Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o skupnem evropskem prodajnem pravu /* COM/2011/0635 konč. - 2011/0284 (COD) */





OBRAZLOŽITVENI MEMORANDUM 1. OZADJE PREDLOGA · Razlogi za predlog in njegovi cilji Razlike v pogodbenem pravu med državami članicami ovirajo trgovce in potrošnike, ki želijo trgovati čez mejo in znotraj notranjega trga. Ovire, ki izvirajo iz teh razlik, odvračajo trgovce, zlasti mala in srednja podjetja (v nadaljnjem besedilu: MSP), od čezmejnega trgovanja ali širjenja na nove trge držav članic. To potrošnikom ovira dostop do proizvodov, ki jih ponujajo trgovci v drugih državah članicah. Na splošno le eden od desetih trgovcev Unije, ki prodaja blago, izvaža znotraj Unije in večina teh izvaža le v nekaj držav članic. Ovire, povezane s pogodbenim pravom, so eden od glavnih dejavnikov, ki prispevajo k tej situaciji. Raziskave[1] kažejo, da so trgovci zunaj sklopa ovir čezmejne trgovine, ki obsega davčne predpise, upravne zahteve, težave z dobavo, jezik in kulturo, med največje ovire čezmejne trgovine uvrstili ovire, povezane s pogodbenim pravom. Potreba trgovcev, da svoje pogodbe prilagodijo različnim nacionalnim pogodbenim predpisom, ki lahko veljajo na področju čezmejnega poslovanja, povečuje zapletenost čezmejne trgovine in zvišuje njene stroške v primerjavi z domačo trgovino, tako za pravne posle med podjetji in potrošniki kot za pravne posle med podjetji. Dodatni stroški poslovanja, ki jih ni pri domačem trgovanju, navadno nastanejo trgovcem pri čezmejnih poslih. Ti vključujejo težave v zvezi z iskanjem predpisov veljavnega tujega pogodbenega prava, pridobitvijo pravnega nasveta, pogajanji o tem, katero pravo bo veljalo v pravnih poslih med podjetji, in prilagoditvijo pogodb zahtevam prava varstva potrošnikov v pravnih poslih med podjetji in potrošniki. V čezmejnih pravnih poslih med podjetjem in potrošnikom so stroški poslovanja v zvezi s pogodbenim pravom in pravne ovire, ki izhajajo iz različnih nacionalnih prisilnih predpisov o varstvu potrošnikov, velikega pomena. V skladu s členom 6 Uredbe št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I)[2], mora podjetje vsakokrat, ko usmeri svoje dejavnosti k potrošnikom v drugi državi članici, uporabiti določbe pogodbenega prava navedene države članice. Če sta stranki izbrali drugo pravo, ki se uporabi, in če prisilne določbe varstva potrošnikov države članice potrošnika določajo višjo raven varstva, je treba upoštevati te prisilne določbe prava varstva potrošnikov. Zato morajo trgovci vnaprej izvedeti, ali pravo države članice običajnega prebivališča potrošnika zagotavlja višjo raven varstva, in zagotoviti, da njihova pogodba izpolnjuje njegove zahteve. Tekoči postopek usklajevanja potrošniškega prava na ravni Unije je vodil k zbližanju na nekaterih področjih, vendar so razlike med predpisi držav članic še vedno velike. Pri spletnem trgovanju imajo trgovci še dodatne stroške, ki so povezani s pogodbenim pravom in nastanejo zaradi potrebe po prilagoditvi spletnih strani trgovcev pravnim zahtevam vsake države članice, v katero usmerijo svojo dejavnost. V čezmejnih pravnih poslih med trgovci za pogodbeni stranki ne veljajo enake omejitve glede prava, ki se uporabi. Vendar je gospodarski vpliv pogajanj in uporabe tujega prava prav tako velik. Stroški zaradi uporabe različnih nacionalnih predpisov obremenjujejo zlasti MSP. MSP morajo v svojih razmerjih z večjimi podjetji pogosto soglašati z uporabo prava njihovega poslovnega partnerja ter nositi stroške v zvezi z ugotavljanjem vsebine tujega prava, ki se uporabi za pogodbo, in izpolnjevanjem zahtev tega prava. V pogodbah med MSP je potreba po pogajanju o pravu, ki se uporabi, pomembna ovira za čezmejno trgovino. Za obe vrsti pogodb (med podjetjema ter med podjetjem in potrošnikom) so za MSP ti dodatni stroški poslovanja lahko celo nesorazmerni z vrednostjo pravnega posla. Ti dodatni stroški pravnih poslov se zvišujejo sorazmerno s številom držav članic, v katere trgovec izvaža. Namreč, v več držav ko izvažajo, bolj so za trgovce pomembne razlike v pogodbenem pravu, in sicer kot ovira pri trgovanju. MSP so še zlasti prikrajšana: manjši ko je promet družbe, večji je delež stroškov poslovanja. Trgovci so v primerjavi z domačo trgovino v čezmejni trgovini izpostavljeni tudi večji zapletenosti prava, saj morajo upoštevati različne nacionalne pogodbene predpise z različnimi značilnostmi. Zaradi ukvarjanja s tujimi predpisi so čezmejni pravni posli bolj zapleteni. Trgovci so težavo ugotavljanja vsebine predpisov tujega pogodbenega prava opredelili kot prvo med ovirami za pravne posle med podjetji in potrošniki ter kot tretjo za pravne posle med podjetji[3]. Pravna zapletenost je večja pri trgovanju v državi s pravnim sistemom, ki je bistveno drugačen, medtem ko je bilo empirično dokazano, da je obseg dvostranske trgovine med državama, katerih pravna sistema imata skupni izvor, precej večji od obsega trgovine med državama brez te stične točke[4]. Razlike v pogodbenem pravu, dodatni stroški poslovanja in zapletenost, ki jo povzročajo v čezmejnem poslovanju, torej odvračajo veliko trgovcev, zlasti MSP, od širitve na trge drugih držav članic. Te razlike tudi omejujejo konkurenco na notranjem trgu. Sama vrednost trgovanja med državami članicami, opuščenega vsako leto zaradi razlik v pogodbenem pravu, znaša več deset milijard evrov. Neizkoriščene možnosti za čezmejno trgovanje imajo negativen vpliv tudi za evropske potrošnike. Posledici manjšega obsega čezmejne trgovine sta manjši obseg uvoza in manjša konkurenca med trgovci. To lahko vodi k bolj omejeni izbiri proizvodov in višjim cenam proizvodov na potrošniškem trgu. Čeprav bi čezmejno nakupovanje prineslo velike gospodarske ugodnosti glede boljše in večje ponudbe, večina evropskih potrošnikov nakupuje le v domači državi. Eden od pomembnih razlogov za to situacijo je, da so potrošniki pri čezmejnih pravnih poslih zaradi razlik v nacionalnih predpisih pogosto negotovi glede svojih pravic. Na primer, ena od njihovih glavnih skrbi je, katere zahtevke imajo na voljo, če proizvod, kupljen v drugi državi članici, ne ustreza določbam pogodbe. Veliko potrošnikov se zato ne odloči za nakup zunaj svojega domačega trga. Ne izrabijo ugodnosti notranjega trga, saj je pogosto mogoče v drugi državi članici najti boljšo ponudbo v smislu kakovosti in cene. Spletno trgovanje olajša iskanje ponudb ter primerjavo cen in drugih pogojev, ne glede na to, kje ima trgovec sedež. Vendar se potrošniki, če želijo naročiti blago pri podjetjih iz druge države članice, pogosto soočijo s poslovno prakso zavrnitve prodaje, kar je največkrat posledica razlik v pogodbenem pravu. Splošni cilj tega predloga je izboljšati ureditev in delovanje notranjega trga tako, da se olajšajo širitev čezmejnega trgovanja za podjetja in čezmejni nakupi za potrošnike. Ta cilj je mogoče doseči z oblikovanjem razpoložljivega samostojnega enotnega sklopa določb pogodbenega prava, vključno z določbami za varstvo potrošnika, in sicer skupnega evropskega prodajnega prava, ki naj bi se štel za drugi režim pogodbenega prava v nacionalnem pravu vsake države članice. Namesto da bi se morali trgovci prilagoditi različnim nacionalnim pogodbenim predpisom, bi bilo treba trgovcem omogočiti uporabo skupnega evropskega prodajnega prava v njihovem celotnem čezmejnem poslovanju v Evropski uniji, če druga pogodbena stranka s tem soglaša. Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo obsegati vse pogodbene faze in tako zajemati večino področij, ki so pomembna pri sklepanju čezmejnih pogodb. Posledično bi bila potreba trgovcev po ugotavljanju vsebine nacionalnih predpisov drugih držav članic omejena le na nekatere precej manj pomembne zadeve, ki jih skupno evropsko prodajno pravo ne zajema. V pravnih poslih med podjetjem in potrošnikom ne bi bilo več potrebe po opredeljevanju prisilnih določb o varstvu potrošnika v potrošniškem pravu, saj bi skupno evropsko prodajno pravo vsebovalo popolnoma usklajene določbe o varstvu potrošnikov, ki bi zagotavljale visok standard varstva po vsej Evropski uniji. V čezmejnih pravnih poslih med trgovcema bi lahko pogajanja o pravu, ki se uporabi, potekala bolj neovirano, saj bi imeli pogodbeni stranki možnost dogovora o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava, enako dostopnega obema, ki bi urejalo njuno pogodbeno razmerje. Na podlagi tega bi trgovci lahko prihranili pri dodatnih stroških poslovanja, povezanih s pogodbenim pravom, in bi lahko delovali v manj zapletenem pravnem okolju za čezmejno trgovanje na podlagi zgolj enega sklopa določb po vsej Evropski uniji. Na ta način bi lahko trgovci bolje izkoristili ugodnosti notranjega trga z razširitvijo trgovanja čez meje in bi se posledično povečala konkurenca na notranjem trgu. Potrošnik bi imel boljši dostop do ponudb po vsej Evropski uniji po nižjih cenah in bi mu bila prodaja manjkrat zavrnjena. Na podlagi enotnega sklopa prisilnih določb, ki nudijo visoko raven varstva potrošnikov, bi bili potrošniki tudi bolj prepričani v svoje pravice pri čezmejnih nakupih. Splošno ozadje Komisija je s Sporočilom iz leta 2001[5] začela postopek obsežnega javnega posvetovanja o razdrobljenosti pravnega okvira na področju pogodbenega prava in njegovih oviralnih učinkih na čezmejno trgovanje. Julija 2010 je sprožila javno posvetovanje z objavo „Zelene knjige o možnostih politike za napredek na področju evropskega pogodbenega prava za potrošnike in podjetja“[6] (v nadaljnjem besedilu: zelena knjiga), ki določa različne možnosti politike za krepitev notranjega trga z razvojem na področju evropskega pogodbenega prava. Evropski parlament je 8. junija 2011 v odgovor na zeleno knjigo izdal resolucijo, v kateri je izrazil močno podporo pravnemu aktu, ki bi izboljšal ureditev in delovanje notranjega trga ter koristil trgovcem, potrošnikom in pravosodnim sistemom držav članic. Sporočilo komisije „Evropa 2020“[7] priznava potrebo po tem, da bi trgovci in potrošniki lažje in ceneje sklepali pogodbe s partnerji v drugih državah članicah, zlasti z razvojem v smeri izbirnega evropskega pogodbenega prava. Evropska digitalna agenda[8] navaja izbirni pravni akt o evropskem pogodbenem pravu, da bi se odpravila razdrobljenost pogodbenega prava in povečalo zaupanje potrošnikov v spletno trgovanje. · Veljavne določbe na področju, na katero se nanaša predlog Med predpisi pogodbenega prava v državah članicah obstajajo pomembne razlike. Unija je področje pogodbenega prava najprej začela urejati z direktivami minimalne uskladitve, ki so bile sprejete na področju prava varstva potrošnikov. Pristop z minimalno uskladitvijo pomeni, da so države članice imele možnost ohraniti ali uvesti strožje obvezne zahteve od tistih, določenih v ta namen v pravnem redu EU. V praksi je ta pristop vodil k različnim rešitvam v državah članicah, celo na področjih, ki so bila usklajena na ravni Unije. Z nedavno sprejeto Direktivo o pravicah potrošnikov pa so bili v celoti usklajeni področja podatkov, ki jih je treba pred sklenitvijo pogodbe dati potrošnikom, potrošnikova pravica do odstopa od pogodbe, sklenjene na daljavo, ali pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov, ter nekateri vidiki dobave blaga in prehoda nevarnosti. Unija je glede razmerij med trgovci uredila področje boja proti zamudam pri plačilih tako, da je sprejela predpise o minimalnih obrestnih stopnjah. Na mednarodni ravni pa splošno velja Dunajska konvencija o pogodbah o mednarodni prodaji blaga (v nadaljnjem besedilu: Dunajska konvencija), če pogodbeni stranki nista izbrali drugega prava. Dunajska konvencija ureja nekatere vidike v pogodbah o prodaji blaga, vendar njeno področje uporabe ne vključuje nekaterih pomembnih vprašanj, kot na primer napak volje, nepoštenih pogodbenih pogojev in zastaranja. Poleg tega je njena uporaba omejena, ker Dunajske konvencije[9] niso podpisale vse države članice in ni mehanizma, ki bi zagotavljal njeno enotno razlago. Del zakonodaje Unije je relevanten za obe razmerji: med podjetjem in potrošnikom ter med podjetjema. Direktiva o e-poslovanju[10] vsebuje določbe o veljavnosti elektronsko sklenjenih pogodb in o nekaterih zahtevah, ki veljajo pred sklenitvijo pogodbe. Na področju mednarodnega zasebnega prava je Unija sprejela pravne akte o izbiri prava, zlasti Uredbo (ES) št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Rim I)[11], v zvezi z dolžnostmi obveščanja pred