POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o uporabi Priporočila Sveta z dne 24. septembra 1998 o zaščiti mladoletnikov in človekovega dostojanstva ter Priporočila Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o varstvu mladoletnikov in človeškega dostojanstva ter o pravici do odgovora v zvezi s konkurenčnostjo evropske avdiovizualne industrije in industrije spletnih informacijskih storitev O ZAŠČITI OTROK V DIGITALNEM SVETU

UVOD

S priporočiloma o zaščiti mladoletnikov iz leta 1998 in leta 2006[1] naj bi države članice in industrija postale bolj ozaveščene o novih izzivih na področju zaščite mladoletnikov v elektronskih medijih, zlasti o tistih, povezanih z vzpostavitvijo in vedno večjo pomembnostjo spletnih storitev. Ker ureditev ne more vedno slediti razvoju, so bile pozvane k spodbujanju in razvijanju ustreznih okvirnih pogojev z ne zgolj pravnimi sredstvi, npr. tudi s sodelovanjem z zainteresirano javnostjo ter samourejanjem ali sourejanjem[2].

Medtem so potrošniki, zlasti mladoletniki, bistveno spremenili način uporabe medijev in ga vedno bolj spreminjajo. Mladoletniki medije vedno pogosteje uporabljajo prek mobilnih naprav, vključno s (spletnimi) videoigricami, na internetu pa je na voljo vedno več medijskih storitev na zahtevo. Nov pojav od sprejetja zadnjega priporočila so predvsem čedalje bolj priljubljene strani za družbeno mreženje, tako za posamezne uporabnike kot tudi v družbenem smislu. Obetajo se nove spremembe, ki si jih danes še ne predstavljamo.

Ta nov razvoj ponuja mladoletnikom nove priložnosti, v zvezi z njihovo zaščito pa prinaša tudi nekatere izzive, saj starši nove tehnološke proizvode in storitve običajno poznajo slabše kot njihovi otroci, zaradi česar imajo pogosto težave pri izpolnjevanju svoje odgovornosti. Zato se moramo vprašati, ali je trenutna politika za zaščito mladoletnikov v Evropi še vedno primerna in ustrezna.

Da bi lahko bolje ocenili že izvedene in prihodnje ukrepe, sta v tem poročilu kot odgovor na poziv iz šeste točke priporočila iz leta 2006 analizirana izvajanje in učinkovitost ukrepov iz priporočil iz leta 1998 in leta 2006 v državah članicah.

Poročilo je bilo pripravljeno na podlagi informacij, ki so jih države članice navedle v vprašalniku. Dopolnjuje več ukrepov evropske digitalne agende[3].

Več podrobnosti o odgovorih in posebnih primerih ukrepov najdete v spremnem delovnem dokumentu služb Komisije.

UGOTOVITVE

Preprečevanje nezakonite ali škodljive vsebine

Ponudniki vsebin in storitev si vedno bolj prizadevajo preprečevati nezakonite ali škodljive vsebine, zlasti s prostovoljnimi zavezami/kodeksi ravnanja , ki trenutno obstajajo v 24 državah članicah[4]. Za internetno vsebino nekatere od teh pobud določajo, da se lahko na spletnih straneh prikaže ustrezna oznaka kakovosti, ki potrjuje skladnost s kodeksom ravnanja.

Poleg tega si države članice prizadevajo razviti in poenostaviti dostop do kakovostnih in primernih vsebin za mladoletnike , npr. s posebnimi spletnimi stranmi za otroke in iskalniki[5].

Čeprav države članice soglašajo, da je spodbujanje samourejevalnih ukrepov (kodeksov ravnanja) uporabno, so zelo zaskrbljene, da se ravni zaščite na tem področju še vedno zelo razlikujejo. Da bodo obstoječi ukrepi proti nezakonitim ali škodljivim vsebinam učinkoviti, jih je treba stalno spremljati. Tako se npr. za takšne vrste vsebin za otroke in starše vzpostavljajo točke poročanja, ki jih upravlja ponudnik vsebin ter podpira podporna infrastruktura, vendar pa tudi te pobude nimajo skupnih lastnosti in ekonomij obsega, ki bi povečale njihovo učinkovitost. |

Dežurne telefonske številke

V skladu z evropsko digitalno agendo naj bi v državah članicah do leta 2013 v celoti delovale dežurne telefonske številke , na katerih bo mogoče prijaviti žaljive ali škodljive spletne vsebine.

