[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 17.6.2005

SEK(2005) 805 koncno

POROČILO KOMISIJE

Poročilo o politiki konkurence za leto 2004

VSEBINA

Uvod 9

Uvodna beseda generalnega direktorja za konkurenco ……………………………………….9

I – Protimonopolna zakonodaja – členi 81, 82 in 86 ES 16

A – Zakonodajna in razlagalna pravila 16

1. Posodobitev protimonopolne zakonodaje: Izvedbena uredba št. 773/2004, smernice in obvestila 16

2. Uredba in smernice o skupinskih izjemah za prenos tehnologije 18

3. Uredbe o skupinskih izjemah za promet 20

3.1 Pomorski promet 20

3.2 Zračni promet 21

4. Pregled postopkovnih pravil: novo obvestilo o dostopu do spisa 22

B – Uporaba členov 81, 82 in 86 24

1. Zloraba prevladujočega položaja (člen 82 ES) 24

1.1 Odločbe 24

1.2 Razvoj drugih primerov in zavrnitve pritožb 28

2. Karteli 31

3. Drugi sporazumi in usklajena ravnanja 37

3.1 Odločbe Komisije 37

3.2 Razvoj drugih primerov 41

3.3 Preiskave sektorjev 43

4. Državni ukrepi (javna podjetja/podjetja z izključnimi in posebnimi pravicami) 46

4.1 Odločbe 46

4.2 Zavrnitve pritožb 47

C – EVROPSKA MREŽA ZA KONKURENCO (ECN): pregled sodelovanja 48

1. Splošni pregled 48

2. Uporaba pravil konkurence EU v nacionalnih sodiščih EU: poročilo o izvajanju člena 15 Uredbe št. 1/2003 49

3. Energetika 51

4. Promet 51

5. Finančne storitve 52

D – Izbrani sodni primeri 53

E – Statistika………………………………………………………………………………….58

II – Nadzor združevanja 61

A – Zakonodajna in razlagalna pravila 62

1. Preoblikovana uredba o združitvah, nova obvestila in spremenjena izvedbena uredba 62

1.1. Nova uredba o združitvah: Uredba št. 139/2004 62

1.2. Popravljena izvedbena uredba 62

1.3. Popravljeno obvestilo o poenostavljenem postopku 66

1.4. Novo obvestilo o pomožnih omejitvah 69

1.5. Obvestilo o presoji horizontalnih združitev 70

B – Primeri Komisije 72

1. Odločbe, sprejete v skladu s členom 8 72

2. Odločbe, sprejete v skladu s členom 6(1)(b) in 6(2) 80

3. Napotitve 90

4. Preklicane priglasitve 92

C – Izbrani sodni primeri 94

D – Statistika………………………………………………………………………………….98

III – Razvoj dogodkov po sektorjih 100

A – Liberalizirani sektorji 100

1. Energetika 100

2. Elektronske komunikacije 101

3. Promet 103

3.1 Zračni promet 103

3.2 Železniški promet 104

4. Finančne storitve 104

B – Drugi sektorji 106

1. Svobodni poklici 106

IV – Nadzor državnih pomoči 110

A – Zakonodajna in razlagalna pravila 110

1. Uredbe, smernice in sporočila 110

1.1. Postopkovna pravila 110

1.2. Raziskave in razvoj 113

1.3. Pomoč za usposabljanje 114

1.4. Reševanje in prestrukturiranje 114

2. Ladjedelništvo 116

3. Kmetijstvo: razvoj politik in zakonodajne pobude v letu 2004 117

4. Ribištvo 120

5. Premog in promet 120

6. Javne storitve/storitve splošnega (gospodarskega) pomena 121

7. Preglednost 123

B – Primeri 125

1. Liberalizirani trgi 125

2. Pomoč za reševanje in prestrukturiranje 128

3. Regionalna pomoč 137

4. Odločba o ukrepu, ki ne pomeni pomoči 141

5. Davčna pomoč 142

6. Pomoč za raziskave in razvoj 145

7. Okoljska pomoč 148

8. Širitev 151

9. Ladjedelništvo 153

10. Kmetijstvo 155

11. Ribištvo 161

12. Premog in promet 161

13. Javna radiotelevizija, širokopasovne storitve, filmska industrija 166

C – Izvrševanje odločb o državni pomoči 170

1. Uvod 170

2. Posamezni primeri 171

D – Izbrani sodni primeri 173

E – Statistika………………………………………………………………………………176

V – Mednarodne dejavnosti 178

A – Širitev in zahodni Balkan 178

B – Sosedska politika 179

C – Dvostransko sodelovanje 180

1. Uvod 180

2. Sporazumi z ZDA, Kanado in Japonsko 180

3. Sodelovanje z drugimi državami in regijami 183

D – Večstransko sodelovanje 185

1. Mednarodna mreža za konkurenco 185

2. Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) 187

VI – Predvidevanja za leto 2005 190

1. Protimonopolna zakonodaja 190

2. Združitve 190

3. Državna pomoč 190

4. Mednarodne dejavnosti 191

Priloga – Primeri, obravnavani v poročilu 192

1. Členi 81, 82 in 86 192

2. Nadzor združevanja 192

3. Državna pomoč 193

Uvod

UVODNA BESEDA GENERALNEGA DIREKTORJA ZA KONKURENCO

Uvodna beseda generalnega direktorja za konkurenco

Leta 2004 so na delo Generalnega direktorata za konkurenco (GD za konkurenco) vplivale velike spremembe: širitev EU na 25 držav članic, posodobitev pravil konkurence, prihod nove Komisije novembra ter, kot posledica posodobitve, notranja reorganizacija GD za konkurenco. Omenjeni razvoj se kaže v splošnih ciljih politike konkurence Komisije za leto 2005 in naslednja leta, ki temeljijo na sklepu Komisije o Letni strategiji politik (LSP) za leto 2005 in na političnih prednostnih nalogah, ki jih je določila nova Komisija. Letno poročilo o konkurenci za leto 2004 daje zato primerno priložnost, da se širši javnosti pojasni, kako bo na srednji rok usmerjeno delo Komisije na področju politike konkurence.

Medsebojno delovanje politike konkurence in drugih politik Komisije

Komisija je v svojem sklepu o LSP za leto 2005, ki sta ga pozdravila Evropski parlament in Svet, poudarila dvig rasti kot osrednji politični cilj, s katerim si prizadeva izboljšati konkurenčnost evropskega modela ter obenem ohraniti blaginjo, zaposlenost, kohezijo in varstvo okolja. Pristop desetih novih držav članic je prispeval dodatno geografsko razsežnost cilju izboljšanja gospodarske rasti na notranjem trgu. Ključni cilj na političnem dnevnem redu nove Komisije je oživitev lizbonskega procesa, ki ga je leta 2000 sprožil Evropski svet in katerega splošni cilj je, da EU postane najbolj dinamično in konkurenčno, na znanju temelječe gospodarstvo na svetu. Komisija bo pri doseganju lizbonskih ciljev upoštevala priporočila skupine na visoki ravni, ki ji predseduje g. Wim Kok.

V podporo okviru konkurenčnosti, določenem v LSN za leto 2005, bo Komisija nadaljevala svoj velik zakonodajni postopek pregleda področja politike konkurence, zlasti kar zadeva državne pomoči, ter si prizadevala za posodobitev protimonopolnih pravil in za večje reforme pri nadzoru združevanja, ki so se začele leta 2004. V tem okviru namerava Komisija spodbujati proaktivno izvrševanje pravil konkurence po vsej EU.

Skupaj s strogim izvajanjem politike konkurence lahko pregled evropske zakonodaje po različnih gospodarskih sektorjih, kot so liberalizirane omrežne panoge in finančne storitve, zato da se meri njen konkurenčni vpliv, zelo pozitivno vpliva na konkurenčnost in rast evropskega gospodarstva ter na delovanje notranjega trga, s čimer se krepijo interesi in zaupanje potrošnikov.

Med prednostnimi področji, določenimi v Kokovem poročilu, ki naj bi bila ključna za uresničitev lizbonskih ciljev, lahko politika konkurence pomembno prispeva v treh pogledih:

Spodbujanje na znanju temelječe družbe. Močan konkurenčni pritisk zagotavlja krepke spodbude za podjetja, tako da se ta stalno ukvarjajo z inovacijami ter raziskavami in razvojem. Politika konkurence lahko s krepitvijo spodbud za inovacije ob osredotočanju na tiste omejitve, ki lahko resno ovirajo konkurenco, prispeva k temu, da postanejo gospodarstva EU bolj dinamična, in tako pomaga pri uresničitvi lizbonskih ciljev. Politika državne pomoči lahko z boljšo usmeritvijo na vire javnih pomoči na področjih, kot so raziskave in razvoj, inovacije in usposabljanje, še posebej prispeva k na znanju temelječi družbi.

Pospeševanje notranjega trga. Notranji trg dvanajst let po dokončni uresničitvi na papirju še ni izkoristil vseh svojih možnosti. Eden od razlogov za to je, da med odstranitvijo ovir za čezmejno trgovino in učinkovito konkurenco še ni avtomatične povezave. Ureditveni okvir in njegovo izvrševanje morata ustvariti okolje, ki dejansko spodbuja ter daje prednost konkurenci, novemu vstopu in inovacijam. Uveljavljanje konkurence in tudi zavzemanje zanjo lahko izboljšata delovanje notranjega trga, zlasti v sektorjih, ključnih za lizbonsko agendo, saj so povezane s pomembnimi vložki za evropsko gospodarstvo. Odprti in konkurenčni evropski trgi bodo povečali mednarodno konkurenčnost evropskih podjetij v korist evropskih potrošnikov in evropskega zaposlovanja. Samo uveljavljanje pravil konkurence, ki naj bi odstranilo glavne ovire konkurenci na trgu, pomaga oblikovati zdrave razmere za rast.

Spodbujanje ugodnega poslovnega okolja. Politika konkurence lahko pomembno prispeva k ustvarjanju pogojev, ugodnih za podjetja. Pravila o državni pomoči zelo vplivajo na prizadevanja za povečanje razpoložljivosti tveganega kapitala za podjetja na začetku poslovanja ter za majhna in srednje velika podjetja. Mednarodna politika konkurence pomaga tudi pri razvoju splošne povezanosti in predvidljivosti, ki ju podjetja potrebujejo. Končno lahko načela konkurence omogočijo pregled novih in obstoječih ureditvenih okvirov na drugih pomembnih področjih ter tako zagotovijo, da ureditev po nepotrebnem ne omejuje konkurence. Zavzemanje za konkurenco lahko tako pomaga oblikovati ureditvene okvire EU in nacionalne ureditvene okvire za spodbujanje ureditve, ugodne za konkurenco in konkurenčnost.

Splošni cilji politike konkurence

Prednostne naloge izvrševanja: usmerjanje ukrepov izvrševanja na za evropsko gospodarstvo najbolj škodljive protikonkurenčne prakse. Nova uredba boja proti monopolom in uredba o združitvah bosta GD za konkurenco omogočili, da bo lažje določil prednostne naloge svoje dejavnosti izvrševanja ter se tako osredotočil na za blaginjo potrošnikov najbolj škodljive prakse in združitve.

Na področju protimonopolne zakonodaje je Uredba št. 1/2003 vzpostavila nov sistem uveljavljanja, v katerem so Komisija in države članice vse pristojne, da v celoti uporabljajo pravila konkurence EU. V ta namen je Komisija skupaj s 25 državami članicami oblikovala Evropsko mrežo za konkurenco (ECN), v kateri ima osrednjo vlogo GD za konkurenco. To ustvarja veliko možnost za učinkovitejše in proaktivno uveljavljanje pravil konkurence EU. Vendar bo za določitev tistih praks, ki bi lahko naredile največ škode konkurenci in potrošniku, treba izboljšati nadzor trgov. Nova uredba je bila tudi prvi korak h krepitvi zasebnega uveljavljanja zakonodaje pred nacionalnimi sodišči, s tem da je bila sodiščem dana pristojnost za uporabo člena 81(3). Izvrševanje bo še naprej osredotočeno na kartele, zlorabe prevladujočega položaja, nezdružljivo državno pomoč in uveljavljanje pravil konkurence v pred kratkim liberaliziranih in drugih reguliranih gospodarskih sektorjih.

Pri nadzoru združevanja je nova uredba povečala možnosti, da se primeri lahko predajo od držav članic h Komisiji in obratno, kar bi moralo Komisiji pomagati, da svoje dejavnosti izvrševanja usmeri na primere z jasnim čezmejnim vplivom. Poleg tega je nov vsebinski preizkus „pomembnega oviranja učinkovite konkurence“ pokazal, da nova uredba zajema vsa protikonkurenčna združevanja.

Na področju državne pomoči se bo GD za konkurenco zlasti osredotočil na izvrševanje negativnih odločb in vračanje nezdružljive državne pomoči. Poleg tega bo izboljšano mednarodno sodelovanje, dvo- in večstransko, še naprej ključno za zagotavljanje učinkovitosti evropske politike konkurence v boju proti protikonkurenčnim praksam, ki imajo mednarodni obseg.

Povečanje konkurenčnosti v EU z oblikovanjem ureditvenega okvira. Ureditev na ravni Skupnosti in nacionalni ravni lahko po nepotrebnem in nenamerno ovira konkurenco ter omeji možnosti notranjega trga. V nekaterih sektorjih, kot so liberalizirane omrežne panoge in zlasti energetika, obstaja potreba po spodbujanju ureditvenega okvira, ki bo ustvaril razmere za vstop na trg in spodbujal konkurenco. Z zavzemanjem za konkurenco in pregledom politik bi bilo treba vplivati na nacionalno zakonodajo in zakonodajo EU, da bi se tako ustrezno upoštevala zaščita konkurenčnih trgov.

Pravila konkurence pri nadzoru državne pomoči bi bilo treba pregledati in tako zagotoviti boljše upoštevanje posebnih tržnih nepopolnosti, ki na eni strani vplivajo na raven naložb EU v razvoj in raziskave in na dostop do tveganega kapitala ter na drugi na vztrajnost razlik v regionalnem razvoju. Prilagoditev ureditvenega režima za nadzor državne pomoči bo neposredno prispevala k prizadevanjem Komisije za podporo inovacijam.

