P6_TA(2006)0438

Izterjava sredstev Skupnosti

Resolucija Evropskega parlamenta o izterjavi sredstev Skupnosti (2005/2163(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju bele knjige Komisije o njeni reformi (KOM(2000)0200) in zlasti njenega dela v zvezi z ukrepom 96, ki zadeva učinkovitejše upravljanje izterjave neupravičeno izplačanihj sredstev,

- ob upoštevanju sporočila Komisije z naslovom "Izboljšanje izterjave pravic Skupnosti, ki izhajajo iz neposrednega ali deljenega upravljanja izdatkov Skupnosti" (KOM(2002)0671),

- ob upoštevanju poročila Komisije Svetu in Parlamentu o uporabi določb o vzajemni pomoči pri izterjavi terjatev za določene prelevmane, carine, davke in druge ukrepe (KOM(2006)0043),

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 8. aprila 2003 o razrešnici za leto 2001 [1], zlasti odstavkov od 39 do 43 resolucije,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 29. januarja 2004 o nadaljnjih ukrepih po razrešnici za leto 2001 [2], zlasti odstavkov od 7 do 9 resolucije,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 21. aprila 2004 o razrešnici za leto 2002 [3], zlasti odstavka 7 resolucije,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 12. aprila 2005 o razrešnici za leto 2003 [4], zlasti odstavkov od 83 do 85 resolucije,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 7. junija 2005 o zaščiti finančnih interesov Skupnosti in boju proti goljufijam [5],

- ob upoštevanju Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne 25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti [6], zlasti člena 72 Uredbe,

- ob upoštevanju Uredbe Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 [7] o določitvi podrobnih pravil za izvajanje uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002, zlasti členov 78(3)(f) in 84 Uredbe,

- ob upoštevanju poročila Komisije Svetu in Evropskemu parlamentu o uporabi določb nove finančne uredbe (KOM(2005)0181),

- ob upoštevanju predloga Uredbe Sveta o spremembi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za proračun Evropskih skupnosti (COM(2005)0181),

- ob upoštevanju Uredbe (EGS) št. 595/91 [8], zlasti členov 3 in 5 Uredbe glede nepravilnosti in goljufij, ter uredb (ES) št. 1469/95 [9], 515/97 [10] in 1258/1999 [11],

- ob upoštevanju Uredbe (ES) št. 1290/2005 z dne 21. junija 2005 o financiranju skupne kmetijske politike [12] (nova uredba SKP), zlasti člena 32 Uredbe,

- ob upoštevanju sodbe Sodišča Evropskih skupnosti v Zadevi C-87/01 P Komisija proti CEMR [13],

- ob upoštevanju člena 256 Pogodbe ES,

- ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila Odbora za proračunski nadzor (A6-0303/2006),

A. ker Komisija še ni izvedla natančnega akcijskega načrta za količinsko opredelitev, ugotavljanje in pojasnilo uporabe zneska obresti in denarnih kazni, dejansko izplačanega kmetijskim plačilnim agencijam, kot je Parlament zahteval v odstavkih od 39 do 43 zgoraj navedene resolucije o razrešnici za leto 2001,

B. ker je Parlament v zgoraj navedeni resoluciji o nadaljnjih ukrepih po razrešnici za leto 2001 z zaskrbljenostjo ugotovil, da takšen podrobni načrt ne obstaja; ker po drugi strani zneski izterjanih terjatev Skupnosti na podlagi deljenega upravljanja niso pravilno vneseni v proračun EU,

C. ob upoštevanju skupnega seminarja, ki so ga dne 30. marca 2006 na Bledu v Sloveniji organizirali slovenski carinski organi in Evropski urad za boj proti goljufijam (OLAF), na katerem so se zbrali veterinarji, strokovnjaki na področju zdravstva in preiskovalci, zadolženi za boj proti goljufijam, da bi razpravljali o sprejetju ukrepov za boj proti nezakoniti trgovini kmetijskih proizvodov in posledičnih tveganjih za zdravje potrošnikov,

Finančna uredba

1. opozarja, da finančna uredba v primeru, ko dolžnik ne povrne dolga prostovoljno, predvideva, da se lahko izterjava terjatve EU doseže s pravnimi sredstvi ali z nalogom za izvršbo v skladu s členom 256 Pogodbe ES;

2. pozdravlja predloge v zvezi z izterjavo, ki jih je predložila Komisija v okviru spremembe finančne uredbe 2002, katerih bistvo je:

- priznavanje prednostnega značaja terjatev Skupnosti na podlagi enakovrednosti z davčnimi terjatvami držav članic,

