EVROPSKA KOMISIJA Bruselj, 26.10.2022 COM(2022) 541 final 2022/0345(COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o čiščenju komunalnih odpadnih voda (prenovitev) (Besedilo velja za EGP) {SEC(2022) 541 final} - {SWD(2022) 541 final} - {SWD(2022) 544 final}



KAZALO OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 2 1.OZADJE PREDLOGA2 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST5 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA6 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE12 5.DRUGI ELEMENTI12 OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1.OZADJE PREDLOGA • Razlogi za predlog in njegovi cilji Direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode (v nadaljnjem besedilu: Direktiva) je bila sprejeta leta 1991. Cilj te direktive je „varstvo okolja pred škodljivimi vplivi izpustov odpadne vode iz mestnih virov in določenih industrij“. Države članice morajo zagotoviti, da se odpadne vode iz vseh aglomeracij z več kot 2 000 prebivalci zbirajo in čistijo v skladu z minimalnimi standardi EU. Države članice morajo v skladu z merili iz Direktive določiti tudi „občutljiva območja“, za katera veljajo strožji standardi in roki. Poleg tega morajo države članice vsaki dve leti poročati o izvajanju Direktive. Komisija te informacije objavi v dvoletnih poročilih. Poglobljena ocena Direktive v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov (v nadaljnjem besedilu: ocena) je bila zaključena leta 2019 in je potrdila, da je izvajanje Direktive privedlo do znatnega zmanjšanja izpustov onesnaževal. V EU se odpadne vode iz približno 22 000 mest, kar predstavlja onesnaženost v višini približno 520 milijonov populacijskih ekvivalentov (PE), čistijo v centraliziranih sistemih. Učinki na kakovost jezer, rek in morij v EU so vidni in oprijemljivi. Eden od ključnih razlogov za učinkovitost Direktive je preprostost njenih zahtev, ki omogoča enostavno izvrševanje. Danes se 98 % odpadnih voda v EU ustrezno zbira in 92 % ustrezno čisti, čeprav ima omejeno število držav članic še vedno težave pri doseganju popolne skladnosti. Evropska sredstva zagotavljajo bistveno podporo državam članicam pri doseganju zahtevanih naložb. V povprečju se za naložbe v oskrbo z vodo in sanitarno oskrbo v EU vsako leto nameni 2 milijardi EUR. V oceni je navedeno, da se je ta pristop, ki združuje izvrševanje in finančno podporo, obrestoval in pomagal zagotoviti postopno visoko raven skladnosti z Direktivo. Upravljavci odpadnih voda so večinoma (60 %) javna podjetja v lasti pristojnih javnih organov. Lahko so tudi zasebna podjetja, ki delujejo za pristojni javni organ, ali mešana podjetja. So del zaprtega trga, saj prebivalci in podjetja, ki so priključeni na javno omrežje, ne morejo izbirati svojih upravljavcev. Ocena in postopek posvetovanja sta potrdila, da se sektor večinoma odziva na pravne zahteve. V oceni so opredeljeni trije glavni sklopi preostalih izzivov, ki so bili podlaga za opredelitev težav za oceno učinka: 1. Preostalo onesnaževanje iz mestnih virov: Direktiva se osredotoča na vire onesnaževanja iz gospodinjstev, ki se zbirajo in čistijo v centraliziranih napravah. Manj pozornosti je namenjene drugim virom onesnaževanja v mestih, ki zdaj postajajo prevladujoči (manjša mesta s PE pod 2 000, decentralizirane naprave, onesnaževanje z deževnico). Mejne vrednosti za čiščenje nekaterih onesnaževal so glede na tehnični napredek, dosežen od leta 1991, zastarele, pojavila pa so se tudi nova onesnaževala, kot so mikroplastika ali mikroonesnaževala, ki so lahko škodljiva za okolje ali javno zdravje že pri zelo nizkih koncentracijah. 2. Uskladitev Direktive z evropskim zelenim dogovorom: od sprejetja Direktive so se pojavili novi družbeni izzivi. Evropski zeleni dogovor določa ambiciozne cilje politike za boj proti podnebnim spremembam, krepitev krožnosti gospodarstva EU in zmanjšanje degradacije okolja. V sektorju odpadnih voda so potrebna dodatna prizadevanja za zmanjšanje emisij toplogrednih plinov (34,45 milijona ton CO2 na leto – približno 0,86 % vseh emisij EU), zmanjšanje porabe energije (približno 0,8 % skupne porabe energije v EU) in povečanje krožnosti z izboljšanjem ravnanja z blatom (zlasti z boljšo predelavo dušika in fosforja ter morebitnih dragocenih organskih snovi) in povečanjem varne ponovne uporabe očiščene vode.

3. Nezadostna in neenakomerna raven upravljanja: ocena in študije OECD so pokazale, da se raven uspešnosti in preglednosti upravljavcev med seboj močno razlikujeta. Tudi v poročilu Računskega sodišča je bilo poudarjeno, da se načelo „onesnaževalec plača“ ne uporablja dovolj. Metode spremljanja in poročanja bi bilo mogoče izboljšati zlasti z nadaljnjo digitalizacijo. Nedavna kriza zaradi pandemije COVID-19 je pokazala, da so odpadne vode zelo hiter in zanesljiv vir koristnih informacij za javno zdravje, če so pristojni organi za zdravje in upravljanje odpadnih voda dobro usklajeni. Revizija Direktive je eden od rezultatov akcijskega načrta za ničelno onesnaževanje. Njen glavni cilj je stroškovno učinkovito obravnavati zgoraj navedene izzive, hkrati pa ohraniti Direktivo čim preprostejšo, da se zagotovi ustrezno izvajanje in uveljavljanje njenih zahtev.

• Skladnost z veljavnimi predpisi s področja zadevne politike Pričakuje se, da bo revizija direktive o čiščenju komunalne odpadne vode dodatno zmanjšala izpuste onesnaženih voda iz mestnih virov. V tem smislu je neposredno povezana z revizijo seznamov onesnaževal iz direktive o okoljskih standardih kakovosti in direktive o podzemni vodi, ki sta hčerinski direktivi okvirne direktive o vodah in urejata sprejemljive ravni onesnaževal v površinskih in podzemnih vodnih telesih. Revizija direktive o čiščenju komunalne odpadne vode bo pozitivno vplivala na prihodnje preglede okvirne direktive o morski strategiji in na pregled direktive o kopalnih vodah. Povezana je tudi z revizijo direktive o industrijskih emisijah in s tem povezanim pregledom uredbe o Evropskem registru izpustov in prenosov onesnaževal, saj se nekatere industrijske emisije zbirajo v javnih kanalizacijskih omrežjih. Dodatni ukrepi, vključeni v revizijo direktive o čiščenju komunalne odpadne vode, za nadaljnje zmanjšanje mikroonesnaževal, zlasti zaradi uporabe farmacevtskih izdelkov in izdelkov za osebno nego, bodo prispevali k dobremu izvajanju trajnostne strategije za kemikalije in strategije za zdravila. V akcijskem načrtu za krožno gospodarstvo je jasno navedeno, da je treba sektor komunalne odpadne vode bolje vključiti v krožno gospodarstvo. To je zlasti pomembno za direktivo o blatu iz čistilnih naprav, ki ureja uporabo blata iz čistilnih naprav v kmetijstvu in vpliva na predlog o zdravju tal, napovedan v strategiji EU za tla do leta 2030. Obstajajo neposredne povezave s strategijo za biotsko raznovrstnost, saj zmanjšanje onesnaževanja vode neposredno ugodno vpliva na ekosisteme. Ukrepi za ozelenitev mest, kot izhajajo iz pravil o obnovi narave, lahko ne samo ustvarijo dober habitat za opraševalce, ptice in druge vrste, ampak tudi neposredno pomagajo pri nadzoru onesnaževanja z deževnico in povezanega onesnaževanja ter hkrati izboljšajo splošno kakovost življenja. Tudi boljše upravljanje kakovosti in količin vode na mestnih območjih bo prispevalo k prilagajanju podnebnim spremembam. • Skladnost z drugimi politikami Unije Nova geopolitična realnost od EU zahteva, da močno pospeši prehod na čisto energijo in tako odpravi svojo odvisnost od nezanesljivih dobaviteljev in nestanovitnih fosilnih goriv. V skladu s cilji načrta REPowerEU in pravnega predloga COM(2022) 222 iz leta 2022 o spremembi direktive o spodbujanju uporabe energije iz obnovljivih virov, v katerem so čistilne naprave že opredeljene kot namenska območja, naj bi revizija Direktive neposredno prispevala k tem ciljem z določitvijo jasnega in merljivega cilja, da se do leta 2040 v sektorju čiščenja odpadnih voda doseže energijska nevtralnost. Izkušnje najnaprednejših držav članic kažejo, da je to mogoče doseči z združevanjem ukrepov za izboljšanje energijske učinkovitosti v skladu z načelom „energijska učinkovitost na prvem mestu“ in s proizvodnjo obnovljivih virov energije, zlasti bioplina iz blata, ki lahko nadomesti uvoz zemeljskega plina. Ta cilj je v celoti skladen s ciljem podnebne nevtralnosti EU, kot je vključen v podnebna pravila EU, v povezavi z uredbo o porazdelitvi prizadevanj, ki od držav članic zahteva zmanjšanje emisij toplogrednih plinov iz sektorjev, ki niso vključeni v sistem trgovanja z emisijami, v skladu z nacionalnimi cilji. Skladen je tudi z nedavnim predlogom za prenovitev direktive o energijski učinkovitosti, ki vključuje letni cilj zmanjšanja porabe energije za vse javne organe za 1,7 %, s predlogom iz leta 2021 za revizijo direktive o energiji iz obnovljivih virov in načrtom REPowerEU, ki vključuje višji cilj, tj. 45 % energije iz obnovljivih virov do leta 2030. Pobuda bi lahko prispevala tudi k cilju načrta REPowerEU za povečanje proizvodnje biometana v EU na 35 milijard kubičnih metrov leta 2030 in k predlogu Komisije COM(2021) 805 za uredbo o zmanjšanju emisij metana . Revizija te direktive je v celoti usklajena tudi s končnimi predlogi Konference o prihodnosti Evrope, zlasti s predlogi o boju proti onesnaževanju, natančneje s predlogom 2.7, da je treba „zaščititi vodne vire in se boriti proti onesnaževanju rek in oceanov, vključno z raziskovanjem onesnaževanja z mikroplastiko in bojem proti njemu“. Ta predlog bo neposredno prispeval k načelu 20 evropskega stebra socialnih pravic. EU je zavezana tudi agendi za trajnostni razvoj do leta 2030 in njenim ciljem trajnostnega razvoja, med katerimi je tudi cilj trajnostnega razvoja št. 6 o enakopravnem dostopu do ustrezne sanitarne ureditve in higiene za vse. 2.PRAVNA PODLAGA, SUBSIDIARNOST IN SORAZMERNOST • Pravna podlaga Veljavna direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode temelji na členu 191(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), ki določa, da „[je] [c]ilj okoljske politike Unije [...] doseči visoko raven varstva, pri čemer se upošteva raznolikost razmer v posameznih regijah Unije. Politika temelji na previdnostnem načelu in na načelih, da je treba delovati preventivno, da je treba okoljsko škodo prednostno odpravljati pri viru in da mora plačati povzročitelj obremenitve.“ Ukrepe na področju upravljanja odpadnih voda je zato treba sprejeti v skladu s temi ključnimi določbami in ob upoštevanju deljene pristojnosti z državami članicami. To pomeni, da lahko EU sprejme zakonodajo le ob ustreznem upoštevanju načel nujnosti, subsidiarnosti in sorazmernosti. • Subsidiarnost (za neizključno pristojnost) Ukrepi EU so še vedno bistvenega pomena za zagotovitev, da lahko vsi prebivalci EU izkoristijo prednosti izboljšane kakovosti vode rek, jezer, podzemnih voda in morij. Ker je 60 % vodnih teles EU čezmejnih, je treba zagotoviti enako raven varstva povsod in časovno usklajeno, da bi se izognili tveganju, da bodo prizadevanja nekaterih držav članic ogrožena zaradi pomanjkanja napredka drugih. Ocena je pokazala, da je bila Direktiva v večini držav članic edinstveno gonilo za naložbe v zahtevane infrastrukture. Potrdila je tudi, da lahko EU s svojimi ukrepi dodatno zagotovi enako raven varstva okolja in zdravja ljudi v vseh državah članicah. V zadnjih 30 letih izvajanja direktive o čiščenju komunalne odpadne vode se je kakovost območij kopalnih voda (zato sta pomembna turizem in rekreacija), neobdelane vode za pridobivanje pitne vode in vodnih teles na splošno ohranila ali pa se je v več primerih izboljšala. Nedavna pandemija COVID-19 je pokazala soodvisnost držav članic z vidika kroženja virusov. Zagotavljanje učinkovitega, hitrega in usklajenega sledenja patogenim dejavnikom v odpadnih vodah lahko koristi vsej EU. Brez usklajenega in celostnega ukrepanja na ravni EU bi bile možnosti sledenja novim vrstam virusov in spremljanja drugih pomembnih zdravstvenih parametrov v odpadnih vodah verjetno dosežene le v nekaj najnaprednejših državah članicah. Vsakemu prebivalcu EU je treba zagotoviti boljši dostop do sanitarne oskrbe . Prav tako je treba vsem zagotoviti enak dostop do ključnih informacij (o gospodarskih in okoljskih rezultatih upravljavcev odpadnih voda). Vse države članice se spopadajo s posledicami podnebnih sprememb, zlasti v hidroloških režimih. Padavinski režimi so se spremenili, kar poleg poplav povečuje tveganje onesnaženja zaradi neočiščene deževnice (prelivanje padavinskih voda in odvajanje urbanih padavinskih voda). Podobno so v vseh državah članicah prisotna nova onesnaževala, kot so mikroonesnaževala ali mikroplastika. To velja tudi za večino preostalih obremenitev z odpadnimi vodami iz mestnih virov, ki vplivajo na kakovost vode v vseh državah članicah. Tudi vzroki za ugotovljene težave so v posameznih državah članicah zelo podobni. Ocena je pokazala, da so standardi EU ključni za razvoj globalno konkurenčne vodne industrije EU. Od sprejetja Direktive je bilo ustanovljenih več pomembnih vodilnih svetovnih podjetij na področju čiščenja odpadnih voda, ki svoje storitve izvažajo po vsem svetu. Nadaljnja posodobitev standardov EU, na primer z novimi zahtevami glede mikroonesnaževal ali rabe energije, bi spodbudila inovacije in na koncu tudi ekonomijo obsega. • Sorazmernost Prednostna možnost vključuje sorazmeren sveženj ukrepov, ki je stroškovno najučinkovitejši med vsemi razpoložljivimi možnostmi (za več podrobnosti glej oddelek 7.1 ocene učinka). Posebna pozornost je bila namenjena iskanju optimalne rešitve na podlagi: ·analize stroškov in koristi (ali analize stroškovne učinkovitosti v primeru mikroonesnaževal, kadar ni zanesljive metode za denarno ovrednotenje koristi): denarno ovrednotene koristi so sistematično večje od stroškov za vsak posamezen ukrep prednostne možnosti v vseh državah članicah,