Takšne dežurne telefonske številke so na voljo v velikem številu v vseh državah članicah in na Norveškem, ki jih tudi pogosto uporabljajo. V okviru programa Evropske komisije Varnejši internet je sofinanciranje dežurnih telefonskih številk eden bistvenih podpornih mehanizmov.

Nekatere države članice so navedle tudi Združenje dežurnih številk za internet INHOPE[6] , ki je bilo ustanovljeno leta 1999 v okviru bivšega akcijskega načrta EK Varnejši internet in se trenutno financira v okviru programa Varnejši internet. Podpore so deležne tudi države izven Evrope[7], združenje pa naj bi spodbudilo sodelovanje na tem področju. Dežurne telefonske številke, ki so članice INHOPE, morajo spoštovati kodeks ravnanja INHOPE. Dežurne telefonske številke so v 24 državah članicah članice INHOPE[8].

Nekatere dežurne telefonske številke so del t. i. postopkov za prijavo in odstranitev [9], v okviru katerih se ponudniki internetnih storitev (ISP) zavežejo, da bodo nemudoma odstranili nezakonito vsebino, ki jo je javnost prijavila na dežurni telefonski številki. 19 držav članic[10] je sporočilo, da so uvedle postopki za prijavo in odstranitev ter da jih uporabljajo.

Vendar v delovanju dežurnih telefonskih številk obstajajo velike razlike , zlasti pri postopkih za prijavo in odstranitev. Te se nanašajo na odločitev o tem, ali je vsebina nezakonita, pregled takih odločitev, sledenje viru in ponudniku spletnega gostovanja ter zlasti prijavo pristojnim organom[11]. Čeprav to v vprašalniku ni bilo zahtevano, sta Bolgarija in Slovenija navedli, da spremljata dežurne telefonske številke[12].

Velika razširjenost in mreža dežurnih telefonskih številk sta spodbudni, vendar ne zadostni. Da bi povečali njihovo učinkovitost in skladnost med državami članicami (tj. najboljše prakse interakcij z izvršilnimi organi), je treba preučiti načine, kako povečati njihovo razpoznavnost, olajšati dostop za internetne uporabnike, vključno za otroke, izboljšati njihovo delovanje ter razviti sinergije z ostalimi povezanimi storitvami (npr. centri za pomoč in ozaveščanje, številke 116 000- in 116 111-). Poleg tega je treba dežurne telefonske številke tudi skrbneje spremljati. |

Ponudniki internetnih storitev (ISP)

Na splošno ISP kljub omejenemu jamstvu in odgovornosti na podlagi direktive o e-poslovanju[13] vedno aktivneje sodelujejo pri zaščiti mladoletnikov. To velja za pravne obveznosti v zvezi z nezakonito vsebino ter še zlasti za skupne prostovoljne zaveze ter skladnost s kodeksi ravnanja .

Vendar pa združenja ISP navadno niso posebej pooblaščena za zaščito mladoletnikov. Zato sta podpis in doseganje skladnosti s kodeksi ravnanja za zaščito mladoletnikov za članice takih združenj navadno fakultativna[14].

Poleg tega je v poročilu samo osem držav članic in Norveška[15] navedlo, da so med pregledom pri pripravi kodeksov ravnanja sodelovali tudi potrošniki ali javni organi , samo sedem držav članic[16] pa je navedlo, da imajo vzpostavljene sisteme za ocenjevanje učinkovitosti kodeksov.

Skupaj je samo 11 držav članic[17] in Norveška menilo, da so samourejevalni sistem in kodeksi ravnanja ISP dobro prilagojeni na novo digitalno okolje.

ISP naj aktivneje zaščitijo mladoletnike. Uporaba kodeksov ravnanja mora biti bolj razširjena in skrbno spremljana. Združenja ISP naj zaščito mladoletnikov vključijo v svoja pooblastila in svoje člane temu primerno zavežejo. Poleg tega bi večja vključenost potrošnikov in organov v pripravo kodeksov ravnanja pomagala zagotoviti, da bo samoureditev dejansko ustrezala hitro razvijajočemu se digitalnemu svetu. |

Strani za družbeno mreženje

Strani za družbeno mreženje ponujajo mladoletnikom velike priložnosti. Čeprav so postale priljubljene šele pred kratkim, so spremenile način interakcije in komuniciranja med mladoletniki.

