[pic] | EVROPSKA KOMISIJA |

Bruselj, 19.1.2011

COM(2011) 13 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o tematski strategiji o preprečevanju in recikliranju odpadkov SEC(2011) 70 konč.

POROČILO KOMISIJE EVROPSKEMU PARLAMENTU, SVETU, EVROPSKEMU EKONOMSKO-SOCIALNEMU ODBORU IN ODBORU REGIJ

o tematski strategiji o preprečevanju in recikliranju odpadkov

UVOD

Politika EU na področju ravnanja z odpadki prispeva k povečanju učinkovitosti virov EU ter zmanjšanju negativnih vplivov na okolje in zdravje v njihovem celotnem življenjskem ciklusu. V tematski strategiji o preprečevanju in recikliranju odpadkov (v nadaljnjem besedilu: strategija)[1], sprejeti leta 2005, je določen dolgoročni cilj, ki je, da EU postane družba recikliranja, ki si prizadeva preprečevati nastajanje odpadkov, odpadke pa uporablja kot vir. V strategiji so v ta namen določeni ključni ukrepi za posodobitev veljavnega pravnega okvira ter spodbujanje preprečevanja nastajanja odpadkov, njihove ponovne rabe in recikliranja, pri čemer je odstranjevanje odpadkov le skrajna možnost.

V tem sporočilu je pregledan napredek pri izpolnjevanju ciljev strategije, njegove ugotovitve pa bodo vključene tudi v oceno šestega okoljskega akcijskega programa[2].

Sporočilu je priložen delovni dokument služb Komisije, v katerem so na voljo dodatne informacije o ozadju ključnih ukrepih dela 2 ter podrobni sklici na podatke, uporabljene v delu 3, in spodaj navedene zakonodajne akte. Sporočilo vključuje tudi povzetek ključnih ugotovitev posvetovanja z zainteresiranimi stranmi.

NAPREDEK V ZVEZI S KLJUčNIMI UKREPI STRATEGIJE

V strategiji je opredeljenih sedem ključnih ukrepov za izpolnjevanje njenih ciljev. V tem delu je ocenjen napredek, dosežen pri izvajanju teh ukrepov.

Izvajanje in izvrševanje veljavne zakonodaje EU o odpadkih

Komisija je od leta 2005 okrepila ukrepe za podporo izboljšanju izvajanja in uveljavljanja pravnega reda EU na področju odpadkov na nacionalni ravni. Organizirala je več kot šestdeset sestankov ter več kot štirideset prireditev za ozaveščanje in izmenjavo informacij v vseh državah članicah. Za reševanje težav v zvezi s sporno razlago je bilo objavljenih pet smernic EU o razlagi in izvajanju ključnih konceptov zakonodaje o odpadkih.

V sodelovanju z nacionalnimi inšpekcijskimi organi je bilo opravljenih več kot 10 000 skupnih inšpekcijskih pregledov, v katere je bilo vključenih 22 držav članic in sosednjih držav, v njih pa je bilo dokazano, da je bila pri približno 19 % čezmejnih pošiljk odpadkov kršena zakonodaja o odpadkih. Na podlagi kohezijske politike je bila dana na voljo finančna podpora za izboljšanje ravnanja z odpadki. Med letoma 2005 in 2006 je bilo približno 4,1 milijarde EUR porabljene za podporo zaprtja ali sanacije divjih odlagališč, razvoja infrastrukture za ravnanje z odpadki ter podporo sistemov ločenega zbiranja in recikliranja.

Nedavno poročilo Komisije potrjuje, da posledica neustreznega izvajanja še naprej ostaja splošna nezmožnost izpolnjevanja dogovorjenih okoljevarstvenih ciljev v praksi, in kaže na velike razlike med državami članicami. Konec leta 2009 je bilo z odpadki povprečno povezanih 20 % vseh primerov kršitev okoljske zakonodaje.

Poenostavitev in posodobitev

Komisija od sprejetja strategije sprejema stalne ukrepe, da bi zakonodaja EU o odpadkih postala bolj stroškovno učinkovita in tako zagotavljala podlago za trajnostno rast.

