1.Uvod

Komisija od leta 2011 pripravlja polletna poročila o delovanju schengenskega območja za Evropski parlament in Svet. Ta sistem poročanja je bil uveden, da bi pomagal krepiti sodelovanje v schengenskem območju in deloval kot podlaga za razpravo in sprejemanje odločitev, kot je bilo pojasnjeno v sporočilu Komisije iz septembra 2011 o upravljanju schengenskega območja, v katerem je bilo poročanje predlagano, 8. marca 2012 pa ga je podprl tudi Svet. Za obravnavo tragičnih dogodkov v Parizu 13. novembra in drugih pomembnih dogodkov je bilo obdobje poročanja za to osmo poročilo podaljšano do 10. decembra 2015.

Polletna poročila, ki so bila do danes objavljena, so zagotovila najširši možen pregled razvoja dogodkov v schengenskem območju in zajela vse vidike delovanja schengenskega območja. Glede na trenutno migracijsko krizo pa se želi Komisija tokrat osredotočiti na dogodke, ki so imeli največji učinek na njegovo delovanje. Kot je bilo navedeno v sklepih Sveta z dne 9. novembra 2015, bi moralo poročilo služiti kot podlaga za poglobljeno razpravo o tej temi in pridobljenih izkušnjah v zvezi z začasno ponovno uvedbo nadzora na notranjih mejah. V poročilu bi moral biti preučen tudi način, kako navedene spremembe vplivajo na schengensko območje in njegovo delovanje ter kako bi lahko obravnavali nastale razmere, če je to potrebno.

Glavne teme iz tega obdobja poročanja, ki jih je treba nasloviti, so: ukrepi, ki so jih sprejele države članice na svojih notranjih in zunanjih mejah glede na: 1) doslej največje število migrantov, ki prihajajo v schengensko območje, in njihovo poznejše sekundarno gibanje, ter 2) teroristični napadi v Parizu 13. novembra 2015 in poskus terorističnega napada na vlak družbe Thalys, ki je bil 21. avgusta 2015 na poti iz Amsterdama v Pariz. V naslednjih oddelkih sta obe temi podrobno razčlenjeni. Poročilo prav tako opisuje izkušnje z novim schengenskim ocenjevalnim mehanizmom.

2.Največji migracijski pritisk do zdaj

2.1.Migracijski tokovi na zunanjih mejah

Število migrantov z neurejenim statusom in prosilcev za mednarodno zaščito, ki prihajajo v EU, se je drastično povečalo. Število doslej zabeleženih nezakonitih prehodov meje v letu 2015 (1 553 614) znatno presega skupno število takšnih primerov v obdobju med letoma 2009 in 2014 (813 044). Migranti prihajajo v EU prek treh glavnih poti, na katerih je bila odkrita velika večina vseh nezakonitih prehodov meja EU v obdobju med januarjem in novembrom 2015: prek vzhodnega Sredozemlja (716 202 odkritih primerov), prek Zahodnega Balkana (667 147 primerov) in prek osrednjega Sredozemlja (144 300 primerov). Vendar je treba opozoriti, da je del nezakonitih prehodov meje, ki so bili odkriti na zahodnobalkanski poti, že bilo zabeleženih v podatkih za vzhodnosredozemsko pot, ki poteka skozi Grčijo.

Številni migranti, ki prihajajo v EU, bežijo pred konflikti v domači regiji, zato zaprosijo za mednarodno zaščito. Čeprav azilna zakonodaja ni del schengenskega pravnega reda, je očitno, da ima begunska kriza pomembne posledice za razmere na zunanjih mejah EU kot tudi za razmere znotraj schengenskega območja.

Zaradi drastičnega povečanja števila prišlekov so sistemi mejnega nadzora in azilni sistemi zadevnih držav članic pod hudim pritiskom. V odgovor na te razmere je Komisija uvedla pristop „žariščnih točk“, ki je platforma za agencije EU, da lahko državam članicam na prvi črti pomagajo pri hitri registraciji, razvrščanju in izpraševanju prispelih migrantov ter pri azilnih postopkih in da usklajujejo operacije vračanja. Italija in Grčija sta prvi državi članici, v katerih se izvaja ta pristop. Komisija je v obe državi članici napotila tudi svoje osebje, da bi jima nudilo praktično usklajevanje in podporo. Podporne skupine za upravljanje migracij, ki so dejavne na žariščnih točkah, so odvisne od prispevkov držav članic. Zato je pomembno, da se države članice primerno odzovejo na pozive Frontexa in Evropskega azilnega podpornega urada ter zagotovijo strokovnjake in opremo.

Na podlagi predlogov Komisije je Svet septembra odobril premestitev 160 000 prosilcev, ki nedvomno potrebujejo mednarodno zaščito, iz Italije, Grčije in po možnosti tudi drugih držav članic, ki jih je begunska kriza neposredno prizadela. Polno izvajanje mehanizma za premestitve naj bi skupaj z uvedbo žariščnih točk zmanjšalo pritisk na navedene države.

Poleg tekočih skupnih operacij Frontexa (Triton, ki jo gosti Italija, in Poseidon Sea, ki jo gosti Grčija), za kateri so bila dodeljena finančna sredstva potrojena, da bi se okrepile njune zmogljivosti za nadzor in reševanje, je EU 22. junija začela operacijo skupne varnostne in obrambne politike v južnem delu osrednjega Sredozemlja. Ta operacija je posebej namenjena razbitju poslovnega modela, ki ga uporabljajo tihotapske mreže in mreže za trgovino z ljudmi.