Vendar pa strani za družbeno mreženje v sebi nosijo tudi velik potencial tveganja, ki ga lahko razvrstimo med kategorije „nezakonita vsebina“, „starosti neprimerna vsebina“, „neustrezen stik“ in „neustrezno ravnanje“[18]. Eden uspešnejših načinov za obvladovanje tega tveganja so smernice za ponudnike strani za družbeno mreženje in/ali njihove uporabnike.

Samo deset držav članic[19] je navedlo take smernice, še manj pa jih je poročalo o vzpostavljenih sistemih za ocenjevanje njihove učinkovitosti[20]. To pomeni, da se nezavezujoči pravni predpisi izvajajo bolj razdrobljeno. To luknjo bi lahko zapolnila Načela EU za varnejše družbeno mreženje [21], h katerih se je zavezalo 21 družbenih mrež.

Zaradi naglega širjenja strani za družbeno mreženje, upravljavci nadzornih sistemov le težko učinkovito in usklajeno krijejo vsa morebitna tveganja. V to naj se aktivno vključi zainteresirana javnost, zlasti z nadaljnjim ozaveščanjem o tveganjih in načinih, kako jih omiliti, širšo uporabo smernic ter s spremljanjem izvajanja. Poleg tega se na spletnih straneh za družbeno mreženje pospešeno vzpostavljajo točke poročanja z dobro delujočo podporno infrastrukturo, ki otrokom pomagajo v situacijah, kot so navezovanje stikov z namenom spolne zlorabe, spletnega ustrahovanja in podobno, vendar pa se rešitve iščejo samo za vsak posamezen primer. Poleg tega uporaba nastavitev za „vgrajeno zasebnost“ za otroke, ki se včlanijo na straneh za družbeno mreženje, ni zelo razširjena. |

Problematična internetna vsebina iz drugih držav članic/zunaj EU

Večina držav članic meni, da je delež škodljivih vsebin, ki izvira z lastnega ozemlja , zelo majhen, delež škodljivih vsebin iz drugih držav članic EU bistveno večji ter delež škodljive vsebine, ki izvira zunaj EU , največji[22]. V zvezi z morebitnimi izboljšavami nekatere države menijo, da bi bilo lažje doseči bolj usklajeno zaščito na evropski ravni, ki bi jo podprle, kot pa na mednarodni ravni[23]. Kljub temu na splošno menijo, da je smiselno podpreti tretje države pri izvajanju lastnih ukrepov, velika večina držav članic in Norveška pa podpirajo tudi sklepanje nadaljnjih sporazumov s tretjimi državami [24] .

Okrepljeno sodelovanje in usklajena zaščita pred problematičnimi internetnimi vsebinami sta zaželena. Čeprav ta vsebina po večini izvira izven EU, nekatere države članice menijo, da bi tak pristop lahko prej uresničili na evropski ravni kot pa z vključevanjem tretjih držav. |

Medijska pismenost in ozaveščenost

Vse države članice si prizadevajo spodbujati medijsko pismenost ter ozaveščenost

o tveganjih spletnih medijev in obstoječih zaščitnih orodij kot učinkovitih preventivnih instrumentov.

V državah članicah zlasti narašča število ustreznih pobud v obliki javno-zasebnih partnerstev . Glede na povratne informacije držav članic predstavljata program Evropske komisije za varnejši internet in projekt EU Otroci na spletu dragocena okvira na teh področjih[25].

Pobude za medijsko pismenost in ozaveščenost so deloma vključene v formalno izobrazbo, zanimanje pa se poskuša vzbuditi tudi pri starših in učiteljih. Vendar pa iz ocene, ki jo je leta 2009 opravila Komisija, izhaja, da je kljub vključenosti te vsebine v nacionalne učne načrte v 23 evropskih državah dejansko izobraževanje na tem področju razdrobljeno in neskladno[26].

Čeprav je pospešeno vključevanje medijske pismenosti in ozaveščevanja v šolsko izobrazbo pozitivno, predstavljata univerzalna vključenost vseh otrok in staršev ter skladnost med šolami in državami članicami še vedno velik izziv. |

Omejeni dostop do vsebin

Pri omejevanju dostopa mladoletnikov do starosti primernih vsebin je treba upoštevati dvoje: na eni strani starostno razvrščanje in uvrščanje vsebin po razredih ter na drugi strani zagotavljanje spoštovanja teh razvrstitev in uvrstitev. Za zadnje so odgovorni predvsem starši, vendar pa pomembno podporo zagotavljajo tudi tehnični sistemi − filtriranje, sistemi za preverjanje starosti, sistemi za starševski nadzor itn.