Z revidirano uredbo o pošiljkah odpadkov[3], ki je začela veljati leta 2007, so bili okrepljeni in poenostavljeni obstoječi postopki za nadzor nad pošiljkami odpadkov, izboljšano pa je bilo tudi sodelovanje med državami članicami. Direktive o odpadkih iz industrije titanovega dioksida so bile vključene v novo direktivo o industrijskih emisijah[4], s katero se za 32 milijonov EUR zmanjšuje upravna obremenitev na ravni EU za dejavnosti, ki spadajo na področje uporabe te direktive.

Komisija je leta 2008 predlagala nadaljnjo posodobitev in poenostavitev direktiv o elektronskih odpadkih (direktive o odpadni električni in elektronski opremi[5] ter direktive o omejevanju uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi[6]) ter zagotovitev skladnosti z novejšo zakonodajo, kot sta uredba REACH[7] in revidirana okvirna direktiva o odpadkih[8]. Predlog Komisije o zahtevah za registracijo v okviru direktive o odpadni električni in elektronski opremi lahko zmanjša upravne obremenitve za do 66 milijonov EUR.

Z okvirno direktivo o odpadkih je bil pravni red na področju odpadkov še dodatno posodobljen in poenostavljen. Tako sta bili na primer direktivi o nevarnih odpadkih in odpadnih oljih vključeni v okvirno direktivo o odpadkih, zahteve za nacionalne načrte ravnanja z odpadki pa so bile poenostavljene. Komisija bo nadalje ocenila možnost za izboljšanje usklajenosti pravnega reda EU na področju odpadkov na podlagi naknadne ocene, ki se bo začela izvajati leta 2011. Nenazadnje, upoštevana so bila številna priporočila skupine na visoki ravni o upravni obremenitvi.

Uvedba koncepta življenjskega ciklusa v politiko ravnanja z odpadki

Koncept življenjskega ciklusa vključuje preučevanje vplivov na okolje v celotnem življenjskem ciklusu proizvoda, od črpanja virov do faze odstranjevanja. Hierarhija ravnanja z odpadki daje prednost preprečevanju nastajanja odpadkov, sledijo ponovna raba, recikliranje in predelava, odstranjevanje odpadkov pa je skrajna možnost. Ker pa imajo lahko različne metode ravnanja z odpadki različne okoljske in zdravstvene posledice, lahko države članice hierarhije ravnanja z odpadki ne upoštevajo, če je to upravičeno na podlagi koncepta življenjskega ciklusa. Komisija bo to orodje uporabljala pri ocenjevanju nacionalnih načrtov ravnanja z odpadki in bo leta 2011 objavila sklop dokumentov z navodili, kako to orodje uporabljati v politikah ravnanja z odpadki.

Z okvirno direktivo o odpadkih je bil poleg tega posodobljen koncept „odpadkov“ za spodbujanje pristopa na podlagi življenjskega ciklusa, na primer s pojasnitvijo razlikovanja med odpadki in „stranskimi proizvodi“ ter uvedbo „meril za prenehanje statusa odpadka“, ki pojasnjujejo, kdaj odpadki prenehajo biti odpadki. Opredelitev pojma „energetska predelava“ je bila poenostavljena in posodobljena z uvedbo jasnega praga energetske učinkovitosti, ki lajša delovanje notranjega trga. V direktivi za okoljsko primerno zasnovo[9] se koncept življenjskega ciklusa upošteva pri določanju ukrepov za okoljsko primerno zasnovo za izboljšanje okoljske učinkovitosti proizvodov.

Preprečevanje nastajanja odpadkov

Preprečevanje nastajanja odpadkov ostaja jasna prednostna naloga pri ravnanju z odpadki. Z okvirno direktivo o odpadkih je bilo od sprejetja strategije uvedenih več novih določb, katerih cilj je čim bolj okrepiti prizadevanje za preprečevanje nastajanja odpadkov, zlasti z nacionalnimi programi za preprečevanje nastajanja odpadkov. Komisija bo objavila smernice za preprečevanje nastajanja odpadkov in posodobila sklop primerov najboljše prakse iz vse EU.

Tudi druga zakonodaja, kot so direktiva o baterijah[10] in direktiva o ravnanju z rudarskimi odpadki[11], obe sprejeti leta 2006, uredba REACH, direktiva o industrijskih emisijah in direktiva za okoljsko primerno zasnovo, lahko izboljša preprečevanje nastajanja odpadkov. Dodatne pobude, ki obravnavajo vidike načrtovanja, proizvodnje in potrošnje, so se začele izvajati na podlagi akcijskega načrta za trajnostno potrošnjo in proizvodnjo[12], sprejetega leta 2008.

