[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 28.9.2010

COM(2010) 512 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

Letno poročilo Evropske komisije za leto 2009o instrumentu za stabilnost{SEC(2010) 1114}

1. Uvod

To tretje letno poročilo se predloži Evropskemu parlamentu, Svetu, Ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 23 Uredbe (ES) št. 1717/2006 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. novembra 2006 o vzpostavitvi instrumenta za stabilnost (Uredbe o instrumentu za stabilnost).

To poročilo se pošlje tudi kot priloga k informacijam, ki so že predložene v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 6(6) Uredbe o instrumentu za stabilnost. V skladu s prakso, ki jo Komisija uveljavlja od leta 2007, sta Svet in Evropski parlament obveščena o izjemnih ukrepih pomoči, ki se bodo financirali v okviru Uredbe o instrumentu za stabilnost kot del odzivanja EU na krize. Da bi predstavili tudi nadaljnji napredek pri izvajanju sprejetih ukrepov, se poleg letnega poročila izda še delovni dokument služb Komisije s splošno posodobitvijo slike o izvajanju ukrepov.

2. Ozadje instrumenta za stabilnost

Od svojega začetka leta 2007 in s sredstvi v znesku približno 2 milijard EUR za obdobje 2007–2013 so se z instrumentom za stabilnost reševali spori in krize po vsem svetu, in sicer z ukrepi za spopadanje z ogrožanjem varnosti na nacionalni in regionalni ravni ter s povečevanjem zmožnosti za odzivanje na krize in preprečevanje sporov. Instrument za stabilnost je tako omogočil EU, da s pravočasnimi, učinkovitimi in dopolnilnimi ukrepi rešuje spore v vseh njihovih fazah.

Odzivanje na krize

Komponenta instrumenta za stabilnost, ki je namenjena odzivanju na krize, iz člena 3 Uredbe o instrumentu za stabilnost pomeni večji del proračuna instrumenta (1,4 milijarde EUR za obdobje 2007–2013). Instrument za stabilnost se uporablja za predvidevanje političnih kriz, nasilnih sporov ali naravnih nesreč ter odzivanje nanje. Zasnovan je tako, da zagotavlja pravočasno, prožno, povezano in politično občutljivo pomoč tretjim državam.

Od leta 2007 je bilo uvedenih veliko ukrepov instrumenta za stabilnost kot dopolnilo splošnemu odzivu EU ali širšemu mednarodnemu odzivu na tem področju, ki se pogosto izvajajo vzporedno s humanitarno pomočjo, njihov namen pa je utrditi povezavo med pomočjo, sanacijo in razvojem (LRRD) oziroma olajšati izpolnjevanje političnih ciljev misij skupne varnostne in obrambne politike. Programi za odzivanje na krize v okviru instrumenta za stabilnost zaradi svoje narave ne morejo biti načrtovani vnaprej. Oblikujejo se kot odziv na krizne razmere ali nastajajoče krize, kadar podpore ni mogoče dovolj hitro zagotoviti v okviru drugih finančnih instrumentov EU ob upoštevanju horizontalnih in geografskih ciljev ter strateških prednostnih nalog EU. Sprejeti ukrepi se morajo dopolnjevati, njihov namen pa mora usmerjen v doseganje sinergije z geografskimi politikami in instrumenti EU. Prav tako morajo biti usklajeni z državnimi in regionalnimi strategijami.

Postopki odobritve instrumenta za stabilnost so oblikovani tako, da zagotavljajo hitro sprejetje programov za odzivanje na krize v vrednosti do 20 milijonov EUR. Ukrepi instrumenta za stabilnost so politične narave. Glede na to je primerno politično posvetovanje znotraj EU, po potrebi z državnimi organi ter z drugimi mednarodnimi in nedržavnimi akterji pomemben del procesa odločanja.

Dolgoročni izzivi

Instrument za stabilnost zajema tudi dolgoročnejšo dimenzijo, ki pokriva tri komponente, ki se jih da načrtovati in s katerimi se zagotavlja „pomoč v stabilnih in za sodelovanje ugodnih pogojih“, in sicer ukrepe za odpravljanje ogrožanja varnosti iz člena 4(1), zmanjševanje tveganja zaradi kemičnih, bioloških, radioloških ali jedrskih materialov iz člena 4(2) ter za namene pripravljenosti na krize iz člena 4(3).

