P6_TA(2006)0076

Strateška revizija Mednarodnega denarnega sklada

Resolucija Evropskega parlamenta o strateški reviziji Mednarodnega denarnega sklada (2005/2121(INI))

Evropski parlament,

- ob upoštevanju člena 111(4) Pogodbe ES o zastopanosti in stališču Skupnosti na mednarodni ravni v okviru ekonomske in monetarne unije (EMU),

- ob upoštevanju predloga Komisije z dne 9. novembra 1998 o Sklepu Sveta o zastopanosti in stališču Skupnosti na mednarodni ravni v okviru ekonomske in monetarne unije (KOM(1998)0637),

- ob upoštevanju sklepov predsedstva Evropskega sveta dne 11. in 12. decembra 1998 na Dunaju,

- ob upoštevanju resolucije z dne 23. oktobra 2001 o mednarodnem monetarnem sistemu — kako zagotoviti boljše delovanje sistema in preprečiti bodoče krize [1],

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 3. julija 2003 [2] o območju evra v svetovnem gospodarstvu in predvidenem razvoju v prihodnjih nekaj letih,

- ob upoštevanju poročila generalnega direktorja Mednarodnega denarnega sklada (MDS) z dne 15. septembra 2005 o srednjeročni strategiji sklada [3],

- ob upoštevanju sklepov seje finančnih ministrov G8 z dne 11. junija 2005 o odpisu dolga revnim državam,

- ob upoštevanju člena 178 Pogodbe o skladnosti politik EU, ki lahko vplivajo na države v razvoju in na cilje razvojnega sodelovanja,

- ob upoštevanju sklepov predsedstva Evropskega sveta dne 16. in 17. junija 2005 v Bruslju,

- ob upoštevanju poročila Svetovne banke o razvoju po svetu za leto 2006,

- ob upoštevanju sporočila Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij z naslovom "Predlog skupne izjave Sveta, Evropskega parlamenta in Komisije o razvojni politiki Evropske unije — "Evropsko soglasje""(KOM(2005)0311),

- ob upoštevanju deklaracije za tisočletje OZN z dne 8. septembra 2000, v kateri so bili razvojni cilji novega tisočletja (RCNT) določeni kakor kriteriji celotne mednarodne skupnosti za odpravo revščine,

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 12. aprila 2005 o vlogi Evropske unije pri doseganju razvojnih ciljev tisočletja [4],

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 6. julija 2005 o svetovnem pozivu k ukrepom proti revščini: Izkoreninimo revščino [5],

- ob upoštevanju svoje resolucije z dne 17. novembra 2005 o predlogu skupne deklaracije Sveta, Evropskega parlamenta in Komisije o razvojni politiki Evropske unije "Evropsko soglasje" [6],

- ob upoštevanju člena 45 svojega Poslovnika,

- ob upoštevanju poročila Odbora za ekonomske in monetarne zadeve in mnenj Odbora za razvoj ter Odbora za mednarodno trgovino (A6-0022/2006),

A. ob upoštevanju spremenjene vloge, ki so jo imele ustanove Bretton Woodsa od ustanovitve do danes, in zaradi njihove strateške naloge spodbujati rast, razvoj in finančno stabilnost; ker si je treba prizadevati za stabilen in solidaren mednarodni monetarni in finančni sistem,

B. ker teža posameznih držav članic, kakor se kaže v njihovi glasovalni pravici ali deležih, ne izraža več točno njihovega relativnega pomembnosti, in ker vloga, ki jo ima Evropska unija, ne odseva njene dejanske teže v svetovnem gospodarstvu in svetovni trgovni, ne glede na obsega njenega prispevka h kapitalu ustanov Bretton Woodsa,

