[pic] | KOMISIJA EVROPSKIH SKUPNOSTI |

Bruselj, 25.3.2009

COM(2009) 136 konč.

2009/0050 (CNS)

Predlog

OKVIRNI SKLEP SVETA

o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter varstvu žrtev,

ki razveljavlja Okvirni sklep 2002/629/PNZ {SEC(2009) 358}{SEC(2009) 359}

OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM

1. OZADJE PREDLOGA

1.1. Razlogi za predlog in njegovi cilji

Po vsem svetu velja trgovina z ljudmi za eno najhujših kaznivih dejanj. Pomeni hudo kršitev človekovih pravic, sodobno obliko suženjstva in izredno donosen posel za organizirane hudodelske združbe. Zajema novačenje, prevoz ali sprejemanje oseb, ki se izvaja s prisilo, prevaro ali zlorabo, za namene izkoriščanja, med drugim za spolno izkoriščanje in izkoriščanje delovne sile, prisilno delo, služabništvo ter druge oblike izkoriščanja, vključno z odstranitvijo organov.

Trgovina z ljudmi zato zahteva odločen odziv, usmerjen v preprečevanje in pregon tega kaznivega dejanja ter varstvo žrtev.

1.2. Splošno ozadje

Več držav članic EU so glavne ciljne države tokov trgovine z ljudmi, ki izvirajo iz tretjih držav. Poleg tega obstajajo dokazi o tokovih trgovine z ljudmi znotraj same EU. Na podlagi razpoložljivih podatkov je mogoče oceniti, da tokovi trgovine z ljudmi na območje EU ter znotraj EU zajemajo več sto tisoč ljudi vsako leto.

Socialna ranljivost je zelo verjetno glavni vzrok za trgovino z ljudmi. Ranljivost izvira iz gospodarskih in družbenih dejavnikov, kot so revščina, spolna diskriminacija, oboroženi spopadi, družinsko nasilje, neurejene družine in osebne okoliščine, kot so starost, zdravstveno stanje ali invalidnost. Mednarodne organizirane hudodelske združbe izkoriščajo tako ranljivost za olajšanje migracij in nato izkoriščajo ljudi z uporabo sile, groženj, prisile ali različnih oblik zlorabe, kot je služenje zaradi zadolženosti. Glavna gonilna sila trgovine z ljudmi je pravzaprav velik dobiček, prav tako pomembna dejavnika pa sta povpraševanje po spolnih storitvah in poceni delovni sili.

1.3. Obstoječe določbe na področju, na katero se nanaša predlog

Konvencija Združenih narodov o otrokovih pravicah, ki je bila sprejeta leta 1989, si prizadeva zavarovati otroke pred vsemi oblikami spolnega izkoriščanja in spolne zlorabe. Ta obveznost se nanaša tudi na spolno izkoriščanje in zlorabo otrok v okviru trgovine z ljudmi.

Združeni narodi so leta 2000 sprejeli Protokol za preprečevanje, zatiranje in kaznovanje trgovine z ljudmi, zlasti ženskami in otroki, ki dopolnjuje Konvencijo ZN proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu. Protokol je prvi celovit mednarodni instrument, ki obravnava trgovino z ljudmi. Do marca 2009 je Protokol ratificiralo 23 držav članic EU, preostale 4 pa so ga podpisale. Evropska skupnost je Protokol podpisala in potrdila.

Konvencija Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi zagotavlja celovit in skladen okvir, ki zajema preprečevanje, sodelovanje med različnimi akterji, varstvo žrtev in pomoč žrtvam ter obveznost inkriminiranja trgovine z ljudmi. Izvajanje takih ukrepov bi pomenilo pomembne izboljšave. Konvencijo je ratificiralo 12 držav članic EU, v 13 državah članicah pa je bila podpisana in je trenutno v postopku ratifikacije.

Kot odziv na splošno zaznano potrebo po obravnavi hudega kaznivega dejanja trgovine z ljudmi na ravni EU je bil 19. julija 2002 sprejet Okvirni sklep o boju proti trgovanju z ljudmi. Poročilo o izvajanju navedenega okvirnega sklepa je Komisija sprejela maja 2006.

Direktiva 2004/81/ES predvideva pomoč in izdajo dovoljenja za prebivanje žrtvam, ki so državljani tretjih držav. Komisija bo jeseni 2009 poročala o izvajanju Direktive 2004/81/ES in bo razmislila o primernih ukrepih za nadaljnjo krepitev varstva, ki ga žrtvam zagotavljajo države članice.

1.4. Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije

Boj proti vsem oblikam nasilja na podlagi spola, vključno s trgovino z ljudmi, je sestavni del zaveze Komisije v Načrtu za enakost spolov[1]. Boj proti trgovini z otroki je prav tako vključen v Strategijo o otrokovih pravicah[2]. Cilj boja proti trgovini z ljudmi in pomoči žrtvam je skladen z določbami Okvirnega sklepa Sveta 2001/220/PNZ o položaju žrtev v kazenskem postopku[3] in Direktive Sveta 2004/81/ES o dovoljenju za prebivanje[4], ki obravnava vprašanja priseljevanja in se uporablja le za državljane tretjih držav. Vse določbe v tem okvirnem sklepu se uporabljajo, kolikor vprašanje ni zajeto v navedeni direktivi. Cilj boja proti trgovini z ljudmi je prav tako skladen z Direktivo Sveta 2004/80/ES o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj[5], katere namen je olajšati dostop do odškodnine v čezmejnih primerih, in z Okvirnim sklepom Sveta 2008/841/PNZ o boju proti organiziranemu kriminalu[6]. Trgovina z ljudmi je vključena na seznam kaznivih dejanj, ki so razlog za predajo osebe na podlagi evropskega naloga za prijetje v skladu z Okvirnim sklepom Sveta 2002/584/PNZ o evropskem nalogu za prijetje[7]. Zgoraj navedeni cilji so popolnoma skladni s temi instrumenti, pa tudi s Konvencijo Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi ter mandatoma Europola in Eurojusta.