Komisija je v strateškem dokumentu o instrumentu za stabilnost 2007–2011 določila prednostne naloge za dolgoročnejše ukrepe v okviru člena 4. Ti zajemajo (i) podpiranje mednarodnih prizadevanj za obravnavanje širjenja orožja za množično uničevanje z ukrepi, katerih cilj je izboljšanje učinkovitega nadzora kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih materialov in dejavnikov, nadzora blaga z dvojno rabo ter preusmeritve znanja strokovnjakov za orožje v miroljubne dejavnosti, (ii) podpiranje svetovnih in medregionalnih prizadevanj za obravnavanje groženj, ki jih povzročajo nezakonita trgovina, terorizem in organizirani kriminal ter (iii) uvedbo dolgoročnih ukrepov za krepitev zmogljivosti za krepitev mednarodnih organizacij ali nedržavnih akterjev, ki so pooblaščeni za preprečevanje kriz in odzivanje nanje.

3. Odzivanje na krize v okviru instrumenta za stabilnost (izjemni ukrepi pomoči iz člena 3 Uredbe o instrumentu za stabilnost)

Pravočasno in hitro določanje možnih ukrepov odzivanja na krize v okviru instrumenta za stabilnost je odvisno od sodelovanja in komunikacije med službami EU v Bruslju in delegacijami EU na terenu. V tej fazi določanja je treba upoštevati tri stvari: (i) upravičenost ukrepa (dejanski obstoj kriznih razmer, dopolnilni značaj ukrepa ter možnosti za sinergije z drugimi ukrepi odzivanja na krize EU); (ii) izvedljivost (tj. dovolj časa za dobro pripravo ukrepa, razpoložljivost zanesljivega izvedbenega partnerja); in (iii) politična sprejemljivost predvidenega ukrepa. Tesno sodelovanje držav članic EU že od začetka, kot je na primer sodelovanje strokovnjakov držav članic z misijami za ugotavljanje dejstev instrumenta za stabilnost, je lahko dodana vrednost in prispeva k usklajenemu delovanju EU.

3.1. Dosedanja geografska razporeditev

Od leta 2007 je bilo za 100 posameznih ukrepov v 48 državah po vsem svetu namenjenih 350 milijonov EUR. Kar zadeva geografsko porazdelitev ukrepov odzivanja na krize v zadnjih treh letih, ostaja stanje precej uravnoteženo. Znaten delež podpore (približno 25 %) se še vedno porabi za Afriko (zlasti Srednjeafriško republiko, Čad, Demokratično republiko Kongo, Somalijo in Zimbabve), ki ji sledijo ukrepi v Aziji (predvsem v Bangladešu, Vzhodnem Timorju, Nepalu, Pakistanu, na Filipinih, jugu Tajske in Šrilanki – okoli 20 %), na Bližnjem vzhodu (za Libanon, zasedena palestinska ozemlja in begunce v Siriji – okoli 18 %), zahodnem Balkanu in v Vzhodni Evropi (Bosna in Hercegovina, Kosovo[1] in republika Moldavija – približno 15 %), v Latinski Ameriki in na Karibih (Bolivija, Kolumbija, Kuba, Haiti, Honduras, Nikaragva in Peru – okoli 11 %) ter na območju Srednje Azije in južnega Kavkaza (Armenija/Nagorno-Karabakh, Gruzija in Kirgizistan – 11 %).

3.2. Ciljna področja

Tematsko so sprejeti ukrepi zajemali široko vrsto vprašanj, usmerjenih v posebne potrebe, ki se pojavijo med nastajajočimi spori oziroma po njih:

- kratkoročne nasvete za razvoj in zagon reforme varnostnega sistema po sporih (Srednjeafriška republika, Demokratična republika Kongo, Gvineja Bissau, Libanon, zasedena palestinska ozemlja, Pakistan, Vzhodni Timor),

- omogočanje ali podpiranje ukrepov na področjih, kjer delujejo misije skupne varnostne in obrambne politike (Afganistan, Čad, Demokratična republika Kongo, Gruzija, Afriški rog / piratstvo, Kosovo[2], zasedena palestinska ozemlja),

- pomoč misijam za ohranjanje miru in dejavnostim vzpostavljanja miru ZN in/ali regionalnih organizacij (MINURCAT v Čadu, posredovanje AU in ZN v Darfurju, AU v Somaliji) ,

