KAZALO

1. Uvod 3

2. Izboljšanje industrijske konkurenčnosti 4

2.1. Spremembe v industriji 4

2.2. Inovativna industrija 5

2.3. Trajnostna industrija 7

3. Za Evropo, prijaznejšo podjetjem 9

3.1. Poslovno okolje 9

3.2. Spodbujanje industrije in storitev 10

3.3. Mala in srednja podjetja 11

4. Sklepne ugotovitve 12

UVOD

Oživitev gospodarstva EU po krizi je počasna in ostaja še naprej negotova. Za ustvarjanje delovnih mest in blaginje sta potrebna ponoven zagon gospodarstva in višja rast, bistvenega pomena pa sta tudi za vzdržnost javnih financ držav članic. Težavno fiskalno okolje omejuje ukrepe politik, vendar bo močna rast v skladu s cilji Pakta za stabilnost in rast[1] zmanjšala breme javnega primanjkljaja in dolga.

Glavno gibalo močne gospodarske rasti so konkurenčna podjetja vseh velikosti. Za rast potrebujejo okolje, ki spodbuja porajanje novih idej in novih podjetij. Za pomemben premik pri doseganju ciljev strategije Evrope 2020 to sporočilo kot potrebna opredeljuje naslednja področja: (1) strukturne spremembe v gospodarstvu; (2) inovativnost industrijskih panog; (3) trajnost in učinkovitost virov; (4) poslovno okolje; (5) enotni trg ter (6) mala in srednja podjetja.

Z reševanjem teh izzivov se lahko izboljša konkurenčnost evropskih podjetij na notranjem trgu in v svetu, cilj Komisije pa je državam članicam pomagati pametno izrabiti omejene vire za povečanje globalne konkurenčnosti njihovih industrijskih panog. Poleg tega se bodo s soočanjem s temi izzivi izboljšale možnosti za rast vseh podjetij iz industrijskega sektorja, sektorja storitev in socialne oskrbe.

Evropska industrija je ključnega pomena za EU, če ta želi ostati svetovna gospodarska sila. Konkurenčna industrija lahko znižuje stroške in cene, ustvarja nove izdelke in izboljšuje kakovost ter tako odločilno prispeva k ustvarjanju bogastva in rasti produktivnosti v vsem gospodarstvu. Industrija je tudi glavni vir inovacij, potrebnih za reševanje družbenih izzivov, s katerimi se sooča EU.

V okviru strategije Evropa 2020 je Komisija leta 2010 uvedla novo ambiciozno industrijsko politiko[2], ki v ospredje postavlja ukrepe, potrebne za okrepitev privlačnosti Evrope za naložbe in proizvodnjo, vključno z zavezo o spremljanju politik konkurenčnosti posameznih držav članic. V njej je opredelila tudi obnovljeno trgovinsko politiko.

Negotovost oživitve gospodarstva se odraža v bojazni, ki se je okrepila v celotnem evropskem gospodarstvu[3]. Iz finančnih trgov, naraščajočih cen energije in surovin ter potrebe po proračunski konsolidaciji izvirajo jasna negativna tveganja. Produktivnost dela je v EU 1,4 % nad najvišjo vrednostjo iz leta 2008, delovna mesta v industriji in povezanih panogah pa so 11 % njo. To povprečje prikriva velike razlike med državami članicami. V primerjavi z glavnimi konkurenti so se v EU relativni stroški dela na enoto od leta 2008 izboljšali za 12 %, predvsem zaradi učinka menjalnega tečaja.

Evropska proizvodnja pa je okrevala hitreje, kot je bilo pričakovano. V drugem četrtletju je bila industrijska proizvodnja za 5,3 % večja kot pred letom dni, res pa se glede na predhodno četrtletje ni povečala. Industrijska proizvodnja je zdaj 14 % nad najnižjo točko v začetku leta 2009, a še vedno 9 % pod najvišjo vrednostjo iz začetka leta 2008.

Indeksi proizvodnje EU-27 za obdobje 1993–2011 (gibanja upoštevana)

[pic]

Vir: Eurostat.