Vsako ukrepanje Unije na tem področju mora spoštovati temeljne pravice in upoštevati načela, uveljavljena zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah (Listina EU) ter Evropsko konvencijo o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (EKČP). Države članice morajo pri izvajanju prava Unije upoštevati navedene pravice in načela.

Ta predlog je bil predmet poglobljenega pregleda, da bi se zagotovila popolna usklajenost njegovih določb s temeljnimi pravicami in zlasti s človekovim dostojanstvom, prepovedjo mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, prepovedjo suženjstva in prisilnega dela, pravicami otroka, pravico do svobode in varnosti, svobodo izražanja in obveščanja, varstvom osebnih podatkov, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in poštenega sojenja ter načeloma zakonitosti in sorazmernosti glede kaznivih dejanj in kazni.

Posebna pozornost je bila namenjena členu 5(3) Listine EU, ki izrecno prepoveduje trgovino z ljudmi. Poleg tega je bil upoštevan tudi člen 24 Listine EU, saj je med žrtvami trgovine z ljudmi veliko otrok. Določbe glede varstva žrtev in pomoči žrtvam imajo pozitiven učinek na temeljne pravice. Evropsko sodišče za človekove pravice je priznalo pravico do varstva pred suženjstvom, prisilnim delom in služabništvom. Pravica žrtev do natančne, nepristranske, učinkovite in hitre preiskave je prav tako vključena in bi postala bolj učinkovita z večjim priznanjem vloge žrtve v kazenskem postopku.

Možen negativen vpliv večje vloge žrtev v kazenskem postopku bi se lahko pojavil, če bi bila ta okrepljena vloga taka, da bi ogrožala obtoženčeve procesne pravice, zlasti pravico do nepristranskega sodišča (člen 47 Listine EU) in pravico do obrambe (člen 48 Listine EU). Vendar je Evropsko sodišče za človekove pravice določilo jasno načelo enakopravnosti obtoženca in žrtve v postopku. Zato je bila popolna skladnost s pravico do obrambe zagotovljena s skrbno pripravo zakonodajnega besedila, ki je podlaga za primerno izvajanje s strani držav članic.

2. POSVETOVANJE Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENA UčINKA

2.1. Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi

2.1.1. Posvetovalne metode, glavni ciljni sektorji in splošni profil vprašancev

Komisija je decembra 2007 na podlagi zahteve Sveta za oceno izvajanja Načrta EU državam članicam razposlala vprašalnik. Odgovorilo je 23 držav članic in Norveška. Rezultati so bili vključeni v delovni dokument Komisije, ki je bil sprejet 17. oktobra 2008.

Za pripravo osnutka ocene učinka so bila organizirana tri posvetovalna srečanja. Skupina strokovnjakov na področju boja proti trgovini z ljudmi se je sestala 2. in 3. oktobra 2008 ter po obsežnih razpravah izdala pisno mnenje. Posvetovalno srečanje s strokovnjaki z različnih področij (vlade, služb pregona, NVO, mednarodnih organizacij in univerz) je potekalo 7. oktobra 2008. Udeleženci so bili nato pozvani k predložitvi pisnih pripomb, kar je storilo več strokovnjakov. Srečanje s predstavniki držav članic je potekalo 17. oktobra 2008.

2.1.2. Povzetek izraženih mnenj in njihovo upoštevanje

- Skupina strokovnjakov Evropske komisije na področju boja proti trgovini z ljudmi je v svojem pisnem mnenju kot vodilna načela poudarila potrebo po ustreznem pravnem okviru v vsaki državi članici, potrebo po tem, da se človekovim pravicam prizna najvišji pomen, potrebo po celostnem, usklajenem in integriranem pristopu, ki bi vladne politike na področju boja proti trgovini z ljudmi povezal z migracijskimi politikami, ter potrebo po spoštovanju pravic otrok, spodbujanju raziskav na področju trgovine z ljudmi in spremljanju vpliva politik na področju boja proti trgovini z ljudmi.

- Veliko zainteresiranih strani se je strinjalo glede potrebe po posebnih določbah, ki bi bile namenjene krepitvi preiskovanja in pregona. Na splošno je bila poudarjena bistvena vloga ukrepov pomoči.

- Vendar pa se zainteresirane strani niso mogle zediniti glede vprašanja uvedbe posebne obveznosti za inkriminiranje odjemalcev spolnih storitev osebe, za katero je znano, da je žrtev trgovine z ljudmi. Več držav članic je poudarilo, da taka določba v nobenem primeru ne bi smela biti zavezujoča.

2.2. Zbiranje in uporaba izvedenskih mnenj

Zunanje izvedensko mnenje ni bilo potrebno.

2.3. Ocena učinka

Za učinkovitejše doseganje cilja preprečevanja trgovine z ljudmi in boja proti njej ter boljšega varstva žrtev so bile proučene številne možnosti na ravni politike.

- Možnost (1): brez novih ukrepov EU

EU ne bi sprejela nobenih ukrepov za boj proti trgovini z ljudmi, države članice pa bi imele možnost nadaljevati postopek podpisa in ratifikacije Konvencije Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi.