- pravno državo in tranzicijsko pravosodje (Afganistan, Kolumbija, Kirgizistan, Libanon, Sierra Leone, Salomonovi otoki, Vzhodni Timor, zahodni Balkan),

- pomoč začasnim upravam in posebnim sodiščem (mednarodni civilni urad na Kosovu, sodišče v Libanonu, Sierri Leone, programa ODIHR in ICTY na Balkanu),

- podporo za reševanje sporov in spravo (Kolumbija, Gruzija, Republika Moldavija, Burma, Nepal, zasedena palestinska ozemlja, Peru, Šrilanka, južna Tajska, Uganda, Zimbabve),

- podporo nestabilnim volilnim postopkom (vsa Afrika, Bolivija, Komori, Haiti, Republika Moldavija, Pakistan),

- programe za obnovo po sporih in nesrečah (Bangladeš, Kuba, vzhodna Demokratična republika Kongo, Gaza, Haiti, Libanon, Burma, Nikaragva, Peru) in financiranje ocen skupnih potreb Združenih narodov (ZN), Svetovne banke in EU (poteka osem ocen potreb za skupne ukrepe po sporih), ter

- podporo razseljenim osebam (Gruzija, Libanon, Sirija).

3.3. S kom sodeluje EU?

Približno 48 % sredstev instrumenta za stabilnost se uporabi preko agencij ZN, ki so pogosto že prisotne na terenu in se tako lahko hitro odzovejo na krizne razmere v državah v sporih. Kljub ključni vlogi ZN so tudi službe Komisije, odgovorne za dejavnosti odzivanja na krize instrumenta za stabilnost, namenile posebno pozornost nadgradnji strokovnega znanja, ki je na voljo v okviru vedno obsežnejše mreže mednarodnih in lokalnih nevladnih organizacij, ki so specializirane za preprečevanje sporov ter vzpostavljanje miru. Tako se 22 % sredstev porabi preko nevladnih organizacij, 17 % v sodelovanju z drugimi mednarodnimi organizacijami, ki ne spadajo v okvir ZN, vključno z Afriško unijo, Organizacijo za varnost in sodelovanje v Evropi (OVSE) ali Svetovno Banko. Preostala sredstva so bila porabljena preko zasebnih izvajalcev (6 %), agencij držav članic EU (4 %) in v nekaterih primerih preko državnih vladnih sistemov (3 %).

[pic]

3.4. Leta 2009 sprejeti programi za odzivanje na krize ( izjemni ukrepi pomoči )

V svojem tretjem letu delovanja je instrument za stabilnost ponovno financiral veliko število ukrepov za odzivanje na krize tako, da je v skladu z Uredbo o instrumentu za stabilnost sprejemal izjemne ukrepe pomoči . Skupno se je leta 2009 z mehanizmi instrumenta za stabilnost sprejelo in začelo izvajati 20 sklepov o financiranju in 26 ukrepov. Popoln seznam vseh sklepov o financiranju, sprejetih leta 2009 v okviru proračunske vrstice 19 06 01, je v spremnem delovnem dokumentu služb Komisije, ki je priložen poročilu.

Primeri vključujejo hiter odziv ob razdejanju, ki je nastalo ob izraelskem vdoru v Gazo v začetku leta 2009, ki mu je sledila humanitarna akcija generalnega direktorata Komisije za humanitarno pomoč in civilno zaščito (GD ECHO). Drugi pomembnejši programi so še civilna podpora v protiterorističnem boju v Pakistanu (15 milijonov EUR), paket pomoči za Gruzijo po končanih sporih (14 milijonov EUR) in prispevek instrumenta za stabilnost h kratkoročni strategiji tranzicije v Zimbabveju (10,5 milijona EUR).

Poleg tega so se projekti začeli hitro izvajati, da bi se zagotovilo nujno potrebno pomoč pri na hitro organiziranih občutljivih volilnih postopkih, kot na primer v Boliviji, Zambiji in na Komorih. Takojšnji ukrepi za reševanje sporov so pripomogli k stabilizaciji razmer tudi v Moldaviji in Libanonu. Za izboljšanje nestabilnih razmer v okolici Afriškega roga je bil uveden program za boj proti nezakoniti trgovini čez Adenski zaliv v Jemnu ter sprejeta pomoč Kenije in Sejšelov pri sodnih postopkih proti osumljencem piratstva, ki jih je aretirala vojaška misija EU EUNAVFOR ATALANTA.