To sporočilo je nova letna pobuda, ki obravnava konkurenčnost držav članic na podlagi Poročila o evropski konkurenčnosti iz leta 2011 in delovnega dokumenta služb Komisije z naslovom Uspešnost in politike držav članic na področju konkurenčnosti. Prispevalo bo k oceni držav članic v širšem okviru evropskega semestra in strategije Evrope 2020. Podrobnejši argumenti in ukrepi EU so navedeni v dokumentih, ki spremljajo to poročilo.

IZBOLJšANJE INDUSTRIJSKE KONKURENčNOSTI

Spremembe v industriji

Dolgoročne spremembe v industrijski strukturi držav članic v letih 1999–2007 kažejo, da so industrijske panoge ubrale različne poti preobrazbe v panoge z naprednejšimi tehnologijami ali spretnostmi, za katere so značilne višja rast produktivnosti in cene, ki jih svetovna konkurenca ni toliko prizadela. Za namene analize je mogoče industrijske strukture držav članic obravnavati na podlagi podobnih značilnosti in podobnih trgovinskih gibanj, čeprav lahko taka analiza prikrije pomembne razlike znotraj vsake skupine.

V prvi skupini držav v industrijski strukturi prevladujejo tehnološko napredni sektorji. Glavna sprememba v tem obdobju je bila dodatno povečanje specializacije te skupine za tehnološko napredne panoge in sektorje z visoko stopnjo inovativnosti ali izobrazbe. V tej skupini držav so Avstrija, Belgija, Danska, Finska, Francija, Nemčija, Irska, Nizozemska, Švedska in Združeno kraljestvo. Industrija v teh državah prispeva dodano vrednost od 10,6 % v Franciji do 24,2 % na Irskem.

Druga skupina zajema države z industrijsko specializacijo za tehnološko manj napredne sektorje kljub prisotnosti nekaterih visoko konkurenčnih panog. Zaradi prevlade delovno intenzivnih panog, nizke stopnje inovativnosti in relativno nizke stopnje znanja je zanje vsaj v primerjavi s prvo skupino značilno manjše število hitro rastočih podjetij. V tej skupini držav so Ciper, Grčija, Italija, Luksemburg, Portugalska in Španija, industrija pa prispeva dodano vrednost od 6,5 % v Luksemburgu do 16,1 % v Italiji.

Tretjo skupino sestavljajo države s trgovinsko specializacijo za visoko inovativne sektorje in tehnološko napredne panoge, ki zmanjšujejo zaostanek v smislu BDP na prebivalca. Te države so izvedle strukturni prehod z delovno intenzivnih panog na tehnološko napredne panoge v proizvodnji in trgovini. Skupino sestavljajo Češka, Madžarska, Malta, Poljska, Slovaška in Slovenija, industrija pa prispeva dodano vrednost med 13,3 % in 23,6 %.

Četrto skupino sestavljajo države, ki zmanjšujejo zaostanek, vendar je zanje značilna trgovinska specializacija za tehnološko manj napredne sektorje. Te države imajo marsikaj skupnega z državami iz druge skupine; med drugim je za obe skupini značilen postopen prehod na sektorje, ki zahtevajo višjo stopnjo izobrazbe. Glavna razlika je izrazito nadpovprečen delež hitro rastočih podjetij ter izrazito povečanje specializacije industrije in trgovine za tehnološko napredne panoge. To skupino sestavljajo Bolgarija, Estonija, Latvija, Litva in Romunija, industrija pa prispeva dodano vrednost med 9,9 % in 22,4 %.

V vsaki skupini držav so konkurenčne panoge in rastoča podjetja. Za okrepitev konkurenčnosti je potreben prehod na inovativne sektorje, temelječe na znanju; potrebni so odločni ukrepi za pospešitev sprememb, npr. izboljšanje ureditve trga izdelkov, spodbujanje inovacij ter naložbe v vseživljenjsko izobraževanje in usposabljanje.

