SL Uradni list Evropske unije C 309/126

Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora o vlogi organizacij civilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike in politike regionalnega razvoja

(2006/C 309/26)

Evropski ekonomsko-socialni odbor je 13. in 14. julija 2005 sklenil, da v skladu s členom 29(2) poslovnika pripravi mnenje o naslednji temi: Vloga organizacij civilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike in politike regionalnega razvoja.

Strokovna skupina za ekonomsko in monetarno unijo ter ekonomsko in socialno kohezijo, zadolžena za pripravo dela Odbora na tem področju, je mnenje sprejela 7. junija 2006. Poročevalka je bila ga. MENDZA-DROZD.

Evropski ekonomsko-socialni odbor je mnenje sprejel na 428. plenarnem zasedanju 5. in 6. julija 2006 (seja z dne 6. julija) s 47 glasovi za, 36 glasovi proti in 6 vzdržanimi glasovi.

1. Uvod

1.1 Evropski ekonomsko-socialni odbor, ki ga kohezijska politika že mnoga leta zelo zanima, je na to temo pripravil že vrsto mnenj, ko se je posvečal predpisom o strukturnih skladih (1) in Kohezijskem skladu ter temeljnemu načelu njihovega izvajanja: načelu partnerstva.

1.2 Interes Odbora za načelo partnerstva že od nekdaj izhaja iz prepričanja, ki ga ima tudi Komisija, in sicer, da je „učinkovitost kohezijske politike v veliki meri odvisna od dobrega vključevanja ekonomskih in socialnih akterjev ter drugih organizacij civilne družbe, ki jih to področje zadeva“ (2).

1.3 Vendar pa Odbor meni, da je pri praktičnem vključevanju organizacij civilne družbe v izvajanje kohezijske politike treba še precej storiti. S pripravo tega mnenja želi Odbor prispevati k boljšemu prenosu načela partnerstva v prihodnjem obdobju in upa, da bosta Komisija in Svet lahko naredila nujne spremembe ter začela izvajati konkretne ukrepe pomoči pri zagotavljanju vključevanja akterjev civilne družbe v proces izvajanja kohezijske politike. Poleg tega meni, da bo pri delu na področju programskih dokumentov, ki trenutno poteka v državah članicah, za organizacije civilne družbe to besedilo instrument, ki jim bo koristil pri odnosih z nacionalnimi in regionalnimi oblastmi.

2. Organizacije civilne družbe

2.1 Odbor priporoča, da široko pojmovanje civilne družbe vključuje „vse organizacijske strukture, katerih člani delujejo v javnem interesu (3)“ in ki ustrezajo merilom reprezentativnosti, o katerih je svoje stališče izrazil že v prejšnjih mnenjih (4). Takšna opredelitev pomeni, da ta koncept vključuje predvsem naslednje organizacije civilne družbe: — socialne partnerje, kamor spadajo združenja sindikatov in delodajalcev, — nevladne organizacije, katerih uradna pravna oblika opredeljuje njihovo področje delovanja in poslanstvo: društva, socialno-poklicna združenja, zveze, forumi, mreže, fundacije (ki se v mnogih državah razlikujejo od društev le po različni pravni podlagi za njihovo ustanovitev). Te raznovrstne organizacije opisujemo tudi kot „neprofitne organizacije“ ali „organizacije tretjega sektorja“, njihova dejavnost pa pokriva področja, kot so varstvo okolja, varstvo potrošnikov, lokalni razvoj, človekove pravice, socialna pomoč, boj proti socialni izključenosti, spodbujanje podjetniškega duha ali socialne ekonomije, če jih naštejemo le nekaj.

2.2 Odbor se zaveda, da lahko tako široko pojmovanje civilne družbe povzroči težave pri praktičnem izvajanju, še posebej pri obravnavi problematike kohezije. Meni, da bi z jasno opredelitvijo reprezentativnosti organizacije civilne družbe v različnih fazah procesa izvajanja kohezijske politike družbe imele več legitimnosti kot danes. V mnenju o reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe je Odbor predstavil nekaj ključnih meril in pozval tudi druge akterje, da jih upoštevajo (5), predvsem tiste v zvezi s programiranjem in spremljanjem na ravni Skupnosti. Odbor tudi meni, da se lahko na osnovi predlogov EESO, predvsem glede sodelovanja pri programiranju in spremljanju, pripravi primeren seznam pogojev tudi na ravni držav članic ali na regionalni ravni oblasti. Ti pogoji bi lahko bili naslednji: — neposreden dostop do strokovnega znanja, — delovanje za javno dobro in javni interes, — zadostno število članov za zagotavljanje učinkovitosti in strokovnosti ukrepanja ter demokracije v praksi (izvolitev odgovornih, notranje razprave in obveščanje, preglednost odločanja, finančna preglednost itd.), — finančna zadostnost in neodvisnost, ki omogočata samostojno ukrepanje, — izkazovanje neodvisnosti v razmerju do zunanjih interesov in pritiskov, — preglednost, predvsem na področju financ in postopkov odločanja.