Usmerjanje delovanja na ključne sektorje za notranji trg in lizbonsko agendo. Treba se je osredotočiti na odstranjevanje ovir za konkurenco v pred kratkim liberaliziranih sektorjih in tudi v nekaterih drugih reguliranih sektorjih, zlasti v telekomunikacijah, poštnih storitvah, energetiki in prometu. Ti sektorji zagotavljajo pomemben vložek za številne druge gospodarske sektorje in so izredno pomembne za konkurenčnost Evrope. Ustvarjanje možnosti za konkuriranje povečanega števila ponudnikov storitev bi moralo voditi k širši izbiri, večji kakovosti in nižjim cenam za potrošnike. Razvoj telekomunikacij v zadnjih 10 letih je dober primer koristi, ki jih prinaša liberalizacija.

Na pred kratkim liberalizirane sektorje pa vplivajo različna izkrivljanja konkurence, ki segajo od škodljivega gospodarskega obnašanja dela zadevnih podjetij do neustrezne ureditve ali celo do državnih pomoči. Ustrezno je treba upoštevati dejstvo, da so za te sektorje lahko značilne obveznosti iz opravljanja javnih storitev, kar zadeva izvajanje storitev splošnega gospodarskega pomena (SGEI), ki morajo biti izpolnjene. Vseeno mora Komisija zagotoviti, da subvencije za delovanje teh javnih storitev ne presegajo potrebnega. Poleg tega je treba biti jasnejši pri določanju težav, ki jih je najprimernejše rešiti z uporabo konkurečnega prava. Pri tem je pomembno prizadevati si za celostno panožno regulativno politiko in politiko izvrševanja.

Za številne druge sektorje, pomembne za svetovno konkurenčnost evropskega gospodarstva, je značilna velika samoregulacija ali mešanica samoregulacije in regulacije s strani države. To velja zlasti za finančne storitve. Oblikovanje učinkovitega in likvidnega kapitalskega trga je eden ključnih ciljev akcijskega načrta za finančne storitve. Številne spodbude v politikah za notranji trg, ki so dosegle višek z novo direktivo o investicijskih storitvah, so bile uvedene med zadnjim mandatom Komisije zaradi odstranitve ovir za čezmejno trgovino z vrednostnimi papirji in pospešitve konkurence med investicijskimi podjetji. Politika konkurence je pomembno dopolnilo tega procesa liberalizacije. Poleg tega maloprodajne finančne storitve pomembno vplivajo na vsakdanje življenje državljanov Evropske unije. Te storitve je treba ponujati v konkurenčnih pogojih, kar pomeni večjo izbiro, boljšo kakovost ter najboljšo možno ceno proizvodov in storitev za potrošnika.

Polje 1: Glavni ekonomist za konkurenco pri GD za konkurenco leta 2004 Skupina glavnega ekonomista (CET) je posebna enota, ki neposredno poroča generalnemu direktorju. V skupini je 10 članov, ki so vsi doktorji znanosti na področju ekonomike podjetij. Naloge in vloga CET so naslednje: smernice o metodoloških vprašanjih ekonomije in ekonometrije pri uporabi pravil konkurence EU; splošne smernice v posameznih primerih konkurence od njihovih zgodnjih stopenj; podrobne smernice v najpomembnejših primerih konkurence, ki vključujejo zapletena gospodarska vprašanja, zlasti tista, ki zahtevajo visoko razvito kvantitativno analizo; to pa lahko vključuje dodelitev člana CET skupini, ki se ukvarja s primerom; prispevek k razvoju splošnih instrumentov politike z ekonomsko vsebino. Prispevek k primerom in smernicam Leta 2004 je bil CET vključen v skupno 33 primerov (11 združitev, 15 primerov monopolov in 7 primerov državne pomoči). Poleg tega je CET pomembno prispeval k smernicam in vprašanjem splošne politike. Primeri so izbrani v soglasju z generalnim direktorjem na podlagi potrebe po naprednejši ekonomski analizi, zlasti kvantitativni analizi. V takih primerih je član CET dodeljen skupini, ki se ukvarja s primerom in ki ima dostop do vseh informacij ter sodeluje na vseh sestankih z zunanjimi strokovnjaki in strankami. V skupini, ki se ukvarja s primerom, imajo člani, ki jih imenuje CET, poseben in neodvisen status ter o svojih ravnanjih neposredno poročajo glavnemu ekonomistu za konkurenco. Glede na pomembnost oblikovanja ekonomske analize primera si CET prizadeva za čimprejšnjo vključenost. Skupina glavnega ekonomista se udeležuje tudi ustnih zaslišanj in sodeluje v razpravah odbora za notranji pregled. Glavni ekonomist za konkurenco se udeležuje tedenskih sestankov s komisarjem. Poleg tega pripravi pisni nasvet v vseh primerih, pri katerih je sodeloval. Prispevek k razvoju strokovnega znanja in izkušenj na področju ekonomije v generalnem direktoratu Glavni ekonomist za konkurenco z organizacijo usposabljanj, seminarjev in razprav prispeva k splošni razpravi o gospodarskih vprašanjih v celotnem GD za konkurenco. Poleg tega vzdržuje in krepi povezave z akademskim svetom. Prestrukturiral je ekonomskosvetovalno skupino za politiko konkurence (ESSPK). ESSPK je skupina vodilnih akademikov, ki deluje na področju ekonomike podjetij. Pomembna naloga ESSPK je zagotoviti neodvisno mnenje o širših političnih vprašanjih. ESSPK je organiziran v tri podskupine: združitve, boj proti monopolom in državne pomoči. |

- Sporočilo pooblaščenca za zaslišanje

Komisija je oblikovala funkcijo pooblaščenca za zaslišanje, da bi zaupala vodenje upravnih postopkov v primerih boja proti monopolom in primerih združitve neodvisni osebi, ki ima izkušnje v zadevah konkurence in integriteto, ki je nujna za objektivnost, preglednost in učinkovitost teh postopkov. Mandat pooblaščenca za zaslišanje določa številne mehanizme, prek katerih se bo ta funkcija izvajala. To med drugim vključuje obveznost pripraviti končno poročilo o vsakem osnutku odločbe, ki se predloži kolegiju komisarjev in ki navaja, ali se je upoštevala pravica do zaslišanja. Zaradi tega v vseh primerih, v katerih je formalni postopek sprožen in končan na ta način, formalno sodelujeta dva pooblaščenca za zaslišanje. Od maja 2004 je to vključevalo tako imenovane „odločbe o zavezah“ v skladu s členom 9 Uredbe št. 1/2003, od katerih je bila prva zadeva Nemška nogometna zveza ( DFB) , o kateri se je odločalo januarja 2005. Izjemoma se je na pooblaščence za zaslišanje mogoče obrniti tudi, preden je sprožen formalni postopek, na primer, kadar se pojavijo vprašanja zaupnosti o informacijah, ki jih je treba vključiti v obvestilo o nasprotovanju, ali v zvezi z objavljeno različico odločbe. Če povzamemo, so tako pooblaščenci za zaslišanje v letu 2004 formalno sodelovali v okoli 40 primerih. Nekateri ključni elementi teh izkušenj so navedeni spodaj.

Zagotavljanje pravice do zaslišanja z dodelitvijo ustreznega dostopa do spisa

Ob upoštevanju zakonitih interesov posredovalcev podatkov pri varovanju zaupnih informacij, javnega interesa pri izpolnjevanju pravil konkurence ter pravice do obrambe naslovnikov obvestila o nasprotovanju so pooblaščenci za zaslišanje sprejeli številne odločitve, s katerimi so strankam odobrili ali zavrnili dostop do dokumentov v sodnem spisu.

Med takimi odločitvami iz leta 2004 so se obravnavale tudi pravice strank do dostopa, ki so prejele tako imenovano „pismo dejstev“, s katerim so bile obveščene o dodatnih informacijah, ki jih je treba upoštevati pri dokončni odločbi. Odločitvi v zadevah Microsoft in Clearstream sta primera, ko je bil strankam v takih okoliščinah odobren dostop do dodatnih informacij.

Zagotavljanje zaščite poslovnih skrivnosti podjetij in zakonitih interesov podjetij po zaupnosti

V primeru nesporazuma med pristojno službo Komisije in zadevnimi strankami morajo o varstvu poslovnih skrivnosti in zakonitih interesov podjetij po zaupnosti odločati pooblaščenci za zaslišanje. Ta interes mora biti uravnotežen z interesi strank pri razkritju ali, kadar vprašanje zadeva objavo odločitve, z javnim interesom pri obveščanju pravne in poslovne skupnosti o rezultatu postopka.

V primeru Združenja belgijskih arhitektov ( Belgian Architects Association) so pooblaščenci za zaslišanje zaradi nevarnosti povračilnih ukrepov zavrnili dostop do dokumenta v spisu, ki bi strankam omogočil identifikacijo informanta.

Leta 2004 je bila večina odločitev pooblaščencev za zaslišanje o razkritju potencialno zaupnih informacij povezana z zakonitostjo objav dokončnih odločb Komisije. Te odločitve so pomagale oblikovati številna načela, ki se bodo uporabljala v prihodnjih primerih.

Prvič, v skladu s sodno prakso mora vsaka zahteva po zaupnosti utemeljiti, zakaj bi objava domnevno zaupnih informacij lahko resno škodila podjetju[1]. Drugič, nevarnost zasebnega spora, ki bi ga povzročila objava informacij, sama po sebi ni utemeljena obramba. Odškodnine, utemeljene na podlagi kršitve konkurenčnega prava, bi pomenile upravičeno in zaželeno posledico tega protikonkurenčnega vedenja[2]. Tretjič, pooblaščenec za zaslišanje ni dolžan odločati, ali je objava delov dokončne odločbe, da bi tako zagotovili njihovo ustrezno razumevanje, neizogibna. Pomembnost posameznega podatka za celotno razumevanje odločbe se bo preučila samo, če bo zadevni del besedila zaupna informacija.

Poleg tega je bil med letom 2004 uveden postopek, ki ga je treba uporabiti pred sprejetjem pravno zavezujočih odločb o razkritju zaupnih informacij, da bi se tako izognili pravnim sporom, kadar je le mogoče. Pooblaščenci za zaslišanje lahko najprej predlagajo predhodno mnenje. Samo če se ta predlog izpodbija v danem časovnem obdobju, bodo pooblaščenci za zaslišanje prešli na zavezujočo odločbo, ki se lahko izpodbija pred Sodiščem prve stopnje. V mnogo primerih je ta nova praksa pomagala pri izogibanju tako imenovanim „postopkom Akzo“. Pri teh postopkih pooblaščenci za zaslišanje v imenu Komisije sprejmejo formalno in zavezujočo odločbo o razkritju potencialno zaupnih informacij, odločbo, ki jo pregleda Sodišče prve stopnje.

Organizacija in vodenje ustnih zaslišanj

Ustna zaslišanja dajejo strankam priložnost, da dopolnijo svoj pisni odgovor na pomisleke Komisije o konkurenci, tako da ustno pred širšim občinstvom predstavijo najpomembnejša vprašanja, imajo možnost odgovarjati na vprašanja ter sodelovati v neposredni razpravi s pristojnimi službami Komisije in predstavniki držav članic. To je lahko tudi edinstvena priložnost za tožnika ali druge tretje stranke, ki sodelujejo v postopku, da poslušajo in neposredno komentirajo obravnavane točke. To se je dejansko zgodilo v primeru družbe Microsoft , kjer so se po petih letih preiskave in pisnega postopka, vključno s tremi obvestili o nasprotovanju, pisnimi odgovori in pisnimi izjavami številnih tretjih strank, predstavniki vseh vpletenih strank prvič sestali in tri dni predstavljali svoja stališča ter komentirali stališča drugih v korist vseh vpletenih.

Izkušnje pooblaščencev za zaslišanje so takšne, da predstavitve na ustnih zaslišanjih skupaj s postavljenimi vprašanji vedno vodijo do boljšega razumevanja vključenih vprašanj. Zato je naloga pooblaščencev za zaslišanje, da organizirajo in vodijo ustna zaslišanja v postopkih boja proti monopolom in postopkih združitev, pomembna glede na njihovo pomembnost v celotnem postopku. Organizacija ustnih zaslišanj je izvedena v tesnem sodelovanju z zadevnimi strankami. K sodelovanju so vabljeni organi za konkurenco držav članic in vse povezane službe Komisije. Pooblaščenci za zaslišanje so postavili zahtevo, da se mora direktor, odgovoren za preiskavo primera, udeležiti ustnih zaslišanj, kar je potrdil tudi komisar.

Med zaslišanjem lahko pooblaščenec za zaslišanje, na zahtevo pristojnih služb Komisije, strank ali zadevnih tretjih strank, dovoli predložitev novih dokumentov. Nova zakonodaja, uvedena v letu 2004 na področju primerov združitev in boja proti monopolom, izrecno predvideva vprašanja, ki jih morajo po pooblastilu pooblaščencev za zaslišanje postaviti vse zadevne stranke. Čeprav se ta nova praksa še vedno preizkuša, je zagotovila dodatno medsebojno delovanje.

V nekaterih primerih, kot je zadeva Holin klorid , so se pooblaščenci za zaslišanje strinjali, da se pri ustnem zaslišanju v postopek vključijo novi dokazi. Kot kažejo končna poročila, objavljena leta 2004, se je po nekaterih ustnih zaslišanjih, kot je primer združitve družb Sony/BMG , spremenil pristop do primerov.

Poleg tega ustna zaslišanja pooblaščence za zaslišanje ozaveščajo o kritičnih vidikih primera in jim omogočajo dejavnejše sodelovanje v poznejših stopnjah postopka, po možnosti z dajanjem pripomb o nadaljnjem poteku postopka v skladu z njihovim mandatom.

Delovanje kot svetovalec komisarja za politiko konkurence

Glavna dolžnost pooblaščencev za zaslišanje je zagotoviti spoštovanje pravic strank do obrambe in predpisan postopek za vse zadevne stranke. Vendar pa lahko pooblaščenci za zaslišanje v okviru svojega vmesnega poročila oziroma, splošneje, poročanja komisarju, s posebnim poudarkom na vsebini zaslišanja, uporabijo svojo zmožnost in komisarja opozorijo na vsebinsko vprašanje, ki ga je sprožil primer, kadar menijo, da bi to povečalo kakovost dokončne odločbe. Leta 2004 so si pooblaščenci za zaslišanje prizadevali jasneje pripraviti dokončne odločbe. V številnih primerih so izrazili svoja stališča, zlasti v primerih kartelov, kar je pomagalo izboljšati postopek odločanja in končno tudi kakovost dokončnih odločb.