·zmanjšanja upravnega bremena in izvršljivosti: s ciljnim usmerjanjem v omejeno število naprav ali aglomeracij je mogoče doseči pomembne rezultate pri ključnih parametrih, kot so zmanjšanje onesnaževanja, poraba energije in emisije toplogrednih plinov, hkrati pa ohraniti upravno breme na sorazmerni ravni in zagotoviti visoko raven izvršljivosti, ·uvedbe pristopa na podlagi tveganja za večino predlaganih ukrepov, ki bo pomagal zagotoviti, da se naložbe izvajajo tam, kjer so potrebne. Nacionalnim ali lokalnim organom je bila omogočena prožnost, kadar je bilo to potrebno za dosego optimalnih lokalnih rešitev. Tako je na primer pri doseganju cilja energijske nevtralnosti ali pri zmanjševanju emisij iz deževnice s celovitimi načrti ravnanja z vodami. • Izbira instrumenta Cilj pobude je mogoče najbolje doseči s prenovitvijo Direktive, ki je najprimernejši pravni instrument za urejanje zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda, kot je pokazala ocena v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov. Direktiva od držav članic zahteva, da dosežejo njene cilje in izvedejo ukrepe za prenos v nacionalne sisteme materialnega in procesnega prava. Pri tem pristopu imajo države članice večjo svobodo pri izvajanju ukrepa EU kot pri uredbi, saj lahko izberejo najprimernejši način izvajanja ukrepov iz Direktive. 3.REZULTATI NAKNADNIH OCEN, POSVETOVANJ Z DELEŽNIKI IN OCEN UČINKA • Naknadne ocene/preverjanja primernosti obstoječe zakonodaje Ocena direktive o čiščenju komunalne odpadne vode v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov je bila izvedena leta 2019. Poleg treh glavnih izzivov, opredeljenih v oceni (glej zgoraj), je ocena učinkovitosti Direktive pokazala, da se je uspešno zmanjšala obremenitev s ciljnimi onesnaževali iz mestnih točkovnih virov (odpadnih voda iz gospodinjstev ali komunalnih odpadnih voda in podobnega industrijskega onesnaževanja). Količine biokemijske potrebe po kisiku, dušika in fosforja v očiščenih odpadnih vodah so se v obdobju 1990–2014 v EU zmanjšale za 61 %, 32 % oziroma 44 %. S tem se je očitno izboljšala kakovost vodnih teles v EU. Ocena skladnosti je pokazala, da je Direktiva na splošno notranje skladna. Direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode na splošno deluje v sinergiji z drugimi zakonodajnimi akti EU in močno prispeva k doseganju ciljev okvirne direktive o vodah, direktive o kopalnih vodah in direktive o pitni vodi. V primerjavi z direktivo o industrijskih emisijah se dejavnosti, ki so zajete v direktivi o čiščenju komunalne odpadne vode, nekoliko prekrivajo. Na splošno tudi ni težav z usklajenostjo z novejšimi politikami EU, vendar morda obstajajo možnosti za izboljšanje skladnosti med direktivo o čiščenju komunalne odpadne vode ter podnebnimi in energetskimi politikami. Analiza ustreznosti in učinkovitosti je pokazala, da je treba še naprej ukrepati, tudi zato, ker so neustrezno očiščene ali neočiščene komunalne odpadne vode še vedno eden od glavnih razlogov za to, da vode v EU ne dosežejo vsaj dobrega stanja v skladu z okvirno direktivo o vodah. Poleg tega je vse pomembnejše vprašanje za znanstveno skupnost, oblikovalce politike in širšo javnost vse več dokazov o novih onesnaževalih, vključno z mikroonesnaževali, kot so farmacevtski izdelki in mikroplastika v vodnih telesih. Direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode v zvezi s potenciali krožnega gospodarstva vključuje omejene določbe o ponovni uporabi odpadnih voda in blata ali predelavi dragocenih sestavin. Te določbe se nikoli niso dosledno izvrševale, deloma zaradi pomanjkanja strogih harmoniziranih standardov na ravni EU in možnih tveganj za zdravje ljudi. Ocena dodane vrednosti EU, ki je vključevala preučitev, ali je direktiva o čiščenju komunalne odpadne vode skladna z načelom subsidiarnosti, je pokazala, da večina deležnikov priznava, da je Direktiva še vedno potrebna in da bi imela njena razveljavitev negativne učinke. Direktiva podpira zaščito približno 60 % čezmejnih vodnih bazenov EU pred škodljivimi učinki izpustov odpadnih voda. V oceni so bile nazadnje opredeljene različne možnosti za poenostavitev in boljšo uporabo digitalizacije, ki so bile vključene v pregled Direktive. Ocena je bila izboljšana na podlagi predlogov odbora za regulativni nadzor (mnenje z dne 17. julija 2019), zlasti glede glavnih razlogov za težave pri zagotavljanju skladnosti v nekaterih državah članicah, širšega okvira, ki vpliva na kakovost voda EU, in pomena boja proti novim onesnaževalom. Ugotovitve so bili potrjene, zagotovljenih pa je bilo tudi več podrobnosti o razmerah v posameznih državah članicah. • Posvetovanja z deležniki Za oceno Direktive v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov in nato oceno učinka je bil izveden temeljit posvetovalni postopek, ki je vključeval različne posvetovalne dejavnosti, kot je določeno v strategiji posvetovanja. Metode, izbrane za posvetovanje z deležniki, so vključevale polstrukturirane razgovore, interaktivne delavnice, obsežno spletno javno posvetovanje za dosego širokega kroga deležnikov glede najrazličnejših tem ter pisno posvetovanje o stvarnih informacijah in predpostavkah za modeliranje. Na zaključni konferenci deležnikov so bila pridobljena mnenja o različnih možnostih politike, ki jih je predlagala Komisija. Spletno javno posvetovanje je potekalo 12 tednov, od 28. aprila do 21. julija 2021. Skupno je bilo prejetih 285 odgovorov, predloženih pa je bilo 57 dokumentov o stališču. V okviru spletnega javnega posvetovanja so bila zbrana mnenja anketirancev o težavah, povezanih z onesnaženjem odpadnih voda, in o tem, kako te težave najbolje obravnavati. Vprašanja so od udeležencev zahtevala, da trditve ali predlagane ukrepe ocenijo na lestvici od ena (najmanjše strinjanje/najmanjša učinkovitost) do pet (največje strinjanje/največja učinkovitost). Posvetovanja z državami članicami so bila izvedena večkrat. Posebno srečanje s strokovnjaki iz držav članic je pripomoglo k opredelitvi dobrih praks in morebitnih možnosti na začetku postopka. To se je zaključilo s posebnim posvetovanjem z vsako državo članico leta 2020, da bi se oblikovala trdna izhodišča (glej v nadaljevanju). Poleg tega so leta 2021 potekale štiri spletne tematske delavnice o (i) spremljanju in poročanju, (ii) odpadnih vodah in blatu, (iii) stroških in koristih ter (iv) celostnem spremljanju voda. Virtualna zaključna konferenca deležnikov, na kateri so bile predstavljene glavne možnosti in prvi rezultati ocene učinka (312 udeležencev iz 226 organizacij iz 27 držav članic), je potekala 26. oktobra 2021. Deležniki so se na splošno večinoma strinjali s potrebo po reviziji in posodobitvi Direktive ter glavnimi možnostmi, ki jih je treba upoštevati pri analizi v oceni učinka. Na splošno dobro podpirajo ukrepe, vključene v prednostno možnost, z manjšimi odstopanji, ki so odvisna od možnosti in skupin deležnikov. Deležniki so se na primer večinoma strinjali, da je treba obravnavati vprašanje mikroonesnaževal iz odpadnih voda. Razen nekaterih deležnikov iz gospodarstva (del kemijske in farmacevtske industrije) so vsi deležniki, vključno s podjetji, povezanimi z vodo, podprli zahtevo po odstranjevanju mikroonesnaževal. Večina deležnikov je vztrajala tudi pri pomenu ukrepov, ki jih je treba sprejeti pri viru, pa tudi pri potrebi po boljši uporabi načela „onesnaževalec plača“, tako da bi bili proizvajalci finančno odgovorni za stroške, povezane z dodatnimi postopki, ki so potrebni za čiščenje mikroonesnaževal. Pristop razširjene odgovornosti proizvajalca je podprla večina deležnikov, razen deležnikov iz farmacevtske in kemijske industrije, ki takemu sistemu na splošno niso naklonjeni, zlasti iz razloga, ker bi morali finančno odgovornost deliti vsi akterji, vključeni v verigo (od industrije do potrošnikov), ali pa bi jo morali prevzeti javni organi.

Energetski pregledi so imeli široko podporo, medtem ko so države članice ali lokalni organi v manjši meri kot drugi deležniki podprli cilje EU glede energijske nevtralnosti. Dodatne povratne informacije najpomembnejših predstavnikov vodne industrije so pokazale pripravljenost za vključitev ciljev energijske in podnebne nevtralnosti s krajšim rokom (do leta 2030), kot je predviden v tem poročilu. Najnaprednejše države članice so jasno podprle cilj na ravni EU, podoben njihovemu cilju. Deležniki so zahtevali tudi večjo jasnost glede nekaterih vidikov, kot so merila za določitev „občutljivih“ območij, na katerih prihaja do evtrofikacije. • Zbiranje in uporaba strokovnih mnenj Poleg posvetovanja z deležniki so bili za pripravo ocene učinka uporabljeni naslednji glavni viri informacij: Modeli, ki jih je razvilo Skupno raziskovalno središče: Skupno raziskovalno središče je več let razvijalo modele kakovosti in količine vode v EU. Ti modeli so bili prilagojeni vprašanjem politike, povezanim z oceno Direktive v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov in oceno učinka. Posvetovanje z ad hoc strokovnjaki: pod skupnim vodstvom Skupnega raziskovalnega središča in Generalnega direktorata za okolje (GD za okolje) je potekalo posvetovanje z majhnim konzorcijem strokovnjakov o posebnih vprašanjih politike (individualni primerni sistemi, antimikrobična odpornost, prelivanje kombinirane kanalizacije in odvajanje urbanih padavinskih voda, hranila, mikroplastika in emisije toplogrednih plinov). Za vsako vprašanje je bilo pripravljeno poročilo, ki je bilo uporabljeno neposredno v oceni učinka ali za izboljšanje modela Skupnega raziskovalnega središča. Vsa poročila bodo predvidoma objavljena v prihodnjih mesecih. Podpora Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD): GD za okolje je sodeloval z OECD pri razvoju metodologije koristi za oceno učinka. OECD je pripravila tudi več poročil v podporo oceni v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov. Poleg tega je OECD zagotovila analizo vprašanj, povezanih s preglednostjo in upravljanjem. Poglobljeno posvetovanje z državami članicami: leta 2020 je bilo organizirano posebno posvetovanje z vsako državo članico, da bi se vzpostavil zanesljiv izhodiščni scenarij in zbrali dokazi o dobrih praksah. Za vsako državo je bil vnaprej izpolnjen dokument s hipotezami, ki jih je Skupno raziskovalno središče nameravalo uporabiti v okviru modeliranja. Vse države članice so med tem posvetovanjem zagotovile ad hoc prispevke. V podporo oceni učinka sta bili z zunanjimi svetovalci sklenjeni dve pogodbi o podpori, ena za splošno oceno učinka in druga o izvedljivosti sistema razširjene odgovornosti proizvajalca za mikroonesnaževala. • Ocena učinka Ocena učinka je bila opravljena. Povzetek in pozitivno mnenje Odbora za regulativni nadzor z dne 3. junija 2022 sta na voljo na naslednji povezavi: Register dokumentov Komisije (europa.eu) . Za vsako težavo, ki je bila izpostavljena v oceni Direktive, so bile na podlagi dobrih praks, ki se uporabljajo v državah članicah, in poglobljenega posvetovanja z deležniki opredeljene možnosti. Možnosti, ki jih deležniki niso podprli ali so bile preveč zapletene za izvajanje, so bile v zgodnji fazi zavrnjene. Pripravljene so bile različne ravni ambicij, od nizkih (ukrepi se uporabljajo samo za večje naprave) do visokih (isti ukrepi, vendar se uporabljajo tudi za manjše naprave), z vmesno ravnjo ambicij, ki temelji na pristopu na podlagi tveganja (ukrepi se sprejmejo samo, kadar obstaja tveganje za okolje ali javno zdravje). Pri nekaterih vprašanjih je posvetovanje pokazalo, da so možnosti omejene, na primer za necentralizirane naprave (tj. individualne primerne sisteme), preglednost ali spremljanje zdravstvenih parametrov. Pri drugih težavah (močne padavinske vode ali poraba energije) je bila v skladu z načelom subsidiarnosti zagotovljena zadostna prožnost, da je mogoče na lokalni ravni oblikovati stroškovno najučinkovitejše rešitve. Učinki možnosti so bili ocenjeni z uporabo modela, ki ga je Skupno raziskovalno središče že razvilo in uporabilo za oceno v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov. Za primerjavo sta bila pripravljena izhodiščni scenarij (ob predpostavki popolne skladnosti obstoječe direktive z dodatnimi roki za nekatere države članice) in najbolj izvedljiv scenarij. Pri vsaki težavi je izbira prednostne možnosti temeljila na več merilih: stroški/koristi, stroški/učinkovitost, stopnja prispevka k ciljem evropskega zelenega dogovora, zmanjšanje onesnaževanja vode, izvršljivost in zmanjšanje upravnega bremena. Prednostna možnost vključuje sorazmeren sveženj ukrepov, ki je stroškovno najučinkovitejši med vsemi razpoložljivimi možnostmi. Do leta 2040 se bodo postopoma izvajali naslednji glavni ukrepi. Področje uporabe Direktive se bo razširilo na aglomeracije s PE nad 1 000. Za decentralizirane naprave (individualni primerni sistemi) bodo pripravljeni novi standardi, države članice pa bodo morale za te naprave vzpostaviti učinkovit inšpekcijski nadzor. Za zmanjšanje onesnaževanja s padavinskimi vodami bodo morale države članice pripraviti in izvajati celovite načrte ravnanja z vodami v vseh večjih aglomeracijah in v tistih s PE nad 10 000, kadar obstaja tveganje za okolje. Prednost bodo imeli preventivni ukrepi, vključno z zelenimi infrastrukturami, in optimizacija obstoječih sistemov zbiranja, shranjevanja in čiščenja z boljšo uporabo digitalizacije na podlagi jasno opredeljenih standardov in specifikacij. S strožjimi mejnimi vrednostmi za čiščenje dušika in fosforja se bodo še dodatno zmanjšali izpusti hranil. Ti novi standardi se bodo sistematično uporabljali v vseh večjih napravah s PE nad 100 000, pa tudi v vseh napravah s PE nad 10 000, ki so na območjih, kjer je evtrofikacija še vedno težava. Določene bodo nove mejne vrednosti za mikroonesnaževala, ki zahtevajo dodatno čiščenje. To bi najprej veljalo za vse velike naprave, nato pa za naprave s PE nad 10 000, kadar obstaja tveganje za okolje ali javno zdravje na podlagi jasnih in preprostih meril.