Starostno razvrščanje in uvrščanje vsebin po razredih

Dvanajst držav članic[27] meni, da so sistemi za razvrščanje po starosti in sistemi za uvrščanje avdiovizualnih vsebin, ki jih uporabljajo, zadostni in učinkoviti , medtem ko 13 držav članic[28] in Norveška menijo, da jih je treba izboljšati .

Šestnajst držav članic[29] in Norveška so navedle, da imajo različne sisteme za starostno razvrščanje in uvrščanje različnih vrst medijev. Po mnenju desetih držav članic[30] in Norveške to predstavlja problem. Osem držav članic[31] in Norveška je izpostavilo, da proučujejo ukrepe ali pobude, s katerimi bi izboljšale skladnost na tem področju.

Petnajst držav članic[32] in Norveška menijo, da so sistemi za uvrščanje kombiniranih medijev in vseevropski sistemi za uvrščanje koristni in izvedljivi . S tem se ne strinja devet držav članic[33], ki so izpostavile kulturne razlike.

To je eno najbolj razdrobljenih področij – koncepti o tem, kaj je potrebno in uporabno, se med državami članicami in znotraj njih zelo razlikujejo. |

Tehnični sistemi (filtriranje, sistemi za preverjanje starosti in starševski nadzor itn.)

Na splošno obstaja soglasje, da mladoletnikov pred škodljivimi vsebinami ne morejo zaščiti zgolj tehnični ukrepi in da so lahko ti zgolj del ukrepov.

Glede tehničnih ukrepov, s katerimi naj bi zagotovili spoštovanje ustreznih razvrstitev in uvrstitev ter se tako izognili potencialno škodljivim vsebinam, države članice niso enotnega mnenja o uporabnosti , primernosti (glede pravice do informacij in morebitne zlorabe cenzure), tehnični izvedljivosti in zanesljivosti [34]. Poleg tega so vse poudarile potrebo po preglednosti pri vključevanju določenih vsebin na črni seznam in možnostih črtanja s seznama.

Dvajset držav članic[35] je poročalo, da si industrija in javni organi prizadevajo razviti filtrirni in razvrstitveni sistem za internet. Štiriindvajset držav članic[36] in Norveška je navedlo, da uporabljajo orodja za starševski nadzor. V petnajstih državah članicah so ta orodja brezplačna, plačati pa jih je treba v štirih državah članicah[37].

Poleg tega si naročnike okrepljeno prizadevajo obvestiti o razpoložljivih filtrirnih in razvrstitvenih sistemih in programski opremi za preverjanje starosti, ki je obvezna − predpisana z zakonom ali ustreznimi kodeksi ravnanja za ISP ali mobilne operaterje − v 16 državah članicah[38].

Medtem ko večina držav članic meni, da je sisteme za starostno razvrščanje in uvrščanje mogoče izboljšati, niso soglasne glede uporabnosti in izvedljivosti sistemov za uvrščanje kombiniranih medijev in/ali vseevropskih sistemov za uvrščanje medijskih vsebin. Vendar pa je zaradi vedno večje brezmejne narave spletnih vsebin treba najti načine, s katerimi bo mogoče take sisteme bolje prilagoditi. Internetnih naprav z orodji za starševski nadzor je vedno več, vendar pa je povezanost z ustreznimi vsebinami odvisna od posameznih rešitev ter se med državami članicami in znotraj njih zelo razlikuje. Zato je treba razmisliti o inovativnih sistemih za razvrščanje vsebin po starosti in njihovo uvrščanje, ki bi se v sektorju IKT lahko uporabljali širše (proizvajalci, ponudniki gostovanja in vsebin itn.) ter hkrati zagotovili potrebno prožnost za lokalne razlage „primernosti“ in upoštevali priznane pristope za jamstvo različnih internetnih akterjev. |

Avdiovizualne medijske storitve

Pri sourejevalnih/samourejevalnih sistemih za zaščito mladoletnikov pred škodljivimi vsebinami avdiovizualne medijske storitve na zahtevo (taki sistemi obstajajo v osmih državah članicah, od tega jih je sedem sprejelo kodeks ravnanja) zaostajajo za televizijskimi programi , pri katerih taki sistemi obstajajo v 14 državah članicah, od tega jih je 11 sprejelo kodeks ravnanja[39].