- petletni rok za izterjavo zneskov, dolgovanih Skupnosti, seveda z možnostjo podaljšanja tega roka, če so bili narejeni dejavni koraki za jamčenje izterjave, to bi ustvarilo večjo varnost za institucije in dolžnike,

- izenačenje terjatve Skupnosti s terjatvami na civilnem področju v skladu z instrumenti, ki so bili sprejeti na področju pravosodnega sodelovanja v civilnih zadevah (glej člene 72(2), 73a in 73b zgoraj navedenega predloga Uredbe Sveta o spremembi Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002);

3. poziva Komisijo, naj pripravi revizijo finančne uredbe, zlasti njenih pravil za izvajanje za pojasnitev natančne razvrstitve obračunskih pogojev dolgovanih sredstev, ki izhajajo iz posameznih vrst plačil Skupnosti;

4. opozarja, da je ta predlog zajet v členu 3(1) pravil za izvajanje finančne uredbe; poleg tega opozarja, da člen 105 pravil za izvajanje razlikuje med vnaprejšnjim financiranjem, vmesnimi plačili in zapiranjem izdatkov ter razlikuje tudi med vnaprejšnjim financiranjem držav članic v okviru izvajanja pogodbe v smislu člena 88 finančne uredbe ali v okviru predpristopne pomoči in predplačil v skladu s členom 265 pravil za izvajanje finančne uredbe;

5. ugotavlja, da je treba urediti izterjavo predplačil v primeru zaključitve projekta zaradi višje sile ali drugih razlogov; ugotavlja tudi, da se takšni primeri lahko uredijo, namesto z izterjavo dolgovanega zneska, prek kompenzacije z zapadlo in nedvomno terjatvijo pogodbenega partnerja do Evropske unije v okviru druge pogodbe;

6. meni, da bi bilo treba zakonita pričakovanja upravičenca praviloma zaščititi, če je porabil denarna sredstva ali prevzel obveznosti v zvezi z denarnimi sredstvi, ki jih ne more preklicati ali jih lahko prekliče le ob nesorazmernih kaznih; meni, da se upravičenec ne more sklicevati na zakonita pričakovanja, če

a) je odobritev izdatkov dosegel z namerno prevaro, grožnjo ali podkupovanjem,

b) je odobritev izdatkov dosegel z zagotavljanjem informacij, ki so bile v pomembnih ozirih nepravilne ali nepopolne, in

c) je upravičenec poznal nezakonitost ukrepov, na katerih temelji odobritev, ali je ni poznal zaradi velike malomarnosti;

7. meni, da bi morala Komisija v rednih časovnih presledkih Parlamentu predložiti pregled še odprtih terjatev, razčlenjenih po skupnem dolgovanem znesku glede na posamezen generalni direktorat in po starosti odprtih terjatev;

8. meni, da se morata v pravilih za izvajanje in sektorski zakonodaji upoštevati načeli univerzalnosti in točnosti proračuna, kot sta predvideni v Pogodbi in sedanji finančni uredbi;

9. meni tudi, da morajo države članice predvsem dokazati, da upoštevajo mednarodne računovodske standarde ter se je treba vprašati, če bi se lahko uporabljali v EU, da bi razvili skupni pristop v tej zadevi;

10. opozarja, da lahko odredbodajalec v skladu s členom 78(1)(c) finančne uredbe ugotovi, ali so izdatki skladni z določbami pogodbe in da, preden odredbodajalec računovodji pošlje nalog za izterjavo, preveri, ali lahko upravičenec upravičeno pričakuje, da bodo izdatki odobreni in ali bi bilo treba njegova pričakovanja zaščititi ob upoštevanju javnega interesa v zvezi z izterjavo dolgovanih zneskov;

11. ugotavlja, da se premalo uporablja možnost, ki predvideva odobritev dodatnega časa za plačilo ob zagotovitvi jamstva in plačilu zamudnih obresti v skladu s členom 85 pravil za izvajanje finančne uredbe, da bi se izterjal vsaj del dolgovanega zneska;

12. ugotavlja, da izterjava v večini primerov poteka s pobotom s plačilno obveznostjo do pogodbenega partnerja, če so izpolnjeni pogoji za pobot; ugotavlja, da se v primerih, ko pobot ni mogoč, dolgovani znesek končno lahko izterja le tako, da se pogodbenemu partnerju zagrozi, da njegove storitve v prihodnosti ne bodo zaželene, če ne povrne zahtevanega zneska;

13. meni, da je pomembno opozoriti na to, da bi moral odredbodajalec nemudoma obvestiti OLAF, če ugotovi, da izdatki niso skladni s pogodbami ali da je bila odobritev dosežena s prevaro, grožnjo ali podkupovanjem;