Ob podpori Komisije se je v EU leta 2009 začel izvajati evropski teden preprečevanja nastajanja odpadkov.

Izboljšanje baze znanja

Oblikovanje politik na podlagi dejstev je še naprej eno od načel Komisije, tudi na zapletenem področju politik ravnanja z odpadki. Strokovno znanje, potrebno za upoštevanje in ocenjevanje življenjskega ciklusa, zagotavlja posebna platforma, ki jo gosti Skupno raziskovalno središče. Komisija sodeluje tudi z Eurostatom, Evropsko agencijo za okolje (EEA) in mednarodnimi organizacijami. Eurostat je gostitelj podatkovnega centra o odpadkih kot osrednje vstopne točke za sporočanje podatkov o odpadkih in dostop do njih. Agencija EEA ob podpori svojega tematskega centra redno poroča o dogajanju na področju odpadkov in recikliranja.

Komisija je za izboljšanje kakovosti nacionalnega poročanja leta 2010 začela izvajati dejavnost, ki se osredotoča na direktivo o izrabljenih vozilih[13]. Podobne dejavnosti bi lahko v prihodnosti začeli izvajati v zvezi z obveznostmi poročanja na podlagi drugih zakonodajnih aktov o odpadkih.

Razvoj standardov recikliranja

V strategiji je predlaganih več ukrepov za določitev minimalnih standardov EU za recikliranje, da bi zagotovili ustrezno delovanje notranjega trga za recikliranje in širjenje dobrih praks po EU, zlasti v zvezi s proizvodi iz bioloških odpadkov.

Leta 2006 je bil objavljen referenčni dokument o najboljših razpoložljivih tehnikah za industrije obdelave odpadkov[14]. Predlog Komisije o direktivi o industrijskih emisijah[15] iz leta 2007 vključuje podrobne specifikacije o izdaji dovoljenj obratom za obdelavo odpadkov.

Komisija je začela razvijati „merila za prenehanje statusa odpadka“ za odpadke, ki so po predelavi prenehali biti odpadki, pri čemer je začela z odpadnim jeklom in aluminijem, ki jima bodo sledili baker, steklo, papir in kompost.

Nadaljnja priprava politike EU na področju recikliranja

Novi ali spremenjeni cilji glede zbiranja in recikliranja na ravni EU od leta 2005 dodatno spodbujajo notranji trg za recikliranje.

Cilji 85-odstotne ponovne rabe, recikliranja in predelave iz direktive o izrabljenih vozilih, ki jih dopolnjujejo zakonodajne zahteve za načrtovanje v zvezi s primernostjo za recikliranje in ponovno uporabnostjo vozil, ki se dajejo na trg[16], so bili preučeni leta 2006 in ohranjeni na ambiciozno zastavljenih ravneh. Direktiva o baterijah, sprejeta leta 2006, je vključevala cilje glede zbiranja in recikliranja za vse vrste baterij.

Leta 2008 je bil z revidirano okvirno direktivo o odpadkih uveden 50-odstotni cilj za recikliranje komunalnih odpadkov, ki vključujejo vsaj papir, kovine, plastiko in steklo, ter 70-odstotni cilj za gradbene odpadke (oba cilja je treba izpolniti do leta 2020). Komisija je istega leta predlagala revizijo ciljev glede zbiranja in recikliranja za elektronske odpadke, vključno s ciljem za ponovno rabo.

Uporaba ciljev iz direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih[17] prispeva k spodbujanju predelave virov iz odpadkov s postopnim preusmerjanjem nekaterih odpadkov z odlagališč: do leta 2006 (ali štiri leta pozneje za nekatere države članice, ki so uporabile odstopanje) je bilo treba zmanjšati količino biološko razgradljivih odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih, na 75 % ravni iz leta 1995, do leta 2009 pa na 50 %. Ravnanje z biološkimi odpadki v EU še vedno ne dosega v celoti svojega potenciala. Zato so v sporočilu o ravnanju z biološkimi odpadki v EU[18] iz leta 2010 predlagani nadaljnji ukrepi ter zlasti priprava smernice za preprečevanje nastajanja bioloških odpadkov in uporabo koncepta življenjskega ciklusa pri ravnanju z biološkimi odpadki. Izvajati se je začela študija za nadaljnjo analizo možnosti določitve ciljev EU glede zbiranja in/ali recikliranja bioloških odpadkov. Naslednje pobude vključujejo standarde kompostiranja na podlagi meril za prenehanje statusa odpadka in standarde kakovosti za uporabo komposta v zemlji na podlagi revizije direktive o blatu iz čistilnih naprav[19].