Najbolj razširjene tehnike za obveščanje staršev o prisotnosti škodljivih vsebin in nujnosti omejitve dostopa so zaslonske ikone in/ali zvočna opozorila neposredno pred prenosom potencialno škodljivih vsebin. To velja tako za televizijsko radiodifuzijo kot za avdiovizualne medijske storitve na zahtevo.

Večina držav članic meni, da so takšni signali uporabni, v nekaterih med njimi so tudi predpisani z zakonom ali kodeksom ravnanja. Manj se uporabljajo tehnične filtrirne naprave ali programska oprema , vključno s sistemi za predhodno zaklepanje in s pin kodami . Razvrščanje po starosti in časovne omejitve prenosa za avdiovizualne medijske storitve na zahtevo se uporabljajo v redkih državah članicah[40].

V zvezi z zanesljivostjo označevalnih in opozorilnih sistemov so nekatere države članice poudarile pomembnost starševske odgovornosti in dejstvo, da lahko takšni sistemi delujejo samo, če starši učinkovito nadzorujejo, kaj njihovi otroci gledajo.

Raznolikost izvedenih ukrepov na tem področju odraža razlikovanje na podlagi Direktive o avdiovizualnih medijskih storitvah kot tudi težavnost pri doseganju skladnih političnih odgovorov na ta izziv. Univerzalno razpoložljiva tehnična sredstva za omejen dostop otrok do internetnih vsebin, npr. orodja za starševski nadzor za dostop do starostno razvrščenih in označenih vsebin, se med seboj zelo razlikujejo; rešitve za linearno/televizijsko radiodifuzijo (npr. čas prenosa) so za internet in druge avdiovizualne medijske storitve na zahtevo pogosto neprimerne. |

Videoigrice

Sedemnajst držav članic in Norveška menijo, da so njihovi sistemi za starostno razvrščanje zadostni [41] . Razen Nemčije se države članice zanašajo na PEGI (vseevropski informacijski sistemi za igrice)[42] in PEGI Online [43].

Pri spletnih igricah je PEGI Online načeloma dobra rešitev, vendar pa so nekatere države članice zaskrbljene nad še vedno omejeno udeležbo industrije v tem sistemu.

Sisteme za ocenjevanje morebitnih pozitivnih in negativnih učinkov videoigric na razvoj in zdravje mladoletnikov uporablja samo pet držav članic[44] in Norveška.

Pri morebitnih nadaljnjih ukrepih za zaščito mladoletnikov pred škodljivimi videoigricami so države članice najpogosteje navedle medijsko pismenost in ozaveščanje , zlasti v zvezi z boljšim obveščanjem o tveganjih videoigric ter spodbujanjem uporabe obstoječih zaščitnih orodij. Vendar pa so taki ukrepi vključeni v šolsko izobrazbo samo v osmih državah in na Norveškem.

Poleg tega odgovori držav članic potrjujejo, da je treba okrepljeno ukrepati na maloprodajni ravni videoigric , da se prepreči prodaja videoigric premladim mladoletnikom. Samo šest držav članic in Norveška[45] izvaja ustrezne ukrepe in v samo štirih državah članicah[46] se na maloprodajni ravni izvajajo ustrezni kodeksi ravnanja.

Medtem ko sistemi za starostno razvrščanje (zlasti PEGI) dobro delujejo v večini držav članic, pa se izzivi, ki so jih navedle države članice, nanašajo na omejeno uporabo pri spletnih igricah ter prodajo igric premladim mladoletnikom. Poleg tega bi imeli dodatni ozaveščevalni ukrepi (npr. medijska pismenost v šolah) uporabne preventivne učinke. |

Pravica do odgovora v spletnih medijih

V 16 državah članicah[47] je predpisana pravica do odgovora v spletnih časopisih/periodičnih revijah; v 13 državah članicah[48] obsega internetne časopisne storitve; v 17 državah članicah[49] spletne televizijske storitve; v 15 državah članicah[50] spletne radijske storitve ter v devetih državah članicah[51] ostale spletne storitve.