Pooblaščenci za zaslišanje so z GD za konkurenco razpravljali tudi o številnih političnih vprašanjih. Takšne razprave so med drugim vključevale revizijo obvestila Komisije o dostopu do spisov, prilagajanje pravil o izjavah v okviru programa Komisije o prizanesljivosti k pravilom tujih jurisdikcij o razkritju, ob upoštevanju pravice dostopa do spisa, ter vlogo pooblaščencev za zaslišanje kot potencialnih posrednikov v sporih med GD za konkurenco in podjetji o tem, ali dokument pokrivajo posebne zakonske pravice.

I – Protimonopolna zakonodaja – členi 81, 82 in 86 ES

A – Zakonodajna in razlagalna pravila

1. POSODOBITEV PROTIMONOPOLNE ZAKONODAJE: IZVEDBENA UREDBA šT. 773/2004, SMERNICE IN OBVESTILA

1. Prvega maja je začel veljati nov sistem uveljavljanja za člena 81 in 82 Pogodbe, Uredba št. 17/62 pa je bila razveljavljena. Da bi Komisija dopolnila Uredbo št. 1/2003[3], je po obsežnih posvetovanjih sprejela „posodobitveni sveženj“, sestavljen iz nove uredbe Komisije o podrobnostih postopkov boja proti monopolom ter šestih novih obvestil Komisije, ki naj bi zagotavljala smernice o vrsti vidikov, ki so v novem sistemu uveljavljanja posebej pomembni. Ta sveženj sestavljajo naslednji elementi:

Izvedbena uredba[4]

2. Izvedbena uredba vsebuje podrobna pravila zlasti o sprožitvi postopkov, ustnih izjavah, pritožbah, zaslišanjih strank, dostopu do spisa in ravnanju z zaupnimi informacijami v postopkih boja proti monopolom, ki jih vodi Komisija.

Obvestilo o mreži za konkurenco[5]

3. To obvestilo postavlja glavne stebre sodelovanja med Komisijo in organi za konkurenco držav članic znotraj Evropske mreže za konkurenco (ECN). Obvestilo določa načela delitve dela v zvezi s primerom med člani mreže. V tem pogledu obvestilo sledi skupni izjavi Sveta in Komisije[6], izdani na dan sprejetja Uredbe št. 1/2003. Ugotovljeni so bili posebni načini povezave med izmenjavo informacij med organi na podlagi členov 11(2) in (3) ter 12 Uredbe št. 1/2003 ter delovanjem programov o prizanesljivosti. Nacionalni organi držav članic[7] so podpisali izjavo o upoštevanju načel, določenih v obvestilu Komisije.

Obvestilo o sodelovanju z nacionalnimi sodišči[8]

4. Obvestilo naj bi se uporabljalo kot praktično orodje za nacionalne sodnike, ki uporabljajo člena 81 in 82 v skladu z Uredbo št. 1/2003. Obvestilo združuje ustrezno sodno prakso Sodišča Evropskih skupnosti ter s tem pojasni postopkovni okvir, v katerem delujejo nacionalni sodniki. Posebna pozornost je namenjena položaju, v katerem nacionalno sodišče obravnava primer vzporedno s Komisijo ali potem ko ga obravnava Komisija. Poleg tega Uredba št. 1/2003 vzpostavlja trdno pravno podlago za nacionalne sodnike, da zaprosijo Komisijo za mnenje ali informacije, s katerimi razpolaga, in Komisiji zagotavlja možnost, da nacionalnim sodiščem pod posebnimi pogoji predloži pisna ali ustna stališča. Obvestilo pojasnjuje delovanje teh mehanizmov sodelovanja.

Obvestilo o pritožbah[9]

5. To obvestilo se začenja s splošnimi informacijami o različnih vlogah organov za konkurenco in sodišč ter potencialnim tožnikom omogoča, da ozaveščeni izberejo, ali bodo z vidika danih smernic pristopili h Komisiji, nacionalnemu organu za konkurenco ali nacionalnemu sodišču. Največji del obvestila vsebuje razlage o Komisijini oceni pritožb na področju protimonopolne zakonodaje in veljavnih postopkov. Obvestilo zajema tudi okvirni rok štirih mesecev, v katerem naj bi si Komisija prizadevala tožnike obvestiti o svoji nameri o izvajanju oziroma neizvajanju celotne preiskave zaradi pritožbe.

Obvestilo o usmerjevalnih pismih[10]

6. Cilj Uredbe št. 1/2003 je, da Komisija preusmeri svoje ukrepe izvrševanja na ugotavljanje resnih kršitev. Odprava sistema priglasitve je tukaj ključni element. Vendar se zdi smiselno tudi, da lahko Komisija v omejenem številu primerov, ko se pojavi popolnoma novo vprašanje o členih 81 ali 82, ob upoštevanju svojih drugih prednostnih nalog izvrševanja, družbam zagotovi pisne smernice (usmerjevalno pismo). Obvestilo zagotavlja podrobnosti o tem instrumentu.

Obvestilo o učinku na trgovino[11]

7. Pojem učinka na trgovino je merilo pristojnosti, ki določa obseg členov 81 in 82. Prav tako določa področje uporabe člena 3 Uredbe št. 1/2003. Ob upoštevanju navedenega so države članice izrazile močno željo po pojasnjevalnem obvestilu tega pojma. Obvestilo opisuje sedanjo sodno prakso in nikakor ne skuša omejiti obsega pristojnosti členov 81 in 82. Obvestilo določa tudi kvantitativni prag, ki ga bo Komisija v svojih postopkih obravnavala kot ovrgljivo domnevo, če skupni letni promet zadevnih podjetij v Skupnosti s proizvodi, ki jih vključuje sporazum, ne presega 40 milijonov EUR in (skupni) tržni delež strank na katerem koli upoštevnem trgu v Skupnosti, ki ga vključuje sporazum, ne presega petih odstotkov.

Smernice o členu 81(3)[12]

8. Pooblastilo sodišč in organov za konkurenco držav članic za uporabo člena 81(3) je eden glavnih stebrov posodobitvene reforme. Obvestilo oblikuje okvir za uporabo člena 81(3) in zagotavlja smernice o uporabi vsakega od štirih kumulativnih pogojev iz te pogodbene določbe. Obvestilo navaja različne vrste učinkovitosti, ki bi lahko pomenile objektivne gospodarske koristi v smislu prvega pogoja. Prav tako obvestilo pojasnjuje pojem potrošnikov in zahtevo, da morajo prejeti pravični delež izboljšanja učinkovitosti, ki izhaja iz sporazuma. Protikonkurenčni vidiki sporazuma se analizirajo po členu 81(1), elementi za konkurenco pa so analizirani in uravnoteženi s protikonkurenčnimi elementi iz člena 81(3).

2. Uredba in smernice o skupinskih izjemah za prenos tehnologije

9. Komisija je 7. aprila kot del temeljne reforme uveljavljanja protimonopolnih pravil EU sprejela nova pravila v obliki nove uredbe Komisije o skupinskih izjemah, Uredba (ES) št. 772/2004 (TTBER)[13], ter sklop smernic[14] o licenciranju patentov, znanja in avtorskih pravic programske opreme. Sporazumi o licenciranju od 1. maja 2004 uživajo ugodnosti boljšega varnega pristana, ki mnogo sporazumov rešuje pred individualnim nadzorom. Nova pravila spodbujajo licenciranje in zmanjšujejo regulativno obremenitev za podjetja, medtem ko zagotavljajo učinkovit nadzor licenciranja med podjetji s precejšnjo stopnjo tržne moči. Nova pravila bi morala prispevati k razširjanju tehnologije v EU in s tem k lizbonskim ciljem.

10. Nova pravila so imela koristi od obsežnih posvetovanj[15], za katera so interesne skupine pokazale goreč interes ter zagotovile podroben in visokokakovosten prispevek. Ta pravila nadomeščajo Uredbo št. 240/96[16], ki so jo kritizirali zaradi njenega omejenega obsega in formalistične narave. Nova pravila so dobro usklajena z novo generacijo uredb Komisije o skupinskih izjemah in imajo naslednje splošne značilnosti:

- TTBER vsebuje samo črn seznam[17]: kar ni izrecno izključeno iz skupinske izjeme, je sedaj izvzeto. Zaradi tega so podjetja svobodnejša, ko v skladu s svojimi tržnimi potrebami oblikujejo svoje licenčne sporazume.

- Obseg novih pravil zajema vse vrste sporazumov o prenosu tehnologije za proizvodnjo blaga in storitev: ne samo licenciranja patentov ter znanja in izkušenj, ampak tudi modelov in avtorskih pravic programske opreme. Kjer Komisija nima pooblastil za sprejetje uredbe o skupinskih izjemah[18], kot pri patentnih združenjih in licenciranju avtorskih pravic na splošno, dajejo smernice jasna navodila o prihodnji politiki izvrševanja.

- Nova pravila jasno ločijo licenciranje med tekmeci (ki bi lahko bolj škodovalo konkurenci) od licenciranja med podjetji, ki med seboj ne tekmujejo. Predvsem se razlikujejo veljavni seznami nedopustnih omejitev.

- TTBER zagotavlja varni pristan samo pod določenimi pragi tržnega deleža, in sicer 20 % kumulativnega praga za licenčne sporazume med tekmeci in 30 % posameznega praga za sporazume med podjetji, ki med seboj ne tekmujejo. Tržne deleže je treba izračunati za ustrezen(-ne) prizadet(-e) proizvodni(-ne) trg(-e) in tudi za tehnološki trg[19].

- Licenčni sporazum ne more uživati ugodnosti skupinske izjeme, če vsebuje tako imenovano eksplicitno omejitev konkurence.

- Nekatere omejitve so izvzete iz skupinske izjeme, medtem ko lahko ostanek sporazuma še naprej uživa ugodnosti skupinske izjeme[20].

11. Eksplicitni seznam v členu 4 TTBER določa omejitve, zaradi katerih celoten sporazum ne more uživati ugodnosti skupinske izjeme in za katere ni verjetna niti posamezna uporaba člena 81(3)[21].

12. Za licenciranje med tekmeci so eksplicitne omejitve a) določanje cen, b) omejevanje proizvodnje, c) porazdelitev trgov ali potrošnikov, d) omejevanje pridobitelja licence pri izkoriščanju lastne tehnologije ter e) omejevanje strank pri izvajanju raziskav in razvoja (razen če je to neizogibno, da bi tako preprečili razkritje licenciranega znanja in izkušenj), medtem ko so eksplicitne omejitve za licenciranje med podjetji, ki med seboj ne tekmujejo, a) navpično določanje cen, b) omejevanje pasivnih prodaj pridobitelja licence, c) omejevanje aktivnih in pasivnih prodaj pridobitelja licence znotraj selektivnega sistema dobave. Za licenciranje med tekmeci in podjetji, ki med seboj ne tekmujejo, vsebuje člen 4 posebne izjeme od eksplicitnih seznamov.

13. Smernice jasno določajo, da zunaj varnega pristana skupinske izjeme ni domneve o nezakonitosti, če sporazum ne vsebuje eksplicitne omejitve. Zlasti ni domneve, da velja člen 81(1) samo zaradi prekoračitve pragov tržnega deleža. Zahteva se individualna ocena na podlagi načel, opisanih v smernicah.

14. Komisija je za spodbujanje predvidljivosti, ki presega uporabo TTBER, in za omejitev podrobne analize na primere, ki bi lahko bili resnični pomisleki o konkurenci, znotraj smernic vzpostavila drugi varni pristan. Zavzema stališče, da zunaj področja eksplicitnih omejitev kršitev člena 81 ni verjetna, kadar obstajajo štiri ali več neodvisno nadzorovane tehnologije – poleg tehnologij, ki jih nadzirajo stranke sporazuma –, ki so lahko ob primerljivih stroških za uporabnika zamenljive za licenčno tehnologijo.

15. Smernice ne dajejo samo splošnega okvira za analizo licenčnih sporazumov, ampak vsebujejo tudi posebne oddelke o uporabi člena 81 za različne vrste licenčnih omejitev, zlasti obveznosti plačevanja nadomestil, izključne licenčne in prodajne omejitve, omejitve proizvodnje, omejitve področja uporabe, omejitve lastne uporabe, spajanje in povezovanje ter obveznosti o nekonkuriranju. Smernice vsebujejo tudi oddelek o ocenjevanju tehnoloških združenj[22].

3. Uredbe o skupinskih izjemah za promet

3.1 Pomorski promet

Pregled Uredbe Sveta (EGS) št. 4056/86

16. Komisija je opazno napredovala pri pregledu Uredbe št. 4056/86, ki je bil uveden marca 2003. Uredba št. 4056/86 uporablja pravila konkurence EU v pomorskem prometu, eno glavnih vprašanj pregleda pa je, ali so pogoji za izjemo od določanja cen in urejanja zmogljivosti z linijskimi ladijskimi konferencami po členu 81(3) Pogodbe še vedno upravičeni.

17. Komisija je 28. maja na podlagi temeljitega posvetovalnega postopka (kot odgovor na posvetovalni dokument je prišlo 36 predlogov, potekalo pa je tudi javno zaslišanje) na neformalnem sestanku z organi za konkurenco in promet držav članic razpravljala o dotedanjih rezultatih pregledovanja. Kot rezultat tega je Komisija 13. oktobra sprejela belo knjigo[23], v kateri je sklenila, da ni prepričljivega ekonomskega dokaza, da so domneve, na podlagi katerih je bila skupinska izjema upravičena ob svojem sprejetju leta 1986, v teh tržnih okoliščinah in na podlagi štirih kumulativnih pogojev člena 81(3) Pogodbe še upravičene. Na tej podlagi je Komisija obravnavala predlog o razveljavitvi te skupinske izjeme za konference za linijski promet. Komisija pa je v svoji beli knjigi pustila odprto možnost za alternativo sedanjemu sistemu linijskih konferenc na plovnih poteh v EU in iz nje. Ponudniki storitev linijskega prevoza, ki jih predstavlja Evropsko združenje za linijske zadeve (EZLZ), so že ponudili konkretne zamisli o takem okviru. Vendar je Komisija, preden je izrazila stališče o teh zamislih, zainteresirane tretje stranke povabila, da predložijo svoje pripombe in druge možnosti.