sklenitvijo pogodbe pa Uredbo (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Rim II)[12]. Prvi od navedenih pravnih aktov vsebuje pravila za določanje prava, ki se uporabi, na področju pogodbenih obveznosti, drugi pa na področju nepogodbenih obveznosti, vključno s tistimi, ki izhajajo iz izjav, danih pred sklenitvijo pogodbe. Uredbi Rim I in Rim II bosta še naprej veljali in nanju predlog ne bo vplival. Še vedno bo treba določiti pravo, ki se uporabi za čezmejne pogodbe. To bo doseženo z normalnim izvajanjem uredbe Rim I. Stranki ga lahko določita sami (člen 3 uredbe Rim I), če tega ne storita, pa se določi na podlagi prisilnih določb člena 4 uredbe Rim I. Kar zadeva potrošniške pogodbe, se v skladu s pogoji člena 6(1) uredbe Rim I, če stranki ne izbereta prava, ki se uporabi, uporabi pravo države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče. Skupno evropsko prodajno pravo bo drugi režim pogodbenega prava v nacionalnem pravu vsake države članice. Če sta se stranki dogovorili o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava, bodo njegove določbe edine določbe nacionalnega prava, ki se bodo uporabljale za zadeve z njegovega področja uporabe. Če zadeva spada na področje skupnega evropskega prodajnega prava, ni mogoče uporabiti nobenih drugih določb nacionalnega prava. Ta dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava je izbira med dvema različnima vrstama prodajnega prava v okviru istega nacionalnega prava ter zato ne pomeni predhodne izbire prava, ki se uporabi, v smislu določb mednarodnega zasebnega prava in se z njo ne sme zamenjevati. Ker skupno evropsko prodajno pravo ne bo zajemalo vseh pogodbenih vidikov (npr. nezakonitosti pogodbe, zastopanja), bo takšna preostala vprašanja še naprej urejalo civilno pravo države članice, ki velja za pogodbo. Vendar pa je pri običajnem izvajanju uredbe Rim I izbira prava v pravnih poslih med podjetjem in potrošnikom omejena. Če stranki v pravnih poslih med podjetjem in potrošnikom izbereta pravo druge države članice, ki ni pravo potrošnika, takšna izbira potrošnika v skladu s pogoji člena 6(1) uredbe Rim I ne prikrajša za varstvo prisilnih določb prava države, v kateri ima potrošnik običajno prebivališče (člen 6(2) uredbe Rim I). Vendar pa navedena določba ne more imeti praktičnega pomena, če sta stranki v okviru nacionalnega prava, ki se uporabi, izbrali skupno evropsko prodajno pravo. Razlog je v tem, da so določbe skupnega evropskega prodajnega prava izbranega prava države enake določbam skupnega evropskega prodajnega prava države potrošnika. Zato raven predpisov obveznega varstva potrošnikov države potrošnika ni višja in potrošnik ni prikrajšan za varstvo prava države, v kateri ima običajno prebivališče. · Usklajenost z drugimi politikami in cilji Unije Ta predlog je v skladu s ciljem doseganja višje ravni varstva potrošnikov, saj vsebuje prisilne določbe varstva potrošnikov, od katerih stranki ne moreta odstopati v škodo potrošnika. Poleg tega je raven varstva v teh prisilnih določbah enaka ali višja kot v veljavnem pravnem redu. Predlog je tudi v skladu s politiko Unije o pomoči MSP, da bi imela več koristi od možnosti, ki jih nudi notranji trg. Skupno evropsko prodajno pravo je mogoče izbrati v pogodbah med trgovcema, če je vsaj eden od njiju MSP, in sicer na podlagi Priporočila Komisije 2003/361[13] o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij ob upoštevanju nadaljnjega razvoja. Poleg tega je predlog v skladu s politiko Unije glede mednarodne trgovine, ker ne diskriminira strank iz tretjih držav, ki bi tudi lahko uporabile skupno evropsko prodajno pravo, če ima vsaj ena pogodbena stranka sedež ali običajno prebivališče v državi članici. Ta predlog ne vpliva na prihodnje pobude Komisije v zvezi z odgovornostjo za kršitve Pogodbe o delovanju Evropske unije, na primer v zvezi s konkurenčnimi določbami. 2. REZULTATI POSVETOVANJ Z ZAINTERESIRANIMI STRANMI IN OCENE UČINKA · Posvetovanje z zainteresiranimi stranmi Komisija je z objavo zelene knjige sprožila obširno javno posvetovanje, ki je bilo končano 31. januarja 2011. V odgovor na zeleno knjigo je prejela 320 odgovorov od vseh kategorij zainteresiranih strani iz celotne Unije. Mnogi se strinjajo, da sta možnost 1 (objava rezultatov strokovne skupine) in možnost 2 („sveženj orodij“ za zakonodajalca Unije) velikega pomena. Možnost 4 (izbirni pravni akt evropskega pogodbenega prava), bodisi samostojno bodisi v kombinaciji s svežnjem orodij, je podprlo več držav članic in nekatere zainteresirane strani, če bo izpolnjeval določene pogoje, kot so visoka raven varstva potrošnikov ter jasne in uporabniku prijazne določbe. Eden od glavnih pomislekov v odgovorih zainteresiranih strani glede zelene knjige je bil pomanjkanje jasnosti v zvezi z bistveno vsebino morebitnega pravnega akta evropskega pogodbenega prava. Komisija je to vprašanje obravnavala tako, da je dala zainteresiranim stranem možnost, da izrazijo pripombe glede študije izvedljivosti, ki jo je pripravila strokovna skupina za evropsko pogodbeno pravo. Zelena knjiga izpolnjuje tudi izražene želje glede materialnega področja uporabe tega pravnega akta. Zaradi tega se predlog osredotoča na pogodbe o prodaji blaga. Komisija je s Sklepom z dne 26. aprila 2010[14] ustanovila strokovno skupino za evropsko pogodbeno pravo. Ta skupina je imela nalogo pripraviti študijo izvedljivosti morebitnega prihodnjega pravnega akta evropskega pogodbenega prava, ki bo pokrival glavne primere, nastale v praksi pri čezmejnem poslovanju. Skupina ključnih zainteresiranih strani (podjetniška in potrošniška združenja, predstavniki bančnega in zavarovalniškega sektorja ter predstavniki pravnih poklicev odvetnikov in notarjev) je bila vzpostavljena septembra 2010, da bi strokovni skupini podala praktični prispevek glede uporabniku prijaznih določb, pripravljenih za študijo izvedljivosti. Študija izvedljivosti je bila objavljena 3. maja 2011, neuradno posvetovanje pa je potekalo do 1. julija 2011. · Ocena učinka Pri oceni učinka je bilo obravnavanih sedem možnosti politike iz zelene knjige. Poročilo o oceni učinka vsebuje popoln opis in analizo teh možnosti. Te možnosti so bile: osnovni scenarij (nespremenjena politika), sveženj orodij za zakonodajalca, priporočilo o skupnem evropskem prodajnem pravu, uredba o možnosti izbirnega skupnega evropskega prodajnega prava, direktiva (za popolno ali minimalno uskladitev) o obveznem skupnem evropskem prodajnem pravu, uredba o evropskem pogodbenem pravu in uredba o evropskem civilnem zakoniku. Na podlagi primerjalne analize učinkov teh možnosti je bilo v poročilu o oceni učinka ugotovljeno, da bi bili z možnostmi izbirne enotne ureditve pogodbenega prava, direktivo o popolni uskladitvi in uredbo o obvezni enotni ureditvi pogodbenega prava doseženi cilji politike. Čeprav bi zadnji dve možnosti znatno zmanjšali stroške poslovanja trgovcev in ponudili manj zapleteno pravno okolje za tiste, ki želijo trgovati čez mejo, pa bi pomenili znatno breme za trgovce, ker bi se morali tudi tisti, ki bi trgovali le v domači državi, prilagoditi novemu zakonodajnemu okviru. Stroški, povezani s seznanitvijo s takšnim novim prisilnim predpisom, bi bili še zlasti visoki v primerjavi s stroški izbirnega režima enotnega pogodbenega prava, ker bi prizadeli vse trgovce. Izbirni režim enotnega pogodbenega prava bi po drugi strani ustvaril le enkratne stroške za tiste trgovce, ki bi ga želeli uporabljati za svoje čezmejno trgovanje. Izbirni režim enotnega pogodbenega prava je bil zato izbran kot najbolj sorazmeren ukrep, ker bi zmanjšal stroške poslovanja trgovcev, ki izvažajo v več držav članic, in nudil potrošnikom večjo izbiro proizvodov po nižji ceni. Hkrati bi tudi dvignil raven varstva potrošnikov, ki nakupujejo čez mejo, in s tem ustvaril zaupanje, ker bi ti imeli enak sklop pravic po vsej Uniji. 3. PRAVNI ELEMENTI PREDLOGA · Povzetek predlaganih ukrepov Predlog določa oblikovanje skupnega evropskega prodajnega prava. Usklajuje nacionalne pogodbene predpise držav članic, in sicer ne z zahtevo po spremembah sicer veljavnega nacionalnega pogodbenega prava, temveč z oblikovanjem drugega režima pogodbenega prava za pogodbe, ki jih zajema njegovo področje uporabe, v okviru nacionalnega prava vsake države članice, ki je enak po vsej Evropski uniji ter obstaja poleg sicer veljavnih določb nacionalnega pogodbenega prava. Skupno evropsko prodajno pravo se bo za čezmejno pogodbo uporabilo prostovoljno, na podlagi izraženega soglasja strank. · Pravna podlaga Ta predlog temelji na členu 114 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Predlog določa en enotni sklop popolnoma usklajenih določb pogodbenega prava, vključno z določbami o varstvu potrošnikov, v obliki skupnega evropskega prodajnega prava, ki naj bi se štel za drugi režim pogodbenega prava v okviru nacionalnega prava vsake države članice, na voljo v čezmejnih pravnih poslih na podlagi veljavnega dogovora strank. Ta dogovor ne pomeni izbire prava, ki se uporabi, v smislu določb mednarodnega zasebnega prava in se z njo ne sme zamenjevati. Namesto tega se ta izbira opravi po nacionalnem pravu, ki se uporabi v skladu s predpisi mednarodnega zasebnega prava. Cilj te rešitve je ureditev in delovanje notranjega trga. To bi odpravilo ovire pri izvajanju temeljnih svoboščin, ki izhajajo iz razlik med nacionalnimi predpisi, zlasti iz dodatnih stroškov poslovanja in zaznane pravne zapletenosti, s katero se soočajo trgovci pri sklepanju čezmejnih pravnih poslov, ter pomanjkanja zaupanja potrošnikov v njihove pravice, ko nakupujejo v drugi državi EU – vsi neposredno vplivajo na ureditev in delovanje notranjega trga ter omejujejo konkurenco. V skladu s členom 114(3) PDEU bi skupno evropsko prodajno pravo zagotavljalo visoko raven varstva potrošnikov z določitvijo lastnega sklopa prisilnih določb, ki ohranjajo ali dvigajo raven varstva, ki ga potrošnik že uživa na podlagi veljavnega potrošniškega prava EU. · Načelo subsidiarnosti Predlog je v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). Cilj predloga – tj. prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga z dajanjem na voljo izbirnega enotnega sklopa določb pogodbenega prava – ima jasno čezmejno razsežnost in ga države članice ne morejo zadovoljivo doseči v okviru svojih nacionalnih sistemov. Dokler bodo razlike v nacionalnih pogodbenih predpisih povzročale znatne dodatne stroške za čezmejno poslovanje, ne bo v celoti dosežen cilj ureditve notranjega trga z lajšanjem širitve obsega čezmejnega trgovanja za trgovce in čezmejnega nakupovanja za potrošnike. Države članice s sprejetjem neusklajenih ukrepov na nacionalni ravni ne bodo sposobne odpraviti dodatnih stroškov poslovanja in pravne zapletenosti, ki izhajajo iz razlik v nacionalnih pogodbenih predpisih, s katerimi se soočajo trgovci pri čezmejnem trgovanju v EU. Potrošniki bodo še naprej imeli manjšo izbiro in omejen dostop do proizvodov iz drugih držav članic. Poleg tega ne bodo imeli zaupanja, ki bi ga pridobili s poznavanjem svojih pravic. Cilj predloga bi bilo zato lažje doseči z ukrepom na ravni Unije v skladu z načelom subsidiarnosti. Unija je v najboljšem položaju za reševanje težave pravne razdrobljenosti, in sicer z ukrepom na področju pogodbenega prava, s katerim bi se zbližali predpisi, ki veljajo za čezmejne pravne posle. Ker se tržni trendi razvijajo in spodbujajo države članice k samostojnemu ukrepanju, na primer pri urejanju novo nastalega trga digitalnih vsebin, je poleg tega verjetno, da se bodo povečale zakonodajne razlike, ki vodijo k povečanim stroškom poslovanja, in vrzeli v varstvu potrošnikov. · Načelo sorazmernosti Predlog je v skladu z načelom sorazmernosti iz člena 5 PEU. Področje uporabe predloga je omejeno na vidike, ki povzročajo dejanske težave pri čezmejnih pravnih poslih, in se ne razteza na vidike, za katere je najbolje, da jih urejajo nacionalni predpisi. Predlog glede materialnega področja uporabe vsebuje določbe o pravicah in obveznostih strank v času veljavnosti pogodbe, vendar se ne nanaša na primer na določbe o zastopanju, za katere je manj verjetno, da bi postale predmet spora. Predlog v okviru teritorialnega področja uporabe zajema čezmejne primere, v katerih nastanejo težave zaradi dodatnih stroškov poslovanja in pravne zapletenosti. Poleg tega je osebno področje uporabe predloga omejeno na pravne posle, pri katerih v glavnem prihaja do težav