Inovativna industrija

Raziskave in inovacije spodbujajo rast produktivnosti in industrijske konkurenčnosti. Nove tehnologije omogočajo proizvodnjo majhnih serij, napredni materiali, nizkoogljične tehnologije, biotehnologija in nanotehnologija pa spreminjajo pomen konkurenčne prednosti. Industrija EU mora pospešiti uvedbo teh tehnologij, če želi ohraniti svojo konkurenčno prednost v svetu.

Nedavno poročilo o ključnih spodbujevalnih tehnologijah[4] je poudarilo potrebo po naložbah v industrijske inovacije za premostitev vrzeli med osnovnimi raziskavami in trgi. Celostni pristop pri spodbujanju trženja novih izdelkov in storitev bi moral vključevati podporo za predstavitvene projekte in zmogljivosti za pilotno preskušanje ter posebne ukrepe v obliki državne pomoči ter regionalnih kohezijskih in trgovinskih politik. Potrebne so spodbude za raziskovalce na univerzah, ki bodo omogočile komercializacijo rezultatov raziskav in sodelovanje z industrijo. Že ob začetku raziskav in financiranju inovacij bi bilo treba upoštevati potrebe potrošnikov in tržni potencial ter že zgodaj pritegniti morebitne zunanje vlagatelje. Razvoj trgov, ki so bolj naklonjeni inovacijam, je mogoče podpreti z ukrepi na strani povpraševanja, kot so pametno urejanje s predpisi, obveščanje potrošnikov, standardizacija ali povečano javno naročanje inovativnih rešitev.

Vse to zahteva dodatne spretnosti in kompetence , npr. v trženju in upravljanju. V splošnem podjetniška in bolje usposobljena delovna sila prispeva k rasti produktivnosti, vendar so države članice le nestalno napredovale pri vlaganjih v človeški kapital. Zaposlenost v EU sicer ostaja relativno visoka, vendar imajo nekatera podjetja vedno večje težave pri zaposlovanju ustrezno usposobljenega osebja.

Čeprav so številne države članice okrepile svojo podporo raziskavam in inovacijam, bi morale za čim učinkovitejšo izrabo omejenih virov zmanjšati razdrobljenost programov pomoči . Med široko uporabljenimi ukrepi so npr. posojilne sheme za naložbe v tehnologijo, financiranje ključnih spodbujevalnih tehnologij in nepovratne pomoči za tehnološke posodobitve (Nemčija, Francija, Švedska, Italija, Portugalska, Slovenija). Nekatere države so vzpostavile podporne storitve za inovacije in podprle nastajanje grozdov (Danska, Francija, Nemčija, Poljska, Švedska, Belgija).

Vendar je med državami članicami le malo usklajevanja naložb za spodbujanje uvajanja inovativnih tehnologij. Z večjim usklajevanjem in združevanjem nacionalnih virov bi se omogočili njihova uporaba za skupne cilje in izboljšane inovacijske zmogljivosti ter ustrezna kritična masa financiranja za učinkovitejše in uspešnejše naložbe. Obsežni predstavitveni projekti in zmogljivosti za pilotno preskušanje po vsej Evropi (npr. v okviru evropskih partnerstev za inovacije ali strateškega načrta za energetsko tehnologijo) bi podjetjem lahko omogočili hitrejše preskušanje in razvoj prototipov. Čas, potreben za začetek trženja novih izdelkov in storitev, bi bilo mogoče znatno skrajšati z okrepljenim nadnacionalnim sodelovanjem med grozdi in omrežji ter boljšim poznavanjem proizvodnih zmogljivosti.

Sodobna ureditev zaščite pravic intelektualne lastnine bo zaščitila pravice prvotnih inovatorjev, ne da bi ovirala nadaljnji razvoj obstoječih idej. Enotni patent EU, o katerem trenutno potekajo pogajanja med državami članicami, bo znatno izboljšal okvir ob hkratnem nižanju stroškov za prijavitelje patentov[5].