- Možnost (2): nezakonodajni ukrepi

Okvirni Sklep 2004/629/PNZ ne bi bil spremenjen. Nezakonodajne ukrepe bi bilo mogoče izvesti na področju shem pomoči žrtvam, spremljanja, ukrepov preprečevanja v ciljnih državah, ukrepov preprečevanja v državah izvora, usposabljanja in sodelovanja na področju kazenskega pregona.

- Možnost (3): nova zakonodaja na področju pregona, pomoči žrtvam, preprečevanja in spremljanja

Sprejet bi bil nov okvirni sklep, ki bi vključeval določbe obstoječega okvirnega sklepa in nekatere določbe Konvencije Sveta Evrope ter dodatne elemente. Novi okvirni sklep bi zlasti vseboval določbe na področju kazenskega materialnega prava, pristojnosti in pregona, pravic žrtev v kazenskem postopku, pomoči žrtvam, posebnih varstvenih ukrepov za otroke, preprečevanja in spremljanja.

- Možnost (4): nova zakonodaja (kot pri možnosti 3) + nezakonodajni ukrepi (kot pri možnosti 2)

- Sprejet bi bil nov okvirni sklep, ki bi vključeval obstoječi okvirni sklep in tudi nove določbe. Novi okvirni sklep bi dopolnjevali nezakonodajni ukrepi, zlasti tisti iz možnosti 2.

- Na podlagi analize ekonomskih in socialnih učinkov ter učinkov na temeljne pravice sta možnost 3 in 4 najboljši pristop k problematiki in bi morali omogočiti, da se opredeljeni cilji v celoti uresničijo. Najprimernejša bi bila možnost 4.

3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA

3.1. Povzetek predlaganih ukrepov

Novi okvirni sklep bi poleg določb sedanjega okvirnega sklepa vključeval naslednje nove elemente:

A Določbe kazenskega materialnega prava

- opredelitev pojmov,

- obteževalne okoliščine in kazni,

- neuporaba sankcij za žrtve.

B Pristojnost in pregon

- širše in bolj zavezujoče pravilo o ekstrateritorialni sodni pristojnosti,

- usklajevanje pregona; taka določba se lahko nadomesti, ko bo sprejet predlog Okvirnega sklepa glede sporov o pristojnosti v kazenskih postopkih[8],

- preiskovalna orodja.

C Pravice žrtev v kazenskem postopku

- posebna obravnava za preprečevanje sekundarne viktimizacije,

- varstvo na podlagi ocene tveganja,

- odškodnina, vključno z dostopom do obstoječih skladov.

D Pomoč žrtvam

- vzpostavitev mehanizmov za zgodnje odkrivanje in pomoč,

- standard pomoči, vključno z dostopom do potrebne medicinske pomoči, svetovanja in psihološke pomoči,

- posebni ukrepi za otroke.

E Preprečevanje

- ukrepi za zmanjševanje povpraševanja po spolnih storitvah in poceni delovni sili,

- usposabljanje,

- inkriminiranje odjemalcev storitev osebe, za katero je znano, da je žrtev trgovine z ljudmi.

F Spremljanje

- vzpostavitev sistema nacionalnih poročevalcev ali enakovrednih mehanizmov.

3.2. Dodana vrednost predloga v primerjavi s Konvencijo Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi iz leta 2005

Predlog temelji na Konvenciji Sveta Evrope in uporablja isti celosten pristop, ki vključuje preprečevanje, pregon, varstvo žrtev ter spremljanje. Poleg tega predlog vsebuje naslednje glavne elemente, ki pomenijo dodano vrednost:

- nove določbe, ki predvidevajo posebno obravnavo ranljivih žrtev v kazenskem postopku, namenjeno preprečevanju sekundarne viktimizacije (člen 9),

- širše področje uporabe določbe o neuporabi sankcij za žrtve zaradi njihove vpletenosti v nezakonite dejavnosti, ne glede na to, katera nezakonita sredstva so uporabili trgovci z ljudmi (člen 6),

- višji standard pomoči žrtvam, zlasti glede medicinske pomoči (člen10),

- širše in bolj zavezujoče pravilo o ekstrateritorialni pristojnosti, ki države članice obvezuje k pregonu državljanov in oseb z običajnim prebivališčem, ki so storili kaznivo dejanje trgovine z ljudmi zunaj ozemlja države članice (člen 8),

- natančen razpon kazni, ki je prilagojen teži kaznivih dejanj (člen 3).

- Poleg tega ima vključitev vsebinsko podobnih določb v pravni red EU prednosti, namreč takojšen začetek veljavnosti ter spremljanje izvajanja teh določb, ko enkrat postanejo del prava EU.

3.3. Pravna podlaga

Člen 29, člen 31(1)(e) in člen 34(2)(b) PEU.

4. NAčELO SUBSIDIARNOSTI

Države članice same ne morejo v zadostni meri doseči ciljev predloga iz naslednjih razlogov.

Da bi se dosegli cilji boja proti trgovini z ljudmi so potrebna usklajena prizadevanja držav članic ter sodelovanje na mednarodni ravni. Razlike v pravni obravnavi v različnih državah članicah ovirajo usklajena prizadevanja in otežujejo mednarodni kazenski pregon ter pravosodno sodelovanje.

Z ukrepanjem na ravni Evropske unije se bodo lažje dosegli cilji predloga iz naslednjega razloga:

s predlogom se bodo kazensko materialno pravo držav članic in njihova procesna pravila približali v večjem obsegu kot s sedanjim okvirnim sklepom. To bo imelo pozitiven učinek na mednarodni kazenski pregon in pravosodno sodelovanje ter na varstvo žrtev in pomoč žrtvam. Predlog je zato skladen z načelom subsidiarnosti.