Posodobitev Uredbe Komisije (ES) št. 823/2000 (konzorciji)

18. Uredba Komisije (ES) št. 823/2000 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za nekatere vrste sporazumov, sklepov in usklajenih ravnanj med ladjarskimi družbami za linijske prevoze (konzorciji) zagotavlja skupinsko izjemo za konzorcijske pogodbe v pomorskem prometu. Cilj konzorcijske pogodbe med dvema ali več ladjarskimi podjetji, ki zagotavljajo mednarodne storitve za linijski prevoz, je vzpostaviti sodelovanje pri skupnem izvajanju storitev pomorskega prometa, da bi tako izboljšali produktivnost in kakovost storitev linijskega prevoza ter spodbujali večjo izkoriščenost zabojnikov in učinkovitejšo uporabo zmogljivosti plovil.

19. Ker ta uredba preneha veljati 25. aprila 2005, je Komisija junija sprožila javno posvetovanje[24] o različnih političnih možnostih za prihodnjo zakonodajo na tem področju ter zlasti, da bi pridobila stališča panoge, držav članic in drugih zainteresiranih tretjih strank. To posvetovanje je potekalo ob stalnem preverjanju skupinske izjeme za sporazume med linijskimi konferencami iz Uredbe št. 4056/86. Komisija je 23. decembra objavila predhodni predlog uredbe o spremembi Uredbe Komisije (ES) št. 823/2000 in zainteresirane stranke pozvala, da predložijo pripombe[25].

3.2 Zračni promet

Razširitev pooblastil za uveljavitev konkurence v mednarodnem letalskem prometu – spremembe uredb št. 3975/87 in 3976/87

20. Svet je 26. februarja sprejel Uredbo (ES) št. 411/2004[26] o spremembi dveh obstoječih uredb v letalskem prometu[27] in Uredbe (ES) št. 1/2003. Uredba št. 1/2003 bo tako veljala tudi za letalski promet med Evropsko skupnostjo in tretjimi državami. Poleg tega je bilo razširjeno področje uporabe uredbe Sveta, ki Komisiji omogoča izdajo uredb o skupinskih izjemah za določene navedene dejavnosti letalskega prometa (vpliva tudi na poti z daljšimi razdaljami). Komisija do sprejetja te uredbe na področju letalskega prometa med EU in tretjimi državami ni imela učinkovitih pooblastil za izvrševanje, čeprav so pravila konkurence nedvomno veljala tudi za te poti[28]. Uporaba Uredbe št. 1/2003 za ves letalski promet, ne glede na vključene poti, končno postavlja letalski promet v splošen okvir uveljavljanja protimonopolnih pravil. Uredba št. 411/2004 je začela veljati 1. maja, skupaj s posodobitvenim svežnjem.

Pregled Uredbe Sveta (EGS) št. 1617/93

21. Osrednji element Uredbe Komisije (EGS) št. 1617/93, ki preneha veljati 30. junija 2005, je trenutno veljavna izjema za konference Mednarodnega združenja letalskih prevoznikov (IATA) o tarifah v zvezi s potmi v EU. Letos je Komisija začela s spremembo Uredbe št. 1617/93 ter 30. junija objavila posvetovalni dokument, v katerem je vlade, gospodarsko panogo in potrošnike pozvala, da predložijo pripombe in dokaze o najpomembnejših vprašanjih, povezanih z oceno teh konferenc o tarifah po členu 81(3) ES.

22. Skupaj je Komisija prejela in analizirala 52 odgovorov. Ta analiza je pokazala potrebo po nadaljnji poglobljeni raziskavi nekaterih vprašanj. Za to je bil pripravljen dokument za razpravo, katerega cilj je, da se zagotovi pregledno odločanje ter javnim organom in panogi omogoči predložitev končnih pripomb.

4. Pregled postopkovnih pravil: novo obvestilo o dostopu do spisa

23. Dostop do spisa je pomemben korak v postopku in pomeni varstvo pravice do obrambe v vseh spornih primerih boja proti primerom monopolov in združitev. Kadar Komisija izda obvestilo o nasprotovanju, naslovnikom teh obvestil o nasprotovanju omogoča seznanitev z dokazi v spisu Komisije, da bi tako učinkovito izrazili svoja stališča o sklepih Komisije v obvestilu o nasprotovanju[29]. Zato da bi Komisija povečala preglednost in jasnost svojega postopka pri obdelavi zahtev za dostop do spisa[30], je začela pregled trenutnega obvestila o dostopu do spisa iz leta 1997[31]. Po izkušnjah, pridobljenih pri uporabi obvestila iz leta 1997, pregled upošteva razvoj prakse Komisije[32] in tudi razvoj najnovejše sodne prakse[33]. Pregled si prizadeva tudi za združljivost pravil dostopa do spisa s posodobljenimi protimonopolnimi pravili in pravili o združitvah ter tudi s trenutnim mandatom pooblaščencev za zaslišanje[34].

24. Komisija je po razpravi z državami članicami 21. oktobra objavila osnutek obvestila o pravilih glede dostopa do spisa Komisije v postopkih boja proti monopolom in postopkih združitev[35] ter sprožila javno posvetovanje o osnutku. Kot odgovor na posvetovanje je bilo predloženih 20 prispevkov, zlasti od oseb, ki se ukvarjajo s pravom, pa tudi potrošniških združenj in združenj sindikatov.

25. Najpomembnejše značilnosti osnutka so:

- razlikovanje med pravico dostopa do spisa (za naslovnike obvestila o nasprotovanju) in dostopa do posebnih dokumentov (za tožnike v postopkih boja proti monopolom in za druge vpletene stranke v postopkih združitev);

- definicija tega, kar sestavlja „spis Komisije“, ter jasno razlikovanje med dostopnimi in nedostopnimi dokumenti;

- razlikovanje med postopki boja proti monopolom in postopki združitev glede trenutka odobritve dostopa do spisa;

- opis postopkov za obravnavo zaupnih informacij in za izvedbo dostopa do spisa, pa tudi postopka za reševanje nesporazumov pri zahtevkih za zaupnost, vključno z vlogo pooblaščenca za zaslišanje.

- B – UPORABA čLENOV 81, 82 IN 86

1. ZLORABA PREVLADUJOčEGA POLOžAJA (čLEN 82 ES)

1.1 Odločbe

CEWAL

26. Komisija je 30. aprila sprejela odločbo o naložitvi denarne kazni v višini 3,4 milijona EUR belgijski ladjarski družbi Compagnie Maritime Belge („CMB“). Komisija je denarno kazen naložila zaradi vloge, ki jo je družba CMB imela konec 80-ih let pri zlorabi, ki jo je povzročila linijska konferenca Associated Central West Africa Lines (Cewal), katere članica je bila[36].

27. Prejšnjo odločbo[37], s katero je Komisija že naložila denarno kazen štirim članom linijske konference Cewal, vključno z družbo CMB, je Sodišče Evropskih skupnosti (SES) glede denarnih kazni delno razveljavilo[38]. Sodišče Evropskih skupnosti je menilo, da je Komisija kršila določbe postopka, ker v obvestilu o nasprotovanju, ki je nastalo pred odločbo, ni jasno navedla, da namerava naložiti denarne kazni posameznim članom linijske konference Cewal.

28. Da kršitve ne bi ostale nekaznovane (pritožbo proti ugotovitvam kršitev sta zavrnili Sodišče prve stopnje in tudi SES), je Komisija po novem postopku v skladu z ugotovitvami SES sprejela novo odločbo o naložitvi denarnih kazni družbi CMB[39]. Ta odločba v celoti temelji na vsebinskih ugotovitvah prvotne odločbe.

29. Izračun denarne kazni temelji na oceni vpliva kaznivega ravnanja družbe CMB v primerjavi z vpletenostjo drugih članov konference Cewal. Naložena je bila nižja denarna kazen od prvotne, saj nekatere oteževalne okoliščine, ki so prevladovale v času prvotne odločbe, niso bile več upoštevane.

Clearstream [40]

30. Komisija je 2. junija sprejela odločbo, ki ugotavlja, da sta družba Clearstream Banking AG in njena matična družba Clearstream International SA („Clearstream“) kršila člen 82 ES, s tem ko sta za družbo Euroclear Bank SA („Euroclear Bank“) zavrnila opravljanje čezmejnih klirinških storitev in poravnave vrednostnih papirjev[41] ter uporabljala diskriminatorne cene v škodo te stranke.

31. Družba Clearstream Banking AG je edini centralni register vrednostnih papirjev v Nemčiji[42]. Komisija je menila, da je imela med zadevnim referenčnim obdobjem, od leta 1997 do konca leta 2001, družba Clearstream prevladujoč položaj za zagotavljanje čezmejnih klirinških storitev in poravnave posrednikom v drugih državah članicah.

32. Zavrnitev opravljanja je zadevala imenske delnice[43], izdane po nemški zakonodaji. Medtem ko konkurenčno pravo priznava svobodo podjetij, da prosto izberejo svoje trgovinske partnerje, imajo podjetja s prevladujočim položajem posebno odgovornost. V tem primeru je bilo vedenje družbe Clearstream označeno kot zavračanje opravljanja storitev, ker:

- je družba Clearstream Banking AG edini končni skrbnik nemških vrednostnih papirjev na skupnem skrbniškem računu, ki je danes edina pomembna oblika varstva za trgovane vrednostne papirje. Nov vstop v to dejavnost v napovedljivi prihodnosti ni stvaren. Zato je mogoče družbo Clearstream Banking AG označiti kot neizogibnega trgovinskega partnerja;

- družba Euroclear Bank ni mogla podvajati storitev, ki jih je zahtevala; in

- je vedenje družbe Clearstream oviralo zmožnost družbe Euroclear Bank, da zagotovi učinkovite čezmejne klirinške storitve in poravnave strankam na enotnem trgu.

33. Družba Euroclear Bank je storitve, ki jih je zahtevala, prejela novembra 2001, kar je več kot dve leti po zahtevi. Med celotnim obdobjem je družba Clearstream Banking AG zavračala opravljanje klirinških storitev in poravnave za družbo Euroclear Bank za imenske delnice. Zamudno vedenje družbe Clearstream proti družbi Euroclear Bank je v nasprotju z običajnim obdobjem največ štirih mesecev, v katerem so bile za druge primerljive stranke opravljene klirinške storitve in poravnave.

34. Kar zadeva cenovno diskriminacijo, je Komisija ugotovila, da je med januarjem 1997 in januarjem 2002 družba Clearstream za enakovredne storitve družbi Euroclear Bank zaračunala višjo ceno na transakcijo kot drugim depozitarjem vrednostnih papirjev zunaj Nemčije. Komisija je podrobno preučila vsebino storitev in stroške njihovega opravljanja, da bi tako določila, ali je razlika v ceni upravičena, ter sklenila, da ni tako.

35. Komisija se je odločila, da ne bo naložila denarne kazni. Med drugim je Komisija upoštevala dejstvo, da ni sodne prakse Skupnosti, ki bi se ukvarjala z analizo konkurence kliringa in poravnave. Poleg tega obstaja obsežna razprava o kliringu in poravnavi v različnih institucijah in forumih, da bi tako bolje opredelili vlogo različnih protagonistov v panogi.

Microsoft

36. Komisija je 24. marca v skladu s členom 82 ES proti družbi Microsoft („Microsoft“) sprejela odločbo o prepovedi, ki predvideva naložitev denarne kazni[44]. Ta odločba je sklenila, da je družba Microsoft zlorabila svoj prevladujoči položaj na trgu operacijskega sistema za osebne računalnike[45] na dva načina.

(1) Zavrnitev dajanja informacij o interoperabilnosti

37. Družba Microsoft je tekmecem na trgu operacijskega sistema za skupinske strežnike prikrivala informacije, potrebne, da bi bili lahko njihovi izdelki v celoti interoperabilni s prevladujočim operacijskim sistemom družbe Microsoft za osebne računalnike, Windows. Medtem ko je družba Microsoft v preteklosti, ko je vstopila na trg operacijskega sistema za skupinske strežnike, razkrivala te vrste informacij o interoperabilnosti, je potem sprejela politiko zavrnitve takšnega razkrivanja svojim tekmecem in tako ovirala prejšnjo raven ponudbe. Leta 1998 je družba Microsoft zavrnila formalno zahtevo družbe Sun, ki je zahtevala informacije o interoperabilnosti. Na podlagi obsežne tržne raziskave je Komisija sklenila, da so bile zadevne informacije neizogibne za konkuriranje na trgu operacijskega sistema za skupinske strežnike ter da je družba Microsoft s prikrivanjem teh informacij pridobila prevladujoč položaj in bi lahko celo izključila vso ostalo konkurenco na tem trgu. Komisija je nadalje sklenila, da je zavrnitev dajanja informacij s strani družbe Microsoft omejevala tehnični razvoj v škodo potrošnikov: če bi imeli tekmeci dostop do prikritih informacij, bi lahko potrošnikom zagotovili nove in boljše proizvode, ne da bi pri tem posnemali ponudbo družbe Microsoft.

(2) Vezava predvajalnika Windows Media Player na operacijski sistem Windows

38. Družba Microsoft je na trgu streaming predvajalnikov z vezavo svojega ločenega proizvoda – predvajalnika Windows Media Player – na prevladujoč operacijski sistem za osebne računalnike Windows škodila konkurenci. Ta praksa vezave je povzročila, da je predvajalnik Windows Media Player, tako kot operacijski sistem Windows, prisoten povsod, kar je umetno povzročilo, da se morajo ponudniki vsebin in razvijalci programske opreme zanašati na tehnologijo predvajalnika Windows Media, ter drugim tekmecem na trgu streaming predvajalnikov ni dovolilo konkuriranja na podlagi lastnih proizvodov. Odločba kaže, da je družba Microsoft pridobila občutno prednost pred svojimi tekmeci, odkar je sredi leta 1999 začel s strategijo vezave.

39. Komisija je sklenila, da je zloraba, ki jo je naredila družba Microsoft, zelo resna kršitev pravil konkurence EU, ter družbi naložila denarno kazen v višini 497,196 milijona EUR[46].

40. Da bi Komisija ustavila kršitev, je od družbe Microsoft zahtevala sprejetje naslednjih glavnih popravnih ukrepov:

- da razkrije ustrezne informacije o interoperabilnosti in omogoči njihovo uporabo za razvoj kompatibilnih proizvodov operacijskega sistema za skupinske strežnike („protiukrep interoperabilnosti“);

- da zagotovi različico operacijskega sistema za osebne računalnike Windows, ki ne vsebuje predvajalnika Windows Media Player („protiukrep nevezanosti“). Proizvajalci in uporabniki osebnih računalnikov lahko tako dobijo operacijski sistem Windows s predvajalnikom, ki si ga izberejo sami;

- poleg tega mora družba Microsoft predložiti predlog za vzpostavitev mehanizma spremljanja v obliki skrbnika spremljanja. Družba Microsoft je ta predlog sprejela.