2.3 Vprašanje reprezentativnosti je ključnega pomena. Vendar bi bilo treba upoštevati tudi merila kakovosti, kot so določena v zgoraj navedenem mnenju EESO. Prav tako bi bilo treba jasno razlikovati med sodelovanjem in posvetovanjem pri pripravi politike ter upravičenostjo do projektov, ki jih financira Kohezijski sklad. Vse organizacije, ki lahko prispevajo k ciljem politike na določenem področju, bi morale biti do financiranja upravičene.

2.4 Odbor meni, da bi si bilo za učinkovito izvajanje kohezijske politike treba prizadevati kar najbolje izkoristiti potencial organizacij civilne družbe, ki v skladu s svojo dejavnostjo najpogosteje lahko pomembno prispevajo k procesu izvajanja kohezijske politike, in sicer: — z znanjem in sposobnostmi na področju gospodarskega in družbenega življenja, — z dobrim poznavanjem regionalnih in lokalnih potreb, — s tesno povezanostjo z državljani in svojimi člani ter možnostjo, da govorijo v njihovem imenu, — z neposrednim stikom s ciljnim prebivalstvom in poznavanjem njihovih potreb, — z močnim vplivom na mobilizacijo lokalnih skupnosti, — z veliko učinkovitostjo in pripravljenostjo uporabljati inovativne metode delovanja, — z možnostjo nadzorovanja dejavnosti javne uprave, — z dobrimi stiki z mediji.

2.5 Poleg tega Odbor meni, splošno gledano, da so z vključevanjem v kohezijsko politiko organizacije civilne družbe, ki jim civilna družba zaupa, za državljane najbližja stična točka z EU, in da lahko prispevajo k večji preglednosti postopka črpanja razpoložljivih sredstev. Učinek njihovih prizadevanj je lahko ta, da so sklepi preglednejši in da temeljijo izključno na objektivnih merilih. S takšno udeležbo bi lahko izvršeni ukrepi dejansko ustrezali potrebam družbe. Organizacije civilne družbe so lahko končno tudi najpomembnejši sogovorniki v razpravi o prihodnosti področij evropskih politik in zlasti kohezijske politike, saj jo prenašajo na lokalno raven, ki je državljanom bliže.

2.6 Odbor opozarja tudi na potencial, ki ga imajo akterji civilne družbe na konkretnih področjih, kot so: — trg delovne sile, zaposlovanje, podjetniški duh: akterji civilne družbe lahko prispevajo k boljši opredelitvi prednostnih nalog in ukrepov, ki vplivajo na gospodarski razvoj, — gospodarske spremembe: s svojimi strokovnimi znanji lahko prispevajo k boju proti negativnim učinkom, ki gotovo niso bili zaželeni in za katere ukrepi niso bili predvideni, — varstvo okolja: zagotovijo lahko, da bo pri opredelitvi strateških ciljev, prednostnih nalog in meril za izbor projektov upoštevano načelo uravnoteženega razvoja, — socialna izključenost in problemi enakosti spolov: to so vprašanja, pri katerih lahko s svojimi konkretnimi znanji zagotovijo, da se bo pri izvajanju kohezijske politike upoštevalo načelo enakih možnosti, zakonske določbe na tem področju in socialni vidik predlaganih rešitev, — lokalni razvoj: njihovo poznavanje težav in potreb je prvi korak do rešitev, — čezmejno sodelovanje: tu so lahko odlični partnerji pri izvedbi projektov, — nadzor uporabe javnih sredstev, vključno z odkrivanjem in objavljanjem primerov korupcije.

3. Vloga organizacij civilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike

3.1 Odbor se strinja s predlogi Evropske komisije in Sveta glede tega, da se načelo partnerstva praviloma uporablja v vsaki fazi prenosa kohezijske politike, njenega programiranja in prek njenega izvajanja vse do ocene njenih učinkov. Obenem pa poudarja, da sodelovanje organizacij civilne družbe pomeni zagotovilo, da bo izvajanje bolj kakovostno in da bodo doseženi predvideni rezultati. Odbor ocenjuje, da bi morala biti udeležba organizacij civilne družbe obvezna, kadar gre za: — programiranje na ravni Skupnosti, — programiranje na nacionalni ravni (vzpostavljanje nacionalnih strateških referenčnih okvirov ter operativnih programov), — promocijo strukturnih skladov in obveščanje o načinih črpanja razpoložljivih sredstev, — uporabo strukturnih skladov, — spremljanje in ocenjevanje uporabe sredstev.

3.2 Odbor dodaja še, da imajo lahko organizacije civilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike trojno nalogo: svetujejo pri opredeljevanju ciljev in prednostnih nalog, nadzorujejo ukrepe, ki jih izvaja javna uprava, pri izvajanju pa so lahko nosilci in partnerji v projektih, ki se sofinancirajo iz strukturnih skladov.

