Pregled Direktive 2010/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. maja 2010 o navajanju porabe energije in drugih virov izdelkov, povezanih z energijo, s pomočjo nalepk in standardiziranih podatkov o izdelku

9.Čeprav so se nekateri ukrepi v fazi uporabe nanašali na vplive na okolje, ki niso povezani z energijo, obstaja potencial za dodatno zmanjšanje takih vplivov, na primerih pri vidikih trajnosti, popravljivosti, možnostih ponovne uporabe, možnostih recikliranja, predelave, reciklirane vsebine, uporabe prednostnih materialov in nevarnih snovi.

8.Ukrepi v zvezi z nekaterimi izdelki so se v primerjavi s tem, kar je tehnično in ekonomsko izvedljivo, izkazali za premalo ambiciozne.

6.Obstoječi trend gre v smeri nakupov večjih izdelkov, ki so učinkoviti in se tako uvrstijo v višji energijski razred, vendar imajo veliko večjo absolutno porabo energije kot manjše naprave iste vrste.

5.Uvedba razreda A+ in višjih razredov v skladu z direktivo o označevanju z energijskimi nalepkami iz leta 2010 je zmanjšala uspešnost energijske oznake pri spodbujanju potrošnikov k nakupu učinkovitejših izdelkov. Sprememba v zasnovi nalepk, na katerih se uporabljajo dodatni plusi za označevanje razredov z večjo učinkovitostjo od razreda A, je manj uspešna pri spodbujanju nakupa učinkovitejšega izdelka kot prvotna lestvica od A do G. Potrošniške raziskave kažejo, da je nova lestvica na nalepki težko razumljiva za uporabnike, zmanjšala je njihovo pripravljenost plačati več za učinkovitejše izdelke, saj jih razlika med A+ in A+++ k temu manj spodbuja kot razlika med C in A. Tudi nekateri piktogrami, uporabljeni za ponazoritev drugih parametrov, so težko razumljivi, na primer „logotip stikala“ na nalepkah za televizorje in učinkovitost sušenja na nalepki za pomivalne stroje.

3.Koristi so tako za podjetja kot družbo večje od stroškov. Medtem ko bodo stroške zahtev in označevanja v prvi vrsti nosili proizvajalci, bodo ti nato preneseni na končne uporabnike (gospodinjstva in druga podjetja), ki bodo imeli zaradi manjše porabe energije koristi od prihrankov, ki znatno presegajo prvotne stroške nakupa. Podrobni podatki za EU kot celoto niso na voljo. Za Združeno kraljestvo je bilo razmerje med koristmi in stroški veljavnih predpisov ocenjeno na 3,8 za leto 2012.

1.Ukrepi glede okoljsko primerne zasnove in označevanja z energijskimi nalepkami so uspešni, saj prinašajo oprijemljive in znatne prihranke pri energiji in stroških. Iz naknadnega ocenjevanja v okviru pregledov posebnih ukrepov glede označevanja z energijskimi nalepkami, ki so v veljavi od 90. let prejšnjega stoletja, je razvidno hitro preoblikovanje trga v smeri večje učinkovitosti za večino skupin izdelkov z energijskimi nalepkami. Ocenjuje se, da bi z izvajanjem obeh direktiv prihranili 175 Mtoe primarne energije letno do leta 2020 (približno 15 % teh prihrankov je posledica ukrepov v zvezi z označevanjem z energijskimi nalepkami, ob upoštevanju dejstva, da okoljsko primerna zasnova zajema le približno polovico skupin izdelkov z energijskimi oznakami). To ustreza 19 % prihrankov v primerjavi z nespremenjenim scenarijem porabe energije za te izdelke. S temi ukrepi bo uresničena skoraj polovica cilja o 20 % povečanju energijske učinkovitosti do leta 2020. Odvisnost od uvoza energije bi se zmanjšala za 23 % za zemeljski plin in za 37 % za premog. Ukrepi glede okoljsko primerne zasnove in označevanja z energijskimi nalepkami naj bi po ocenah končnim uporabnikom izdelkov do leta 2020 prihranili 100 milijard EUR letno v obliki nižjih računov za storitve (kar za vsako gospodinjstvo pomeni letne prihranke med 400 in 500 EUR).

