(132)

Komisija je za določitev svoje prihodnje politike upoštevala zlasti: (a) če kmet izgubi živino zaradi bolezni živali, ali če njegov pridelek prizadene bolezen rastlin, to običajno ni naravna nesreča ali izjemni pojav v smislu Pogodbe. V takšnih primerih lahko Komisija dovoli nadomestila za izgube in pomoč za preprečevanje prihodnjih izgub le na podlagi člena 87(3)(c) Pogodbe, ki določa, da se pomoč za lažji razvoj nekaterih dejavnosti lahko šteje za združljivo s skupnim trgom, če ne vpliva na konkurenco v takšnem obsegu, da bi to škodovalo skupnemu interesu; (b) v skladu z zgoraj omenjenimi načeli Komisija meni, da se plačilo pomoči kmetom kot nadomestilo za izgube zaradi bolezni živali ali rastlin lahko odobri le, če je del primernega programa na ravni Skupnosti, državni ali regionalni ravni za preprečevanje, nadzor in izkoreninjenje zadevne bolezni. Pomoč, ki bi kmetom le nadomestila izgube, ne da bi ukrepala za reševanje vzrokov problema, se šteje kot pomoč za tekoče poslovanje, ki je nezdružljiva s skupnim trgom. Zato bo Komisija zahtevala, da morajo obstajati ukrepi Skupnosti ali nacionalni ukrepi, predvideni v zakonih ali drugih predpisih, ki določajo, da morajo pristojni državni organi obravnavati zadevno bolezen tako, da sprejmejo ukrepe za njeno izkoreninjenje predvsem z zavezujočimi ukrepi, na podlagi katerih se lahko zahtevajo nadomestila, ali tako, da v začetku vzpostavijo sistem opozarjanja, ki je, če je to primerno, povezan s pomočjo za spodbudo posameznikom, da prostovoljno sodelujejo pri preventivnih ukrepih (31). Tako se pomoč lahko uporablja le za bolezni, za katere skrbijo organi oblasti, ne pa za tiste, za katere morajo kmetje poskrbeti sami; (c) cilji pomoči so: (i) preventivni, če vključujejo izločilne ukrepe ali analize, izkoreninjenje mrčesa, ki lahko bolezen prenaša, preventivna cepljenja živali ali obdelavo pridelkov ter preventivno klanje živine ali uničenje pridelka; ali (ii) kompenzacijski, če je prizadeta živina zaklana ali pridelek uničen na ukaz ali priporočilo organov oblasti ali poginejo zaradi cepljenja ali drugih ukrepov, ki so jih priporočili ali ukazali pristojni organi; ali (iii) kombinirani, če je program pomoči za nadomestila za izgube zaradi bolezni pogojen s tem, da mora prejemnik začeti izvajati primerne preventivne ukrepe, ki jih določijo organi oblasti; (d) da bi se izboljšalo upravljanje tveganj, je treba upoštevati dejstvo, ali je ravnanje kmeta (npr. izbira proizvodne metode) prispevalo k povečanemu tveganju pojava bolezni; (e) kot v preteklosti je treba nadomestilo za škodo zaradi bolezni živali in rastlin omejiti na raven primarne proizvodnje (kmetje). Za podjetja, ki se ukvarjajo s predelavo in trženjem kmetijskih proizvodov, se vpliv takšnih bolezni na njihovo dejavnost obravnava kot običajno poslovno tveganje. Če se takšna podjetja srečujejo z gospodarskimi težavami zaradi vplivov bolezni živali in rastlin, jih je mogoče podpreti s pomočjo za reševanje in prestrukturiranje. Vključitev podjetij za predelavo in trženje kmetijskih proizvodov v Uredbo o pomoči de minimis, ki zajema nekmetijska podjetja, omogoča podporo do 200000 EUR na podjetje in do treh proračunskih let ter zagotavlja dodatno sredstvo za podporo takšnim podjetjem; (f) kar zadeva pomoč za testiranje na TSE (transmisivna spongiformna encefalopatija), se upošteva naslednje: (i) testi se izvajajo zato, da se prepreči širjenje TSE, bolezni, ki je zlasti zaskrbljujoča z vidika varovanja zdravja ljudi; (ii) nevarnost izkrivljanja konkurence obstaja zaradi različnih ravni državnih pomoči zlasti za klavno živino. Vseeno zdaj večina držav članic dodeljuje za to nekaj državne pomoči. Cene testov na TSE se med državami članicami še vedno razlikujejo. Da bi zmanjšali tveganje izkrivljanja konkurence, ki bi lahko bila posledica dodeljenih pomoči za testiranje na TSE za živino, zaklano za prehrano ljudi, in da bi spodbudili raziskave za cenejše teste, bi morala biti pomoč omejena na 40 EUR, kar je zdaj nekako najugodnejša cena za te teste v Skupnosti; (iii) obstaja skrb, da bi se nekateri kmetje, če morajo sami plačevati stroške testiranja poginulih živali, poskušali