5. NAčELO SORAZMERNOSTI

Predlog je skladen z načelom sorazmernosti, saj je omejen na minimum, ki je potreben za uresničitev navedenih ciljev na evropski ravni, in ne presega tega, kar je potrebno za uresničitev teh ciljev.

6. IZBIRA INSTRUMENTOV

Predlagani instrument: okvirni sklep.

Drugi instrumenti ne bi bili primerni. Na področju boja proti trgovini z ljudmi le okvirni sklep dopušča približevanje nacionalnih zakonodaj, ki je potrebno za izboljšanje mednarodnega kazenskega pregona in pravosodnega sodelovanja.

7. PRORAčUNSKE POSLEDICE

Predlog ne vpliva na proračun Skupnosti.

8. DODATNE INFORMACIJE

Razveljavitev obstoječe zakonodaje

Sprejetje predloga bo povzročilo razveljavitev veljavne zakonodaje.

2009/0050 (CNS)

Predlog

OKVIRNI SKLEP SVETA

o preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter varstvu žrtev,

ki razveljavlja Okvirni sklep 2002/629/PNZ

SVET EVROPSKE UNIJE JE −

ob upoštevanju Pogodbe o Evropski uniji ter zlasti člena 29, člena 31(1)(e) in člena 34(2)(b) Pogodbe,

ob upoštevanju predloga Komisije,

ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta[9],

ob upoštevanju naslednjega:

(1) Trgovina z ljudmi je hudo kaznivo dejanje, ki je pogosto storjeno v okviru organiziranega kriminala in pomeni hudo kršitev človekovih pravic.

(2) Evropska unija je zavezana preprečevanju trgovine z ljudmi in boju proti njej ter varstvu pravic žrtev trgovine z ljudmi. V ta namen sta bila sprejeta Okvirni sklep Sveta 2002/629/PNZ z dne 19. julija 2002 o boju proti trgovanju z ljudmi[10] in Načrt EU o najboljših praksah, standardih in postopkih za preprečevanje in boj proti trgovini z ljudmi (2005/C 311/01)[11].

(3) S tem okvirnim sklepom je sprejet integriran in celosten pristop k boju proti trgovini z ljudmi. Glavni cilji tega okvirnega sklepa so odločnejše preprečevanje in pregon kaznivih dejanj ter varstvo pravic žrtev. Otroci so bolj ranljivi, zato so v večji nevarnosti, da postanejo žrtve trgovine z ljudmi. Vse določbe tega okvirnega sklepa je treba uporabljati ob upoštevanju koristi otroka v skladu s Konvencijo Združenih narodov o otrokovih pravicah[12] iz leta 1989.

(4) Protokol iz leta 2000 za preprečevanje, zatiranje in kaznovanje trgovine z ljudmi, zlasti ženskami in otroki, ki dopolnjuje Konvencijo Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu[13], in Konvencija Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi[14] iz leta 2005 sta bistvena ukrepa v procesu krepitve mednarodnega sodelovanja v boju proti trgovini z ljudmi. Da bi se okrepil postopek približevanja zakonodaje, ta okvirni sklep uporablja široko opredelitev kaznivega dejanja, ki je vključena v navedena instrumenta ZN in Sveta Evrope. Opredelitev zajema tudi trgovino z ljudmi za namene odstranitve organov, ki jo je mogoče povezati s trgovino z organi ter pomeni hudo kršitev človekovega dostojanstva in telesne integritete.

(5) Kazni bi morale biti učinkovite, odvračilne in sorazmerne s težo kaznivega dejanja, tako da bi se povečala tudi učinkovitost preiskovanja in pregona ter izboljšala mednarodni kazenski pregon in pravosodno sodelovanje. Obteževalne okoliščine bi morale upoštevati potrebo po varstvu posebej ranljivih žrtev, vključno z vsemi otroki žrtvami in odraslimi, ki so ranljivi zaradi osebnih okoliščin ali telesnih oziroma psiholoških posledic kaznivega dejanja.

(6) Žrtve je treba na podlagi odločitve pristojnega organa zavarovati pred pregonom in kaznovanjem za nezakonite dejavnosti, v katere so bile vpletene neposredno zaradi podvrženosti kakršnim koli nezakonitim sredstvom, ki so jih uporabili preprodajalci, kot so kršitev zakonodaje na področju priseljevanja, uporaba ponarejenih dokumentov ali kazniva dejanja, določena v zakonodaji na področju prostitucije. Dodaten cilj takega varstva je spodbujanje žrtev k pričanju v kazenskem postopku.

(7) Čeprav Okvirni sklep Sveta z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku (2001/220/PNZ)[15] določa sklop pravic žrtev v kazenskem postopku, vključno s pravico do varstva in odškodnine, so žrtve trgovine z ljudmi ranljive žrtve in zato je treba v zvezi z njimi sprejeti posebne ukrepe. Take žrtve, ki nosijo posledice kaznivih dejanj, povezanih s trgovino z ljudmi, vključno z odstranitvijo organov, je treba zavarovati pred ustrahovanjem in sekundarno viktimizacijo, tj. pred nadaljnjo viktimizacijo ali travmo kot posledico načina izvedbe kazenskega postopka. Poleg tega je treba določiti posebna sredstva za zagotavljanje učinkovitega varstva in odškodnine.