notranjega trga, to je v razmerjih med podjetjema, pri katerih je vsaj ena od strank MSP, in razmerjih med podjetjem in potrošnikom. Pogodbe, sklenjene med fizičnimi osebami, in pogodbe med trgovci, od katerih nobeden ni MSP, niso vključene, ker pri njih ni dejanske potrebe po ukrepanju za tovrstne čezmejne pogodbe. Uredba prepušča državam članicam dve možnosti: možnost odločitve o omogočanju razpoložljivosti uporabe skupnega evropskega prodajnega prava strankama pri sklepanju pravnih poslov izključno na nacionalni ravni in možnost odločitve o omogočanju razpoložljivosti skupnega evropskega prodajnega prava za pogodbe med trgovcema, od katerih nobeden ni MSP. Predlog je v primerjavi z drugimi analiziranimi možnimi rešitvami sorazmeren ukrep, ker je skupno evropsko prodajno pravo izbirne in prostovoljne narave. To pomeni, da je njegova uporaba odvisna od dogovora pogodbenih strank, če obe stranki menita, da je koristna za posamezni čezmejni pravni posel. Dejstvo, da je skupno evropsko prodajno pravo izbirni sklop določb, ki se uporablja le v čezmejnih primerih, pomeni tudi, da lahko zmanjša ovire v čezmejni trgovini brez poseganja v globoko usidrane nacionalne pravne sisteme in tradicije. Skupno evropsko prodajno pravo bo izbirni režim poleg sicer veljavnih določb pogodbenega prava, ki jih ne bo nadomestil. Tako bo ta zakonodajni ukrep le v obsegu, ki je potreben, oblikoval nove možnosti za trgovce in potrošnike na enotnem trgu. · Izbira pravnega akta Za to pobudo je bila izbrana uredba o izbirnem skupnem evropskem prodajnem pravu. Nezavezujoč pravni akt, kot je sveženj orodij za zakonodajalca EU ali priporočilo, naslovljeno na države članice, ne bi dosegel cilja izboljšanja pogojev ureditve in delovanja notranjega trga. Direktiva ali uredba, ki bi nacionalne predpise nadomestila z neizbirnim evropskim pogodbenim pravom, bi šla predaleč, saj bi se s tem od domačih trgovcev, ki ne želijo prodajati čez mejo, zahtevalo, da nosijo stroške, ki jih ne odtehtajo prihranki pri stroških, ki nastanejo le pri čezmejnih pravnih poslih. Poleg tega direktiva, ki bi določala minimalne standarde neizbirnega evropskega pogodbenega prava, ne bi bila primerna, ker ne bi dosegla ravni pravne varnosti in potrebne stopnje enotnosti za zmanjšanje stroškov poslovanja. 4. PRORAČUNSKE POSLEDICE Komisija bo po sprejetju predloga vzpostavila podatkovno zbirko za izmenjavo podatkov o pravnomočnih sodbah, ki se nanašajo na skupno evropsko prodajno pravo ali katero koli drugo določbo Uredbe, ter o relevantnih sodbah Sodišča Evropske unije. Stroški, povezani s to podatkovno zbirko, se bodo verjetno zvišali z večjim številom razpoložljivih pravnomočnih sodb. Komisija bo obenem organizirala usposabljanja za pravnike, ki bodo uporabljali skupno evropsko prodajno pravo[15]. Ti stroški se bodo verjetno sčasoma znižali z razširjenjem poznavanja delovanja skupnega evropskega prodajnega prava. 5. DODATNE INFORMACIJE · Poenostavitev Prednost predloga izbirnega drugega režima pogodbenega prava je v tem, da strankama po celotni EU omogoča, da uporabita le en sklop določb pogodbenega prava, ne da bi nadomestil nacionalne pogodbene predpise v državah članicah. Ta samostojni in enotni sklop določb lahko strankama ponudi rešitev najpogostejših težav, ki lahko v zvezi s pogodbenim pravom nastanejo v primerih čezmejnega poslovanja. Ta možnost bi torej odpravila potrebo trgovcev po ugotavljanju vsebine različnih nacionalnih predpisov. Da bi potrošniki lažje razumeli svoje pravice v skupnem evropskem prodajnem pravu, bi se jim predstavilo standardno obvestilo, ki bi jih poučilo o njihovih pravicah. Poleg tega bi bilo s predlogom mogoče zagotoviti prihodnjo skladnost zakonodaje EU na drugih področjih politike, na katerih pogodbeno pravo postaja pomembno. · Klavzula o pregledu uporabe Predlog določa pregled uporabe skupnega evropskega prodajnega prava ali katere koli druge določbe Uredbe pet let po začetku uporabe Uredbe, ob upoštevanju, med drugim, potrebe po nadaljnji širitvi področja uporabe v zvezi s pogodbami med podjetji, tržnim in tehnološkim razvojem glede digitalne vsebine ter prihodnjim razvojem pravnega reda Unije. Komisija bo v ta namen Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru predložila poročilo, po potrebi skupaj s predlogi za spremembo te uredbe. · Evropski gospodarski prostor Predlagana uredba zadeva EGP in se mora zato razširiti na EGP. · Razlaga predloga Predlog vsebuje tri glavne dele: Uredbo, Prilogo I k Uredbi, ki vsebuje določbe pogodbenega prava (skupno evropsko prodajno pravo), in Prilogo II, ki vsebuje standardno obvestilo. A. Uredba V členu 1 sta določena cilj in predmet Uredbe. V členu 2 je naveden sklop opredelitev pojmov, uporabljenih v Uredbi. Medtem ko nekatere opredelitve pojmov že obstajajo v veljavnem pravnem redu s tega področja, so drugi pojmi tu prvič opredeljeni. V členu 3 je pojasnjena izbirna narava določb pogodbenega prava pri čezmejnih pogodbah o prodaji blaga, dobavi digitalne vsebine in opravljanju povezanih storitev. V členu 4 je določeno teritorialno področje uporabe Uredbe, ki je omejeno na čezmejne pogodbe. V členu 5 je določeno materialno področje uporabe za pogodbe o prodaji blaga, dobavi digitalne vsebine in opravljanju povezanih storitev, kot sta montaža in popravilo. V členu 6 so s področja uporabe izključene mešane pogodbe in pogodbe o prodaji z obročnim odplačevanjem. V členu 7 je opisano osebno področje uporabe, ki se razteza na pogodbe med podjetjem in potrošnikom ter tiste pogodbe med podjetjema, v katerih je vsaj ena stranka MSP. V členu 8 je pojasnjeno, da se morata stranki dogovoriti o izbiri skupnega evropskega prodajnega prava. V pogodbah med podjetjem in potrošnikom je odločitev o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava veljavna le, če je potrošnik izrazil soglasje v obliki izrecne izjave, ločene od izjave o sklenitvi pogodbe. V členu 9 je navedenih več zahtev glede obveščanja o skupnem evropskem prodajnem pravu v pogodbah med trgovcem in potrošnikom. Še zlasti, da mora potrošnik prejeti standardno obvestilo iz Priloge II. Člen 10 od držav članic zahteva, da zagotovijo sankcije za primere, ko trgovci kršijo dolžnost izpolnjevanja posebnih zahtev, ki jih določata člena 8 in 9. V členu 11 je pojasnjeno, da če stranki veljavno izbereta skupno evropsko prodajno pravo, je to edino pravo, ki se uporabi za zadeve, na katere se nanašajo njegove določbe, in da se posledično druge nacionalne določbe ne uporabijo za zadeve s področja uporabe skupnega evropskega prodajnega prava. Izbira skupnega evropskega prodajnega prava učinkuje retroaktivno glede izpolnitve dolžnosti obveščanja pred sklenitvijo pogodbe in glede zahtevkov zaradi neizpolnitve teh dolžnosti. V členu 12 je pojasnjeno, da Uredba ne posega v zahteve po obveščenosti iz Direktive 2006/123/ES o storitvah na notranjem trgu[16]. V členu 13 je predstavljena možnost držav članic, da sprejmejo zakonodajo, ki daje skupno evropsko prodajno pravo na voljo v uporabo strankama pri sklepanju pravnih poslov izključno na nacionalni ravni in pri sklepanju pogodb med trgovcema, od katerih nobeden ni MSP. Člen 14 nalaga državam članicam, da Komisijo uradno obvestijo o pravnomočnih sodbah njihovih sodišč, v katerih so domača sodišča razlagala določbe skupnega evropskega prodajnega prava ali katere koli druge določbe Uredbe. Komisija bo vzpostavila podatkovno zbirko takih sodb. Člen 15 vsebuje klavzulo o pregledu uporabe. Člen 16 določa, da bo Uredba začela veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. B. Priloga I Priloga I vsebuje besedilo skupnega evropskega prodajnega prava. V Delu I „Uvodne določbe“ so navedena splošna načela pogodbenega prava, ki jih morata pri poslovanju upoštevati obe stranki, na primer načelo vestnosti in poštenja. Načelo svobode sklepanja pogodb strankama tudi zagotavlja, da lahko odstopata od določb skupnega evropskega prodajnega prava, razen če so določbe izrecno opredeljene kot prisilne, na primer določbe o varstvu potrošnika. V Delu II „Sklenitev veljavne pogodbe“ so določbe o pravici strank, da pred sklenitvijo prejmeta bistvene podatke, in določbe o načinu sklenitve dogovorov strank. Ta del vsebuje tudi posebne določbe, na podlagi katerih imajo potrošniki pravico do odstopa od pogodbe, sklenjene na daljavo, ali pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov. Poleg tega zajema določbe o izpodbojnosti pogodb, ki so sklenjene v zmoti, zaradi prevare, grožnje ali nepoštenega izkoriščanja. V Delu III „Ugotavljanje vsebine pogodbe“ so splošne določbe o tem, kako je treba v primeru dvoma razlagati pogodbene pogoje. Vsebuje tudi določbe o vsebini in učinkih pogodb ter o tem, kateri pogodbeni pogoji so lahko nepošteni in so zato neveljavni. V Delu IV „Obveznosti in zahtevki strank prodajne pogodbe“ so podrobneje obravnavane določbe o obveznostih prodajalca in kupca, značilne za prodajne pogodbe in pogodbe o dobavi digitalne vsebine. Ta del vsebuje tudi določbe o zahtevkih, če kupec oziroma prodajalec ne izpolni obveznosti. V Delu V „Obveznosti in zahtevki strank v zvezi s pogodbami o povezanih storitvah“ so obravnavani primeri, ko prodajalec v tesni zvezi s prodajno pogodbo ali pogodbo o dobavi digitalne vsebine zagotavlja nekatere storitve, kot so montaža, popravilo ali vzdrževanje. V tem delu je pojasnjeno, katere posebne določbe se uporabijo v takem primeru, zlasti kakšne pravice in obveznosti imata stranki v takih pogodbah. V Delu VI „Odškodnina in obresti“ so navedene dodatne skupne določbe o odškodnini za izgubo in o obrestih za prepozno plačilo. V Delu VII „Vračilo“ so razložene določbe, ki se uporabljajo v zvezi s tem, kaj je treba vrniti ob razveljavitvi ali razdoru pogodbe. V Delu VIII „Zastaranje“ so urejeni učinki izteka roka za izvrševanje pravic iz pogodbe. Dodatek 1 vsebuje vzorec navodil v zvezi z odstopom od pogodbe, ki ga mora trgovec zagotoviti potrošniku pred sklenitvijo pogodbe na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, Dodatek 2 pa vsebuje vzorec obrazca za odstop od pogodbe. C. Priloga II V Prilogi II je standardno obvestilo o skupnem evropskem prodajnem pravu, ki ga mora trgovec zagotoviti potrošniku pred sklenitvijo dogovora o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava. 2011/0284 (COD) Predlog UREDBA EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA o skupnem evropskem prodajnem pravu EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA – ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe, ob upoštevanju predloga Evropske komisije, po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom, ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora[17], ob upoštevanju mnenja Odbora regij[18], v skladu z rednim zakonodajnim postopkom, ob upoštevanju naslednjega: (1) V čezmejni gospodarski dejavnosti je še vedno precej omejitev, ki preprečujejo koriščenje vseh možnosti notranjega trga za rast in ustvarjanje delovnih mest. Na splošno le eden od desetih trgovcev v Uniji izvaža blago znotraj Unije in večina teh izvaža le v nekaj držav članic. Glede na vrsto ovir čezmejne trgovine, vključno z davčnimi predpisi, upravnimi zahtevami, težavami z dobavo, jezikom in kulturo, trgovci štejejo težavo v zvezi z iskanjem določb tujega pogodbenega prava med najpomembnejše ovire v pravnih poslih med podjetji in potrošniki ter v pravnih poslih med podjetji. To tudi potrošnike postavlja v slabši položaj, saj imajo omejen dostop do blaga. Različni nacionalni pogodbeni predpisi zato preprečujejo izvrševanje temeljnih svoboščin, kot je prost pretok blaga in storitev, ter pomenijo oviro pri delovanju in trajni uveljavitvi notranjega trga. Njihov učinek je tudi omejevanje konkurence, zlasti na trgih manjših držav članic. (2) Pogodbe so nujno potreben pravni instrument za vsak gospodarski pravni posel. Potrebe trgovcev po opredelitvi prava, ki se uporabi, ali po pogajanjih o njem, ugotavljanju vsebine določb veljavnega tujega prava, kar pogosto vključuje prevajanje, po pridobivanju pravnih nasvetov zaradi seznanitve s pravnimi zahtevami ter po prilagajanju pogodb različnim nacionalnim predpisom, ki lahko veljajo v čezmejnem poslovanju, povečujejo zapletenost čezmejne trgovine in zvišujejo njene stroške v primerjavi z domačo trgovino. Ovire v zvezi s pogodbenim pravom so zato dejavnik, ki precejšnje število k izvozu usmerjenih trgovcev najbolj odvrača od vstopa na področje čezmejne trgovine