3.5. Vloga delegacij EU pri odzivanju na krize

Delegacije EU pogosto prispevajo predloge za projekte Komisiji v Bruslju in so neposredno pooblaščene za upravljanje sprejetih izjemnih ukrepov pomoči. Leta 2009 so bila pooblastila za izvajanje večine ukrepov – 19 od 20 sklepov o financiranju in 15 ukrepov v okviru mehanizmov instrumenta za stabilnost – prenesena na delegacije EU v zadevnih državah. To omogoča hitro sklepanje pogodb z lokalnimi partnerji in natančno spremljanje izvajanja projekta na kraju samem. Tako ukrepi, ki jih izvajajo delegacije EU, predstavljajo 80 % obveznosti in 90 % plačil v okviru instrumenta za stabilnost leta 2009.

[pic][pic]

Število zaposlenih na terenu se je povečalo na 22, med katerimi je osem regionalnih uradnikov za načrtovanje odzivanja na krize in 14 vodij projektov instrumenta za stabilnost, ki so razdeljeni po delegacijah s precejšnjim proračuni za instrument za stabilnost.

3.6. Mednarodno usklajevanje in doseg

Evropska komisija je 3. in 4. junija 2009 v Bruslju organizirala konferenco z naslovom: „Na poti sprememb: izboljševanje zmožnosti odzivanja na krize in ogrožanje varnosti“ . Cilj konference je bil raziskati, kako najti učinkovit pristop za izboljšanje zmožnosti odzivanja na krize. Na konferenci so se srečali številni partnerji iz institucij EU, civilne družbe, akademskega sveta in mednarodnih organizacij, kot so ZN, Svetovna banka, Arabska liga in Afriška unija.

O dejavnostih EU na področju preprečevanja sporov, upravljanja kriz in vzpostavljanja miru je bilo izdanih več knjig, katerih namen je zagotoviti dobro obveščenost ciljnih skupin o izboljšanju zmožnosti EU za odzivanje na krize in posredovanju EU v sporih po vsem svetu. Na voljo so na spletni strani: http://ec.europa.eu/external_relations/ifs/publications/index_en.htm.

3.7. Dopolnjevanje odzivanja na krize v okviru instrumenta za stabilnost s skupno varnostno in obrambno politiko ter povezava med varnostjo in razvojem

Da bi bilo odzivanje EU na krize izčrpno, je bil leta 2009 pri ukrepih v okviru instrumenta za stabilnost še naprej poudarek na dopolnjevanju s skupno varnostno in obrambno politiko, o čemer priča sprejeta pomoč Kenije in Sejšelov pri sodnih postopkih proti osumljencem piratstva, ki jih je aretirala vojaška misija EU EUNAVFOR ATALANTA.

So še drugi primeri dopolnjevanja pri izvajanju ukrepov instrumenta za stabilnost v okviru skupne varnostne in obrambne politike na eni strani ali pri obstoječih programih pomoči na drugi. Dolgotrajnim in prednostnim kriznim situacijam na palestinskih zasedenih ozemljih, Kosovu[3] in v Afganistanu je skupno, da je EU z razvojno pomočjo že začela izpolnjevati svoje glavne prednostne cilje na področju stabilizacije, saj bi se lahko vključile v cikel načrtovanja programov za obdobje 2007–2013. Izjemno pomembna vloga, ki jo ima v teh treh primerih EU pri varnosti in razvoju, še posebej poudarjajo štiri misije skupne varnostne in obrambne politike, ki trenutno potekajo na navedenih območjih (EUPOL COPPS in EUBAM Rafah, EUPOL Afganistan ter EULEX Kosovo).

