[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 30.6.2009

COM(2009) 296 konč.

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Letno poročilo 2009 o razvojni politiki in politiki zunanje pomoči Evropske skupnosti ter njuno izvajanje v letu 2008

{SEC(2009)831}

POROČILO KOMISIJE SVETU IN EVROPSKEMU PARLAMENTU

Letno poročilo 2009 o razvojni politiki in politiki zunanje pomoči Evropske skupnosti ter njuno izvajanje v letu 2008

Leto 2008 je bilo za Evropsko unijo in njene razvojne partnerice po svetu težko. Hitro naraščajoče cene hrane in energije ter svetovna finančna kriza so postavile na preizkušnjo sposobnost EU za izpolnjevanje danih zavez glede zagotavljanja pomoči in zadovoljevanje novih potreb. Evropska komisija se je hitro odzvala, da bi ublažila učinek visokih cen hrane na revne države. Evropska unija je do konca decembra ustanovila instrument za hrano za obdobje 2008–2010 v višini 1 milijarde EUR iz proračuna EU in tako dokazala, da se je nanjo mogoče zanesti. Komisija je medtem povečala svoj proračun za humanitarno pomoč v hrani iz rezerve za nujno pomoč za 140 milijonov EUR in prerazporedila sredstva, namenjena za varnost preskrbe s hrano, najbolj ranljivim skupinam prebivalstva. Poleg tega je vpoklicala 200 milijonov EUR iz nedodeljene rezerve v 10. Evropskem razvojnem skladu (ERS). Komisija se je hkrati zavezala, da bo povečala raven makrofinančne pomoči državam, ki pomoč potrebujejo, pri čemer bo obravnavala vsako državo posebej. Kljub gospodarski krizi so EU in države članice ponovno potrdile svoje zaveze, da bodo v prihodnjih letih povečale razvojno pomoč. Prilagodljivo in učinkovito odzivanje na spreminjajoče se razmere bo ostalo ključni cilj tudi v letu 2009.

Svetovna razsežnost

Globalna narava zunanjih politik EU je postala jasno vidna v letu 2008, ko je EU poglobila odnose s partnericami po vsem svetu in si prizadevala za njihovo sodelovanje pri svetovnih vprašanjih, kot so podnebne spremembe, energija, liberalizacija trgovine in uresničitev razvojnih ciljev novega tisočletja iz leta 2000 do leta 2015.

Maja je EU na srečanju na vrhu v Limi postavila nove temelje odnosov z Latinsko Ameriko. Voditelji obeh strani so sprejeli program skupnega delovanja s poudarkom na dveh področjih: socialni koheziji in trajnostnem razvoju. Julija je EU organizirala svoj prvi vrh v zgodovini z Južno Afriko. Avgusta je bila nepričakovano v središču pozornosti Gruzija zaradi spora z Rusijo. Komisija je takoj pripravila triletni sveženj v višini do 500 milijonov EUR. Prvo plačilo v višini 60 milijonov EUR za notranje razseljene osebe v Gruziji je bilo mobilizirano še pred koncem leta.

EU je v letu 2008 namenjala veliko pozornosti sosednjim državam v Vzhodni Evropi in Sredozemlju. Julija je z južnimi partnericami ustanovila Unijo za Sredozemlje, decembra pa je Komisija predlagala novo vzhodno partnerstvo za sosednje države na vzhodu. Pogajanja o novem partnerskem sporazumu z Rusijo, ki jih je EU zamrznila zaradi spora z Gruzijo, so bila ponovno vzpostavljena na novembrskem vrhu EU in Rusije. Med letom je EU zagotovila skupaj 498 milijonov EUR pomoči Palestincem, predvsem za kritje tekočih stroškov Palestinske oblasti in za podporo palestinskemu načrtu za reforme in razvoj.

EU in njene afriške partnerice so začele izvajati dejavnosti v okviru osmih tematskih partnerstev, ki so del ambiciozne skupne strategije, sprejete na vrhu v Lizboni decembra 2007. Obe strani sta okrepili tudi skupni dialog o svetovnih vprašanjih, med drugim o vplivu finančne krize, podnebnih spremembah in upravljanju mednarodnih institucij. Ob vse večjem vključevanju Kitajske v Afriki je Komisija pripravila predloge za tristransko sodelovanje med EU, Kitajsko in Afriko, ki bi omogočalo iskanje skupnih rešitev za skupne izzive.