Vzpostavljen bo sistem odgovornosti proizvajalca za farmacevtske izdelke in izdelke za osebno nego, tj. glavna vira škodljivih mikroonesnaževal, ki bo pokril dodatne stroške čiščenja mikroonesnaževal in spodbudil dajanje manj škodljivih izdelkov na trg EU. Države članice bodo morale bolje spremljati onesnaževanje, ki ni onesnaževanje iz gospodinjstev, in mu slediti pri viru. S tem se bodo povečale možnosti ponovne uporabe blata in očiščene vode ter zmanjšalo tveganje odvajanja snovi, ki jih ni mogoče očistiti, v okolje in nepravilnega delovanja čistilnih naprav. Do leta 2040 bo na nacionalni ravni za vse naprave za čiščenje odpadnih voda s PE nad 10 000 določen cilj energijske nevtralnosti v skladu z dobrimi praksami, ki se že uporabljajo v nekaterih državah članicah; zlasti bo morala biti poraba energije v tem sektorju enaka proizvodnji obnovljivih virov energije iz tega sektorja; da bi prispevali k temu cilju, se bodo za vse naprave s PE nad 10 000 zahtevali energetski pregledi. Da bi izboljšali upravljanje sektorja, bodo morali upravljavci odpadnih voda spremljati in pregledno objavljati ključne kazalnike uspešnosti. Dostop do sanitarne oskrbe se bo izboljšal na način, ki bo v celoti skladen z nedavno sprejeto revidirano direktivo o pitni vodi, v okviru katere se je izboljšal tudi dostop do oskrbe z vodo. Izboljšalo se bo spremljanje in poročanje, da bi bolje izkoristili možnosti, ki jih ponuja digitalizacija. Države članice bodo morale organizirati sodelovanje med svojimi pristojnimi organi za zdravje in odpadne vode, da bi zagotovile stalen nadzor ključnih javnozdravstvenih parametrov, kot je prisotnost nekaterih virusov, npr. SARS-CoV-2. Časovni okvir do leta 2040 je bil izbran zato, da bi imele države članice dovolj časa za izvedbo potrebnih naložb. Začasni cilji bodo vključeni, da se zagotovi postopno izvajanje Direktive in zgodnje ukrepanje v primeru zamud v nekaterih državah članicah. Do leta 2040, ko bodo predvidoma uvedeni vsi ukrepi, se lahko glavni učinki prednostne možnosti povzamejo na naslednji način: ·z vidika onesnaževanja vode bi se v primerjavi z izhodiščnim stanjem skupno onesnaževanje zmanjšalo za 4,8 milijona PE (ali 105 014 ton) za biokemijsko potrebo po kisiku (BPK), 56,4 milijona PE za dušik (ali 229 999 ton), 49,6 milijona PE (ali 29 678 ton) za fosfor, 77,4 milijona PE za toksično obremenitev z mikroonesnaževali in 24,8 milijona PE za E. coli. Emisije mikroplastike bi se zmanjšale za 9 %, predvsem z ukrepi za boljše upravljanje padavinskih voda, ·z načrtovanimi ukrepi za doseganje energijske nevtralnosti in dodatno čiščenje dušika bi se emisije toplogrednih plinov zmanjšale za 4,86 milijona ton (37,32 % emisij iz sektorja, ki se jim je mogoče izogniti), kar je v skladu s cilji podnebnih pravil EU in podnebnega svežnja „Pripravljeni na 55“, ·od leta 2040 bi skupni stroški znašali 3 848 milijard EUR na leto, kar je manj od pričakovanih denarno ovrednotenih koristi (6 643 milijard EUR na leto do leta 2040). Ta ugotovitev velja na ravni EU, pa tudi za vsako posamezno državo članico. Ti dodatni stroški naj bi se pokrili s kombinacijo tarif za vodo (51 %), javnih proračunov (22 %) in novega sistema odgovornosti proizvajalca (27 %) za čiščenje mikroonesnaževal. Kar zadeva vprašanje, na koga to vpliva, so upravljavci odpadnih voda odgovorni za zbiranje, čiščenje, spremljanje in ustrezno odvajanje različnih tokov odpadkov. Spremembe direktive o čiščenju komunalne odpadne vode bodo neposredno vplivale nanje. Potrebne bodo dodatne naložbe, zlasti za boljše ravnanje s hranili in tudi za čiščenje mikroonesnaževal. Naložbe bodo potrebne tudi za doseganje energijske nevtralnosti, čeprav bodo te naložbe srednje-/dolgoročno donosne. Vpliv čuti tudi prebivalstvo, saj prebivalci plačujejo tarife za vodo in davke, s katerimi podpirajo sektor čiščenja odpadnih voda. Tarife za vodo bi se po pričakovanjih do leta 2040 povišale povprečno za 2,3 % na ravni EU, pri tem pa bi se med državami članicami pojavljale določene razlike glede na njihove strategije financiranja. Kot je podrobno opisano v oceni učinka, to pričakovano povišanje ne bo vplivalo na splošno dostopnost storitev oskrbe z vodo v nobeni državi članici. Bistveno je zagotoviti pregleden dostop do informacij o dejavnostih čiščenja odpadnih voda, vključno z informacijami o povezavi med vodo, energijo in podnebjem. Javnost bo imela koristi od čiste pitne vode in kopalnih voda, izboljšanega ekološkega stanja voda, ohranjene biotske raznovrstnosti in izboljšane odzivnosti javnega zdravja na morebitne izbruhe bolezni. Vodna industrija in industrija tehnologije čiščenja bosta imeli neposredne koristi od strožjih standardov in ukrepov za razširitev področja uporabe Direktive na manjše aglomeracije, optimizacijo dejavnosti ter zmanjšanje porabe energije in zmanjšanje emisij toplogrednih plinov. Prednostna možnost bo omogočila nove poslovne priložnosti za razvoj novih tehnik čiščenja ob hkratnem zmanjšanju porabe energije in emisij toplogrednih plinov. Spodbujale se bodo inovacije, s čimer se bo ohranila primerjalna prednost vodne industrije EU. Industrija izdelkov za osebno nego in farmacevtska industrija bosta morali ustanoviti nove organizacije za izpolnjevanje obveznosti proizvajalcev in financirati njihove dejavnosti. Ti industriji bosta lahko izbirali, ali bosta te nove stroške prenesli na ceno svojih izdelkov (največje povečanje za 0,59 %) ali pa bosta zanje znižali svoje stopnje dobička (povprečni največji učinek v višini 0,7 %). • Primernost in poenostavitev ureditve V skladu z ugotovitvami ocene v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov bodo v revidirano direktivo vključeni nekatera pojasnila in poenostavitve. To velja na primer za padavinske vode in individualne primerne sisteme, za katere bodo nove zahteve pojasnile, kaj se pričakuje od držav članic. Iz besedila bodo črtani nekateri zastareli členi, na primer možnost določitve „manj občutljivih“ območij ali zmanjšanja zahtev na obalnih območjih – ti dve možnosti se uporabljata samo v eni regiji ene države članice. Prizadevanja so bila usmerjena tudi v omejitev poročanja na bistvene elemente, ki se bodo nato uporabljali za ocenjevanje skladnosti ali spremljanje napredka pri zmanjševanju emisij. Ta prizadevanja naj bi skupaj z uporabo digitalnih orodij omejila upravno breme ter hkrati izboljšala kakovost in hitrost zbranih podatkov. • Temeljne pravice Predlog naj bi izboljšal temeljne pravice z izboljšanjem dostopa do sanitarne oskrbe , zlasti za marginalizirane in ranljive osebe, in to na način, ki je povsem skladen z nedavno revidirano direktivo o pitni vodi (vključno s podobnimi določbami o dostopu do vode). 4.PRORAČUNSKE POSLEDICE

Ocena finančnih posledic v zvezi s proračunskimi posledicami ter človeškimi in upravnimi viri, potrebnimi za ta predlog, je vključena v oceno finančnih posledic zakonodajnega predloga za sveženj o ničelnem onesnaževanju, ki je predstavljen kot del predloga za revizijo seznamov onesnaževal, ki vplivajo na površinske in podzemne vode. 5.DRUGI ELEMENTI • Načrti za izvedbo ter ureditev spremljanja, ocenjevanja in poročanja Načrtovanje izvajanja glavnih ukrepov, vključenih v prednostno možnost, je povzeto v tabeli 2 v nadaljevanju. Do leta 2025 bi se izvajale dodatne dejavnosti spremljanja: te zadevajo izpuste, ki niso izpusti iz gospodinjstev, z zdravjem povezane parametre, ključne kazalnike uspešnosti upravljavca, skupaj z ukrepi za izboljšanje preglednosti. Vzpostavljene bodo nacionalne in evropske podatkovne zbirke, vključno z vsemi elementi, potrebnimi za preverjanje skladnosti, in opredeljeni bodo „ranljivi in marginalizirani ljudje“, skupaj z ukrepi za izboljšanje dostopa do sanitarne oskrbe . Iz poročil držav članic je mogoče pridobiti različne kazalnike za merjenje uspešnosti: ·obstoječa stopnja skladnosti in odstopanje od cilja na državo članico in na stopnjo čiščenja zagotavljata odličen pregled nad izvajanjem Direktive, ·število naprav, opremljenih z dodatnim čiščenjem za dušik/fosfor in mikroonesnaževala, ter s tem povezano zmanjšanje izpustov dušika/fosforja in toksična obremenitev, ·raba energije s strani držav članic in s tem povezane emisije toplogrednih plinov, ·število aglomeracij, zajetih v celovitih načrtih ravnanja v zvezi s prelivanjem padavinskih voda in odvajanjem urbanih padavinskih voda, ter njihova skladnost s ciljem EU, ·ukrepi, ki so jih sprejele države članice za izboljšanje dostopa do sanitarne oskrbe in boljši nadzor nad individualnimi primernimi sistemi, ter povzetek glavnih zdravstvenih kazalnikov, ki so bili preučeni v državah članicah. Za specifično merjenje učinkov direktive o čiščenju komunalnih odpadnih voda bodo uporabljeni drugi podatki. Med njimi so predvsem podatki iz okvirne direktive o vodah in okvirne direktive o morski strategiji o kakovosti vode sprejemnih voda (rek, jezer in morij). Več podrobnosti o možnih parametrih, ki jih je treba sporočiti za oceno skladnosti in merjenje uspešnosti Direktive, je na voljo v Prilogi 10 k oceni učinka. Prvo poglobljeno oceno revidirane direktive je mogoče pričakovati do leta 2030, ko bi morala biti izvedena večina naložb v večje naprave. Ta prva ocena bi omogočila oceno uspešnosti revidirane direktive in preostalih izzivov v zvezi z njenim izvajanjem. Po potrebi bi lahko predvideli korektivne ukrepe za zagotovitev celovitega izvajanja revidirane direktive. Pred letom 2040 bi lahko opravili še eno oceno, da bi pripravili morebiten pregled Direktive. 2025 2030 2035 2040 Prelivanje padavinskih voda in odvajanje urbanih padavinskih voda (padavinske vode) Vzpostavljeno spremljanje Celoviti načrti za aglomeracije s PE > 100 000 + opredeljena ogrožena območja Vzpostavljeni celovit načrti za ogrožene aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000 Okvirni cilj EU, ki velja za vse aglomeracije s PE > 10 000 Individualni primerni sistemi Redni inšpekcijski pregledi v vseh državah članicah + poročanje za države članice z visoko stopnjo individualnih primernih sistemov Standardi EU za individualne primerne sisteme Aglomeracije majhnega obsega Novi pragovi s PE 1 000 Skladnost vseh aglomeracij s PE > 1 000 Dušik in fosfor Opredelitev ogroženih območij (aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000) Vmesni cilj za odstranjevanje dušika/fosforja v napravah s PE > 100 000 + novi standardi Odstranjevanje dušika/fosforja v vseh napravah s PE nad 100 000 + vmesni cilj za ogrožena območja Vzpostavljeno odstranjevanje dušika/fosforja na vseh ogroženih območjih (PE med 10 000 in 100 000) Mikroonesnaževala Vzpostavitev sistemov razširjene odgovornosti proizvajalca Opredeljena ogrožena območja (PE med 10 000 in 100 000) + vmesni cilj za naprave s PE nad 100 000 Opremljene vse naprave s PE > 100 000 + vmesni cilji za „ogrožena“ območja Vse ogrožene naprave opremljene z naprednim čiščenjem Energija Energetski pregledi za naprave s PE nad 100 000 Pregledi za vse naprave s PE nad 10 000 Vmesni cilj Vmesni cilj za energijsko nevtralnost Dosežena energijska nevtralnost in doseženo povezano zmanjšanje emisij toplogrednih plinov Tabela 2: Načrtovanje izvajanja glavnih ukrepov prednostne možnosti • Natančnejša pojasnitev posameznih določb predloga Člen 1 – Predmet urejanja Cilji Direktive so bili razširjeni tako, da poleg varstva okolja vključujejo tudi varovanje zdravja ljudi, zmanjšanje emisij toplogrednih plinov, izboljšanje upravljanja in preglednosti sektorja, boljši dostop do sanitarne oskrbe in po nedavni krizi zaradi pandemije COVID-19 redno spremljanje parametrov, pomembnih za javno zdravje, v komunalnih odpadnih vodah.

