1.4.4

To popolnoma razlaga in zagotavlja tukajšnji citat, ki vsebuje precejšnji del njegovega „dokumenta o stališču I“ v dodatku; ta dokument je bil pripravljen kot uvod v pripravo njegovega mnenja in je bil verjetno med zadnjimi, ki jih je napisal. „1. Raznolikost evropskega zavarovalnega pogodbenega prava je resna ovira za enotni zavarovalniški trg. Tako je na začetku ugotovila Skupina. To tudi jasno poudarja sam EESO; v svojem mnenju na lastno pobudo ‚Potrošniki in zavarovalniški trg‘ z dne 29. januarja 1998 (UL C 95 z dne 30. marca 1998, str. 72; primerjaj tam, npr. št. 1.6. in 2.1.9. odst. 2). Medtem je bilo videti, da je Komisija podprla ta vidik (glej Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu z dne 12. februarja 2003: Bolj skladno evropsko pogodbeno pravo — Akcijski načrt, KOM(2003) 68 končna verzija, UL C 63 z dne 15. marca 2003, str. 1; v nadaljnjem besedilu kot Akcijski načrt; primerjaj tam, npr. št. 27, 47/48, 74). 2. Pravo na splošno in, seveda, tudi zavarovalno pogodbeno pravo se lahko uskladi na podlagi temeljite primerjalne raziskave prava. Cilj dela Skupine je rešitev ponovnega formuliranja. Kaj pomeni ‚ponovno formuliranje‘ [‚restatement‘]? Beseda izvira iz glagola ‚to restate‘, kar pomeni ‚izraziti ponovno ali prepričljivo‘. Na pravnem področju je ‚restatement‘ strokovni izraz, ki se uporablja v Združenih državah. Opisuje — kot je dobro poznano ‚v stroki‘ — zgoščen dokument pravnih pravil, izvedenih iz različnih, vendar v bistvu podobnih virov, sistematiziran in poenoten v smislu ‚najboljše rešitve‘. Delo opravlja Ameriški pravni inštitut (American Law Institute) zasebno, in ne na zakonodajni podlagi. Podobnosti v pomenu virov v ZDA izhajajo iz osnove občega prava (različnega) v zasebnem pravu različnih držav. V evropskem zavarovalnem pravu so vsebinske podobnosti primerljive zaradi njegovega predmeta: ‚zavarovanja‘. Ta predmet zaradi svoje narave povzroča podobne ureditvene potrebe. Smernice za iskanje ‚najboljše rešitve‘ za zavarovalno pogodbeno pravo so lahko naslednje. Prvič je treba ustrezno preučiti glavno nalogo celotnega zavarovalnega pogodbenega prava: zagotoviti pravni okvir za učinkovito prevzemanje tveganja s strani zavarovatelja in tako jamčiti dobro delovanje zavarovalnega poslovanja. Drugič se zdi nujno, da se nasprotni interesi strank pazljivo uravnotežijo. Zato je treba ustrezno priznati sodobnemu trendu dajanja sorazmerno visoke stopnje varstva imetniku zavarovalne police. 3. Ponovno formuliranje, kot ga predvideva naša skupina, se posveča obveznim predpisom (delno obveznim, v dobro imetnika zavarovalne police). Zakaj tako? Zavedati si je treba, da ‚živečega prava‘ zavarovalnih pogodb večinoma ne najdemo v statutih, temveč v pogojih standardnih pogodb. Upoštevanje tega ne pomeni le priznati dejansko stanje, temveč tudi zavezanost k načelu pogodbene svobode. Po drugi strani ostaja bistvena naloga zakonodajalca, da to svobodo omeji. To je treba storiti zaradi javne politike in zaradi varstva imetnika zavarovalne police (ali tretjih oseb, za katere se sklene zavarovanje). Posebno pozornost je treba nameniti pogodbenim klavzulam, ki so lahko podlaga za izgubo zavarovalnega varstva. Tehnična sredstva za dosego teh ciljev so — v celotnem evropskem pravnem redu — zakonodajno oblikovanje (delno) obveznih določb zavarovalnega pogodbenega prava. — Težave, ki so se doslej pojavile zaradi enotnega trga, so v akcijskem načrtu nakazane s temi besedami: ‚... Države članice so oblikovale pravila, ki so lahko vključena v zavarovalno pogodbo ali ne. Če se ta pravila razlikujejo, lahko vplivajo na produkte, ki se ponujajo prek meja. Seveda pravo spodbujanje notranjega zavarovalniškega trga zahteva uskladitev/poenotenje teh omejitev zavarovalne pogodbene svobode, — s posledicami, da se vse (standardne) pogodbe, ki upoštevajo te enotne norme, konkurenčno ponudijo v vseh evropskih državah in tako zagotovijo nedeljivost trga. Prav to je cilj, h kateremu je usmerjeno delo pri projektu‘. 4. Delo pri pripravi pravne primerjave (kot je zgoraj navedeno v točki 2) je usmerjeno, vsaj kar zadeva našo projektno skupino, zgolj v njeno vsebino. Vključeni so strokovnjaki s področja zavarovalnih pogodb 16-ih pravnih redov (iz in zunaj EU). 5. Postavlja se vprašanje, ali naj ponovno formuliranje nadomesti veljavna nacionalna pravila ali zagotovi dodatni (trenutno šestnajsti) model, posebno za preoblikovalne pogodbe. Problem je izpostavljen v Akcijskem načrtu, ki odpira razpravo za tako imenovani neobvezni instrument. To vprašanje se za sedaj ne bo nadalje obravnavalo. 6. Pri primerjalnem delu v zvezi z zavarovalnim pogodbenim pravom se je treba podrobno posvetiti splošnemu pogodbenemu pravu. Projektna skupina je temu zavezana zlasti z neprestanim upoštevanjem in preučevanjem tako imenovanih načel Lando/Beale. Poleg tega tesno sodeluje s ‚Študijsko skupino za Evropski civilni zakonik‘ (profesorja von Bar in Beale). Znotraj te organizacije je Skupina, ki ji je bila zaupana odgovornost zlasti za zavarovalno pogodbeno pravo“.