Komisija si je prizadevala za boljše regionalno sodelovanje in večje gospodarsko povezovanje med afriškimi, karibskimi in pacifiškimi partnerskimi državami, namenjeno spodbujanju rasti, trgovine in razvoja. Svoja prizadevanja je osredotočila na pogajanja za sklenitev sporazumov o gospodarskem partnerstvu s skupinami podsaharskih držav in z državami AKP na karibskem in tihooceanskem območju. Države AKP so dobile tudi sredstva iz regionalne komponente novega ERS, kot so prispevek v višini 300 milijonov EUR za mirovno pomoč za Afriko, podpora institucijam držav AKP in podpora za Svetovni sklad za boj proti aidsu, tuberkulozi in malariji.

Komisija je med letom nadaljevala s prizadevanji za sklenitev formalnih sporazumov s strateškima partnericama v Aziji, Kitajsko in Indijo, pa tudi z Južno Korejo in članicami združenja ASEAN (Združenje držav jugovzhodne Azije). Pomoč državam ASEAN je usmerjena predvsem v prizadevanja za gospodarsko povezovanje v skladu z načrtom gospodarske skupnosti ASEAN (ASEAN economic community blueprint) in temelji na evropskih izkušnjah z regionalnimi orodji povezovanja, kot so statistika, carina in skupni standardi. Komisija se je posvečala tudi pogajanjem za sklenitev celovitih pridružitvenih sporazumov (politični dialog, razvojno sodelovanje in preferencialna trgovina) z Andsko skupnostjo in Srednjo Ameriko.

Ustrezne politike

Nepričakovani dogodki v letu 2008 niso odvrnili EU in Evropske komisije od njunih prednostnih razvojnih nalog. Komisija je med letom 2008 preverila napredek pri uresničevanju razvojnih ciljev novega tisočletja, dosežen na polovici ciljnega obdobja. Ocenila je tehnično in finančno pomoč EU v okviru osmih razvojnih ciljev novega tisočletja. Junija je Komisija pripravila program ukrepov EU za uresničitev teh ciljev. V njem je določila cilje za leto 2010, s katerimi naj bi nadomestili zamujeno pri ključnih socialnih (zlasti na področju zdravja) in okoljskih ciljih. Pri državah z nižjimi in srednjimi dohodki je sodelovanje osredotočeno predvsem na podporne politike za zmanjšanje revščine.

Ti dogodki so pravzaprav povečali potrebo po bolj usklajenih politikah, zlasti pri pomembnih vprašanjih, kot so podnebne spremembe, pri katerih je EU v ospredju, in svetovna trgovina. Vodilna vloga EU v boju proti podnebnim spremembam lahko neposredno koristi najrevnejšim in najbolj ranljivim državam v razvoju, kar dokazuje operativna ustanovitev Prilagoditvenega sklada, dogovorjena na Konferenci ZN o podnebnih spremembah v Poznanu na Poljskem decembra 2008. Prvi prostovoljni sporazum o partnerstvu v okviru pobude FLEGT (izvrševanje zakonodaje, upravljanje in trgovanje na področju gozdov) je bil sklenjen z Gano septembra 2008.

V letu 2008 je Komisija okrepila prizadevanja za polno vključitev vprašanj, kot so enakost spolov, okolje ter pravice otrok in domorodnega prebivalstva, v razvojni proces. Februarja je predlagala sveženj ukrepov, namenjen otrokom v okviru zunanjih ukrepov. Sveženj zajema več prednostnih področij na regionalni in svetovni ravni v zvezi z delom otrok, trgovino z otroki, otroki, prizadetimi v oboroženih spopadih, in nasiljem nad otroki. Komisija je sprejela ukrepe za zagotovitev, da bodo druge politike EU, ki vplivajo na razvojno sodelovanje in pomoč, nanju vplivale pozitivno. Ob trgovinski so to še kmetijska politika, energetska politika, politika raziskav in razvoja, migracijska politika, varnostna politika ter tudi davčna politika. V letu 2008 so se številne karibske in pacifiške države zavezale, da bodo izvajale načela dobrega upravljanja na davčnem področju, kar je bilo eno od meril, upoštevanih pri dodeljevanju motivacijskega deleža za upravljanje v okviru 10. ERS.