(8) Žrtvam je treba omogočiti učinkovito uveljavljanje njihovih pravic. Zato jim mora biti na voljo ustrezna pomoč pred kazenskim postopkom, med njim in po njem. S tem okvirnim sklepom se državam članicam nalaga obveznost, da vsaki žrtvi zagotovijo pomoč, ki mora zadostovati za njeno okrevanje.

(9) Medtem ko Direktiva 2004/81/ES ureja vprašanje izdajanja dovoljenj za prebivanje žrtvam trgovine z ljudmi, ki so državljani tretjih držav, in Direktiva 2004/38/ES ureja uveljavljanje pravice državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, vključno z varstvom pred izgonom, ta okvirni sklep določa posebne varstvene ukrepe za vse žrtve trgovine z ljudmi in ne obravnava pogojev za njihovo prebivanje na ozemlju držav članic niti katerega koli drugega vprašanja, ki spada v pristojnost Skupnosti.

(10) Poleg ukrepov, namenjenih odraslim, mora vsaka država članica zagotoviti, da so posebni varstveni ukrepi na voljo tudi otrokom, ki so žrtve trgovine z ljudmi.

(11) Vsaka država članica mora oblikovati oziroma okrepiti politike za preprečevanje trgovine z ljudmi, vključno z ukrepi za zmanjšanje povpraševanja, ki spodbuja vse oblike izkoriščanja, in sicer na podlagi raziskav, informacij, osveščanja in izobraževanja. V okviru takih pobud mora vsaka država članica upoštevati vidik spolov in pravice otrok.

(12) [Direktiva 2009/.../ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne … o minimalnih standardih glede sankcij zoper delodajalce državljanov tretjih držav, ki nezakonito prebivajo v EU,] določa kazni za delodajalce, ki zaposlujejo državljane tretjih držav, ki nezakonito prebivajo v EU, kadar taki delodajalci sicer niso bili obtoženi ali obsojeni zaradi trgovine z ljudmi, vendar pa uporabljajo delo ali storitve osebe, za katero vedo, da je žrtev trgovine z ljudmi. Poleg navedenega morajo države članice upoštevati možnost nalaganja sankcij uporabnikom storitev osebe, kadar se ti zavedajo, da je bila oseba žrtev trgovine z ljudmi. To nadaljnje inkriminiranje bi lahko vključevalo delodajalce državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v EU, in državljanov EU, pa tudi kupce spolnih storitev osebe, ki je bila žrtev trgovine z ljudmi, ne glede na njihovo državljanstvo.

(13) Vzpostaviti je treba nacionalne sisteme spremljanja, kot so nacionalni poročevalci ali enakovredni mehanizmi, da bi se zbirali podatki in opravile ocene trendov v trgovini z ljudmi, izmerili rezultati politike za boj proti trgovini z ljudmi ter omogočilo svetovanje vladam in parlamentom pri razvijanju ukrepov v boju proti trgovini z ljudmi. Taki mehanizmi in ukrepi so bistvenega pomena pri oblikovanju učinkovite politike za boj proti trgovini z ljudmi.

(14) Ker same države članice ne morejo zadovoljivo doseči cilja tega okvirnega sklepa, to je boja proti trgovini z ljudmi, in ga je torej zaradi obsega in učinkov lažje doseči na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kakor je navedeno v členu 2 Pogodbe o Evropski Uniji in kakor je določeno v členu 5 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti. V skladu z načelom sorazmernosti iz člena 5 Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti ta okvirni sklep ne presega tega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.

(15) Ta okvirni sklep spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, uveljavljena zlasti z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, predvsem človekovo dostojanstvo, prepoved suženjstva, prisilnega dela in trgovine z ljudmi, prepoved mučenja in nečloveškega ali ponižujočega ravnanja ali kaznovanja, pravice otroka, pravico do svobode in varnosti, svobodo izražanja in obveščanja, varstvo osebnih podatkov, pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča ter načeli zakonitosti in sorazmernosti glede kaznivih dejanj in kazni. Zlasti se s tem okvirnim sklepom prizadeva zagotoviti popolno spoštovanje navedenih pravic in načel −

SPREJEL NASLEDNJI OKVIRNI SKLEP:

Člen 1

Kazniva dejanja v zvezi s trgovino z ljudmi

1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da so naslednja dejanja kazniva:

novačenje, prevoz, premestitev, dajanje zatočišča ali sprejemanje oseb zaradi izkoriščanja z grožnjo, uporabo sile ali drugimi oblikami prisile, ugrabitvijo, goljufijo, prevaro, zlorabo pooblastil ali ranljivosti ali dajanjem ali prejemanjem plačil ali koristi, da se doseže soglasje osebe, ki ima nadzor nad drugo osebo.

2. Ranljivost nastopi, ko oseba nima druge resnične ali sprejemljive možnosti, kot da pristane na zlorabo.

3. Izkoriščanje vključuje vsaj izkoriščanje prostitucije ali drugih oblik spolne zlorabe oseb, njihovo prisilno delo ali storitve, suženjstvo ali podobna stanja, služabništvo, izkoriščanje dejavnosti, povezanih s prosjačenjem, ali nezakonitih dejavnosti ali odstranitev organov.

4. Soglasje žrtve trgovine z ljudmi o nameravanem ali dejanskem izkoriščanju se ne upošteva, če so bila uporabljena sredstva iz odstavka 1.

5. Kadar ravnanje iz odstavka 1 vključuje otroka, se obravnava kot kaznivo dejanje trgovine z ljudmi, četudi ni bilo uporabljeno nobeno od sredstev iz odstavka 1.