Države članice raven zaščite ocenjujejo glede na navedena dejstva[52] v spletnih medijih in učinkovitost vzpostavljenih pripadajočih sistemov približno enakovredno kot zadostno in učinkovito in kot nezadostno.

Uvedba pravice do odgovora v spletnih medijih je v državah članicah neenotna in se razlikuje glede na vrsto spletnega medija. Izboljšati bi bilo treba tudi učinkovitost obstoječih sistemov. |

SKLEPNE UGOTOVITVE

Pozitiven splošen rezultat raziskave držav članic o različnih razsežnostih priporočil iz leta 1998 in leta 2006 je, da se države članice zavedajo izzivov na področju zaščite mladoletnikov na spletu ter da si vedno bolj prizadevajo, da bi se nanje odzvale. Mešanica politik z močno prvino samourejevalnih ukrepov bi bila najprimernejša rešitev za čim bolj prožno in odzivno zbliževanje platform (televizije, osebnih računalnikov, pametnih telefonov, konzol itn.) in avdiovizualnih vsebin.

Vendar pa podrobna analiza odgovorov držav članic v obliki raznih politik kaže na to, da je splošna slika po Evropi zelo raznolika − v nekaterih ukrepih celo nasprotujoča. To še posebej velja za preprečevanje nezakonitih in škodljivih vsebin, varnejšo zaščito v družbenih mrežah in racionalizacijo sistemov za uvrščanje vsebin.

Urejevalni in samourejevalni ukrepi so dokaj pogosto prenizko zastavljeni ter premalo usklajeni s podobnimi ukrepi, ki se izvajajo v drugih državah članicah, ali pa se preprosto ne izvajajo dovolj učinkovito. Razdrobljeni ukrepi po vsej Evropi lahko povzročijo le razdrobljenost notranjega trga in zmedo med starši in učitelji, ki poskušajo otroke na spletu čim bolje zaščiti ter jih nanj pripraviti.

To poročilo in podrobni odgovori, ki so jih države članic[53] navedle v raziskavi, kažejo na to, da bi nadaljnji ukrepi na evropski ravni lahko temeljili na najboljših praksah držav članic in dosegli ekonomije obsega v sektorju IKT, ki bo pripomogel k temu, da bodo otroci varno uživali prednosti stalno razvijajočega se digitalnega sveta.

[1] 1998 : Priporočilo Sveta z dne 24. septembra 1998 o razvoju konkurenčnosti evropske avdiovizualne industrije in industrije informacijskih storitev s spodbujanjem nacionalnih okvirov z namenom doseganja primerljive in učinkovite ravni varstva mladoletnikov in človeškega dostojanstva (98/560/ES, UL L 270, 7.10.1998, str. 48–55, (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:31998H0560:SL:NOT)).2006: Priporočilo Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o varstvu mladoletnikov in človeškega dostojanstva ter o pravici do odgovora v zvezi s konkurenčnostjo evropske avdiovizualne industrije in industrije spletnih informacijskih storitev (2006/952/ES, UL L 378, 27.12.2006, str. 72−77, (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:31998H0560:SL:NOT)).

[2] Pri tem je treba hkrati zagotoviti, da so sourejevalni ali samourejevalni ukrepi v skladu s konkurenčnim pravom.

[3] COM(2010) 245 konč./2: Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij − Evropska digitalna agenda (26. avgust 2010 − popravljena različica) (http://ec.europa.eu/information_society/digital-agenda/index_en.htm)

[4] Glej stran 7 in opombo 27 delovnega dokumenta služb Komisije.

[5] Glej strani 7 in 8 ter opombi 31 in 32 delovnega dokumenta služb Komisije.

[6] http://www.inhope.org/gns/home.aspx

[7] Dežurne telefonske številke v 35 državah po svetu so članice INHOPE.

[8] Glej opombo 35 delovnega dokumenta služb Komisije.

[9] Glej stran 8 in 9 delovnega dokumenta služb Komisije. Za omejeno jamstvo in odgovornost ISP v skladu z Direktivo o e-poslovanju glej opombo 14 tega poročila.

[10] Glej opombo 39 delovnega dokumenta služb Komisije.

[11] Glej stran 9 delovnega dokumenta služb Komisije.

[12] Glej stran 9 delovnega dokumenta služb Komisije.