Na vrh svojega programa je Komisija postavila demokratično upravljanje kot kazalnik in merilo pri načrtovanju in izvajanju tehnične in finančne pomoči. Demokratično upravljanje razume kot področje, ki ga je treba podpirati kot samostojno področje, hkrati pa tudi kot vprašanje, ki zadeva vse programe pomoči in vsa področja. Poleg tega je tudi osrednja tema vsakega dialoga o politikah. V letu 2008 je Komisija opredelila metodologijo za analiziranje in reševanje vprašanja upravljanja v svojih področnih dejavnostih. Težava je v tem, da je spodbujanje demokratičnega upravljanja zelo občutljiv proces, ki ima v vsaki državi tudi svoje posebnosti.

Komisija je v letu 2008 vložila veliko truda v povečanje učinkovitosti pomoči in je v ta namen uskladila ustrezne geografske in tematske instrumente, ki spodbujajo demokracijo in človekove pravice, ter ustvarila sinergije med njimi. V tem okviru so geografski programi namenjeni predvsem krepitvi institucij in demokratičnim procesom, kot so volitve. Zagotavljajo pomoč pri volitvah, podporo parlamentom, institucijam za človekove pravice in institucijam civilne družbe ter medijem. Glavno tematsko orodje EU, Evropski instrument za demokracijo in človekove pravice, je konkretni izraz pomembnosti, ki jo EU pripisuje tej politiki. Evropski instrument za demokracijo in človekove pravice lahko posreduje tam, kjer EU običajno ni prisotna, in kar je še bolj pomembno, posreduje lahko tudi brez soglasja tretjih držav. Glavni upravičenci do tega instrumenta so skupine in posamezniki, ki se borijo za demokracijo, človekove pravice in temeljne svoboščine v okviru civilne družbe.

Odkar je EU leta 1993 prvič poslala opazovalce volitev v Rusijo, so misije EU za opazovanje volitev postale zelo vidno sredstvo evropske diplomacije. Leta 2008 je Evropska komisija poslala misije EU za opazovanje nacionalnih volitev v 10 držav v Aziji, Afriki in Latinski Ameriki: Pakistan, Butan, Nepal, Kambodžo, Ruando, Angolo, Ekvador, Gvinejo Bissau, Gano in Bangladeš. V letu 2009 Komisija nadaljuje svoj program usposabljanja za opazovalce volitev.

Povečanje in izboljšanje pomoči

Obseg pomoči, ki jo upravlja Komisija, vključno z njenimi delegacijami, se v zadnjih letih stalno in občutno povečuje. Vrednost sredstev, za katera so bile v letu 2008 prevzete obveznosti, je dosegla 9,33 milijarde EUR, kar je več kot 90-odstotno povečanje v primerjavi z letom 2001. Kljub pozni ratifikaciji 10. ERS je Komisija do konca leta uspela prevzeti obveznosti v višini 4,89 milijarde EUR iz tega vira. V ta namen Komisija uporablja svoje različne finančne instrumente: ERS za države AKP, instrument za razvojno sodelovanje za Azijo in Latinsko Ameriko ter evropski instrument sosedstva in partnerstva za Vzhodno Evropo in države južnega Sredozemlja.

Evropska unija je gonilna sila v prizadevanjih za povečanje učinkovitosti pomoči, in sicer tako, da pomoč zagotavlja prek nacionalnih sistemov, da bi okrepila lokalno prevzemanje odgovornosti in zmanjšala transakcijske stroške partnerskih držav. Tretji forum o učinkovitosti pomoči na visoki ravni, ki je potekal septembra v Akri v Gani, je obravnaval predvsem delitev dela med donatorji, uporabo nacionalnih sistemov, predvidljivost pomoči, vzajemno odgovornost za rezultate in manjšo pogojenost.

Agenda za ukrepanje iz Akre, ki je bila rezultat dela foruma, je skladna s prizadevanji EU. Agenda vključuje do zdaj najširši krog partneric, donatorjev in prejemnikov. Partnerske države, donatorji iz držav v vzponu, države srednjega dohodkovnega razreda in nedržavni akterji – vsi dobivajo vse pomembnejšo vlogo. Mimo Agende za ukrepanje iz Akre bo Komisija nadaljevala razprave z državami članicami glede nadaljnjega izvajanja načrta za učinkovitost pomoči na evropski in mednarodni ravni. Gre za vprašanje stroškov in koristi – tako za države upravičenke kot za evropske davkoplačevalce.