6. V tem okvirnem sklepu „otrok“ pomeni vsako osebo, mlajšo od 18 let.

Člen 2

Napeljevanje, pomoč in poskus

Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da so napeljevanje k storitvi kaznivega dejanja, pomoč pri storitvi kaznivega dejanja in poskus storitve kaznivega dejanja iz člena 1 kaznivi.

Člen 3

Kazni in obteževalne okoliščine

1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kaznivo dejanje iz členov 1 in 2 kaznuje z zaporom do najmanj šest let.

2. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kaznivo dejanje iz člena 1 kaznuje z zaporom do najmanj deset let, kadar je bilo storjeno v naslednjih okoliščinah:

(a) kaznivo dejanje je storil javni uslužbenec pri opravljanju svojih dolžnosti ali

(b) kaznivo dejanje je bilo storjeno zoper žrtev, ki je bila posebej ranljiva, ali

(d) kaznivo dejanje je bilo storjeno v okviru hudodelske združbe v smislu Okvirnega sklepa 2008/841/PNZ[16].

3. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se kaznivo dejanje iz člena 1 kaznuje z zaporom do najmanj dvanajst let, kadar je bilo storjeno v naslednjih okoliščinah:

(a) kaznivo dejanje je ogrozilo življenje žrtve ali

(b) kaznivo dejanje je bilo storjeno z uporabo hudega nasilja ali je žrtvi povzročilo posebej veliko škodo.

Člen 4

Odgovornost pravnih oseb

1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da pravna oseba lahko odgovarja za kaznivo dejanje iz členov 1 in 2, ki ga je v njeno korist storila fizična oseba, bodisi samostojno ali kot del organa pravne osebe, ki ima vodilni položaj v pravni osebi, na podlagi:

(a) pooblastila o zastopanju pravne osebe ali

(b) pristojnosti za sprejemanje odločitev v imenu pravne osebe ali

(c) pristojnosti za izvajanje nadzora v pravni osebi.

2. Države članice prav tako zagotovijo, da pravna oseba lahko odgovarja, kadar je pomanjkanje nadzora ali kontrole fizične osebe iz odstavka 1 omogočilo storitev kaznivega dejanja iz členov 1 in 2 v korist te pravne osebe, tako da ga je storila fizična oseba, ki je delovala v okviru njenih pristojnosti.

3. Odgovornost pravne osebe v skladu z odstavkoma 1 in 2 ne izključuje kazenskih postopkov proti fizičnim osebam, ki so storilci, napeljevalci ali pomagači pri kaznivih dejanjih iz členov 1 in 2.

4. V tem okvirnem sklepu „pravna oseba“ pomeni vsak subjekt, ki ima v skladu z veljavnim pravom status pravne osebe, razen državnih organov ali organov javne uprave, ki izvršujejo državno oblast, in javnih mednarodnih organizacij.

Člen 5

Sankcije za pravne osebe

1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da se pravna oseba, odgovorna v skladu s členom 4(1), kaznuje z učinkovitimi, sorazmernimi in odvračilnimi sankcijami, ki vključujejo kazenske ali nekazenske denarne kazni, lahko pa predpiše tudi druge sankcije, kakor so:

(a) izključitev iz upravičenosti do javnih ugodnosti ali pomoči;

(b) začasna ali stalna prepoved opravljanja poslovne dejavnosti;

(c) uvedba sodnega nadzora;

(d) sodna likvidacija;

(e) začasno ali trajno zaprtje poslovalnic, ki so bile uporabljene za storitev kaznivega dejanja.

Člen 6

Neuporaba sankcij za žrtve

Vsaka država članica predvidi možnost, da se žrtev trgovine z ljudmi ne preganja ali se jim ne nalaga kazni zaradi njihove vpletenosti v nezakonite dejavnosti, ki so neposredna posledica podvrženosti žrtev kateremu koli od nezakonitih sredstev iz členov 1 in 2.

Člen 7

Preiskovanje in pregon

1. Vsaka država članica zagotovi, da sta preiskovanje ali pregon kaznivih dejanj iz členov 1 in 2 neodvisna od prijave ali obtožbe žrtve in da se kazenski postopek lahko nadaljuje, tudi če je žrtev preklicala izjavo.

2. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi omogoči pregon kaznivega dejanja iz členov 1 in 2 v ustreznem obdobju po polnoletnosti žrtve, ki je sorazmerno s težo zadevnega kaznivega dejanja.

3. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi ustrezno usposabljanje oseb, enot ali služb, pristojnih za preiskovanje ali pregon kaznivih dejanj iz členov 1 in 2.

4. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe, s katerimi zagotovi, da so osebam, enotam in službam, pristojnim za preiskovanje ali pregon kaznivih dejanj iz členov 1 in 2, na voljo preiskovalna orodja, ki se uporabljajo v primerih organiziranega kriminala, kot so telefonsko prisluškovanje, elektronski nadzor in finančne preiskave.

Člen 8

Pristojnost in usklajevanje pregona

1. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe za vzpostavitev pristojnosti za kazniva dejanja iz členov 1 in 2, kadar:

(a) je kaznivo dejanje v celoti ali delno storjeno na njenem ozemlju ali

(b) je storilec njen državljan ali oseba z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju ali

(c) je kaznivo dejanje storjeno zoper njenega državljana ali osebo z običajnim prebivališčem na njenem ozemlju ali

(d) je kaznivo dejanje storjeno v korist pravne osebe s sedežem na ozemlju te države članice.