3.3 Odbor želi opomniti, da je v mnenju o splošnih določbah o strukturnih skladih (6) zavzel kritično stališče glede obravnavanja načela partnerstva, čeprav obenem ceni dejstvo, da predlog Komisije (7) prvič omenja civilno družbo in nevladne organizacije. Z zaskrbljenostjo pa je sprejel vest, da je med pripravo zakonodaje Svet to formulacijo opustil in se omejil na pojem „vsaka druga ustrezna organizacija“. Zato izraža toliko večje zadovoljstvo, ker so v zadnji različici teh dokumentov (iz aprila 2006) med zadevne partnerje ponovno vključene organizacije civilne družbe, partnerji, ki se zavzemajo za varstvo okolja, nevladne organizacije in organizacije za enakost spolov. Odbor upa, da so na te spremembe vplivale njegove pripombe.

4. Programiranje na ravni Skupnosti

4.1 Odbor se zaveda, da je programiranje na ravni Skupnosti prva faza uporabe strukturnih skladov, zato poudarja pomen vseh vrst posvetovanj, ki potekajo na tej ravni. Nedavna posvetovanja, ki jih je opravila Komisija v zvezi s predlogi strateških usmeritev za obdobje 2007-2013, potrjujejo očiten interes, ki ga za ta vprašanja kažejo organizacije civilne družbe (8). Odbor, ki si je tudi sam prizadeval za to, da v svoja dela vključi druge organizacije civilne družbe, meni, da bi morali kar najbolje izkoristiti to vnemo v procesu priprave strateških dokumentov.

4.2 Odbor tudi meni, da bi bila dejavna udeležba akterjev civilne družbe lahko posebej dragocena v vseh posvetovalnih organih, ki delujejo na evropski ravni. Odbor se zaveda, da se pri tem vprašanju posebej očitno kažeta problem zastopanosti in potreba po opredelitvi ustreznih meril. Tukaj bi lahko odlično uporabili merila, ki jih je Odbor pred kratkim opredelil za evropske nevladne organizacije (9).

5. Programiranje strukturnih skladov na nacionalni ravni

5.1 Čeprav naj bi poenostavitve, ki jih predvideva Komisija, dale kohezijski politiki večjo preglednost, opaža EESO v teh predlogih novo nevarnost. Boji se predvsem, da bi bili akterji civilne družbe v odnosih z nacionalnimi in regionalnimi oblastmi zapostavljeni, saj te zadnje niso vedno naklonjene njihovemu vključevanju v proces črpanja sredstev iz strukturnih skladov in iz Kohezijskega sklada (o čemer priča na primer poročilo okoljevarstvenikov (10) in Evropske konfederacije sindikatov (11)), in da bo zaradi tega nadzor civilne družbe nad porabo finančnih sredstev omejen.

5.2 Iz izkušenj pri pripravi najpomembnejših programskih dokumentov za obdobje 2004–2006, ki jih opisuje Brian Harvey (12) v poročilu za European Citizen Action Service, žal ne veje veliko optimizma, čeprav je res, da se nanaša le na nevladne organizacije v novih državah članicah. Predstavniki civilne družbe so kot pomanjkljivosti procesa med drugim izpostavili pogoste prestavitve datumov posvetovanj, velike spremembe, vnesene v programske dokumente po zaključku posvetovanja (na primer pri predvidevanjih okoljskega vpliva), prepozen začetek postopka posvetovanja, katerega posledica so zelo kratki roki za oblikovanje želenih pripomb. Kaže pa, da je stanje še slabše, kadar je priprava besedil zaupana svetovalnim agencijam, ki nimajo nobenega stika z organizacijami civilne družbe.

5.3 Takšno ravnanje ni le zmanjšalo interesa za postopek posvetovanja, še slabše, uničilo je vsako možnost, da bi v programske dokumente vnesli kakšno pomembno spremembo. Odbor želi zelo jasno poudariti, da je v pravilno izvedenem postopku posvetovanja treba ne le zagotoviti vsem zainteresiranim organizacijam dostop do dokumentov, ki so predmet razprave, ampak morajo imeti na voljo tudi dovolj časa za oblikovanje morebitnih pripomb, to je določen rok, ki bi bil dovolj dolg, da bi se lahko s temi besedili seznanili, obenem pa ne bi porušil časovnega razporeda dela.

5.4 Pozitivne izkušnje, kot je bilo na primer leta 2005 izvedeno posvetovanje o nacionalnem razvojnem načrtu Poljske — nacionalne oblasti so določile posebna načela njegovega izvajanja, pripravile poročilo o poteku ter register prejetih pripomb z utemeljitvijo njihovega sprejetja ali zavrnitve — so primeri dobre prakse in dokaz, da je celoten proces mogoče izvesti pošteno in učinkovito.

5.5 Podatki iz različnih držav prav tako kažejo, da organizacije civilne družbe v veliko primerih ne sodelujejo pri delu delovnih skupin, zadolženih za pripravo programskih dokumentov, kar pomeni, da je njihova možnost pripraviti pripombe že na samem začetku procesa precej omenjena.