Člen 2 – Opredelitev pojmov V skladu z ugotovitvami ocene v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov so bile obstoječe opredelitve pojmov nekoliko pojasnjene. Dodanih je bilo več opredelitev pojmov, povezanih z novimi obveznostmi iz Direktive, kot so „odvajanje urbanih padavinskih voda“, „prelivanje padavinskih voda“, „kombinirana in ločena kanalizacija“, „terciarno in kvartarno čiščenje“, „mikroonesnaževalo“, „sanitarna oskrba“, „antimikrobična odpornost“ itd. Člen 3 – Kanalizacijski sistemi Obveznost vzpostavitve kanalizacijskih sistemov za komunalne odpadne vode velja za vse aglomeracije s PE 1 000 ali več. Uvedena je nova obveznost, s katero se zagotovi, da so gospodinjstva priključena na kanalizacijske sisteme, kjer ti obstajajo. Člen 4 – Individualni ali drugi primerni sistemi (IAS) (novo) To je nov člen, ki delno nadomešča prejšnji člen 3. Možnost uporabe individualnih primernih sistemov se ohrani, vendar je omejena na izjemne primere. V ta namen so bile uvedene nove obveznosti: individualni primerni sistemi morajo biti ustrezno načrtovani, odobreni in nadzorovani; predložiti je treba podrobne utemeljitve za njihovo uporabo, kadar se z njimi obdela več kot 2 % sporočene obremenitve z odpadnimi vodami iz aglomeracij s PE 2 000 ali več. Člen 5 – Celoviti načrti ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami (novo) Ta novi člen uvaja obveznost lokalne priprave celovitih načrtov ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami za boj proti onesnaževanju z deževnico (odvajanje urbanih padavinskih voda in prelivanje padavinskih voda). Okvirna vsebina načrtov in njihovi okvirni cilji, ki jih je treba prilagoditi lokalnim razmeram, temeljijo na obstoječih dobrih praksah in so podrobno opisani v Prilogi V. Načrte bo treba pripraviti za vse aglomeracije s PE 100 000 ali več in za vse aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000, kjer prelivanje padavinskih voda ali odvajanje urbanih padavinskih voda predstavlja tveganje za okolje ali zdravje ljudi. Člen 6 – Sekundarno čiščenje (prejšnji člen 4) Obveznost sekundarnega čiščenja komunalnih odpadnih voda pred odvajanjem v okolje je razširjena na vse aglomeracije s PE 1 000 ali več (v primerjavi s PE 2 000 in več v obstoječi direktivi). Člen 7 – Terciarno čiščenje (prejšnji člen 5) Glavne obveznosti iz tega člena so bile spremenjene, tako da je terciarno čiščenje zdaj obvezno za vse večje naprave za čiščenje obremenitve v višini 100 000 PE ali več. Terciarno čiščenje bo treba uporabljati tudi za izpuste iz aglomeracij s PE med 10 000 in 100 000 na območjih, ki jih države članice opredelijo kot občutljiva za evtrofikacijo. Države članice bodo morale na svojem ozemlju določiti območja, občutljiva za evtrofikacijo, tako da bodo posodobile svoj sedanji seznam „občutljivih območij“, pripravljen v skladu s prejšnjim členom 5. Druge obveznosti iz tega člena so ohranjene in posodobljene. Člen 8 – Kvartarno čiščenje (novo) Ta novi člen uvaja obveznost dodatnega čiščenja komunalnih odpadnih voda, da se odstrani čim več vrst mikroonesnaževal. To čiščenje se bo začelo uporabljati za vse komunalne čistilne naprave za čiščenje obremenitve v višini 100 000 PE ali več najpozneje do 31. decembra 2035. Do 31. decembra 2040 se bo začelo uporabljati tudi za vse aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000 na območjih, kjer koncentracija ali kopičenje mikroonesnaževal predstavlja tveganje za zdravje ljudi ali okolje. Države članice bodo morale določiti ta območja na svojem ozemlju v skladu z merili iz tega člena. Člen 9 – Razširjena odgovornost proizvajalca (novo) Ta novi člen uvaja obveznost proizvajalcev (vključno z uvozniki), da prispevajo k stroškom kvartarnega čiščenja iz člena 8 Direktive, kadar dajo na nacionalni trg držav članic izdelke, ki ob koncu svoje življenjske dobe povzročijo onesnaženje komunalnih odpadnih voda z mikroonesnaževali. Ta finančni prispevek bo določen na podlagi količin in toksičnosti izdelkov, danih na trg.

Člen 10 – Minimalne zahteve za organizacije za izpolnjevanje obveznosti proizvajalcev (novo) Ta člen določa minimalne zahteve za organizacijo za izpolnjevanje obveznosti proizvajalcev, ki se zahtevajo v skladu s členom 9(5). Člen 11 – Energijska nevtralnost komunalnih čistilnih naprav (novo) Ta novi člen uvaja obveznost doseganja energijske nevtralnosti na nacionalni ravni v vseh čistilnih napravah s PE nad 10 000. Države članice bodo morale do 31. decembra 2040 zagotoviti, da bo skupna letna energija iz obnovljivih virov, proizvedena na nacionalni ravni v vseh komunalnih čistilnih napravah, enaka skupni letni porabi energije v vseh takih komunalnih čistilnih napravah. Za pomoč pri doseganju tega cilja se bodo redno izvajali energetski pregledi komunalnih čistilnih naprav, s posebnim poudarkom na opredelitvi in izkoriščanju potenciala za proizvodnjo bioplina ob hkratnem zmanjšanju emisij metana. Člen 12 – Čezmejno sodelovanje (prejšnji člen 9) Ta člen je bil nekoliko spremenjen: dodan je nov odstavek 2, ki zahteva, da se Komisijo po potrebi pozove, naj podpre razprave med državami članicami. Odstavek 1 je bil spremenjen tako, da je bila dodana obveznost takojšnjega obveščanja v primeru nenamernega onesnaženja, da bi se upošteval nedavni incident v reki Odri. Člen 13 – Lokalne podnebne razmere (prejšnji člen 10) Člen je bil posodobljen le zaradi novega številčenja členov. Člen 14 – Izpusti negospodinjskih odpadnih voda, (prejšnji člen 11) Ta člen je bil spremenjen, da se zagotovi, da se pristojni organi pred izdajo dovoljenja za izpuste negospodinjskih odpadnih voda v kanalizacijske sisteme za komunalne odpadne vode posvetujejo z upravljavcem komunalnih čistilnih naprav, na katere vplivajo ti izpusti. Poleg tega je treba zagotoviti redno spremljanje onesnaževanja z negospodinjskimi odpadnimi vodami na vtokih in iztokih čistilnih naprav, da se sprejmejo ustrezni ukrepi za ugotavljanje in odpravljanje virov morebitnega onesnaževanja. Ti ukrepi po potrebi vključujejo odvzem izdanega dovoljenja. Člen 15 – Ponovna uporaba vode in izpusti komunalnih odpadnih voda (prejšnji člen 12) Odstavek 1 je bil spremenjen: države članice bodo morale sistematično spodbujati ponovno uporabo očiščenih odpadnih voda iz vseh komunalnih čistilnih naprav. V odstavku 3 je obveznost pridobitve dovoljenja za izpuste iz komunalnih čistilnih naprav razširjena tako, da zdaj vključuje vse aglomeracije s PE 1 000 in več. Člen 16 – Izpusti biološko razgradljivih negospodinjskih odpadnih voda(prejšnji člen 13) Odstavek 1 je bil posodobljen (novo številčenje). Odstavek 2 je bil spremenjen, da se zagotovi, da so zahteve, določene na nacionalni ravni za te izpuste, vsaj enakovredne zahtevam iz dela B Priloge I k Direktivi. Člen 17 – Nadzor komunalnih odpadnih voda (novo) Ta novi člen določa nacionalni sistem nadzora komunalnih odpadnih voda za spremljanje ustreznih parametrov javnega zdravja v komunalnih odpadnih vodah. V ta namen bodo morale države članice najpozneje do 1. januarja 2025 vzpostaviti usklajevalno strukturo med pristojnimi organi za javno zdravje in čiščenje komunalnih odpadnih voda. Ta struktura bo določala parametre, ki jih je treba spremljati, ter pogostost in metodo, ki ju je treba uporabiti. Poleg tega se bodo, dokler pristojni organi za javno zdravje ne ugotovijo, da pandemija SARS-CoV-2 ne predstavlja tveganja za prebivalstvo, spremljale komunalne odpadne vode vsaj 70 % prebivalcev države. Države članice bodo morale v vseh aglomeracijah s PE 100 000 in več redno spremljati tudi antimikrobično odpornost na iztokih komunalnih čistilnih naprav. Člen 18 – Ocenjevanje in obvladovanje tveganja (novo)

To je nov člen. Države članice morajo oceniti tveganja, ki jih izpusti komunalnih odpadnih voda pomenijo za okolje in zdravje ljudi, ter po potrebi poleg minimalnih zahtev iz te direktive sprejeti dodatne ukrepe za odpravo teh tveganj. Ti ukrepi morajo po potrebi vključevati zbiranje in čiščenje odpadnih voda iz aglomeracij s PE manj kot 1 000, uporabo terciarnega ali kvartarnega čiščenja v aglomeracijah s PE manj kot 10 000 in dodatne ukrepe za zmanjšanje onesnaževanja s padavinskimi vodami v aglomeracijah s PE manj kot 10 000. Člen 19 – Dostop do sanitarne oskrbe(novo) To je nov člen. Države članice bodo morale izboljšati in vzdrževati dostop do sanitarne oskrbe za vse, zlasti za ranljive in marginalizirane. Države članice bodo morale do 31. decembra 2027 opredeliti tudi kategorije oseb brez dostopa do sanitarne oskrbe ali z omejenim dostopom do nje, oceniti možnosti za izboljšanje dostopa do sanitarnih objektov za te osebe ter spodbujati vzpostavitev brezplačnega in varnega dostopa do sanitarnih objektov na javnih mestih za vse aglomeracije s PE 10 000 ali več. Člen 20 – Blato (prejšnji člen 14) Člen je bil posodobljen: blato bo treba obdelati, reciklirati in predelati, kadar je to primerno, v skladu s hierarhijo odpadkov, kot je opredeljena v okvirni direktivi o odpadkih, in zahtevami direktive o blatu iz čistilnih naprav ter ga odstraniti v skladu z zahtevami iz okvirne direktive o odpadkih. Za zagotovitev visokih stopenj predelave, zlasti za kritične snovi, kot je fosfor, bo Komisija pooblaščena za določitev najnižjih stopenj predelave. Člen 21 – Spremljanje (prejšnji člen 15) Uvedene so bile nove obveznosti: države članice bodo morale odslej spremljati onesnaževanje zaradi odvajanja urbanih padavinskih voda in prelivanja padavinskih voda, koncentracije onesnaževal, ki jih ureja ta direktiva, in obremenitev z njimi na iztokih iz komunalnih čistilnih naprav ter prisotnost mikroplastike (tudi v blatu iz čistilnih naprav). Poleg tega bo treba v skladu s členom 13 na vtokih in iztokih čistilnih naprav redno spremljati nekatera onesnaževala, ki niso onesnaževala iz gospodinjstev. Člen 22 – Informacije o spremljanju izvajanja (prejšnji člen 16) To je nov člen. Določbe v zvezi s poročanjem so poenostavljene in nadomeščene z novim sistemom, ki ne vključuje dejanskega poročanja, ampak redno posodabljanje nacionalnega nabora podatkov, dostopnega Evropski agenciji za okolje in Komisiji. S tem se zagotovi učinkovitejši sistem, saj ni več dolgega zamika med referenčnim datumom sporočenih podatkov in dejanskim datumom poročanja. Člen zahteva, da države članice vzpostavijo nabore podatkov, v katerih so zbrani podatki, pomembni za komunalne odpadne vode v skladu s to direktivo. To je mogoče doseči na primer s spremljanjem rezultatov parametrov iz prilog k tej direktivi, antimikrobične odpornosti, ustreznih zdravstvenih parametrov itd., pa tudi z ukrepi, ki se sprejmejo za zagotavljanje dostopa do sanitarne oskrbe, itd. Vzpostavitev teh naborov podatkov mora biti skladna s tistimi iz člena 18 prenovljene direktive o pitni vodi. Določeno je tudi, da Evropska agencija za okolje zagotavlja podporo. Člen 23 – Nacionalni izvedbeni program (prejšnji člen 17) Člen je bil spremenjen. Obveznost priprave nacionalnega programa za izvajanje te direktive se ohrani, predpisana pa je tudi minimalna vsebina tega programa. Ti programi morajo vključevati vsaj: (i) oceno stopnje izvajanja Direktive glede na njene različne obveznosti, (ii) opredelitev in načrtovanje naložb, potrebnih za tako izvajanje, (iii) oceno naložb, potrebnih za obnovo obstoječe infrastrukture za čiščenje komunalnih odpadnih voda, in (iv) opredelitev možnih virov financiranja. Države članice bodo morale svoje nacionalne izvedbene načrte posodabljati vsaj vsakih pet let in jih sporočiti Komisiji, razen če lahko dokažejo, da so skladni s členi 3, 4, 6, 7 in 8 te direktive. Člen 24 – Obveščanje javnosti (novo) To je nov člen. Države članice bodo morale zagotoviti, da so na spletu na voljo ustrezne in posodobljene informacije o zbiranju in čiščenju komunalnih odpadnih voda. Ključne informacije, kot so stopnja skladnosti infrastrukture za čiščenje komunalnih odpadnih voda z zahtevami te direktive, količina zbranih in očiščenih komunalnih odpadnih voda na leto na posamezno gospodinjstvo itd., morajo biti vsaj enkrat na leto dostopne tudi vsem osebam, priključenim na kanalizacijski sistem, in sicer v najustreznejši obliki, na primer na računih. Člen 25 – Dostop do pravnega varstva (novo) Ta novi člen je v skladu s členom 47 Listine o temeljnih pravicah in izvaja Aarhuško konvencijo v zvezi z dostopom do pravnega varstva. Javnost in nevladne organizacije bi morale imeti možnost, da zakonito pregledajo odločitve, ki jih države članice sprejmejo na podlagi te direktive. Člen 26 – Odškodnina (novo)