[13] V skladu z direktivo o elektronskem poslovanju (Direktiva 2000/31/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2000 o nekaterih pravnih vidikih storitev informacijske družbe, zlasti elektronskega poslovanja na notranjem trgu (Direktiva o elektronskem poslovanju) (UL L 178, 17.7.2000, str. 1−16) (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:32000L0031:sl:NOT) ISP niso splošno obvezani, da pri prenosu ali shranjevanju nadzorujejo informacije kot tudi da dejansko raziščejo okoliščine, na podlagi katerih se domneva nezakonita dejavnost (člen 15(1)). ISP so omejeno odgovorni za poslane podatke (člen 12(1)), za samodejno, vmesno in začasno shranjevanje poslanih podatkov (člen 13(1)) ter podatke, shranjene na zahtevo prejemnika storitve (člen 14(1)).

[14] Glej opombo 46 delovnega dokumenta služb Komisije.

[15] Glej opombo 48 delovnega dokumenta služb Komisije.

[16] Glej opombo 49 delovnega dokumenta služb Komisije.

[17] Glej opombo 50 delovnega dokumenta služb Komisije.

[18] Glej opombo 52 delovnega dokumenta služb Komisije.

[19] Glej opombo 58 delovnega dokumenta služb Komisije.

[20] Glej stran 12 delovnega dokumenta služb Komisije.

[21] http://ec.europa.eu/information_society/activities/social_networking/docs/sn_principles.pdf.

[22] Glej opombo 60 delovnega dokumenta služb Komisije.

[23] Glej stran 13 delovnega dokumenta služb Komisije.

[24] Glej stran 13 in opombo 63 delovnega dokumenta služb Komisije. V boju proti spletnemu razširjanju gradiva o spolni zlorabi otrok se program za varnejši internet osredotoča na mednarodno in evropsko sodelovanje, zlasti s podpiranjem omrežja dežurnih telefonskih številk INHOPE.

[25] Glej stran 14 delovnega dokumenta služb Komisije.

[26] Glej opombo 65 delovnega dokumenta služb Komisije.

[27] Glej opombo 81 delovnega dokumenta služb Komisije.

[28] Glej opombo 82 delovnega dokumenta služb Komisije.

[29] Glej opombo 83 delovnega dokumenta služb Komisije.

[30] Glej opombo 85 delovnega dokumenta služb Komisije.

[31] Glej opombo 86 delovnega dokumenta služb Komisije.

[32] Glej opombo 87 delovnega dokumenta služb Komisije.

[33] Glej opombo 88 delovnega dokumenta služb Komisije.

[34] V okviru programa za varnejši internet je bila opravljena primerjalna študija o učinkovitosti razpoložljivih filtrirnih rešitev v Evropi. Prvi rezultati so bili objavljeni januarja 2011. http://ec.europa.eu/information_society/activities/sip/projects/filter_label/sip_bench2/index_en.htm

[35] Glej stran 16 delovnega dokumenta služb Komisije.

[36] Glej opombo 77 delovnega dokumenta služb Komisije.

[37] Glej stran 16 in opombo 78 delovnega dokumenta služb Komisije.

[38] Glej opombo 76 delovnega dokumenta služb Komisije.

[39] Glej strani 20−22 ter opombe 93, 94, 99 in 100 delovnega dokumenta služb Komisije.

[40] Glej strani 20−22 delovnega dokumenta služb Komisije.

[41] Glej opombo 107 delovnega dokumenta služb Komisije.

[42] http://www.pegionline.eu/en/

[43] http://www.pegionline.eu/en/

[44] Glej opombo 118 delovnega dokumenta služb Komisije.

[45] Glej strani 24 in 25 ter opombo 119 delovnega dokumenta služb Komisije.

[46] Glej opombo 120 delovnega dokumenta služb Komisije.

[47] Glej opombo 128 delovnega dokumenta služb Komisije.

[48] Glej opombo 129 delovnega dokumenta služb Komisije.

[49] Glej opombo 130 delovnega dokumenta služb Komisije.

[50] Glej opombo 131 delovnega dokumenta služb Komisije.

[51] Glej opombo 132 delovnega dokumenta služb Komisije.

[52] Po prilogi I priporočila iz leta 2006 − Okvirne smernice za izvajanje, na nacionalni ravni, ukrepov v nacionalnem pravu ali praksi, da se zagotovi pravica do odgovora ali enakovredna pravna sredstva v zvezi s spletnimi mediji.

[53] Delovni dokument služb Komisije.