NAPREDEK PRI DOSEGANJU DOLGOROčNIH CILJEV

Eden od glavnih pričakovanih dosežkov strategije je bil napredek pri vzpostavljanju družbe recikliranja EU, ki si prizadeva preprečevati nastajanje odpadkov, odpadke pa uporabljati kot vir. Pričakovani rezultati so bili povečanje količine in izboljšanje recikliranja, zmanjšanje količine odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih, ter povečanje količine kompostiranja in energetske predelave odpadkov, kar naj bi prineslo precejšnje okoljske, gospodarske in družbene koristi. V tem delu je ocenjen napredek pri doseganju teh dolgoročnih ciljev strategije.

V večini držav članic se nastajanje odpadkov povečuje ali v najboljšem primeru ostaja nespremenjeno. Vendar se je zaradi močnega zmanjšanja nastajanja odpadkov v štirih državah članicah skupna letna količina odpadkov za EU-27 med letoma 2006 in 2008 zmanjšala za 10 %. Potrebna je dodatna analiza za preverjanje, koliko so ta zmanjšanja posledica učinkov gospodarske krize, spremenjenih metod poročanja in/ali napredka v smislu preprečevanja nastajanja odpadkov. Nastajanje trdnih komunalnih odpadkov (7 % vseh odpadkov) se je zdaj umirilo ter znaša približno 524 kg na leto na prebivalca (2008) v EU-27. Je relativno ločeno na nastajanje odpadkov in potrošnjo (ki se je med letoma 1999 in 2007 povečala za 16,3 %). Med državami članicami so velike razlike, saj je takih odpadkov od približno 400 kg do 800 kg na prebivalca. To je primerljivo s 750 kg v ZDA in 400 kg na Japonskem.

Če je pri kvantitativnem preprečevanju nastajanja odpadkov opazen le majhen napredek, je bilo nekaj rezultatov doseženih pri kvalitativnem preprečevanju nastajanja odpadkov. Tako se je na primer zaradi izvajanja prepovedi snovi iz direktive o omejevanju uporabe nekaterih nevarnih snovi v električni in elektronski opremi od leta 2006 količina potencialno škodljivih snovi v elektronski opremi, ki se daje na trg EU, zmanjšala za približno 110 000 ton na leto.

Količina nevarnih odpadkov (3 % vseh odpadkov) v EU-12 še naprej upada, predvsem zaradi uvajanja čistejše tehnologije in zapiranja rudnikov, čeprav je na ravni EU-27 še vedno mogoče beležiti 0,5-odstotno letno povečanje. To pomeni tudi relativno ločenost od rasti BDP.

Nastajanje odpadkov iz proizvodnje (12 % vseh odpadkov) se je med letoma 2004 in 2006 zmanjšalo za 5,4 %. V istem obdobju se je količina odpadkov iz rudarstva (25 % vseh odpadkov) zmanjšala za 14 %. To je verjetno posledica ukrepov za izboljšanje učinkovitosti v industriji ali rezultat spreminjajoče se ekonomije v EU, ki daje prednost storitvenim panogam pred industrijskimi dejavnostmi, kot sta proizvodnja in rudarstvo. V istem obdobju so se odpadki iz drugih gospodarskih sektorjev ( storitev ) povečali za 6,2 %.

Javni organi na številnih področjih podpirajo trge ponovne rabe . V okvirni direktivi o odpadkih je bila uvedena jasna opredelitev pojma „ponovna raba“, v predlogu za prenovitev direktive o odpadni električni in elektronski opremi pa novi cilji glede ponovne rabe. Zato bodo podatki na voljo v naslednjih letih. Ponovna raba prinaša tudi druge koristi v smislu ustvarjanja delovnih mest, zmanjšanja pretirane potrošnje in ponudbe rabljenih proizvodov po dostopnih cenah.

