihovo ustreznost. To je še posebej pomembno v času resnih recesij, ki so povezane z znatnim povečanjem trajanja brezposelnosti, ki bi lahko imelo večji in trajnejši vpliv na zaposljivost prizadetih.

Podpora pozitivnim prehodom na trgu dela – ključ za krajšanje trajanja brezposelnosti in ohranjanje zaposljivosti

Možnost izhoda iz brezposelnosti se zmanjšuje s trajanjem (t. i. „negativna odvisnost od trajanja“)[11] deloma zaradi tega, ker se zaposljivost manjša z daljšanjem odsotnosti ljudi s trga dela. Na ta način lahko trajanje brezposelnosti, ki sledi gospodarski krizi, postane zakoreninjeno in spremeni ciklični problem v strukturnega . V tem okviru bi ustrezni politični odgovori lahko med drugim vključevali boljše ciljno usmerjanje porabe za aktivne politike trga dela (APTD) k tistim, ki so najbolj v nevarnosti, da bi ostali brezposelni za dolga obdobja ali postali nedejavni, vključno z uporabo tehnik profiliranja[12]. Ta naložba bi z ustreznimi izobraževalnimi programi in programi usposabljanja lahko pomagala najbolj ogroženim, da bi osvojili ključne kompetence in spretnosti, ki so potrebne za doseganje uspeha na trgu dela.

Enostavna ekonometrična primerjalna analiza med državami glede učinka raznovrstnih politik na posledice dolgotrajne brezposelnosti iz poročila kaže, da stroga zakonska zaščita pred izgubo zaposlitve vodi k dvigu dolgotrajne brezposelnosti, medtem ko poraba za politike trga dela vodi do njenega zmanjšanja[13] .

Glede na načela prožne varnosti se je bolje osredotočiti na zaščito delavcev in podporo njihovim „dobrim“ prehodom na trgu dela kot pa ohranjati določena delovna mesta. Ekonometrični rezultati v glavnem podpirajo ta pristop, zlasti glede znižanja dolgotrajne brezposelnosti.

Politike, usmerjene v zagotavljanje nizkih emisij ogljika, bodo postale pomemben dejavnik za spreminjanje zaposlitvenih struktur EU

Prizadevanja politik EU[14], usmerjena na prehod h konkurenčnemu nizkoogljičnemu in na znanju temelječemu gospodarstvu, bodo ključni dejavniki z vidika trga dela. Ti dejavniki bodo učinkovali na strukturo gospodarstva, ker bodo imeli vpliv na to, katero blago in storitve bodo proizvedeni, uvoženi in izvoženi ter na kakšen način, prav tako pa bodo vplivali na povpraševanje po blagu in storitvah zaradi svojega vpliva na obnašanje potrošnikov, delojemalcev in delodajalcev ter javnih organov.

Temeljne strukturne spremembe bodo vključevale premestitev delavcev in različne učinke na vse gospodarske sektorje, kvalifikacije in regije. Na splošno bi naj bil vpliv na splošno stopnjo zaposlenosti omejen in predvidoma rahlo pozitiven (vsaj dolgoročno – pod pogojem, da bi se izvajale ustrezne politike).

To bo najbolj vidno v spremembah v sektorski členitvi trga dela . Prišlo bo do ustvarjanja novih zelenih delovnih mest in „pozelenitve“ obstoječih delovnih mest ter izgube nekaterih obstoječih delovnih mest. Poleg tega bo posredna verižna reakcija zajela gospodarstvo in vplivala na zaposlovanje z vidika cene, plačila in dohodka.

Vsi učinki na zaposlovanje ne bodo trajni , tako se bo na primer delovna intenzivnost v proizvodnji novih izdelkov in novih proizvodnih procesih zmanjšala, ko tehnologije enkrat dozorijo, in pomemben delež rasti zaposlovanja bo izginil, ko bosta proizvodnja in vzpostavitev novih infrastruktur dokončani. Po drugi strani naj bi konkurenčni trgi zagotavljali, da družbe nadaljujejo z uvajanjem inovacij ter vlaganjem v nove tehnologije in proizvodne procese, s čimer še naprej ohranjajo in ustvarjajo nova delovna mesta, povezana s proizvodnjo in z vzpostavljanjem novih infrastruktur.