5.6 Odbor zato ugotavlja, da lahko Komisija z oblikovanjem minimalnih zahtev (ali vsaj kazalnikov), ki jih morajo izpolniti države članice pri izvedbi posvetovanj, ter z uvedbo obveznosti poročanja o poteku procesa pozitivno prispeva k izboljšanju položaja. Takšno ukrepanje Komisije bi lahko vsaj nekoliko zmanjšalo tveganje, da se ponovi situacija, ko postane dober načrt vključevanja organizacij civilne družbe v pripravo nacionalnega razvojnega načrta v državi članici le navaden list papirja.

6. Promocija strukturnih skladov

6.1 Odbor opaža, da se je v zadnjih nekaj letih položaj glede dostopa do informacij o strukturnih skladih zagotovo izboljšal, kar dokazujejo objave informacij na uradnih spletnih straneh, vendar želi poudariti, da nekatere države uporabljajo druge oblike promocije in obveščanja, ki je usmerjeno v ciljne skupine, kot so tiskani mediji, televizija ali seminarji in konference. Zdi se, da bi bilo takšen položaj mogoče bistveno izboljšati, če bi izkoristili potencial organizacij civilne družbe na tem področju.

6.2 Odbor meni, da stanje glede promocije strukturnih skladov na regionalni ravni žal ni nič boljše. Načrti promocije in obveščanja so pripravljeni brez kakršnegakoli posvetovanja ali pa z željo po samopromociji, čeprav bi vključevanje organizacij civilne družbe in njihovih izkušenj iz različnih okolij ter pri različnih težavah v ta proces lahko pripomoglo k temu, da bi bile promocijske in obveščevalne strategije bližje realnosti.

6.3 Glede na to, da so strukturni skladi namenjeni konkretnim družbeno-gospodarskim ciljem in da so sredstva, namenjena promociji in obveščanju, le instrument, ki prispeva k uresničevanju ciljev, se je treba posebej pozorno posvetiti vprašanju učinkovitosti promocijskih in informativnih dejavnosti.

6.4 Seveda mehanizma, ki bi najbolj učinkovito izkoristil finančna sredstva, namenjena promociji in informiranju, da bi kar najbolje doseglo naslovnike, ni lahko dokončno opredeliti. Dobre primere promocijskih in informativnih kampanj je mogoče najti tako med tistimi, ki so jih izvedli organi za izvajanje kohezijske politike z lastnimi sredstvi, kot med tistimi, ki so bile naročene oglaševalskim agencijam ali podjetjem za stike z javnostmi; prav tako pa je mogoče zaslediti primere, kjer se nobeden od teh načinov ni izkazal za učinkovitega pri posredovanju informacij zainteresiranim upravičencem, na primer zato, ker ponujeni izdelek ni bil prilagojen potrebam naslovnikov.

6.5 Zato pogosto prihaja do absurdnih situacij, ko so organizacije civilne družbe, ki nimajo dostopa do sredstev za promocijo, prisiljene izvajati informativne kampanje na lastne stroške.

6.6 Kaže torej, da je eden od pogojev za učinkovito uporabo finančnih virov, namenjenih promociji in informiranju, da se organizacijam civilne družbe, ki so sposobne izvajati informativne kampanje, prilagojene naslovnikom, in so v veliko primerih pripravljene izvesti določeno dejavnost cenovno ugodno, zagotovi dostop do teh sredstev.

6.7 Odbor se zaveda, da se pri vprašanju promocije strukturnih skladov in Kohezijskega sklada ne smemo omejevati le na določitev, kdo je zanjo odgovoren in kdo jo izvaja. V resnici so še vedno poglavitnega pomena cilji, za katere se črpajo sredstva iz strukturnih skladov, in težave, ki jih morajo pomagati reševati. Odbor ocenjuje, da je treba to vprašanje nedvomno temeljito proučiti in o njem javno razpravljati, še preden je sprožen proces črpanja iz strukturnih skladov in iz Kohezijskega sklada.

7. Uporaba strukturnih skladov

7.1 Odbor je v predhodnih mnenjih že poudaril pomen globalnih nepovratnih sredstev. Tokrat bi želel poudariti, da se mu zdi zaskrbljujoče dejstvo, da je med desetimi novimi državami članicami le Češka republika uvedla sistem globalnih nepovratnih sredstev, pa še tam je javna uprava uvedla celo vrsto formalnih ovir, s čimer je znatno omejila učinkovitost tega mehanizma. Odbor se boji, da se bo to v naslednjem programskem obdobju ponovilo, zato poudarja, da so izkušnje držav, ki so to možnost izkoristile, zelo pozitivne, zlasti zato, ker so ukrepi dosegli tudi posebej ogrožene skupine (na primer zaradi dolgotrajne brezposelnosti).

