1.Pobuda za zagotavljanje kakovosti zraka

Po zaslugi skupnih prizadevanj Evropske unije ter nacionalnih, regionalnih in lokalnih organov se je kakovost zraka v EU v zadnjih desetletjih izboljšala. Posledično je BDP Evropske unije od leta 2000 zrasel za 32 %, medtem ko so se emisije glavnih onesnaževal zraka zmanjšale za 10 do 70 %, odvisno od onesnaževala.

Kljub temu je kakovost življenja državljanov EU v večini držav članic še naprej okrnjena, saj standardi kakovosti zraka še niso izpolnjeni. Stanje je še posebej resno na mestnih območjih, kjer živi največ Evropejcev.

Onesnaženost zraka povzroča kronične in hude bolezni, kot so astma, težave s srcem in ožiljem ter pljučni rak. Po zadnjih podatkih Svetovne zdravstvene organizacije so stopnje onesnaženosti zraka v mnogih delih sveta še vedno nevarno visoke – kar 9 od 10 ljudi vdihuje zrak z visoko vsebnostjo onesnaževal. Onesnaženost zraka je še vedno glavni okoljski vzrok za zgodnjo smrtnost v EU, saj ocene kažejo, da povzroči več kot 400 000 prezgodnjih smrti na leto . Družba za to plačuje visoko ceno, saj so zunanji stroški, povezani z zdravstvom, visoki.

Ozaveščenost javnosti o onesnaženosti zraka je visoka, državljani pa od organov pričakujejo ukrepanje. Nedavna raziskava mnenja o okolju v EU je pokazala, da državljane takoj za podnebnimi spremembami najbolj skrbi onesnaženost zraka. Upravičeno pričakujejo, da bodo na vseh ravneh izvedeni učinkoviti ukrepi za zmanjšanje onesnaženosti zraka in zaščito pred njenimi škodljivimi učinki.

Zato si je EU z zakonodajo, ki so jo potrdile države članice in Evropski parlament, zastavila cilj doseči stopnje kakovosti zraka, ki ne povzročajo negativnih učinkov in tveganj za zdravje ljudi ter okolje. Učinkovite politike o kakovosti zraka za izpolnitev tega cilja zahtevajo ukrepanje ter sodelovanje na svetovni, evropski, nacionalni in lokalni ravni.

Skladno z načelom subsidiarnosti je izvajanje pretežno odvisno od nacionalnih, regionalnih in lokalnih ukrepov, prilagojenih posebnim potrebam in okoliščinam.

V tem sporočilu so predstavljena obsežna politična prizadevanja EU za podpiranje in olajšanje potrebnih ukrepov držav članic, s katerimi bi izpolnile svoje cilje, opisan pa je tudi sprejeti izvršilni ukrep za pomoč pri doseganju in ohranjanju skupnega cilja o čistem zraku za vse Evropejce v EU.

2.Politika EU za čist zrak

Z nadzorovanjem emisij škodljivih snovi v ozračje, izboljševanjem kakovosti goriva ter vključevanjem zahtev za varstvo okolja v prometni, industrijski in energetski sektor si EU že desetletja prizadeva za izboljšanje kakovosti zraka. Cilj je onesnaženost zraka toliko zmanjšati, da bi imela kar najmanjše škodljive učinke na zdravje ljudi in okolje na območju EU. Onesnaženost zraka presega nacionalne meje, zato je pomembno, da usklajevanje poteka na ravni EU. Izbiro ukrepov za doseganje mejnih vrednosti, določenih na ravni Unije, zakonodaja EU prepušča državam članicam. Za glavne vire onesnaževanja veljajo standardi na ravni EU, ki zagotavljajo učinkovito delovanje notranjega trga.

Program „Čist zrak za Evropo“ iz leta 2013 je znova potrdil cilj, da se čim hitreje doseže popolna skladnost z obstoječimi standardi kakovosti zraka po celotni EU ter se določijo cilji za leti 2020 in 2030. Zato prizadevanja politike EU temeljijo na treh glavnih stebrih.

Prvi steber sestavljajo standardi kakovosti zunanjega zraka, opredeljeni v direktivah o kakovosti zunanjega zraka, ki veljajo za prizemni ozon, delce, dušikove okside, nevarne težke kovine in številna druga onesnaževala. Te standarde kakovosti zraka bi morale vse države članice na svojih območjih glede na onesnaževalo dosegati od leta 2005 ali 2010. Če katera od držav članic preseže opredeljene mejne vrednosti, mora sprejeti načrte za zagotovitev kakovosti zraka s podrobnimi ukrepi, ki bi obdobje preseganja teh vrednosti karseda skrajšali.