Cilji direktive o označevanju z energijskimi nalepkami in direktive o okoljsko primerni zasnovi so:

V poročilu iz leta 2012 o pregledu direktive o okoljsko primerni zasnovi (2009/125/ES) je bilo ugotovljeno, da takojšnji pregled direktive ni potreben, a da bi bilo mogoče posebne vidike, za katere v času pregleda ni bilo na voljo dovolj podatkov, kot so uspešnost izvajalnih ukrepov in harmoniziranih standardov ter tesnejše usklajevanje med izvajanjem obeh direktiv, ponovno oceniti leta 2014 v pregledu direktive o označevanju z energijskimi nalepkami.

Direktiva o označevanju z energijskimi nalepkami (2010/30/EU) Komisiji nalaga, da oceni uspešnost Direktive in predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu do 31. decembra 2014. Direktiva zahteva tudi predložitev poročila o prenosu pooblastil najpozneje do 19. junija 2015 in povzetek nacionalnih poročil o tržnem nadzoru, ki jih morajo države članice predložiti vsaka štiri leta.

10.V zvezi z učinkovitostjo postopek oblikovanja pravil traja predolgo (povprečno 49 mesecev), kar včasih povzroči, da je v času sprejemanja političnih odločitev tehnično in pripravljalno delo zastarelo, zlasti to velja za hitro razvijajoče se elektronske izdelke.

11.Obe direktivi se medsebojno dopolnjujeta, izvajata pa se večinoma usklajeno.

12.Za številne izdelke so nižji razredi energijskih nalepk prazni, ker so bili z ukrepi glede okoljsko primerne zasnove prepovedani modeli z nizko učinkovitostjo, proizvajalci pa so se na tehnološki napredek odzvali s proizvajanjem učinkovitejših izdelkov. Pri številnih kategorijah izdelkov se težava nanaša tudi na višje razrede. V najbolj skrajnih primerih so na energijskih nalepkah za pralne stroje, pomivalne stroje in hladilnike trenutno prikazani razredi od A+++ do D, vendar pa se lahko dajejo na trg še vedno le naprave razredov A+++, A++ in A+. Brez celovite primerjave od A do G se ustreznost energijske nalepke za potrošnika zmanjša.

13.Dodana vrednost za EU izhaja iz harmoniziranega regulativnega okvira, ki zmanjšuje stroške za proizvajalce, s čimer EU postaja vodilna pri mednarodnih naporih za regulacijo in standardizacijo.

14.Ukrepi so za doseganje cilja EU o povečanju energijske učinkovitosti po letu 2020 še naprej ustrezni. Prispeva lahko tudi k učinkoviti rabi virov in krožnemu gospodarstvu.

15.Obveščenost potrošnikov v digitalni dobi ostaja bistvenega pomena. Predpisi o označevanju z energijskimi nalepkami so bili nedavno prilagojeni tako, da se energijska nalepka prikazuje tudi na internetu.

16.Učinka zahteve, da mora biti v oglasih naveden energijski razred (člen 4(c)), ni bilo mogoče količinsko opredeliti, vendar pa je bilo v oceni ugotovljeno, da je zmanjševala informacijsko vrzel na trgu.

17.Zahteve v zvezi z javnim naročanjem (člen 9(1)) so bile ocenjene že leta 2011, zaradi česar so bile črtane iz direktive o označevanju z energijskimi nalepkami in v spremenjeni obliki vključene v direktivo o energijski učinkovitosti.

18.Iz medijskega poročanja v prejšnjih letih je razvidno, da obveščanje o koristih politike ni bilo zadostno.

3.Povzetek poročil o tržnem nadzoru

Države članice so leta 2014 Komisiji predložile poročila o svojih dejavnostih v okviru tržnega nadzora za obdobje 2009–2013 na podlagi predloge, ki jo je zagotovila Komisija.

Predloženi podatki kažejo, da v letih 2009 in 2010 približno tretjina držav članic dejavnosti v zvezi s tržnim nadzorom označevanja z energijskimi nalepkami in okoljsko primerno zasnovo ni izvajala ali pa jih je izvedla malo. Komisija se je skupaj z državami članicami posvetila temu vprašanju in število nizko dejavnih držav članic se zmanjšuje.