Uveden je nov člen o odškodnini, katerega cilj je zagotoviti, da lahko zadevna javnost, kadar je zdravju povzročena škoda, ki je v celoti ali deloma posledica kršitve nacionalnih ukrepov, sprejetih v skladu s to direktivo, za navedeno škodo od ustreznih pristojnih organov, in če so opredeljene, od fizičnih ali pravnih oseb, odgovornih za kršitev, zahteva in dobi odškodnino. Člen 27 – Izvajanje prenosa pooblastila (novo) To je nov standardni člen za sprejetje delegiranih aktov. Člen 28 – Postopek v odboru (prejšnji člen 18) To je nov standardni člen za sprejetje izvedbenih aktov. Člen 29 – Kazni (novo) Ta novi člen določa minimalno vsebino kazni, da bi bile učinkovite, sorazmerne in odvračilne, brez poseganja v Direktivo 2008/99/ES o kazenskopravnem varstvu okolja. Člen 30 – Ocena (novo) Ta novi člen določa okvir za prihodnje ocene Direktive (kot je določeno v smernicah Komisije za boljše pravno urejanje). Prva ocena je predvidena ne prej kot deset let po koncu obdobja za prenos te direktive. Člen 31 – Pregled (novo) Komisija vsaj vsakih pet let Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju te direktive, po potrebi skupaj z ustreznimi zakonodajnimi predlogi. Člen 32 – Razveljavitev in prehodne določbe (novo) Ta člen je nov in uvaja določbe za upoštevanje posebnega položaja Mayotta ter ohranitev ravni varstva okolja iz prejšnjega člena 5, dokler se ne začnejo uporabljati nove zahteve iz člena 7. Člen 33 – Prenos v nacionalno pravo (prejšnji člen 19) Ta člen je v skladu s standardno predlogo. Člen 34 – Začetek veljavnosti (novo) Ta člen je v skladu s standardno predlogo. Direktiva naj bi začela veljati 20 dni po objavi v Uradnem listu. Člen 35 – Naslovniki (prejšnji člen 20) Ta člen ostane nespremenjen.

Prejšnji člen 6 je bil črtan Ta člen je bil črtan zaradi poenostavitve, saj države članice možnost določitve „manj občutljivih območij“ redko uporabljajo v praksi. Poleg tega bi ohranitev te možnosti v revidiranem besedilu Direktive znižala splošno raven varstva okolja, ki se želi doseči z revizijo Direktive. Prejšnji člen 7 je bil črtan Obveznost uporabe ustreznega čiščenja komunalnih odpadnih voda pred odvajanjem pomeni, da morajo države članice upoštevati obstoječo zakonodajo EU, zato je pomen te določbe (pravno) omejen. Cilj glede zagotavljanja ustreznega čiščenja komunalnih odpadnih voda do 31. decembra 2027 se ohrani samo za Mayotte, in sicer kot prehodna določba. Prejšnji člen 8 je bil črtan Ta člen je bil črtan, ker je zdaj zastarel – danes morajo države članice izpolnjevati zahteve iz člena 4. Ta člen je bil povezan tudi z „manj občutljivimi območji“, ta pojem pa je bil odstranjen iz Direktive. Priloga I Del A – Kanalizacijski sistemi Ostane nespremenjen. Del B – Izpust iz komunalnih čistilnih naprav v sprejemne vode Posodobljen z novimi sklici in minimalnimi zahtevami glede sekundarnega (tabela 1), terciarnega (tabela 2) in kvartarnega čiščenja (nova tabela 3). Del C – Izpusti negospodinjskih odpadnih voda Spremenjen in zdaj določa minimalne pogoje, pod katerimi se lahko izdajo dovoljenja za izpuste negospodinjskih odpadnih voda iz člena 13. Vzpostavljena je povezava z direktivo o industrijskih emisijah. Del D – Referenčne metode za spremljanje in vrednotenje rezultatov Posodobljene so bile zahteve za spremljanje izpustov iz komunalnih čistilnih naprav. Za aglomeracije s PE 100 000 in več je potreben vsaj en vzorec na dan. Priloga II Ta del A ustreza prejšnjim merilom iz Priloge II za opredelitev „občutljivih območij“ – ta merila so ohranjena in posodobljena. Dodan je tudi seznam območij, ki jih morajo države članice obravnavati kot občutljiva za evtrofikacijo. Priloga III – Seznam izdelkov, ki jih zajema člen 9 o razširjeni odgovornosti proizvajalca (novo) Izdelki, zajeti v členu 9 o razširjeni odgovornosti proizvajalca, so izdelki, ki spadajo na področje uporabe enega od zakonodajnih aktov EU, navedenih v tej prilogi (farmacevtski in kozmetični izdelki).

Priloga IV – Industrijski sektorji Prejšnja Priloga III – ostane nespremenjena. Priloga V – Vsebina celovitega načrta ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami v skladu s členom 5 (novo) V tej prilogi je navedena minimalna vsebina celovitega načrta ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami, pripravljenega v skladu s členom 5. Ti načrti morajo vključevati analizo začetnega stanja na zbirnem območju komunalne čistilne naprave, opredelitev ciljev za zmanjšanje onesnaževanja zaradi prelivanja padavinskih voda in odvajanja urbanih padavinskih voda za to območje ter opredelitev ukrepov, ki jih je treba sprejeti za doseganje teh ciljev. Cilji morajo vključevati: (i) okvirni cilj, da prelivanje padavinskih voda ne predstavlja več kot 1 % letne zbrane količine komunalnih odpadnih voda in obremenitve z njimi, ki se izračuna v suhem vremenu, in (ii) postopno odpravo neočiščenih izpustov urbanih padavinskih voda skozi ločene kanalizacijske sisteme, razen če se dokaže, da so dovolj kakovostni, da nimajo škodljivih učinkov na kakovost sprejemnih voda. Priloga VI – Obveščanje javnosti (novo) V tej prilogi so podrobno navedene informacije, ki jih je treba zagotoviti javnosti v skladu z novim členom 24. Priloga VII (novo) To je standardna priloga, v kateri so navedeni razveljavljena direktiva in njene nadaljnje spremembe ter njihovi datumi prenosa in uporabe. Priloga VIII (novo) To je nova korelacijska tabela med Direktivo Sveta 91/271/EGS in novim predlogom prenovljene direktive. 🡻 91/271/EGS (prilagojeno) 2022/0345 (COD) Predlog DIREKTIVA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o čiščenju komunalneih odpadneih vodea (prenovitev) (Besedilo velja za EGP)

EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi ⌦ o delovanju ⌫ Evropske ⌦ unije ⌫ gospodarske skupnosti in zlasti člena ⌦ 192(1) ⌫ 130s Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora, ob upoštevanju mnenja Odbora regij, v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: ⇩ novo (1)Direktiva Sveta 91/271/EGS je bila večkrat bistveno spremenjena. Ker so potrebne nove spremembe, bi bilo treba zaradi jasnosti navedeno direktivo prenoviti. 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 1 (prilagojeno) ker je bila z Resolucijo Sveta z dne 28. junija 1988 o varstvu Severnega morja in drugih voda v Skupnosti Komisija pozvana, da predloži predloge ukrepov, ki so potrebni na ravni Skupnosti za čiščenje komunalne odpadne vode; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 2 (prilagojeno) ker onesnaženje zaradi nezadostnega čiščenja odpadne vode v eni državi članici pogosto vpliva na vode drugih držav članic; ker je v skladu s členom 130r potrebno ukrepanje na ravni Skupnosti; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 3 ker je za preprečitev škodljivih vplivov na okolje zaradi odvajanja nezadostno obdelane komunalne odpadne vode splošno potrebno sekundarno čiščenje komunalne odpadne vode;

🡻 91/271/EGS uvodna izjava 4 ker je v občutljivih območjih nujno zahtevati strožje čiščenje; ker bi lahko na nekaterih manj občutljivih območjih zadostovalo primarno čiščenje; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 5 ker bi morala biti tehnološka odpadna voda, ki vstopa v kanalizacijski sistem, kot tudi odvajanje odpadne vode in odlaganje blata iz komunalnih čistilnih naprav predmet splošnih predpisov ali pravil in/ali posebnih dovoljenj; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 6 ker bi morale za odvajanje biološko razgradljive tehnološke odpadne vode iz določenih industrijskih sektorjev, ki se pred izpustom v sprejemne vode ne prečisti v komunalni čistilni napravi, veljati ustrezne zahteve; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 7 ker bi bilo potrebno vzpodbujati recikliranje blata, ki nastaja pri čiščenju komunalne odpadne vode; ker bi bilo treba odlaganje blata v površinske vode postopoma ukiniti; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 8 ker bi bilo potrebno spremljati čistilne naprave, sprejemne vode in odlaganje blata, da bi zagotovili varstvo okolja pred škodljivimi vplivi odvajanja odpadnih voda; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 9 ker je treba zagotoviti, da je javnost preko rednih poročil informirana o odvajanju odpadne vode in blata; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 10