Drugi steber so nacionalni cilji zmanjšanja emisij, določeni v direktivi o nacionalnih zgornjih mejah emisij za najpomembnejša čezmejna onesnaževala zraka: žveplove okside, dušikove okside, amoniak, hlapne organske spojine in delce. Nacionalni cilji zmanjšanja emisij so bili pred kratkim spremenjeni, tako da zdaj vključujejo nove mejne vrednosti, ki morajo biti izpolnjene v letih 2020 in 2030, ter dodatno onesnaževalo – drobne delce (PM2,5). Države članice morajo do leta 2019 pripraviti nacionalne programe nadzora nad onesnaževanjem zraka, da izpolnijo svoje zaveze za zmanjšanje emisij.

Tretji steber vključuje standarde o emisijah za ključne vire onesnaževanja, od emisij iz vozil in ladij do energetike in industrije. Ti standardi so na ravni EU opredeljeni v zakonodaji, ki se nanaša na industrijske emisije, emisije iz elektrarn, vozil in pogonskih goriv ter energetsko učinkovitost izdelkov .

Po škandalu leta 2015 glede emisij vozil je bil sprejet tudi sveženj pravil o dejanskih emisijah, ki nastajajo med vožnjo, ki zagotavlja ustrezno izvajanje standardov o emisijah onesnaževal zraka in krepitev zahtev za homologacijo. Ta sveženj vključuje preverjanje emisij dušikovih oksidov in delcev ter tudi prihajajoča nova pravila za skladnost vozil v prometu, ki bodo izboljšala preglede vozil, ki so že v uporabi. Najnovejše spremembe so bile sprejete 3. maja, zagotavljajo pa še dodatno odpravljanje tehnične negotovosti pri preverjanju dejanskih emisij, ki nastanejo med vožnjo, povečanje števila preverjanj emisij vozil, ki so že v uporabi, ter uvedbo preverjanja, ki ga bodo izvajale neodvisne in pooblaščene tretje osebe. Poleg tega morajo od septembra 2017 nove vrste lahkih vozil izpolniti nov preskusni postopek za laboratorijsko preverjanje homologacije, ki je bolj podoben dejanskim voznim razmeram.

Evropska komisija je predlagala tudi nove standarde emisij CO2 za avtomobile in dostavna vozila, s katerimi bi proizvajalcem olajšala nadaljnje sprejemanje inovacij ter jim pomagala pri znatno večji oskrbi trga z nizko- in brezemisijskimi vozili. Tudi prvi zakonodajni predlog Evropske komisije o standardih za emisije CO2 za nova težka vozila, predstavljen v sklopu tretjega svežnja za mobilnost, naj bi imel dolgoročne posredne učinke na kakovost zraka, saj dodatno zmanjšuje porabo goriva in s tem tudi emisije toplogrednih plinov v tem segmentu ter zagotavlja spodbude za oskrbo trga z nizko- in brezemisijskimi težkimi vozili, vključno z avtobusi, kar bo imelo dodatne posredne pozitivne učinke na emisije onesnaževal zraka.

Poleg tega EU varuje zdravje in varnost delavcev v Evropi z zakonodajo, ki določa minimalne zahteve za kakovost zraka na delovnih mestih, kar vključuje določitev mejnih vrednosti za poklicno izpostavljenost glede številnih nevarnih kemičnih snovi. Komisija je bila zlasti dejavna s številnimi predlogi za spremembo direktive o rakotvornih in mutagenih snoveh, v katerih je določila mejne vrednosti, ki bi za milijone delavcev izboljšale zaščito pred rakom, povezanim s poklicem, ki je glavni vzrok smrti na delovnih mestih.

3.Primeri ukrepov za zmanjšanje onesnaženosti zraka

Na ravni Unije in držav članic ter na lokalni ravni so bili skozi leta sprejeti različni sklopi ukrepov za uspešno zmanjšanje emisij onesnaževal zraka, vključno z emisijami iz velikih kurilnih naprav, industrijskih obratov in prometa, vključno s cestnimi vozili (npr. z izboljšavami kakovosti goriva in zaporednimi emisijskimi standardi EURO). To kaže, da stroškovno učinkovite rešitve obstajajo in lahko podpirajo inovacije ter imajo pozitiven neto učinek na konkurenčnost EU, skladno s širšimi prednostnimi nalogami Evropske komisije o trajnostni rasti in ustvarjanju delovnih mest.