7.2 Druga točka, ki jo je Odbor prav tako že poudaril, je dostop organizacij civilne družbe do tehnične pomoči. Združeno kraljestvo je primer države, ki je tehnični pomoči namenila velik del sredstev, tudi iz Evropskega sklada za regionalni razvoj, da bi tovrstne organizacije vključila v proces izvajanja strukturnih skladov. Tehnična pomoč je bila tu dejansko koristna, če navedemo le en primer, pri financiranju ukrepov krovnih organizacij, ki nudijo svetovanje in izobraževanje nevladnim organizacijam, da se lahko te vključijo v izvajanje programov in projektov, ki so financirani iz strukturnih skladov. Vendar pa tega ne najdemo v vseh državah. Odbor tudi meni, da je treba v primerih, ko pomoč ni na razpolago, jasno priznati, da so organizacije civilne družbe upravičene do sredstev za tehnično pomoč (13).

7.3 Odbor prav tako ugotavlja, da so lahko organizacije civilne družbe zaradi obveznosti sofinanciranja projektov iz javnih sredstev v neugodnem položaju, saj ta obveznost omejuje dostop do razpoložljivih sredstev iz strukturnih skladov in posledično zmanjšuje možnosti izvedbe projektov. Odbor želi jasno povedati, da bi po njegovem mnenju moralo biti dovoljeno, da se za sofinanciranje (na ravni držav članic) projektov, ki dobivajo podporo iz strukturnih skladov, uporabijo lastna (zasebna) sredstva organizacij civilne družbe. Odbor poziva, da se ta določba razširi tudi na nevladne organizacije, ki so v veliko primerih izvajalci projektov, financiranih iz strukturnih skladov.

7.4 Odbor želi tudi opozoriti, da je treba zagotoviti, da bodo organizacije civilne družbe v operativnih programih izrecno določene kot končni prejemniki pomoči, ker praksa žal ni povsod takšna. Vendar na podlagi primerov iz nekaterih držav, na primer Španije, kjer so organizacije civilne družbe lahko uporabile razpoložljiva sredstva, lahko vidimo, da so ti lahko zelo učinkoviti, zlasti na področju boja proti socialni izključenosti, turizma in lokalnega razvoja. Odbor meni, da bi bilo v okviru doseganja ciljev lizbonske strategije in strateških usmeritev za obdobje 2007-2013 še toliko večjega pomena, da bi imele te organizacije dovoljenje za izvajanje projektov, ki se financirajo iz strukturnih skladov.

7.5 Odbor se zaveda, da so projekti, ki so deležni sofinanciranja, ključnega pomena za izvajanje kohezijske politike, saj bodo prav ti dejansko prispevali — ali pa ne — k zagotavljanju večje socialne in ekonomske kohezije. Odbor zagovarja tezo, da lahko organi, odgovorni za izbiro projektov, izkoristijo strokovna znanja organizacij civilne družbe, ki najbolje poznajo lokalne in regionalne potrebe. Pri tem pa morajo biti tudi posebno pozorne na navzkrižja interesov, ki se lahko pri tem pojavijo.

8. Spremljanje in ocena uporabe sredstev

8.1 Odbor je trdno prepričan, da sta spremljanje in ocenjevanje procesa črpanja strukturnih skladov zelo pomembna elementa, ki jamčita ne le učinkovito upravljanje finančnih sredstev, temveč tudi uresničitev predvidenih ciljev in rezultatov na področju kohezijske politike. Po tej logiki bi si bilo treba zelo močno prizadevati za to, da bi v državah, kjer se ta praksa še ni razširila, tudi organizacije civilne družbe lahko ocenile fazo izvedbe ter dosežene rezultate in da bi se ta ocena upoštevala pri sprejemanju odločitev. Zato bi bilo nujno, da odbori, ki spremljajo izvajanje nacionalnih strateških referenčnih okvirjev ter različnih operativnih programov, vključujejo predstavnike organizacij civilne družbe.

8.2 V mnenju iz leta 2003 (14), ki je bilo posvečeno načelu partnerstva, je Odbor že izpostavil dejstvo, da se podatki o sestavi odborov za spremljanje iz različnih držav znatno razlikujejo, in čeprav njegov namen ni bil doseči poenotenje obstoječih različic, bi vseeno rad dobil zagotovilo, da vse države izpolnjujejo določene minimalne standarde.

8.3 Novim članicam, kot sta Poljska in Češka republika, je praktično že uspelo zagotoviti udeležbo organizacij civilne družbe v vseh odborih za spremljanje. Nevladne organizacije so same predlagale postopek izbora, ki je predvideval poziv k predstavitvi ustrezno usposobljenih kandidatov, glasovanje prek interneta ter imenovanje tistih kandidatov, ki so dobili največ glasov. Odbor se zaveda, da takšni pogoji ne veljajo v vseh državah članicah. Poleg tega tudi te pozitivne izkušnje, ki so pogosto sad protestov, ne jamčijo, da bomo dobili podobne rezultate v prihodnjem programskem obdobju. Vsekakor pa sta obseg in kakovost vključevanja akterjev civilne družbe v glavnem odvisna od dobre volje vlad in še zdaleč ne od potrebe po spoštovanju jasno izraženih načel. Odbor meni, da bo na to, kako bodo v prihodnosti nacionalne in regionalne oblasti upoštevale nevladne organizacije, vplivala obvezanost spoštovati konkretne določbe (ali smernice), po drugi strani pa zmožnosti samih organizacij civilne družbe, predvsem nevladnih, da se samoorganizirajo in izberejo svoje predstavnike. EESO poudarja, da si lahko akterji civilne družbe izborijo svoje mesto in upoštevanje svoje vloge pri državnih oblasteh le na podlagi nesporne reprezentativnosti, ki daje legitimnost — in s tem upravičenost — programom strukturnih skladov, namenjenim njihovim dejavnostim.