ker bi morale države članice pripraviti nacionalne programe za izvajanje te direktive in jih predložiti Komisiji; 🡻 91/271/EGS uvodna izjava 11 ker bi moral biti ustanovljen odbor za pomoč Komisiji glede izvajanja ter prilagoditve tehničnemu napredku te direktive, ⇩ novo (2)Direktiva 91/271/EGS določa pravni okvir za zbiranje, čiščenje in odvajanje komunalnih odpadnih voda ter odvajanje biološko razgradljivih odpadnih voda iz nekaterih industrijskih sektorjev. Njen cilj je varstvo okolja pred škodljivim vplivom izpustov nezadostno očiščenih komunalnih odpadnih voda. Cilj Direktive bi moral biti še naprej isti, hkrati pa bi morala Direktiva prispevati k varovanju javnega zdravja, kadar se na primer komunalne odpadne vode odvajajo v kopalne vode ali vodna telesa, ki se uporabljajo za odvzem pitne vode, ali kadar se komunalne odpadne vode uporabljajo kot kazalnik parametrov, pomembnih za javno zdravje. Prav tako bi se moral z Direktivo izboljšati dostop do sanitarne oskrbe in ključnih informacij v zvezi z upravljanjem dejavnosti zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda. Ta direktiva pa bi tudi morala prispevati k postopni odpravi emisij toplogrednih plinov iz dejavnosti zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda, zlasti z nadaljnjim zmanjševanjem emisij dušika, pa tudi s spodbujanjem energijske učinkovitosti in proizvodnje energije iz obnovljivih virov, ter tako prispevati k cilju podnebne nevtralnosti do leta 2050, določenemu v Uredbi (EU) 2021/1119 Evropskega parlamenta in Sveta. (3)Komisija je leta 2019 opravila oceno Direktive Sveta 91/271/EGS v okviru programa ustreznosti in uspešnosti predpisov (v nadaljnjem besedilu: ocena). Na podlagi tega se je izkazalo, da je treba nekatere določbe navedene direktive posodobiti. Opredeljeni so bili trije pomembni viri preostale obremenitve zaradi onesnaževanja s komunalnimi odpadnimi vodami, ki bi jih bilo mogoče preprečiti, in sicer prelivanje padavinskih voda in odvajanje urbanih padavinskih voda, morebiti slabo delujoči individualni sistemi (tj. sistemi za čiščenje odpadnih gospodinjskih voda, ki ne vstopajo v kanalizacijske sisteme) in majhne aglomeracije, ki trenutno niso v celoti zajete v Direktivi 91/271/EGS. Ti trije viri onesnaževanja pomenijo veliko obremenitev za telesa površinske vode v Uniji. Poleg tega je bilo v poročilu o oceni poudarjeno tudi, da je treba izboljšati preglednost in upravljanje dejavnosti v zvezi s komunalnimi odpadnimi vodami, izkoristiti priložnost v sektorju čiščenja komunalnih odpadnih voda za doseganje njegovega potenciala za razvoj energije iz obnovljivih virov in sprejeti konkretne ukrepe za doseganje energijske nevtralnosti kot prispevek k podnebni nevtralnosti ter uskladiti nadzor zdravstvenih parametrov v komunalnih odpadnih vodah, kot so virus COVID-19 in njegove različice, v podporo ukrepom na področju javnega zdravja. (4)Majhne aglomeracije pomenijo znatno obremenitev za 11 % teles površinske vode v Uniji. Da bi se bolje spopadli z onesnaževanjem iz takih aglomeracij in preprečili izpuste neprečiščenih komunalnih odpadnih voda v okolje, bi moralo področje uporabe te direktive vključevati vse aglomeracije s populacijskim ekvivalentom (PE) 1 000 in več. (5)Da bi zagotovili učinkovito čiščenje komunalnih odpadnih voda pred odvajanjem v okolje, bi bilo treba vse komunalne odpadne vode iz aglomeracij s PE 1 000 in več zbirati v centraliziranih kanalizacijskih sistemih. Če so taki sistemi že vzpostavljeni, bi morale države članice zagotoviti, da so nanje priključeni vsi viri komunalnih odpadnih voda. (6)Izjemoma, kadar je mogoče dokazati, da vzpostavitev centraliziranega sistema za zbiranje komunalnih odpadnih voda ne bi prinesla okoljskih koristi ali bi povzročila previsoke stroške, bi bilo treba državam članicam dovoliti uporabo individualnih sistemov za čiščenje komunalnih odpadnih voda, če zagotavljajo enako raven čiščenja kot sekundarno in terciarno čiščenje. V ta namen bi morale države članice vzpostaviti nacionalne registre za identifikacijo individualnih sistemov, ki se uporabljajo na njihovem ozemlju, in sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da je zasnova takih sistemov primerna, da se sistemi ustrezno vzdržujejo in da se zanje izvaja redni nadzor skladnosti. Države članice bi morale zlasti zagotoviti, da so individualni sistemi, ki se uporabljajo za zbiranje in shranjevanje komunalnih odpadnih voda, neprepustni in vodotesni ter da se spremljanje in pregledovanje sistemov izvajata v rednih in določenih časovnih presledkih. (7)Kadar dežuje, sta prelivanje padavinskih voda in odvajanje urbanih padavinskih voda obsežna preostala vira onesnaževanja okolja. Pričakuje se, da se bodo te emisije povečale zaradi skupnih učinkov urbanizacije in postopnih sprememb padavinskega režima, povezanih s podnebnimi spremembami. Rešitve za zmanjšanje tega vira onesnaževanja bi bilo treba opredeliti na lokalni ravni ob upoštevanju posebnih lokalnih pogojev. Temeljiti morajo na celostnem kvantitativnem in kvalitativnem upravljanju voda na mestnih območjih. Zato bi morale države članice zagotoviti, da se na lokalni ravni pripravijo celoviti načrti ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami za vse aglomeracije s PE 100 000 ali več, saj te aglomeracije prispevajo znaten delež onesnaževanja. Poleg tega bi bilo treba celovite načrte ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami vzpostaviti tudi za aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000, v katerih prelivanje padavinskih voda ali odvajanje urbanih padavinskih voda pomenita tveganje za okolje ali javno zdravje. (8)Da bi zagotovili stroškovno učinkovitost celovitih načrtov ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami, je pomembno, da temeljijo na dobrih praksah naprednih mestnih območij. Zato bi morali ukrepi za preučitev temeljiti na poglobljeni analizi lokalnih pogojev in postavljati v ospredje preventivni pristop, s katerim bi omejili zbiranje neonesnaženih padavinskih voda in optimizirali uporabo obstoječe infrastrukture. Z dajanjem prednosti „zelenemu“ razvoju bi bila nova siva infrastruktura predvidena le, kadar je to nujno potrebno. Zaradi varovanja okolja, zlasti obalnega in morskega okolja, ter javnega zdravja pred negativnim vplivom odvajanja nezadostno očiščenih komunalnih odpadnih voda bi bilo treba za vse izpuste komunalnih odpadnih voda iz aglomeracij s PE 1 000 in več uporabiti sekundarno čiščenje. (9)Pri oceni se je pokazalo, da je bilo z izvajanjem Direktive 91/271/EGS doseženo znatno zmanjšanje emisij dušika in fosforja. Kljub temu ostajajo komunalne čistilne naprave po ocenah še vedno pomembna pot vstopa teh onesnaževal v okolje, kar neposredno vodi v evtrofikacijo vodnih teles in morij v Uniji. Del tega onesnaževanja je mogoče preprečiti, saj tehnološki napredek in dobre prakse kažejo, da so mejne vrednosti emisij, določene v Direktivi 91/271/EGS za dušik in fosfor, zastarele in bi jih bilo treba znižati. Terciarno čiščenje bi bilo treba sistematično uvesti za vse komunalne čistilne naprave s PE 100 000 ali več, saj so take naprave pomemben preostali vir izpustov dušika in fosforja. (10)Terciarno čiščenje bi moralo biti obvezno tudi v aglomeracijah s PE 10 000 ali več, ki odvajajo na območjih, kjer prihaja do evtrofikacije ali kjer obstaja tveganje zanjo. Da bi zagotovili usklajena prizadevanja za omejitev evtrofikacije na ravni zadevnih povodij za celotno zbirno območje, bi bilo treba v tej direktivi navesti območja, kjer se evtrofikacija v skladu s trenutno razpoložljivimi podatki šteje za težavo. Poleg tega bi morale države članice za zagotovitev skladnosti med ustrezno zakonodajo Unije opredeliti druga območja na svojem ozemlju, na katerih prihaja do evtrofikacije ali obstaja tveganje zanjo, zlasti na podlagi podatkov, zbranih v skladu z Direktivo 2000/60/ES Evropskega parlamenta in Sveta, Direktivo 2008/56/ES Evropskega parlamenta in Sveta in Direktivo Sveta 91/676/EGS. Znižanje mejnih vrednosti, bolj usklajena in vključujoča opredelitev območij, občutljivih za evtrofikacijo, in obveznost zagotavljanja terciarnega čiščenja za vse velike obrate bodo skupaj prispevali k omejevanju evtrofikacije. Ker bodo za to potrebne dodatne naložbe na nacionalni ravni, bi bilo treba državam članicam dati na voljo dovolj časa za postavitev potrebne infrastrukture. (11)Nedavna znanstvena spoznanja, na katerih temelji več strategij Komisije, poudarjajo potrebo po ukrepanju za rešitev vprašanja mikroonesnaževal, ki so zdaj odkrita v vseh vodah Unije. Nekatera od teh mikroonesnaževal so tudi v majhnih količinah nevarna za javno zdravje in okolje. Zato bi bilo treba uvesti dodatno čiščenje, tj. kvartarno čiščenje, da se zagotovi odstranitev velikega spektra mikroonesnaževal iz komunalnih odpadnih voda. Pri kvartarnem čiščenju bi se bilo treba najprej osredotočiti na organska mikroonesnaževala, ki predstavljajo pomemben del onesnaževanja in za katera so tehnologije odstranjevanja že zasnovane. Čiščenje bi moralo temeljiti na previdnostnem pristopu v kombinaciji s pristopom, ki temelji na tveganju. Zato bi morale vse komunalne čistilne naprave s PE 100 000 in več zagotavljati kvartarno čiščenje, saj gre tem napravam pripisati znaten delež izpustov mikroonesnaževal v okolje, odstranjevanje mikroonesnaževal s komunalnimi čistilnimi napravami v takem obsegu pa je stroškovno učinkovito. Za aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000 bi bilo treba od držav članic zahtevati, da na območjih, ki so opredeljena kot občutljiva za onesnaževanje z mikroonesnaževali, uporabijo kvartarno čiščenje na podlagi jasnih meril, ki bi jih bilo treba določiti. Taka območja bi morala vključevati lokacije, kjer odvajanje očiščenih komunalnih odpadnih voda v vodna telesa povzroča nizka razmerja redčenja ali kjer se sprejemna vodna telesa uporabljajo za proizvodnjo pitne vode ali kot kopalne vode. Države članice so lahko izvzete iz zahteve po kvartarnem čiščenju za aglomeracije s PE med 10 000 in 100 000, vendar bi bilo za to treba od njih zahtevati, da dokažejo odsotnost tveganj za okolje ali javno zdravje na podlagi standardizirane ocene tveganja. Da bi imele države članice dovolj časa za načrtovanje in zagotovitev potrebne infrastrukture, bi se morala zahteva po kvartarnem čiščenju uporabljati postopno do leta 2040 z jasnimi vmesnimi cilji. (12)Da bi zagotovili stalno skladnost izpustov iz čistilnih naprav z zahtevami po sekundarnem, terciarnem in kvartarnem čiščenju, bi bilo treba vzorce jemati v skladu z zahtevami te direktive, ti vzorci pa bi morali biti v skladu z vrednostmi parametrov, ki jih določa. Da bi se upoštevale morebitne tehnične razlike v rezultatih teh vzorcev, bi bilo treba določiti največje število vzorcev, pri katerih je dopustno odstopanje od navedenih vrednosti parametrov. (13)Kvartarna obdelava, potrebna za odstranitev mikroonesnaževal iz komunalnih odpadnih voda, bo povzročila dodatne stroške, kot so stroški, povezani s spremljanjem in novo napredno opremo, ki bo nameščena v nekaterih komunalnih čistilnih napravah. Za kritje teh dodatnih stroškov in v skladu z načelom „onesnaževalec plača“ iz člena 191(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) je bistveno, da proizvajalci, ki dajejo na trg Unije izdelke, ki vsebujejo snovi, ki so ob koncu življenjske dobe izdelka prisotne kot mikroonesnaževala v komunalnih odpadnih vodah (v nadaljnjem besedilu: mikroonesnaževala), prevzamejo odgovornost za dodatno čiščenje, potrebno za odstranitev teh snovi, nastalih pri izvajanju njihovih poklicnih dejavnosti. Sistem razširjene odgovornosti proizvajalca je najprimernejši način za dosego tega cilja, saj bi omejil finančni vpliv na davkoplačevalce in tarifo za vodo, hkrati pa bi spodbujal razvoj okolju prijaznejših izdelkov. Ostanki farmacevtskih in kozmetičnih izdelkov so trenutno glavni viri mikroonesnaževal v komunalnih odpadnih vodah, zaradi katerih je potrebno dodatno čiščenje (kvartarno čiščenje). Zato bi se morala razširjena odgovornost proizvajalca uporabljati za ti dve skupini izdelkov. (14)Kljub temu bi morala biti mogoča oprostitev od obveznosti razširjene odgovornosti proizvajalca, kadar so izdelki dani na trg v majhnih količinah, tj. manj kot 2 toni izdelkov, saj bi bilo dodatno upravno breme za proizvajalca v takih primerih nesorazmerno v primerjavi z okoljskimi koristmi. Oprostitev bi morala biti možna tudi v primeru, kadar proizvajalec lahko dokaže, da ob koncu življenjske dobe izdelka ne nastajajo mikroonesnaževala. Za to gre denimo v primeru, kadar je mogoče dokazati, da so ostanki izdelka hitro biorazgradljivi v odpadnih vodah in okolju ali da ne pridejo v komunalne čistilne naprave. Na Komisijo bi bilo treba prenesti pooblastilo za sprejemanje izvedbenih aktov o določitvi podrobnih meril za opredelitev izdelkov, danih na trg, ki ob koncu življenjske dobe ne povzročajo mikroonesnaževal v odpadnih vodah. Komisija bi morala pri določanju teh meril upoštevati znanstvene ali druge razpoložljive tehnične informacije, vključno z ustreznimi mednarodnimi standardi. (15)Da bi se izognili morebitnim izkrivljanjem notranjega trga, bi bilo treba v tej direktivi določiti minimalne zahteve za izvajanje razširjene odgovornosti proizvajalca, praktično organizacijo sistema pa bi bilo treba določiti na nacionalni ravni. Prispevki proizvajalcev bi morali biti sorazmerni s količinami izdelkov, ki jih dajejo na trg, in nevarnostjo njihovih ostankov. Prispevki bi morali pokriti stroške spremljanja mikroonesnaževal, zbiranja, sporočanja in nepristranskega preverjanja statističnih podatkov o količinah in nevarnosti izdelkov, danih na trg, ter uporabe kvartarnega čiščenja komunalnih odpadnih voda na učinkovit način in v skladu s to direktivo, ne bi pa jih smeli presegati. Ker se komunalna odpadna voda čisti skupaj, je primerno uvesti zahtevo za proizvajalce, da se pridružijo centralizirani organizaciji, ki lahko v njihovem imenu izvaja njihove obveznosti v okviru razširjene odgovornosti proizvajalca.