Postopki

14. ugotavlja, da sedem let po aferi z maslom s primesmi "Italburro" ter kljub pozornosti, ki jo zadevi namenjajo evropske institucije, zlasti Evropski parlament in Komisija (OLAF):

a) je izterjani znesek manjši od 0,1 % ocenjene vrednosti goljufije;

b) po ukrepih italijanskih organov, ki so omogočili razkritje kriminalne mreže, predajo sodišču desetin krivcev, zaseg na stotine ton ponarejenih proizvodov in zbiranje dokazov o tihotapljenju več deset tisoč ton masla s primesmi, poslanega v druge države EU, skoraj ni bilo nadaljnjih ukrepov, sodelovanje na evropski ravni pa je bilo posebej šibko ali pa ga sploh ni bilo;

c) postopki posameznih držav članic so različni in nezdružljivi, trgovanje s ponarejenimi snovmi je lahko v eni državi članici hudodelstvo, v drugi pa administrativni problem, zato pa je učinek naloga za izterjavo desetkrat manjši od pričakovanega;

d) javno zdravje je bilo zanemarjeno, doslej ni nihče analiziral morebitne prisotnosti v maslu snovi, prepovedanih v živilskih proizvodih po bolezni norih krav;

15. ugotavlja, da čeprav je Komisija potrdila obstoj kršitev v tako imenovani aferi Blue Dragon in se odločila, da prekine izplačila iz skladov EU, povezanih z goljufijo, meni, da je izključna odgovornost države članice, ki deli upravljanje teh skladov, da preišče celoten obseg domnevnih nepravilnosti, izsledi krivce in/ali si prizadeva za odškodnino za žrtve goljufije; ugotavlja tudi, da afera Blue Dragon zadeva dve državi članici, Španijo in Francijo, kar otežuje porazdelitev odgovornosti in daje zadevi očitnejši evropski značaj; meni, da je Komisija javni organ z neposredno odgovornostjo do evropskih državljanov, ki je odvisen od njihovega zaupanja - prek posredovanja Evropskega parlamenta, in da si zato Komisija ne bi smela prizadevati le za povračilo sredstev v evropske sklade od države članice, v kateri so se zgodile zlorabe, ampak si tudi čim bolj prizadevati, da se krivci preganjajo in žrtvam plača odškodnina;

16. opozarja, da se postopek izterjave terjatev s pravnimi sredstvi ali z nalogom za izvršbo v skladu s členom 256 Pogodbe ES doslej ni uporabljal, razen izjemoma, predvsem za izterjavo denarnih kazni, določenih na področju prava konkurence; se seznani z namenom Komisije v skladu s finančno uredbo, da razširi obseg postopka v prihodnosti;

17. ugotavlja, da je postopek izterjave, ki ga uporablja Komisija, institucionalne narave, saj je treba vzpostaviti stik z nacionalnimi organi, ko ni prostovoljnega plačila, ter preveč dolgotrajen, zato se ne more opraviti izterjava terjatve in v najboljšem primeru zastara v škodo finančnih interesov Skupnosti;

18. v zvezi z oblikami izvršbe meni, da bi moralo biti obveščanje med Komisijo in državami članicami poenostavljeno ter da bi se morali vzpostaviti bolj neposredni odnosi med službami Komisije in pristojnimi nacionalnimi službami;

Reforma OLAF

19. meni zato, da je treba po eni strani razmisliti o nadomestilu za nezadostna sredstva, s katerimi razpolagajo nacionalni organi, pristojni za kazenski pregon, da bi pravilno ocenili zapletenost goljufij znotraj EU, in po drugi strani razmisliti o načinu, kako bi lahko zadevni organi Unije računali na nacionalne nadzorne organe, da bi jih pripravili in vključili v preiskavo primerov, povezanih z goljufijami; opozarja, da nacionalni organi, ki delujejo na področju boja proti goljufijam, zaradi svoje narave niso obvezani, da vključijo te organe;

20. meni tudi, da je potrebno raziskati možnost boljšega sodelovanja z Eurojustom in Europolom za učinkovitejšo zaščito finančnih interesov Unije ter da bi se lahko vrednotile možnosti doseganja popolne upravne neodvisnosti OLAF-a od Komisije in drugih institucij;

21. ugotavlja, da je bila sedanja organizacija OLAF v zvezi z neodvisnostjo svojih preiskovalnih dejavnosti na eni strani in svojega upravnega sodelovanja OLAF s Komisijo na drugi strani v posebnem poročilu Računskega sodišča 1/2005 označena kot dobro delujoča; zlasti je bilo v tem poročilu ugotovljeno, da je bila neodvisnost v praksi dejansko zagotovljena, ker Komisija ni posegala v delo OLAF;

