OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1.OZADJE PREDLOGA

Vnaprejšnje dogovarjanje o rezultatih tekem na splošno velja za eno največjih groženj sodobnemu športu. Spodkopava športne vrednote, kot so integriteta, poštenost in spoštovanje drugih. Športne navdušence in navijače lahko odvrne od organiziranega športa. Poleg tega so v vnaprejšnje dogovarjanje o rezultatih tekem pogosto vpletene organizirane kriminalne združbe na svetovni ravni. Ta težava je zdaj postala prednostna naloga javnih organov, športnega gibanja in organov kazenskega pregona po vsem svetu. Svet Evrope se je na te izzive odzval tako, da je podpisnice Evropske kulturne konvencije poleti 2012 pozval, naj začnejo pogajanja o konvenciji Sveta Evrope proti prirejanju športnih rezultatov. Pogajanja so se začela oktobra 2012 s prvim srečanjem redakcijske skupine Sveta Evrope.

Komisija je 13. novembra 2012 sprejela priporočilo za „sklep Sveta o pooblastitvi Komisije, da v imenu EU sodeluje v pogajanjih o mednarodni konvenciji Sveta Evrope za boj proti prirejanju športnih rezultatov“. Priporočilo Komisije je bilo 15. novembra 2012 predloženo delovni skupini Sveta za šport. Po razpravah v delovni skupini Sveta je Svet zaradi dodanih materialnih pravnih podlag, vključno s pravno podlago iz dela 3 naslova V PDEU, osnutek sklepa Sveta razdelil na dva sklepa. Sklep o zadevah, ki se nanašajo na športne stave, je Svet sprejel 10. junija 2013. Drugi sklep, ki ga je Svet sprejel 23. septembra 2013, pa se nanaša na zadeve, povezane s sodelovanjem v kazenskih zadevah in policijskim sodelovanjem.

Namestniki ministrov Sveta Evrope so 9. julija 2014 sprejeli Konvencijo o prirejanju rezultatov športnih tekmovanj. Konvencija je bila 18. septembra 2014 na voljo za podpis na konferenci ministrov Sveta Evrope, pristojnih za šport. V skladu s členom 32(1) Konvencije lahko Konvencijo podpiše Evropska unija. Od takrat so Konvencijo podpisale številne pogodbenice, vključno z mnogimi državami članicami.

Komisija je 2. marca 2015 Svetu predložila predloge sklepov Sveta o podpisu Konvencije v imenu Unije; (i) predlog sklepa Sveta o podpisu Konvencije v imenu Unije v zvezi z zadevami, ki se nanašajo na materialno kazensko pravo in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah {COM(2015) 86}, na podlagi členov 82(1) in 83(1) PDEU; ter (ii) predlog sklepa Sveta o podpisu Konvencije v imenu Unije v zvezi z zadevami, ki se ne nanašajo na materialno kazensko pravo in pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah {COM(2015) 84}, na podlagi členov 114 in 165 PDEU. V obrazložitvenem memorandumu teh predlogov Komisije je bila vključena podrobna analiza pristojnosti glede Konvencije. O predlogih Komisije je Coreper nazadnje razpravljal 11. in 20. novembra 2015. Takrat je predsedstvo sklenilo, da zadeve ne bodo več obravnavali, dokler je ne bodo soglasno podprle vse delegacije.

Zaradi tega Unija Konvencije še ni podpisala. Komisija meni, da bi moral biti podpis Konvencije del prizadevanj Unije za sodelovanje v boju proti vnaprejšnjemu dogovarjanju o rezultatih tekem v povezavi z drugimi instrumenti, kot so prihodnja pobuda Komisije o vnaprejšnjem dogovarjanju o rezultatih tekem v povezavi s stavami, napovedana v sporočilu Komisije o spletnih igrah na srečo iz leta 2012, delo skupine strokovnjakov EU o vnaprejšnjem dogovarjanju o rezultatih tekem ter pripravljalni ukrepi in projekti, posvečeni vprašanju vnaprejšnjega dogovarjanja o rezultatih tekem.

Ta predlog se nanaša na pravni instrument za sklenitev sporazuma.

2. SPORAZUM

V skladu s členom 1 Konvencije je njen namen „boj proti prirejanju rezultatov športnih tekmovanj, da bi se zaščitili integriteta športa in športna etika v skladu z načelom avtonomije športa“. Zato je končni cilj Konvencije zaščititi integriteto športa in športno etiko. Vključuje namreč številne ukrepe, katerih cilj je preprečiti, odkriti in sankcionirati prirejanje rezultatov športnih tekmovanj. V ta namen Konvencija prav tako spodbuja mednarodno sodelovanje in vzpostavlja nadzorni mehanizem za zagotovitev, da se njene določbe upoštevajo.

Konvencija tako predstavlja večplasten pristop k preprečevanju prirejanja rezultatov športnih tekmovanj. V skladu s tem je treba sprejeti raznovrstne ukrepe, ki vplivajo na različna pravna področja, pri čemer je prevladujoč vidik preprečevanja. Druga zadevna pravna področja so kazensko materialno pravo, pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah, varstvo podatkov in tudi ureditev dejavnosti na področju športnih stav.

Večina določb o preprečevanju je vključenih v poglavjih II in III Konvencije, pri čemer so v poglavju III vključene številne določbe za lažjo izmenjavo informacij med vsemi zainteresiranimi stranmi.

