1.UVOD

1.1.Pravo Unije o omejevalnih ukrepih

Omejevalni ukrepi so bistveno orodje za spodbujanje ciljev skupne zunanje in varnostne politike (SZVP), kot so določeni v členu 21 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). Ti cilji vključujejo varovanje vrednot Unije, ohranjanje mednarodnega miru in varnosti ter utrjevanje in podpiranje demokracije, pravne države in človekovih pravic.

Zaradi ohranjanja teh vrednot lahko Unija uvede omejevalne ukrepe proti tretjim državam, subjektom ali posameznikom. Ti ukrepi vključujejo ciljno usmerjene posamezne ukrepe, tj. zamrznitve premoženja in omejitve vstopa (prepoved potovanj), ter sektorske ukrepe, tj. embargo na orožje ali gospodarske in finančne ukrepe (npr. uvozne in izvozne omejitve, omejitve pri zagotavljanju nekaterih storitev, kot so bančne storitve) . Trenutno ima Unija več kot štirideset različnih sistemov omejevalnih ukrepov, njihova uporaba pa se je v zadnjem času okrepila. V nekaterih od teh sistemov se izvajajo omejevalni ukrepi Varnostnega sveta Združenih narodov in v nekaterih primerih so uvedene dodatne omejitve; druge sprejema Unija samostojno. Unija je poleg sistemov, ki obravnavajo razmere v posameznih državah, sprejela tudi horizontalne sisteme, ki so usmerjeni v širjenje in uporabo kemičnega orožja, kibernetske napade, kršitve človekovih pravic in terorizem .

Ohranjanje mednarodnega miru in varnosti je ključnega pomena v sedanjih razmerah ruske invazije v Ukrajini. Unija je uvedla vrsto omejevalnih ukrepov proti ruskim in beloruskim posameznikom in podjetjem ter sektorske ukrepe, od katerih nekateri segajo v leto 2014. V zvezi s tem je Komisija za izboljšanje usklajevanja na ravni Unije pri izvrševanju teh omejevalnih ukrepov ustanovila projektno skupino „Freeze and Seize“, v kateri sodelujejo službe Komisije, predstavniki držav članic in agencije Unije, kot sta Eurojust in Europol . Projektna skupina si poleg zagotavljanja usklajevanja med državami članicami prizadeva raziskati interakcijo omejevalnih ukrepov in kazenskopravnih ukrepov.

1.2.Potreba po okrepitvi izvrševanja omejevalnih ukrepov s kazenskim pravom

Za izvajanje in izvrševanje omejevalnih ukrepov so v prvi vrsti odgovorne države članice. Pristojni organi v državah članicah morajo oceniti, ali je prišlo do kršitve zadevne uredbe Sveta, in sprejeti ustrezne ukrepe. V zvezi s tem uredbe Sveta, sprejete v skladu s členom 215 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), sistematično vključujejo določbo, ki od držav članic zahteva, da sprejmejo nacionalna pravila za določitev učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih kazni, ki se uporabljajo v primeru kršitev določb zadevne uredbe . Te uredbe na splošno vključujejo:

·omejevalne ukrepe;

·klavzulo proti izogibanju, ki prepoveduje zavestno in namerno sodelovanje v dejavnostih, katerih namen je izogibanje zadevnim omejevalnim ukrepom ter

·druge obveznosti, zlasti v zvezi s poročanjem o ukrepih, sprejetih za izvajanje omejevalnih ukrepov (npr. v zvezi s poročanjem organom o znesku sredstev, ki so bila zamrznjena).

Ker na ravni Unije ni harmonizacije, se nacionalni sistemi bistveno razlikujejo, kar zadeva inkriminacijo kršitev prava Unije o omejevalnih ukrepih (v nadaljnjem besedilu: omejevalni ukrepi Unije). V 12 državah članicah je kršitev omejevalnih ukrepov Unije zgolj kaznivo dejanje. V 13 državah članicah je kršitev omejevalnih ukrepov Unije lahko prekršek ali kaznivo dejanje . Merila, na podlagi katerih ravnanje spada v eno ali drugo kategorijo sistema, so običajno povezana z njegovo težo (resna kršitev), bodisi kvalitativno (namera, huda malomarnost) bodisi kvantitativno (škoda) , vendar se v vsaki državi članici razlikujejo. V dveh državah članicah pa se kaznivo dejanje kršitve omejevalnih ukrepov Unije trenutno kaznuje samo z upravnimi kaznimi . Sistemi kazni se med državami članicami tudi močno razlikujejo. Kar zadeva zaporne kazni, je v 14 državah članicah najvišja zaporna kazen od 2 do 5 let. V osmih državah članicah so najvišje zaporne kazni od 8 do 12 let. Najvišja mogoča denarna kazen, ki se lahko naloži za kršitev omejevalnih ukrepov Unije – kot kaznivo dejanje ali kot prekršek –, se med državami članicami zelo razlikuje in lahko znaša od 1 200 EUR do 500 000 EUR. V 14 državah članicah se lahko določi kazenska odgovornost pravnih oseb za kršitev omejevalnih ukrepov Unije. Dvanajst držav članic pa določa upravne kazni, zlasti globe, ki se lahko naložijo pravnim osebam, kadar zaposleni (ali vodstvo) kršijo omejevalne ukrepe. Najvišje denarne kazni za pravne osebe znašajo od 133 000 EUR do 37,5 milijona EUR.