Čeprav se stopnje recikliranja med tokovi odpadkov razlikujejo, se je recikliranje odpadkov v EU na splošno povečalo. Leta 2008 je bilo ocenjeno, da se reciklira 38 % odpadkov, kar pomeni 5-odstotno povečanje v primerjavi z letom 2005 in 18-odstotno povečanje v primerjavi z letom 1995. Leta 2008 je bilo recikliranih ali kompostiranih 40 % komunalnih odpadkov, kar je 11,4-odstotno povečanje od leta 2005, pri čemer so med državami članicami velike razlike (od nekaj odstotkov do 70 %).

Energetska predelava odpadkov se je povečala (s 96 kg na prebivalca v letu 2005 na 102 kg v letu 2008), zaradi česar se je povečala proizvodnja energije: približno 1,3 % celotne proizvodnje energije v EU-27 nastane pri sežiganju trdnih komunalnih odpadkov. Ocenjuje se, da bo nova merila o energetski učinkovitosti iz okvirne direktive o odpadkih izpolnjevalo od 50 % do 60 % sežigalnic komunalnih odpadkov v EU.

Od sprejetja strategije je bilo na odlagališča poslanih manj odpadkov: približno 40 % leta 2008 v primerjavi z 49 % leta 2005 in 65 % leta 1995. S posodobitvijo in poenostavitvijo pravnega reda na področju odpadkov je bila izboljšana stroškovna učinkovitost. Vendar so med državami članicami še vedno velike razlike pri izvajanju in izvrševanju . Nekatere države članice so – odvisno od ciljev in tokov odpadkov – krepko presegle minimalne evropske cilje glede recikliranja in preusmerjanja odpadkov z odlagališč, druge pa si bodo morale dodatno prizadevati za spoštovanje zahtev EU. Napredne države članice so poleg dobrega upravljanja in močne politične volje ustvarile boljše pogoje za trge recikliranja z optimalno uporabo pravnih in ekonomskih instrumentov, kot so prepovedi odlaganja na odlagališčih, naložitev davkov in dajatev v skladu z hierarhijo ravnanja z odpadki ter uporaba koncepta odgovornosti proizvajalca za različne tokove odpadkov. To je privedlo do postopne vključitve stroškov ravnanja z odpadki v ceno proizvodov in storitev.

Boljše ravnanje z odpadki zmanjšuje negativne vplive na okolje in zdravje , ki jih povzročajo emisije v zrak, tla in vodo ter emisije toplogrednih plinov, ki nastanejo pri odlaganju odpadkov. Neposredne emisije toplogrednih plinov iz sektorja odpadkov v EU-27, ki so pomenile 2,8 % vseh emisij v letu 2007, so se med letoma 1995 in 2007 zmanjšale za več kot 30 %.

Od sprejetja strategije se je zaradi zaprtja podstandardnih odlagališč in sežigalnic onesnaževanje vode, tal in zraka precej zmanjšalo. Zaprta so bila številna podstandardna odlagališča (približno 3 300 zaprtij med letoma 2004 in 2006). Kljub temu je Komisija približno 1 000 podstandardnih odlagališč opredelila za podstandardna odlagališča, ki jih je treba čim prej posodobiti ali zapreti.

Recikliranje prinaša nove gospodarske priložnosti . V različnih merah prispeva h krepitvi oskrbe z dragocenimi surovinami, potrebnimi za gospodarstvo EU. Odpadne surovine na primer zdaj prispevajo od 40 % do 56 % surovin v množično proizvodnjo kovin EU. Vendar ostaja stopnja recikliranja, ki ga EU izvaja v zvezi s posebnimi kovinami, ki so bistvene za nekatere ključne uporabe, nizka. Leta 2009 je bilo ocenjeno, da imajo industrije ravnanja z odpadki in recikliranja v EU 95 milijard EUR prometa. Ta sektor zagotavlja od 1,2 do 1,5 milijona delovnih mest, kar prispeva k doseganju cilja EU za leto 2020 – 75-odstotne stopnje zaposlovanja – in pomeni približno 1 % BDP. Ponovna raba ima poleg preprečevanja nastajanja odpadkov tudi druge koristi v smislu ustvarjanja delovnih mest, zmanjšanja pretirane potrošnje in ponudbe rabljenih proizvodov po dostopnih cenah.

