[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 18.10.2006

SEC(2006) 1314

DELOVNI DOKUMENT SLUŽB KOMISIJE Spremni dokument

Predlog

UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA

o ustanovitvi Evropskega tehnološkega inštituta

OCENA UČINKA vključitev zahtev predhodnega vrednotenja

POVZETEK

{COM(2006) 604 konč.}{SEC(2006) 1313}

POVZETEK

Uvod

Komisija je prvič predlagala ustanovitev Evropskega tehnološkega inštituta (ETI) v svojem Spomladanskem poročilu 2005. Po širokem posvetovanju v letu 2005 je 22. februarja 2006 sprejela prvo sporočilo o ETI, ki predstavlja ambicijo po ustanovitvi in možen okvir inštituta. Evropski svet je marca 2006 potrdil, da bi bila ustanovitev ETI pomemben korak pri zapolnitvi trenutne vrzeli med visokošolskim izobraževanjem, raziskavami in inovacijami, in Komisijo pozval, da do sredine junija 2006 predloži predlog o nadaljnjih potrebnih korakih.

Po obsežnih posvetovanjih z evropskimi interesnimi skupinami in državami članicami je Komisija 8. junija 2006 predložila drugo sporočilo o ETI, ki navaja nadaljnje informacije o številnih posebnih vprašanjih in nadaljnje korake za ustanovitev ETI. Evropski svet je junija 2006 ponovno potrdil pomen ETI in pozval Komisijo, da pripravi in do jeseni 2006 predloži uradni predlog. Ta ocena učinka je sestavni del tega predloga[1].

Opredelitev problema

Globalni problem, ki ga obravnava predlog ETI, je šibka raven in koncentracija vlaganja v visokošolsko izobraževanje in R&R v Evropi ter nizka stopnja prenosa znanja in rezultatov R&R na gospodarske dejavnosti in delovna mesta, še posebej v primerjavi s ključnimi konkurenti, tj. Japonsko in ZDA: ta „inovacijska vrzel“ med Evropo in ključnimi konkurenčnimi gospodarstvi je eden od bistvenih izzivov, ki ga Evropa mora obravnavati v okviru lizbonske strategije za rast in delovna mesta. Dokazi kažejo, da je malo možnosti, da bi se vrzel zapolnila.

Določi se lahko vsaj pet poglavitnih vprašanj kot temeljenjih dejavnikov:

- nezadostna koncentracija virov v centrih odličnosti, ki bi lahko tekmovali v svetovnem prostoru;

- nezadostno med- in interdisciplinarno raziskovanje in izobraževanje, usmerjeno v srednje- in dolgoročne inovacijske izzive;

- slabo povezovanje treh elementov trikotnika znanja;

- pomanjkanje inovacijskih modelov upravljanja in organizacijskih modelov v evropskih raziskovalnih in visokošolskih institucijah;

- prekomerno število ovir, ki prispevajo k stroškom „ne-Evrope“ v inovacijah.

Uveljavljene pobude in evropska dodana vrednost predlagane pobude

Za politike izobraževanja, raziskav in inovacij so v prvi vrsti odgovorne države članice. Države članice EU se v svojih pristopih do inovacij med seboj znatno razlikujejo in mnoge pozitivne nacionalne pobude in razvoje je treba podpirati in okrepiti. Vendar pa narava in obseg inovacijskega izziva kažeta na to, da bi sprejetje ukrepov na evropski ravni najverjetneje ustvaril dodatne koristi, ki jih države članice z ukrepi na nacionalni ravni ne bi dosegle.

Skupnost je ves čas podpirala države članice v njihovih prizadevanjih za izboljšanje inovacij in trikotnika znanja. Komisija skuša v okviru lizbonske strategije ter s tem povezanih odprtih metod usklajevanja o izobraževanju in usposabljanju 2010 ter o 3-odstotnem cilju olajšati izmenjavo politik, s čimer želi opredeliti najboljše prakse in spodbujati boljše oblikovanje politik, ki bi zapolnile inovacijsko vrzel. V okviru lizbonskega programa Skupnosti se odvijajo različni programi, ki se nanašajo na trikotnik znanja. Ti programi nudijo finančno podporo, ki naj bi med drugim omogočala univerzam EU, raziskovalnim centrom, podjetjem in drugim akterjem v trikotniku znanja okrepiti svoj prispevek k strategiji za rast in delovna mesta. EU upravlja številne programe Skupnosti, ki neposredno ali posredno podpirajo različne vidike trikotnika znanja, kot so Sedmi okvirni program za raziskave in tehnološki razvoj, Program za konkurenčnost in inovacije, Povezovalni program o vseživljenjskem učenju in strukturne sklade.