C. ker zgoraj navedeni sklepi predsedstva Evropskega sveta na Dunaju, ki potrjujejo vlogo MDS kakor "temelja mednarodnega monetarnega in finančnega sistema", v dokumentu z naslovom "Evropa kakor globalni akter– delovati enotno" ugotavljajo, da "bi morala Skupnost imeti polno vlogo pri mednarodnem monetarnem in gospodarskem sodelovanju v institucijah, kakor sta G7 in MDS", in pozivajo, prvič, da Evropska centralna banka, kakor pristojni organ Skupnosti za monetarno politiko, dobi status opazovalca v upravnem odboru MDS, in drugič, da pristojni član urada izvršnega direktorja države članice — predsedujoče euru, skupaj s predstavnikom Komisije predstavi upravnemu odboru MDS stališča Evropske skupnosti/Ekonomske in monetarne unije o drugih zadevah posebnega pomena; in ker člen 1 zgoraj navedenega predloga Komisije z dne 9. novembra 1998 predlaga, da "je v okviru EMU Skupnost predstavljena na mednarodni ravni s Komisijo s strani Sveta in Evropske centralne banke",

D. ker zlasti pomanjkanje usklajenega delovanja Skupnosti in območja evra, v povezavi z razdrobljenim zastopstvom po volilnih enotah, državam članicam ne omogoča, da bi na odločitve v MDS vplivale v sorazmerju z njihovo gospodarsko težo,

E. ker je MDS odgovoren svojim delničarjem (in sicer nacionalnim vladam), ti delničarji pa so odgovorni svojim volivcem,

F. ker so stabilizacijski ukrepi MDS potrebni za oblikovanje trdne podlage za rast v teh državah, čeprav niso vedno izpolnili zastavljenih ciljev; ker sedanji programi prilagajanja zahtevajo temeljitejšo razlago za zagotovitev sodelovanja vseh nacionalnih dejavnikov in ker mora biti spremljanje teh programov podvrženo jasnemu demokratičnemu nadzoru,

G. ker so, čeprav je težko uskladiti načelo prevzemanja odgovornosti držav z včasih številnimi pogoji za pridobitev pomoči in ukrepi za zmanjšanje dolga, ti pogoji nujni za zagotovitev preglednosti, zlasti tisti, ki so namenjeni uveljavitvi boljšega upravljanja,

H. ker je začel MDS v državah v razvoju igrati pomembno vlogo in se je moral temu ustrezno prilagoditi; ker je treba za spodbujanje razvoja v najrevnejših državah uporabiti nove instrumente, s katerimi bi učinkovito zmanjšali dolg, kakor tudi poiskali inovativne instrumente za financiranje razvoja in boja proti revščini v okviru RCNT; ker je treba za takšno ukrepanje zagotoviti bolj jasno in učinkovito delitev vlog ter visoko mero usklajevanja in sodelovanja med MDS, Svetovno banko in ustanovami ZN,

I. ker zgoraj navedeni sklepi predsedstva Evropskega sveta v Bruslju poudarjajo pomen "upoštevanja ciljev razvojnega sodelovanja v vseh politikah, ki jih Skupnost izvaja in ki bi lahko vplivali na države v razvoju" ter "upoštevanja socialne razsežnosti globalizacije v različnih politikah in v mednarodnem sodelovanju",

1. meni, da ima MDS kakor ustanova še vedno pomembno vlogo pri spodbujanju uravnotežene globalne gospodarske rasti in stabilnosti menjalnih tečajev, pri lajšanju mednarodnega trgovanja in sposobnosti držav članic za prilagoditev globalnemu trgu, in pri pomoči državam članicam, ki imajo težave s plačilno bilanco;

2. pozdravlja strateško revizijo, ki poteka v MDS; podpira preusmeritev politik MDS k poudarjanju njegove bistvene naloge, in sicer stabilizacije globalnega nihanja menjalnih tečajev ter zadnjega možnega posojilodajalca za države, ki imajo resne težave s plačilnimi bilancami;

3. ugotavlja, da je prišlo pri nalogah MDS v času od njegove ustanovitve do korenitih sprememb, medtem ko je bilo precej manj sprememb v zvezi z njegovim upravljanjem; ugotavlja, da dodeljevanje kapitala in glasovalnih pravic zaostaja za preostalim razvojem, in to navkljub zaporednim revizijam kvot in sistema za enotno dodeljevanje paketa osnovnih glasovalnih pravic; zato poziva MDS, naj za zagotovitev lastne legitimnosti preuči možne načine razdelitve kvot in glasovalnih pravic znotraj svojih organov odločanja, in to na takšen način, da bi te bolje odražale mednarodne gospodarske razmere in da bi zagotovili ustreznejše ponderiranje glasov razvijajočih se in novo nastajajočih gospodarstev;