Število inšpekcijskih pregledov in število pregledanih modelov izdelkov se je v obdobju 2009–2013 znatno povečalo, saj so ukrepi glede okoljsko primerne zasnove in označevanja z energijskimi nalepkami v navedenih letih zajemali vedno več skupin izdelkov. Število držav članic, ki izdelke preskušajo v laboratorijih, se je s peščice povečalo na skoraj polovico. Čeprav je preskušanje izdelka le eden od načinov za ugotavljanje skladnosti, gre za bistven instrument, saj je le na ta način mogoče dokončno ugotoviti, ali izdelek izpolnjuje minimalne zahteve v zvezi z okoljsko primerno zasnovo in/ali je na energijski nalepki naveden pravilen razred. Visoka cena preskusov je eden od razlogov, zakaj izdelkov v laboratorijih ne preskušajo vse države članice. To je verjetno tudi razlog, zakaj velik delež preskusov zadeva manjše naprave, kot so zunanji napajalniki in svetilke, in skladnost z zahtevami glede stanja pripravljenosti in načina izklopa.

Raven skladnosti, ki so jo ugotovili organi za tržni nadzor, se razlikuje glede na državo članico, izdelek in leto. Od 5 % do 40 % izdelkov je bilo naprodaj brez energijskih nalepk ali z nepravilno prikazano nalepko (npr. nalepka ni bila jasno vidna, nepravilna nalepka, oznake na nalepki se niso ujemale z laboratorijskim preskusom). Navadno je bilo za 10–50 % pregledanih in/ali preskušenih izdelkov ugotovljena neskladnost z okoljsko primerno zasnovo. Vendar pa je raven neskladnosti, ki jo ugotovijo organi, navadno višja od splošne ravni neskladnosti na trgu, ker je tržni nadzor usmerjen na znamke in trgovine, kjer so bile v preteklosti pogosto ugotovljene neskladnosti ali pa zanje obstajajo sumi. Na splošno se lahko neskladnost na trgu oceni na 20 %, kar povzroča približno 10 % izgub predvidenih prihrankov energije (16 Mtoe primarne energije letno).

4.Prenesena pooblastila

Tako direktiva o okoljsko primerni zasnovi kot direktiva o označevanju z energijskimi nalepkami sta okvirni direktivi, ki določata splošna pravila in načela ter pooblaščata Komisijo za sprejetje podrobnejših aktov v sodelovanju z državami članicami. Obe direktivi določata pogoje, v skladu s katerimi Komisija izvaja to pooblastilo. Ti akti imajo na podlagi direktive o označevanju z energijskimi nalepkami obliko delegiranih aktov , ki jih v okviru strokovne skupine obravnavajo države članice, medtem ko gre v primeru direktive o primerni okoljski zasnovi za izvajalne ukrepe, ki se sprejmejo v skladu s postopkom v odboru, in sicer z večinskim glasovanjem držav članic v regulativnem odboru. Delegirani akt o označevanju določenega izdelka z energijsko nalepko se navadno sprejme vzporedno z izvajalnim ukrepom v zvezi z okoljsko primerno zasnovo in določa minimalne zahteve o energijski učinkovitosti za isto skupino izdelkov, da se zagotovi usklajen učinek obeh ukrepov.

Strokovno skupino za označevanje z energijskimi nalepkami je oblikovala Komisija decembra 2012 in je nadomestila regulativni odbor za energijsko označevanje izdelkov, ki je obstajal na podlagi prvotne direktive o označevanju z energijskimi nalepkami 92/75/EGS. Strokovna skupina je obravnavala vse ukrepe glede označevanja z energijskimi nalepkami, ki so bili doslej sprejeti v skladu z Direktivo 2010/30/EU, s čimer je bilo zagotovljeno ustrezno posvetovanje z državami članicami. Do danes je bilo sprejetih 12 delegiranih aktov o označevanju z energijskimi nalepkami. Od sprejetja delegiranih aktov Komisije o označevanju z energijskimi nalepkami do danes niti Evropski parlament niti Svet v štirimesečnem roku za ugovor le-tega nista izrazila. Delegirani akti so bili nato objavljeni v Uradnem listu Evropske unije in so kmalu po tem začeli veljati.

Komisija meni, da prenos pooblastil glede označevanja z energijskimi nalepkami uspešno prispeva k oblikovanju potrebnih podrobnih pravil o označevanju izdelkov in naprav z energijskimi nalepkami. Poleg tega meni, da je pravilno izvajala pooblastila iz direktive o označevanju z energijskimi nalepkami.

5.Zaključek

Na podlagi rezultatov ocene Komisija meni, da je pregled direktive o označevanju z energijskimi nalepkami ustrezen. Zakonodajni predlog pregleda direktive o označevanju z energijskimi nalepkami je priložen temu poročilu, zlasti z namenom obravnave zmanjšane uspešnosti nalepke (točki 5 in 12 oddelka 2) in šibkega izvrševanja (točki 5 in 7 oddelka 2, oddelek 3).