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: z združevanjem omejenih virov za doseganje kritične mase pri trženju inovacij ter z večjim sodelovanjem pri inovacijah za oblikovanje obsežnih predstavitvenih projektov in zmogljivosti za pilotno preskušanje, na primer na podlagi modela Evropskega strateškega foruma za raziskovalne infrastrukture (ESFRI); z zmanjševanjem razdrobljenosti inovacijskih podpornih sistemov, spodbujanjem trženja inovativnih rešitev ter večjo tržno usmerjenostjo raziskovalnih projektov. Danska in Avstrija sta uspešno zmanjšali razdrobljenost, Združeno kraljestvo pa je vzpostavilo sheme za spodbujanje trženja inovativnih rešitev. |

Trajnostna industrija

- Za ohranitev dolgoročne konkurenčnosti evropske industrije je prehod na trajnostno, nizkoogljično in glede rabe virov učinkovito gospodarstvo bistvenega pomena. V zadnjem desetletju so gospodarstva številnih držav članic rasla brez večje porabe energije, pri drugih pa je bila rast manj izrazita, kot je bilo pričakovano. Zlasti nove države članice kljub različnim izhodiščem hitro zmanjšujejo zaostanek.

V splošnem so države članice pomembno napredovale pri opredeljevanju in izvajanju doslednih nacionalnih zakonodajnih okvirov za spodbujanje energetske učinkovitosti. Nekaterim na tem področju primanjkuje izkušenj in upravnih zmogljivosti, vendar se jim z okvirno zakonodajo na ravni EU lahko zagotovijo smernice in podpora.

Kljub doseženemu napredku so rastoče cene energije na svetovnem trgu in nacionalna izkrivljanja povzročili višje cene za podjetja, zlasti za MSP. Predelovalne industrijske panoge z intenzivno porabo energije in virov, kot so kovinska, kemična, papirna in celulozna industrija, se soočajo s posebnimi izzivi. Za pospešitev prehoda na bolj trajnostne načine proizvodnje bi skladna in učinkovita kombinacija politik lahko vključevala ukrepe v podporo raziskavam, inovacijam, učinkovitosti virov in uporabi čistejših tehnologij, zlasti v predelovalni industriji.

Države članice so oblikovale podporne sheme za izboljšanje energetske učinkovitosti industrije, ki jih večinoma spremljajo sheme energetske presoje (Avstrija, Belgija, Bolgarija, Češka, Finska, Nemčija, Portugalska, Slovaška), ali pa so sklenile prostovoljne sporazume z industrijskimi panogami (Danska, Grčija, Nizozemska, Slovenija, Združeno kraljestvo). Namen Strateškega načrta za energetsko tehnologijo[6] je pospešiti razvoj in začetek trženja nizkoogljičnih energetskih tehnologij. Pri nekaterih pozitivnih spremembah gre za ciljne ukrepe v podporo energetski učinkovitosti MSP (Grčija, Irska in Litva), čeprav bi bilo mogoče storiti več.

Nadaljnji bistveni dejavnik za konkurenčnost industrije EU je dostop do neenergetskih in nekmetijskih surovin. Visoke in nestalne cene teh surovin ter njihovo pridobivanje zunaj EU pomenijo tveganje za številna podjetja, zato bi morale EU in države članice dopolnilno k zunanjim politikam EU oblikovati politike, ki bi v odgovor na pomanjkanje primarnih surovin spodbujale trajnostno izrabo evropskih virov, raziskave in inovacije za razvoj alternativnih rešitev, večjo učinkovitost virov ter boljše tehnike recikliranja v širšem obsegu, med drugim pri dragocenih materialih, ki se uporabljajo v majhnih količinah.

Za konkurenčnost evropske industrije je vedno pomembnejše nadaljnje vključevanje okoljskih in družbenih vprašanj v poslovanje in poslovno strategijo. Časovni okvir za Evropo, gospodarno z viri[7], vsebuje sklop ukrepov na ravni EU in priporočila za ukrepe držav članic za reševanje problema netrajnostne rabe virov.