4. poudarja, da sta glavna razloga, ki državam v razvoju preprečujeta, da bi imele v MDS vpliv, ki bi bil sorazmeren z deležem njihovega prebivalstva v svetovnem merilu, pomanjkanje glasu v upravnem odboru (afriške države namreč predstavljajo 25 % članic, imajo pa le nekaj nad 4 % volilnega glasu) in pomanjkanje človeških virov, tehničnih in institucionalnih zmogljivosti za dejansko sodelovanje v razpravah in pri odločitvah;

5. ugotavlja, da je MDS svoja priporočila razširil tudi z vstopom na področje socialne in okoljske politike ter da je to področje neločljivo povezano s strukturno politiko; opozarja, da je makroekonomska stabilnost bistven pogoj za pravilen razvoj teh politik; poziva k izboljšani usklajenosti med različnimi ustanovami, odgovornimi za oblikovanje teh politik;

6. meni, da mora MDS v okviru posebnih pristojnosti poskrbeti, da zaposli sodelavce iz različnih držav, z izobrazbo in strokovnimi izkušnjami z različnih področij, kar bi odločilno prispevalo k izpolnjevanju RCNT;

7. ugotavlja, da se je zaradi naprednega odpiranja kapitalskih trgov in liberalizacije pretoka kapitala zelo težko izogniti nastajanju finančnih kriz; zato poudarja potrebo, da MDS sistematično nadzoruje vse države članice;

8. meni, da je treba zaradi še naprej prisotnega neravnotežja v trgovini in menjalnih tečajih po svetu okrepiti nadzorno vlogo MDS, kar je pomembno tako za predvidevanje in odpravljanje finančne nestabilnosti po svetu, kakor za svetovanje posameznim državam glede politik finančne stabilnosti, gospodarske rasti, menjalnih tečajev in kopičenja rezerv; meni, da lahko MDS opravlja sistematični nadzor in daje nasvete za ukrepanje v finančnih krizah le v primeru, ko države članice redno posredujejo popolne podatke, kakor na primer podatke o denarnih rezervah in obsegu denarja v obtoku;

9. vztraja, da morajo biti evropska stališča v predstavništvu EU znotraj MDS bolje usklajena; poziva države članice, da si prizadevajo doseči eno samo glasovalno mesto, ki bo morda na začetku euro glasovalno mesto, dolgoročno pa stalno evropsko predstavništvo, ki bo vključevalo predsedstvo Ekonomsko-finančnega sveta ter Komisijo in ki bo podvrženo nadzoru Evropskega parlamenta;

10. poudarja, da so bile izravnalne politike MDS pri preprečevanju širjenja in ponavljanja kriz občasno neuspešne; s tem v zvezi obžaluje vse neuspešne napore za spodbujanje gospodarsko uravnoteženih politik za preprečevanje kriz; opozarja, da inflacija ni edini gospodarski problem držav v razvoju, in da bi morale biti politike MDS usmerjene k doseganju makrogospodarske stabilnosti in trajnostne rasti; predlaga, da bi bilo treba pogojenost opredeliti tudi v okviru izboljšanega sodelovanja s posebnimi ustanovami ZN in ob usklajevanju med mednarodnimi donatorji;

11. ugotavlja, da je pri doseganju trajnostne rasti bistven obstoj zagotovljenih makrogospodarskih politik; zato potrjuje, da makrogospodarska stabilnost ni v nasprotju s pravično razdelitvijo rasti;

12. priznava, da je bila pogojenost pomoči MDS pogosto toga in ni upoštevala posebnih lokalnih razmer; kljub temu poudarja potrebo po ustrezni uporabi posojil, pri čemer se upošteva stališče demokratično izvoljenih ustanov držav prejemnic;

13. priznava trenutno revizijo pogojev, ki jih MDS postavlja pri svojih posojilih državam z nizkim dohodkom; priporoča, da se pri reviziji odpravo revščine prednostno obravnava kakor cilj vseh posojil MDS državam z nizkim dohodkom;

14. poudarja, da mora biti načelo lastništva partnerske države v središču razvojnega sodelovanja; zato poziva MDS, da pri preučevanju pogojev dajanja posojil v celoti nameni prednost odpravi revščine in da na noben način ne otežuje doseganja RCNT;