V okviru svojega odziva na zaveze glede uporabe nacionalnih sistemov in predvidljivosti pomoči je Komisija pripravila dokončne predloge za pogodbo o razvojnih ciljih novega tisočletja, ki bo zagotovila dolgoročnejšo, bolj predvidljivo obliko splošne proračunske podpore, namenjeno uspešnim državam, ki dokazano uspešno izvajajo proračunsko podporo. Pogodbe o razvojnih ciljih novega tisočletja so bile prvotno odobrene za sedem držav AKP (Burkino Faso, Gano, Mali, Mozambik, Ruando, Ugando in Zambijo), kar predstavlja več kot 40 % načrtovane splošne proračunske podpore v 10. ERS.

V letu 2008 se je Komisija intenzivno ukvarjala s prenovo svojih enot za tehnično sodelovanje in izvajanje projektov. Julija je sprejela glavno strategijo, ki opredeljuje vrsto načel, med drugim poudarek na razvoju lokalnih zmogljivosti, na povpraševanju temelječ pristop, prevzemanje odgovornosti partnerskih držav skozi celoten cikel upravljanja dejavnosti ter izrazito usmerjenost na rezultate.

Poleg tega je Komisija povečala delež razvojne pomoči, zagotovljene v obliki proračunske podpore , ki je njeno prednostno sredstvo za zagotavljanje pomoči, kadar razmere to omogočajo. Proračunska podpora, pri kateri se sredstva nakažejo finančnemu ministrstvu države upravičenke, postopoma nadomešča neposredno financiranje, vezano na projekte. Med letom so prevzete obveznosti za proračunsko podporo predstavljale 39 % (3,86 milijarde EUR) vseh prevzetih obveznosti iz proračuna ES in iz ERS.

Sredstva se zagotavljajo kot splošna proračunska podpora ali kot sektorska proračunska podpora, kadar je poudarek na posameznem področju. V letu 2008 so prevzete obveznosti za splošno proračunsko podporo predstavljale 60 % vseh novih dejavnosti proračunske podpore v višini 2,3 milijarde EUR. Glavne upravičenke so bile države AKP (21 držav), azijske (Laos in Vietnam) in latinskoameriške (Honduras) države. Kar zadeva sektorsko proračunsko podporo, se v letu 2008 ni povečala le uporaba tega instrumenta pomoči, ampak tudi število različnih zajetih področij, zlasti v državah, ki niso države AKP[1]. Prevzete obveznosti za sektorsko proračunsko podporo so znašale 1,5 milijarde EUR, tj. približno 40 % novih dejavnosti proračunske podpore, za katere so bile v letu 2008 prevzete obveznosti. Dejavnosti sektorske proračunske podpore so predstavljale 18 % novih prevzetih obveznosti za proračunsko podporo za regijo AKP, od tega skoraj 60 % v Aziji, ter do 100 % za vzhodne in južne sosednje države ter Južno Afriko. Pri slednjih so dejavnosti proračunske podpore namenjene predvsem področjem, kot so pravosodje, zakonodajna podpora, energetika, trgovina in konkurenčnost. V Aziji je bila večina prevzetih obveznosti namenjena socialnim področjem. V Latinski Ameriki so bila glavna področja gospodarjenje z vodami, izobraževanje in zaposlovanje. Čeprav je bila v državah AKP sektorska proračunska podpora osredotočena na tradicionalna področja (ceste, zdravstvo in izobraževanje), se pojavljajo tudi nova področja, kot so pravosodje, strokovno usposabljanje in decentralizacija.

Komisija trenutno v posvetovanju z drugimi donatorji in državami članicami razvija celovito metodologijo za vrednotenje dejavnosti splošne in sektorske proračunske podpore na ravni držav. Metodologija bo testirana v letih 2009–2010 in nato izpopolnjena. V letu 2008 je bil opravljen tudi celovit pregled programov splošne proračunske podpore ES, ki je zajel 46 programov. Pregled je pokazal, da je bilo v povprečju izplačane 70 % variabilne tranše plačil, ki temelji na posebnih kazalnikih uspešnosti. To kaže, da so bili ciljni rezultati doseženi na dokaj visoki ravni.

Eno od meril, ki jih morajo izpolniti države, da so upravičene do proračunske podpore, je, da dokažejo svojo sposobnost za upravljanje javnih financ. Učinkovito upravljanje javnih financ je bistveno, da se zagotovi odgovorno ravnanje držav z denarjem evropskih davkoplačevalcev, ki jim je bil zaupan v korist njihovih prebivalcev.