2. Pri pregonu kaznivega dejanja iz členov 1 in 2, ki je bilo storjeno zunaj ozemlja zadevne države članice, sprejme vsaka država članica v zvezi z odstavkom 1(b) potrebne ukrepe za zagotovitev, da vzpostavitev njene pristojnosti ni odvisna od pogoja, da se dejanja obravnavajo kot kazniva dejanja v kraju, kjer so bila storjena.

3. Pri pregonu kaznivega dejanja iz členov 1 in 2, ki je bilo storjeno zunaj ozemlja zadevne države članice, sprejme vsaka država članica v zvezi z odstavkom 1(b) potrebne ukrepe za zagotovitev, da vzpostavitev njene pristojnosti ni odvisna od pogoja, da se pregon lahko začne le na podlagi prijave žrtve v kraju, kjer je bilo storjeno kaznivo dejanje, ali da se država, v kateri je bilo storjeno kaznivo dejanje, odpove svoji pristojnosti.

4. Kadar je za kaznivo dejanje pristojna več kot ena država članica in kadar lahko katera koli od zadevnih držav članic učinkovito preganja kaznivo dejanje na podlagi istega dejanskega stanja, zadevne države članice skupaj odločijo, katera od njih bo preganjala storilce kaznivega dejanja, da bi se postopki po možnosti izvajali v eni sami državi članici. Zato se države članice za lažje sodelovanje med njihovimi pravosodnimi organi in usklajevanje njihovih dejavnosti lahko obrnejo na Eurojust ali kateri koli organ ali mehanizem, ustanovljen v okviru Evropske unije. Pri odločanju o tem, katera država članica bo preganjala storilca kaznivega dejanja, se upoštevajo zlasti naslednji dejavniki:

- država članica je država, na ozemlju katere so bila storjena kazniva dejanja,

- država članica je država, katere državljan ali prebivalec je storilec kaznivega dejanja,

- država članica je država izvora žrtve,

- država članica je država, na ozemlju katere so našli storilca kaznivega dejanja.

Člen 9

Varstvo ranljivih žrtev trgovine z ljudmi v kazenskem postopku

1. Otroci, ki so žrtve kaznivega dejanja iz členov 1 in 2, veljajo za posebej ranljive žrtve v skladu s členom 2(2), členom 8(4) in členom 14(1) Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ.

2. Vsaka odrasla oseba, ki je žrtev kaznivega dejanja iz členov 1 in 2, velja za posebej ranljivo žrtev v skladu s členom 2(2), členom 8(4) in členom 14(1) Okvirnega sklepa Sveta 2001/220/PNZ na podlagi posamične ocene pristojnih organov, ki upošteva starost, zrelost, zdravje, nosečnost, invalidnost, druge osebne in socialne okoliščine ter telesne in psihološke posledice kaznivega dejanja, katerega žrtev je bila.

3. Brez poseganja v pravico do obrambe vsaka država članica zagotovi, da imajo posebej ranljive žrtve poleg pravic, določenih v Okvirnem sklepu 2001/220/PNZ, pravico do posebne obravnave, namenjene preprečevanju sekundarne viktimizacije, pri čemer se je v skladu z nacionalno zakonodajo v največji možni meri treba izogibati:

(a) vizualnemu stiku med žrtvijo in storilcem kaznivega dejanja, tudi med dokaznim postopkom, tj. med zaslišanjem in navzkrižnim zaslišanjem, z ustreznimi sredstvi, vključno z uporabo avdio/video naprav;

(b) zasliševanju glede zasebnega življenja, ki ni nujno potrebno za dokazovanje dejstev, na katerih temelji obtožnica;

(c) pričanju na javni obravnavi;

(d) nepotrebnemu ponavljanju zaslišanj v kazenskem postopku.

4. Vsaka država članica po potrebi prepreči razkritje istovetnosti posebej ranljive žrtve, ki nastopa kot priča.

5. Vsaka država članica zagotovi, da so žrtve trgovine z ljudmi v skladu z nacionalno zakonodajo deležne ustreznega varstva na podlagi ocene tveganja posamičnega primera in da imajo po potrebi dostop do programov za zaščito prič.

6. Vsaka država članica zagotovi, da imajo posebej ranljive žrtve v kazenskem postopku dostop do brezplačnega pravnega svetovanja in pravnega zastopanja pod istimi pogoji, kot so v skladu z nacionalno zakonodajo predvideni za obdolženca, vključno za namen uveljavljanja odškodnine. Ta odstavek ne posega v uporabo člena 11, kadar je žrtev mladoletna oseba.

Člen 10

Pomoč žrtvam

1. Vsaka država članica poskrbi, da je žrtvam zagotovljena pomoč pred kazenskim postopkom, med njim in po njem, da se jim omogoči uveljavljanje pravic iz Okvirnega sklepa 2001/220/PNZ z dne 15. marca 2001 o odškodnini žrtvam v kazenskem postopku ter iz tega okvirnega sklepa.

2. Oseba se obravnava kot žrtev takoj, ko pristojni organi posumijo, da je bilo zoper njo storjeno kaznivo dejanje iz členov 1 in 2.

3. Vsaka država članica sprejme potrebne ukrepe za vzpostavitev ustreznih mehanizmov na nacionalni ali lokalni ravni, ki so namenjeni zgodnjemu odkrivanju žrtev in pomoči žrtvam, v sodelovanju z ustreznimi organizacijami za pomoč žrtvam.