ali širitve njihovega poslovanja v več držav članic. Njihov odvračilni učinek je zlasti velik za mala in srednja podjetja (MSP), za katera so stroški vstopa na več tujih trgov glede na njihov promet še posebej visoki. Posledično so trgovci prikrajšani za priložnost prihranka stroškov, ki bi jo lahko izkoristili, če bi bilo blago in storitve mogoče tržiti na podlagi enotnega pogodbenega prava za vse njihove čezmejne pravne posle, v spletnem okolju pa na eni enotni spletni strani. (3) S pogodbenim pravom povezani stroški pravnih poslov, za katere se je izkazalo, da so precej visoki, in pravne ovire, ki izhajajo iz razlik med nacionalnimi prisilnimi predpisi o varstvu potrošnikov, neposredno vplivajo na delovanje notranjega trga v zvezi s pravnimi posli med podjetji in potrošniki. V skladu s členom 6 Uredbe št. 593/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o pravu, ki se uporablja za pogodbena obligacijska razmerja (Uredba (ES) št. 593/2008)[19], se bodo vsakokrat, ko trgovec usmeri svoje dejavnosti k potrošnikom v drugi državi članici, uporabile določbe varstva potrošnikov države članice običajnega prebivališča potrošnika, ki zagotavljajo višjo raven varstva in jih v skladu z navedenim pravom z dogovorom ni mogoče izključiti, tudi če sta stranki izbrali drugo pravo, ki naj se uporabi. Zato se morajo trgovci vnaprej seznaniti s tem, ali potrošniško pravo zagotavlja višjo raven varstva, in zagotoviti, da njihova pogodba izpolnjuje njegove zahteve. Poleg tega na področju spletne trgovine prilagoditve spletne strani, ki mora ustrezati obveznim zahtevam veljavnih tujih predpisov na področju potrošniških pogodb, vključujejo dodatne stroške. Dosedanje usklajevanje potrošniškega prava na ravni Unije je sicer privedlo do določenega zbližanja na nekaterih področjih. Vendar pa so razlike v zakonodajah držav članic še naprej bistvene; obstoječa raven usklajenosti državam članicam omogoča širok nabor možnosti glede načina izpolnitve zakonodajnih zahtev Unije in ravni varstva potrošnikov. (4) Ovire v zvezi s pogodbenim pravom, ki trgovcem preprečujejo, da bi v celoti izkoristili možnosti notranjega trga, škodujejo tudi potrošnikom. Posledica manjšega obsega čezmejne trgovine sta manjši obseg uvoza in manjša konkurenca. Manjša izbira blaga po višjih cenah lahko pomeni slabši položaj potrošnikov, ker jim manj tujih trgovcev neposredno ponuja svoje proizvode in storitve, posredno pa tudi zaradi omejene čezmejne trgovine na debelo med podjetji. Medtem ko bi čezmejno nakupovanje lahko omogočilo pomembne gospodarske prednosti večjega števila in boljših ponudb, pa veliko potrošnikov tudi okleva pri čezmejnem nakupovanju, saj niso prepričani o svojih pravicah. Nekateri od glavnih pomislekov potrošnikov so povezani s pogodbenim pravom, na primer, ali bi uživali ustrezno varstvo v primeru nakupa proizvodov z napako. Zato znatno število potrošnikov raje kupuje na domačem trgu, tudi če to pomeni manjšo izbiro ali višje cene. (5) Poleg tega je tistim potrošnikom, ki želijo izkoristiti razlike v cenah med državami članicami s kupovanjem pri trgovcu iz druge države članice, zaradi odklonitve trgovca to pogosto onemogočeno. Spletno trgovanje je sicer zelo olajšalo iskanje ponudb ter primerjavo cen in drugih pogojev ne glede na sedež trgovca, vendar pa naročila potrošnikov iz tujine zelo pogosto odklonijo trgovci, ki ne sklepajo čezmejnih pravnih poslov. (6) Razlike v nacionalnih pogodbenih predpisih zato pomenijo ovire, ki potrošnikom in trgovcem preprečujejo koriščenje ugodnosti notranjega trga. Navedene ovire v zvezi s pogodbenim pravom bi bile občutno manjše, če bi pogodbe temeljile na enotnem sklopu določb pogodbenega prava ne glede na sedež oziroma stalno prebivališče strank. Takšen enotni sklop določb pogodbenega prava bi moral obsegati vse pogodbene faze in zajemati področja, ki so najpomembnejša pri sklepanju pogodb. Vsebovati bi moral tudi popolnoma usklajene določbe o varstvu potrošnikov. (7) Tudi razlike v nacionalnih pogodbenih predpisih in njihov vpliv na čezmejno trgovino omejujejo konkurenco. Majhen obseg čezmejne trgovine pomeni manjšo konkurenco in manj spodbud trgovcem k večji inovativnosti in izboljšanju kakovosti njihovih proizvodov ali znižanju cen. Zlasti v manjših državah članicah z omejenim številom domačih konkurentov lahko odločitev tujih trgovcev, da ne bodo vstopili na njihove trge zaradi stroškov in zapletenosti, omeji konkurenco, kar vidno vpliva na izbiro in raven cen razpoložljivih proizvodov. Poleg tega lahko ovire čezmejnega trgovanja ogrozijo konkurenco med MSP in večjimi podjetji. Zaradi pomembnega vpliva stroškov pravnih poslov glede na promet je precej verjetneje, da bo na tuji trg vstopil večji konkurent in ne MSP. (8) Za premagovanje navedenih ovir v zvezi s pogodbenim pravom bi morali stranki imeti možnost dogovora, da pogodbe med njima ureja enotni sklop določb pogodbenega prava z enakim pomenom in razlago v vseh državah članicah, tj. skupno evropsko prodajno pravo. Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo biti dodatna možnost, ki bi povečala razpoložljive možnosti izbire strank in bila na voljo za uporabo, kadar koli bi stranki soglašali o njegovi koristnosti za lajšanje čezmejne trgovine ter v izogib stroškom pravnih poslov in oportunitetnim stroškom, pa tudi drugim oviram čezmejne trgovine v zvezi s pogodbenim pravom. Podlaga pogodbenega razmerja bi moralo postati le takrat, kadar stranki soglašata o njegovi uporabi. (9) Ta uredba določa skupno evropsko prodajno pravo. Usklajuje pogodbene predpise držav članic, in sicer ne z zahtevo po spremembah sicer veljavnega nacionalnega pogodbenega prava, temveč z oblikovanjem drugega režima pogodbenega prava v vsaki državi članici, ki velja za pogodbe na njegovem področju uporabe. Ta drugi režim bi moral biti enak po vsej Uniji in veljati poleg sicer veljavnih določb nacionalnega pogodbenega prava. Skupno evropsko prodajno pravo bi bilo treba za čezmejno pogodbo uporabljati prostovoljno, na podlagi izrecnega soglasja strank. (10) Dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava bi moral biti izbira, opravljena na področju uporabe zadevnega nacionalnega prava, ki se uporabi bodisi v skladu z Uredbo (ES) št. 593/2008 bodisi v zvezi z dolžnostmi obveščanja pred sklenitvijo pogodbe v skladu z Uredbo (ES) št. 864/2007 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. julija 2007 o pravu, ki se uporablja za nepogodbene obveznosti (Uredba (ES) št. 864/2007)[20], oziroma na podlagi katere koli druge ustrezne kolizijske določbe. Dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava zato ne bi smel pomeniti izbire prava, ki se uporabi, v smislu kolizijskih določb, ne bi se smel z njimi zamenjevati in ne bi smel posegati vanje. Ta uredba zato ne vpliva na veljavne kolizijske določbe. (11) Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo obsegati popoln sklop popolnoma usklajenih prisilnih določb o varstvu potrošnikov. Navedene določbe bi morale v skladu s členom 114(3) Pogodbe zagotavljati visoko raven varstva potrošnikov z namenom okrepitve zaupanja potrošnikov v skupno evropsko prodajno pravo in tako potrošnikom zagotoviti spodbudo za sklepanje čezmejnih pogodb na navedeni podlagi. Določbe bi morale ohraniti ali zvišati raven varstva, ki ga potrošniki uživajo na podlagi potrošniškega prava Unije. (12) Ker skupno evropsko prodajno pravo obsega popoln sklop popolnoma usklajenih prisilnih določb o varstvu potrošnikov, na tem področju ne bo neskladij med predpisi držav članic, kadar se bosta stranki dogovorili o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava. Zato člen 6(2) Uredbe (ES) št. 593/2008, ki temelji na različnih ravneh varstva potrošnikov v državah članicah, nima praktičnega pomena za vprašanja, ki jih ureja skupno evropsko prodajno pravo. (13) Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo biti na voljo za čezmejne pogodbe, saj so na tem področju razlike v nacionalnih predpisih vzrok za zapletenost in dodatne stroške ter odvračajo stranke od sklepanja pogodbenih razmerij. Čezmejno naravo pogodbe bi bilo treba oceniti na podlagi običajnega sedeža strank v pogodbah med podjetji. V pogodbi med podjetjem in potrošnikom bi bil čezmejni element podan, če je splošni naslov, ki ga navede potrošnik, naslov dobave blaga ali naslov za izstavitev računa, ki ga navede potrošnik, v državi članici, v kateri trgovec nima običajnega sedeža. (14) Uporaba skupnega evropskega prodajnega prava ne bi smela biti omejena na čezmejne primere v državah članicah, ampak bi morala biti na voljo tudi za lajšanje trgovine med državami članicami in tretjimi državami. Kadar gre za potrošnike iz tretjih držav, se za dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava, ki bi za potrošnika pomenil izbiro zanj tujega prava, uporabijo veljavne kolizijske določbe. (15) Tudi trgovcem, ki trgujejo na domačem in tujem trgu, bi se lahko zdelo koristno uporabiti enotno pogodbo za vse njihove pravne posle. Zato bi morale imeti države članice svobodo pri tem, da uporabo skupnega evropskega prodajnega prava omogočijo tudi strankam, ki pravne posle sklepajo izključno na nacionalni ravni. (16) Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo biti na voljo zlasti za pogodbo o prodaji premičnin, vključno z izdelavo ali proizvodnjo takega blaga, saj je to z gospodarskega vidika najpomembnejša vrsta pogodbe, ki bi lahko pomenila posebno priložnost za povečanje obsega čezmejne trgovine, zlasti na področju spletnega trgovanja. (17) Zaradi naraščajočega pomena digitalnega gospodarstva bi moralo področje uporabe skupnega evropskega prodajnega prava zajemati tudi pogodbe o dobavi digitalne vsebine. Število prenosov digitalne vsebine v hrambo, obdelavo, dostop do nje in večkratno uporabo, kot je prenos glasbe z interneta, se hitro povečuje in ima velike možnosti za nadaljnje povečevanje, vendar pa ga še vedno ovirata precejšnja raznolikost pravnih sistemov in pravna negotovost. Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo zato zajemati dobavo digitalne vsebine ne glede na to, ali je digitalna vsebina dobavljena na snovnem nosilcu. (18) Trgovci digitalno vsebino pogosto dobavljajo ne le proti plačilu, ampak tudi v kombinaciji z ločeno plačanim blagom in storitvami, vključno z nedenarnim nadomestilom, kot je omogočanje dostopa do osebnih podatkov, ali brezplačno v okviru strategije trženja na podlagi pričakovanja, da bo potrošnik pozneje kupil dodatne ali bolj prefinjene proizvode digitalne vsebine. Zaradi te posebne tržne strukture in dejstva, da lahko napake v dobavljeni digitalni vsebini škodujejo gospodarskim interesom potrošnika ne glede na pogoje, pod katerimi je bila dobavljena, možnost uporabe skupnega evropskega prodajnega prava ne bi smela biti odvisna od tega, ali se za zadevno posebno digitalno vsebino plača cena ali ne. (19) Zaradi doseganja najvišje možne dodane vrednosti skupnega evropskega prodajnega prava bi moralo njegovo materialno področje uporabe vključevati tudi posebne storitve, ki jih nudi prodajalec ter so neposredno in tesno povezane s posebnim blagom ali posebno digitalno vsebino, dobavljenima na podlagi skupnega evropskega prodajnega prava, v praksi pa so pogosto hkrati del iste ali povezane pogodbe; te posebne storitve so zlasti popravilo, vzdrževanje ali montaža blaga ali popravilo, vzdrževanje ali namestitev digitalne vsebine. (20) Skupno evropsko prodajno pravo ne bi smelo zajemati povezanih pogodb, s katerimi kupec pridobi blago od tretje osebe ali ta zanj opravi storitev. To ne bi bilo primerno, ker tretja oseba ni stranka v dogovoru med pogodbenima strankama o uporabi določb skupnega evropskega prodajnega prava. Povezane pogodbe s tretjimi osebami bi moralo urejati zadevno nacionalno pravo, ki se uporabi v skladu z Uredbo (ES) št. 593/2008 in Uredbo (ES) št. 864/2007 ali v skladu s katero koli drugo ustrezno kolizijsko določbo. (21) Zaradi osredotočenega in sorazmernega reševanja obstoječih težav notranjega trga in konkurence bi se moralo osebno področje uporabe skupnega evropskega prodajnega prava osredotočiti na stranke, ki jih različnost nacionalnih pogodbenih predpisov odvrača od poslovanja v tujini, kar občutno neugodno vpliva na čezmejno trgovino. Zato bi moralo zajemati vse pravne posle med podjetji in potrošniki ter pogodbe med trgovci, kadar je vsaj ena od strank MSP v smislu Priporočila Komisije 2003/361 