MEDNARODNI VIDIKI

Mednarodno okolje postaja vse pomembnejše. Večja globalizacija in spremembe gospodarstva EU so privedle do povečanega uvoza surovin in polizdelkov. Hkrati se je povečal tudi izvoz odpadkov, ki jih je mogoče predelati v dragocene sekundarne surovine, s čimer bi se zmanjšalo naše povpraševanje po surovinah. To odpira vprašanja o oskrbi EU s surovinami in morebitnem prenosu okoljskih težav v tretje države v primerih, ko se viri ali polizdelki uvažajo iz podstandardnih proizvodnih obratov ali ko izvoženi odpadki končajo v podstandardnih obratih za ravnanje z odpadki.

Komisija je sprejela več pobud za spodbujanje ustreznega ravnanja z odpadki, zlasti na podlagi tematskega programa o okolju in trajnostnem upravljanju naravnih virov. V sosednjih evropskih državah je bilo financiranih tudi več ukrepov za podporo približevanja zakonodaje pravnemu redu EU na področju odpadkov.

Komisija obravnava ta vprašanja tudi v okviru pobude za surovine[20], v kateri imajo pomembno vlogo politike recikliranja, in prek podpore za boljše izvajanje uredbe EU o pošiljkah odpadkov. Kljub tem prizadevanjem je nezakonit izvoz odpadkov nenehna težava, ki jo je samo po sebi težko količinsko opredeliti. Komisija tudi dejavno sodeluje v mednarodnih razpravah o baselski prepovedi, ki prepoveduje izvoz nevarnih odpadkov v države, ki niso članice OECD.

Tretje države od sprejetja te strategije uvajajo politike o odpadkih in recikliranju, ki so podobne politikam EU, s čimer se za industrijo EU ustvarjajo pomembne prednosti. Kitajska, ZDA in Indija so na primer uvedle podobne določbe o omejitvi uporabe nevarnih snovi v elektronski opremi.

PRIHODNJI TRENDI

Pričakuje se, da se bo skupna potrošnja zaradi nenehne rasti svetovnega prebivalstva in vse močnejših gospodarstev v vzponu močno povečala . Zato se bodo okrepili pritiski na uporabo virov s povezanimi vplivi na okolje in zdravje, ki se nanašajo zlasti na biotske materiale, minerale in kovine. Ker se povpraševanje po surovinah v EU še naprej povečuje in ker je EU odvisna od uvoza številnih surovin, bo vloga recikliranja vse pomembnejša.

Napovedi prihodnjih trendov v zvezi z nastajanjem odpadkov in ravnanjem z njimi kažejo, da naj bi se nastajanje odpadkov po pričakovanjih od leta 2008 do leta 2020 povečalo za 7 %, če ne bo dodatnih politik za preprečevanje nastajanja odpadkov. Pričakuje se, da bo uporaba uredbe REACH skupaj z nacionalnimi politikami preprečevanja prispevala k zmanjšanju nastajanja nevarnih odpadkov. Če bi se veljavni pravni red izvajal v celoti, bi se recikliranje povečalo s 40 % v letu 2008 na 49 % v letu 2020. Odlaganje na odlagališčih bi se zmanjšalo za 10 % in se ustalilo pri 28 %. V prihodnjih letih je treba z odlagališč preusmeriti več bioloških odpadkov, kar bo prineslo nove možnosti za rast pri kompostiranju in proizvodnji plina.

Poleg pričakovanih učinkov direktive o odlaganju odpadkov na odlagališčih bi lahko okrepljeno preprečevanje in recikliranje zagotovila dodatne pomembne prednosti. Popolno izvajanje zakonodaje EU o odpadkih ter okrepljeno preprečevanje nastajanja odpadkov in recikliranje bi lahko zagotovili dodatno zmanjšanje emisij toplogrednih plinov , ki ustreza velikemu delu evropskih ciljev glede zmanjševanja podnebnih sprememb do leta 2020. Recikliranje bo še naprej omogočalo gospodarske priložnosti, hkrati pa prispevalo k učinkovitosti rabe virov gospodarstva EU. Po ocenah bi lahko sektor recikliranja odpadkov ustvaril do pol milijona delovnih mest .