Nobena pobuda EU doslej še ni izčrpno in na način povezovanja in medsebojnega dopolnjevanja obravnavala vseh treh sestavnih delov trikotnika znanja; uveljavljeni instrumenti obravnavajo izključno en del trikotnika znanja bodisi povežejo največ dva dela, pri čemer večinoma podprejo razvoj na nacionalni ravni. Nobena pobuda EU doslej ni podprla razvoja vrhunskih institucij na evropski ravni s ciljem, da se na določenem področju dosežeta potrebna odličnost v raziskavah, izobraževanju in inovacijah ter kritična masa. Te možnosti še niso izkoriščene.

Za zapolnitev inovacijske vrzeli med EU in njenimi največjimi konkurenti je treba podpirati k odličnosti usmerjena strateška partnerstva na ravni EU med akterji, ki so na med- in interdisciplinarni ravni vključeni v vse tri dele trikotnika znanja. Evropski tehnološki inštitut (ETI) si bo prizadeval postati vrhunska ustanova na svojem področju in vodilni nosilec, ki bo sposoben spodbujati boljše delovanje drugih evropskih akterjev in omrežij v okviru trikotnika znanja. Na ta način lahko dopolni uveljavljene evropske in nacionalne politične pobude in finančne instrumente za zapolnitev inovacijske vrzeli med EU in njenimi največjimi konkurenti.

Cilji ETI

Glavni cilji ETI so:

- z vključevanjem partnerskih organizacij v povezovalne dejavnosti inovacij, raziskav in izobraževanja po najvišjih mednarodnih standardih prispevati k boljši inovacijski zmogljivosti Evrope;

- z ustvarjanjem inovacij na področju ključnih gospodarskih in družbenih interesov in z zagotavljanjem referenčnega modela upravljanja inovacij postati model in vodilni nosilec povezanega evropskega območja inovacij, raziskav in izobraževanja.

ETI zlasti:

- opravlja in/ali spodbuja med- in interdisciplinarno strateško raziskovanje na področjih ključnih gospodarskih in družbenih interesov;

- deluje kot referenčni model, ki neposredno, na podlagi rezultatov dejavnosti, in posredno spodbuja daljnosežnejše koristne spremembe in „posodobitve“ visokega izobraževanja in raziskav v EU;

- spodbuja uporabo „izdelkov“ dejavnosti ETI v korist EU;

- skupaj s partnerskimi organizacijami na strateškem med- in interdisciplinarnem področju znanja oblikuje „kritično maso“ človeških in materialnih virov, s čimer bo možno pritegniti in obdržati raziskovalce na visoki ravni in naložbe zasebnega sektorja v R&R;

- spodbuja nove načine sodelovanja med različnimi vrstami partnerskih organizacij, ki so vključene v trikotnik znanja;

- krepi sinergijo (in preprečuje podvajanja) z drugimi politikami in programi EU na področju izobraževanja in R&R.

Možnosti za ustanovitev ETI

Da bi sledili navedenim ciljem, je ocena učinka obravnavala pet možnosti za ustanovitev ETI. Prve tri zagotavljajo nove operativne mehanizme za izvajanje inovacij, raziskav in izobraževanja, razlikujejo pa se v stopnji centralizacije in organizacije (od zgoraj navzdol/od spodaj navzgor). Četrta možnost sama po sebi ni operater, ampak si prizadeva svoje cilje doseči z dodeljevanjem pomoči uveljavljenim operaterjem in omrežjem. Peta (status-quo) možnost služi kot merilo, na podlagi katerega se presojajo druge možnosti.

1. Centraliziran ETI: ta možnost bi omogočila ustanovitev takšnega ETI, ki bi izbiral in upravljal skupnosti znanja in inovacij (SZI), ki bi izvajale izobraževalne, raziskovalne in inovativne dejavnosti na strateškem(-ih) med- in interdisciplinarnem(-ih) področju(-jih). SZI bi se vzpostavile iz virov, ki bi bili „premeščeni“ v ETI in bi bili tam zaposleni. Vire bi prispevale partnerske organizacije in bi zakonito pripadali ETI, ki bi se ustanovil kot posebna nova institucija. ETI bi v okviru te možnosti podeljeval podiplomske stopnje. Upravljal bi ga osrednji upravni organ, ki bi imel pri izbiranju SZI, plačevanju svojega osebja, kooptaciji s pogajalskimi elementi uveljavljenih institucij in sodelovanju z drugimi strankami visoko stopnjo avtonomije. Ta organ bi imel neposredno upravljavsko vlogo pri oblikovanju skupnega okvira in pravil, na podlagi katerih bi se organizirale dejavnosti SZI ter ocenjevalo in plačevalo njihovo osebje. Začetna sredstva bi zagotovila EU.