z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij[21]. Vendar pa to ne bi smelo posegati v možnost držav članic, da sprejmejo zakonodajo, ki bi v področje uporabe skupnega evropskega prodajnega prava vključila pogodbe med trgovci, ki niso MSP. V vsakem primeru trgovci v pogodbah med podjetji uživajo popolno svobodo sklepanja pogodb, spodbuja pa se jih, da pri pripravi pogodbenih pogojev iščejo navdih v skupnem evropskem prodajnem pravu. (22) Dogovor med pogodbenima strankama je nepogrešljiv za uporabo skupnega evropskega prodajnega prava. Za navedeni dogovor bi morale v pravnih poslih med podjetjem in potrošnikom veljati stroge zahteve. Ker bo v praksi ponavadi trgovec tisti, ki bo predlagal uporabo skupnega evropskega prodajnega prava, se morajo potrošniki popolnoma zavedati dejstva, da soglašajo z uporabo določb, ki se razlikujejo od sicer veljavnega nacionalnega prava. Zato bi moralo biti soglasje potrošnika k uporabi skupnega evropskega prodajnega prava dopustno le v obliki izrecne izjave, ločene od izjave o dogovoru o sklenitvi pogodbe. Zato ne bi smelo biti mogoče ponuditi uporabe skupnega evropskega prodajnega prava v določbi pogodbe, ki se sklepa, še zlasti ne v splošnih pogojih poslovanja trgovca. Trgovec bi moral potrošniku zagotoviti potrdilo o dogovoru o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava na trajnem nosilcu podatkov. (23) Soglasje potrošnika k uporabi skupnega evropskega prodajnega prava bi moralo biti ne le zavestna, ampak tudi premišljena izbira. Trgovec bi moral zato ne le poučiti potrošnika o nameravani uporabi skupnega evropskega prodajnega prava, ampak bi moral tudi zagotoviti podatke o njegovih posebnostih in njegovih bistvenih značilnostih. Zaradi lajšanja naloge trgovcev in s tem izogibanja nepotrebnim upravnim bremenom ter v zagotovitev doslednosti ravni in kakovosti podatkov, sporočenih potrošniku, bi morali trgovci potrošnikom zagotoviti standardno obvestilo iz te uredbe, ki je brez težav dostopno v vseh uradnih jezikih v Uniji. Če potrošniku ni mogoče zagotoviti obvestila, na primer v okviru telefonskega klica, ali če trgovec ni zagotovil obvestila, dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava potrošnika ne bi smel zavezovati, dokler ne bi prejel obvestila skupaj s potrdilom o dogovoru in na njegovi podlagi izrazil svojega soglasja. (24) Da bi se izognili izbirni uporabi določenih elementov skupnega evropskega prodajnega prava, ki bi lahko zamajali ravnovesje med pravicami in obveznostmi strank ter škodljivo vplivali na raven varstva potrošnikov, bi morala izbira zajemati skupno evropsko prodajno pravo kot celoto in ne le določenih njegovih delov. (25) Če bi za zadevno pogodbo sicer veljala konvencija Združenih narodov o pogodbah o mednarodni prodaji blaga, bi morala izbira skupnega evropskega prodajnega prava pomeniti dogovor pogodbenih strank o izključitvi uporabe navedene konvencije. (26) Določbe skupnega evropskega prodajnega prava bi morale zajemati vprašanja pogodbenega prava, ki so praktičnega pomena v vseh pogodbenih fazah vrste pogodb z materialnega in osebnega področja uporabe, zlasti pogodb, sklenjenih na spletu. Ne glede na pravice in obveznosti strank ter zahtevke zaradi neizpolnitve bi moralo zato skupno evropsko prodajno pravo urejati dolžnosti obveščanja pred sklenitvijo pogodbe, sklenitev pogodbe, vključno s formalnimi zahtevami, pravico do odstopa od pogodbe in njene posledice, izpodbojnost pogodbe zaradi zmote, prevare, grožnje ali nepoštenega izkoriščanja ter posledice takšne izpodbojnosti, razlago, vsebino in učinke pogodbe, ugotavljanje in posledice nepoštenosti pogodbenih pogojev, vračilo po razveljavitvi pogodbe, razdor pogodbe ter zastaranje in prekluzijo pravic. Določiti bi moralo sankcije, ki so na voljo v primeru kršitve vseh obveznosti in dolžnosti, ki izhajajo iz uporabe skupnega evropskega prodajnega prava. (27) Vsa vprašanja pogodbene ali nepogodbene narave, ki jih skupno evropsko prodajno pravo ne obravnava, urejajo sicer veljavne določbe nacionalnega prava zunaj okvira skupnega evropskega prodajnega prava, ki se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 593/2008 in Uredbo (ES) št. 864/2007 ali katero koli drugo ustrezno kolizijsko določbo. Ta vprašanja vključujejo pravno osebnost, neveljavnost pogodbe zaradi poslovne nesposobnosti, protipravnosti ali nemoralnosti, določitev jezika pogodbe, vprašanja nediskriminacije, zastopanje, večje število dolžnikov in upnikov, spremembo strank, vključno z odstopom, pobotom in združitvijo, stvarno pravo, vključno s prenosom lastninske pravice, pravo intelektualne lastnine in nepogodbeno odškodninsko pravo. Skupno evropsko prodajno pravo prav tako ne obravnava vprašanja, ali je mogoče hkrati uveljavljati odškodninske zahtevke v zvezi s pogodbeno in nepogodbeno odgovornostjo. (28) Skupno evropsko prodajno pravo ne bi smelo urejati zadev, ki ne spadajo na področje pogodbenega prava. Ta uredba ne bi smela posegati v pravo Unije ali nacionalno pravo v zvezi z navedenimi zadevami. Na primer, dolžnosti obveščanja, ki so naložene zaradi varstva zdravja in varnosti ali razlogov varovanja okolja, bi morale ostati zunaj področja uporabe skupnega evropskega prodajnega prava. Poleg tega ta uredba ne bi smela posegati v zahteve po obveščenosti iz Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu[22]. (29) Če sta se stranki veljavno dogovorili o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava, bi moralo le skupno evropsko prodajno pravo urejati zadeve z njegovega področja uporabe. Določbe skupnega evropskega prodajnega prava bi bilo treba razlagati samostojno ter v skladu z uveljavljenimi načeli razlage zakonodaje Unije. Vprašanja v zvezi z zadevami s področja uporabe skupnega evropskega prodajnega prava, ki jih to pravo izrecno ne ureja, bi bilo treba reševati samo z razlago njegovih določb brez uporabe katerega koli drugega prava. Določbe skupnega evropskega prodajnega prava bi bilo treba razlagati na podlagi načel, na katerih temelji, ciljev in vseh njegovih določb. (30) Svoboda sklepanja pogodb bi morala biti vodilno načelo, na katerem temelji skupno evropsko prodajno pravo. Avtonomijo strank bi bilo treba omejiti le takrat in v takšnem obsegu, kot je neizogibno potrebno, zlasti iz razlogov varstva potrošnikov. V primeru takšne potrebe bi bilo treba prisilno naravo zadevnih določb jasno navesti. (31) Načelo vestnosti in poštenja bi moralo zagotoviti usmeritve v zvezi z obveznim načinom sodelovanja strank. Ker so nekatere določbe konkreten odraz splošnega načela vestnosti in poštenja, bi morale te prevladati nad splošnim načelom. Splošno načelo se zato ne bi smelo uporabiti kot orodje za spreminjanje posebnih pravic in obveznosti strank, določenih s specialnimi določbami. Konkretne zahteve, ki izhajajo iz načela vestnosti in poštenja, bi morale biti med drugim odvisne tudi od relativne ravni strokovnega znanja strank in bi morale biti v pravnih poslih med podjetji in potrošniki drugačne kot v pravnih poslih med podjetji samimi. V pravnih poslih med trgovci bi morala imeti dobra gospodarska praksa v zadevnem posebnem primeru ustrezen pomen v tem okviru. (32) Namen skupnega evropskega prodajnega prava bi moral biti ohranitev veljavnih pogodb, kadar je to mogoče in primerno glede na upravičene interese strank. (33) Skupno evropsko prodajno pravo bi moralo opredeliti dobro uravnotežene rešitve, ki bi pri določanju vsebine razpoložljivih zahtevkov in njihovem uveljavljanju v primeru neizpolnitve pogodbenih obveznosti upoštevale upravičene interese strank. V pogodbah med podjetji in potrošniki bi moral sistem zahtevkov odražati dejstvo, da za napake blaga, digitalne vsebine ali storitev nosi odgovornost trgovec. (34) Komisija bi morala za okrepitev pravne varnosti z omogočanjem dostopa javnosti do sodne prakse Sodišča Evropske unije in nacionalnih sodišč o razlagi skupnega evropskega prodajnega prava ali katere koli druge določbe te uredbe vzpostaviti podatkovno zbirko, ki bi zajemala zadevne pravnomočne sodne odločbe. Države članice bi morale za omogočanje navedene naloge zagotoviti, da o takšnih sodbah nacionalnih sodišč hitro obvestijo Komisijo. (35) Po petih letih veljavnosti je primerno oceniti ustreznost skupnega evropskega prodajnega prava ali katere koli druge določbe te uredbe. Pregled bi moral upoštevati, med drugim, potrebo po nadaljnji širitvi področja uporabe v zvezi s pogodbami med podjetji, tržnim in tehnološkim razvojem glede digitalne vsebine in prihodnjim razvojem pravnega reda Unije. (36) Ker cilja te uredbe, in sicer prispevati k pravilnemu delovanju notranjega trga z omogočanjem razpoložljivosti enotnega sklopa določb pogodbenega prava, ki ga je mogoče uporabiti za čezmejne pravne posle po vsej Uniji, ne morejo zadovoljivo doseči države članice in se zato lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti, določenim v navedenem členu, ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenih ciljev. (37) Ta uredba spoštuje temeljne pravice in načela, ki jih vsebuje predvsem Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, zlasti členi 16, 38 in 47 Listine – SPREJELA NASLEDNJO UREDBO: Člen 1 Cilj in predmet 1. Namen te uredbe je izboljšati pogoje za ureditev in delovanje notranjega trga, tako da bo na voljo enoten sklop določb pogodbenega prava iz Priloge I (v nadaljnjem besedilu: skupno evropsko prodajno pravo). Te določbe se lahko uporabijo v čezmejnih pravnih poslih za prodajo blaga, dobavo digitalne vsebine in povezane storitve, če se pogodbeni stranki tako dogovorita. 2. Ta uredba omogoča trgovcem, da uporabijo skupni sklop določb in enake pogodbene pogoje za vse svoje čezmejne pravne posle, kar zmanjšuje nepotrebne stroške ter zagotavlja visoko raven pravne varnosti. 3. V zvezi s pogodbami med trgovci in potrošniki ta uredba obsega celoten sklop določb o varstvu potrošnikov, da se zagotovi visoka raven varstva potrošnikov, poveča njihovo zaupanje v notranji trg in se jih spodbudi k čezmejnemu nakupovanju. Člen 2 Opredelitve pojmov Za namene te uredbe se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov: (a) „pogodba“ pomeni dogovor dveh ali več strank, iz katerega izhajajo obveznosti ali drugi pravni učinki; (b) „vestnost in poštenje“ pomeni standard ravnanja, za katerega so značilni poštenost, odkritost in upoštevanje interesov druge stranke v zadevnem pravnem poslu ali razmerju; (c) „izguba“ pomeni premoženjsko in nepremoženjsko izgubo v obliki bolečine in trpljenja, izključuje pa druge oblike nepremoženjske izgube, kot sta poslabšanje kakovosti življenja in izguba zadovoljstva; (d) izraz „splošni pogodbeni pogoji“ pomeni pogodbene pogoje, ki so bili vnaprej osnovani za več pravnih poslov z različnimi strankami in o katerih se stranki nista soglasno posamično dogovorili v smislu člena 7 skupnega evropskega prodajnega prava; (e) „trgovec“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo, ki ravna za namene v zvezi s svojo trgovsko, poslovno, obrtno ali poklicno dejavnostjo; (f) „potrošnik“ pomeni vsako fizično osebo, ki deluje zunaj okvira svoje trgovske, poslovne, obrtne ali poklicne dejavnosti; (g) „odškodnina“ pomeni denarni znesek, do katerega je lahko upravičena oseba kot do nadomestila za izgubo, poškodbo ali škodo; (h) „blago“ pomeni katere koli snovne stvari; izključuje pa: (i) električno energijo in zemeljski plin in (ii) vodo in druge vrste plinov, razen če so ponujeni v prodajo v omejenem obsegu ali določeni količini; (i) „cena“ pomeni denarni znesek, ki ga je treba plačati v zameno za kupljeno blago, dobavljeno digitalno vsebino ali za opravljeno povezano storitev; (j) „digitalna vsebina“ pomeni podatke, ki so proizvedeni in dobavljeni v digitalni obliki, in sicer v skladu z navodili kupca ali v nasprotju z njimi, in vključuje video, avdio, slikovno ali pisno digitalno vsebino, digitalne igre, programsko opremo in digitalno vsebino, ki omogoča personalizacijo obstoječe strojne ali programske opreme; izključuje pa: (i) finančne storitve, vključno s spletnimi bančnimi storitvami; (ii) pravno ali finančno svetovanje, opravljeno v elektronski obliki; (iii) elektronske zdravstvene storitve; (iv) elektronske komunikacijske storitve in omrežja ter z njimi povezane naprave in storitve; (v) igre na srečo; (vi) potrošnikovo ustvarjanje nove digitalne vsebine in spreminjanje obstoječe digitalne vsebine ali katero koli drugo sodelovanje pri stvaritvah drugih