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: s spodbujanjem energetske učinkovitosti in učinkovite rabe surovin ter inovacij in uporabe čistih tehnologij v celotni vrednostni verigi z dolgoročnimi spodbudami za oblikovanje trga in sodelovanje MSP v teh procesih; kot je bilo navedeno, so številne države članice na teh področjih pomembno napredovale; z zagotavljanjem pravičnega in neizkrivljenega oblikovanja cen energije ter nadaljnjim posodabljanjem in povezovanjem energetskih distribucijskih omrežij. |

- Za krepitev konkurenčnosti in trajnosti evropske industrije je pomemben tudi razvoj socialnega podjetništva, socialnih podjetij in socialnega gospodarstva.

Socialno gospodarstvo v EU zaposluje več kot 11 milijonov ljudi, kar je 6 % vseh zaposlenih[8], in vsako četrto podjetje, ustanovljeno v Evropi, je socialno podjetje. V Belgiji, na Finskem in v Franciji to velja celo za vsako tretje podjetje[9]. Ta podjetja so zaradi velike osebne zavezanosti zaposlenih in ugodnejših delovnih razmer pogosto visoko produktivna in konkurenčna[10].

Za krepitev „visoko konkurenčnega socialnega tržnega gospodarstva“ je Komisija pri novih rešitvah za trajnejše gospodarstvo v okviru strategije Evropa 2020[11], vodilne pobude Unija inovacij[12], Evropske platforme za boj proti revščini in socialni izključenosti[13] ter Akta za enotni trg[14] v ospredje postavila socialno gospodarstvo, družbeno odgovornost in socialne inovacije.

Javno posvetovanje o Aktu za enotni trg[15] je pokazalo, da obstaja veliko zanimanje za sposobnost socialnih podjetij in socialnega gospodarstva nasploh, da se na sedanje gospodarske in družbene izzive odzovejo z razvojem trajnostnih delovnih mest.

Komisija je zato pripravljena začeti pomembno razpravo o tem, kako razviti to novo obliko gospodarstva, pri tem pa bosta prvi korak sporočilo o pobudi za socialno podjetništvo in sporočilo o družbeni odgovornosti podjetij, v katerih bodo predstavljeni glavni ukrepi za spodbujanje socialnega podjetništva.

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: s spodbujanjem socialnega podjetništva v Evropi, predvsem z boljšim seznanjanjem javnosti ter lajšanjem dostopa do javnega in zasebnega financiranja (zlasti prek skladov za solidarnostne naložbe). |

ZA EVROPO, PRIJAZNEJšO PODJETJEM

Poslovno okolje

- Za rast v svetovnem merilu je ključnega pomena odprto, učinkovito in konkurenčno poslovno okolje. Za izboljšanje poslovnega okolja se uporabljajo najrazličnejše politike, vse od izboljšanja infrastrukture do skrajšanja časa, potrebnega za izdajo gradbenega dovoljenja.

Vse države članice so sicer sprejele nacionalne cilje za zmanjševanje upravne obremenitve , vendar vse niso napredovale pri ugotavljanju trenutne obremenitve ali jo začele zmanjševati. V 18 državah članicah so pri pripravi novih zakonodajnih predlogov predpisane ocene učinka, čeprav vse te zahteve ne upoštevajo, opravljene ocene učinka pa niso vedno izčrpne v smislu gospodarskih, družbenih in okoljskih vidikov, kar omejuje njihovo uspešnost.

K okolju, prijaznemu podjetjem, pomembno prispeva razpoložljivost visoko kakovostne infrastrukture (energija, promet in širokopasovne povezave). Izboljševanje prometne infrastrukture je velik izziv zlasti v novih državah članicah, zato bi se morala obsežna vlaganja v obnovo in posodobitev nadaljevati, vključno s podporo iz strukturnih skladov in instrumenta za povezovanje Evrope.

Podjetja potrebujejo sodobno javno upravo , ki zagotavlja učinkovite in visokokakovostne javne storitve. Pri izvajanju reform bi bilo treba posebno pozornost nameniti pobudam e-uprave, kot so združeni storitveni centri za javnost, deljena omrežja in podatkovni centri. Številne pobude e-uprave podjetjem tudi omogočajo, da prihranijo čas pri upravnih postopkih in več virov namenijo poslovnim priložnostim. V zvezi s tem je treba čim bolj spodbujati elektronsko javno naročanje. Z zagotavljanjem učinkovitega sistema „vse na enem mestu“ se podjetjem pri čezmejnem poslovanju omogoči prihranek časa in virov, obenem pa se zmanjšajo možnosti za korupcijo. Dosežen je bil že znaten napredek, vendar je mogoče še marsikaj izboljšati.