41. Družba Microsoft je pred Sodiščem prve stopnje vložila zahtevo za razveljavitev odločbe[47] in tudi zahtevo po začasnih ukrepih za zadržanje protiukrepov interoperabilnosti in nevezanosti med čakanjem na rezultat na svojo zahtevo po razveljavitvi[48]. Komisija se je odločila, da ne bo poskušala izvrševati teh protiukrepov pred odredbo predsednika Sodišča prve stopnje v zvezi z zahtevo družbe Microsoft po začasnih ukrepih[49]. Predsednik je 22. decembra v celoti zavrnil zahtevo družbe Microsoft po začasnih ukrepih[50].

Polje 2: Uporaba pravil konkurence EU za mobilne in širokopasovne medmrežne storitve Leta 2004 se je konkurenca v elektronskih komunikacijah zaostrila in na nekaterih tržnih segmentih je bila rast močna[51]. V razširjeni EU s 25 državami članicami sta bila dva ključna dejavnika rasti tega področja fiksne širokopasovne storitve in mobilne storitve. Rast v širokopasovnem sektorju je prehitela rast v mobilnem sektorju. Kar zadeva dejavnosti boja proti monopolom, se je Komisija osredotočila na ta dva pomembna segmenta. V okviru novega ureditvenega okvira za elektronske komunikacije, ki velja od 25. julija 2003, je politika konkurence še vedno zelo vplivna pri usklajevanju pravne ureditve področja z načeli konkurenčnega prava. V okviru storitev širokopasovnega dostopa do medmrežja je ukrep Komisije o domnevnem razkoraku povzročil, da je družba Deutsche Telekom – prvotni operater fiksnih linij v Nemčiji – precej znižala svoje pristojbine za delitev linij[52]. Z vidika teh tarifnih znižanj je Komisija lahko zaključila svojo preiskavo o domnevni zlorabi prevladujočega položaja družbe Deutsche Telekom na trgu širokopasovnega dostopa do njenega fiksnega telekomunikacijskega omrežja. Komisija je sprejela zavezo družbe Deutsche Telekom, da bo od 1. aprila 2004 na trajni podlagi odpravila razkorak.[53] Kar zadeva mobilne komunikacije, je Komisija 26. julija predložila dve obestili o nasprotovanju v zvezi z mednarodnim sledenjem v Veliki Britaniji. Ugovori se nanašajo na stopnje, ki sta jih družbi O2 in Vodafone zaračunala drugim mobilnim operaterjem za mednarodno sledenje v trgovini na debelo. Komisija je na podlagi svojih raziskav ugotovila, da sta obe družbi zaračunavali nepoštene in previsoke cene, družba Vodafone med letoma 1997 in najmanj septembrom 2003 ter družba O2 med letoma 1998 in najmanj septembrom 2003[54]. Končno, kar zadeva storitve mednarodnega mobilnega sledenja, Komisija preučuje tudi učinke na konkurenco, ki izhajajo iz nedavne vzpostavitve strateških mobilnih povezav (kot sta „Freemove“ ali „Starmap“). |

1.2 Razvoj drugih primerov in zavrnitve pritožb

Interbrew (zloraba)[55]

42. Komisija je 30. aprila zaključila preiskave v okviru člena 82, ki jih je na lastno pobudo začela leta 1999, o ravnanju družbe Interbrew NV (sedaj Inbev NV) do belgijskih trgovcev na debelo s pivom, potem ko je družba prevzela številne zaveze. Družba Interbrew se je še posebej obvezala, da bo spremenila svoje sisteme popustov ter svoje partnerske in trgovinske sporazume s trgovci na debelo tako, da bodo lahko konkurenčni ponudniki v Belgiji z njo učinkovito tekmovali.

43. Družba Interbrew je najprej soglašala, da bo svoj standardiziran sistem količinskih popustov preoblikovala tako, da bo v celoti pregleden za vse trgovce na debelo, namesto zagotavljanja samo stopnje popusta, ki ustreza razponu količine, v katero spadajo njihovi nakupi različnih vrst piva, in stopenj, ki ustrezajo razponom količine tik nad tem razponom in pod njim. Drug sistem popustov, narejen posebej za trgovce na debelo, ki so pripravljeni prodajati različne vrste Interbrewovega piva na svojih vezanih maloprodajnih mestih, bo prav tako spremenjen tako, da se popusti ne bodo več zviševali s številom vezanih prodajnih mest trgovcev na debelo, ampak bodo pomenili fiksni znesek na hektoliter določene vrste piva, ne glede na število vezanih prodajnih mest.

44. Družba Interbrew v okviru svojih partnerskih sporazumov ne bo imela več dostopa do zaupnih poslovnih podatkov trgovcev na debelo ter ne bo imela več pravice blokirati tekmečeve ponudbe za odkup dejavnosti trgovca na debelo in namesto tega predložiti lastne ponudbe (odprava „pravice prve zavrnitve“). Končno je družba Interbrew v zvezi s trgovinskimi sporazumi, s katerimi zagotavlja trgovcem na debelo številne pobude, kot so finančna podpora ali naprave, večinoma v zameno za promocijske dejavnosti, soglašala, da bo (a) odpravila vsako zahtevo po ekskluzivnosti proizvoda, (b) omogočila popolno preglednost meril upravičenosti ter (c) jasno navedla, da so iste pobude odprte za vse trgovce na debelo, brez izjeme.

Scandlines proti pristanišču Helsingborg[56] in Sundbusserne proti pristanišču Helsingborg[57]

45. Komisija je 23. julija sprejela dve odločbi[58], ki zavračata dve pritožbi operaterjev trajektov – Scandlines Sverige AB in Sundbusserne AS – proti pristanišču Helsingborg na Švedskem. Ti dve vzporedni pritožbi sta se nanašali na domnevne zlorabe v smislu člena 82 ES, ki vključujejo pretirane pristaniške pristojbine, ki jih je za storitve operaterjem trajektov zaračunalo pristanišče Helsingborg na progi Helsingborg–Elsinore med Švedsko in Dansko.

46. Po obsežni preiskavi je Komisija sklenila, da razpoložljivi dokazi ne zadostujejo, da bi se z zahtevano pravno natančnostjo dokazalo, da so bile zadevne cene pretirane. Odločbi kažeta na splošnejše težave pri uporabi člena 82 ES v primerih pretiranih cen, zlasti kjer ni na voljo nobenih koristnih kazalcev. Ker je sodna praksa pri tem vprašanju precej omejena[59], lahko odločbi zagotovita koristne smernice pri določanju ekonomske vrednosti storitve ter pretirane/nepoštene cene, ki tako pomeni zlorabo prevladujočega položaja v smislu člena 82 ES.

Deleži priključkov družbe KPN Mobile[60]

47. Komisija je tožene stranke obvestila, da je družba MCI 21. oktobra umaknila svojo pritožbo in da Komisija v tem primeru ne predvideva nadaljnjih ukrepov. Dne 22. marca 2002 je bilo predloženo obvestilo o nasprotovanju, ki vsebuje trditve, da je družba KPN Mobile zavrnila ponudbo neposredne medsebojne povezave neodvisnim operaterjem ter povzročil razkorak med svojimi deleži mobilnih priključkov na debelo in drobnoprodajnimi cenami za storitve mobilnega virtualnega zasebnega omrežja (MVZO). Komisija je pri odločitvi, da ne bo nadaljevala primera po uradni dolžnosti, upoštevala dejstvo, da je ukrep nizozemskega regulatorja OPTA medtem spodbudil družbo KPN Mobile, da je dala sprejemljivo ponudbo o neposredni medsebojni povezavi. Deleži mobilnih medsebojnih povezav na debelo na Nizozemskem so se prav tako znižali in regulator OPTA je bil v postopku nadaljnje analize trgov za priključitev na posamezna mobilna omrežja na Nizozemskem v okviru novega ureditvenega okvira za elektronske komunikacije, ki je bil na Nizozemskem uveden spomladi 2004. Končno je Komisija v svoji preiskavi sklenila, da v posebnem okviru storitev MVZO obstoja razkoraka po členu 82 ES ni mogoče ustrezno določiti.

B2/Telia[61]

48. Novembra je družba B2 Bredband AB (B2) umaknila svojo pritožbo proti družbi TeliaSonera AB, prvotnemu telekomunikacijskemu operaterju na Švedskem. Komisija je posledično zaključila primer. Decembra 2003 je Komisija na družbo TeliaSonera naslovila obvestilo o nasprotovanju, ki vsebuje domnevne trditve, da je podjetje zlorabilo prevladujoč položaj s sodelovanjem v določanju pretiranih cen, ko se je potegovalo za veliko pogodbo za gradnjo in upravljanje širokopasovnega omrežja optičnih vlaken za zagotavljanje visokohitrostnega dostopa do spleta v Malmöju. Komisija je trdila, da je bila ponudba družbe TeliaSonera za to pogodbo namerno določena pod stroški ter operaterju ni omogočala povračila naložb in stroškov, ki izhajajo iz zagotavljanja infrastrukture in storitev iz te pogodbe ter da je telekomunikacijski operater TeilaSonera z določitvijo tako nizke cene preprečil razvoj alternativne infrastrukture in vstop konkurenčnim ponudnikom storitev na trg. Vendar pa je Komisija po dodatni preiskavi, ki je sledila izdaji obvestila o nasprotovanju, sklenila, da ni mogoče z zadostno gotovostjo določiti, da je imela družba TeliaSonera ob predložitvi ponudbe na upoštevnih trgih prevladujoč položaj.

2. KARTELI Polje 3: Pregled izvrševanja ukrepov proti kartelnim dogovorom Med letom 2004 je Komisija nadaljevala svojo protikartelno dejavnost, vzpostavljeno v prejšnjih treh letih, tako da je izdala nadaljnjih šest odločb proti nezakonitim horizontalnim sporazumom, ki so vključevali okoli 30 podjetij. Ti primeri so bili: bakrene vodovodne cevi, natrijev glukonat, francosko pivo, surov tobak v Španiji, trda galanterija – šivanke in holin klorid[62]. V teh odločbah so bile izrečene denarne kazni v višini 390 milijonov EUR. Med letom je prišlo do številnih dogodkov v boju proti kartelom. Treba je omeniti zlasti tri vidike, in sicer razvoj na področju prizanesljivosti, posledice uvedbe Uredbe št. 1/2003 za uveljavljanje protikartelnih pravil ter pojasnitev pravil, ki urejajo posebne zakonske pravice. Prizanesljivost Obvestilo o prizanesljivosti iz leta 2002[63] je še vedno pomembno orodje izvrševanja. Veliko število primerov, ki jih je sprožilo obvestilo o prizanesljivosti iz leta 2002, kaže, da je le-to zelo učinkovito, celo bolj kot obvestilo iz leta 1996. Večina primerov, ki so prišli do stopnje odločanja, se obravnava v okviru obvestila iz leta 2002[64]. Uredba (ES) št. 1/2003 Začetek veljavnosti Uredbe št. 1/2003[65], ki je postala veljavna maja, je pomembno okrepil pooblastila Komisije za vodenje preiskav. Treba je poudariti tri ključne vidike. Prvič, Uredba razširja pooblastila Komisije za preiskave, ki bodo poleg poslovnih prostorov zajemale tudi druge prostore, vključno z zasebnimi stanovanji uslužbencev podjetja, če obstaja utemeljen sum, da je v teh prostorih shranjena poslovna dokumentacija[66]. Takšen ukrep se lahko izvaja samo s predhodnim pooblastilom nacionalnega sodnega organa zadevne države članice. Drugič, pooblastila Komisije za preiskavo so razširjena zaradi njene zmožnosti, da za čas, potreben za izvedbo preiskave, poslovne prostore zapre[67]. Tretjič, Komisiji so bila dodeljena posebna pooblastila, da za namene preiskave opravi intervju z vsako fizično ali pravno osebo, ki se s tem strinja[68]. Posebne zakonske pravice Po pozivu Komisije je predsednik Sodišča Evropskih skupnosti z odredbo iz dne 27. septembra[69] razveljavil (delno) zadržanje izvajanja odločbe Komisije o zavrnitvi zahtevka po posebnih zakonskih pravicah, ki ga je v tem primeru pred tem odredil predsednik Sodišča prve stopnje[70]. Ovojnica, v kateri so bili nekateri dokumenti, zaplenjeni v preiskavi, za katere pa so stranke trdile, da zanje veljajo posebne zakonske pravice[71], in ki so bili hranjeni v registru Sodišča prve stopnje, je bila vrnjena Komisiji. Sodišče Evropskih skupnosti je poudarilo zavezo Komisije, da tretjim strankam do zaključka glavnega sodnega postopka ne bo razkrila spornih dokumentov. Ker sodišča novega pristopa strank v zvezi z obsegom posebnih zakonskih pravic niso potrdila, Komisija še naprej izvaja preiskave kot pred tem, na podlagi uveljavljene sodne prakse[72], ki je po mnenju Komisije veljavna in ustrezna. |

Bakrene vodovodne cevi[73]

49. Komisija je 3. septembra sprejela odločbo, ki ugotavlja, da so vodilni evropski proizvajalci bakrenih vodovodnih cevi, Boliden AB (skupaj s svojima nekdanjima hčerinskima družbama Boliden Fabrication AB in Boliden Cuivre & Zinc SA), Halcor SA, HME Nederland BV, IMI plc (skupaj s svojima (nekdanjima) hčerinskima družbama IMI Kynoch Ltd. in IMI Yorkshire Copper Tube Ltd.), KM Europa Metal AG (skupaj s svojima hčerinskima družbama v celotni lasti, Europa Metalli SpA in Tréfimétaux SA), Mueller Industries, Inc. (skupaj s svojimi hčerinskimi družbami v celotni lasti, WTC Holding Company, Inc., Mueller Europe Ltd., DENO Holding Company, Inc., in DENO Acquisition EURL), Outokumpu Oyj (skupaj s svojo hčerinsko družbo v celotni lasti, Outokumpu Copper Products Oy) in Wieland Werke AG (skupaj s svojima hčerinskima družbama Austria Buntmetall AG in Buntmetall Amstetten Ges.m.b.H.), kršili pravila konkurence Evropske skupnosti s skrivnim dogovarjanjem o določanju cen in delitvi trgov na trgu EGP za bakrene vodovodne cevi. Po preiskavi, ki se je začela leta 2001, je Komisija ugotovila, da je kršitev trajala od sredine leta 1988 do začetka leta 2001.