15. se zavzema za postopno in stabilno liberalizacijo finančnih sistemov držav v razvoju, ki bo prilagojena njihovim institucionalnim zmožnostim in bo tako omogočala učinkovito urejanje in upravljanje pretoka kapitala;

16. podpira stališče, da bi se morala MDS bolj osredotočiti na analizo razvoja finančnega in kapitalskega trga ter posledice notranje in globalne finančne stabilnosti;

17. opozarja, da države v razvoju svojih trgov ne bi smele odpreti popolnoma in brez uvoznih omejitev ter da bi morale biti sposobne določenim industrijam za določen čas zagotoviti zaščito, da bi tako omogočili njihov trajen razvoj; poziva evropske izvršne direktorje v odboru MDS, naj zagotovijo, da preostale pogojenosti držav z nizkim dohodkom ne prisilijo k enostranskemu odprtju trgov izven okvira pogajanj STO ali k omejitvi njihovih zmogljivosti, da se v okviru pogajanj STO po lastni volji in pod svojimi pogoji pogajajo o stopnji odprtosti trga, do katere so se pripravljene obvezati; prav tako poziva MDS, da zagotovi ustrezno stopnjo prilagodljivosti pri izvajanju trgovinskih pogojenosti, da se državam upravičenkam omogoči, da določijo svojo stopnjo odprtosti trga; vendar pa meni, da končna polna vključenost v svetovni trg nudi znatne priložnosti za rast državam v razvoju, pred kratkim industrializiranim državam in industrializiranim državam;

18. poziva MDS, naj nadaljuje s svojimi prizadevanji za povečanje preglednosti in zgradi institucionalno strukturo, ki bo spodbujala njegovo nalogo in spreminjajoče se razmere v mednarodni finančni politiki; obžaluje, da nevladne organizacije in nacionalni parlamenti niso dovolj udeleženi pri opredelitvi pogojenosti; poudarja, da sta opredelitev in sprejemanje temeljnih gospodarskih odločitev, kot je recimo strategija za razvoj ali za boj proti revščini, nalogi nacionalnih predstavnikov;

19. poudarja osrednjo vlogo MDS pri usklajevanju nacionalne razvojne politike, ki je usmerjena v boj proti revščini z vseobsežnim pristopom, temelječem na zamisli, da trgovinska in denarna politika nista sami sebi namen, temveč sta instrument za boj proti revščini;

20. poziva države članice EU, naj uporabijo obstoječi sistem volilnih enot za zagotovitev, da volilne enote, katerih članice so, odločno spodbujajo razvojni načrt, zasnovan na doseganju RCNT do leta 2015, ter posebno pozornost namenijo tehničnim in institucionalnim šibkostim držav v razvoju v njihovi enoti in ponudijo tehnično pomoč za odpravo teh šibkosti;

21. poziva k boljšemu usklajevanju in večji povezanosti politik MDS, Svetovne banke, STO, Evropske centralne banke, drugih mednarodnih organizacij ter Evropske unije, še posebej glede instrumentov, ki povezujejo različne trge, kakor so integrirani okvir, mehanizem trgovinske integracije, instrument za zmanjšanje revščine in rast, in tudi nedavno sprejeti instrumenti podpore politike za zagotovitev, da bi politika odprtih trgov pozitivno vplivala na zmanjšanje revščine; poziva k večji povezanosti programov MDS z RCNT; ob tem opozarja na protislovnost položaja MDS, saj je njegova pristojnost omejena na zelo specifičen vidik javnih ukrepov, kljub temu pa ima pomembno, če ne celo prevladujočo vlogo pri izvajanju strategij, za katere si prizadevajo vsi akterji;

22. trdno je prepričan, da je treba preglednost MDS in njegovega dodeljevanja svojih sredstev izboljšati z okrepljenim parlamentarnim nadzorom držav članic MDS;

23. pozdravlja poudarek MDS na izboljšanju ravni izobraževanja in zdravja v državah v razvoju; poudarja, da ostaja boljše upravljanje, boj proti korupciji in učinkovita raba virov najzanesljivejši način za odpravljanje neenakosti pri dostopu do dobrin in temeljnih pravic, kakor sta izobraževanje in zdravje;