Veliko možnosti za izboljšanje je tudi na področju obdavčitve podjetij. Splošna dejanska stopnja davka od dohodkov pravnih oseb in ravnovesje davkov na delo sta temi, ki za razliko od rabe virov zahtevata dodaten premislek na ravni EU in ravni držav članic; z zmanjšanjem obveznosti izpolnjevanja predpisov, ki izhaja iz obdavčitve, pa se nedvomno lahko pomembno izboljša poslovno okolje. To pomeni povečanje preglednosti in zmanjševanje zapletenosti davčnih zakonikov in predpisov, poenostavitev plačilnih postopkov, vključno z uporabo e-uprave, ter zagotavljanje stabilnosti davčne zakonodaje. Predlog Komisije o skupni konsolidirani osnovi za davek od dohodkov pravnih oseb[16] je pomemben korak naprej.

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: z oceno trenutne upravne obremenitve podjetij (vključno s tisto po davčnem zakoniku) in njenim hitrim zmanjšanjem na ciljne vrednosti. Nizozemska je npr. kot prva izmerila in ocenila upravno obremenitev ter si zastavila ambiciozne cilje za njeno zmanjšanje, posledica pa je svetovno priznana učinkovitost. s spodbujanjem konkurence med ponudniki storitev, ki uporabljajo širokopasovne, energetske in prometne infrastrukture. |

Spodbujanje industrije in storitev

- Storitve so največji del gospodarstva EU, z uporabo specializiranih storitev za upravljanje proizvodnje in postopkov distribucije izdelkov pa se vedno bolj povezujejo s proizvodnjo. Proizvodna podjetja so začela v paketu z izdelki ponujati storitve, ponudniki storitev pa uporabljajo dopolnilne izdelke in vključujejo proizvodnjo v svojo vrednostno verigo.

Inovacije v storitvah, ki se odzivajo na potrebe potrošnikov, lahko preobrazijo vrednostne verige, sektorje in trge[17], ne glede na to, ali prihajajo iz storitvenih ali proizvodnih podjetij. Pomen storitev, povezanih s podjetji , kot vira inovacij, nove tehnologije in večje učinkovitosti narašča. Te storitve so z vmesno potrošnjo, proizvodnjo znanja in tehnološkimi tokovi postale del vrednostnih verig drugih industrijskih panog.

Enotni trg bi lahko bolj prispeval k rasti, če bi vse države članice v celoti izvajale vso veljavno evropsko zakonodajo. Kot je zapisano v Aktu za enotni trg[18], je cilj odpraviti razdrobljenost trga ter ovire pretoku blaga, storitev, inovacij in ustvarjalnosti. Za preprečevanje podvajanja in nasprotujočih si nacionalnih standardov predlagana uredba o evropski standardizaciji[19] razširja evropsko standardizacijo na storitveni sektor.

Trgovina s storitvami znotraj EU je premalo dinamična, saj predstavlja le petino celotne trgovine znotraj EU. Od leta 2004 naprej trgovina s storitvami med EU in preostalim svetom narašča hitreje od trgovine znotraj EU. Izvajanje direktive o storitvah[20] je pomemben mejnik, čeprav je nedavna ocena[21] pokazala, da so še na številnih področjih potrebna izboljšanja.