50. Zadevni proizvod se uporablja predvsem za vodne, naftne, plinske in ogrevalne naprave v gradbeništvu. Glavne stranke za vodovodne cevi so dobavitelji, trgovci na debelo in drobno, ki prodajajo vodovodne cevi monterjem in drugim končnim uporabnikom. Skupna tržna vrednost nelegiranih (970,1 milijona EUR) in s plastiko prevlečenih (180,9 milijona EUR) bakrenih vodovodnih cevi znaša 1151 milijona EUR (EGP v letu 2000).

51. Celotna količina izrečenih denarnih kazni za podjetja je bila v tem primeru približno 222,3 milijona EUR. Razen družbe HME Nederland BV so vsi naslovniki odločbe sodelovali s Komisijo v njenih preiskavah v okviru obvestila o prizanesljivosti iz leta 1996. Komisija je za sodelovanje v preiskavi skupini Mueller dodelila imuniteto pred denarno kaznijo, družbi Outokumpu 50-odstotno znižanje kazni, skupinama KME in Wieland 35-odstotno znižanje kazni, družbi Halcor 15-odstotno znižanje ter 10-odstotno znižanje za skupini IMI in Boliden. Najvišja kazen je bila izrečena podjetjem skupine KME, in sicer v višini 67,08 milijona EUR. Skupina Wieland je prejela denarno kazen v višini 27,8411 milijona EUR, skupina IMI 44,98 milijona EUR, družba Outokumpu 36,14 milijona EUR, družba Boliden 32,6 milijona EUR, družba Halcor 9,16 milijona EUR in družba HME 4,49 milijona EUR. Zaradi sodelovanja zunaj obvestila o prizanesljivosti iz leta 1996 sta bili družbi Outokumpu in KME nagrajeni z nižjo denarno kaznijo. Družba Outokumpu je bilo prvo podjetje, ki je razkrilo trajanje kartela, ki je deloval več kot 12 let, družba KME pa prvo podjetje, ki je razkrilo odločilne dokaze o sodelovanju pri s plastiko prevlečenih bakrenih vodovodnih ceveh. Na drugi strani je bila družba Outokumpu kaznovana z oteževalnim dejavnikom zaradi ponavljajočih kršitev, saj je bila naslovnik druge odločbe Komisije iz leta 1990, ki obsoja kartele v sektorju nerjavnega jekla, ter prejela zvišanje denarne kazni zaradi odvračanja.

Natrijev glukonat[74]

52. Komisija je 29. septembra štirim podjetjem skupine Jungbunzlauer naložila denarno kazen v višini 19,04 milijona EUR zaradi sodelovanja pri določanju cen in delitvi trga za natrijev glukonat, kemično sestavino za čiščenje jekla in stekla.

53. Odločba dopolnjuje prvo odločbo, sprejeto leta 2001[75], ki je ugotovila, da je šest podjetij, vključno s podjetjem skupine Jungbunzlauer, med letoma 1987 in 1995 poslovalo v skrivnem kartelu. Kar zadeva podjetje skupine Jungbunzlauer, je bila odločba, sprejeta leta 2001, leta 2002 umaknjena zaradi dejanske napake, ugotovljene z odločbo o odgovornosti za kršitev.

54. Stranke kartela na področju natrijevega glukonata so predstavljale skoraj celotno svetovno proizvodnjo. Kršitev je bila zelo resna, skupina Jungbunzlauer pa je sedem let kršila pravila konkurence Skupnosti. Pri opredelitvi zneska denarne kazni je Komisija upoštevala omejeno velikost trga natrijevega glukonata. Poleg tega so skupini Jungbunzlauer za 20 % znižali denarno kazen, ker je sodelovala s Komisijo v okviru obvestila o prizanesljivosti iz leta 1996.

Francosko pivo[76]

55. Komisija je 29. septembra na podlagi člena 81(1) ES sprejela odločbo o prepovedi z denarno kaznijo proti dvema skupinama pivovarn, Brasseries Kronenbourg in njenim takratnim matičnim podjetjem Groupe Danone na eni strani ter družbi Heineken France (pred tem Sogebra) in njenim matičnim podjetjem Heineken NV na drugi, zaradi vstopa v sporazum „o premirju“ s ciljem uravnoteženja sektorja zunaj doma[77] med dvema skupinama v Franciji in končanja vojne med obema skupinama v zvezi z nakupom pijače pri trgovcih na debelo. Vendar sporazum nikoli ni bil izveden.

56. V celoti je bila kršitev obravnavana kot resna. Komisija je družbama Heineken France in Heineken NV odredila kazen 1 milijona EUR. Družbi Groupe Danone in Brasseries Kronenbourg sta dobili denarno kazen 1,5 milijona EUR, ob upoštevanju oteževalne okoliščine ponavljajoče kršitve pri določanju te kazni.

Surovi tobak v Španiji[78]

57. Komisija je 20. oktobra štirim španskim predelovalcem tobaka (Cetarsa, Agroexpansión, World Wide Tobacco España in Taes) in tudi italijanskemu predelovalcu (Deltafina) naložila skupno 20 milijonov EUR denarne kazni zaradi sklenitve protikonkurenčnega sporazuma, katerega cilj je bil določitev najvišje povprečne cene, ki bi jo plačali proizvajalcem surovega tobaka v Španiji, in tudi količin surovega tobaka za nakup. Kartel je deloval med letoma 1996 in 2001. Od leta 1998 so predelovalci vzpostavili visoko razvit sistem izvrševanja in spremljanja. Od leta 1999 so se med seboj sporazumeli tudi o razponu cen za surovi tobak, o katerih so se potem pogajali s predstavniki proizvajalcev o njihovi vključitvi v standardne pogodbe o pridelavi, ki zagotavljajo okvir za določitev končne cene surovega tobaka v trenutku dobave. Matični podjetji Agroexpansión in WWTE sta bili skupno in solidarno odgovorni za ravnanje svojih hčerinskih družb.

58. V isti odločbi je Komisija prepovedala tudi kartel med združenji, ki so predstavljala proizvajalce surovega tobaka (ASAJA, UPA, COAG in CCAE). Komisija je ugotovila, da so se združenja v istem obdobju skrivno dogovarjala o razponu cen in najnižjih cenah za surovi tobak, o katerih so se potem v razpravah o standardnih pogodbah o pridelavi skupno pogajala s predelovalci, ter vsakemu od njih naložila simbolično denarno kazen v višini 1000 EUR, da bi tako upoštevala vlogo, ki jo je imel nacionalni ureditveni okvir pri njihovem ravnanju. Ta okoliščina je bila upoštevana tudi kot olajševalna okoliščina pri določanju denarnih kazni za predelovalce.

Trda galanterija – šivanke[79]

59. Komisija je v odločbi, sprejeti 26. oktobra, ugotovila, da so tri družbe in njihova hčerinska podjetja, in sicer William Prym GmbH & Co. KG in Prym Consumer GmbH & Co. KG, Coats Holdings Ltd in J & P Coats Ltd ter Entaco Ltd in Entaco Group Ltd, med 10. septembrom 1994 in 31. decembrom 1999 sklenila vrsto pisnih, formalno dvostranskih sporazumov, ki so bili v praksi tristranski sporazumi, v okviru katerih so si ta podjetja delila proizvodne trge (proizvodov trde galanterije) in geografske trge (za šivanke) oziroma prispevala k njihovi delitvi. Poleg tega so družbe med 10. majem 1993 in 8. novembrom 2001 sodelovale na dvo- in tristranskih sestankih.

60. Komisija je svojo odločbo zlasti utemeljila na obstoju klavzul o medsebojnem pogojevanju, ki so jih vsebovale zgoraj omenjene vrste sporazumov. Te klavzule so bile čez čas obnovljene.

61. Komisija je določila tri upoštevne proizvodne trge: (i) evropski trg šivank za ročno šivanje in obrt (vključno s posebnimi šivankami), na katerem je prišlo do delitve proizvodnih in geografskih trgov, (ii) evropski trg za „druge proizvode za šivanje in pletenje, vključno z iglami in pletilkami“ ter (iii) evropski trg za druge proizvode trde galanterije, vključno z zadrgami in drugimi zaponkami, kjer je na obeh delitev proizvodnega trga potekala samo od 10. septembra 1994 do 13. marca 1997.

62. Kršitev je bila po naravi zelo resna, saj je zadevala delitev proizvodnega in geografskega trga med različnimi trgi. Sporazumi o delitvi proizvodnega trga so posegali na različne stopnje trga, tj. v proizvodnjo in distribucijo (na stopnjah prodaje na debelo in drobno), saj je bila družba Coats večinoma dobavitelj šivank, vendar je na ravni prodaje na drobno s svojo blagovno znamko šivank „Milward“ tekmoval z družbama Prym in Entaco.

63. Po obvestilu o prizanesljivosti iz leta 1996 je Komisija Entacu dodelila popolno izvzetje iz denarne kazni, ki bi bila drugače uvedena, ker je podjetje Komisijo obvestilo o obstoju sporazumov o delitvi trga in zagotovilo odločilne dokaze, brez katerih ti ne bi mogli biti sklenjeni. Družbi Coats in Prym, ki sta s svojimi hčerinskimi podjetji skupno in solidarno odgovorna, sta prejeli denarno kazen v višini 30 milijonov EUR vsak.

Holin klorid[80]

64. Komisija je 9. decembra sprejela odločbo proti družbam Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV in Akzo Nobel Functional Chemicals BV, skupno in solidarno odgovorni, Chinook Group Limited Partnership in Chinook Group Limited, skupno in solidarno odgovorni, BASF AG, Bioproducts Incorporated, DuCoa LP in UCB SA.

65. Te družbe so s sodelovanjem v kartelu industrije holin klorida kršile evropska pravila konkurence. Kar zadeva EGP je kartel industrije holin klorida deloval na dveh različnih, vendar tesno povezanih ravneh, na svetovni in evropski ravni. Na svetovni ravni so vsi proizvajalci, ki so predmet tega postopka, med junijem 1992 in aprilom 1994 sodelovali v protikonkurenčnih dejavnostih glede EGP. Te dejavnosti so vključevale določanje in dviganje globalnih cen, razdeljevanje svetovnih trgov, nadzor dobaviteljev in predelovalcev ter izmenjavo poslovno občutljivih informacij.

66. Severnoameriški proizvajalci se niso udeležili vrste nadaljnjih protikonkurenčnih sestankov, ki so strogo potekali samo med evropskimi proizvajalci, zato da so uskladili svoje ravnanje na evropskem trgu. Ti sestanki so potekali med marcem 1994 in oktobrom 1998. Dejavnosti so zajemale določanje in dviganje cen (za EGP kot celoto, za določene nacionalne trge in posamezne stranke), razdeljevanje posameznih strank med udeležene družbe, razdeljevanje tržnih deležev za vsako družbo na celotnem trgu EGP, nadzor nad dobavitelji in predelovalci ter izmenjavo poslovno občutljivih informacij.

67. Velikost svetovnega trga za holin klorid, ki se večinoma uporablja v industriji živalske krme, je bila leta 1997, ki je bilo zadnje leto, v katerem je kršitev potekala vse leto, ocenjena na 183,7 milijona, od tega pa je EGP znašal 52,6 milijona EUR. Med obdobjem preiskave so proizvajalci, vpleteni v kršitev, nadzirali več kot 80 % svetovnega trga. Zadevni evropski proizvajalci so nadzirali blizu 80 % območja EGP.

68. Severnoameriški proizvajalci so ob koncu svetovnega srečanja, ki je potekalo med 14. in 20. aprilom 1994, prenehali sodelovati v kršitvi. Prvi ukrep Komisije za preiskavo kršitve je bil uveden 26. maja 1999. Ker je bilo to več kot pet let po prenehanju sodelovanja ameriških proizvajalcev v kršitvi, Komisija ameriškim proizvajalcem Bioproducts, Chinook in DuCoa ni naložila denarnih kazni.

69. Komisija je evropskim proizvajalcem naložila naslednje kazni: 20,99 milijona EUR za skupno in solidarno odgovornost družbam Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV in Akzo Nobel Functional Chemicals BV, 34,97 milijona EUR družbi BASF AG in 10,38 milijona EUR družbi UCB SA.

3. Drugi sporazumi in usklajena ravnanja

3.1 Odločbe Komisije

Air France/Alitalia[81]

70. Komisija je 7. aprila odobrila povezavo med družbama Air France in Alitalia, pod pogojem pomembnih obvez s strani obeh pogodbenic. Pogoji v odločbi si prizadevajo za znižanje vstopnih ovir in novim tekmecem ponujajo dejansko možnost, da se uveljavijo kot verodostojni tekmeci. Komisija je določila sedem poti, ki se prekrivajo ter kjer bi lahko kombinacija sil družb Air France in Alitalia izključila ali pomembno zmanjšala konkurenco. To so Pariz–Milano, Pariz–Rim, Pariz–Benetke, Pariz–Firence, Pariz–Bologna, Pariz–Neapelj in Milano–Lyon, kjer sta bili družbi Air France in Alitalia pred povezavo dva glavna tekmeca. Ko sta se družbi dogovorili zlasti o tem, da se bosta odpovedali zadostnemu številu vzletnih in pristajalnih stez na letališčih ter odobrili različne druge protiukrepe za vzpostavitev učinkovite konkurence na teh poteh, je Komisija ta posel lahko potrdila[82].

Topps[83]

71. Komisija je 26. maja sprejela odločbo[84] o naložitvi denarne kazni 1,59 milijona EUR družbi The Topps Company Inc in njenim hčerinskim podjetjem, Topps Europe Ltd, Topps International Ltd, Topps UK Ltd in Topps Italia SRL („Topps“), zaradi kršitve člena 81(1) Pogodbe. Skupina Topps proizvaja zbirateljske proizvode, kot so nalepke ali kartice z nogometaši ali junaki iz risank.