Prehod na nizkoogljično in na znanju temelječe gospodarstvo bi lahko vsaj na začetku pospešilo zaposlovanje visoko usposobljenih . V začetni fazi bodo visoko usposobljeni delavci imeli več koristi, ker prehod k novim dejavnostim zahteva uvedbo novih tehnologij, za katere imajo potrebne kvalifikacije le visoko usposobljeni; uvedba novih „zelenih“ tehnologij povečuje potrebo po ustreznih znanjih in spretnostih, druga pa postanejo zastarela. Vendar bi z razširitvijo novih tehnologij tudi slabše izobraženi delavci morali dobiti možnost za zasedbo teh mest – pod pogojem, da bodo deležni ustreznega usposabljanja.

Učinki, ki jih ima prehod na zaposlovanje, bodo vsebovali tudi regionalno razsežnost, ki odraža različna začetna izhodišča glede regionalnih vremenskih razmer, značilnosti lokalne gospodarske dejavnosti in posebnosti lokalnih trgov dela.

Odziv politike trga dela na podnebne spremembe: podpora prehodom; osredotočenje na znanja in spretnosti, socialni dialog

Glede na pričakovane strukturne gospodarske spremembe obstajajo zelo močni razlogi za pospeševanje politik trga dela za olajšanje prehodov, s čimer bi se lahko delavce spodbudilo in se jim pomagalo, da bi postali dojemljivi za eksperimentalne inovacije pri prehajanju na manj onesnaževalne dejavnosti. Potrebni so zlasti primerni programi usposabljanja in izobraževanja v družbah in zunaj njih, da bi se izognilo primanjkljaju in pomanjkanju znanj in spretnosti. Pobuda „Nova znanja in spretnosti za nova delovna mesta“ je omogočila uporabo instrumentov Skupnosti za predvidevanje potreb po znanju in spretnostih trga dela in njihovem zadovoljevanju. V podporo le-tej je Evropski socialni sklad za obdobje 2007–2013 rezerviral 13,5 milijarde EUR za ukrepe prilagajanja. Takšne politike naj bi dopolnili ustrezni ukrepi za spodbujanje predvidevanja in upravljanja prestrukturiranja na socialno odgovoren način, vključujoč vse glavne zainteresirane strani. V tem okviru je bistveno zagotoviti pravice delavcev do obveščenosti in posvetovanja v skladu z obstoječimi direktivami EU[15]. Prav tako je treba rezervirati zadostna sredstva za socialne dajatve, namenjene dejavnostim za podporo in izvajanje procesa prehoda.

Za podpiranje razvoja politik trga dela, ki pospešujejo ustvarjanje več in boljših delovnih mest za vse v vzdržnem gospodarstvu, bi se morale nadaljnje raziskave usmeriti h krepitvi zmožnosti EU za ocenjevanje učinkov prehoda na nizkoogljično in na znanju temelječe gospodarstvo na zaposlovanje , poleg tega bi se moral socialni dialog okrepiti za dosego strukturnih sprememb v zvezi s podnebnimi spremembami na takšen način, da bi bil učinkovit in sprejemljiv z gospodarskega in socialnega vidika.

Sedanja gospodarska kriza ne bi smela omejevati hitrosti in usmeritve procesa prehoda, saj spopadanje s podnebnimi spremembami in drugi okoljski izzivi prinašajo znatne priložnosti za ustvarjanje novih delovnih mest .

3. Sklepi

Kriza je močno vplivala na gospodarsko rast v EU. Če je bil učinek na trg dela na začetku precej omejen – zlasti zaradi običajnega zamika šestih ali več mesecev med upadom proizvodnje in zmanjšanjem zaposlovanja, vendar tudi zaradi začetnega prilaganja povpraševanja na trgu dela s pomočjo prožnejših delovnih ureditev (npr. skrajšani delovni čas), ne pa zmanjšanjem zaposlovanja – je postal negativen učinek opaznejši v zadnjih trimesečjih in pričakuje se, da se bo ta trend nadaljeval v prihodnjih mesecih. Politike v pomoč gospodarskemu okrevanju in za ublažitev izgube delovnih mest so tako pridobile na pomenu, zlasti srednjeročno zaradi zamika med razmahom zaposlovanja in okrevanjem gospodarske dejavnosti.