Glede na precejšnja sredstva, ki so že bila namenjena za te primere, so se sredstva instrumenta za stabilnost uporabila na natančno opredeljen in dopolnilen način, in sicer za zadovoljevanje preostalih potreb, kot so zadnja faza IV. stebra misije UNMIK na Kosovu, preverjanje sodnikov in tožilcev ter začetni stroški mednarodnega urada za civiliste. Na Bližnjem vzhodu se je z ukrepi instrumenta za stabilnost civilni policiji zagotovila oprema, da bi podprla EU pri njenih prizadevanjih za reformo palestinskih varnostnih služb vzporedno z dejavnostmi EUPOL COPPS, za Gazo pa je bilo iz instrumenta za stabilnost namenjenih 20 milijonov EUR za podporo po končanih sporih. V Afganistanu je dal instrument za stabilnost s skupino visokih strokovnjakov zagon za ponovno oživitev reforme afganistanskega sodstva, ki se zdaj nadaljuje s programom instrumenta za razvojno sodelovanje. Podobno so bili v Gruziji, kjer od vojne z Rusijo leta 2008 krizne razmere po sporih še trajajo, evropski instrument sosedstva in partnerstva, skupna varnostna in obrambna politika ter instrument za stabilnost uporabljeni skupaj in se medsebojno dopolnjujejo.

Na drugih območjih (Aceh, Bolivija, Kolumbija, Haiti, Mindanao, Pakistan, Šrilanka, južna Tajska, Vzhodni Timor in Jemen) je bil instrument za stabilnost uporabljen kot hiter odziv na politične krize ali negotove razmere, ko se ni dalo uporabiti nobenega drugega instrumenta EU. V teh državah je razvojna pomoč EU usmerjena predvsem v dolgoročno odpravljanje revščine in izpolnjevanje razvojnih ciljev tisočletja, ni pa možnosti, da bi hkrati ukrepali v okviru skupne varnostne in obrambne politike. To kaže, da je instrument za stabilnost razširil geografske in politične možnosti odzivanja na krize EU.

4. Dolgoročni del instrumenta za stabilnost (člen 4 Uredbe o instrumentu za stabilnost)

Komisija je aprila 2009 sprejela nov večletni okvirni program za obdobje 2009–2011 za dolgoročne ukrepe instrumenta za stabilnost. Predvideva do 225 milijonov EUR za tri prednostna področja iz člena 4 in vključuje nove programe za povečanje zmogljivosti obalnih držav za boj proti piratstvu, enega od prvih programov Komisije za boj proti terorizmu s poudarkom na Afganistanu in Pakistanu ter regiji Sahel in program za preprečevanje organiziranega kriminala, povezanega s trgovino s kokainom v Zahodni Afriki in Latinski Ameriki. Komponenta, ki zadeva pripravljenost na krize, zahteva intenziven dialog s civilno družbo, državami članicami EU ter mednarodnimi in regionalnimi organizacijami v okviru „partnerstva za vzpostavljanje miru“. Iz tega izhajajoči letni akcijski programi 2009 za neširjenje orožja, transregionalne grožnje varnosti in partnerstvo za vzpostavljanje miru so bili vsi sprejeti leta 2009.

Če pogledamo nazaj, je bilo v obdobju 2007–2009 za dolgoročne ukrepe v prvih treh letih porabljenih 139 milijonov EUR: 36 milijonov EUR je bilo namenjenih za ukrepe za preprečevanje transregionalnih groženj varnosti (člen 4.1), 83 milijonov EUR za ukrepe za zmanjševanje tveganja in pripravljenost v zvezi s kemičnimi, jedrskimi in biološkimi materiali ali dejavniki (člen 4.2), 20 milijonov EUR pa za ukrepe za pripravljenost na krize (člen 4.3, partnerstvo za vzpostavljanje miru).

4.1. Transregionalni ukrepi na področju organiziranega kriminala, nedovoljene trgovine, zaščite kritične infrastrukture, groženj za javno zdravje in boja proti terorizmu

Na podlagi novega okvirnega programa za obdobje 2009–2011 je bil 25. septembra 2009 sprejet letni akcijski načrt 2009, ki zajema nova programa o poteh trgovine s kokainom in o kritičnih pomorskih poteh (skupaj 14 milijonov EUR) ter pilotni projekt pomorska osveščenost in tveganja (1 milijon EUR). Glavna dodana vrednost novega akcijskega programa je v preprečevanju transregionalnega nedovoljenega pretoka in celostnem pristopu, ki se osredotoča na povezave med organiziranim kriminalom in terorizmom v ključnih regijah, ki zadevajo EU. Nedovoljena trgovina s predhodnimi sestavinami za droge in osebnim orožjem je eden izmed glavnih problemov, ki jih je treba rešiti.