(16)V oceni se je tudi pokazalo, da sektor čiščenja odpadnih voda ponuja priložnost za znatno zmanjšanje lastne porabe energije in proizvodnjo energije iz obnovljivih virov, na primer z boljšo uporabo razpoložljivih površin v komunalnih čistilnih napravah za proizvodnjo sončne energije ali s proizvodnjo bioplina iz blata. V oceni se je tudi pokazalo, da je brez jasnih pravnih obveznosti v tem sektorju mogoče pričakovati le delni napredek. V zvezi s tem bi bilo treba od držav članic zahtevati, da zagotovijo, da skupna letna energija, ki jo porabijo vse komunalne čistilne naprave na njihovem ozemlju za čiščenje obremenitve z odpadnimi vodami v višini PE 10 000 ali več, ne presega proizvedene energije iz obnovljivih virov, kot je opredeljena v členu 2(1) Direktive (EU) 2018/2001 Evropskega parlamenta in Sveta, v navedenih komunalnih čistilnih napravah. Ta cilj bi bilo treba postopoma z vmesnimi cilji doseči do 31. decembra 2040. Z dosego tega cilja energijske nevtralnosti se bo prispevalo k zmanjšanju nepotrebnih emisij toplogrednih plinov iz sektorja za 46 %, hkrati pa se bo podprlo doseganje ciljev podnebne nevtralnosti do leta 2050 ter z njimi povezanih nacionalnih ciljev in ciljev Unije [kot so cilji iz Uredbe (EU) 2018/842 Evropskega parlamenta in Sveta. Spodbujanje proizvodnje bioplina ali sončne energije v EU ob hkratni krepitvi ukrepov za energijsko učinkovitost v skladu z načelom „energijska učinkovitost na prvem mestu“, kar pomeni, da se pri oblikovanju energetske politike in sprejemanju ustreznih naložbenih odločitev v največji možni meri upoštevajo stroškovno učinkoviti ukrepi za energijsko učinkovitost, bo prispevalo tudi k zmanjšanju energijske odvisnosti Unije, kar je eden od ciljev iz načrta Komisije „Repower EU“. To je tudi v skladu z Direktivo (EU) 2018/844 Evropskega parlamenta in Sveta ter Direktivo (EU) 2018/2001, v kateri so komunalne čistilne naprave opredeljene kot namenska območja za obnovljive vire energije, kar pomeni lokacijo, ki je določena kot posebej primerna za namestitev naprav za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov. Da bi dosegli cilj energijske nevtralnosti z optimalnimi ukrepi za vsako komunalno čistilno napravo in sistem zbiranja, bi morale države članice zagotoviti, da se v skladu s členom 8 Direktive 2012/27/EU Evropskega parlamenta in Sveta energetski pregledi izvajajo vsaka štiri leta. Ti pregledi bi morali vključevati opredelitev možnosti za stroškovno učinkovito uporabo ali proizvodnjo energije iz obnovljivih virov v skladu z merili iz Priloge VI k Direktivi 2012/27/EU. (17)Ker čezmejna narava onesnaževanja voda zahteva sodelovanje med sosednjimi državami članicami ali tretjimi državami pri obravnavanju takega onesnaževanja in opredelitvi ukrepov za boj proti viru tega onesnaževanja, bi bilo treba od držav članic zahtevati, da se medsebojno obvestijo oziroma tretjo državo obvestijo, če znatno onesnaženje vode, ki je posledica izpustov komunalnih odpadnih voda v eni državi članici ali tretji državi, vpliva ali bi lahko vplivalo na kakovost vode v drugi državi članici ali tretji državi. Do takega obveščanja bi moralo priti takoj v primeru naključnega onesnaženja, ki znatno vpliva na vodna telesa v spodnjem delu povodja. Komisijo bi bilo treba obvestiti, po potrebi pa bi morala na zahtevo držav članic tudi sodelovati na sestankih. Pomembno se je tudi spopasti s čezmejnim onesnaževanjem iz tretjih držav, ki si z nekaterimi državami članicami delijo vodna telesa. Za obravnavanje onesnaževanja, ki prihaja iz tretjih držav ali v tretje države, lahko sodelovanje in usklajevanje s tretjimi državami potekata v okviru Konvencije o vodah Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo (UN/ECE) ali drugih ustreznih regionalnih konvencij, kot so konvencija o regionalnih morjih ali konvencije o rekah. (18)Za zagotovitev varstva okolja in zdravja ljudi bi morale države članice zagotoviti, da so komunalne čistilne naprave, zgrajene za izpolnitev zahtev iz te direktive, načrtovane, zgrajene, upravljane in vzdrževane tako, da je zagotovljena zadostna učinkovitost delovanja v vseh običajnih lokalnih podnebnih razmerah. (19)Komunalne čistilne naprave sprejemajo tudi negospodinjske odpadne vode, vključno z industrijskimi odpadnimi vodami, ki lahko vsebujejo vrsto onesnaževal, ki niso izrecno zajeta v Direktivi 91/271/EGS, kot so težke kovine, mikroplastika, mikroonesnaževala in druge kemikalije. Večinoma je razumevanje in poznavanje takega onesnaževanja slabo, kar bi lahko negativno vplivalo na postopek čiščenja in prispevalo k onesnaženju sprejemnih vodnih teles, pa tudi preprečilo predelavo blata in ponovno uporabo očiščenih odpadnih voda. Zato bi morale države članice redno spremljati in sporočati take onesnažene negospodinjske odpadne vode, ki vstopajo v komunalne čistilne naprave in se odvajajo v vodna telesa. Da bi preprečili onesnaževanje zaradi odvajanja negospodinjskih odpadnih voda pri viru, bi bilo treba za izpuste iz industrijskih panog ali podjetij, priključenih na kanalizacijske sisteme, pridobiti predhodno dovoljenje. Za zagotovitev, da so kanalizacijski sistemi in komunalne čistilne naprave tehnično sposobni sprejemati in čistiti vtočne onesnažene vode, bi se bilo treba pred izdajo teh dovoljenj posvetovati z upravljavci komunalnih čistilnih naprav, ki prejemajo negospodinjske odpadne vode, ti pa bi morali imeli možnost vpogleda v izdana dovoljenja, da bi lahko prilagodili svoje postopke čiščenja. Kadar se ugotovi onesnaženost z negospodinjskimi odpadnimi vodami v vtočnih vodah, bi morale države članice sprejeti ustrezne ukrepe za zmanjšanje onesnaževanja pri viru, in sicer z okrepitvijo spremljanja onesnaževal v kanalizacijskih sistemih, da bi bilo mogoče opredeliti vire onesnaževanja, in po potrebi s pregledom dovoljenj, izdanih za ustrezne povezane komunalne čistilne naprave. Vodni viri Unije so vse bolj obremenjeni, kar povzroča trajno ali začasno pomanjkanje vode na nekaterih območjih Unije. Sposobnost Unije za odzivanje na vse večje obremenitve vodnih virov bi bilo mogoče izboljšati s širšo ponovno uporabo očiščenih komunalnih odpadnih voda, kar bi omejilo odvzem sladke vode iz teles površinske in podzemne vode. Zato bi bilo treba ponovno uporabo očiščenih komunalnih odpadnih voda spodbujati in uporabljati, kadar koli je to primerno, pri čemer bi bilo treba upoštevati potrebo po zagotovitvi, da se dosežejo cilji dobrega ekološkega in kemijskega stanja sprejemnih teles, kot so opredeljeni v Direktivi 2000/60/ES. Okrepitev zahtev za čiščenje komunalnih odpadnih voda in ukrepi za boljše spremljanje, sledenje in zmanjšanje onesnaženosti pri viru bodo vplivali na kakovost očiščenih komunalnih odpadnih voda in bodo zato podpirali ponovno uporabo vode. Kadar je ponovna uporaba vode namenjena namakanju v kmetijstvu, bi jo bilo treba izvesti v skladu z Uredbo (EU) 2020/741 Evropskega parlamenta in Sveta. (20)Za zagotovitev pravilnega izvajanja te direktive in zlasti upoštevanja mejnih vrednosti emisij je pomembno spremljati izpuste očiščenih komunalnih odpadnih voda v okolje. Spremljanje bi bilo treba izvajati tako, da se na nacionalni ravni vzpostavi sistem obveznega predhodnega dovoljenja za odvajanje očiščenih komunalnih odpadnih voda v okolje. Poleg tega je za preprečevanje nenamernih izpustov plastičnih medijev za biološke filtre v okolje iz komunalnih čistilnih naprav, ki uporabljajo to tehniko, bistveno, da se v dovoljenja za izpuste vključijo posebne obveznosti stalnega spremljanja in preprečevanja takih izpustov. (21)Za zagotovitev varstva okolja bi bilo treba za neposredne izpuste biološko razgradljivih negospodinjskih odpadnih voda v okolje iz nekaterih industrijskih sektorjev zahtevati predhodno dovoljenje na nacionalni ravni in določiti ustrezne zahteve. S temi zahtevami bi se moralo zagotoviti, da je za neposredne izpuste iz nekaterih industrijskih sektorjev potrebno sekundarno, terciarno in kvartarno čiščenje, kot je potrebno za varovanje zdravja ljudi in okolja. (22)V skladu s členom 168(1) PDEU dejavnost Unije dopolnjuje nacionalne politike ter je usmerjena v izboljšanje javnega zdravja in preprečevanje bolezni. Za zagotovitev optimalne uporabe ustreznih javnozdravstvenih podatkov iz komunalnih odpadnih voda bi bilo treba vzpostaviti sistem nadzora komunalnih odpadnih voda in ga uporabljati za preventivne namene ali namene zgodnjega opozarjanja, na primer pri odkrivanju specifičnih virusov v komunalnih odpadnih vodah kot znaku pojava epidemij ali pandemij. Države članice bi morale vzpostaviti stalen dialog in usklajevanje med pristojnimi organi za javno zdravje in pristojnimi organi za ravnanje s komunalnimi odpadnimi vodami. Pri tem usklajevanju bi bilo treba določiti seznam parametrov, pomembnih za javno zdravje, ki jih je treba spremljati v komunalnih odpadnih vodah, ter pogostost in lokacijo vzorčenja. Ta pristop bo temeljil na drugih pobudah Unije na področju varovanja javnega zdravja, kot je okoljsko spremljanje, ki vključuje nadzor nad odpadnimi vodami, in jih dopolnjeval. Na podlagi informacij, zbranih med pandemijo COVID-19, in izkušenj, pridobljenih z izvajanjem Priporočila Komisije o skupnem pristopu za vzpostavitev sistematičnega spremljanja virusa SARS-CoV-2 in njegovih različic v odpadnih vodah v EU (v nadaljnjem besedilu: priporočilo), bi bilo treba od držav članic zahtevati, da redno spremljajo zdravstvene parametre, povezane s SARS-CoV-2 in njegovimi različicami. Da bi se zagotovila uporaba usklajenih metod, bi morale države članice, kolikor je to mogoče, uporabljati metode vzorčenja in analizne metode, določene v priporočilu o spremljanju SARS-CoV-2 in njegovih različic. (23)Unija priznava pomen reševanja vprašanja antimikrobične odpornosti in je leta 2017 sprejela evropski akcijski načrt „eno zdravje“ zoper odpornost proti antimikrobikom. Po podatkih Svetovne zdravstvene organizacije (SZO) se odpadne vode uvrščajo med glavne vire antimikrobičnih snovi in njihovih metabolitov ter proti antimikrobikom odpornih bakterij in njihovih genov ter so kot take tudi dokumentirane. Da bi povečali znanje o glavnih virih antimikrobične odpornosti, je treba uvesti obveznost spremljanja prisotnosti antimikrobične odpornosti v komunalnih odpadnih vodah, da bi nadalje razvijali naša znanstvena spoznanja in v prihodnosti sprejeli ustrezne ukrepe. (24)Države članice bi morale za varstvo okolja in zdravja ljudi opredeliti tveganja, ki jih povzroča ravnanje s komunalnimi odpadnimi vodami. Na podlagi te opredelitve in kadar je to potrebno za izpolnitev zahtev zakonodaje Unije o vodah, bi morale države članice sprejeti strožje ukrepe za zbiranje in čiščenje komunalnih odpadnih voda od ukrepov, potrebnih za izpolnjevanje minimalnih zahtev iz te direktive. Glede na razmere lahko ti strožji ukrepi med drugim vključujejo vzpostavitev kanalizacijskih sistemov, pripravo celovitih načrtov ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami ali uporabo sekundarnega, terciarnega ali kvartarnega čiščenja komunalnih odpadnih voda za aglomeracije ali komunalne čistilne naprave, ki ne dosegajo pragov PE, pri katerih se uporabljajo standardne zahteve. Vključujejo lahko tudi naprednejše čiščenje, kot je čiščenje, potrebno za izpolnjevanje minimalnih zahtev, ali razkuževanje očiščenih komunalnih odpadnih voda, potrebno za uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2006/7/ES. (25)Cilj trajnostnega razvoja št. 6 in z njim povezani cilj, ki od držav članic zahteva, da do leta 2030 vsem omogočijo enakopraven dostop do ustrezne sanitarne ureditve in higiene ter odpravijo opravljanje potrebe na prostem, pri čemer je treba ustrezno pozornost nameniti ženskam in dekletom ter ljudem, ki živijo v težkih razmerah. Poleg tega načelo 20 evropskega stebra socialnih pravic določa, da ima vsakdo pravico dostopa do kakovostnih osnovnih storitev, vključno z vodo in sanitarnimi storitvami. Glede na navedeno in v skladu s priporočili iz smernic SZO o sanitarni oskrbi in zdravju ter določbami Protokola o vodi in zdravju bi morale države članice obravnavati vprašanje dostopa do sanitarne oskrbe na nacionalni ravni. To bi bilo treba doseči z ukrepi za izboljšanje dostopa do sanitarne oskrbe za vse, na primer s postavitvijo sanitarnih objektov na javnih mestih, pa tudi s spodbujanjem brezplačne razpoložljivosti ustreznih sanitarnih prostorov v javnih upravah in javnih stavbah in/ali njihove razpoložljivosti po dostopnih cenah. Sanitarni objekti morajo omogočati varno ravnanje s človeškim urinom, fekalijami in menstrualno krvjo ter njihovo odstranjevanje. Poskrbeti bi bilo treba za njihovo varnost, kar pomeni, da bi morali biti ves čas dostopni vsem, tudi osebam s posebnimi potrebami, kot so otroci, starejši, invalidi in brezdomci, da bi jih bilo treba namestiti na mesto, kjer je tveganje za varnost uporabnikov minimalno, ter da bi morali biti higiensko in tehnično varni za uporabo. Taki objekti bi morali biti na voljo v zadostnem številu, da bi zagotovili, da so potrebe ljudi izpolnjene in da čakalne dobe niso nerazumno dolge. (26)Poseben položaj manjšinskih kultur, kot so Romi in potujoče skupine, ne glede na to, ali so nastanjeni ali ne, in zlasti njihov nezadosten dostop do sanitarnih storitev je bil priznan v sporočilu Komisije z dne 7. oktobra 2020 „Unija enakosti: strateški okvir EU za enakost, vključevanje in udeležbo Romov“, ki poziva k povečanju dejanskega enakega dostopa do osnovnih storitev. Na splošno je primerno, da države članice ranljivim in marginaliziranim skupinam namenijo posebno pozornost tako, da sprejmejo ukrepe, potrebne za izboljšanje dostopa teh skupin do sanitarne oskrbe. Pomembno je, da je opredelitev teh skupin skladna s členom 16(1) Direktive (EU) 2020/2184 Evropskega parlamenta in Sveta. Ukrepi za izboljšanje dostopa ranljivih in marginaliziranih skupin do sanitarne oskrbe lahko vključujejo brezplačno ali poceni zagotavljanje sanitarnih objektov na javnih mestih ali izboljšanje ali vzdrževanje priključka na ustrezne sisteme za zbiranje komunalnih odpadnih voda in ozaveščanje o najbližjih sanitarnih objektih. (27)V skladu s Smernicami EU o človekovih pravicah glede varne pitne vode in sanitarnih storitev bi bilo treba posebno pozornost nameniti potrebam žensk in deklet, saj so še posebej ogrožene in izpostavljene napadom, spolnemu nasilju in nasilju zaradi spola, nadlegovanju in drugim grožnjam za njihovo varnost pri dostopu do sanitarnih objektov zunaj njihovih domov. To je v skladu s sklepi Sveta o diplomaciji na področju voda, ki ponovno potrjujejo pomen vključevanja vidika spola v diplomacijo na področju voda. Zato bi morale države članice posebno pozornost nameniti ženskam in dekletom kot ranljivi skupini in sprejeti potrebne ukrepe za izboljšanje ali ohranitev varnega dostopa do sanitarne oskrbe zanje. (28)V oceni je bilo ugotovljeno, da bi bilo ravnanje z blatom mogoče izboljšati, da bi ga bolje uskladili z načeli krožnega gospodarstva in hierarhije ravnanja z odpadki, kot je opredeljena v členu 4 Direktive 2008/98/ES. Ukrepi za boljše spremljanje in zmanjšanje onesnaževanja pri viru z izpusti negospodinjskih odpadnih voda bodo pripomogli k izboljšanju kakovosti proizvedenega blata in zagotovili njegovo varno uporabo v kmetijstvu. Da bi zagotovili ustrezno in varno predelavo hranil iz blata, vključno s kritično snovjo fosforjem, bi bilo treba na ravni Unije določiti najmanjše stopnje predelave. (29)Dodatno spremljanje je potrebno za preverjanje skladnosti z novimi zahtevami glede mikroonesnaževal, onesnaževanja z negospodinjskimi odpadnimi vodami, energijske nevtralnosti, emisij toplogrednih plinov, prelivanja padavinskih voda in odvajanja urbanih padavinskih voda. Za preverjanje učinkovitosti kvartarnega čiščenja pri zmanjšanju mikroonesnaževal v izpustih komunalnih odpadnih voda zadostuje spremljanje omejenega sklopa reprezentativnih mikroonesnaževal. Pogostost spremljanja bi bilo treba uskladiti s sedanjimi dobrimi praksami, ki se trenutno uporabljajo v Švici. Da bi te obveznosti ostale stroškovno učinkovite, bi jih bilo treba prilagoditi velikosti komunalnih čistilnih naprav in aglomeracij. Spremljanje bo prispevalo tudi k zagotavljanju podatkov za splošni okvir okoljskega spremljanja, kot je bil vzpostavljen v osmem okoljskem akcijskem programu, in natančneje k pripravi okvira spremljanja ničelnega onesnaževanja, na katerem temelji. (30)Da bi zmanjšali upravno breme in bolje izkoristili možnosti, ki jih ponuja digitalizacija, bi bilo treba izboljšati in poenostaviti poročanje o izvajanju Direktive, in sicer z odpravo obveznosti za države članice, da vsaki dve leti poročajo Komisiji, in za Komisijo, da objavi dvoletna poročila. To obveznost bi bilo treba nadomestiti z zahtevo, da morajo države članice ob podpori Evropske agencije za okolje (EEA) izboljšati obstoječe nacionalne standardizirane podatkovne nize, vzpostavljene z Direktivo 91/271/EGS, in jih redno posodabljati. Komisiji in EEA bi bilo treba zagotoviti stalen dostop do nacionalnih podatkovnih zbirk. Za zagotovitev popolnih informacij o uporabi te direktive bi morali podatkovni nizi vključevati informacije o skladnosti komunalnih čistilnih naprav z zahtevami za čiščenje (ustreza/ne ustreza zahtevam, obremenitve in koncentracija izpuščenih onesnaževal), o stopnji doseganja ciljev energijske nevtralnosti, o emisijah toplogrednih plinov iz čistilnih naprav s PE več kot 10 000 ter o ukrepih, ki so jih države članice sprejele v zvezi s prelivanjem padavinskih voda/odvajanjem urbanih padavinskih voda, dostopom do sanitarne oskrbe in obdelavo v individualnih sistemih. Poleg tega bi bilo treba zagotoviti popolno skladnost z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 166/2006, da se optimizira uporaba podatkov in podpre popolna preglednost. (31)Za zagotovitev pravočasnega in pravilnega izvajanja te direktive je bistveno, da države članice pripravijo nacionalni izvedbeni program, vključno z dolgoročnim načrtovanjem potrebnih naložb, ki mu je priložena strategija financiranja. Te nacionalne programe bi bilo treba sporočiti Komisiji. Da bi omejili upravno breme, se ta zahteva ne bi smela uporabljati za države članice, ki izkazujejo več kot 95-odstotno raven skladnosti, kar zadeva glavne obveznosti zbiranja in čiščenja odpadnih voda. (32)Sektor zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda je specifičen in deluje kot zaprti trg, pri čemer so javna in mala podjetja priključena na kanalizacijski sistem, ne da bi imela možnost izbrati svoje upravljavce. Zato je pomembno zagotoviti javni dostop do ključnih kazalnikov uspešnosti upravljavcev, kot so dosežena raven čiščenja, stroški čiščenja, porabljena in proizvedena energija ter s tem povezani emisije toplogrednih plinov in ogljični odtis. Da bi se javnost bolje zavedala posledic čiščenja komunalnih odpadnih voda, bi bilo treba ključne informacije o letnih stroških zbiranja in čiščenja odpadnih voda za vsako gospodinjstvo zagotoviti na lahko dostopen način, na primer na računih, druge podrobne informacije pa bi morale biti dostopne na spletu, in sicer na spletnem mestu upravljavca ali pristojnega organa. (33)Direktiva 2003/4/ES Evropskega parlamenta in Sveta zagotavlja pravico dostopa do informacij o okolju v državah članicah v skladu z Aarhuško konvencijo iz leta 1998 o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (v nadaljnjem besedilu: Aarhuška konvencija). Aarhuška konvencija vključuje široke obveznosti, povezane z zagotavljanjem informacij o okolju na zahtevo in dejavnim razširjanjem takih informacij. Pomembno je, da določbe te direktive o dostopu do informacij in dogovorih o souporabi podatkov dopolnjujejo navedeno direktivo z uvedbo obveznosti, da se javnosti na spletu dajo na voljo informacije o zbiranju in čiščenju komunalnih odpadnih voda na uporabniku prijazen način, ne da bi se vzpostavila ločena pravna ureditev. (34)Zaradi doseganja učinkovitosti te direktive in njenega cilja varovati javno zdravje v okviru okoljske politike Unije je potrebno, da se lahko fizične ali pravne osebe ali po potrebi njihove zakonito ustanovljene organizacije nanjo sklicujejo v sodnih postopkih in da lahko nacionalna sodišča to direktivo upoštevajo kot element prava Unije, da bi med drugim po potrebi presojala odločitve nacionalnih organov. Poleg tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča na podlagi načela lojalnega sodelovanja iz člena 4(3) Pogodbe o Evropski uniji (PEU) sodno varstvo pravic, ki jih imajo posamezniki na podlagi prava Unije, zagotovijo sodišča držav članic. Nadalje člen 19(1) PEU od držav članic zahteva, da določijo pravna sredstva, potrebna za zagotovitev učinkovitega sodnega varstva na področjih, ki jih ureja pravo Unije. Poleg tega bi morali imeti člani zadevne javnosti v skladu z Aarhuško konvencijo dostop do pravnega varstva, da bi prispevali k varovanju pravice živeti v okolju, ki je primerno za osebno zdravje in dobro počutje. (35)Zaradi prilagoditve te direktive znanstvenemu in tehničnemu napredku bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo, da v skladu s členom 290 PDEU sprejme akte v zvezi s spremembo nekaterih delov prilog, ki se nanašajo na zahteve za sekundarno, terciarno in kvartarno čiščenje ter zahteve za posebna dovoljenja za izpuste negospodinjskih odpadnih voda v kanalizacijske sisteme in komunalne čistilne naprave, ter v zvezi z dopolnitvijo te direktive z določitvijo minimalnih stopenj ponovne uporabe in recikliranja fosforja in dušika iz blata. Zlasti je pomembno, da se Komisija pri svojem pripravljalnem delu ustrezno posvetuje, vključno na ravni strokovnjakov, in da se to posvetovanje izvede v skladu z načeli, določenimi v Medinstitucionalnem sporazumu o boljši pripravi zakonodaje. Za zagotovitev enakopravnega sodelovanja pri pripravi delegiranih aktov Evropski parlament in Svet zlasti prejmeta vse dokumente sočasno s strokovnjaki iz držav članic, njuni strokovnjaki pa se sistematično lahko udeležujejo sestankov strokovnih skupin Komisije, ki zadevajo pripravo delegiranih aktov.