2. Decentraliziran ETI: ta možnost bi tako kot 1. možnost vključevala vzpostavitev številnih skupnosti znanja in inovacij, ki pa bi bile v odnosu do centralnega upravljanja in med seboj popolnoma avtonomne. ETI bi bil organ za financiranje, ki bi preusmerjal sredstva do teh novih pravnih oseb. SZI bi imeli možnost prilagodljivejšega podeljevanja podiplomskih stopenj, kot so npr. skupne diplome. Uveljavljene institucije bi imele možnost predstaviti predloge, ETI pa bi jim ponudil začetna sredstva. Upravljanje bi se v veliki meri preneslo na raven SZI sodelujočih organizacij. Centralna koordinacija ne bi vnaprej določala niti interesnih področij niti posebnih operativnih okvirov, oboje bi se določalo v okviru posameznega SZI.

3. Integriran ETI: ta možnost je kombinacija 1. in 2. možnosti. Tako kot 2. možnost predvideva vzpostavitev nove pravne osebe, ki ji partnerske organizacije iz izobraževalnih, raziskovalnih in poslovnih sektorjev odstopijo človeške in materialne vire (SZI). Znotraj skupnih okvirov, ki bi jih z načeli in smernicami opredelil upravni odbor (UO) ETI, bi se te „mešane družbe“ v veliki meri svobodno odločale, kako se partnerji povezujejo. V bistvu bi skupnosti znanja in inovacij tako kot pri 1. možnosti koordinirala druga pravna oseba, upravni odbor ETI, ki bi določal splošno strategijo (na primer v katera področja vlagati), izbiral in ocenjeval kandidate za partnerstvo, jim podeljeval status SZI ETI in s tem povezana sredstva in nadzoroval njihovo delo. Vendar pa bodo SZI obdržale več avtonomije kot to predvideva 2. možnost. SZI bo znotraj tega okvira avtonomno organizirala svoje delo in dejavnosti, vključno z zaposlovanjem in podeljevanjem diplom.

4. ETI, ki nudi financiranje in dodeljevanje znaka: ta možnost predvideva ETI kot organ za financiranje, ki dodeljuje znak ETI in razporeja sredstva uveljavljenim organizacijam, ki dosegajo merila odličnosti. Uveljavljene organizacije, ki dosegajo merila odličnosti, bi izbiral in financiral na podlagi javnih razpisov. Možno bi bilo tudi nadnacionalno sodelovanje financiranih organizacij, ki pa bi potekalo po ustaljenih postopkih sodelovanja. Izbrane institucije bi prejele znak ETI.

5. Ohranitev sedanjega stanja (status quo): ohranitev sedanjega stanja pomeni, da se ETI ne ustanovi, zgoraj navedene probleme pa obravnavajo uveljavljeni programi in politike. Ta možnost služi kot merilo, na podlagi katerega se presojajo druge možnosti.

Medsebojne primerjave možnosti

Ocena temelji na številnih prispevkih s strani različnih interesnih skupin, izraženih na različne načine, kot so javna posvetovanja, dokumenti o stališčih, članki in srečanja. Predvideva se, da bi bila višina namenskih sredstev (tako iz virov EU kot iz drugih virov), ki bi bila na razpolago za ETI v okviru 1., 2., 3. in 4. možnosti, enaka, status quo (5. možnost politike) pa ne bi vključevala namenskih sredstev EU. Ta znesek bi naj znašal 2,4 milijarde EUR za obdobje 2008–2013, kakor je natančneje opredeljeno v Oddelku 8 Poročila o oceni učinka.

Iz analiz se da razbrati, da imajo tri možnosti v primerjavi s statusom quo na splošno večji dodatni vpliv. To so 1., 2. in 3. možnost. Ta vpliv je povezan s tem, da te možnosti usmerjajo sredstva tako, da se na izbranih področjih doseže kritična masa in da se zagotovijo novi modeli, ki so sposobni povezovati tri vidike trikotnika znanja.