Prizadevanja EU na teh področjih bodo dopolnjevala dejavnosti držav članic, ki se že odvijajo in so načrtovane. Tako bosta tesno usklajevanje in sodelovanje strokovnjakov iz držav članic pri izvajanju programov pomembna za zagotovitev največjih učinkov s pomočjo strokovnega znanja, ki je na voljo v državnih upravah. Zato je Komisija v okviru instrumenta za stabilnost vzpostavila sistem pomoči strokovnjakov, ki omogoča vključevanje in financiranje sodelovanja nacionalnih strokovnjakov v misijah na terenu, pri določanju ukrepov ter njihovem izvajanju in spremljanju. Neuradni razpis za prijavo interesa za sodelovanje v sistemu pomoči strokovnjakov iz leta 2009 je bil zelo uspešen – prejetih je bilo približno 180 prijav interesa organov iz javnega in poljavnega sektorja držav članic. Do konca leta 2009 je bilo opravljenih več kot 40 strokovnih misij v 30 državah.

Poleg tega je EU leta 2009 še naprej poudarjala vprašanje osebnega in lahkega orožja v vseh večstranskih forumih in političnem dialogu s tretjimi državami. EU je destabilizacijske vplive širjenja in trgovine z osebnim in lahkim orožjem, strelnim orožjem in eksplozivnimi snovmi reševala v okviru konkretnih projektov transregionalnih razsežnosti. EU pri svojih prizadevanjih za boj proti nedovoljeni trgovini s strelnim orožjem in eksplozivnimi snovmi v Srednji Ameriki in sosednjih državah podpira srednjeameriški program za nadzor nad osebnim in lahkim orožjem (Central American Small and Light Weapons Control Programme – CASAC) (1 milijon EUR). EU v okviru boja proti nedovoljenemu kopičenju in trgovini s strelnim orožjem in eksplozivnimi snovmi v Afriki zagotavlja podporo prek regionalnega centra za osebno orožje (Regional Centre on Small Arms – RECSA), ki se nahaja v Nairobiju, skladno z okvirom strateškega partnerstva Afrika-EU (3,3 milijona EUR).

4.2. Ukrepi na področju zmanjševanja tveganja in pripravljenosti v zvezi s kemičnimi, jedrskimi in biološkimi materiali ali dejavniki

Na podlagi novega okvirnega programa za leta 2009–2011 je bil opredeljen tretji letni akcijski program za to komponento (32 milijonov EUR), ki je bil sprejet 30. novembra 2009.

Ta zagotavlja sredstva za pripravo in vzpostavitev kemičnih, bioloških, radioloških in jedrskih centrov odličnosti, za krepitev civilnih zmogljivosti in izmenjavo informacij za boj proti nedovoljeni trgovini s kemičnimi, biološkimi, radiološkimi in jedrskimi materiali, za izboljšanje zmogljivosti v boju proti biološkim grožnjam, za zaposlitev znanstvenikov ter inženirjev, ki so bili prej zaposleni na področjih, povezanih z orožjem, prek Mednarodnega znanstveno-tehnološkega centra v Moskvi / Znanstvenega in tehnološkega centra v Kijevu v Ukrajini (ISTC/STCU) ter za podporo pri izboljševanju zmogljivosti za razgradnjo jedrskih objektov in poklicno preusmerjanje iraških znanstvenikov, ki so se v preteklosti ukvarjali z orožjem za množično uničevanje.

Za vse dejavnosti, opredeljene v dveh predhodnih letnih akcijskih načrtih (za leti 2007 in 2008), so bile sklenjene pogodbe, prav tako pa so se začele tudi izvajati. Prvo ocenjevanje rezultatov programa se je začelo januarja 2010. Zajema tri glavna področja: nadzor izvoza blaga z dvojno rabo, boj proti nedovoljeni trgovini s kemičnimi, biološkimi, radiološkimi in jedrskimi materiali ter preusmerjanje znanja znanstvenikov in inženirjev, ki so se v preteklosti ukvarjali z orožjem za množično uničevanje, na miroljubne dejavnosti. Rezultati ocene se bodo upoštevali pri opredelitvi nove strategije in okvirnega programa za obdobje 2012–2013 za to komponento.