(36)Da bi zagotovili enotne pogoje izvajanja te direktive, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila za sprejetje standardov za zasnovo individualnih sistemov, za sprejetje metod spremljanja in ocenjevanja kazalnikov kvartarnega čiščenja, za določitev skupnih pogojev in meril za uporabo oprostitve od razširjene odgovornosti proizvajalca za nekatere izdelke, za določitev metodologij v podporo razvoju celovitih načrtov ravnanja s komunalnimi odpadnimi vodami ter za merjenje antimikrobične odpornosti in mikroplastike v komunalnih odpadnih vodah ter za sprejetje oblike in načinov predstavitve informacij, ki jih morajo predložiti države članice in zbrati EEA o izvajanju te direktive. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta. (37)Države članice bi morale določiti pravila o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve nacionalnih določb, sprejetih na podlagi te direktive, in sprejeti vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da se te kazni izvajajo. Kazni bi morale biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne ob upoštevanju posebnosti malih in srednjih podjetij. (38)V skladu z Medinstitucionalnim sporazumom o boljši pripravi zakonodaje bi morala Komisija opraviti oceno te direktive v določenem obdobju od datuma, določenega za njen prenos. Ta ocena bi morala temeljiti na izkušnjah in podatkih, pridobljenih med izvajanjem te direktive, vseh razpoložljivih priporočilih SZO ter ustreznih znanstvenih, analiznih in epidemioloških podatkih. Pri ocenjevanju bi bilo treba posebno pozornost nameniti morebitni potrebi po prilagoditvi seznama izdelkov, za katere velja razširjena odgovornost proizvajalca, glede na spreminjanje nabora izdelkov, danih na trg, izboljšanje znanja o prisotnosti mikroonesnaževal v odpadnih vodah in njihovih vplivih na javno zdravje in okolje ter glede na podatke, ki izhajajo iz novih obveznosti spremljanja mikroonesnaževal na vtoku in iztoku komunalnih čistilnih naprav. (39)Direktiva 91/271/EGS določa posebne roke za Mayotte, saj se od leta 2014 šteje za najbolj oddaljeno regijo v smislu člena 349 Pogodbe o delovanju Evropske unije. Zato bi bilo treba začetek uporabe obveznosti vzpostavitve kanalizacijskih sistemov in uporabe sekundarnega čiščenja komunalnih odpadnih voda iz aglomeracije s PE 2 000 in več za Mayotte odložiti. (40)Da se zagotovi kontinuiteta varstva okolja, je pomembno, da države članice ohranijo vsaj sedanjo raven terciarnega čiščenja, dokler ne začnejo veljati nove zahteve za zmanjšanje fosforja in dušika. Zato bi se moral člen 5 Direktive Sveta 91/271/ES še naprej uporabljati, dokler se ne začnejo uporabljati navedene nove zahteve. (41)Ker ciljev te direktive, in sicer varovati okolje in javno zdravje, doseči napredek pri uresničevanju cilja podnebne nevtralnosti v zvezi z dejavnostmi zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda, izboljšati dostop do sanitarne oskrbe ter zagotoviti reden nadzor parametrov, pomembnih za javno zdravje, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega in učinkov lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 PEU. Skladno z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev. (42)Obveznost prenosa te direktive v nacionalno pravo bi morala biti omejena na tiste določbe, ki so bile v primerjavi s predhodno direktivo vsebinsko spremenjene. Obveznost prenosa nespremenjenih določb izhaja iz predhodne direktive. (43)Ta direktiva ne bi smela posegati v obveznosti držav članic glede rokov za prenos direktive v nacionalno pravo, ki so navedeni v delu B Priloge [VII] – 🡻 91/271/EGS (prilagojeno) ⇨ novo SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO: Člen 1 ⌦ Predmet urejanja ⌫ Ta direktiva ureja ⌦ določa pravila o ⌫ zbiranjeu, čiščenjeu in odvajanjeu komunalneih odpadneih vodea ter čiščenje in odvajanje odpadne vode iz določenih industrijskih sektorjev,. Cilj te direktive je da bi se zagotovilo varstvo okolja pred škodljivimi vplivi zgoraj navedenega odvajanja odpadne vode ⇨ in zdravja ljudi, pri tem pa postopoma odpravile emisije toplogrednih plinov in izboljšala energijska bilanca dejavnosti zbiranja in čiščenja komunalnih odpadnih voda. Določa tudi pravila o dostopu do sanitarne oskrbe, preglednosti sektorja komunalnih odpadnih voda in rednem nadzoru za javno zdravje pomembnih parametrov v komunalnih odpadnih vodah.⇦ Člen 2 ⌦ Opredelitev pojmov ⌫ Za namene te direktive pomeni izraz⌦ V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov ⌫: (1.)„komunalnae odpadnae vodae“ ⌦ pomenij