72. Komisija je ugotovila, da je družba Topps sklenila vrsto sporazumov in usklajenih ravnanj z nekaterimi svojimi posredniki v Veliki Britaniji, Italiji, na Finskem, v Nemčiji, Franciji in Španiji, zato da bi omejil vzporeden uvoz zbirateljskega proizvoda Pokémon. Pokémon je ime za vrsto junakov, ki so bili najprej izdelani za videoigro Nintenda „Game Boy“, vendar jih je pod licenco uporabljala tudi družba Topps, ki je te zbirateljske proizvode oblikoval kot nalepke ali kartice. Leta 2000 je obstajalo veliko povpraševanje po zbirateljskih proizvodih Pokémon, medtem ko so se cene med državami članicami močno razlikovale. Družine v državah z visokimi cenami, kot je Finska, so morale plačevati več kot dvakrat več za enako nalepko Pokémon kot družina na Portugalskem.

73. Takšne omejitve vzporedne trgovine so Komisija in sodišča Skupnosti v preteklosti večkrat nedvoumno obsodili. Pomenijo zelo resno kršitev člena 81(1) ES, saj ogrožajo temeljno načelo notranjega trga. Z zgoraj opisanimi ukrepi je družba Topps dobaviteljem in končno potrošnikom preprečila, da bi uživali ugodnosti očitnih razlik v cenah, ki so obstajale med državami članicami.

74. Odločba je bila naslovljena na vsa štiri evropska hčerinska podjetja družbe Topps, ki so sodelovala v protikonkurenčnih sporazumih in usklajenih ravnanjih, ter na končno matično podjetje v ZDA zaradi njegovega odločilnega vpliva na vodenje hčerinskih podjetij, ki so popolnoma v njegovi lasti. Odločba ni bila naslovljena na posrednike družbe Topps, ker je bila njihova odgovornost za kršitve manj pomembna. Pri določanju zneska denarne kazni je Komisija obravnavala kršitev, ki jo je povzročila družba Topps, kljub njeni zelo resni naravi, kot resno predvsem zato, ker dokazi v spisu Komisije niso pokazali, da so bile omejitve vzporednih uvozov načrtno uporabljene za vse posrednike.

Polje 4: Trgi za upravljanje pravic v EU Razvoj velike raznolikosti evropske glasbe in kulture na novih vseevropskih internetnih trgih je v splošnem okviru lizbonskih ciljev izredno pomemben. To pomeni, da je potrebna nova dinamika pri trženju evropskih glasbenih pravic uporabnikom teh pravic, ki lahko razširijo evropsko navzočnost v teh medijih, ob ohranjanju ustreznih okoliščin za razvoj lokalne vsebine. Kar zadeva uporabo pravil konkurence pri storitvah upravljanja pravic, zahtevajo protikonkurenčne omejitve v sektorju, pa tudi konkurenčne spodbude za učinkovito zagotavljanje teh storitev posebno pozornost. Komisija je na tem področju v svoji odločbi IFPI[85] predložila nekatere smernice. V tem času je bilo preverjeno izvajanje nekaterih načel, ki se izražajo v tej odločbi, in se tudi sedaj precej na splošno uporabljajo, kadar člani IFPI izdajajo vseevropska dovoljenja za spletno predvajanje glasbe, glede na pravice, ki jih imajo.Kar zadeva tako imenovani „Sporazum iz Santiaga“[86] v zvezi z upravljanjem avtorskih glasbenih pravic prek medmrežja, je Komisija k sedanjemu sporazumu dala formalno obvestilo o nasprotovanju[87], ki opozarja podjetja, vpletena v upravljanje kolektivnih pravic, na pomisleke glede konkurence, ki jih navaja ta sporazum, zlasti na drobljenje trgov zaradi omejitve gospodarskega bivanja. Sporočilo, izdano aprila, določa prihodnja načela upravljanja, ki jih je Komisija predlagala za sektor.[88] Z vidika konkurence so zlasti pomembna naslednja vprašanja: ozemeljske omejitve ne bi smele ovirati vzpostavitve novih vseevropskih ureditev „vse na enem mestu“, ki se zahtevajo za doseganje učinkovitosti za vseevropsko in svetovno podeljevanje dovoljenj na novih glasbenih trgih v Evropski uniji. V okviru zakonodaje o konkurenci bo Komisija podpirala sporazume „vse na enem mestu“ ter s tem povezane vzajemne sporazume med sistemi za kolektivno upravljanje pravic. Vendar Komisija ne more dovoliti, da se omejitve iz preteklosti še naprej ohranijo tam, kjer niso več nujno potrebne. Lastniki pravic morajo biti sposobni določiti ustrezno mešanico med individualnim in kolektivnim upravljanjem svojih glasbenih pravic. Ureditve ne smejo po nepotrebnem združevati ponudb za upravljanje pravic. Omogočen mora biti razvoj individualnega upravljanja pravic. Ob upoštevanju sposobnosti preživetja sistemov za kolektivno upravljanje bi morali imeti lastniki pravic možnost, da nove digitalne tehnike upravljanja pravic uporabijo za individualno upravljanje. |

- Združenje belgijskih arhitektov[89]

75. Komisija je 24. junija obsodila priporočeno lestvico minimalnih honorarjev Združenja belgijskih arhitektov.

76. Nacionalni svet Združenja belgijskih arhitektov je leta 1967 sprejel lestvico minimalnih honorarjev, ki je bila potem večkrat spremenjena. Zadnja sprememba iz junija 2002 je to lestvico opisala kot „smernico“ ( indicatif/leidraad ). Lestvica je določala minimalne honorarje, ki jih je treba plačati arhitektu za individualne storitve, opravljene v Belgiji.

77. Komisija je menila, da je bila odločitev o sprejetju lestvice honorarjev neodvisno dejanje na podlagi predpisa, za katerega je Združenje, ki deluje kot združenje podjetij, v celoti odgovorno. Poleg tega je Komisija sklenila, da je Združenje s svojimi odločbami o določitvi in spremembi lestvice poskušalo usklajevati vedenje svojih članov na trgu. Komisija je tudi ugotovila, da je bila lestvica vsaj do neke mere uporabljena.

78. Dokazi, da je lestvica skušala omejiti konkurenco, so zajemali naslov in izjave v preambuli, ki so namerno zvenele kot pravilo, dejstvo, da je Združenje 18 let pripravljalo in naokrog razpošiljalo standardno pogodbo, v kateri je bila edina možnost za določitev honorarjev sklicevanje na lestvico, ter dejstvo, da je Združenje naredilo več, kot samo obveščalo svoje člane, stranke in sodišča.

79. Čeprav je odločba o določitvi ali priporočitvi minimalnih honorarjev po naravi zelo resna, je Komisija kršitev z vidika okoliščin, da lestvice honorarjev verjetno niso uporabljali vsi arhitekti in da je bil geografski obseg odločbe omejen na eno državo članico, v celoti označila kot resno.

80. Pri naložitvi denarne kazni 100 000 EUR je Komisija kot olajševalno okoliščino upoštevala dejstvo, da je na strani Združenja lahko obstajal upravičen dvom o tem, ali so njegove pristojbine dejansko pomenile kršitev, preden je Komisija leta 1993 sprejela svojo odločbo CNSD [90] . Poleg tega je politika Komisije, določena v njenem poročilu z dne 9. februarja 2004, spodbuditi nacionalne regulativne organe in poklicna združenja k reviziji in spremembi njihovih omejevalnih pravil ter jim za to dati možnost. Znesek denarne kazni kaže tudi postopnost[91] Komisije pri kaznovanju protikonkurenčnih praks v poklicih.

Gaz de France[92]

81. Komisija je 26. oktobra sprejela dve odločbi o pogodbah, ki ju je leta 1997 sklenila družba Gaz de France (GDF), eno z italijansko plinsko družbo ENI in drugo z italijansko elektroenergetsko družbo ENEL. Predmet pogodbe med družbama GDF in ENI je bil transport zemeljskega plina, ki ga je izvedla družba GDF čez francosko ozemlje do švicarske meje in družba ENI načrpala v severni Evropi. Pogodba je vsebovala klavzulo, ki je od družbe ENI zahtevala, da trži zemeljski plin izključno „pod točko ponovne dobave“, to je po zapustitvi Francije. Pogodba med družbama GDF in ENEL je zadevala zamenjavo utekočinjenega zemeljskega plina, ki ga je družba ENEL pridobila v Nigeriji, in je vsebovala klavzulo, ki od družbe ENEL zahteva, da uporablja plin v Italiji.

82. Komisija je sklenila, da sta obe klavzuli omejevali ozemlje, na katerem bi lahko pogodbenice uporabljale plin, in sta bili usmerjeni v drobljenje nacionalnih trgov tako, da sta potrošnikom zemeljskega plina v Franciji preprečevali, da bi prejeli dobave družb ENEL in ENI. Zato klavzuli pomenita omejevanje konkurence v smislu člena 81 ES in pomembno oviro za uresničitev resnično konkurenčnega in vseevropskega trga s plinom.

83. Ti dve odločbi sta toliko pomembnejši z vidika liberalizacije, ki se je v zadnjih letih začela v evropskem sektorju plina, katerega koristi se uresničujejo le počasi. Ozemeljske omejitve so eden ključnih elementov v sklopu praks, ki ohranjajo drobljenje evropskega trga in prispevajo k pomanjkanju pretočnosti v sektorju. Ob upoštevanju posebnosti evropskega sektorja plina in okoliščin primera se je Komisija vseeno odločila, da ne bo naložila denarnih kazni.

3.2 Razvoj drugih primerov

Prvovrstna vsebina za medijske trge

84. Komisija še naprej daje posebno prednost konkurenci glede prvovrstne vsebine kot dejavniku inovacij na medijskih trgih, da bi tako prispevala k na znanju temelječi družbi. Pomemben sklop primerov je povezan s pravicami za športne dogodke, kjer je Komisija sprejela uravnotežen pristop: boj proti koncentracijskim in omejevalnim učinkom politike trženja, ki se na eni strani opira na široke in izključne posle enega prodajalca, medtem ko na drugi strani upošteva možne učinkovitosti, povezane z združevanjem vsebin.

85. V primeru nemške nogometne lige Bundesliga , ki zadeva skupno trženje medijskih pravic do izkoriščanja v zvezi s tekmami v prvi in drugi nemški nacionalni nogometni ligi za moške, je Komisija menila, da bi lahko izključna prodaja komercialnih pravic radiodifuznega oddajanja ligaškega združenja omejila konkurenco med klubi ter podjetji v prvi in drugi ligi.

86. Po obvestilu o predhodni oceni na začetku leta 2004 je ligaško združenje ponudilo izpolnitev zavez, ki so bile tržno preizkušene[93] septembra[94].

87. Komisija je tudi nadaljevala postopek v zvezi z angleško nogometno ligo English Premier League (FAPL)[95] z objavo sporočila o izpolnjevanju zavez, ki jih je ponudil FAPL[96]. Postopki v zvezi s sistemom Eurovision so se nadaljevali s preiskavo o ugotavljanju dejstev glede nekaterih vidikov skupne nabave in delitve športnih programov med javnimi radijskimi in televizijskimi postajami – člani Evropske zveze za radiodifuzijo, vključno s pravicami za olimpijske igre leta 2010/2012. Predlogi in nasveti Evropske zveze za radiodifuzijo za zagotovitev združljivosti sistema Eurovision s pravili konkurence EU bodo morali za ta primer upoštevati smernice sodišča[97].

88. Komisija je 26. oktobra razglasila zaključek svoje preiskave[98] tako imenovanih klavzul o državi z največjimi ugodnostmi[99] iz pogodb, sklenjenih med hollywoodskimi filmskimi studii in družbami naročniških televizij, razen kar zadeva dva studia.

89. Klavzule o državi z največjimi ugodnostmi se čutijo v večini „dogovorov o produkciji“ med hollywoodskimi filmskimi studii in evropskimi naročniškimi radiodifuznimi hišami. Dogovori o produkciji so v hollywoodski filmski industriji običajni, značilno je, da se studii sporazumejo o prodaji svoje celotne filmske produkcije radiodifuznim hišam za določeno obdobje. Klavzule o državi z največjimi ugodnostmi so dale studiem pravico do uživanja najugodnejših pogojev, dogovorjenih med družbo naročniške televizije in katerim koli od njih.

90. Po Komisijini predhodni oceni je bil kumulativni učinek klavzul o državi z največjimi ugodnostmi uskladitev cen, plačanih studiem, saj je katero koli zvišanje, dogovorjeno z enim studiem, sprožilo pravico do vzporednega zvišanja za druge studie. Komisija meni, da je takšno določanje cen v nasprotju z osnovnim načelom cenovne konkurence.

91. Ne da bi studii priznali kršitev konkurenčnega prava, so se studii, v zvezi s katerimi so se preiskave zaključile, v obstoječih sporazumih odločili, da opustijo klavzule o državi z največjimi ugodnostmi. Če tega novega vedenja ne bodo opustili, proti njim niso predvideni nobeni ukrepi. Preiskava ostaja odprta v zvezi z družbama NPB Universal in Paramount Pictures Corp. Inc., ki tega nista upoštevali.

3.3 Preiskave sektorjev

Preiskava prodaje športnih pravic za uporabo v omrežjih 3G[100]

92. Uvajanje mobilne tehnologije tretje generacije (3G) se po svetu hitro razširja, saj število potrošnikov te tehnologije raste hitreje kot pri omrežju GSM na isti točki razvoja.

93. Komisija je pospešila prizadevanja za preprečevanje protikonkurenčnega vedenja, ki bi lahko oviralo razvoj tega ključnega, na novo nastajajočega trga.

94. Komisija je določila več vrst vedenja uveljavljenih akterjev, ki bi lahko novim medijskim operaterjem omejila dostop do ključne športne vsebine, kot so zavračanje ponudbe, povezava televizijskih pravic s pravicami do novih medijev/UMTS, prepovedi, ki dajejo prednost televizijski pokritosti pred novimi vrstami pokritosti, ali nakup pravic do novih medijev/UMTS, ki ga na ekskluzivni podlagi opravijo uveljavljeni akterji.

95. Za celotno oceno posebnosti trga ter soočenje z obstoječimi in možnimi težavami v zvezi z dostopom do vsebin za 3G je Komisija skupaj z nadzornim organom EFTA 30. januarja sprožila preiskavo sektorja prodaje športnih pravic za uporabo v omrežjih 3G.