4.3. Komponenta instrumenta za stabilnost, ki je namenjena odzivanju na krize

Komisija je letni akcijski načrt za odzivanje na krize instrumenta za stabilnost, ki je znan tudi kot partnerstvo za vzpostavljanje miru, sprejela 30. junija 2009 v skupni vrednosti 5 milijonov EUR. Osredotoča se na naslednje dejavnosti: i) okrepitev sodelovanja z mednarodnimi, regionalnimi in subregionalnimi organizacijami ob vzporednem povečanju zmogljivosti, kar vključuje tudi podporo za podporno enoto za mediacijo ZN, urad ZN za podporo vzpostavljanja miru, mednarodni dialog o vzpostavljanju miru in oblikovanju države med nestabilnimi državami in razvojnimi partnerji ter projekte spremljanja izvajanja načel za dobro mednarodno delovanje v nestabilnih državah in razmerah, ki jih vodi sekretariat Odbora za razvojno pomoč Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD), in za mreže zgodnjega opozarjanja med zadevnimi mednarodnimi / regionalnimi / subregionalnimi organizacijami z uporabo skupnih orodij in delovnih praks; ii) usposabljanje do 600 dodatnih policijskih strokovnjakov za sodelovanje v civilnih misijah za stabilizacijo.

S štirimi posvetovalnimi srečanji, ki so potekala leta 2009 v okviru partnerstva za vzpostavljanje miru, se je okrepil tudi dialog z organizacijami civilne družbe. Na dveh srečanjih so se obravnavala vprašanja v zvezi s samim partnerstvom, na drugih dveh pa omogočanje strokovnjakom civilne družbe (tako evropskim kot tistim na terenu), da bi lahko z oblikovalci politik EU izmenjali stališča o krizah na posameznih geografskih območjih, kot sta Bosna in Hercegovina in Nagorno-Karabakh.

V prvi polovici leta 2009 se je začela študija popisovanja zalog in opredeljevanja področja delovanja partnerstva za vzpostavljanje miru. Ta študija je bila izvedena po posvetovanju z zadevnimi akterji (službe Komisije, civilna družba, Evropski parlament itd.), njen namen pa je učenje iz izkušenj iz prvega leta izvajanja partnerstva in oblikovanje priporočil, na osnovi česar se pripravi okvirni osnutek letnega akcijskega programa 2010 za komponento instrumenta za stabilnost, ki je namenjena pripravljenosti na krize. Glavna priporočila iz študije se nanašajo na najširšo možno opredelitev vzpostavljanja miru. Prednost pa bi morali dati tudi tematskim ali horizontalnim vprašanjem, ki zadevajo različna geografska območja ter jasno dopolnjujejo druge dejavnosti in prednostna področja politik, ki jih podpira EU.

Oblikoval se je tudi spletni portal partnerstva za vzpostavljanje miru, prek katerega bo potekalo komuniciranje z akterji civilne družbe. Organizacije civilne družbe se lahko prijavijo in v obliki elektronskih opozoril prejemajo novice o zadnjih dogajanjih v zvezi s partnerstvom (https://webgate.ec.europa.eu/tariqa/PeaceBuilding/).

5. IZVRšEVANJE PRORAčUNA INSTRUMENTA ZA STABILNOST

5.1. Leto 2009

V proračunu za leto 2009 so bile prevzete obveznosti v znesku 182 442 000 EUR, 132 822 913 EUR je bilo plačanih v okviru treh proračunskih vrstic za kratkoročne in dolgoročne komponente instrumenta za stabilnost (19 06 01, 19 06 02 in 19 06 03).

Za pripravljenost in odzivanje na krize (člen 3 in člen 4.3 Uredbe o instrumentu za stabilnost, proračunska vrstica 19 06 01) se je konec leta izkazalo, da so bile obveznosti izvršene 100-odstotno. Od celotnega zneska je bilo 5 milijonov EUR namenjenih za pripravljenost na krize v okviru letnega akcijskega programa 2009 za partnerstvo za vzpostavljanje miru instrumenta za stabilnost. Preostalih 130 milijonov EUR je bilo namenjenih za odzivanje na krize. Za pripravljenost in odzivanje na krize je bilo plačanih za 113 milijonov EUR obveznosti. Na koncu leta je bilo izvršenih 90 % odobritev plačil. To pomeni nadaljnje povečanje v primerjavi z letom 2008 (86 %) in letom 2007 (68 %).