Kot večina drugih donatorjev (vključno z MDS in Svetovno banko) ES kot osnovo za merjenje napredka uporablja začetno dinamično diagnozo upravljanja javnih financ. Od junija 2005 do konca leta 2008 so bile v 55 državah AKP izvedene ocene PEFA[2]. Vse države AKP in skoraj vse druge države po svetu, ki so prejele proračunsko podporo ES, so do konca leta 2008 opravile oceno PEFA.

Komisija se je zavezala, da bo povečala učinkovitost in preglednost proračunske podpore, tako da bo okrepila ocene upravljanja javnih financ, izboljšala strukturo in vsebino finančnih sporazumov, dodatno izpopolnila merila za upravičenost do proračunske podpore in ocene tveganj ter izboljšala sisteme poročanja.

V prihodnje se bodo dejavnosti proračunske podpore vse bolj uporabljale za zadovoljevanje potreb držav v razvoju po financiranju. Komisija bo še naprej upoštevala posebne potrebe nestabilnih držav.

Poudarek na rezultatih

Sistem v rezultate usmerjenega spremljanja (Results-Oriented Monitoring – ROM) je postal sestavni del izvajanja večine programov Komisije. Sistem omogoča pregleden, hiter in celovit pregled napredka, ki je bil v izbranem času dosežen pri izvajanju projekta. Izvaja se v vseh regijah zunanjega sodelovanja, izvajajo pa ga neodvisni strokovnjaki. Sistem uporablja strukturirano in trdno metodologijo, izsledki pa so predstavljeni v skladu z mednarodno dogovorjenimi merili[3]. Po osmih letih se je ROM izkazal kot koristno orodje ne le na ravni projektov (zbiranje informacij o uspešnosti projektov), temveč tudi na makro ravni, kjer je v pomoč pri odločitvah o upravljanju, ter na ravni načrtovanja programov, kjer zagotavlja kvalitativne podatke za analizo.

V obdobju 2006–2008 je bilo več kot 530 zaključenih projektov pregledanih z metodologijo naknadnega ROM. Študija iz leta 2007 je proučila potencialne prednosti te metodologije in potrdila, da je naknadni ROM stroškovno učinkovito in prilagodljivo orodje. Za projekte, ki še tečejo, je bila metodologija ROM racionalizirana in izboljšana, tako da bolje zajema pomembne teme, kot je vključitev vprašanj enakosti spola in okoljskih vprašanj. V letu 2008 je bila pozornost namenjena tudi potrebi po prehodu s povsem kvantitativne na bolj kvalitativno analizo podatkov ROM.

Poleg tega je bilo v letu 2008 zaključenih osem poročil o oceni: štiri geografska, eno tematsko in tri o načinih izvajanja pomoči. Dvanajst novih ocen se je začelo izvajati. Deset se jih nanaša na posamezne države, preostali dve pa obravnavata preprečevanje konfliktov in vzpostavljanje miru ter zaposlenost in socialno vključenost. Komisija ugotovitve teh ocen upošteva pri izboljševanju kakovosti in učinkov zunanje pomoči, ki jo zagotavlja. Na splošno so ocene pokazale, da sta ustreznost in učinkovitost načrtovanja in izvajanja programov ES dobri. Področja, na katerih so potrebna dodatna prizadevanja, vključujejo sinergije med dejavnostmi, kombinacije načinov za zagotavljanje pomoči ter usklajenost nacionalne in regionalne pomoči. ES si prizadeva tudi za večjo vidnost svojih dejavnosti, zlasti kadar se sredstva zagotavljajo prek mednarodnih organizacij ali prek proračunske podpore.

Skupna prizadevanja

Za večjo učinkovitost pomoči je pomembna boljša koordinacija donatorjev, zlasti z izmenjavo izkušenj in združevanjem dejavnosti (delitev dela). Številne države to že počnejo. Tanzanija, Mozambik, Uganda, Gana, Burkina Faso in Mali so primeri držav podsaharske Afrike, v katerih je koordinacija zelo dobra in se uporablja jasna delitev dela. Decembra 2008 sta Komisija in francosko predsedstvo EU organizirala konferenco o koordinaciji donatorjev iz EU v Latinski Ameriki. V Afganistanu je bil v okviru odziva na afganistansko nacionalno razvojno strategijo pripravljen skupni prispevek EU o učinkovitosti pomoči. Na zasedenem palestinskem ozemlju je ES vzpostavila učinkovit instrument za izvajanje pomoči (PEGASE), ki vključuje prispevke držav članic. Od februarja 2008, ko se je instrument začel izvajati, je bilo (v 12 mesecih do 31. januarja 2009) izplačanih 409,2 milijona EUR v obliki neposredne finančne podpore. PEGASE je upravljal tudi s 131 milijoni EUR, ki jih je prispevalo 14 držav članic in od katerih je bilo v istem obdobju izplačanih 78 %.