Pričakuje se, da bodo med državami članicami še naprej velike razlike pri izvajanju in izvrševanju zakonodaje, razen če ne bodo na ravni EU sprejeti dodatni ukrepi za podporo državam članicam in zagotavljanje enakih konkurenčnih pogojev, zlasti na področju nacionalnih inšpekcijskih pregledov. Skladnost s cilji EU glede zbiranja, recikliranja in preusmeritve z odlagališč bo ostala prednostna naloga, nekatere države članice pa si bodo morale resno prizadevati za izpolnjevanje teh ciljev EU.

SKLEPNE UGOTOVITVE

Strategija ima pomembno vlogo pri usmerjanju razvoja politike. Velik napredek je bil dosežen na številnih področjih, zlasti pri izboljšanju in poenostavitvi zakonodaje, oblikovanju in širjenju ključnih pojmov, kot sta hierarhija ravnanja z odpadki in koncept življenjskega ciklusa, osredotočenosti na preprečevanje nastajanja odpadkov, usklajevanju prizadevanj za izboljšanje znanja ter določanju novih evropskih ciljev glede zbiranja in recikliranja.

Stopnje recikliranja so se na splošno povečale, količina odpadkov, ki se odlagajo na odlagališčih, se je zmanjšala, uporaba nevarnih snovi v nekaterih tokovih odpadkov pa je bila omejena. Sedanje politike so privedle do zmanjšanja relativnih okoljskih vplivov na tono obdelanih odpadkov. Vendar je to izravnano z negativnimi vplivi na okolje zaradi pričakovanega povečanja nastajanja odpadkov.

Brez dodatnih in dopolnilnih pobud bodo izgubljene priložnosti za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov in vplivov na okolje na splošno, ustvarjanje delovnih mest in izpolnjevanje prihodnjih potreb po virih.

Potrebno je nenehno prizadevanje za izboljšanje baze znanja : potrebni so novi kazalniki za merjenje napredka pri vzpostavljanju družbe recikliranja ter opredelitev tokov odpadkov in materialov ter tokov virov. Za politike ravnanja z odpadki, ki so osredotočene na politiko virov in podnebno politiko, so potrebne boljše informacije in napovedi vplivov na okolje in zdravje na podlagi življenjskega ciklusa.

Ustrezno izvajanje in izvrševanje veljavnega pravnega reda EU na področju odpadkov mora ostati prednostna naloga, zlasti z zagotavljanjem skladnosti s ključnimi cilji EU ter popolnim izvajanjem okvirne direktive o odpadkih in uredbe o pošiljkah odpadkov. V tem okviru bo razvit proaktiven postopek preverjanja skupaj s sistemom zgodnjega opozarjanja o skladnosti s ključnimi cilji EU na podlagi nacionalnih načrtov ravnanja z odpadki. Komisija bo sprejela ukrepe, s katerimi bo dodatno podpirala nacionalne politike za preprečevanje nastajanja odpadkov, vključno s preprečevanjem nastajanja bioloških odpadkov in zmanjšanjem količine hrane, ki se vrže stran.

Komisija bo raziskala nova orodja za podporo dejavnostim izvajanja in izvrševanja zakonodaje, zlasti zaradi nedavne nesreče na Madžarskem. Posebna pozornost bo namenjena usklajevanju nacionalnih dejavnosti inšpekcijskih pregledov na ravni EU in njihovi utemeljitvi na strategijah, usmerjenih na rezultate, ter spodbujanju strokovnih inšpekcijskih pregledov in neodvisnih revizijskih programov, zlasti za obrate, ki lahko imajo čezmejni vpliv.

Poleg sedanjih minimalnih ciljev EU glede zbiranja in recikliranja je še vedno veliko možnosti za napredek . V ta namen je treba zlasti v državah članicah, ki dosegajo slabe rezultate, močno spodbujati uvedbo instrumentov, ki jih uporabljajo države članice z dobrimi rezultati. Treba je spodbujati optimalno kombinacijo ekonomskih in pravnih instrumentov , zlasti s prepovedmi odlaganja na odlagališčih in uporabo koncepta odgovornosti proizvajalca za dodatne tokove odpadkov na podlagi skupnega evropskega pristopa.