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: z razvojem podpore za inovativne storitve na podlagi merljivih rezultatov ter s sodelovanjem v inovacijskih partnerstvih in obsežnih predstavitvenih projektih; z doslednim izvajanjem zakonodaje o enotnem trgu, zlasti direktive o storitvah, in spodbujanjem poslovnih storitev. Pri prenosu zakonodaje o enotnem trgu vodi Malta, kjer na prenos čakata le še dve direktivi. |

Mala in srednja podjetja

- Za izkoriščanje potenciala malih in srednjih podjetij so v skladu s sporočilom o pregledu Akta za mala podjetja[22] potrebni skladni ukrepi po vsej EU. Po gospodarski krizi najhitreje okrevajo velika izvozna podjetja, številna MSP pa se zaradi časovnega zamika ter težav pri dostopu do financiranja in izvoznih trgov še vedno spopadajo z upadom povpraševanja. Med hitro rastočimi podjetji, merjeno s stopnjo rasti zaposlovanja, se pri malih podjetjih ustvari več neto delovnih mest kot pri velikih. Hitro rastoča podjetja so v vseh industrijskih panogah in vseh regijah, zanje pa je značilna inovativnost.

S poostritvijo pogojev kreditiranja med krizo je dostop do financiranja postal težaven, zlasti za MSP. V odgovor na to so številne države članice sprejele popravne ukrepe, npr. povečale zmogljivost shem jamstev za posojila, vlagale v delniške sklade in mikrokreditne programe ter olajšale kreditiranje bank z ugodnimi posojilnimi pogoji ali kreditnimi mediatorji. Dostop do financiranja ostaja težaven, zato bi si bilo treba prizadevati za večjo razpoložljivost ustreznih oblik financiranja, vključno s posojili, lastninskimi delnicami ali kombinacijo obojega. Poleg tega bi bilo treba spodbujati razvoj specializiranih ponudnikov financiranja za mala podjetja, vključno s socialno usmerjenimi podjetji. Kot je navedeno v Aktu za enotni trg[23], bo Komisija pred koncem tega leta sprejela zakonodajni instrument za spodbujanje razvoja skladov za solidarnostne naložbe v Evropski uniji.

S spodbujanjem trgovine na ravni držav članic se izboljšuje prisotnost evropskih podjetij v svetu, pri čemer večina držav članic podpira internacionalizacijo MSP z zagotavljanjem financiranja, obveščanjem in podporo pri dostopu do trga ter urejanjem s predpisi. MSP, ki uporabljajo te storitve, so sorazmerno zadovoljna, čeprav je le 27 % internacionaliziranih MSP navedlo, da poznajo obstoječe javne podporne ukrepe, 7 % pa je te ukrepe tudi dejansko uporabilo. Ti rezultati kažejo, da bi bilo mogoče poznavanje in dostop do javne podpore še izboljšati.

Povprečne zamude pri plačilih so v nekaterih državah članicah lahko zelo dolge, kar ogroža obstanek malih podjetij. Položaj se v zadnjem letu ni izboljšal, v nekaterih državah članicah se je pri plačilih javne uprave celo poslabšal (Češka, Grčija, Ciper, Madžarska, Avstrija in Slovaška). Direktiva o zapoznelih plačilih[24] določa, da morajo javni organi plačila izvesti v 30 dneh. Izpolnjevanje tega cilja bo izziv za številne države članice, zlasti za Grčijo, Španijo, Italijo in Portugalsko.

Konkurenčnost bi bilo mogoče okrepiti: s spodbujanjem rasti MSP, in sicer z zagotavljanjem, da predpisi ne ovirajo njihove rasti, omogočanjem dostopa do ustreznega financiranja ter z zagotavljanjem podpornih storitev za dostop do novih trgov ter obveščanjem javnosti o takih storitvah; z zagotavljanjem, da javne uprave skrajšajo čas za izvedbo plačil in dosledno izvajajo direktivo o zapoznelih plačilih. |

SKLEPNE UGOTOVITVE

- Za doseganje trajnostne rasti in ponoven zagon gospodarstva so potrebne koherentne in usklajene industrijske politike držav članic ter temeljite strukturne spremembe. Veliko je mogoče storiti s pospeševanjem sprememb, omogočanjem inovacij, spodbujanjem trajnosti, izboljševanjem poslovnega okolja in izkoriščanjem prednosti enotnega trga. Države članice bi morale – tako kot Komisija – te politike izvajati prednostno.

