o izvajanju dela v okviru programa pomoči pri razgradnji jedrskih elektrarn v Bolgariji, Litvi in na Slovaškem v letu 2016 in prejšnjih letih

Komisija je za večletni finančni okvir 2014–2020 spremenila upravljanje programov, da bi določila jasne vloge in odgovornosti, ter uvedla okrepljene zahteve glede načrtovanja, spremljanja in poročanja.

·na Slovaškem banko EBRD s prispevki k Mednarodnemu podpornemu skladu za razgradnjo jedrske elektrarne Bohunice (Bohunice International Decommissioning Support Fund (BIDSF)) od leta 2001 in slovaško agencijo za inovacijo in energijo (SIEA) od leta 2016.

V vseh treh primerih je končno stanje opredeljeno kot degradirano območje. Odstranjevanje izrabljenega goriva in radioaktivnih odpadkov v globoko geološko odlagališče ni vključeno v obseg programov pomoči pri razgradnji jedrskih elektrarn, ampak ga mora vsaka država članica obravnavati v svojem nacionalnem programu za ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki, kot je določeno v ustrezni direktivi, .

Bolgarija, Litva in Slovaška so se ob pristopu k EU zavezale, da bodo pred koncem načrtovane življenjske dobe zaprle osem starih jedrskih elektrarn sovjetske zasnove. EU se je v zameno zavezala, da bo zagotovila finančno pomoč za razgradnjo določenih elektrarn, in sicer:

V tem poročilu se obravnava napredek v letu 2016 in prejšnjih letih v okviru programov pomoči Evropske unije pri razgradnji jedrskih elektrarn v Bolgariji, Litvi in na Slovaškem. Z njim se izpolnjujejo zahteve glede poročanja iz ustreznih uredb Sveta, in je podlaga za sprejetje letnih delovnih programov za leto 2017 v okviru programov pomoči. Komisija je v sedanjem večletnem finančnem okviru (2014–2020) o tej temi poročala dvakrat, .

V sedanjem večletnem finančnem okviru je bil opažen trend zviševanja stopnje sofinanciranja. Pričakovati je, da bo v letih 2016 in 2017 iz nacionalnih virov izplačanih 44 milijonov EUR. V istem obdobju je pričakovati, da bo iz IDSF za Ignalino in CPMA izplačanih 176 milijonov EUR, pri čemer bo stopnja sofinanciranja iz litovskih virov v letih 2016 in 2017 znašala 20 %.

Od začetka programa do junija 2016 je bilo iz nacionalnih virov izplačanih 137,9 milijona EUR za kritje stroškov načrta razgradnje jedrske elektrarne Ignalina, iz IDSF za Ignalino in CPMA pa je bilo izplačanih 805,8 milijona EUR, pri čemer je stopnja sofinanciranja iz litovskih virov znašala 15 %.

Komisija je v letih 2014, 2015 in 2016 sprejela letne delovne programe in z njimi povezane sklepe o financiranju, , , pri čemer je namenska sredstva dodelila na podlagi sporazumov o prenosu pooblastil z EBRD (120,6 milijona EUR za IDFS za Kozloduj, 9,0 milijona EUR za IDSF za Ignalino, 30,3 milijona EUR za IDFS za Bohunice), CPMA (176,6 milijona EUR) in SIEA (62,5 milijona EUR). Izplačila Komisije so temeljila na predvidenih pogodbenih potrebah in napredku pri izvajanju projektov.

Novembra 2016 so službe Komisije začele vmesno oceno. Ta ocena vključuje javno posvetovanje ter oceno rezultatov in učinkov programov, učinkovitosti porabe sredstev in dodane vrednosti za Unijo. V njej bodo obravnavane tudi možnosti za spremembo podrobnih izvedbenih postopkov8.

Evropsko računsko sodišče je septembra 2016 objavilo poročilo o reviziji smotrnosti poslovanja s priporočili za Komisijo in države članice. Komisija je bodisi v celoti bodisi delno sprejela priporočila in se jih je ustrezno lotila ali se jih bo še naprej lotevala z:

Glavni rezultat je bila poglobljena ocena zanesljivosti načrtov financiranja zadevnih držav članic za varno dokončanje razgradnje. S študijo so bile potrjene prvotne pozitivne ugotovitve Komisije (tj. popolni, ustrezni in celoviti načrti razgradnje, ustrezna ocena skupnih osnovnih stroškov za programe razgradnje in zadostna sredstva za izpolnitev ciljev okvira za obdobje 2014–2020, brez vrzeli v financiranju). Analizirane so bile tudi vrzeli v financiranju po letu 2020, zlasti v Litvi. V zvezi s tem je študija pokazala, da so tri gospodarstva dokazljivo sposobna dokončati financiranje svojih programov z nacionalnimi finančnimi viri, pri čemer je vpliv na letni državni proračun za sedem let zanemarljiv ali v primeru Litve 0,3- do 0,5-odstoten.