8.4 EESO tudi meni, da se bi bilo dobro za vsako ceno zavzemati za krepitev odborov za spremljanje in da ti ne bi bili le formalni organi, ki bi, kot ugotavljamo v mnogih primerih, predstavljali le sklepe, ki jih je sprejela javna uprava. Splačalo bi se poskrbeti, da bi bili ti odbori pravi forumi, v katerih bi potekale razprave in se iskale najugodnejše rešitve. Odbor meni, da bi metode za dosego tega cilja morale vključevati sodelovanje organizacij civilne družbe v razpravah, saj te lahko prispevajo nov pogled.

8.5 Odbor ugotavlja, da so najpogostejše ovire za udeležbo pri spremljanju strukturnih skladov omejen dostop do dokumentov, nezadostna finančna sredstva, ki ne dosegajo ravni, ki je nujno potrebna za izvajanje te naloge, ter uporaba nepreglednega sistema pri imenovanju predstavnikov organizacij civilne družbe. Odbor meni, da so tovrstne pripombe zelo pomembno opozorilo, ki poziva k prizadevanjem za spremembo položaja v naslednjem programskem obdobju. Prav tako meni, da bi bili nacionalni in/ali regionalni ekonomsko-socialni sveti lahko „vir nasvetov“ za organizacije civilne družbe, ki jih zanje prosijo.

8.6 Odbor tudi meni, da morajo predstavniki organizacij civilne družbe v odboru za spremljanje imeti dostop do izobraževanja in povračila nastalih stroškov, na primer za pot, kar jim bo omogočalo učinkovito opravljati njihovo poslanstvo.

9. Zahteve Odbora

9.1 Odbor je že večkrat pripravil več mnenj o kohezijski politiki in strukturnih skladih, v katerih je poudarjal poglavitno vlogo organizacij civilne družbe. Glede tega so podale svoje mnenje tudi številne druge institucije. Tretje kohezijsko poročilo navaja: „za izboljšanje kakovosti vodenja bi se morali socialni partnerji in predstavniki civilne družbe s pomočjo ustreznih mehanizmov močneje vključiti v načrtovanje, izvedbo in spremljanje posegov“, zato Odbor upa, da bo ta predlog v uredbah, ki bodo v končni fazi sprejete, ter v prihodnjem programskem obdobju še izboljšan. Prav tako ocenjuje, da bo lahko Komisija brez prekoračitve svojih pristojnosti za države članice pripravila določene smernice, ki bodo odražale njena pričakovanja glede izvajanja tem, ki jih obravnava to mnenje. Odbor izraža pripravljenost, da Komisiji pomaga pri pripravi teh smernic in opredelitvi minimalnih zahtev. Pričakuje tudi, da bo Evropska komisija pripravila smernice za države članice, ki bodo temeljile na ugotovitvah v tem mnenju.

9.2 Odbor meni, da bilo zelo primerno proučiti zlasti rešitve, ki jih države članice že uporabljajo za učinkovito izvajanje načela partnerstva. Razmišlja tudi o možnosti, da bi znotraj svojih struktur ustanovil opazovalno skupino za partnerstvo.

9.3 Odbor se seveda zaveda, da bo upoštevanje njegovih priporočil in zahtev v največji meri odvisno od držav članic. Zato vabi tudi nacionalne in regionalne oblasti, da zagotovijo večjo udeležbo akterjev civilne družbe pri procesu izvajanja kohezijske politike, ne glede na to, kakšne bodo sprejete uredbe.

10. Ob upoštevanju navedenih ugotovitev daje Odbor Komisiji in Svetu naslednja priporočila ter pozive državam članicam (nacionalnim in regionalnim oblastem) in organizacijam civilne družbe:

10.1 Programiranje na ravni Skupnosti

— Odbor, ki je že leta posvetovalni organ za Komisijo, Parlament in Svet, želi poudariti, da se skuša pri svoji dejavnosti povezati z drugimi organizacijami, da bi njegova mnenja v največji možni meri upoštevala ugotovitve in stališča predstavnikov civilne družbe.

— V svojem mnenju o reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe je Odbor predstavil nekaj ključnih meril in pozval tudi druge, da uporabijo rezultate njegovega dela (15). Na podlagi te jasne opredelitve bi imele organizacije civilne družbe v procesu izvajanja kohezijske politike večjo legitimnost kot sedaj.

— Odbor predlaga, da se strateške smernice za obdobje 2007–2013 dopolnijo z opredelitvijo okvira, ki bo vključil organizacije civilne družbe.