Z večjim usklajevanjem politik na nacionalni ravni je mogoče okrepiti učinek omejenih virov za spodbujanje inovacij in rasti v času proračunske varčnosti. Na ravni EU so v predlogu Komisije za večletni finančni okvir[25] ti cilji obravnavani prednostno; pri tem gre za krepitev zmogljivosti EU za naložbe v industrijske inovacije z zmanjševanjem razdrobljenosti, poenostavitev predpisov za upravičence ter večji poudarek na spodbujanju trženja inovacij.

Komisija bo na podlagi skladnega pristopa pri spremljanju napredka skozi čas okrepila svojo podporo prizadevanjem držav članic v okviru strategije Evropa 2020 in zagotovila ustrezen forum za ugotavljanje dobrih praks.

Komisija bo: okrepila usklajevanje industrijskih politik držav članic s spodbujanjem in spremljanjem strukturnih izboljšav za doseganje ciljev strategije Evropa 2020; do prvega četrtletja 2012 zagotovila forum za ugotavljanje dobrih praks pri spodbujanju rasti z industrijskimi politikami in razpravo o njih. |

- [1] http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_sl.htm

[2] Celostna industrijska politika za dobo globalizacije. Konkurenčnost in trajnost v središču pozornosti (COM(2010) 614).

[3] http://ec.europa.eu/economy_finance/db_indicators/surveys/index_en.htm

[4] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/ict/files/kets/hlg_report_final_en.pdf

[5] Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju uvedbe enotnega patentnega varstva. COM(2011) 215 konč., 13.4.2011.

[6] http://ec.europa.eu/energy/technology/set_plan/set_plan_en.htm

[7] Sporočilo „Časovni okvir za Evropo, gospodarno z viri“, COM(2011) 571 konč., 20.9.2011.

[8] CIRIEC, „Socialno gospodarstvo v Evropski uniji“, stran 48.

[9] Poročilo Global entrepreneurship Monitor za leto 2009.

[10] V Franciji npr. je odsotnosti zaradi bolezni bistveno manj kot v podjetjih nasploh: 5,5 % v primerjavi z 22 %; „Odsotnost z dela iz zdravstvenih razlogov v socialnem gospodarstvu“, Chorum, april 2011, http://www.cides.chorum.fr

[11] Evropa 2020 – Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast, COM(2010) 2020.

[12] Sporočilo o Uniji inovacij COM(2010) 546 konč., 6. oktober 2010

[13] Sporočilo Komisije Evropska platforma proti revščini in socialni izključenosti: evropski okvir za socialno in teritorialno kohezijo; COM(2010) 758 konč., 16. december 2010.

[14] „Akt za enotni trg – Dvanajst pobud za okrepitev rasti in zaupanja“, COM(2011) 206 konč., 13. april 2011.

[15] http://ec.europa.eu/internal_market/smact/consultations/2011/debate/index_en.htm

[16] Predlog direktive Sveta o skupni konsolidirani osnovi za davek od dohodkov pravnih oseb (CCCTB), COM(2011) 121, 16.3.2011.

[17] http://www.europe-innova.eu/web/guest/innovation-in-services/expert-panel/about

[18] Akt za enotni trg. Dvanajst pobud za okrepitev rasti in zaupanja – „Skupaj za novo rast“, COM(2011) 206 konč., 13.4.2011.

[19] Predlog Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta, COM(2011) 315 konč, 1.6.2011.

[20] Direktiva 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu.

[21] „Boljšemu delovanju enotnega trga za storitve naproti – uporaba rezultatov postopka medsebojnega ocenjevanja direktive o storitvah“, COM(2011) 20 konč., 27.1.2011.

[22] Pregled „Akta za mala podjetja“ za Evropo, COM(2011) 78/3, 23.2.2011.

[23] Ključni ukrep pobude št. 8 o socialnem podjetništvu.

[24] Direktiva 2011/7/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o boju proti zamudam pri plačilih v trgovinskih poslih (prenovitev).

[25] Proračun za strategijo Evropa 2020, COM(2011) 500 konč.