Izboljšanje konkurenčnosti industrij recikliranja EU je bistveno za ustvarjanje delovnih mest v EU. V tem okviru je ključna prednostna naloga Komisije zagotavljanje, da konkurenčnost poteka v okviru, v katerem se ohranjajo visoke stopnje varstva okolja. Komisija bo poleg tega preučila, kako izboljšati preprečevanje nezakonitega izvoza odpadkov in zagotoviti, da se odpadki, ki se izvažajo v tretje države, obdelujejo v obratih, ki ustrezajo visokim standardom, kar zlasti velja za razstavljanje ladij.

Politike ravnanja z odpadki lahko pomagajo pri razvoju trgov s sekundarnimi surovinami in krepitvi oskrbe s temi surovinami v EU, kar izboljšuje učinkovitost rabe virov gospodarstva EU. Preučiti je treba nove tržne mehanizme, ki dajejo prednost sekundarnim surovinam, vključno z ekonomskimi spodbudami, zlasti za boljše upoštevanje velikega potenciala v smislu zmanjšanja emisij toplogrednih plinov, ki ga omogoča recikliranje. Določitev novih ambicioznejših ciljev glede preprečevanja in recikliranja ter premik k ciljem za posamezne materiale lahko neposredno prispevata k izpolnjevanju cilja iz strategije Evropa 2020 – „spodbujanje gospodarstva, ki gospodarno izkorišča vire“ – in s tem povezani vodilni pobudi . V tem smislu se je treba bolje usmeriti na materiale, ki negativno vplivajo na okolje in zdravje v celotnem življenjskem ciklusu, tudi na porabo energije in podnebne spremembe. Te cilje bi bilo mogoče vključiti v spremljanje napredka držav članic k rasti, ki je gospodarna z viri, pri nacionalnem poročanju v zvezi s strategijo Evropa 2020. Ker izpolnjevanje ambicioznih ciljev glede recikliranja in preprečevanja nastajanja odpadkov zahteva udeležbo celotne civilne družbe, bo potrebno nenehno prizadevanje za izboljšanje udeležbe zainteresiranih strani in ozaveščanja javnosti .

Posebno pozornost bo treba posvetiti novim pobudam za podporo inovacij na podlagi okvirnega programa in partnerstev za inovacije ter boljše vključevanje koncepta življenjskega ciklusa v razvoj politik. To bi pomenilo večjo usklajenost politik ravnanja z odpadki in načrtovanja proizvodov , vključno s preučitvijo predpisov o sprejemanju najnižje vsebnosti recikliranih materialov v prednostnih proizvodih, primernostjo za recikliranje in trajnostjo proizvodov ter zmanjšanjem uporabe nevarnih snovi. Spodbujala se bo uporaba strukturnih in kohezijskih skladov v skladu s hierarhijo ravnanja z odpadki in za sprejetje najboljših razpoložljivih tehnologij.

Glavni cilji strategije po petih letih ostajajo veljavni. Ukrepanje je bilo osredotočeno na boljše izvajanje in izvrševanje, doseganje višje stopnje hierarhije ravnanja z odpadki, spodbujanje vseh vidikov preprečevanja nastajanja odpadkov ter premik k celovitejšim in konsolidiranim politikam virov, pri katerih je ravnanje z odpadki bistveni element širše slike. Komisija se zaveda potrebe po nadaljnji konsolidaciji svojih politik ravnanja z odpadki, zato bo leta 2012 pripravila nadaljnje predloge, vključno s konkretnimi ukrepi, ki jih namerava sprejeti, da bi se še bolj približala družbi recikliranja EU, ki gospodarno izkorišča vire.

[1] COM(2005) 666.

[2] Sklep 1600/2002/ES.

[3] Uredba št. 1013/2006.

[4] COM(2007) 843.

[5] 2002/96/ES.

[6] 2002/95/ES.

[7] Uredba št. 1907/2006.

[8] 2008/98/ES.

[9] 2009/125/ES.

[10] 2006/66/ES.

[11] 2006/21/ES.

[12] COM(2008)0397.

[13] 2000/53/ES.

[14] Glej: http://eippcb.jrc.es/reference/wt.html.

[15] COM(2007)0844.

[16] Direktiva 2005/64/ES.

[17] 99/31/ES.

[18] COM/2010/235.

[19] 86/278/ES.

[20] COM(2008) 699.