— Odbor upa, da določba glede posvetovanja na ravni Skupnosti v splošni uredbi iz aprila 2006 zagotavlja pravico do udeležbe tudi drugim evropskim reprezentativnim organizacijam.

— Odbor poziva Komisijo in Svet, naj v uredbah o čezmejnem sodelovanju izrecno poudarita, da so organizacije civilne družbe lahko pomembni partnerji pri izvajanih dejavnostih.

— Odbor zahteva, naj Komisija promovira in spoštuje minimalne standarde glede posvetovanja na področju kohezijske politike ter naj v večji meri uporablja elektronske medije.

10.2 Programiranje na nacionalni ravni

— Odbor poziva Komisijo, da objavi kazalnike glede procesa posvetovanja o strateških in programskih dokumentih držav članic. Zato meni, da predstavitev načrta posvetovanj z javnostjo ni edini upoštevanja vreden element, ampak je treba posredovati tudi povratne informacije o njegovem izvajanju.

— Odbor spodbuja države članice, zlasti nacionalne in regionalne oblasti, zadolžene za pripravo programskih dokumentov, naj prevzamejo nalogo izvedbe korektnega procesa posvetovanja, ki bo upošteval dejavnike, kot so: primerni časovni roki, da lahko zainteresirane organizacije civilne družbe oblikujejo pripombe, dostopnost dokumentov, potrebnih za posvetovanja, poročilo o poteku postopka in izdelava seznama prejetih pripomb in mnenj.

— Odbor spodbuja organizacije civilne družbe, naj dejavno sodelujejo zlasti v procesu posvetovanja.

— Odbor spodbuja države članice in njihove nacionalne in regionalne oblasti, zadolžene za pripravo programskih dokumentov, da pozorno prisluhnejo mnenjem in opazkam organizacij civilne družbe ter jih upoštevajo pri pripravi dokumentov.

10.3 Promocija strukturnih skladov

— Odbor je prepričan, da bi države članice ter regionalne oblasti morale v večji meri izkoristiti potencial akterjev civilne družbe, tako da bi jih vključile v pripravo načrtov za promocijo, ter podprle pobude s terena, tako da bi jim namenile ustrezna finančna sredstva za promocijske dejavnosti in obveščanje o strukturnih skladih.

— Odbor poziva organizacije civilne družbe, ki delujejo na nacionalni ali regionalni ravni, da se aktivno vključijo v dejavnosti, usmerjene v obveščanje svojih krogov o ciljih kohezijske politike ter o možnostih, ki jih ponujajo strukturni skladi.

10.4 Uporaba strukturnih skladov

— Odbor meni, da bi si bilo treba prizadevati za to, da bi spodbudili države članice k uporabi mehanizma globalnih nepovratnih sredstev. Pri tem je, kot kaže, najpomembnejši akter Evropska komisija, ne gre pa pozabiti tudi na organizacije civilne družbe, ki delujejo v vseh državah članicah.

— Odbor poziva države članice, zlasti tiste, ki se do sedaj še niso odločile za uvedbo mehanizma globalnih nepovratnih sredstev, da se ravnajo po dobrih praksah drugih držav EU na tem področju in ga v obdobju 2007-2013 tudi same uvedejo.

— Odbor meni, da si je treba na vse možne načine prizadevati za to, da bi organizacije civilne družbe, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja, imele dostop do finančnih sredstev za ukrepe tehnične pomoči.

— Zaradi pozitivne vloge organizacij, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja, civilne družbe Odbor poziva nacionalne in regionalne oblasti držav članic, naj poenostavijo postopke vlaganja prošenj za finančno podporo za tehnično pomoč.

— Odbor poziva tudi države članice, naj pri pripravi proračunov kot element sofinanciranja projektov upoštevajo tudi lastna sredstva organizacij civilne družbe, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja. Te organizacije so lahko tako socialni partnerji kot nevladne organizacije.

— Odbor spodbuja države članice, naj organizacije civilne družbe, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja, v operativnih programih takoj uvrstijo med končne prejemnike. Obenem prosi Komisijo, naj preveri, ali dokumenti, ki so jih predložile države članice, organizacijam civilne družbe jamčijo dostop do strukturnih skladov.

— Odbor poziva države članice, naj pri postopku izbire projektov izkoristijo znanje in izkušnje organizacij civilne družbe, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja, hkrati pa se skušajo izogniti možnim navzkrižjem interesov.

— Pripominja tudi, da je treba odstraniti ali omiliti določene formalne ali tehnične ovire, ki organizacijam civilne družbe, ki so upravičene v smislu točke 2.2 tega mnenja, onemogočajo uporabo strukturnih skladov.

10.5 Spremljanje in ocena uporabe sredstev

— Odbor meni, da bi Komisija morala pripraviti smernice glede načela udeležbe organizacij organizirane civilne družbe pri procesu spremljanja in ocenjevanja, še zlasti pa njihovega polnopravnega vključevanja v odbore za spremljanje, pri tem pa paziti, da se ohrani nujna objektivnost in nepristranskost glede udeleženih posameznikov in organizacij.