96. Prva, raziskovalna faza je bila zaključena avgusta. Omogočila je zbiranje informacij o statusu uvajanja 3G, vključno s prodajo pravic 3G mobilnim operaterjem, ter zagotovila pregled vrste omejitev, uvedenih na športne pravice 3G. Zahteve po informacijah so bile naslovljene na številne, večinoma velike, televizijske kanale, mobilne operaterje in lastnike vsebin.

97. Druga faza, uvedena septembra, razširja preiskavo na široko vrsto akterjev na trgu, vendar vključuje tudi nadaljnje vprašalnike za akterje, vključene v prvi fazi. Ta faza mora zagotoviti podrobne informacije o pogodbah, ki vplivajo na določbo o športnih pravicah 3G.

Polje 5: Distribucija in popravilo motornih vozil

Komisija je med letom 2004 še naprej spremljala izvajanje Uredbe št. 1400/2002 in zagotavljala pomoč zainteresiranim strankam v zvezi z njeno razlago. V tem obdobju je bilo mogoče opaziti nekatere nastajajoče trende. Zlasti so cene avtomobilov povprečno rasle počasneje od cen drugega blaga ter hkrati pokazale jasne znake večje konvergence po vsej EU. Konsolidacija mrež trgovcev se je nadaljevala, vendar je veliko trgovcev, katerih pogodbe so bile prekinjene zaradi reorganizacij mrež, lahko izkoristilo prednost skupinske izjeme in ostalo na trgu v vlogi pooblaščenih serviserjev. Prišlo je tudi do novih naložb v boljšo opremo za distribucijo in popravila. Vendar je jasno, da ti dogodki ne morejo biti več kot le predhodni pokazatelj za učinke nove skupinske izjeme, katere tržni učinki se lahko v celoti ocenijo samo na dolgi rok.

Komisija je v skladu s svojo dolžnostjo za redno spremljanje delovanja Uredbe št. 1400/2002 izvedla poglobljeno spremljanje sistemov, ki so jih uvedli proizvajalci avtomobilov in tovornjakov, da bi neodvisnim operaterjem omogočili dostop do tehničnih informacij, povezanih s popravilom. Poleg tega je še naprej spremljala razvoj cen avtomobilov po vsej EU ter izdala dve poročili, februarja in julija. Zadnje je zajemalo prvih šest mesecev po začetku veljavnosti nove uredbe in prvič vsebuje podatke o vseh 25 državah članicah (o podrobnostih glej spodaj).

Poleg tega je Komisija v obdobju, ki ga pokriva to poročilo, svoje dejavnosti izvrševanja usmerila na določene primere, ki sprožajo pomembna vprašanja o konkurenci. Ta zadevajo težave v zvezi z dostopom pooblaščenih in neodvisnih serviserjev do rezervnih delov proizvajalca originalne opreme in tekmecev, mogoč obstoj umetnih ovir vstopu do mrež pooblaščenih serviserjev, pa tudi domnevne omejitve trgovcev pri prodaji motornih vozil konkurenčnih znamk. Medtem ko se ta vprašanja znotraj okvira preiskav, ki še potekajo, še vedno preučujejo, je Komisija predstavila svoje stališče v primeru v zvezi s sporazumi družbe Porsche o distribuciji in servisiranju, s katerim je pojasnila uporabo pravila de minimis v okviru izvajanja Uredbe št. 1400/2002 (glej spodaj).

Začetek veljavnosti Uredbe št. 1/2003 ter iz tega izhajajoče pooblastilo sodišč in organov za konkurenco v državah članicah sta organom za konkurenco prav tako zagotovila možnost, da v celoti uporabijo zadevno znanje v industriji motornih vozil in izkoriščajo mehanizme sodelovanja, vzpostavljene v mejah Evropske mreže za konkurenco. V zvezi s tem je Komisija 19. oktobra gostila delavnico, na kateri so predstavniki nacionalnih organov za konkurenco izmenjali izkušnje in razpravljali o izvajanju Uredbe št. 1400/2002.

Dostop do tehničnih informacij

Komisija je oktobra objavila študijo o dostopu neodvisnih operaterjev do tehničnih informacij v avtomobilski industriji. Študija, ki jo je na prošnjo Komisije izvedla IKA (Univerza v Aachnu), je preučevala, kako so proizvajalci izvajali uredbo v smislu zagotavljanja tehničnih informacij avtomehaničnim delavnicam, proizvajalcem orodij in izdajateljem. Vse te vrste operaterjev imajo pomembno vlogo pri zagotavljanju zdrave konkurence pri popravilu avtomobilov, zlasti ker napredek tehnologije zelo zaplete celo najosnovnejša popravila. Študija kaže, da so na voljo tehnične informacije za skoraj vse modele, vpeljane v zadnjih desetih letih, bodisi prek medmrežja, na CD/DVD in/ali na papirju. Kakovost zagotavljanja informacij pa je pogosto precej nezadovoljiva, saj je informacije težko najti ali pa so na voljo samo v velikih in dragih paketih. Vsebina je prav tako pogosto nezadostna, saj nekateri proizvajalci zadržujejo veliko informacij, ki so na primer pomembne za proizvajalce diagnostičnega orodja. Nazadnje imajo izdajatelji tehničnih informacij, katerih proizvode neodvisni serviserji zelo cenijo, velike težave pri pridobivanju potrebnih informacij.

Pozitivni trendi pri razlikah v cenah avtomobilov

Komisija je marca in julija objavila poročili o razlikah v cenah avtomobilov znotraj Evropske unije. Z vidika konkurence sta zadnji dve izdaji, ki temeljita na podatkih iz novembra oziroma maja, razkrili precej zadovoljiv trend cenovne konvergence znotraj območja eura. Medtem ko izdaja poročila iz julija 2003 kaže, da so za eno tretjino modelov razlike v cenah presegle 20 % na celotnem območju eura, se je delež v zadnji izdaji znižal na skoraj eno četrtino modelov. Poleg tega je treba opozoriti, da ta konvergenca poteka ob upoštevanju relativne cenovne stabilnosti v EU. V primerjavi z julijem 2003 je cenovni indeks za avtomobile v EU julija 2004 narasel za samo 0,6 %, v primerjavi z 2,3-odstotnim povečanjem izmerjene inflacije. Zadnja julijska izdaja poročila o cenah avtomobilov prvič zajema cene v desetih novih državah članicah, ki se ne razlikujejo zelo od držav članic EU 15: nekateri modeli so cenejši v nekaterih novih državah članicah, medtem ko drugi niso. V primerjavi z julijem 2003 je cenovni indeks za avtomobile julija 2004 pomembno narasel na Poljskem (+8,4 %) in v Latviji (+4,1 %) ter se znižal v Estoniji (–6,8 %), Litvi (–4,9 %) in Češki (–3,3 %).

Sporazumi družbe Porsche o distribuciji in pogarancijskem vzdrževanju

Komisija je 30. aprila zaključila postopke v zvezi z novimi standardnimi sporazumi o uvozu, prodaji in pooblaščenem servisu, ki jih je priglasila družba Porsche. Proizvajalec avtomobilov se je strinjal, da bo spremenil te sporazume, ki se uporabljajo po vsej EU in EGP, da bi tako zagotovil, da ne bodo več vsebovali nobenih „nedopustnih omejitev“, določenih v členu 4 Uredbe št. 1400/2002. Zlasti spremenjeni sporazumi o distribuciji ne omejujejo več zmogljivost trgovcev družbe Porsche, da sklepajo pogodbe o opravljanju pogarancijskega vzdrževanja s katerim koli pooblaščenim servisnim centrom družbe Porsche, medtem ko za servisne centre družbe Porsche ne velja več obveza, da prodajajo nove avtomobile.

Komisija se je odločila, da ne bo nadaljevala svoje preiskave o drugih določbah sporazumov družbe Porsche o distribuciji, ker se je izkazalo, da je imela družba Porsche na vseh nacionalnih trgih EU za prodajo visokokakovostnih športnih avtomobilov in športnih terenskih avtomobilov manj kot 5-odstotni delež. Treba je opozoriti, da obvestilo de minimis ugotavlja, da ponudnik, ki deluje v distribucijskem sistemu na trgu, kjer skoraj vsi operaterji uporabljajo isto vrsto omejevalnih sporazumov, ne prispeva opazno h kumulativnemu učinku, če njegov tržni delež ne preseže 5 % in če sporazumi ne vsebujejo nedopustnih omejitev.

Kar zadeva sporazume o pogarancijskem vzdrževanju, je družba Porsche sprejela, da uporaba kvantitativne selektivne distribucije za svojo mrežo pooblaščenih servisnih centrov mogoče ne sodi v okvir skupinske izjeme, saj je tržni delež njene mreže za popravilo avtomobilov družbe Porsche višji od 30 % in obvestilo de minimis v tem primeru jasno ne velja. Uporaba samo kakovostne selekcije odpira mrežo usposobljenim operaterjem, ki bi želeli voditi pooblaščen servisni center družbe Porsche, zato se je družba Porsche strinjala, da bo vsakemu zainteresiranemu serviserju dala na razpolago ustrezna kakovostna merila.

4. Državni ukrepi (javna podjetja/podjetja z izključnimi in posebnimi pravicami)

4.1 Odločbe

Omejitve pri pripravi pošte[101]

98. Komisija je 20. oktobra sprejela odločbo na podlagi člena 86 o nekaterih določbah nemškega poštnega regulativnega okvira, ki komercialnim družbam za pripravo pošte prepoveduje pridobivanje popustov za predajo predhodno razvrščenih pisem v centru za razvrščanje družbe Deutsche Post AG’s (DPAG). Na podlagi pritožbe, ki jo je vložila družba BdKEP, nemško združenje ponudnikov poštnih storitev, je Komisija ugotovila, da sporne določbe nemške poštne zakonodaje družbo DPAG na dva načina napeljujejo k zlorabi njenega prevladujočega položaja in s tem kršitvi člena 82. Prvič, določbe spodbujajo družbo DPAG k širjenju tržne moči od trga (z omejeno konkurenco) za osnovne poštne storitve na začetku verige na (liberaliziran) trg storitev za pripravo pošte. Drugič, te odločbe napeljujejo družbo DPAG k diskriminaciji na eni strani pošiljateljev masovne pošte, ki imajo dostop do centrov za razvrščanje v verigi in s tem povezanih popustov, ter na drugi strani komercialnih ponudnikov takšnih storitev, ki nimajo dostopa do teh popustov. To pomeni veliko konkurenčno slabost za te družbe in nemškemu trgu za pripravo pošte preprečuje, da bi izkoristil vse svoje možnosti.

99. Priprava pošte vključuje pripravo poštnih pošiljk (tiskanje, dajanje v ovojnice, označevanje, frankiranje), njihovo zbiranje in spravljanje v poštne torbe ali zabojnike, ki so v skladu z določenimi standardi, do večje ali manjše stopnje združevanja in razvrščanja po cilju ter njihovo dostavo do točk dostopa, ki jih upravlja ponudnik univerzalnih storitev. Na tem trgu je možnost, da se dobi popust za poseben dostop, tj. prihrankov na poštnino, za stranko ključni prodajni argument.

100. Družba DPAG ima izključno pravico za potrjevanje, razvrščanje, transport in dostavo pisem, ki tehtajo manj kot 100 gramov (tako imenovano rezervirano območje). Opravljanje storitev priprave pošte, vključno z njenim predhodnim razvrščanjem in transportom od pošiljatelja do izbrane točke dostopa do omrežja obstoječega lastnika, ne spada v področje rezerviranega območja Poštne direktive.[102]

101. Komisija je ugotovila, da nemška vlada ni dokazala, da je bila prepoved dostopa komercialnih ponudnikov do zgoraj navedenih popustov upravičena na podlagi člena 86(2), ter opozorila, da morajo, kot je določeno v njenem obvestilu iz leta 1998 o uporabi pravil konkurence v poštnem sektorju[103], imeti komercialna podjetja za pripravo pošte možnost svobodne izbire razpoložljivih točk dostopa do javnih poštnih omrežij na nediskriminacijski podlagi[104].

4.2 Zavrnitve pritožb

UFEX[105]

102. Komisija je 19. novembra sprejela odločbo o zavrnitvi pritožbe, ki so jo družba l’Union Française de l’Express in trije njeni člani, DHL, FedEx in Crie, vložili proti Francoski republiki, La Poste in Chronopost zaradi pomanjkanja interesa Skupnosti za nadaljnje vodenje preiskave. Zavrnitev zadeva obtožbe tožnika, da je družba La Poste skušala na neprimeren način razširiti svojo prevlado od trga z omejeno konkurenco za navadne poštne storitve na trg za storitve EMS v Franciji, kjer deluje njeno odvisno podjetje Chronopost, ter s tem kršila člena 86 in 82. Domnevna zloraba je zajemala navzkrižno subvencioniranje v času ustanovitve družbe Chronopost (1986) in po tem, kar je vključevalo zagotavljanje komercialne in logistične podpore družbi Chronopost po pretirano nizkih stroških ter družbi Chronopost omogočilo postavitev neprimerno nizkih cen z namenom izrinjanja tekmecev. Ponovni pregled pritožbe je bil narejen na podlagi tožnikove zahteve septembra 2000, potem ko je vrsta sodb Sodišča Evropskih skupnosti in Sodišča prve stopnje razveljavila prvo odločbo o zavrnitvi iz decembra 1994. V zvezi s pomanjkanjem interesa Skupnosti za nadaljnjo preiskavo primera nova odločba o zavrnitvi med drugim navaja, da je bilo sporno ravnanje – ki nikakor ni bilo dokončno ugotovljeno – odstranjeno pred več kot desetimi leti in da od takrat na upoštevnem trgu niso bili vidni nobeni trajni protikonkurenčni učinki, ki bi jih lahko pripisali temu ravnanju.

C – EVROPSKA MREŽA ZA KONKURENCO (ECN): pregled sodelovanja

1. SPLOšNI PREGLED

Ustanovitev Evropske mreže za konkurenco (ECN)

103. Eden ključnih ciljev Uredbe št. 1/2003 in posodobitvenega svežnja je bil večja vključenost nacionalnih javnih organov za izvrševanje pri uporabi pravil konkurence EU. Da bi se zagotovila skladna uporaba členov 81 in 82 v sistemu vzporednih pristojnosti, so bili oblikovani mehanizmi sodelovanja med organi. Člena 11 in 12 Uredbe št. 1/2003 ter obvestilo o mreži za konkurenco[106] so glavni stebri, ki podpirajo delovanje sistema in sodelovanje v okviru Evropske mreže za konkurenco (ECN).

10