22. ugotavlja, da kljub sprejetim ukrepom vprašanje pojasnitve pravil o začetku in zaključku preiskav OLAF kot tudi vprašanje razširitve pravil predpostavljata druge pobude zakonodajnega organa, ki bi morale upoštevati okrepitev povezave med Parlamentom in OLAF;

23. z zanimanjem pričakuje objavo predloga uredbe Komisije o reformi OLAF;

Javno zdravje

24. opozarja, da se v skladu z veljavnimi predpisi nadomestila koristijo le za zakonite, zdrave in trgu prijazne izdelke ter da je v nasprotnem primeru vsakršna pomoč neupravičena;

25. ugotavlja, kot je opozoril direktor OLAF na zgoranj navedenem srečanju na Bledu, da pomeni goljufija na področju trgovine s kmetijskimi proizvodi očitno možno tveganje za javno zdravje in za zdravje živali;

26. poudarja, da je nujno potrebno, da nacionalne in mednarodne kontrolne službe posvečajo temu problemu večjo pozornost ter da lahko le tesno mednarodno sodelovanje, ki bi vključevalo tudi tretje države, dolgoročno zagotovi boljše varstvo potrošnika in finančnih interesov Unije;

27. poudarja, da je analiza posameznih nezakonitih praks pokazala nujno potrebo po okrepitvi sodelovanja med nacionalnimi carinami, veterinarskimi službami in organi EU, kot je OLAF;

28. poudarja, da Komisija, v nasprotju z državami članicami, nima pristojnosti nadzora na področju analize proizvodov v zvezi z javnim zdravjem potrošnikov Unije;

29. opozarja, da goljufija v primeru afere z maslom s primesmi ni bila zdravstvene narave, ampak je zadevala sestavo spornih proizvodov, ki sodijo v sektor, ki prejema visoke zneske subvencij Skupnosti;

30. meni, da bi morala Komisija in OLAF zagotoviti, da države članice preko svojih organov pol-javnega sektorja opravljajo učinkovit nadzor v zadostnem številu z resnično neodvisnimi nadzorniki;

31. meni, ker ima goljufija lahko v danem trenutku posledice za zdravje, da bi morale biti pristojne zdravstvene službe o njej obveščene in imeti v okviru postopka dostop do vzorcev ter da bi moralo biti trajanje hranjenja takšnih vzorcev bistveno daljše;

Preiskava OLAF in nacionalni postopki

32. ugotavlja, da OLAF ne razpolaga z ustreznimi informacijami o količini sumljivih proizvodov, ker je kazenska obravnava preiskav z vidika izterjave pogubna, čeprav lahko OLAF pravno v imenu Komisije spodbija nacionalno odločbo;

33. opozarja, da kljub temu, da je v nekaterih državah možen začetek postopka izterjave, čeprav poteka kazenski postopek, ima v drugih kazensko pravo prednost pred civilnim pravom, tako da zaradi dejanja pravnega organa onemogoča izterjavo neupravičeno izplačanega zneska;

34. obžaluje, da se v določenih državah članicah nepravilnosti ali goljufije priznavajo le za zneske, ki se dokažejo posamično, to je po segmentih, če pa teh ni, se subjekt uradno obravnava kot nedolžen;

Sporočanje in evidentiranje nepravilnosti in goljufij

35. obžaluje, da Komisija ni izvedla akcijskega načrta iz odstavkov od 39 do 43 zgoraj navedene resolucije o razrešnici za leto 2001 ter iz resolucije o nadaljnjih ukrepih po razrešnici;

36. pozdravlja pozitivni odgovor Komisije na večkratne zahteve Parlamenta, navedene v odstavku 102 zgoraj navedene resolucije o razrešnici za leto 2001, v zvezi z javnim razkritjem prejetih zneskov in imen upravičencev iz proračuna EU, kakor je predlagano v Pobudi za preglednost v Evropi (KOM(2006)0194 — SEK(2005)1300); vendar obžaluje, da so ustrezne informacije v zvezi z izterjavo sredstev Skupnosti izključene iz Pobude za preglednost v Evropi; poziva Komisijo, da proračunskemu organu inkončno tudi javnosti omogoči dostop do imen upravičencev in zneskov za izterjavo ali že vknjiženih v proračun EU, ter da pojasni dokončni namen teh zneskov;