Prav tako lahko države članice, ki se soočajo z nujnimi razmerami in izrednim pritiskom, v skladu z uredbo o Frontexu zaprosijo za pomoč skupin za hitro posredovanje na mejah (RABIT). Grčija je 3. decembra Frontexu posredovala takšno formalno prošnjo za napotitev skupine za hitro posredovanje na mejah, da bi na svoji zunanji meji na Egejskih otokih zagotovila takojšno podporo mejnim policistom. Frontex je 10. decembra sprejel potrebne odločitve za uvedbo te operacije in se z grškimi organi nemudoma dogovoril glede operativnega načrta, in sicer da bo operacija potekala znotraj istega območja delovanja kot Poseidon Sea.

Madžarska je vzdolž svoje zunanje meje s Srbijo postavila ograjo. Postavitev ograj za namene mejnega nadzora sama po sebi ni v nasprotju z zakonodajo EU. Vendar morajo biti uporabljeni ukrepi sorazmerni ter skladni s temeljnimi pravicami in pravicami, ki izhajajo iz pravnega reda EU na področju azila, zlasti z načelom nevračanja. Komisija še naprej spremlja, ali zaradi postavitve ograje te pravice niso kršene, zlasti pravica do učinkovitega dostopa do azilnega postopka na mejnih prehodih.

Madžarska je prav tako postavila ograjo na svoji meji z drugo državo članico EU, ki se bo šele pridružila schengenskemu območju, in sicer na meji s Hrvaško. Primerljiva konstrukcija je bila postavljena tudi na določenih delih slovensko-hrvaške meje. Čeprav zakonodaja EU izrecno ne prepoveduje postavitve ograje na meji, ki je trenutno še vedno zunanja schengenska meja, Komisija opozarja, da takšna postavitev ni skladna s ciljem bodočega pristopa Hrvaške k schengenskemu območju. Komisija prav tako še vedno v celoti podpira pristop Bolgarije in Romunije, kot je pojasnjeno v 7. polletnem poročilu.

Izredno pomembno je, da se kontrole vseh oseb, ki prehajajo zunanje meje, opravijo v skladu z obstoječo zakonodajo. Tiste osebe, ki mejo prehajajo nezakonito, je treba ustrezno registrirati in jih vključiti v azilni postopek ali po potrebi v postopek vračanja. Trenutno se obveznost odvzema prstnih odtisov, ki jo nalaga uredba Eurodac, ne upošteva dosledno. Ocenjeno je, da so bili prstni odtisi odvzeti v le okoli 23 % vseh primerov nezakonitega prehoda meje (odvzem prstnih odtisov pri nezakonitem prehodu meje je obvezen v skladu s členom 14 uredbe Eurodac), vendar se ta delež med državami članicami močno razlikuje. Komisija zato sprejema ukrepe za zagotovitev popolne skladnosti z zakonodajo EU na tem področju. Ti ukrepi, kot tudi postopki izpraševanja, ki se izvajajo v okviru sistema žariščnih točk in premestitev, so nujni pogoji za omejitev varnostnih tveganj, povezanih s tem, da veliko število oseb nezakonito prehaja zunanje meje EU.

Prosilce, ki ne izpolnjujejo pogojev za status mednarodne zaščite, bi bilo treba nemudoma vrniti, ne pa jim dovoliti, da potujejo naprej. Leta 2014 je manj kot 40 % migrantov z neurejenim statusom, ki jim je bilo odrejeno, naj EU zapustijo, to tudi dejansko storilo. Kadar je to mogoče, ima prednost prostovoljna vrnitev, vendar je njen uspeh odvisen od tega, kako verjetno je, da bo izvedena prisilna vrnitev. Komisija je septembra 2015 predložila akcijski načrt EU o vračanju in predstavila priročnik o vračanju, ki določata ukrepe, ki bi se lahko sprejeli za izboljšanje učinkovitosti sistema EU na področju vračanja. Poleg tega je desetim državam članicam poslala dopise, v katerih je zaprosila za pojasnitev uporabe direktive o vračanju, predvsem v zvezi z izdajo odločb o vrnitvi in njihovim izvrševanjem.

Opozoriti je treba na to, da trenutna kriza vpliva tudi na druge organe kazenskega pregona, ki sodelujejo pri upravljanju zunanjih meja. Za obvladovanje krize drugim organom pomagajo tudi carinski uradniki (odvisno od organizacijske strukture in obremenjenosti v posamezni državi), kar negativno vpliva na njihove zmogljivosti za izvajanje primernih carinskih kontrol blaga.

2.2.Razmere na notranjih mejah

Begunska kriza ni povzročila le množičnega prihoda oseb na zunanje meje, temveč tudi obsežno sekundarno gibanje znotraj schengenskega območja, saj so prosilci za mednarodno zaščito potovali naprej v želene države članice, namesto da bi njihove vloge obravnavale države članice, ki so za to odgovorne v skladu z dublinskimi pravili. Da bi to preprečili, bi morale države članice prvega vstopa v EU prosilce pravilno registrirati, njihovi pogoji za sprejem pa bi morali biti skladni s pravom EU in temeljnimi pravicami, da bi lahko prosilce ponovno sprejele v skladu z dublinskim sistemom. Spodbude za potovanje v druge države članice med postopkom obravnave prošnje za azil bi bilo treba omejiti, prav tako pa tudi izdajo listin, ki omogočajo takšno pot, razen kadar za to obstajajo resni humanitarni razlogi. V zvezi s tem je treba omeniti tudi razmere v Calaisu, kjer se ljudje nezakonito zadržujejo v schengenskem območju, medtem ko skušajo skozi predor pod Rokavskim prelivom prispeti v Združeno kraljestvo.