Za vsako državo članico so vzpostavljeni odbori z nalogami spremljanja in poročanja, ki jim sopredsedujejo predstavnik Komisije in koordinatorji programa. Izvedbeni organi zagotavljajo vsakodnevno spremljanje. Poleg tega Komisija izvajanje projektov pozorno spremlja s pregledi dokumentacije in obiski na kraju samem, ki jih opravi vsaki dve leti. Komisija je za dodatno podporo temu procesu upravičence pozvala, naj uvedejo metodologijo prislužene vrednosti (EVM) za objektivno merjenje uspešnosti in napredka projektov.

Finančni primanjkljaj za obdobje 2021–2038 ostaja precejšen, in sicer 1,561 milijarde EUR11. Z zadevno veljavno nacionalno zakonodajo se od litovske vlade zahteva, da po letu 2020 s pogajanji pridobi dodatno podporo Unije, in sprejeta je zaveza, da se bodo vsi stroški krili iz državnega proračuna, kjer ne bo na voljo drugih virov.

Program Bohunice

Od začetka programa do konca leta 2015 je bilo iz slovaškega nacionalnega jedrskega sklada izplačanih 148 milijonov EUR, iz IDSF za Bohunice pa je bilo izplačanih 189 milijonov EUR, pri čemer je stopnja sofinanciranja iz slovaških virov znašala 44 %.

Dodeljena nacionalna sredstva za obdobje od leta 2016 do leta 2025 (konec programa) znašajo 328 milijonov EUR, dodeljena sredstva EU pa znašajo 482 milijonov EUR. Preostali primanjkljaj za obdobje 2021–2025 znaša 92 milijonov EUR11.

4Napredek in uspešnost

Člen 2 vsake izmed dveh uredb, opredeljuje glavne konkretne cilje programov za razgradnjo za obdobje financiranja 2014–2020. Ti cilji so podrobneje opredeljeni v izvedbenih postopkih8, s katerimi so bili določeni osnovni scenariji za vsak program razgradnje do posameznega končnega stanja.

Vsi reaktorji so zaprti, izpraznjene so vse sredice razen ene. Leta 2016 so bili doseženi ključni mejniki, izdano je bilo dovoljenje za razgradnjo enot 3 in 4 jedrske elektrarne Kozloduj in znova se je začelo praznjenje jedrske elektrarne Ignalina. Tri države članice so napredovale pri dejavnostih demontaže, tako da je postopek razgradnje očitno nepovraten.

Ti dosežki so tudi pomembni koraki k večji varnosti na lokacijah. Ključni kazalniki uspešnosti kažejo, da je uspešnost na splošno usklajena s pričakovanji, pomagali pa so pri čim zgodnejši opredelitvi težav, da bi se določili učinkoviti ukrepi za ublažitev.

4.1Program Kozloduj

Enote 1–4 jedrske elektrarne Kozloduj so reaktorji VVER 440/230: enoti 1 in 2 sta bili zaprti leta 2002, enoti 3 in 4 pa leta 2006.

Od leta 2013 razgradnja poteka pod nadzorom bolgarskega državnega podjetja za radioaktivne odpadke (SERAW), posebne organizacije za razgradnjo, ki je odgovorna za varno ravnanje z radioaktivnimi odpadki na ozemlju Republike Bolgarije. SERAW deluje pod nadzorom ministrstva za energijo in je imetnik dovoljenja/izvajalec, odgovoren za razgradnjo enot 1–4 jedrske elektrarne Kozloduj in prihodnje nacionalno odlagališče.

Osnovni scenarij programa

Glavna elementa osnovnega scenarija programa Kozloduj sta: končno stanje degradiranega območja naj bi bilo doseženo do leta 2030, skupni stroški pa so ocenjeni na 1,107 milijarde EUR (2013). Osnovni scenarij je obrazložen v načrtu razgradnje jedrske elektrarne Kozloduj, ki so ga odobrili bolgarski organi, kot je potrjeno v dovoljenjih za razgradnjo.

Napredek

Na referenčni datum poročanja je bil napredek pri doseganju ciljev zadovoljiv:

-sredice in bazeni reaktorjev so izpraznjeni, novembra 2014 in julija 2016 pa sta bili izdani dovoljenji za razgradnjo enot 1 in 2 oziroma enot 3 in 4 jedrske elektrarne Kozloduj;

-demontaža turbinske dvorane je napredovala (demontiranih je bilo približno 13 430 ton kovinskih komponent, tj. ena tretjina, in uničenih je bilo približno 5 978 ton betonskih plošč);

-nadaljevala se je demontaža v reaktorskih zgradbah (demontiranih je bilo približno 196 ton kovinskih komponent);

-velike količine materiala so bile sproščene kot neradioaktivne (približno 13 049 ton);

-infrastruktura za ravnanje z odpadki je primerna za sedanje dejavnosti demontaže in dekontaminacije, vendar bodo v prihodnosti potrebne dodatne zmogljivosti. Pot odlaganja nizko radioaktivnih odpadkov (> 90 % količine vseh radioaktivnih odpadkov) je v pripravi, izgradnja nacionalnega odlagališča pa se bo začela leta 2017. Poleg tega je pomembno napredovala gradnja objektov za zmanjšanje prostornine radioaktivnih odpadkov ter objektov za fragmentacijo in dekontaminacijo, začetek obratovanja pa je predviden v letu 2017.