izogniti tem pregledom z nedovoljenim odstranjevanjem trupel, s čimer bi se zmanjšala zanesljivost statističnih podatkov in povečalo tveganje za zdravje; (iv) za manj vredne živali, kot so ovce in koze, lahko testi na TSE stanejo več, kot so živali vredne. Če bi morali teste plačevati lastniki, bi to lahko pomenilo tveganje, da bi take živali prodajali brez testiranja, s čimer bi se prav tako zmanjšala razpoložljivost podatkov; (v) zdi se, da je za poginule živali in za živali manjše vrednosti tveganje izkrivljanja konkurence zaradi dodeljevanja pomoči manjše kot za klavno živino; (g) kar zadeva pomoč za poginule živali, se upošteva: (i) poginule živali so pri živinoreji reden pojav in zato sestavni del običajnih proizvodnih stroškov; (ii) načelo „onesnaževalec plača (32)“ določa, da je proizvajalec prvi odgovoren ustrezno poskrbeti za odstranitev poginule živali in plačati stroške za to; (iii) dodeljevanje pomoči za uničevanje odpadkov je lahko v nasprotju z načelom, ki velja v kmetijstvu, da naj se pomoč dodeli za ravnanje, ki presega dobro kmetijsko prakso. Zakonodaja Skupnosti, ki je del dobre kmetijske prakse, zahteva ustrezno odstranjevanje trupel; (iv) stroški odstranjevanja poginulih živali so lahko visoki, zlasti kadar je treba iz odmaknjenih krajev odstranjevati trupla težkih živali, kot so govedo ali konji; (v) težko je nadzorovati, kako kmetje ravnajo s trupli. Obstaja tveganje, da bodo trupla odstranjena na nedovoljen način, kar lahko pomeni veliko tveganje za zdravje; (vi) kadar je treba trupla testirati na TSE, bi bilo njihovo nenadzorovano odstranjevanje z namenom, da bi se izognili stroškom testiranja, lahko še dodatno škodljivo, da te živali niso testirane, čeprav bi morda morale biti testirane prav te, da bi zagotovili dobre statistične podatke o TSE; (vii) tveganje izkrivljanja konkurence zaradi dodeljene državne pomoči za odstranitev poginulih živali je sorazmerno majhno; (viiii) državna pomoč naj bi bila odobrena le za poginule živali pri kmetih, ne pa na drugih ravneh predelave, kot na primer v klavnicah, kjer je lažje nadzorovati njihovo ustrezno odstranjevanje; (ix) pri selektivnem zakolu živali zaradi bolezni na podlagi javne odredbe je treba nadomestila za kmete tudi v prihodnje preverjati in potrjevati na podlagi splošnih pravil o nadomestilih za bolezni živali iz podpoglavja V.B.4. Za TSE člen 13(4) Uredbe (ES) št. 999/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o določitvi predpisov za preprečevanje, nadzor in izkoreninjenje nekaterih transmisivnih spongiformnih encefalopatij (33) določa, da „lastniki takoj dobijo nadomestilo za izgubo živali, ki so bile ubite, ali živalske proizvode, ki so bili uničeni v skladu s členom 12(2) in odstavkom 1(a) in (c) tega člena“; (h) kar zadeva pomoč za klavnične odpadke, se upošteva: (i) „klavnični odpadki“ so vsi odpadki, ki nastajajo v klavnicah, razsekovalnicah ali mesnicah, kar vključuje zlasti stranske živalske proizvode iz skupin 1, 2 in 3 Uredbe (ES) št. 1774/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 3. oktobra 2002 o zdravstvenih predpisih v zvezi s stranskimi živalskimi proizvodi, ki niso namenjeni za prehrano ljudi (34); (ii) odstranitev in uničenje klavničnih odpadkov je za klavnice in razsekovalnice (in njihove stranke, če to zaračunajo njim) pomemben dejavnik stroškov; (iii) načelo „onesnaževalec plača“ določa, da je proizvajalec odpadkov odgovoren ustrezno poskrbeti za njihovo odstranitev poginule živali in mora plačati stroške za to; (iv) dodeljevanje državne pomoči za to dejavnost lahko povzroči hudo izkrivljanje konkurence; (v) običajno je vzpostavljen nadzor, s katerim se zagotovi ustrezno ravnanje s klavničnimi odpadki; (vi) večina držav članic se strinja, da naj bi stroške za odstranjevanje klavničnih odpadkov nosili izvajalci dejavnosti, ki so zanje odgovorni; (vii) zato se zdi primerno, da so stroški za odstranjevanje klavničnih odpadkov in drugi operativni stroški klavnic jasno izključeni iz državne pomoči. Državna pomoč za naložbe v zvezi z odstranjevanjem klavničnih odpadkov se bo obravnavala v skladu z ustreznimi pravili, ki se uporabljajo za pomoč za naložbe.