24. vztraja, da se lahko mednarodna finančna stabilnost spodbuja le, če bo reforma MDS usklajena s trajnostno proračunsko politiko in dobro prilagojeno plačilno bilanco v vsaki državi članici;

25. ugotavlja, da obstaja očitno nasprotje med stopnjo pritiska, ki ga MDS izvaja na države v razvoju in države v tranziciji, in njegovo nemočjo, da dejansko vpliva na politiko industrializiranih držav, katerih proračunska politika in plačilna bilanca ne izpolnjujeta polno meril MDS ter lahko tako ogrozita mednarodno finančno stabilnost;

26. pozdravlja odločitev, ki sta jo sprejela MDS in Svetovna banka o podaljšanju izvajanja pobude za visoko zadolžene države v razvoju; ugotavlja različne vplive programov pobude za visoko zadolžene države v razvoju in zgodovinske izkušenje prestrukturiranja ter odpisa dolga; predlaga, da MDS oblikuje politike za preprečevanje novih kriz zadolževanja v prihodnje;

27. ugotavlja nov Okvir trajnosti dolga, sprejet aprila 2005 s strani MDS in Svetovne banke ob upoštevanju držav z nizkimi prihodki; pozdravlja dejstvo, da je cilj novega okvira, da postane dolg prednostna naloga postopka sprejemanja odločitev mednarodnih finančnih ustanov; obžaluje, da se predlog v celoti ne približa reševanju težave dolgoročne in prave trajnosti pri ustvarjanju pogojev za to, da države z nizkimi prihodki dosežejo RCNT;

28. na splošno pozdravlja program pomoči MDS za zmanjšanje revščine in rast;

29. podpira poziv generalnega sekretarja ZN, izrečenega na srečanju o financiranju razvoja, ki je potekalo na visoki ravni leta 2005, da bi ponovno opredelili vzdržnost dolga kakor stopnjo dolga, ki določeni državi še dovoljuje, da bi dosegla RCNT in pričakala leto 2015 brez povišanja količnika dolga, za kar je potrebno boljše dopolnjevanje med oprostitvijo dolga in zahtevami za financiranje uspešnega razvoja; zato obžaluje, da MDS v novem odobrenem okviru za vzdržnost dolga v državah z nizkim dohodkom vzdržnost dolga še vedno opredeljuje predvsem na podlagi kazalnikov izvoza (kar je nezanesljiv pokazatelj vzdržnosti dolga držav, ki so izjemno občutljive na pretrese in izrazito nihanje prihodkov od izvoza) ter ne poda realnih ocen o občutljivosti in tudi ne sistematične analize o povezovanju ugodnosti iz pobude "visoko zadolženih revnih držav" z dodatnimi sredstvi, potrebnimi za dosego RCNT;

30. pozdravlja prizadevanja večstranskih ustanov, da v okviru sporazuma G8 na svoj način pripomorejo k financiranju zmanjšanja dolga, hkrati pa se zaveda, da to nujno sodelovanje v teh ustanovah ne sme povzročiti finančnih težav;

31. spodbuja boljše sodelovanje med MDS, Evropskim parlamentom in nacionalnimi parlamenti, še posebej v državah v razvoju, da bi povečali preglednost, demokratično odgovornost in legitimnost MDS in njegove politike, ter zahteva objavo izčrpnejših zapisnikov izvršnega odbora MDS;

32. poudarja pomen rednih stikov med izvršnimi direktorji MDS in nacionalnimi predstavniki njihove države izvora;

33. naroči svojemu predsedniku, naj to resolucijo posreduje Svetu in Komisiji ter MDS, organizacijam ZN, Evropski centralni banki in guvernerjem MDS iz držav članic EU.

[1] UL C 112 E, 9.5.2002, str. 140.

[2] UL C 74 E, 24.3.2004, str. 871.

[3] http://www.imf.org/external/np/omd/2005/eng/091505.pdf.

[4] UL C 33 E, 9.2.2006, str. 311.

[5] Sprejeta besedila, P6_TA(2005)0289.

[6] Sprejeta besedila, P6_TA(2005)0446.

--------------------------------------------------