4. Države članice žrtvam v okviru kazenskega postopka zagotovijo potrebno pomoč in podporo, da slednje lahko okrevajo in ubežijo vplivu storilcev, vključno z varno namestitvijo in materialno pomočjo, potrebno medicinsko pomočjo, med drugim psihološko pomočjo, svetovanjem in obveščanjem, pomočjo, ki zagotavlja, da so njihove pravice in interesi zastopani in obravnavani v kazenskem postopku, ter po potrebi prevajalskimi storitvami in tolmačenjem. Države članice poskrbijo za posebne pravice najbolj ranljivih.

Člen 11

Posebni varstveni ukrepi, namenjeni otrokom

Vsaka država članica uporablja člena 14 in 15 Okvirnega sklepa o boju proti spolni zlorabi, spolnemu izkoriščanju otrok ter otroški pornografiji, ki razveljavlja Okvirni sklep 2004/68/PNZ.

Člen 12

Preprečevanje

1. Vsaka država članica si prizadeva zmanjšati povpraševanje, ki spodbuja vse oblike izkoriščanja.

2. Vsaka država članica spodbuja redno usposabljanje uradnikov, ki bi se pri svojem delu lahko srečali z žrtvami in potencialnimi žrtvami, vključno s policisti na terenu, pri čemer jim bo tako usposabljanje omogočilo odkriti žrtve in potencialne žrtve ter ravnati s posebej ranljivimi žrtvami iz člena 9(1) in 9(2) tega okvirnega sklepa.

3. Brez poseganja v pravo Skupnosti vsaka država članica razmisli o sprejetju ukrepov, da se kot kaznivo dejanje obravnava uporaba storitev, ki so predmet izkoriščanja iz členov 1 in 2, če je znano, da je oseba žrtev kaznivega dejanja iz členov 1 in 2.

Člen 13

Spremljanje

Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za vzpostavitev sistema nacionalnih poročevalcev ali drugih enakovrednih mehanizmov. Naloge takih mehanizmov vključujejo vsaj spremljanje izvajanja ukrepov, predvidenih v tem okvirnem sklepu.

Člen 14

Območje uporabe

Ta okvirni sklep se uporablja za Gibraltar.

Člen 15

Razveljavitev Okvirnega sklepa 2002/629/PNZ

Okvirni sklep 2002/629/PNZ o boju proti trgovanju z ljudmi se razveljavi.

Člen 16

Izvajanje

1. Države članice sprejmejo vse ukrepe, potrebne za uskladitev s tem okvirnim sklepom, do [dve leti po sprejetju].

2. Države članice pošljejo Generalnemu sekretariatu Sveta in Komisiji do [dve leti po sprejetju] besedila določb, s katerimi se v njihovo nacionalno zakonodajo prenašajo obveznosti, določene v tem okvirnem sklepu. Svet bo najpozneje do [štiri leta po sprejetju] na podlagi poročila, ki upošteva te podatke, in pisnega poročila Komisije ocenil, v kolikšni meri so države članice sprejele potrebne ukrepe za uskladitev s tem okvirnim sklepom.

Člen 17

Začetek veljavnosti

Ta okvirni sklep začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije .

V Bruslju,

Za Svet

Predsednik

[1] Sporočilo Komisije Svetu, Evropskemu Parlamentu, Evropskemu Ekonomsko-Socialnemu Odboru in Odboru Regij − Načrt za enakost med ženskami in moškimi 2006–2010 {SEC(2006) 275}, COM(2006) 92 konč.

[2] Sporočilo Komisije − Strategiji EU o otrokovih pravicah naproti {SEC(2006) 888}, {SEC(2006) 889}, COM(2006) 367 konč.

[3] Okvirni sklep Sveta z dne 15. marca 2001 o položaju žrtev v kazenskem postopku (2001/220/PNZ), UL L 82, 22.3.2001, str .1.

[4] Direktiva Sveta 2004/81/ES z dne 29. aprila 2004 o dovoljenju za prebivanje, izdanem prebivalcem tretjih držav, ki so žrtve nedovoljene trgovine z ljudmi ali so bili predmet dejanj omogočanja nezakonitega priseljevanja, ki sodelujejo s pristojnimi organi, UL L 261, 6.8.2004, str. 85.

[5] Direktiva Sveta 2004/80/ES z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, UL L 261, 6.8.2004, str. 15.

[6] UL L 300, 11.11.2008, str. 42.

[7] Okvirni sklep Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami, UL L 190, 18.7.2002.

[8] Predlog Okvirnega sklepa Sveta o preprečevanju in reševanju sporov o pristojnosti v kazenskih postopkih, ki so ga 20. januarja 2009 vložile Češka, Poljska, Slovenija, Slovaška in Švedska. Dokument Sveta št. 5208/09.

[9] UL C […], […], str. […].

[10] UL L 203, 1.8.2002, str. 1.

[11] UL C 311, 9.12.2005, str. 1.

[12] Konvencija Združenih narodov o otrokovih pravicah, sprejeta ter odprta za podpis, ratifikacijo in pristop z resolucijo Generalne skupščine št. 44/25 z dne 20. novembra 1989.

[13] Protokol Združenih narodov za preprečevanje, zatiranje in kaznovanje trgovine z ljudmi, zlasti ženskami in otroki, ki dopolnjuje Konvencijo Združenih narodov proti mednarodnemu organiziranemu kriminalu, sprejet v Palermu leta 2000.

[14] Konvencija Sveta Evrope o ukrepanju proti trgovini z ljudmi, sprejeta v Varšavi, 16. maja 2005, Zbirka pogodb Sveta Evrope (CETS) št. 197.

[15] UL L 82, 22.3.2001, str. 1.

[16] UL L 300, 11.11.2008, str. 42.