Te tri možnosti se najbolj razlikujejo v modelu upravljanja, na podlagi katerega se doseže to povezovanje. Pri 1. možnosti je poudarjena potreba po koordinaciji, zato ima struktura upravljanja pri določanju prednostnih nalog in organizaciji dela SZI pomembnejšo vlogo. To krepi sinergijo med SZI in ustvarja pogoje za inovativnejše modele, ki vključujejo zasebne partnerje in jasneje opozarjajo, da je treba preseči ovire EU za mobilnost in sodelovanje ter postati vidnejši vodilni nosilec in simbol evropske družbe znanja. Po drugi strani pa močna centralizacija lahko vodi do birokratizacije in k pomanjkanju prožnosti, ki pa je potrebna za soočenje z novimi področji znanja. Poleg tega lahko ta centralizacija ohromi pripravljenost partnerjev do sodelovanja in tako zmanjša možnosti za doseganje kritične mase z združevanjem tega, kar že obstaja.

2. možnost več strateških in operativnih nalog prenaša na raven SZI, ki so bolj odprte za vplive in dejavnosti partnerjev. Ta možnost uravnoteža slabosti 1. možnosti s tem, da ponuja potencialno prilagodljivejše in zanimivejše modele za sodelujoče, čeprav ima v primerjavi s 1. možnostjo vrsto pomanjkljivosti. SZI bi bili med seboj slabše usklajene, kar bi povzročilo prekrivanje dejavnosti. Modeli, ki bi jih vzpostavili za organizacijo svojega dela, bi bili manj inovativni v primerjavi z uveljavljenimi praksami. Dejstvo, da je treba vprašanje preseganja ovir za mobilnost in sodelovanje reševati na ravni EU, bi obravnavale manj jasno. Končno pa ne bi dosegale enake ravni v smislu prepoznavnosti in simboličnega vpliva.

3. možnost, ki ji dajemo prednost, nudi model, s pomočjo katerega lahko obravnavamo osnovne alternative. Prizadeva si uskladiti vrsto med seboj nasprotujočih si potreb: potrebo po usklajevanju, da se zagotovi sinergija in strateška usmerjenost, skupaj z avtonomijo, ki jo SZI potrebujejo, da bi bile prilagodljivejše; potrebo po zadostni neodvisnosti, da se lahko izvaja agenda ETI, hkrati pa je dovolj privlačna za vključevanje partnerskih organizacij; potrebo po uporabi novih načinov, ki omogočajo povezovanje raziskav, izobraževanja in inovacij ter že uveljavljenih dobrih praks. Doseganje ravno prave mere usklajenosti med temi alternativami bo močno odvisno od konkretnega izvajanja tega modela.

Glavni izzivi najprimernejše možnosti

3. možnost nudi številne izzive, ki v glavnem izhajajo iz potrebe po iskanju rešitve glede vrste osnovnih alternativ. Ocena učinka opredeljuje te izzive in alternative, predlaga nekaj smernic za njihovo obravnavo, še posebej glede upravljanja, izbora SZI-jev, človeških virov, intelektualne lastnine, podeljevanja diplom in financiranja.

Utemeljitev stroškov

Ob upoštevanju ciljev iz predloga lahko celotna poraba ETI in SZI v obdobju 2007–2013 po oceni znaša 2 367,1 milijona EUR. Večina sredstev EU bo namenjena financiranju produktivne zmogljivosti SZI. Potrebna sredstva na ravni SZI bodo odraz njihovih skupnih prihodkov in odhodkov ter primerljiva s stroškovno najbolj učinkovitimi univerzami in raziskovalnimi institucijami v EU. Glede na to, da ETI namerava preprečevati podvajanja in vzpostavljati sinergijo med obstoječimi viri, bodo viri, namenjeni za produktivno zmogljivost SZI, stroškovno učinkoviti.

Administrativni stroški in stroški upravljanja ETI kot celote morajo predstavljati sorazmerno majhen delež skupnih stroškov. Ti stroški predstavljajo stroške usklajevanja celotnega postopka povezovanja inovacij, raziskovanja in izobraževanja. Ti stroški morajo biti primerljivi z dodano vrednostjo, ki je lahko rezultat nove in močne institucionalne osnove za sodelovanje na evropski ravni in potenciala za oblikovanje kritične mase in odličnosti in ki bo povečala konkurenčnost EU. Če bo predlagani način delovanja ETI uspešen, se bo ETI izkazal kot visoko stroškovno učinkovit.

[1] To poročilo je zavezujoče le za službe Komisije, ki sodelujejo pri pripravah, pripravljeno je kot osnova za pripombe in ne vpliva na končno obliko kakršne koli odločitve Komisije.