Komisija in visoki predstavnik za zunanje zadeve in varnostno politiko sta predlagala okrepitev določbe o kaznih v uredbah Sveta št. 833/2014 in št. 269/2014 v okviru šestega svežnja omejevalnih ukrepov v odziv na agresijo Rusije proti Ukrajini. Spremenjene določbe bi države članice obvezale, da določijo pravila o kaznih, po potrebi tudi o kazenskih sankcijah, ki bi veljale za kršitve določb teh uredb. Države članice bi morale sprejeti vse potrebne ukrepe, da zagotovijo pravilno izvajanje in uporabo teh kazni. Kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice bi morale predvideti tudi ustrezne ukrepe za zaplembo premoženjske koristi, pridobljene s takimi kršitvami. Omejevalni ukrepi se lahko sprejmejo na podlagi člena 29 PEU in člena 215 PDEU. Čeprav so te določbe pravna podlaga, ki države članice zavezuje, da določijo kazni, vključno s kazenskimi sankcijami, se ne morejo uporabiti za opredelitev natančnih vrst in višine kazenskih sankcij. Omejen učinek obveznosti držav članic, da vzpostavijo kazenske sankcije brez približevanja kazenskih opredelitev in kazni v okviru direktive, ki temelji na členu 83 PDEU, pomeni, da države članice še vedno nimajo harmoniziranega pristopa k ukrepom za zaplembo v zvezi s kršitvijo omejevalnih ukrepov Unije, pa tudi, da se ukrepi za zamrznitev, upravljanje in zaplembo, kot so določeni v sedanjem in bi lahko bili določeni v prihodnjem pravnem redu Unije o odvzemu in zaplembi premoženjske koristi, ne bi uporabljali za kršitev omejevalnih ukrepov Unije. Čeprav je kršitev omejevalnih ukrepov Unije v več državah članicah že opredeljena kot kaznivo dejanje, lahko razlike med državami članicami privedejo do razdrobljenega pristopa v čezmejnih zadevah.

Glede na navedeno Komisija pripravlja predlog sklepa Sveta o vključitvi kršitve omejevalnih ukrepov Unije med področja kriminala iz člena 83(1) PDEU . Vključitev kršitve omejevalnih ukrepov Unije med področja kriminala iz člena 83(1) PDEU bi Komisiji omogočila, da kot drugi korak nemudoma predlaga direktivo o približevanju opredelitve kaznivih dejanj in kazni, ki se sprejme po rednem zakonodajnem postopku. Tako približevanje kazenskih opredelitev in kazni za kršitev omejevalnih ukrepov Unije bi dopolnilo predlog Komisije za direktivo Evropskega parlamenta in Sveta o odvzemu in zaplembi premoženjske koristi, ki je bil prav tako sprejet danes . Ta predlog znatno krepi sedanji okvir EU za odvzem premoženjske koristi, ki ga sestavljata direktiva o začasnem zavarovanju in odvzemu predmetov ter sklep Sveta o uradih za odvzem premoženjske koristi .

Predlagana direktiva o odvzemu in zaplembi premoženjske koristi prispeva k učinkoviti uporabi omejevalnih ukrepov Unije na dva načina. Prvič, od držav članic zahteva, da po potrebi začnejo preiskave za sledenje in identifikacijo premoženja, da bi preprečile, odkrile ali preiskale kazniva dejanja, povezana s kršitvijo omejevalnih ukrepov Unije, ter da razširijo pooblastila uradov za odvzem premoženjske koristi in tako hitro izsledijo in identificirajo premoženje posameznikov in subjektov, za katere veljajo ciljno usmerjene finančne sankcije EU, ter ga po potrebi nemudoma zamrznejo, da se prepreči njegova odstranitev iz jurisdikcije. Drugič, predlog bi z uvedbo uporabe okrepljenih pravil o odvzemu in zaplembi premoženjske koristi v primerih kaznivega dejanja kršitve omejevalnih ukrepov Unije zagotovil učinkovito sledenje, zamrznitev, upravljanje in zaplembo premoženjske koristi, pridobljene s kršitvijo omejevalnih ukrepov Unije, dokler ne bo doseženo približevanje kazenskih opredelitev in kazni za kršitev omejevalnih ukrepov Unije.

Kot je podrobneje pojasnjeno v predlogu sklepa Sveta o vključitvi kršitve omejevalnih ukrepov Unije med področja kriminala iz člena 83(1) PDEU , so izpolnjena merila (narava, učinek, posebna potreba po skupnem boju) iz člena 83(1) PDEU, v skladu s katerimi se v navedeni člen doda novo področje kriminala in ki se nanašajo na čezmejne posledice, ki izhajajo iz tega področja kriminala.