37. meni, da bi moral zakonski okvir predvideti izčrpno vodenje računov o vseh terjatvah, ki izhajajo iz nepravilnosti, zneskov izterjave, dejansko izplačanih obresti in denarnih kazni tretjim organom iz sredstev Skupnosti po načelih univerzalnosti in točnosti proračuna, navedenih v Pogodbi in finančni uredbi, ter poziva Komisijo, da to zagotovi;

38. meni, da mora Komisija zagotoviti, da enaka načela neodvisnosti postopka plačilnega naloga, opravljanja revizije ter potrjevanja, ki se zahtevajo za izdatke Skupnosti v neposrednem upravljanju, veljajo za izdatke Skupnosti, ki so predmet deljene odgovornosti;

39. ugotavlja, da morajo države članice, ne Komisija, zagotoviti v skladu z načelom deljenega upravljanja sredstev, da enaka načela neodvisnosti postopka plačilnega naloga, opravljanja revizije ter potrjevanja, ki se zahtevajo za izdatke Skupnosti v neposrednem upravljanju, veljajo za izdatke Skupnosti, ki so predmet deljene odgovornosti; nadalje ugotavlja, da to zlasti zadeva vzpostavitev akreditiranih plačilnih agencij z notranjo revizijsko službo ter vzpostavitev neodvisnih in certifikacijskih organov v smislu Uredbe (ES) št. 1663/95 [14] za področje Jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada (EKUJS-J) ter neodvisnih oseb in oddelkov v smislu člena 38(1)(f) Uredbe (ES) št. 1260/1999 [15] v povezavi s členom 15 Uredbe (ES) št. 438/2001 [16];

40. meni, da naj postopek izterjave vodijo državni organi, v primeru, ko proračun EU lahko predvidi financiranje stroškov izterjave, pa naj izterjavo opravljajo neprofitne organizacije. v tem primeru se praviloma objavijo javni razpisi;

41. meni, da je v vsakem primeru pomembno, da revizija zakonskega okvira zagotavlja uporabo standardov preglednosti in odsotnosti navzkrižja interesov, kar zadeva vzrok, zneske ter namen zneskov, ki izhajajo iz denarnih kazni, obresti in izterjave sredstev Skupnosti;

Evropski javni tožilec

42. opozarja na zgoraj navedeno sobdo Sodišča Evropskih skupnosti v Zadevi C-87/01 P Komisija protiCEMR, v kateri je Sodišče presodilo, da naj bi zakonodaja države članice prevladala nad Komisijo od trenutka, ko je bil sedež zadevnega podjetja ustanovljen v tej državi članici, saj prevlada zakonodaje Skupnosti ne upravičuje pravnega tolmačenja, v skladu s katerim bi Komisija prevladala nad sodbo zadevne države članice;

43. meni, da pomeni imenovanje evropskega javnega tožilca pomembno odločitev, ki bo omogočala neposreden dostop do javnega tožilstva posameznih držav članic, da bo to omogočalo uskladitev postopka in zmanjšanje večplastnosti povezav, ker naj bi iz tega izhajalo približevanje storitvam evropskega javnega tožilca: opozarja, da čeprav ima OLAF pristojnost posredovanja v okviru svojih preiskav, nima pravosodnih pooblastil;

44. ugotavlja, da je treba projekt Evropskega javnega tožilca obravnavati kot dolgoročen projekt in da mora za doseganje kratkoročnega izboljšanja biti ključni del načrtovanja koordinacija javnih tožilstev držav članic, da se doseže dodana vrednost pri razbremenitvi dela OLAF in pri zaščiti finančnih interesov Skupnosti;

*

* *

45. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu, Komisiji, Sodišču, Računskemu sodišču, nadzornemu odboru OLAF ter OLAF.

[1] UL C 64 E, 12.3.2004, str. 199.

[2] UL C 96 E, 21.4.2004, str. 112.

[3] UL C 104 E, 30.4.2004, str. 640.

[4] UL C 33 E, 9.2.2006, str. 169.

[5] UL C 124 E, 25.5.2006, str. 232.

[6] UL L 248, 16.9.2002, str. 1.

[7] UL L 357, 31.12.2002, str. 1.

[8] UL L 92, 13.4.1991, str. 43.

[9] UL L 145, 29.6.1995, str. 1.

[10] UL L 82, 22.3.1997, str. 1.

[11] UL L 160, 26.6.1999, str. 103.

[12] UL L 209, 11.8.2005, str. 1.

[13] PSES [2003], I-7617.

[14] UL L 158, 8.7.1995, str. 6.

[15] UL L 161, 26.6.1999, str. 1.

[16] UL L 63, 3.3.2001, str. 21.

--------------------------------------------------