Ukrepi v zvezi s storitvami pobiranja stav se lahko dotaknejo tudi svoboščin, povezanih z notranjim trgom, in sicer pravice do ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, v primeru, če ponudniki stav opravljajo gospodarsko dejavnost. Zlasti v členu 3(5)(a) in členu 11 se opredelitev pojma „nezakonita športna stava“ nanaša na vse športne stave, katerih vrsta ali ponudnik ni dovoljen na podlagi prava, ki se uporablja v jurisdikciji pogodbenice, kjer se nahaja igralec na srečo. Izraz „pravo, ki se uporablja“ zajema pravo EU. To pomeni, da se morajo upoštevati tudi vse pravice, ki jih zagotavlja pravo EU, in da mora biti nacionalno pravo držav članic v skladu s pravom EU, zlasti s pravili notranjega trga.

Nasprotno pa so v členih od 9 do 11 navedeni ukrepi, ki bi lahko vodili do določene stopnje približevanja zakonodaje. Člen 9 Konvencije na primer predlaga okvirni seznam ukrepov, ki bi jih „po potrebi“ lahko uporabil zadevni regulativni organ na področju stav v boju proti prirejanju rezultatov športnih tekmovanj v povezavi s športnimi stavami. Člen 10(1) Konvencije določa, da „vsaka pogodbenica sprejme zakonodajne ali druge ukrepe, ki so morda potrebni, da se preprečita nasprotje interesov in zloraba notranjih informacij s strani fizičnih ali pravnih oseb, ki so udeležene pri zagotavljanju ponudbe športnih stav (...)“ (poudarek je dodan). Namen člena 10(3) Konvencije je uvesti obveznost poročanja, saj navaja: „Vsaka pogodbenica sprejme zakonodajne ali druge ukrepe, ki so morda potrebni, da se ponudnike športnih stav obveže, da regulativnemu organu (...) nemudoma prijavijo nepravilno ali sumljivo stavo“ (poudarek je dodan). Člen 11 Konvencije pogodbenicam v zvezi z nezakonitimi športnimi stavami dopušča še več svobode. V njem je navedeno, da „vsaka pogodbenica razišče najprimernejše načine za boj proti ponudnikom nezakonitih športnih stav in preuči sprejetje ukrepov v skladu s pravom, ki se uporablja v zadevni jurisdikciji, na primer (…)“.

To kaže na to, da sta člena 9 ter 10(1) in (3) Konvencije podlaga za morebitno harmonizacijo na podlagi člena 114 PDEU, v primeru, če ponudniki stav opravljajo gospodarsko dejavnost. Člen 11, katerega ubeseditev dopušča še večjo prožnost, še vedno vključuje določeno stopnjo približevanja določb, kar lahko prav tako spada v člen 114 PDEU o vzpostavitvi in delovanju notranjega trga.

Poleg tega lahko člen 11 Konvencije vpliva tudi na storitve, ki se zagotavljajo iz tretje države. Zadevni ukrepi, ki se neposredno nanašajo na „dostop“ do takih storitev, bi bili v skladu s členom 207 PDEU zajeti v skupni trgovinski politiki Unije.

Poglavje IV se nanaša na kazensko pravo in sodelovanje na področju kazenskega pregona (členi od 15 do 18). Člen 15 Konvencije ne nalaga vsesplošne inkriminacije prirejanja rezultatov športnih tekmovanj, temveč zajema samo nekatere oblike (če gre za korupcijo, prisilo ali goljufijo).

Člen 16 se nanaša na pranje denarja. Na ravni Unije to ureja Okvirni sklep Sveta 2001/500/PNZ skupaj z Direktivo 2014/42/EU. Člen 16(3) Konvencije je v pristojnosti EU in člena 114 PDEU (Direktiva 2005/60/ES o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma). Poglavje V o jurisdikciji, kazenskem postopku in ukrepih kazenskega pregona ter poglavje VI o sankcijah in ukrepih vsebujeta določbe, ki spremljajo določbe kazenskega materialnega prava iz členov od 15 do 18 Konvencije. Člen 19 Konvencije (jurisdikcija) je dodatna določba pri ugotavljanju kaznivega dejanja. Členi 20, 21 in 25 Konvencije (preiskovalni ukrepi, zaščitni ukrepi, zaseg in zaplemba) so ukrepi kazenskega postopka, ki lahko spadajo pod člen 82(2) PDEU (točki (a) in (b)).

Poglavje VII se nanaša na mednarodno sodelovanje v sodnih in drugih zadevah. Pomembno je opozoriti, da Konvencija ne vsebuje nobene pravne ureditve, ki bi nadomestila obstoječa pravila, zato ne posega v instrumente, ki že obstajajo na področju medsebojne pomoči v kazenskih zadevah in na področju izročitev. V zvezi s tem na evropski ravni obstaja celovit sklop instrumentov za olajšanje pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah, ki se nanašajo bodisi na različna ravnanja pri vnaprejšnjem dogovarjanju o rezultatih tekem bodisi na inkriminacijo vnaprejšnjega dogovarjanja o rezultatih tekem kot novega kaznivega dejanja v nacionalnem pravnem sistemu držav članic. To zajema člen 26 Konvencije.