Komisija je del svoje razvojne pomoči še naprej zagotavljala prek Združenih narodov, Svetovne banke in drugih mednarodnih organizacij, kadar je bil to najučinkovitejši način izvajanja pomoči. V Iraku je bil od leta 2003 večji del pomoči ES, ki je znašala 785 milijonov EUR, zagotovljen prek Mednarodnega sklada za obnovo Iraka (IRFFI), večstranskega mehanizma, ustanovljenega leta 2004. Dve obsežni oceni, zaključeni leta 2008, sta pokazali, da je bilo to okrepljeno sodelovanje, ki so ga olajšali finančni in upravni okvirni sporazumi, koristno za Komisijo, Svetovno banko in agencije ZN. Finančni in upravni okvirni sporazumi so Komisiji omogočili zagotavljanje pomoči v državah, kjer so bile razmere pretežke in prenevarne, da bi lahko vzpostavila svoje lastne kanale za zagotavljanje pomoči. Kljub temu pa je treba razmisliti o novem strateškem pristopu in povečati vidnost pomoči.

Poleg tega je Komisija okrepila svoje sodelovanje z ZN in Svetovno banko pri odzivanju na razmere po krizah in načrtovanju obnove, in sicer s podpisom skupne deklaracije 25. septembra 2008. Pobuda vzpostavlja skupno platformo za učinkovit in trajnosten mednarodni odziv po krizah, povezanih z naravnimi nesrečami in konflikti. Vsi donatorji in partnerji so vabljeni, da se vključijo v ta prizadevanja.

Leta 2008 je bil ustanovljen Sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo, ki združuje nepovratna sredstva Komisije in držav članic za financiranje naložb v partnerskih državah, ki jih zagotavljajo evropske javnofinančne institucije. Posojila se zagotavljajo predvsem za tri prednostna področja: energetiko, promet in okolje. Odobrenih je bilo 15 projektov, ki se financirajo s skupnim prispevkom Sklada za spodbujanje naložb v sosedstvo v višini 70,95 milijona EUR. S tem je bilo mogoče pridobiti posojila evropskih finančnih institucij v višini 1,65 milijarde EUR. Poleg proračunskega prispevka ES so se države članice do danes zavezale, da bodo v Sklad za spodbujanje naložb v sosedstvo za obdobje 2008–2010 neposredno prispevale 37 milijonov EUR.

Komisija je objavila tudi strateški dokument z naslovom Lokalni organi: akterji razvoja , v katerem je predstavila osnovne elemente strategije, ki bo izkoriščala izkušnje lokalnih organov kot partnerjev v razvoju.

V letu 2009 bodo razmere v številnih državah zaradi gospodarske krize nedvomno bolj nestabilne. Uresničevanje razvojnih ciljev novega tisočletja bo postalo težje. Zato se politika EU o zunanji pomoči osredotoča na doseganje konkretnih rezultatov, povečanje prilagodljivosti instrumentov pomoči in spodbujanje ukrepov za regionalno povezovanje.

[pic]

Podatki o zmanjševanju revščine potrjujejo trend iz preteklih let, pri čemer 35 % uradne razvojne pomoči dobijo najmanj razvite države. Znižanje uradne razvojne pomoči drugim državam z nizkimi dohodki je predvsem posledica revizije seznama prejemnic uradne razvojne pomoči, ki jo je izvedel Odbor za razvojno pomoč (DAC) organizacije OECD. Na novem seznamu odbora DAC, ki je začel veljati leta 2008, je bilo več držav, ki so se prej uvrščale med druge države z nizkimi dohodki, razvrščenih v kategorijo držav z nižjimi srednjimi dohodki: Kamerun, Zelenortski otoki, Indija, Republika Moldavija, Mongolija, Nikaragva in Kongo.

[pic]

[pic]

[1] V tem dokumentu je Južna Afrika obravnavana ločeno od regije AKP.

[2] „Public Expenditure & Financial Accountability“ (javna poraba in finančna odgovornost) je metodologija, ki jo uporabljajo ES in drugi vodilni donatorji za ocenjevanje javnofinančnega upravljanja v državah upravičenkah.

[3] Ustreznost in zasnova, učinkovitost, uspešnost, učinek in trajnost.