uporabnikov; (k) „prodajna pogodba“ pomeni vsako pogodbo, na podlagi katere trgovec (prodajalec) prenese ali se zaveže, da bo prenesel lastninsko pravico na blagu na drugo osebo (kupca), kupec pa plača ali se zaveže, da bo plačal ceno tega blaga; vključuje pogodbo o dobavi blaga, ki ga je treba izdelati ali proizvesti, izključuje pa prodajne pogodbe na podlagi izvršbe ali pogodbe, ki kako drugače vključujejo izvrševanje javne oblasti; (l) „potrošniška prodajna pogodba“ pomeni prodajno pogodbo, na podlagi katere je prodajalec trgovec in kupec potrošnik; (m) „povezana storitev“ pomeni vsako storitev, ki je povezana z blagom ali digitalno vsebino, kot je montaža ali namestitev, vzdrževanje, popravilo ali kakršna koli drugačna obdelava, ki jo nudi prodajalec blaga ali dobavitelj digitalne vsebine na podlagi prodajne pogodbe, pogodbe o dobavi digitalne vsebine ali na podlagi ločene pogodbe o povezanih storitvah, ki je bila sklenjena sočasno s prodajno pogodbo ali pogodbo o dobavi digitalne vsebine; izključuje pa: (i) prevozne storitve; (ii) storitve usposabljanja; (iii) storitve telekomunikacijske podpore in (iv) finančne storitve; (n) „izvajalec storitev“ pomeni prodajalca blaga ali dobavitelja digitalne vsebine, ki se zaveže, da bo za naročnika opravil storitev, povezano z navedenim blagom ali navedeno digitalno vsebino; (o) „naročnik“ pomeni vsako osebo, ki kupi povezano storitev; (p) „pogodba, sklenjena na daljavo“ pomeni vsako pogodbo med trgovcem in potrošnikom v okviru organizirane sheme prodaje na daljavo, sklenjeno brez sočasne dejanske navzočnosti trgovca (ali, če je trgovec pravna oseba, fizične osebe, ki zastopa trgovca) in potrošnika z izključno uporabo enega ali več sredstev za sporazumevanje na daljavo do trenutka sklenitve pogodbe in vključno z njim; (q) „pogodba, sklenjena zunaj poslovnih prostorov,“ pomeni vsako pogodbo med trgovcem in potrošnikom: (i) sklenjeno v sočasni dejanski navzočnosti trgovca (ali, če je trgovec pravna oseba, fizične osebe, ki zastopa trgovca) in potrošnika na kraju, kjer ni poslovnih prostorov trgovca, ali sklenjeno na podlagi ponudbe potrošnika v enakih okoliščinah; ali (ii) sklenjeno v poslovnih prostorih trgovca ali s pomočjo katerih koli sredstev sporazumevanja na daljavo neposredno po tem, ko je bila potrošniku osebno in posamično dana ponudba na kraju, ki ni poslovni prostor trgovca, v sočasni dejanski navzočnosti trgovca (ali, če je trgovec pravna oseba, fizične osebe, ki zastopa trgovca) in potrošnika; ali (iii) sklenjeno v času izleta, ki ga je organiziral trgovec (ali, če je trgovec pravna oseba, fizična oseba, ki zastopa trgovca) z namenom ali učinkom oglaševanja in prodaje blaga ali dobave digitalne vsebine ali opravljanja povezanih storitev potrošniku; (r) izraz „poslovni prostori“ pomeni: (i) vsako nepremičnino za opravljanje trgovine na drobno, kjer trgovec trajno opravlja dejavnost, ali (ii) vsako premičnino za opravljanje trgovine na drobno, kjer trgovec običajno opravlja dejavnost; (s) „tržna garancija“ je katera koli zaveza trgovca ali proizvajalca („garanta“) potrošniku poleg pravnih obveznosti iz člena 106, če ne povrne plačane cene, zamenja, popravi ali servisira blaga ali digitalne vsebine na kateri koli način, če ne izpolnjuje specifikacij ali katerih koli drugih zahtev, ki niso povezane z izpolnjevanjem obveznosti, iz garancijske izjave ali ustreznega oglasa, ki je na voljo ob sklenitvi pogodbe ali pred tem; (t) „trajni nosilec podatkov“ pomeni vsak nosilec podatkov, ki stranki omogoča shranjevanje nanjo osebno naslovljenih podatkov tako, da so ji dostopni za poznejšo uporabo za obdobje, skladno z nameni teh podatkov, in ki ji omogoča nespremenjeno ponovno predvajanje shranjenih podatkov; (u) „javna dražba“ pomeni način prodaje, pri katerem trgovec ponudi blago ali digitalno vsebino potrošniku, ki se dražbe osebno udeleži ali mu je dana možnost udeležbe na njej, in sicer po preglednem postopku konkurenčnih ponudb, ki ga vodi dražitelj in pri katerem je najvišji ponudnik zavezan kupiti blago ali digitalno vsebino; (v) „prisilna določba“ pomeni vsako določbo, katere uporabe stranki ne moreta izključiti, od nje odstopati ali spreminjati njenega učinka; (w) „upnik“ pomeni osebo, ki ima pravico, da ji druga oseba, dolžnik, izpolni denarno ali nedenarno obveznost; (x) „dolžnik“ pomeni osebo, ki ima obveznost, da drugi osebi, upniku, izpolni denarno ali nedenarno obveznost; (y) „obveznost“ pomeni dolžnost, ki jo mora ena stranka v pravnem razmerju izpolniti drugi stranki. Člen 3 Izbirna narava skupnega evropskega prodajnega prava Stranki se lahko dogovorita, da skupno evropsko prodajno pravo ureja njune čezmejne pogodbe o prodaji blaga, dobavi digitalne vsebine in opravljanju povezanih storitev na teritorialnem, materialnem in osebnem področju uporabe, kot je določeno v členih od 4 do 7. Člen 4 Čezmejne pogodbe 4. Skupno evropsko prodajno pravo se lahko uporabi za čezmejne pogodbe. 5. Za namene te uredbe je pogodba med trgovcema čezmejna pogodba, če imata stranki običajno prebivališče oziroma sedež v različnih državah, od katerih je vsaj ena država članica. 6. Za namene te uredbe je pogodba med trgovcem in potrošnikom čezmejna, če: (a) je naslov, ki ga navede potrošnik, naslov dobave blaga ali naslov za izstavitev računa v državi, ki ni država običajnega prebivališča oziroma sedeža trgovca, in (b) je vsaj ena od teh držav država članica. 7. Za namene te uredbe je običajni sedež družb in drugih subjektov, s pravno osebnostjo ali brez nje, kraj njihove glavne uprave. Za sedež trgovca, ki je fizična oseba, šteje glavni kraj, kjer ta oseba opravlja dejavnost. 8. Če je pogodba sklenjena v sklopu poslovanja podružnice, agencije ali katere koli druge poslovne enote trgovca, se sedež te podružnice, agencije ali katere koli druge poslovne enote šteje za sedež trgovca. 9. Za namen ugotavljanja, ali je pogodba čezmejna pogodba, je odločilen trenutek sklenitve dogovora o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava. Člen 5 Pogodbe, za katere se lahko uporabi skupno evropsko prodajno pravo Skupno evropsko prodajno pravo se lahko uporabi za: (a) prodajno pogodbo; (b) pogodbo o dobavi digitalne vsebine, ne glede na to, ali je dobavljena na snovnem nosilcu podatkov ali ne, ki jo lahko uporabnik shrani, obdeluje, do katere lahko dostopa ali jo ponovno uporabi, in sicer ne glede na to, ali je dobavljena v zameno za plačilo; (c) pogodbo o povezanih storitvah, ne glede na to, ali je bila za povezano storitev dogovorjena posebna cena. Člen 6 Izključitev mešanih pogodb in pogodb, povezanih s potrošniškim posojilom 1. Skupnega evropskega prodajnega prava ni mogoče uporabiti za mešano pogodbo, ki poleg prodaje blaga, dobave digitalne vsebine in opravljanja povezanih storitev v smislu člena 5 obsega še druge elemente. 2. Skupnega evropskega prodajnega prava ni mogoče uporabiti za pogodbo med trgovcem in potrošnikom, s katero trgovec potrošniku da ali mu obljubi, da mu bo dal kredit v obliki odloženega plačila, posojila ali drugega podobnega finančnega dogovora. Skupno evropsko prodajno pravo se lahko uporabi za pogodbo med trgovcem in potrošnikom, na podlagi katere se blago, digitalna vsebina ali povezane storitve enake vrste stalno dobavljajo in potrošnik za tako blago, digitalno vsebino ali povezane storitve plačuje po obrokih v času trajanja dobave. Člen 7 Pogodbeni stranki 1. Skupno evropsko prodajno pravo se lahko uporabi le, če je prodajalec blaga ali dobavitelj digitalne vsebine trgovec. Če sta obe pogodbeni stranki trgovca, se lahko skupno evropsko prodajno pravo uporabi, če je vsaj ena pogodbena stranka malo ali srednje podjetje (v nadaljnjem besedilu: MSP). 2. Za namene te uredbe je MSP trgovec: (a) ki zaposluje manj kot 250 oseb in (b) katerega letni promet ne presega 50 milijonov EUR ali katerega celotna letna bilanca stanja ne presega 43 milijonov EUR, ali za MSP, ki ima običajni sedež v državi članici, katere valuta ni euro, ali v tretji državi, pa ustrezna zneska v valuti navedene države članice ali tretje države. Člen 8 Dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava 1. Za uporabo skupnega evropskega prodajnega prava je potreben dogovor strank v ta namen. Obstoj takšnega dogovora in njegova veljavnost se ugotavljata na podlagi odstavkov 2 in 3 tega člena ter člena 9 in zadevnih določb skupnega evropskega prodajnega prava. 2. V razmerju med trgovcem in potrošnikom je dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava veljaven le, če je potrošnik izrazil soglasje v obliki izrecne izjave, ločene od izjave o soglasju za sklenitev pogodbe. Trgovec potrošniku izda potrdilo o tem dogovoru na trajnem nosilcu podatkov. 3. V razmerju med trgovcem in potrošnikom ni mogoče izbrati le nekaterih določb skupnega evropskega prodajnega prava, temveč le skupno evropsko prodajno pravo v celoti. Člen 9 Standardno obvestilo v pogodbah med trgovcem in potrošnikom 1. Poleg dolžnosti obveščanja pred sklenitvijo pogodbe iz skupnega evropskega prodajnega prava trgovec v razmerju med trgovcem in potrošnikom potrošnika opozori na nameravano uporabo skupnega evropskega prodajnega prava, in sicer pred sklenitvijo dogovora, tako da potrošniku na viden način zagotovi obvestilo iz Priloge II. Če je dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava sklenjen po telefonu ali na kak drug način, na podlagi katerega potrošniku ni mogoče predložiti obvestila, ali če trgovec ni zagotovil obvestila, potrošnika dogovor ne zavezuje, dokler ne prejme potrdila iz člena 8(2) skupaj z obvestilom in dokler naknadno izrecno ne soglaša z uporabo skupnega evropskega prodajnega prava. 2. Obvestilo iz odstavka 1, dano v elektronski obliki, vsebuje hiperpovezavo ali, v vseh drugih primerih, navedbo spletne strani, prek katere je mogoče brezplačno dobiti besedilo skupnega evropskega prodajnega prava. Člen 10 Kazni za kršitev posebnih zahtev Države članice določijo kazni za kršitve trgovcev v zvezi s potrošniki glede posebnih zahtev iz členov 8 in 9 ter sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotavljanje izvrševanja navedenih kazni. Tako določene kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice uradno sporočijo zadevne določbe Komisiji najpozneje v [enem letu po začetku uporabe te uredbe] in ji uradno sporočijo vse naknadne spremembe, takoj ko je to mogoče. Člen 11 Posledice uporabe skupnega evropskega prodajnega prava Če sta stranki sklenili veljaven dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava za pogodbo, vprašanja v zvezi z njo urejajo le zadevne določbe skupnega evropskega prodajnega prava. Če je bila pogodba dejansko sklenjena, skupno evropsko prodajno pravo velja tudi za dolžnost obveščanja pred sklenitvijo pogodbe in zahtevke zaradi kršitve te dolžnosti. Člen 12 Zahteve po podatkih, ki izhajajo iz direktive o storitvah Uredba ne posega v zahteve po podatkih, ki jih določajo nacionalni predpisi za prenos določb Direktive 2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu in dopolnitev zahtev po podatkih iz skupnega evropskega prodajnega prava. Člen 13 Možnosti držav članic Država članica se lahko odloči, da je skupno evropsko prodajno pravo na voljo za: (a) pogodbe, v katerih so običajni sedež trgovcev ali, v primeru pogodbe med trgovcem in potrošnikom, običajni sedež trgovca, naslov, ki ga je navedel potrošnik, naslov dobave blaga in naslov za izstavitev računa v tej državi članici, in/ali (b) pogodbe, katerih pogodbeni stranki sta trgovca, ki nista MSP v smislu člena 7(2). Člen 14 Posredovanje sodb, ki izvršujejo to uredbo 1. Države članice zagotovijo, da se pravnomočne sodbe njihovih sodišč, ki uporabljajo določbe te uredbe, nemudoma sporočijo Komisiji. 2. Komisija vzpostavi sistem, ki omogoča seznanitev s podatki v zvezi s sodbami iz odstavka 1 ter zadevnimi sodbami Sodišča Evropske unije. Ta sistem je javno dostopen. Člen 15 Pregled uporabe 1. Države članice … [štiri leta od začetka uporabe te uredbe] Komisiji predložijo podatke o uporabi te uredbe, zlasti glede stopnje sprejetosti skupnega evropskega prodajnega prava, obsega, v katerem so njegove določbe sporne, ter stanja glede razlik v ravni varstva potrošnikov med skupnim evropskim prodajnim pravom in nacionalnim pravom. Ti podatki vsebujejo obsežen pregled sodne prakse nacionalnih sodišč, ki razlagajo določbe skupnega evropskega prodajnega prava. 