— Odbor meni, da bi morala biti povratna informacija o načinu izvajanja načela partnerstva v odborih za spremljanje eden od sestavnih delov poročil, ki jih pripravijo države članice.

— Odbor poziva države članice, naj organizacijam civilne družbe zagotovijo dostop do izobraževanja, kar jim bo omogočilo učinkovito opravljati naloge članov odbora za spremljanje.

Odbor poziva organizacije civilne družbe, naj ohranjajo redne stike s svojimi predstavniki v odborih za spremljanje ter poskrbijo za pretok informacij v obeh smereh.

V Bruslju, 6. julija 2006 Predsednica Evropskega ekonomsko-socialnega odbora Anne-Marie SIGMUND

(1) Nedavno pripravljena mnenja o tej temi so mnenja, ki se nanašajo na predlog uredb Evropskega parlamenta in Sveta o ustanovitvi evropske skupine za čezmejno sodelovanje (UL C 255, 14. 10. 2005, str. 76), o splošnih določbah o evropskih skladih (UL C 255, 14. 10. 2005, str. 79), o Evropskem skladu za regionalni razvoj (UL C 255, 14. 10. 2005, str. 91), o Evropskem socialnem skladu (UL C 234, 22. 9. 2005, str. 27), mnenje o partnerstvu za izvajanje strukturnih skladov (UL C 10, 14. 1. 2004, str. 21) in mnenje o tretjem poročilu o ekonomski in socialni koheziji (UL C 302, 7. 12. 2004, str. 60) ter mnenje o strateških smernicah za kohezijsko politiko (2007–2013).

(2) Mnenje o predlogu uredbe Sveta o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu, UL C 255, 14. 10. 2005, str. 79.

(3) Mnenje o sporočilu Komisije Svetu, Evropskemu parlamentu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij: dialog civilnih družb med EU in državami kandidatkami, UL C 28, 3. 2. 2006, str. 97.

(4) Mnenje o reprezentativnosti evropskih organizacij civilne družbe v civilnem dialogu, UL C 88, 11. 4. 2006, str. 41.

(5) Evropska organizacija mora, da bi bila reprezentativna, izpolnjevati naslednjih devet pogojev:

— obstajati mora že dalj časa na evropski ravni;

— imeti mora neposreden dostop do strokovnega znanja in izkušenj svojih članov;

— predstavljati mora splošni interes v skladu z interesi evropske družbe;

— sestavljati jo morajo organi, ki na ravni njene države članice zastopajo te interese;

— organizacije-članice mora imeti v večini držav članic;

— člani organizacije morajo biti odgovorni za svoje delo;

— imeti mora pooblastilo za predstavljanje in delovanje na evropski ravni;

— biti mora neodvisna in ne sme biti podrejena zunanjim interesom;

— biti mora transparentna, zlasti na področju financ in postopkov odločanja.

(6) Mnenje o predlogu uredbe Sveta o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu UL C 255, 14. 10. 2005, str. 79.

(7) COM(2004) 492 konč.

(8) Delovni dokument GD „Regionalna politika“ povzema rezultate javnih posvetovanj o strateških smernicah EU za kohezijsko politiko v obdobju 2007-2013, 7. 10. 2005.

(9) Mnenje o zastopanosti evropskih organizacij civilne družbe v civilnem dialogu, UL C 88, 11. 4. 2006, str. 41.

(10) „Best available practices. Public participation in programming, implementation, monitoring of EU funds“ (Najboljša praksa. Vključevanje javnosti v programiranje, izvajanje in spremljanje skladov EU), Inštitut za okoljsko ekonomijo, CEE Bankwatch Network, Friends of the Earth Europe, poročilo objavljeno septembra 2004.

(11) Partnerstvo za programsko obdobje 2000–2006 — analiza izvajanja načela partnerstva — dokument za razpravo GD Regio, november 2005.

(12) Brian Harvey, „Illusion of inclusion“ (Iluzija vključenosti), ECAS.

(13) Mnenje o predlogu uredbe Sveta o splošnih določbah o Evropskem skladu za regionalni razvoj, Evropskem socialnem skladu in Kohezijskem skladu, UL C 255, 14. 10. 2005, str. 79.

(14) Mnenje EESO o partnerstvu pri črpanju iz strukturnih skladov, UL C 10, 14. 1. 2004, str. 21.

(15) Evropska organizacija mora, da bi bila reprezentativna, izpolnjevati naslednjih devet pogojev:

— obstajati mora že dalj časa na evropski ravni;

— imeti mora neposreden dostop do strokovnega znanja in izkušenj svojih članov;

— predstavljati mora splošni interes v skladu z interesi evropske družbe;

— sestavljati jo morajo organi, ki na ravni njene države članice zastopajo te interese;

— imeti mora organizacije-članice v večini držav članic;

— člani organizacije morajo biti odgovorni za svoje delo;

— imeti mora pooblastilo za predstavljanje in delovanje na evropski ravni;

— biti mora neodvisna in ne sme biti podrejena zunanjim interesom;