Evropa recesije ne sme zgolj reševati, temveč mora iz nje narediti priložnost za ustvarjanje produktivnejšega, inovativnejšega in okolju prijaznejšega gospodarstva z bolje usposobljeno delovno silo; gospodarstva z odprtimi in vključujočimi trgi dela, virom več in kakovostnejših delovnih mest za ženske in moške. To ne bi smelo biti enkratno prizadevanje, ampak zvezen, dobro koordiniran proces, ki bi vključeval ne le strukturne politike na trgu dela, temveč tudi ukrepe na drugih področjih politik lizbonskega procesa.

Kriza in prehod na nizkoogljično in na znanju temelječe gospodarstvo bosta temeljito spremenila evropske trge dela, delavcem in družbam pa bi morala biti ponujena sredstva in pobude za uspešno prilagajanje tem spreminjajočim se danostim tako, da bi bili v ospredju vključevanje, enakost in socialna pravičnost . Prožna varnost skupaj z izčrpnimi politikami dejavnega vključevanja ostaja pravi pristop za posodabljanje trgov dela in zagotavljanje uspešnega okrevanja.

Poročilo o zaposlovanju v Evropi 2009 je objavljeno na spletni strani:

http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en

[1] COM(2008) 800.

[2] Na voljo na spletni strani GD za zaposlovanje, socialne zadeve in enake možnosti na http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en.

[3] Treba je upoštevati vse težave v zvezi z opredelitvijo pojma „zelena delovna mesta“, ki je obsežneje obravnavana v poročilu.

[4] V zvezi s podobnimi ugotovitvami glej tudi Labour market and wage developments in 2008, European Economy 8/2009.

[5] Gospodarska napoved Evropske komisije, jesen 2009, Evropsko gospodarstvo 10/2009.

[6] Čeprav je treba priznati, da je ta napredek pogosto soobstajal z znatnim številom delavcev z negotovo zaposlitvijo in trajnimi visokimi stopnjami revščine zaposlenih.

[7] Vendar je treba navesti, da so bile izboljšave po letu 2000 večinoma strukturne, medtem ko je nedavno poslabšanje do neke mere ciklično.

[8] Fluktuacija delovne sile meri število delavcev, ki zamenjajo zaposlitveni status ali prehajajo med delovnimi mesti.

[9] To potrjuje tudi ustrezen razvoj pri „slabih“ prehodih (ali neto prehodih).

[10] Iz dela Statistika Evropske unije o dohodku in življenjskih pogojih (EU-SILC).

[11] Čeprav se je po preverjanju posameznih značilnosti zdi, da je obseg tega učinka precej omejen.

[12] Naredi se profil tistih posameznikov, ki so najbolj v nevarnosti, da bi postali dolgotrajno brezposelni, na katere so usmerjene različne APTD.

[13] Ta analiza ne ugotavlja pomembnega učinka pobud, povezanih s sistemi davčnih ugodnosti na dolgotrajno brezposelnost.

[14] Te vključujejo pobude za izboljšanje energetske učinkovitosti, razvoj obnovljivih virov energije, zajemanje, hranjenje in predelavo CO2 in drugih škodljivih emisij, posodabljanje evropskih infrastruktur (vključno s prometnimi omrežji in dobavo), za vključevanje okoljske odgovornosti v poslovne modele, pospeševanje okolju prijazne rabe tal in kmetijstva ter ustvarjanje pogojev, ugodnih za raziskave in inovacije s področja podnebja.

[15] Glej med drugim Direktivo 2002/14/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2002 o določitvi splošnega okvira za obveščanje in posvetovanje z delavci v Evropski skupnosti in Direktivo 2009/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 6. maja 2009 o ustanovitvi Evropskega sveta delavcev.