2. Komisija …[pet let od začetka uporabe te uredbe] Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru predloži podrobno poročilo o pregledu izvajanja te uredbe ob upoštevanju, med drugim, potrebe po širitvi področja uporabe v zvezi s pogodbami med podjetji, tržnim in tehnološkim razvojem glede digitalne vsebine in prihodnjim razvojem pravnega reda Unije. Člen 16 Začetek veljavnosti in uporabe 1. Ta uredba začne veljati 20. dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije. 2. Uporabljati se začne [šest mesecev po začetku veljavnosti]. Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v državah članicah. V Bruslju, Za Evropski parlament Za Svet Predsednik Predsednik PRILOGA I SKUPNO EVROPSKO PRODAJNO PRAVO KAZALO Del I: Uvodne določbe.................................................................................................................. 5 Poglavje 1: Splošna načela in uporaba........................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošna načela............................................................................................................ 5 Oddelek 2: Uporaba..................................................................................................................... 5 Del II: Sklenitev veljavne pogodbe................................................................................................ 5 Poglavje 2: Podatki pred sklenitvijo pogodbe................................................................................ 5 Oddelek 1: Podatki, s katerimi mora trgovec seznaniti potrošnika pred sklenitvijo pogodbe............ 5 Oddelek 2: Podatki, s katerimi mora trgovec pred sklenitvijo pogodbe seznaniti drugega trgovca.... 5 Oddelek 3: Pogodbe, ki se sklepajo elektronsko........................................................................... 5 Oddelek 4: Dolžnost zagotoviti pravilnost predloženih podatkov..................................................... 5 Oddelek 5: Zahtevki v primeru kršitve dolžnosti obveščanja........................................................... 5 Poglavje 3: Sklenitev pogodbe...................................................................................................... 5 Poglavje 4: Pravica do odstopa od pogodbe, sklenjene med trgovcem in potrošnikom na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov...................................................................................................................................... 5 Poglavje 5: Napake volje.............................................................................................................. 5 Del III: Ugotavljanje vsebine pogodbe........................................................................................... 5 Poglavje 6: Razlaga pogodb.......................................................................................................... 5 Poglavje 7: Vsebina in pravni učinki............................................................................................... 5 Poglavje 8: Nepošteni pogodbeni pogoji........................................................................................ 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Nepošteni pogodbeni pogoji v pogodbi med trgovcem in potrošnikom......................... 5 Oddelek 3: Nepošteni pogodbeni pogoji v pogodbi med trgovcema............................................... 5 Del IV: Obveznosti in zahtevki strank prodajne pogodbe ali pogodbe o dobavi digitalne vsebine..... 5 Poglavje 9: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Poglavje 10: Obveznosti prodajalca............................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Dobava...................................................................................................................... 5 Oddelek 3: Ustreznost blaga in digitalne vsebine............................................................................ 5 Poglavje 11: Zahtevki kupca......................................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Odprava napak s strani prodajalca.............................................................................. 5 Oddelek 3: Izpolnitveni zahtevek................................................................................................... 5 Oddelek 4: Zadržanje izpolnitve obveznosti kupca......................................................................... 5 Oddelek 5: Razdor pogodbe......................................................................................................... 5 Oddelek 6: Znižanje cene.............................................................................................................. 5 Oddelek 7: Zahteve za pregled in obvestitev v pogodbi med trgovcema.......................................... 5 Poglavje 12: Obveznosti kupca..................................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Plačilo cene................................................................................................................ 5 Oddelek 3: Prevzem dobave......................................................................................................... 5 Poglavje 13: Zahtevki prodajalca................................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Izpolnitveni zahtevek................................................................................................... 5 Oddelek 3: Zadržanje izpolnitve obveznosti prodajalca.................................................................. 5 Oddelek 4: Razdor pogodbe......................................................................................................... 5 Poglavje 14: Prehod nevarnosti..................................................................................................... 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Prehod nevarnosti v potrošniški prodajni pogodbi........................................................ 5 Oddelek 3: Prehod nevarnosti v pogodbah med trgovcema............................................................ 5 Del V: Obveznosti in zahtevki strank v zvezi s pogodbami o povezanih storitvah............................. 5 Poglavje 15: Obveznosti in zahtevki strank..................................................................................... 5 Oddelek 2: Obveznosti izvajalca storitev........................................................................................ 5 Oddelek 3: Obveznosti naročnika.................................................................................................. 5 Oddelek 4: Zahtevki..................................................................................................................... 5 Del VI: Odškodnina in obresti....................................................................................................... 5 Poglavje 16: Odškodnina in obresti............................................................................................... 5 Oddelek 1: Odškodnina................................................................................................................ 5 Oddelek 2: Zamudne obresti: splošne določbe............................................................................... 5 Oddelek 3: Plačilne zamude v pravnih poslih med trgovci............................................................... 5 Del VII: Vračilo............................................................................................................................ 5 Poglavje: 17 Vračilo...................................................................................................................... 5 Del VIII: Zastaranje...................................................................................................................... 5 Poglavje 18: Zastaranje................................................................................................................. 5 Oddelek 1: Splošne določbe......................................................................................................... 5 Oddelek 2: Zastaralni roki in njihov začetek teka........................................................................... 5 Oddelek 3: Podaljšanje zastaralnih rokov...................................................................................... 5 Oddelek 4: Ponovni začetek teka zastaralnih rokov........................................................................ 5 Oddelek 5: Učinki zastaranja......................................................................................................... 5 Oddelek 6: Sporazumna sprememba............................................................................................. 5 Dodatek 1.................................................................................................................................... 5 Dodatek 2.................................................................................................................................... 5 Del I Uvodne določbe Poglavje 1 Splošna načela in uporaba Oddelek 1 Splošna načela Člen 1 Svoboda sklepanja pogodb 1. Stranki svobodno skleneta pogodbo in določita njeno vsebino ob upoštevanju vseh veljavnih prisilnih določb. 2. Stranki lahko izključita uporabo katere koli določbe skupnega evropskega prodajnega prava ali od nje odstopata ali spreminjata njene učinke, razen če navedene določbe ne določajo drugače. Člen 2 Vestnost in poštenje 1. Vsaka stranka je dolžna ravnati v skladu z načelom vestnosti in poštenja 2. Kršitev te dolžnosti lahko stranki kršiteljici onemogoči uveljavljanje pravice, zahtevka ali obrambe ali zaupanje vanje, do katerih bi bila sicer ta stranka upravičena, ali pa je lahko zato stranka odgovorna za kakršno koli izgubo, tako povzročeno drugi stranki. 3. Stranki ne smeta izključiti uporabe tega člena, odstopati od njega ali spreminjati njegovih učinkov. Člen 3 Sodelovanje Stranki sta pri izpolnjevanju svojih pogodbenih obveznosti dolžni med seboj sodelovati v obsegu, v katerem je to mogoče pričakovati. Oddelek 2 Uporaba Člen 4 Razlaga pogodb 1. Skupno evropsko prodajno pravo se razlaga samostojno ter v skladu z njegovimi cilji in načeli, na katerih temelji. 2. Vprašanja s področja uporabe skupnega evropskega prodajnega prava, ki jih to pravo izrecno ne ureja, se rešujejo v skladu s cilji in načeli, na katerih temelji, ter z vsemi njegovimi določbami in brez uporabe nacionalnega prava, ki bi se uporabilo, če dogovor o uporabi skupnega evropskega prodajnega prava ne bi bil sklenjen, ali katerega koli drugega prava. 3. Če določen primer s področja uporabe splošne določbe ureja tudi posebna določba, se v primeru kolizije uporabi posebna določba. Člen 5 Primernost oziroma razumnost 1. Primernost oziroma razumnost se objektivno ugotavlja ob upoštevanju narave in namena pogodbe, okoliščin primera ter poslovnih običajev in praks zadevnih trgovskih ali poklicnih dejavnosti. 2. Vsako sklicevanje na to, kar se od osebe lahko pričakuje, kar oseba lahko pričakuje ali kar se lahko pričakuje v določenem primeru, je sklicevanje na to, kar se lahko razumno pričakuje. Člen 6 Neobličnost Če v skupnem evropskem prodajnem pravu ni drugače določeno, pogodbe, izjave ali kakršnega koli drugega dejanja, ki ga ureja to pravo, ni treba pripraviti ali njihovega obstoja izkazati v določeni obliki. Člen 7 Pogodbeni pogoji, ki niso soglasno posamično dogovorjeni 1. Pogodbeni pogoj ni soglasno posamično dogovorjen, če ga postavi ena stranka, druga stranka pa ne more vplivati na njegovo vsebino. 2. Če ena stranka drugi stranki predloži izbor pogodbenih pogojev, se pogoj ne šteje za soglasno posamično dogovorjenega samo zato, ker druga stranka izbere ta pogoj iz navedenega izbora. 3. Stranka, ki trdi, da je bil pogodbeni pogoj, ki je bil postavljen kot del splošnih pogodbenih pogojev, pozneje soglasno posamično dogovorjen, nosi dokazno breme za to. 4. V pogodbi med trgovcem in potrošnikom nosi trgovec dokazno breme za to, da je bil pogodbeni pogoj, ki ga je postavil trgovec, soglasno posamično dogovorjen. 5. V pogodbi med trgovcem in potrošnikom se za pogodbene pogoje, ki jih je oblikovala tretja oseba, šteje, da jih je postavil trgovec, razen če jih je v pogodbo vnesel potrošnik. Člen 8 Razdor pogodbe 1. „Razdreti pogodbo“ pomeni odpovedati pravice in obveznosti pogodbenih strank razen tistih, ki izhajajo iz katerega koli pogodbenega pogoja v zvezi z reševanjem sporov ali katerega koli drugega pogodbenega pogoja, ki velja tudi po razdoru pogodbe. 