Še en dokaz za nadaljnje izboljšanje pravočasnega odziva na krize je dejstvo, da so bile za 92 % obveznosti, prevzetih leta 2009, že sklenjene pogodbe in da je bilo izplačanih 2/3 sredstev, za katera so bile sklenjene pogodbe in to v istem letu.

Za proračun za leto 2009 v višini 47 milijonov EUR za preostala dolgoročna sredstva instrumenta za stabilnost (člena 4.1 in 4.2, proračunski vrstici 19 06 03 in 19 06 02) so bile prav tako v celoti (100 %) prevzete obveznosti, v istem letu pa so bile sklenjene pogodbe za skoraj polovico sredstev.

5.2. Napredek programov za odzivanje na krize, sprejetih v letih 2008 in 2007

Za vse ukrepe in mehanizme za odzivanje na krize iz let 2008 in 2007 so bile sklenjene pogodbe, razpoložljive odobritve plačil pa so se 100-odstotno porabile (215 milijonov EUR, ki ne vključujejo 20 milijonov EUR, namenjenih za partnerstvo za vzpostavljanje miru). Večina leta 2007 sprejetih ukrepov za odzivanje na krize in približno polovica leta 2008 sprejetih ukrepov je bilo zaključenih tekom leta 2009. Skupaj je bilo zaključenih 40 od 100 ukrepov, ki so bili sprejeti od leta 2007, porabilo pa se je približno 80 % sredstev, za katera so bile sklenjene pogodbe. Podrobne statistike prevzetih obveznosti, pogodb in plačil so vključene v delovni dokument služb Komisije, ki je priložen temu poročilu.

6. Zaključek

Glede na navedeno je instrument za stabilnost v prvih treh letih obstoja bistveno dozorel, tako z vidika političnega pomena, strateške usmerjenosti in splošne skladnosti kot tudi glede izboljšanja operativnih in proračunskih rezultatov.

To potrjuje tudi novi primerjalni pregled instrumenta za stabilnost, sklada ZN za vzpostavljanje miru ter skladov Svetovne banke za oblikovanje države in vzpostavljanje miru. Ugotovitev pregleda, ki ga je pripravilo ministrstvo za mednarodni razvoj Združenega kraljestva, finančno pa ga je podprla skupina donatorskih držav (Kanada, Japonska, Nizozemska, Norveška in Švedska), je, da instrument za stabilnost omogoča EU:

„…da pomaga pri občutljivih procesih tranzicije po sporih ter s tem dopolnjuje (svoje) širše institucionalne zmogljivosti in obveze v takšnih okoliščinah. Potencial (instrumenta za stabilnost) je zbrati znatne tehnične in finančne vire za podporo procesov oblikovanja države in vzpostavljanja miru ter prizadevanj obnove, vključno s krepitvijo ključnih institucij in sistemov, njegova povezanost z dolgoročnimi razvojnimi programi pa je njegova očitna primerjalna prednost. (Njegovo) vodenje in sistemi odločanja so učinkoviti in tesno povezani s postopki odločanja na visoki ravni. … Struktura najvišje ravni upravljanja instrumenta za stabilnost omogoča strateško odločanje, vključno z reševanjem zelo občutljivih političnih vprašanj in obvladovanjem tveganja zaradi delovanja v negotovih razmerah. Mesečno posvetovanje s Političnim in varnostnim odborom EU državam članicam zagotavlja, da so vedno obveščene o dogajanju, in povečuje usklajenost partnerjev iz EU“[4] .

To je trdna osnova za nadaljnji prispevek instrumenta za stabilnost k skupnemu splošnemu odzivanju EU na krize in spore, ki ga zagotavlja Evropska služba za zunanje delovanje pod vodstvom visokega predstavnika oziroma podpredsednika Komisije, poleg ostalih pomembnih instrumentov Skupnosti, skupne varnostne in obrambne politike in drugih orodij EU za obvladovanje kriz.

[1] V skladu z resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov št. 1244(1999).

[2] V skladu z resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov št. 1244(1999).

[3] V skladu z resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov št. 1244(1999).

[4] Financiranje vzpostavljanje miru in obnove: primerjalni pregled sistemskih skladov več donatorjev in drugih instrumentov za financiranje vzpostavlja miru in obnove po sporih, poročilo Donate Garrasi, ki ga je pripravilo ministrstvo za mednarodni razvoj Združenega kraljestva, 2010.