2. Zapadla plačila in odškodnino za kakršno koli neizpolnitev pred razdorom pogodbe je treba plačati. Če stranka razdre pogodbo zaradi neizpolnitve ali pričakovane neizpolnitve, je upravičena tudi do odškodnine kot nadomestila za prihodnjo izpolnitev druge stranke. 3. Učinke razdora pogodbe na vračilo zneska cene in vračilo blaga ali digitalne vsebine ter druge restitucijske učinke urejajo določbe o vračilu v poglavju 17. Člen 9 Mešane pogodbe 1. Če pogodba določa prodajo blaga ali dobavo digitalne vsebine in izvedbo povezane storitve, za obveznosti in zahtevke strank kot prodajalca in kupca blaga ali digitalne vsebine veljajo določbe dela IV, za obveznosti in zahtevke strank kot izvajalca storitev in naročnika pa veljajo določbe dela V. 2. Če gre za pogodbo iz odstavka 1 ter je treba obveznosti prodajalca in izvajalca storitev iz pogodbe izpolniti v ločenih delih ali so kako drugače deljive ter če obstaja podlaga za razdor dela pogodbe zaradi delne neizpolnitve, za katero je mogoče določiti del cene, lahko kupec in naročnik razdreta pogodbo le v zvezi s tem delom. 3. Odstavek 2 se ne uporablja, če od kupca in naročnika ni mogoče pričakovati, da bosta sprejela izpolnitev drugih delov pogodbe, ali že sama neizpolnitev utemeljuje razdor celotne pogodbe. 4. Če obveznosti prodajalca in izvajalca storitev po pogodbi niso deljive ali dela cene ni mogoče določiti, lahko kupec in naročnik razdreta pogodbo le, če neizpolnitev utemeljuje razdor celotne pogodbe. Člen 10 Obvestilo 1. Ta člen se uporablja v zvezi z obveščanjem v kakršen koli namen, in sicer v skladu z določbami skupnega evropskega prodajnega prava in pogodbe. „Obvestilo“ zajema sporočanje vsake izjave, ki naj bi imela pravni učinek ali prenesla podatke v pravni namen. 2. Obvestilo se lahko poda s kakršnim koli sredstvom, primernim glede na okoliščine. 3. Obvestilo začne učinkovati, ko doseže naslovnika, razen če ima odložni učinek. 4. Obvestilo doseže naslovnika: (a) ko je naslovniku dobavljeno; (b) ko je dobavljeno na sedež naslovnika ali, če takšnega sedeža ni ali če je obvestilo naslovljeno na potrošnika, na naslovnikovo običajno prebivališče; (c) v primeru obvestila, posredovanega po elektronski pošti ali z drugimi sredstvi osebnega sporazumevanja, takrat, ko lahko naslovnik dostopi do njega; ali (d) ko je kako drugače dano na voljo naslovniku na takem kraju in na tak način, da se lahko od naslovnika pričakuje, da bo pridobil dostop do njega nemudoma. Naslovnik prejme obvestilo, ko je izpolnjena ena od zahtev iz točk (a), (b), (c) ali (d), ki je izpolnjena prva. 5. Obvestilo nima učinka, če njegov preklic doseže naslovnika pred obvestilom ali hkrati z njim. 6. V razmerjih med trgovcem in potrošnikom stranki v škodo potrošnika ne smeta izključiti uporabe odstavkov 3 in 4, od njiju odstopati ali spreminjati njunih učinkov. Člen 11 Štetje rokov 1. Določbe tega člena veljajo v zvezi s štetjem rokov za vse namene na podlagi skupnega evropskega prodajnega prava. 2. Ob upoštevanju odstavkov 3 do 7, se rok: (a) določen po dnevih, šteje od začetka prve ure prvega dne in konča z iztekom zadnje ure zadnjega dne roka; (b) določen po tednih, mesecih ali letih, šteje od začetka prve ure prvega dne roka in konča z iztekom zadnje ure tistega dne v zadnjem tednu, mesecu ali letu, ki se ujema z dnem tedna ali datumom dneva začetka roka; če bi se moral rok, določen po mesecih ali letih, končati na dan, ki ga v zadnjem mesecu ni, se konča z iztekom zadnje ure zadnjega dne v tem mesecu. 3. Če se rok, določen po dnevih, tednih, mesecih ali letih, šteje od določenega dogodka, dejanja ali časa dneva, se dan dogodka, dejanja ali določenega časa dneva ne všteje v zadevni rok. 4. Zadevni roki tečejo tudi na sobote, nedelje in dela proste dni, razen če so ti izrecno izključeni ali če je rok izražen v delovnih dneh. 5. Če je zadnji dan roka sobota, nedelja ali dela prost dan, se na kraju, kjer je treba opraviti predpisano dejanje, rok konča z iztekom zadnje ure naslednjega delovnega dne. Ta določba se ne uporablja za roke, ki se od določenega datuma ali določenega dogodka računajo za nazaj. 6. Če oseba pošlje drugi osebi dokument, ki določa rok, v katerem mora naslovnik odgovoriti ali drugače ravnati, pa ne določi začetka roka, se rok šteje od trenutka, ko naslovnik prejme dokument, če ni navedeno drugače. 7. Za namene tega člena: (a) „dela prost dan“ v državi članici ali delu države članice Evropske unije pomeni vsak dan, ki je določen kot dela prost dan za državo članico ali njen del, in sicer na seznamu, objavljenem v Uradnem listu Evropske unije, in (b) izraz „delovni dnevi“ pomeni vse dneve, razen sobot, nedelj in dela prostih dni. Člen 12 Enostranske izjave ali enostransko ravnanje 1. Enostranska izjava volje stranke se razlaga tako, kot bi se lahko pričakovalo, da bi jo razumela oseba, na katero je naslovljena. 2. Če je bil namen osebe, ki je podala izjavo, da ima izraz v njej poseben pomen, in se je druga stranka tega namena zavedala ali bi se ga lahko zavedala, se izraz razlaga na način, ki ga je predvidela oseba, ki je podala izjavo. 3. Členi 59 do 65 se z ustreznimi prilagoditvami uporabljajo za razlago enostranskih izjav volje. 4. Določbe o napakah volje v poglavju 5 se z ustreznimi prilagoditvami uporabljajo za enostranske izjave volje. 5. Vsako sklicevanje na izjavo iz tega člena vključuje sklicevanje na ravnanje, ki se lahko šteje za enakovredno izjavi. Del II Sklenitev veljavne pogodbe Poglavje 2 Podatki pred sklenitvijo pogodbe Oddelek 1 Podatki, s katerimi mora trgovec seznaniti potrošnika pred sklenitvijo pogodbe Člen 13 Dolžnost zagotoviti podatke pri sklepanju pogodb na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov 1. Trgovec, ki s potrošnikom sklepa pogodbo na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov, je dolžan potrošniku pred sklenitvijo pogodbe ali preden potrošnika zavezuje ponudba, na jasen in razumljiv način zagotoviti podatke o: (a) glavnih značilnostih blaga, digitalne vsebine ali povezanih storitev, ki jih dobavlja ali opravlja, in sicer v obsegu, primernem za nosilec sporočila in za blago, digitalno vsebino ali povezane storitve; (b) končni ceni ter dodatnih taksah in stroških v skladu s členom 14; (c) istovetnosti in naslovu trgovca v skladu s členom 15; (d) pogodbenih pogojih v skladu s členom 16; (e) pravici do odstopa od pogodbe v skladu s členom 17; (f) po potrebi o obstoju in pogojih trgovčeve poprodajne pomoči potrošniku, poprodajnih storitev, tržnih jamstev in načina obravnave pritožb; (g) po potrebi o možnosti uporabe mehanizma alternativnega reševanja sporov zoper trgovca ter metod zagotavljanja dostopa do njega; (h) po potrebi o delovanju digitalne vsebine, vključno z veljavnimi ukrepi tehnične zaščite, in (i) po potrebi o kakršni koli ustrezni povezljivosti digitalne vsebine s strojno in programsko opremo, s katero je trgovec seznanjen ali se lahko pričakuje, da je bil z njo seznanjen. 2. Zagotovljeni podatki, razen naslovov iz točke (c) odstavka 1, so sestavni del pogodbe in jih ni dovoljeno spreminjati, razen če stranki s tem izrecno soglašata. 3. Za pogodbe, sklenjene na daljavo, morajo biti podatki, določeni v tem členu: (a) dani ali dani na voljo potrošniku na način, ki je primeren za uporabljena sredstva sporazumevanja na daljavo; (b) v preprostem in razumljivem jeziku in (c) čitljivi, če so zagotovljeni na trajnem nosilcu podatkov. 4. Za pogodbe, sklenjene zunaj poslovnih prostorov, morajo biti podatki, določeni v tem členu: (a) dani na papirju ali v soglasju s potrošnikom na drugem trajnem nosilcu podatkov in (b) čitljivi ter v preprostem in razumljivem jeziku. 5. Ta člen se ne uporablja za pogodbe: (a) o dobavi živil, pijač ali drugega blaga, ki je namenjeno tekoči potrošnji v gospodinjstvu ter ga trgovec dejansko pogosto in redno dobavlja potrošniku na dom, stalno prebivališče ali delovno mesto; (b) sklenjene z uporabo prodajnih avtomatov ali v trgovskih lokalih, opremljenih z avtomati; (c) sklenjene zunaj poslovnih prostorov, katerih cena, ali za sočasno sklenjeno večje število pogodb, katerih skupna cena ne presega 50 EUR ali ustreznega zneska v valuti, dogovorjeni za pogodbeno ceno. Člen 14 Podatki o ceni, dodatnih taksah in stroških 1. Podatki, ki se zagotovijo v skladu s točko (b) člena 13(1), morajo vključevati: (a) končno ceno blaga, digitalne vsebine ali povezanih storitev skupaj z davki ali način izračuna cene, kadar zaradi narave blaga, digitalne vsebine ali povezanih storitev cene ni mogoče razumno vnaprej izračunati, in (b) po potrebi kakršne koli dodatne tovornine ali takse za dobavo ali poštne storitve in katere koli druge stroške ali, kadar teh ni mogoče razumno vnaprej izračunati, dejstvo, da bo morebiti treba plačati takšne dodatne takse in stroške. 2. V primeru pogodbe za nedoločen čas ali naročniške pogodbe mora končna cena zajemati končno ceno za obračunsko obdobje. Kadar se takšne pogodbe obračunajo po fiksni stopnji, mora končna cena vključevati končno mesečno ceno. Kadar končne cene ni mogoče razumno vnaprej izračunati, je treba zagotoviti podatke o načinu izračuna cene. 3. Trgovec mora po potrebi obvestiti potrošnika o stroških uporabe sporazumevanja na daljavo za sklenitev pogodbe, če se ti stroški izračunajo drugače kot po osnovni stopnji. Člen 15 Podatki o istovetnosti in naslovu trgovca Podatki, ki se zagotovijo v skladu s točko (c) člena 13(1), morajo vključevati: (a) istovetnost trgovca, kot je ime, s katerim posluje; (b) krajevni naslov sedeža trgovca; (c) telefonsko številko, številko telefaksa in elektronski naslov trgovca, če so na voljo, da se potrošniku omogoči hitra navezava stikov s trgovcem in učinkovito sporazumevanje z njim; (d) po potrebi istovetnost in krajevni naslov katerega koli drugega trgovca, za račun katerega trgovec deluje, in (e) krajevni naslov trgovca, če se razlikuje od naslova iz točk (b) in (d) tega člena, in po potrebi krajevni naslov trgovca, za račun katerega trgovec deluje, na katerega lahko potrošnik naslovi svoje pritožbe. Člen 16 Podatki o pogodbenih pogojih Podatki, ki se zagotovijo v skladu s točko (d) člena 13(1), morajo vključevati: (a) ureditev plačila, dobave blaga, dobave digitalne vsebine ali izvedbe povezanih storitev in rok, v katerem naj bi trgovec dobavil blago, dobavil digitalno vsebino ali opravil povezano storitev; (b) po potrebi čas veljavnosti pogodbe, najkrajši čas trajanja potrošnikovih obveznosti ali, če je pogodba sklenjena za nedoločen čas ali če se njena veljavnost samodejno podaljša, pogoje za razdor pogodbe, in (c) po potrebi dejstvo o obstoju depozitov ali drugih finančnih jamstev, ki jih plača ali zagotovi potrošnik na zahtevo trgovca, in pogoje zanje; (d) po potrebi obstoj zadevnih kodeksov ravnanja in kako je mogoče dobiti izvod teh kodeksov. Člen 17 Podatki o pravici do odstopa od pogodbe pri sklepanju pogodbe na daljavo ali zunaj poslovnih prostorov 1. Če je potrošnik upravičen do odstopa od pogodbe v skladu s poglavjem 4, morajo podatki, ki jih je treba zagotoviti na podlagi točke (e) člena 13(1), vključevati pogoje, rok in postopke za izvrševanje takšne pravice v skladu z Dodatkom 1 ter vzorec obrazca za odstop od pogodbe iz Dodatka 2. 2. Po potrebi morajo podatki, ki jih je treba zagotoviti na podlagi točke (e) člena 13(1), vključevati dejstvo, da bo moral potrošnik v primeru odstopa od pogodbe nositi stroške vračila blaga, v primeru pogodbe, sklenjene na daljavo, pa stroške vračila blaga, če ga zaradi njegove narave ni mogoče vrniti z običajno pošto. 3. Če lahko potrošnik izvrši pravico do odstopa od pogodbe po naročilu povezanih storitev, ki se začnejo opravljati v roku za odstop od pogodbe, morajo podatki, ki jih je treba zagotoviti v skladu s točko (e) člena 13(1), vključevati tudi dejstvo, da bi bil potrošnik zavezan plačati trgovcu znesek iz člena 45(5). 4. Dolžnost zagotoviti podatke, določene v odstavkih 1, 2 in 3, se lahko izpolni tako, da se potrošniku pošlje vzorec navodil v zvezi z odstopom od pogodbe iz Dodatka 1. Štelo se bo, da je trgovec izpolnil te zahteve po podatkih, če je potrošniku poslal ta navodila pravilno izpolnjena. 5. Če pravica do odstopa od pogodbe ni zagotovljena v skladu s točkami (c) do (i) člena 40(2) in (3) navedenega člena, morajo podatki, ki jih je treba zagotoviti na podlagi točke (e) člena 13(1), vključevati izjavo